Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Devete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2019. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 70 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutan 91 narodni poslanik, tako da imamo prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika Narodne skupštine? Reč ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite gospodine Šešelj.
Hvala gospodine Marinkoviću. Upućujem pitanje gospođi Ani Brnabić, gospođi Neli Kuburović, i gospođi Maji Gojković. Dakle, da li ste vi obavešteni da je SRS Skupštini Srbije predala više od 100 hiljada potpisa građana Srbije za ukidanje javnih izvršitelja i potpuno novi Predlog zakona o izvršnom postupku i obezbeđenju? To je bilo još 16. septembra. Dakle, prošlo je tri meseca, nema nikakve reakcije. Vi na taj način pokazujete da ne poštujete građane Srbije i njihovu volju jasno izraženu, nego da štitite na svaki mogući način javne izvršitelje. Dakle, mi smo čuli u prethodnim danima kako ima glasova i u vladajućoj većini koji se ne slažu sa delovanjem javnih izvršitelja, ali kada dođe ovako jedan predlog onda su svi na to nemi. Od 2011. godine do 2019. godine mi imamo javne izvršitelje i to je pokazalo svojevrsni poraz države Srbije. Znali smo mi da imamo neefikasno pravosuđe, ali ne sme cena efikasnosti tj. efikasnije pravosuđa da bude suspendovanje ljudskih prava i ljudskog dostojanstva, što možemo svakodnevno da vidimo u delovanju javnih izvršitelja. Samo u 2017. godini više od 3.700 nekretnina je zaplenjeno od onih najzaduženijih i to su najviše stambene jedinice do 50 kvadrata. Mi smo čuli da su milijardu dinara na ime PDV samo za prvih šest meseci u 2019. godini uplatili javni izvršitelji u budžet, što će nam reći da je njihov obrt bio pet milijardi dinara samo za šest meseci. Postavlja se pitanje - kada bi to sve bilo u redu, kada ne bi bilo problema u njihovom delovanju, kada oni ne bi išli na to samo da opljačkaju one koji kasne sa dve rate u banci, zašto se država Srbija odrekla tog novca u korist privatnih lica? Javni izvršitelji, njih 217 su obični privatnici koji su uzurpirali ovlašćenja suda, imaju punu podršku MUP-a i apsolutno su se pokazali u svom delovanju za ovih osam godina kao ljudi bez ikakvih moralnih skrupula, čast izuzecima. Dakle, imali smo razne primere i naplaćivanje dugova i tarifa izvršiteljskih iz invalidskih kolica, isterivanje starih i nemoćnih invalida i samohranih roditelja iz stanova uz pratnju i prisustvo policije. To je danas jedan od velikih problema sa kojima se građani Srbije suočavaju, a vi to ne primećujete, čak ignorišete 100 hiljada potpisa koje je SRS prikupila za manje od dva meseca. Pitanje javnih izvršitelja pokazuje jedan jasan kontinuitet između vlasti DS i SNS, budući da je DS to uvela u Srbiju, naprednjaci su bili protiv toga kada su bili u opoziciji, a kada su došli na vlast podržali su i 2015. godine i ranije ove godine javne izvršitelje i danas im pružaju zaštitu, pa shodno tome onda treba i da se tako izjasne, da preuzmu odgovornost za sve ono što javni izvršitelji u Srbiji rade. Umesto da smo mi reformisali naše pravosuđe tako da sudski izvršitelji mogu da efikasno obavljaju svoj posao, da ih zaposlimo više u sudove, da im se plata veže za učinak, pa da država Srbija bude garant da niko neće biti opljačkan, mi smo to sve dali privatnicima i sada mislimo koliko imamo manje predmeta po sudovima da je stanje automatski bolje. Nije. Dakle, teror nad građanima Srbije se vrši u radu tih javnih izvršitelja. O tome mora da se razgovara. Srpska radikalna stranka je jedina parlamentarna stranka koja se zalaže za njihovo ukidanje i reformisanje pravosuđa i pitanje izvršenja. Mi ne mislimo da treba neko da ne plaća dugove. Svako treba da plati ono što je dužan, ali niko ne sme da bude opljačkan. To država Srbija treba da garantuje.
Hvala gospodine Šešelj. Reč ima Danica Bukvić. Izvolite dr Bukvić.
Zahvaljujem predsedavajući. Poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, danas bih koristeći pravo iz člana 287. Poslovnika skrenula pažnju na potrebu zajedničke i organizovane aktivnosti na sagledavanju važnog društvenog pitanja koje se zove međugeneracijska solidarnost. Pitanje bih postavila predsednici Vlade u kontekstu obeležavanja sutrašnjeg dana, 20. decembra, kao Svetskog dana međugeneracijske solidarnosti, koji su ustanovile UN 2006. godine, prepoznajući značaj ovog pitanja za čitavo čovečanstvo. Naime, pitanje prosperitetnog i integrisanog razvoja svakog društva nezamislivo je bez učešća svih generacija bez obzira na generacijske razlike. Svako ima svoju ulogu i mesto u društvu i svako je potreban društvu. Društvo na neki način možemo uporediti sa mašinom koja radi samo ukoliko ima sve delove. Dakle, nije moguć razvoj, niti napredak ako se delimo po generacijama. Ako su izostavljene pojedine generacije, ako se ne afirmišu vrednosti i postignuća svake generacije, svakom društvu je neophodno iskustvo starijih generacija, ali i napredak je nemoguć bez generacije mladih. Ovom pitanju posvećuje se sve veća pažnja i na svetskom i na nacionalnom nivou. Srbija prepoznaje značaj ovog pitanja i pored ostalog, zato što postajemo sve starije društvo sa izraženom depopulacijom. U strukturi stanovništva stari čine preko 20%, a mladi do 15 godina ispod 15% stanovništva. Međugeneracijska solidarnost podrazumeva razumevanje, saradnju, zajednički aktivizam, pomoć mladih starijima, a posebno negovanje porodičnih vrednosti, jer jedino zdrava porodica u kojoj postoji poštovanje među članovima svih generacija jeste temelj zdravog društva. Solidarnost sa starima danas je izazov, jer opšti trend starenja evropskih društava, pa i našeg, zahteva potpuno drugačiji pristup pitanju međugeneracijskog odnosa. Suštinsko pitanje je da li će demografsko starenje dovesti do povećanja međugeneracijskih tenzija ili će sve manji broj radno sposobnih morati da podrži sve veći broj starih, što može produbiti međugeneracijski jaz. To bi svakako vodili ka dehumanizaciji društva i zanemarivanju uloge starih koji su u svojoj radno aktivnoj fazi punim kapacitetima doprinosili razvoju društva i brinuli o starijima. Sada je red da mi brinemo o njima. S druge strane, mladi danas žive na drugačiji način. Tome, nažalost, doprinosi popularizacija materijalnih vrednosti i nezdravih i rizičnih stilova života, isticanje prava, ali ne i obaveza da svaki član društva ima, što u krajnjoj meri može doprineti produbljivanju međugeneracijskog jaza. Pitanje međugeneracijskih solidarnosti je kompleksno pitanje i zahteva na nivou države multidisciplinarni pristup, odnosno zajednički pristup ekonomskih, obrazovnih, omladinskih, socijalnih i zdravstvenih politika kako bi se obezbedio humani međugeneracijski odnos koji omogućava društvu da napreduju učešćem svih generacija, da društvo za stariju populaciju obezbedi uslove humanog starenja i razvija socijalnu odgovornost. Margaret Nid je rekla jednom prilikom – veze između generacija su neophodne za mentalno zdravlje i stabilnost nacije. O međugeneracijskoj solidarnosti u našem društvu dosta se govori. Organizovano je više skupova, istraživanja, konferencija. Ministarka bez portfelja zadužena za demografiju organizovala je istraživanje na ovu temu, ali bih u vezi sa ovim složenim, za dalji razvoj društva važnim pitanjem, želela da postavim pitanje predsednici Vlade – da li Vlada planira donošenje nekog strateškog dokumenta o međugeneracijskoj solidarnosti, koji bi obuhvatio sve aspekte i sve probleme i sadržao akcioni plan za dugoročno rešavanje pitanja međugeneracijskih odnosa u našem društvu? Zahvaljujem.
Hvala, dr Bukvić. Da li se još neko javlja za reč od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa? Gospodin Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem se. Predsedavajući, ja ću kao i do sada da postavim određena pitanja koja se tiču ljudi koji žive na selu i od sela, koji žive u nerazvijenim područjima, koji žive u brdsko-planinskim područjima, u demografski ugroženim područjima i regionima. Inače, pre nego što postavim pitanja, iskoristio bih prvo priliku da svim našim pravoslavnim vernicima, Srbima i svima ostalima koji slave Svetog Nikolu da čestitam slavu, da poželim svakom ko slavi da u zdravlju, sreći i veselju slavi i da za sve nas ova naredna godina 2020. bude rodna, blagorodna, kako u kući, tako i na njivi. Jer, Srbiji treba nataliteta, moramo poštovati našu tradiciju, našu veru i moramo poštovati sve ljude koji žive u Srbiji. Još jednom, srećna slava srpski domaćini. Kao prvo, ja bih se obratio Ministarstvu pravde i interesuje me, pošto veliki broj lokalnih samouprava nema osnovne sudove, koje su izgubili u nekom prethodnom periodu, nema sudske jedinice koje su izgubile u prethodnom periodu, a sve to, verovatno, zbog nedovoljnog broja predmeta ili ne znam zbog čega, u nekim tim lokalnim samoupravama postoje sudeći dani, pa me interesuje, zbog ljudi koji žive u takvim lokalnim samoupravama, koji nemaju osnovne sudove, nemaju sudske jedinice, a imaju sudeće dane – da li će imati u narednom periodu, 2020. godine, da i dalje ti sudeći dani budu kod njih, da u tim njihovim opštinama, centrima dolaze predstavnici ili sudije, da naši ljudi koji žive u takvim područjima da mogu da obavljaju sebi potrebne stvari? Jer, svedoci smo da takav broj lokalnih samouprava koje nemaju ni osnovne sudove, ni sudske jedinice, već samo sudeće dane, u tim opštinama je stvarno teška situacija. To su mahom stari ljudi koji nemaju mogućnosti da dođu čak ni do centra te opštine, a kamoli da dođu do većih centara, odnosno do osnovnih sudova koji su u njihovim centrima. Recimo, na teritoriji Timočke krajine sud je u Knjaževcu, odnosno Zaječaru. Ima nekih opština koje nemaju. U Nišu sudovi su, opštine kao što je Svrljig, Gadžin Han, Bela Palanka i veći broj takvih opština, Ražanj, nemaju osnovne sudove, nemaju sudske jedinice, imaju sudeće dane. Ti ljudi imaju obavezu da, ukoliko se ugase ti sudeći dani, kad dolazi sudija kod njih u Niš, ti ljudi će tada imati obavezu da idu u te centre, a verujte mi, nema mogućnosti. To su mahom stariji ljudi koji treba da dođu uz pratnju, a ukoliko ne dođu, za njih slede sankcije, jer svi znamo kako sud radi, radi u interesu da se poštuje zakon. To što pitam, to važi isto i za poreske uprave, pošto smo svedoci da veliki broj lokalnih samouprava, imale su ekspoziture poreske uprave, dok sada, unazad nekoliko meseci te poreske uprave su sada dislocirane u centre. Nekada je Srvljig imao svoju ekspozituru, pa je centrala bila u Knjaževcu. Sada je sve to ugašeno i sve se rešava preko jednog centra, a to je Poreska uprava u Nišu. Veliki problem jeste to što sada naši građani iz tih malih sredina nemaju mogućnosti da rešavaju svoje probleme, da na neki način završavaju one potrebne stvari koje su do sad završavali, recimo, za prenos auta, za prenos imovine i takve stvari gde se plaćaju određeni porezi, to sad sve mora da se radi u centrima, a to je veliki problem i za punjenje budžeta. Da li u narednom periodu ima mogućnosti da se određene poreske jedinice ponovo stave u funkciju, da tamo ljudi mogu da obavljaju svoje egzistencijalne potrebe na način kako je to rađeno do ovog perioda? Još nešto oko toga što bih hteo da kažem i bitno je, pošto svi znamo i da naš predsednik Aleksandar Vučić je već rekao i najavio da će imati potrebe i obaveza je države da se u posebnim okruzima, regionima donesu određeni leks specijalis zakoni koji će dati mogućnost da se tu više stimuliše, da se više ulaže, da se oslobađaju poslodavci i da se poveća plata na taj način zaposlenim radnicima koji žive na takvim teritorijama, interesuje me da li se to priprema, da li Vlada to priprema, nadležna ministarstva? Celokupna Vlada ima obaveze prema takvim lokalnim samoupravama, jer svedoci smo da je potrebno mnogo veće ulaganje. Još jedno bih voleo da znam – da li će to biti u narednoj 2020. godini?
Hvala, gospodine Miletiću. Reč ima Vladimir Đurić. Izvolite, gospodine Đuriću.
Hvala, predsedavajući. Ispred poslaničkog kluba Stranke moderne Srbije, pridružiću se prethodnom govorniku i pravoslavnim vernicima koji danas slave Svetog Nikolu, uputiću takođe čestitku i želju da im ovaj dan protekne prijatno. Najpre ću postaviti pitanje direktoru Agencije za privredne registre. Zašto se na sajtu Agencije za privredne registre, u delu u kom se objavljuju finansijski izveštaji registrovanih privrednih subjekata, ne nalaze finansijski izveštaji RTS-a? Pokušao sam juče da skinem te finansijske izveštaje sa sajta Agencije za privredne registre, na žalost nisam ih našao ni za 2018, ni za 2017, ni za 2016. godinu. Nedavno smo usvojili povećanje takse za rad javnog medijskog servisa RTS. Puno je polemike u javnosti oko uređivačke politike ove medijske ustanove koja je, biću slobodan reći, najvažnija u zemlji. Bilo bi neophodno da RTS bude potpuno transparentna u svojim finansijama i da kao i svi drugi privredni subjekti u zemlji svoje finansijske izveštaje objavljuje, kao i druga javna preduzeća. Sledeće pitanje upućujemo premijerki, postavljamo pitanje odgovornosti vršioca dužnosti direktorke JP „Pošta Srbije“ zbog nedavnog štrajka, koji je okončan svojevrsnim sporazumom radnika „Pošte“. Mi mislimo da ona ipak mora podneti odgovornost za nedavna dešavanja u JP „Pošta Srbije“, pre svega zato što je ona nezakonito vršilac dužnosti direktora godinama. Zatim, zato što smo u javnosti prisustvovali neprijatnim scenama i situacijama u kojima je menadžment pošte zastrašivao radnike u štrajku na svojevrstan način. videli smo snimke da je u objektima pošte prisustvovalo privatno obezbeđenje, informacije su u javnosti dostupne bile da su deljena rešenja o suspenzijama radnika koji su u štrajku. Informacija je navodno da su nakon postignutog sporazuma sve te suspenzije stavljene van snage, ali bi nas isto tako zanimalo da čujemo i od Ministarstva za rad i od inspekcije rada, da li je došlo do kršenja radnih prava i prava na štrajk radnika koji su to pravo tokom štrajka koristili. Naravno, mislimo da postoji i menadžerska odgovornost, jer je nedopustivo da u javnom preduzeću koje je prošle godine po bilansu uspeha iskazalo čak 2,7 milijarde dobiti, radinici budu u takvom materijalnom položaju da pristupe korišćenju svog prava na štrajk. Sledeće pitanje koje postavljamo, takođe se tiče vršenja dužnosti direktora u javnim preduzećima. Interesuje nas koji je status gospodina Zorana Babića u JP „Koridori Srbije“, zato što je saopšteno u javnosti da je gospodin Zoran Babić nakon saobraćajne nezgode sa smrtnim ishodom na naplatnoj rampi na auto-putu, podneo ostavku na to mesto? Ja sam, evo, pre pet minuta pogledao privredni registar na sajtu Agencije za privredne registre, gospodin Zoran Babić se i dalje vodi kao vršilac dužnosti JP „Koridori Srbije“. U javnosti je preko medija dostupna informacija da on jeste podneo ostavku, ali da Vlada tu ostavku još nije razmatrala, odbacila ili usvojila. Ja ću vas podsetiti, 2002. godine u Vladi pokojnog premijera Zorana Đinđića, ministar Dragan Veselinov, podneo je ostavku nakon što je njegov vozač izazvao takođe saobraćajni udes sa smrtnim ishodom. Pa, molim od predsednice Vlade da dobijemo informacije o statusu ovih dvoje vršilaca dužnosti dva javna preduzeća i od Agencije za privredne registre razjašnjenje zašto nema finansijskih izveštaja RTS-a na sajtu Agencije za privredne registre? Hvala.
Hvala, kolega Đuriću. Da li se još neko javlja za reč? Prof. dr Marko Atlagić. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine, gospodine Marinkoviću, pitanje upućujem Tužilaštvu Republike Srbije. Zašto javni tužilac Republike Srbije nije pokrenuo krivični postupak protiv Dragana Đilasa, koji je 2011. godine nezakonito prisvojio 7,7 miliona evra od „Telekoma Srbije“. Obrazloženje, Dragan Đilas u Evropi – Dragan Đilaš, u narodnu znani kao Điki mafija je kao gradonačelnik Beograda, nezakonito otuđio „Telekom Srbija“ 7,7 miliona evra 2011. godine. Kako? Tako što je iskoristio političku poziciju gradonačelnika Beograda, te izvršio politički pritisak na tadašnjeg direktora „Telekoma Srbije“, njegovog Branka Radulika, da kupi četiri kablovska kanala Đilasove Arene sport za 7,7 miliona evra. Napominjem, „Telekom Srbija“ po zakonu tada nije mogao biti vlasnik medija. Ovakvih nezakonitih radnji Dragana Đilasa, u narodu znanog kao Điki mafija, ima više, na temelju kojih je opljačkao građane Republike Srbije i uvećao svoje bogatstvo. U politiku Dragan Đilas, u narodu zvani Điki mafija, ušao je kao najobičniji gologuzan, a rukovodeće položaje funkcionera napustio je svojim bogatstvom od 619 miliona evra prometa. Svojim nezakonitim mahinacijama Điki mafija je ugrozio ekonomsku i bezbednosnu sigurnost naše zemlje. Kada je predsednik Republike Srbije Aleksandar Vučić konsolidovao finansije naše zemlje, namirisao je to Điki mafija i, evo ga, pokušava da se vrati na političku scenu kako bi ponovo otuđivao finansije naših firmi i države Srbije. On ne namerava da se vrati u politiku izborima, da ga biraju građani, jer on ionako ne drži do njih, nego uz asistenciju nekih inostranih centara moći, ulicom i haosom, upravo onako kako je i ušao u politiku posle 5. oktobra. Poštovani građani Republike Srbije, Điki mafija je tokom 2018. godine posetio SAD iz njemu znanih razloga. Điki mafija je posle prve njegove posete SAD-u, u čačanskoj kafani „Moravski alasi“, dana 4. jula 2018. godine, sazvao sastanak na kojem su bili Vuk Jeremić, Boško Obradović, Dušan Petrović, gospodin Stamatović, Nebojša Zelenović, Janko Veselinović i drugi, gde su dogovorili plan kako će ulicom i haosom, a ne izborima, da ruše Aleksandra Vučića na temu Kosova. Poštovani građani, ove ogromne moralne gromade, umesto da ruše Vučića, trebali su se dogovoriti kako da vrate Kosovo tamo odakle su ga te moralne veličine oterale. Tako su nisko pale ove moralne veličine, da nesreću vlastitog naroda i otadžbine koriste za svoje vlastite interese. Điki mafija je tokom drugog povratka iz SAD 2. decembra 2018. godine, posle konsultacije sa inostranim centrima moći, zapretio nasiljem na ulicama, porukom, citiram – da će nezadovoljstvo u državi negde morati da eksplodira ako izbacimo dijalog iz parlamenta, to mesto gde se priča, ako to zaustavimo, ako zatvorimo sve medije, oni će eksplodirati negde. Dajte malo pameti, završava Điki mafija. Posle toga ređali su se incidenti upadima u RTS, predsedništvo Srbije, gradsku skupštinu i druge ustanove. Điki mafija je bio akter afere „đubretarska mafija“ u kojoj je otuđeno 319 miliona evra, a Điki mafija je bio povezan sa đubretarskom mafijom i apelacionim sudom, iako su na prvostepenom sudu bili optuženi na 73 godine zatvora. Điki mafija danima napada policiju, posebno zamenika načelnika Gorana Papića, koji je uhapsio Đilasovog šuraka Milana Babovića sa 2,4 kilograma kokaina, a Điki mafija koristi svaku priliku da ga spomene, i njega i ministra unutrašnjih poslova Nebojšu Stefanovića. Điki mafija svakodnevno blati predsednika Vučića raznim izmišljotinama. Za razliku od njega, poštovani građani Republike Srbije, Aleksandar Vučić je veliki srpski neimar, veliki srpski reformator, veliki srpski državnik i iznad svega veliki srpski rodoljub i patriota, jednom rečju graditelj i branitelj naše otadžbine. Hvala
Hvala, profesore Atlagiću. Pošto se više niko od predsednika odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da je sprečen da na sednici danas prisustvuje narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima o 1. tački dnevnog reda – Predlogu zakona o javnim nabavkama. Sačekaćemo samo nekoliko trenutaka da članovi Vlade sa saradnicima uđu u salu. Za to vreme ja ću pročitati ko je pozvan. Dakle, pozvani su dr Rasim Ljajić, potpredsednik Vlade i ministar trgovine, turizma i telekomunikacija, Siniša Mali, ministar finansija, Nela Kuburović, ministar pravde, Zoran Đorđević, ministar rada, zapošljavanja, boračkih i socijalnih pitanja, Branislav Nedimović, ministar poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, prof. dr Slavica Đukić Dejanović, ministar bez portfelja, Slavica Savičić, Jelena Tanasković, Danijela Vazura, državni sekretari u Ministarstvu finansija, Vesna Kovač, državni sekretar u Ministarstvu trgovine, turizma i telekomunikacija, Dušan Vučković, pomoćnik ministra privrede, Jovan Ćosić, vršilac dužnosti pomoćnika ministra pravde, Filip Šanović i Snežana Karanović, vršioci dužnosti pomoćnika ministra finansija, Sandra Damčević, vršilac dužnosti direktora Uprave za javne nabavke, Ana Tripović, vršilac dužnosti direktora Uprave za javni dug u Ministarstvu finansija, Željko Radovanović, vršilac dužnosti direktora Uprave za sprečavanje pranja novca u Ministarstvu finansija, Milica Đurđević, vršilac dužnosti direktora Uprave za Trezor u Ministarstvu finansija, Zoran Gašić, vršilac dužnosti direktora Uprave za igre na sreću u Ministarstvu finansija, Slobodan Erdeljan, vršilac dužnosti direktora Uprave za duvan u Ministarstvu finansija, Ivana Đenić, vršilac dužnosti zamenika direktora Uprave za javne nabavke, Nebojša Tomić, direktor Centralnog registra obaveznog socijalnog osiguranja, Dušica Šorgić, pomoćnik direktora Centralnog registra obaveznog socijalnog osiguranja, Marina Miljković, vršilac dužnosti pomoćnika direktora Uprave za Trezor u Ministarstvu finansija, Dragan Marinković, vršilac dužnosti pomoćnika direktora Uprave za sprečavanje pranja novca u Ministarstvu finansija, Jelica Ćirović, vršilac dužnosti pomoćnika direktora Uprave za duvan, Luka Tomić, šef kabineta ministra finansija, Stojanka Vučković, šef kabineta ministra privrede. Dobar dan, dobro došli ministre Đorđeviću sa saradnicima. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Marijan Rističević, Vjerica Radeta, Nataša Sp. Jovanović, Zoran Despotović, Aleksandar Šešelj, Ružica Nikolić, Milorad Miričić, Nemanja Šarović, Tomislav Ljubenović, Sreto Perić, Filip Stojanović, Dubravko Bojić, Petar Jojić, Nikola Savić, Katarina Rakić, dr Aleksandar Martinović, Stefana Miladinović, Aleksandra Belačić, Ljiljana Mihajlović, Nenad Čanak, Olena Papuga, Nada Lazić, mr Dejan Radenković, Aleksandar Stevanović, Vladimir Đurić, Tatjana Macura, Nemanja Radojević i Ljupka Mihajlovska. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za finansije republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li želite reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvo svima koji danas slave, njihovim gostima, želim sve najbolje i da slave hiljadama godina. Dame i gospodo narodni poslanici, već sam više puta govorio, gospodine Orliću više hiljada godina, naravno, životni vek se produžava. Više puta sam govorio da su javne nabavke za vreme stranke bivšeg režima bile tajne, a državne i vojne tajne su bile javne. Tu praksu nastavljaju i danas. Onaj špijun Obradović je najbolji dokaz za to. Njegova majka direktora i svih žutih vremena verovatno ga je naučila kada ga je zaposlila da valja, ona ga je naučila, mislila je da valja krasti državne tajne i prodavati bugarskim novinarima, da valja uništavati za neku paru, valja uništavati svoje preduzeće, ali da valja biti dobar sa žutima s obzirom da oni kontrolišu tužilaštvo i pravosuđe, pa će kada te uhvate u špijunaži nadležni organi, žuti tužioci, žute sudije pomoći da se domogneš slobode, a Bogami žuti aktivisti će tražiti da špijuni budu pušteni, da krivi ne budu kažnjeni, a najčešće nevini dobiju kaznu. Ja pitam to isto pravosuđe – kada misle da procesuiraju Dragana Đilasa? Merna jedinica za korupciju je Đilas. Jedan Đilas vredi kao dva Šolaka. To su merne jedinice za korupciju. Kada misle da procesuiraju Dragana Đilasa za most na Adi koji, recimo, u predračunskoj vrednosti trebao da vredi 116 miliona, pa kao čelik je poskupeo pa treba 161 milion evra, pa na kraju je to koštalo 450 miliona evra. Ja pitam Zagorku Dolovac, pitam žuto pravosuđe, pitam te časne i poštene ljude, kada misle da procesuiraju Dragana Đilasa za most na Adi, za podzemne kontejnere, za bulevar, za seču platana, za Bus plus, i mnogobrojne afere koje se vezuju za Dragana Đilasa? Novac koji je Dragan Đilas prisvojio spajajući javnu funkciju sa svojim privatnim biznisima i svojim privatnim firmama, je rezultirao sa 619 miliona evra, gospodine Orliću, prihoda u Đilasove džepove, za toliko se ispumpao, za toliko se nisu mogli graditi vrtići, škole, bolnice, auto-putevi. Jedini auto-putevi koje je Dragan Đilas gradio su auto-putevi prema njegovim džepovima, u kojima je završilo 619 miliona evra. Zato pitam tužilaštvo, pravosuđe, sudove, kada će jednom početi da kažnjavaju krive i da štite nevine, a ako procesuiraju Đilasa time će dokazati da stvarno žele da kazne krivce a da ne jure nevine ljude. Hvala.
Hvala, gospodine Rističeviću. Po amandmanu ovom se javila i Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala vam, predsedavajući. Uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ja sam i u raspravi u načelu govorila o ovom Predlogu zakona čija će primena povećati ekonomičnost i efikasnost postupaka javnih nabavki. Takođe, ovaj predlog koji je danas pred nama je u tesnoj vezi i sa sprečavanjem korupcije što je od samog početka bio jedan od prioriteta Vlade Srbije koje nam je u više navrata pokazala da je istrajna u borbi protiv svih oblika korupcije i kriminala. Zaista ohrabruje istaknuta namera predlagača koju smo mogli da čujemo i od ministra Đorđevića da u oblasti javnih nabavki procedure budu na jasniji i detaljniji način regulisane, da se pojača nadzor i sistem kažnjavanja, ali i da se ojača kapacitet nadležnih institucija. Mi smo u prošlosti imali primere kršenja Zakona o javnim nabavkama, naročito u gradu Beogradu dok je Dragan Đilas bio na mestu gradonačelnika. To je sve podrazumevalo sa jedne strane nečije lično bogaćenje ali sa druge strane to lično bogaćenje se dešavalo na račun građana Beograda i Srbije koji su u tom smislu i bili oštećeni. Zato kao pozitivne ocenjujem napore Vlade na konstantnom zalaganju da se radi kako na preventivnim tako i na represivnim merama koje bi smanjile mogućnost zloupotreba i položaja i zloupotrebe položaja postupaka javnih nabavki. Umesto benefita građani Beograda su iz postupaka javnih nabavki u Đilasovo vreme imali afere i štetu, imali smo i sumnjive javne nabavke koje su se odrazile tada i na funkcionisanje grada, kao što su Bus plus, onda imali smo trošenje novca na promociju grada kada je iz budžeta potrošeno 270 miliona dinara, imali smo kupovinu softverskih paketa koji nikada nisu upotrebljeni, onda rekonstrukciju Bulevara Kralja Aleksandra, privatizaciju Luke Beograd i tako dalje. Sve je to naravno dovelo do prevelikog zaduživanja grada i to za oko 900 miliona evra od čega je polovina bila dug grada, a druga polovina dug javnih preduzeća. Zbog svih ovih loših primera iz prošlosti treba dati podršku svim intencijama Vlade da se unapredi naše zakonodavstvo i da se na taj način osigura zdrav sistem u kome će Srbija moći da funkcioniše i da napreduje bez ovakvih zloupotreba. Hvala.
Hvala, gospođo Žarić –Kovačević. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite, gospođo Radeta.
Javne nabavke su rak rana našeg društva i naše države godinama unazad. Vi iz vladajuće stranke ste kampanju vodili i dobili dobrim delom na obećanju da će se rešiti svi problemi javnih nabavki i da će to biti jedan od načina iskorenjivanja korupcije. Sećate se one nulte tolerancije na korupciju? To je bilo samo u kampanji, naravno možda će te ponoviti i u sledećoj. Dakle, ništa niste uradili kada je ovaj prethodni zakon donošen. Bili ste puni priče kako ćete rešiti sve probleme, pa koliko je po onom prethodnom zakonu pokradeno, pa koliko će se uštedeti primenom novog zakona i opet ništa. Javne nabavke su i dalje ozbiljan problem i izveštaji svih takozvanih nezavisnih regulatornih tela koji su se ovde našli pred Narodnom skupštinom, svi do jednog su rekli da je jedan od najozbiljnijih problema u funkcionisanju organa i lokalnih i državnih upravo problem javnih nabavki. Dakle, i dalje se na javnim nabavkama krade i dalje bi se ozbiljne pare mogle staviti u budžet Republike Srbije da nije tog lopovluka i evo, i ovo je jedan od izvora koji bi mogao ozbiljno da doprinese da se realizuje onaj stav SRS, da u Srbiji najmanja plata mora biti 37.000 dinara i najmanja penzija da mora biti 37.000 dinara, zato što je najniža potrošačka korpa 37.000 dinara. Dakle, da krenemo stavku po stavku, videli bi ste da bismo mogli uštedeti i više od toga. Za početak, evo, počnite da primenjujete Zakon o javnim nabavkama.
Hvala, gospođo Radeta. Reč ima narodni poslanik Mihailo Jokić. Izvolite, doktore Jokiću.
Hteo bi da kažem da ne postoji zakon i da ne možemo mi doneti i napisati zakon koji će sam po sebi rešiti ovaj problem. Tačno je to da su javne nabavke najveći problem našeg društva. Ono što nedostaje svim zakonima, a naročito ovom zakonu, jeste stalna kontrola primene ovog zakona. Znači, moraju se kontrolisati tenderi. Posebno se moraju pod lupu staviti oni tenderi gde se na tenderu javlja samo jedan ponuđač, tu je u 99% slučajeva nešto sumnjivo i to treba procesuirati, odnosno to treba kontrolisati. Znači, samo kontrolom mi možemo doći do kvaliteta, naravno posle tih kontrola gde je narušen zakon primenjivati i najstrože sankcije, to je jedini način da se iskoreni korupcija primenom Zakona o javnim nabavkama. Hvala.
Hvala. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Despotović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Ružica Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite, gospodine Periću.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, SRS je želela da popravi kvalitet ovog zakona u meri u kojoj je to moguće, imajući u vidu da se ovde više od pola članova zakona, već važećeg menja, pa smo mi predložili da se u članu 5. stav 1. menja i glasi: „naručilac je dužan da obezbedi ekonomično i racionalno korišćenje javnih sredstava u postupku javne nabavke i izabere najpovoljnijeg ponuđača. Najbolji lek za sprečavanje, odnosno za lečenje korupcije, u koliko to uopšte postoji jeste svakako, odnosno mogao bi da bude ovaj Zakon o javnim nabavkama, ali naravno pod uslovom da se on poštuje do kraja i da ne postoji unapred želja da se on izigra. Komisija za zaštitu konkurencije, čini mi se da je na najbolji način uočila sve one probleme koji se pojavljuju u javnim nabavkama, pa je karakteristično da se za određeno područje uvek prijavljuju isti ponuđači. Pa, je onda dalje bilo karakteristično da najčešće isti ponuđači i odustaju od tih javnih nabavki. To su sve problemi koji su se dešavali u praksi. Ovim izmenama i dopunama mi nismo mogli da prepoznamo da je kod predlagača ovog zakona postojala želja da se taj problem reši. Tu mogu biti dva razloga: da nije želela, sa jedne strane, nećemo da budemo tendenciozni, pa da kažemo da predlagač nije želeo to da reši, da budemo tendenciozni, pa da kažemo da nije imao tu nameru, a sa druge strane da nije prepoznao šta se sve pojavljuje tu kao problemi. Treba poštovati principe koji se javljaju kod javnih nabavki, a to je svakako to načelo ekonomičnosti i efikasnosti i mi smo i zbog toga i predložili ovaj amandman da se član 5. na drugačiji način reguliše.
Zahvaljujem. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Filip Stojanović. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, podneo sam amandman na član 8. Predloga zakona o javnim nabavkama, amandmanom sam tražio da se u ovom članu reč „transparentnost“ zamenjuje sa rečju „javnost“. Poznat vam je stav SRS da se mi uvek principijelno zalažemo, da se u zakonima koje donosi Narodna skupština ne koriste strane reči ako to nije neophodno. Međutim, ovakva praksa se ponavlja iz zakona u zakon, ali ako zanemarimo ovu činjenicu, ne možemo preći preko toga da mnoge stvari u ovom zakonu nisu dobre i morale su se rešiti na drugačiji i efikasniji način. Javne nabavke su ozbiljna stvar i to je idealno mesto za sve vrste zloupotrebe. Jedan takav primer javne nabavke gde je zloupotreba očigledna imamo kod Moravskog koridora čija izgradnja počinje ovih dana. Srpska radikalna stranka odavno je upozoravala celokupnu srpsku javnost da ministarska Zorana Mihajlović putem javne nabavke protežira američku firmu „Behtel“. U početku nam mnogi nisu verovali, ali se ispostavili da su apsolutno u pravu. Posao je dobila američka firma, iako je imala ponudu koja je veća za 300 miliona evra od ponude kineske firme. To je tipičan primer zloupotrebe kod javnih nabavke i ko je odgovarao zbog toga? Niko. O tome je naš najveći problem, papirološki se sve pokrije, a račun plaćaju građani Srbije. Zahvaljujem.
Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Dubavko Bojić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dubravko Bojić. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, u okviru mog amandmana izneću iskustvo ljudi iz uprave za javne nabavke. Zakon o javnim nabavkama je jedan veoma važan zakon koji treba da reguliše trošenje državnih para. Umesto toga svi znaju da je skoro svaki tender namešten i u tome je glavni problem. Više niko ne želi da učestvuje u tome jer nema konkurencije. Najčešće je samo jedan ponuđač na tenderu. Bez konkurencije nema dobre ponude. Tako je bilo i za autobuse u Beogradu. Zatvoren tender, samo se turska firma javila, a niko nije smeo da se žali. Normalno, ta firma je dobila posao. To su oni autobusi koji kada krenu ne mogu da se zaustave dok ne udare u zid i ko zna šta sruše i pokupe do tada. Zaglavljuje im se gas, imaju grešku. Desilo se to više puta. Možda uvođenje elektronske ponude pomogne i smanji taj strah od odmazde, jer neće biti ličnog prisustva. Taksa koja se plaća za žalbu je previše niska. Svako može da opstruira postupak nabavke. Suština je da nema konkurencije. Uprava za javne nabavke iznosi podatke o broju ponuđača, nema konkurencije, a onda nema šta da se bira. Jedna vrsta sladoleda u frižderu, i to skupog precenjenog i, umesto da kontrolišu nabavke, da sprečavaju i kažnjavaju korupciju, ljudi iz Uprave za javne nabavke se hvale da im je tarifa 500 evra za sat vremena predavanja, kolika je prosečna plata u Srbiji, a njihova plata je već debela i predebela. Pa, ko će da učestvuje na tenderima u ovakvoj situaciji? Nema tržišta, nema konkurencije, nema volje. Kad svi znaju da je sve namešteno, čemu onda i ova farsa za zakonom? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milanka Jevtović Vukojičić.
Zahvaljujem. Član 9. Predloga zakona formuliše načelo jednakosti privrednih subjekata i apsolutno sam saglasna sa mišljenjem Vlade da amandman treba odbiti. Načelo jednakosti privrednih subjekata je jedno od osnovnih načela kad su u pitanju postupci u javnim nabavkama. Predlogom ovog zakona, koji inače jeste vrlo značajan i sa aspekta sprečavanja korupcije, članom 9. dostupnost i jednakost se postiže na taj način. Jedan od načina jednakost je naravno i novo rešenje o uvođenju izjave o ispunjenosti uslova ponuđača, čime se daje mogućnost malim i srednjim privrednim subjektima da pod jednakim uslovima konkurišu postupcima javne nabavke, imajući u vidu da oni raspolažu manjim ljudskim resursima i manjim kapacitetima. Izjava o ispunjenosti uslova svakako da, sem što doprinosi jednakosti u postupcima javnih nabavki, smanjuje administrativne troškove, s obzirom da je to propisani obrazac koji dostavljaju ponuđači. Na kraju postupka tek onaj ponuđač koji bude izabran u postupku javnih nabavki imaće mogućnost da priloži svu neophodnu dokumentaciju. Ono što, takođe, želim da naglasim jeste da je u vreme vladavine žutog tajkunskog preduzeća, a po procenama EU, svaki četvrti dinar iz postupaka javnih nabavki odlazio u privatne džepove. Takođe, želim da naglasim da je još pokojna Verica Barać ukazivala na velike korupcije žutog tajkunskog preduzeća u postupcima javnih nabavki i negde se procenjivalo da kroz provizije i druge nelegalne tokove godišnje iz postupaka javnih nabavki ode oko milijardu evra. Žuto tajkunsko preduzeće, naravno, kroz pljačkaške privatizacije došlo je do ogromnog novca i ogroman novac je kroz te pljačkaške privatizacije iznet iz inostranstva, ne prema našim procenama, nego prema procenama jednog američkog instituta i to u iznosu od oko 51 milijarde dolara. Moram da napomenem da je žuto tajkunsko preduzeće, nakon smrti premijera Zorana Đinđića, kroz prodaju „Železare“, naravno za nikakav novac, preuzelo i kompletne dugove na državu, a ti dugovi „Železare“ iznosili su oko milijardu i po dolara. Naravno, oni su pribegli prodaji „Železare“ za beznačajnu svotu novca i za preuzimanje čitavog i kompletnog duga na teret države, odnosno na teret svih građana samo da bi kupovali socijalni mir i da bi kupovali populističke poene za svoju stranku. Naravno da pitanje „Železare“ jedini ko je rešio to je naš tada premijer, a sada predsednik Aleksandar Vučić sa strateškim partnerstvom sa kineskom kompanijom i danas u „Železari Smederevo“ radi preko 5.000 radnika. „Železara Smederevo“ je jedna od najvećih izvoznika, „Železara Smederevo“ podiže i grad Smederevo, a puni i lokalni i republički budžet. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem se. Ja bih isto po amandmanu, pošto je koleginica već puno stvari rekla vezano za ovaj amandman, da je Vlada dala pravo obrazloženje. Mislim da u okviru Predloga ovog zakona vezano za javne nabavke konkretno imaće mnogo boljih stvari nego što su bile do sada. Znači, zakon se popravlja. Daje se mogućnost da se kvalitetnije rade javne nabavke, da se kontroliše, ali, s druge strane, i tehnički da se to završava mnogo brže, jer smo imali iks situacija da pojedini učesnici u javnim nabavkama jedni druge varaju, lažu, a sve na štetu onog ko podnese zahteva, odnosno ko traži da se neki posao odradi. Do sada su imali veći broj takvih javnih nabavki gde su okviru toga urađene loše stvari i data je sada mogućnost da se to popravi. Mislim da je ovaj zakon mnogo bolji. Daje se veća mogućnost da to bude urađeno na najbolji način, da se radi veća kontrola. Normalno, rezultat toga mora biti veća ušteda za sve naše lokalne samouprave, za sve one privredne subjekte koji rade poslove javnih nabavki. Na taj način ćemo imati mogućnost da stvarno obezbedimo više sredstava za nerazvijena područja, za brdsko-planinska područja, za područja opštine kojima je potrebno da se više izdvaja kroz program razvoja privrede, poljoprivrede i svih onih stvari o kojima govorim. Ja ću još jednom podržati predlog ovog zakona kao predsednik Ujedinjene seljačke stranke. Mislim da je ovaj Predlog zakona bolji, daje veću mogućnost da se poslovi završavaju za dobrobit i jeftinijih ponuda, normalno, i da budu kvalitetniji radovi, da to bude za dobrobit svih onih kojima je to potrebno. Još jednom, kolege iz SRS imaju niz amandmana koji su, ovako kada se gleda tehnički, korektno je da se kaže da je to dobro. Dobro je da se kaže da bude sve na srpskom jeziku. Ja sam uvek bio za to da bude sve na srpskom, ali moramo poštovati određene smernice, jer naša želja jeste kao države da idemo prema EU, da imamo određene stvari i privilegije koje tamo dobijamo. Još jednom, mislim da je ovaj zakon pozitivan i da ne treba prihvatiti ovaj amandman. (Aleksandar Šešelj: Replika.)
Pravo repliku, narodni poslanik Aleksandar Šešelj.
Ono što je osnovna stvar jeste ako govorimo o javnim nabavkama, da smo mogli da vidimo samo pre neki dan apsolutnu negaciju svega toga kada je potpisan komercijalni ugovor sa američkom kompanijom „Behtel“ za izgradnju Moravskog koridora, jer je to direktna pogodba, jer tu nije bilo konkurencije, jer je taj poziv bio pisan tako da na njemu samo „Behtel“ može da prođe. Dakle, pod direktnim pritiskom američke ambasade u Beogradu je potpisan ugovor sa američkom firmom „Behtel“ za tu izgradnju, iako je skuplji minimum 250 miliona evra, a videli smo da tu može da bude još nepredviđenih troškova i više od 20%. Ko zna kolika će tada biti cena na kraju. Dakle, proizvoljno se odabrala ta firma zbog političkih pritisaka, političkih uslovljavanja, a ne zato što je najbolja. Ukoliko samo poredimo izgradnju autoputa „Miloš Veliki“, koji je gradila jedna kineska kompanija, koja je angažovala srpske podizvođače, sada smo u situaciji da nam ta kineska kompanija više nije dobra, iako je za 250 miliona evra jeftinija, minimum, i da ne angažuje srpske podizvođače, već američka kompanija, koja angažuje turske podizvođače. Dakle, nenormalna jedna situacija i apsolutna suprotnost onome što treba da bude uopšte poenta javnih nabavki, da se izabere što kvalitetnije i sa što boljom cenom, a ne bez ičega, bez ikakvog konkursa, bez ikakve konkurencije da se izabere jedna kompanija koja, videli smo iz iskustava nekih drugih zemalja u regionu, postoje samo direktnom pogodbom i korupcijom. Takva je danas situacija i u Srbiji.
Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite.
Gospodine potpredsedniče, gospodine ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik Vjerica Radeta i gospodin Šešelj iz SRS ukazaše na brojne probleme vezane za javne nabavke. Ja ću samo da vam skrenem pažnju, dame i gospodo, da li ima kriminala u Pančevu ili nema? Da li je moguće da se za jedan javni wc i njegovo krečenje utroši 17 miliona dinara? Pa, gde je ta policija, gde je tužilaštvo i gde je sud? Ovo ne verujem da je engleska kraljica imala takav toalet. Ko se ovde ugradio i koje ovde pio i pola šarcu davao? Dame i gospodo, slažem se sa kolegom koji je malopre rekao da možete donositi brojne zakone. Ti zakoni nekome služe kao toalet papir, jer se ne primenjuju. To je problem u Srbiji. Niko ne poštuje zakon, ali mi nemamo nadležne organe koji kontrolišu. Gde je danas ministar finansija da odgovara narodnim poslanicima, a troše se budžetska sredstva na milijardama? Dakle, dame i gospodo, korupcija u javnim nabavkama bi mogla da izgradi dva auto-puta po 100 kilometara. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ljiljana Malušić. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, specijalista za javne nabavke gospodin Dragan Đilas, ko bi drugi, evo, naslov u „Politici“ kaže: „Bankrot Beograda te 2013. godine. Đilas umešan u aferu tešku 1,3 milijarde evra“. Pa, normalno, to je sića za njega. „Bivši gradonačelnik uspeo je da grad uvali u dugove dok je desetine miliona evra otišlo na malverzacije i nameštene tendere“. Znamo. „U isto vreme Đilas je srozao ugled DS i zgrnuo milione preko „Dajrekt medije“, kaže izvor iz „Politike“. „Skinuo nam je kožu sa leđa“. Pa, nego šta je. Bukvalno, Dragan Đilas, bivši gradonačelnik uspeo je da Beograd i Beograđane uvali u bulu tešku, neverovatnih, 1,3 milijarde evra. Iako je sam lider DS podvlačio da je on pre svega menadžer, izgleda izuzetno neuspešan menadžer, bar što se Beograda i Beograđana tiče, zadužio nas je do guše. Hvala Bogu kad smo došli na vlast 2012. godine, u roku od par godina vratili smo sve dugove grada Beograda, tako da građani ne brinu. U crno nas je zavio i njegov most, čija je izgradnja trebala da košta 190 miliona evra, a koštala je 400 miliona. Gde se dede onih 200 miliona? Niko ne zna. Znam ja, znamo svi, kod Đilasa. Idemo dalje. Francuzi bi za taj novac 400 miliona napravili tri mosta. Pa, njihov most Mej u Francuskoj imao je sedam pilona, naš samo jedan, ali dobro, bilo ne ponovilo se. Da sramota bude veća, čak devet miliona evra dato je da se ubrzaju radovi na mostu kako bi svečano bio otvoren u tada novogodišnjoj noći. To je naš „Điki“. A šta mi radimo? Vlada i predsednik Vučić, sve pre roka. Evo, videli smo juče pre roka otvorena deonica puta od 18 kilometara, svi putevi novoizgrađeni, auto-putevi, 350 kilometara otvorili smo pre roka. Tako se radi. Samo još par rečenica o gospodinu Đilasu. Ukupan ceh Đilasove vladavine svakako treba ubrojati i obnovu Bulevara Kralja Aleksandra, koji su gradske vlasti pretplatile za tričavih šest miliona evra. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite, kolega Šešelj.
Razgovarali smo u toku načelne rasprave kada je kod pitanja putnih infrastrukture, dakle, imali smo sada auto-put Niš-Merdare. Da li je isto sad ovo što se desilo sa „Moravskim koridorom“? Dakle, jedna koruptivna radnja. Da li će to biti model sada i za Niš-Merdare i za ubuduće uopšte zaključivanje ugovora za izgradnju auto-puteva? Ne samo što nema nekih prioriteta jasnih, nego si i osnovne neke procedure, dakle koje treba da budu poštovane upravo zbog te zdrave konkurencije ne poštujemo. Mi se ovde hvalimo javnim nabavkama kako ćemo mi da time sprečimo korupciju, kao da se ovo sve pre nekoliko dana uopšte nije desilo. Nema nikakve reakcije. Aleksandar Vučić je govorio da je na deonici auto-puta Ljig-Preljina više od 40 miliona evra pretplaćeno kao pitanje kriminala bivšeg režima. Kako sada nazvati onda ovo gde je minimum 250 miliona evra uvećana osnovna cena? Kada smo pričali o nekim nerazvijenim područjima, baš prethodni govornik, gospodin Milija Miletić je i govorio o tome, mi imamo čitav Zaječarski i Borski okrug koji u smislu putne infrastrukture predstavljaju slepo crevo Srbije. Čak i u onim izmišljenim crtežima koje Aleksandar Vučić pokazuje na televiziji, mi nismo videli ništa za ta dva okruga i uopšte u planu. Vidimo da imamo novca da dajemo mita američkoj ambasadi da im plaćamo reket. Kako to? Videli smo, ima mnogo planova. Da li to znači da je sada „Behtel“ okupirao ovo područje i oni određuju otprilike šta će da se gradi, a ne po onome što treba da bude prioritet i potreba Srbije da izgradi, da se infrastrukturno poveže.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas je 353 dan kako poslanici dela opozicije ne dolaze na svoj posao, a za koji uredno primaju platu. Na taj način šalju jasnu poruku kakav je njihov odnos prema funkciji koju obavljaju, kakav je njihov odnos prema Narodnoj skupštini i kakav je njihov odnos prema građanima Srbije. Danas dok govorimo o amandmanima na Predlog zakona o javnim nabavkama, možete da se pitate a gde su to naši vrli opozicionari? Odgovor na to pitanje je – razbežali su se po belom svetu, predsedavajući. Jedan od njih, Vuk Jeremić, se bahati upravo u „Rokfeler“ centru u Njujorku, na Menhetnu. Tamo je već nekoliko dana, pa se i hvali na društvenim mrežama, instagram, tviter i ostale društvene mreže, kako proslavlja praznike na najluksuznijim lokacijama, njujorškim. To nije prvi put. Neko ko bi pratio njegova česta putovanja mogao bi da kaže da je češće u Njujorku nego u Beogradu. Tu je najveći problem što tu postoje i slike luksuznih restorana u kojima obitava, pa se slika kako se veseli sa nekim prijateljima. Dakle, u „Rokfeler“ centru, najluksuznijem delu Menhetna u Njujorku i na taj način šalje poruku građanima Srbije, koju inače vrlo često šalje, a to je da isključivo voli luksuzan život, da isključivo voli skup život, da za njega Beograd nije dovoljno dobar, da za njega Srbija nije dovoljno dobra, ali se tu takođe pridružuje svojim kolegama iz tog Saveza za Srbiju, koji su odavno već poznati kao ljudi koji žive na vrlo visokoj nozi. Ako se setimo da smo govorili o tome pre nekoliko dana da Borko Stefanović, lažni zaštitnik radničkih prava u Srbiji nosi cipele od 600 i preko 600 evra, ako se setimo onog Kene koji isto ne dolazi na svoj posao, ali uredno prima platu narodnog poslanika, a koji nosi cipele od 1.500 evra, što smo i dokumentovali nekoliko puta, ako se setimo da je i Marko Bastać, jedan od glavnih Đilasovih jurišnika, uhvaćen pre izvesnog vremena, a to „vaš Bastać“, to vi kažete, ne kažem da je on vaš, vi ga svojatate i pokazujete u praksi, ako se setimo da je uhvaćen sa 13 hiljada evra i to kao džeparac samo, u tom trenutku mu se zateklo 13 hiljada evra i to sa povratka iz Dubaija ili gde je već bio, sad ja ne znam, pošto ja zaista ne znam da li tužilaštvo u ovoj zemlji radi svoj posao i da li se vodi postupak kada je reč o toj aferi, glavno pitanje za tužilaštvo je koliko je on zapravo izneo novca u Dubaji, kada je vratio 13 hiljada evra? Koliko je onda potrošio tamo para i odakle mu taj novac? U pitanju je jedno društvo koje ne može da dokaže poreklo svog novca, a koji se svakodnevno na svakom mestu rugaju narodu Srbije i šalju poruku da žive na vrlo visokoj nozi, da imaju nepristojno i neobjašnjive izvore prihoda i rugaju se građanima Srbije, koji o takvim iznosima novca, nepristojnim iznosima novca, mogu samo da sanjaju. Zahvaljujem. (Milija Miletić: Replika.)
Nemate pravo na repliku, kolega Miletiću. Na član 11. amandman je je podneo narodni poslanik Dubravko Bojić. Da li neko želi reč? Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, pre nekoliko dana u Narodnoj skupštini doneli smo Zakon o korupciji kao jedan od pratećih zakona podrške tek usvojenom budžetu za 2020. godinu, gde sam apostrofirao javne nabavke kao izvor i leglo korupcije. U minulom periodu, naročito posle petooktobarskog prevrata, u Srbiji je pljačka i kriminal svake vrste dobio svoj puni zamah. Na samom vrhu su pljačkaške privatizacije, gde je nekoliko milijardi evra opljačkano od naših građana. Predlog zakona o javnim nabavkama je veoma značajan, jer treba da uredi jednu oblast prepunu izazova, a koja je bila na prvom mestu izvora korupcije. Većina onih koji su sprovodili javne nabavke nije poštovala duh zakona, tako da su one postale najkorumpiranija delatnost. Prethodni zakon iz 2012. godine, sa dopunama iz 2014. i 2015. godine, je bio na snazi šest godina. Imao je 178 članova i 11 poglavlja. Vlada ga je podržala sa pet akata, Uprava za javne nabavke donela je osam podzakonskih akata, a matično ministarstva dva akta. Sve to nije doprinelo da javnost o javnim nabavkama stekne utisak da je u pitanju sistem i da je unapređena konkurentnost, transparentnost i efikasnost u postupcima javne nabavke. Uzgred da dodam da je ovo zakon po volji četiri evropske direktive. Dame i gospodo, zakoni su čudna rabota. U njima sve isto ili slično piše, ali se oni se različito tumače i sprovode. Ranije smo imali upravu, sada imamo Kancelariju za javne nabavke. Ako će biti išta bolje, neka ide i tako. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Žarko Bogatinović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, pred nama su vrlo značajne izmene zakona kojima se dodatno unapređuje poslovni ambijent u Republici Srbiji. U poslednjih sedam godina svedoci smo, rekao bih, najdinamičnijih promena u našoj istoriji, posebno kada su privreda i poslovni ambijent u pitanju. Potvrda za ovu tvrdnju je stigla i od najrenomiranijih svetskih auditorskih kuća. Naime, „Standard and purs“ je ponovo unapredio kreditni rejting Srbije, ovoga puta na B plus, što znači da smo samo na korak od investicionog rejtinga, što se očekuje tokom sledeće godine. Efekti ovakve politike, koja je svoju punu potvrdu dobila, kao što vidimo i na međunarodnom planu, jesu i biće izuzetni. Država će se zaduživati po još nižim kamatnim stopama, privreda će poslovati u još boljem ambijentu, a strani investitori koji u naprednim tehnologijama sa višim profitom investiraće baš u našoj zemlji. Takvi investitori koji traže da država ima investicioni rejting, daju veće plate. To je velika šansa koju ne smemo propusti i koja će rešiti mnoge probleme uključujući i problem odlaska mladih ljudi. Vreme koje je bilo potrebno da se dođe do ovakvih rezultata nažalost je bilo uslovljeno katastrofalnom pljačkaškom politikom naših prethodnika, koji su danas u ulozi destruktivne opozicije i kojima su puna usta demokratije i prosperiteta, a kada su imali šansu dok su vršili vlast da nešto urade za državu i ovaj narod, ti isti su napunili sopstvene džepove, neki i sa po 600 miliona evra. Državu su ostavili potpuno opljačkanu i osiromašenu. Stotine hiljada ljudi je ostalo bez posla, država na ivici bankrota. Svesno su uzimali najskuplje kredite, i to iz ličnih finansijskih razloga. Infrastrukturne projekte su ostavljali nezavršene, javne službe opljačkane. Koristim i ovu priliku da istaknem velike promene u sredini iz koje dolazim, to je Leskovac, i to u poslednjih sedam godina, nakon dužeg niza godina lutanja i stagnacija, perioda u kojem je bilo gotovo nemoguće naći posao, ove 2019. godine smo svedoci situacije u kojoj građani Leskovca imaju izbor gde da se zaposle. Poslodavci su prvi put u poslednjih 30 godina primorani, i to tržišnim razlozima, da poboljšavaju uslove u pogledu plata i kvaliteta radnog ambijenta. Radnici u Leskovcu sada mogu da daju otkaz lošem poslodavcu i da odmah nađu bolji posao. Na strani ponude i dalje ima građana koji žele posao, ali situacija se promenila. Sada se postavlja pitanje plata i uslova rada, a radnici traže bolje uslove, jer im se nude veće mogućnosti. Rekao bih da je prvi korak ključnog cilja našeg delovanja da se ljudi uposle završen. Sada je vreme za drugi deo, a to je povećanje plata. Na kraju, jedno bez drugog ne ide. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? Izvolite, kolega Saviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je još jedan od zakona koji se donosi po direktivama EU. Konkretno, moj amandman se odnosi na član 11. i odredbe u ovom članu 11. odnose se na zatvaranje pregovaračkog Poglavlja 5, koje se odnosi na javne nabavke. Iz tog razloga sam tražio brisanje ovog člana, pogotovo što se u obrazloženju za odbijanje amandmana kaže da će se ove odredbe primenjivati od momenta pristupanja Srbije EU, a svi znamo da će se to desiti za nekih 100 godina, a možda i duže. Daleko smo mi i od EU i od ovih samih propisa, odnosno javnih nabavki, kako se to vrši u EU. Ne želim da idealizujem, da kažem da se tamo ne krade. Nije ni tamo sve idealno u EU, kada su u pitanju javne nabavke, ali oni to rade malo drugačije. Oni to ne rade na uštrbe svojih građana, nego na uštrb građana drugih zemalja. Da se nalog, evo, konkretno primer koji ovde SRS neprestano pominje, primer izgradnje Moravskog koridora i čuvene kompanije „Behtel“. Znači, javna nabavka se napiše negde izvan Srbije i onda se nađe pogodan ministar u Srbiji, u Vladi Srbije, koji će to da prihvati i bez obzira na to što mi neprestano upozoravamo da je ta javna nabavka skrojena prema jednoj firmi i da je neuporedivo skuplja od drugih nabavki, ministarka Zorana Mihajlović i kompletna Vlada prihvate to i od toga štetu imaju građani Srbije.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Srbislav Filipović.
Hvala. Uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pored toga što jedan deo naših kolega iz opozicije u Skupštinu ne dolazi duže od godinu dana, mogu da ih razumem, toliki su novac putem javnih nabavki i putem brojnih radova koji su izvodili u Beogradu i putem brojnih terevenki po Srbiji, treba sav taj novac koji su tu pokrali i da potroše negde. Moj kolega Marković nas je lepo podsetio na neke cipele od 600 evra, patike od preko 1.500 evra, pa je sada red i da građanima Srbije kažemo kako se dolazi do toga da nosite cipele od 600 evra, patike od 1.500 evra itd. Kako se stiču vile od preko milion i po, dva miliona, jahte i sve ostalo. To se ne stiče, za pripadnike dela opozicije, tako što vredno učite, radite, stvarate, smislite neku biznis ideju, plan, krenete nešto da proizvodite, pa se to dobro prodaje, pa se izvozi, pa zaradite novac. To se ne stiče za pripadnike dela opozicije tako što vredno učite, radite, stvarate, smislite neku biznis ideju, plan, krenete nešto da proizvodite pa se to dobro prodaje, pa se izvozi, pa zaradite novac. To se stekne tako što prevarite građane Srbije 2000. godine, pa onda zasednete u fotelje tako što spalite Skupštinu. Evo, vidimo sad da im nekako nedostaje to vreme, nostalgija proradila, pa bi sa motkama da razbijaju po Skupštini, da pale ponovo, da kradu. Kad zasednete u te fotelje, sećamo se i RTS-a kako su ga palili pa su, evo, ponovo išli i farbali vrata u RTS-u, blokirali itd, to je sjajna prilika da putem javnih nabavki, putem brojnih nameštenih tendera, nameštenih poslova svojim kumovima, prijateljima, vidimo da imaju i kumove koji su narko dileri, onaj Tocilo, imamo i onog šuraka, nesrećnog, na šest godina osuđenog zbog dilovanja i prodaje našoj deci kokaina. Kad sve te poslove saberete, iz tih svih nelegalnih poslova, crnih poslova, sivih tokova novca, dolaze stotine milina evra koje danas oni troše po svetu. Tako i nesrećnik Vuk Jeremić na Menhetnu, u najluksuznijem delu Menhetna, troši novac upravo vas građana Srbije, koji gledate ovaj prenos, i kad se pitate gde su te pare, eno su na Menhetnu, Vuk Jeremić ih troši. Znamo da je on sklon tome tako što su njegovi prijatelji iz sveta pohapšeni zbog brojnih korupcionaških afera, njima se sudi, a iskreno, verujem da će jednog dana takvim lopurdama i u Srbiji da se sudi, onda kada Zagorka Dolovac kao tužilac bude počela da radi svoj posao, pa, kad bude reagovala na pitanja narodnih poslanika, pitanja javnosti u Srbiji - gde su stotine miliona evra od Mosta na Adi, gde su milioni od "Pazl grada", gde su od onih krpenih Terazija, gde je razlika u novcu od španskih tramvaja, gde su stotine milione evra koje su iz Srbije iznešeni putem javnih nabavki, u ono vreme, do 2012. godine, dok je vladala Demokratska stranka i žuto propalo tajkunsko preduzeće. Građani Srbije, sada vam je jasno odakle za skupa odela, odakle za skupe cipele, odakle za jedan luksuzno nenormalni život kakav vode Dragan Đilas, Boško Obradović, Vuk Jeremić, Marinika Čobanu Tepić, ili kako već. Jasno je, sve je to iz naših džepova, sve je to pokradeno i sve to bi ponovo da rade po istom receptu - da se zapali Skupština, da se blokira i zapali zgrada RTS, da se preti novinarima. Videli smo, neki su i prebijali novinarke ispred televizije Pinka, neki imaju ideju da čak zabranjuju novine, da zabranjuju stranke, da zabranjuju nama da govorimo, neki bi prosto hteli da ugase demokratiju u Srbiji pozivaju se na ne znam ni ja na šta, na pravdu, na neku ideju da oslobode nešto od nečega. Oni žele Srbiju da oslobode samo od novca i građane Srbije i vaše džepove da oslobode od para, od onoga što ste zaradili. Kažu da nam putevi nisu potrebni. Naravno, njima putevi nisu potrebni, njima nisu potrebni auto-putevi, nego putevi droge i kriminala. To je ono što je potrebno delu opozicije u Srbiji koju vodi Dragan Đilas. Hvala vam.
Zahvaljujem. Na član 11. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite.
Slušajući poslanike vlasti, evo, priznaću, prilično su dobro upoznati sa teorijom javnih nabavki. Ali, ne znam da li se prave ili stvarno ne znaju kakve se zloupotrebe dešavaju u postupku javnih nabavki? Ne znam da li su čuli za zloupotrebu kod nabavke malih vrednosti? Da li su čuli za nabavke sa nameštenim tenderima? Da li su čuli za nabavke bez tendera? I onda, da bi se sprečilo da se govori o tome da se razvije neka rasprava, kolega Arsić, koji se godinama hvalio da je on autor najboljeg na svetu, a i malo šire, Zakona o javnim nabavkama, sada ljut, valjda, zato što su ovi iz EU rekli da zakon nije dobar, da mora ipak po njihovom modelu da se radi, i to je sad ovo o čemu danas raspravljamo, i onda ne dozvoljava kolegi Miliji Miletiću da govori, da replicira, kada ga neko pomene. Zaista neverovatno. Kolega Milija Miletić je, koliko je poznato, vaš lojalan saradnik i lojalan koalicioni partner… (Veroljub Arsić: Nije ga ni spomenuo. Koleginice, molim vas, po amandmanu.) Čega se plašite ako je on spreman da govori o mom amandmanu? (Veroljub Arsić: Molim vas po amandmanu.) Da, kolega, o amandmanu. Žao mi je što zakon koji ste vi doneli ne valja, koji ste vi nekada pisali, a to su vam rekli ovi vaši iz Evrope. Ali, mi vam tvrdimo da niti je bio dobar onaj, niti je dobar ovaj zakon, a gore od zakona je to što ste zloupotrebljavali ovaj sada aktuelni i što ćete zloupotrebljavati ovaj koji se sada donosi. Najbolji primer za to je, recimo, "Behtel", sa nameštenim tenderom, gde smo izgubili onolike pare, 300 miliona evra najmanje, a onda nam kažete - ne može plata 37 hiljada, ne može penzija 37 hiljada, a potrošačka korpa može 37 hiljada i može krađa po tenderima.
Pravo na repliku, narodni poslanik Milija Miletić.
Zahvaljujem se. Ja bih samo rekao nekoliko stvari. Malo pre sam počeo neku priču, konkretno, vezano za istočnu Srbiju, za rad infrastrukture u istočnoj Srbiji. Ja mogu da kažem odgovorno da se tamo krenulo sa radovima, da se onaj magistralni put koji ide od Knjaževca prema Zaječaru, tamo sad kreće kompletna rekonstrukcija tog puta, da se pruga od Niša, Svrljiga, preko Knjaževca, Zaječara, rekonstruiše, što je veliki znak i dobar znak da se u istočnoj Srbiji kreće sa radovima, da se kreće sa onim stvarima koje su vrlo bitne za razvoj istočne Srbije. Svedoci smo da u periodu koji je bio iza nas, do 2012. godine, iks negativnih stvari su tamo urađene. Prema tome, mislim da je ispravna stvar da se ovde govori o problemima vezanim za javne nabavke. Još jednom mogu da kažem, odgovorno, da mislim da je ovaj predlog zakona mnogo bolji, da se daje veća mogućnost da se što kvalitetnije radi sa javnim nabavkama, da se kontroliše, normalno, svako onaj ko krši zakon i da za to mora da odgovara. Uštede koje sada radimo, kroz program javnih nabavki, to su uštede koje će dati mogućnost da se sutra u lokalnim samoupravama koje su nerazvijene, da može više da se radi. Inače, u svakom trenutku ima ljudi koji su spremni da krše zakon, ali još jednom kažem da država Srbija, da naš predsednik Srbije i da Vlada u okviru svojih nadležnosti rade ono što može da se uradi. Uvek može da se nađe zarez, tačka za neke stvari koje su tehničke, ali koje ne menjaju neku bitnu stvar u okviru toga. Još jednom, uvažena koleginice Vjerice, stvarno podržavam sve pozitivne stvari i mislim da je dobro da ovaj zakon bude donesen i mislim da je potrebno da se nastavi sa radovima, sa izgradnjom autoputeva, saobraćajnica, železnice, sa izgradnjom aerodroma, jer svedoci smo da se u Srbiji gradi i da to tako mora da se nastavi. Sa druge strane, onaj ko je kriv za to mora da odgovara, pa nije bitno da li iz neke male sredine ili iz velikih gradova. Niko ne sme da bude zaštićen, ne sme da bude na način kako ne treba, nego svi treba da radimo u interesu građana Srbije, a ja uvek govorim o problemima nerazvijenih, malih sredina, brdsko-planinskih područja, naših sela i naše poljoprivrede.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Vladimir Orlić, a zatim Vjerica Radeta. Izvolite.
Bez želje da se mešam u nameru da se međusobno potpomognete u raspravi, ali par stvari. Što se tiče ovog stalnog ponavljanja priče kako je nešto namešteno vezano za Moravski koridor, tu vam je među poslanicima, odnosno trenutno nije, bio je pre neki minut, gospodin Bojić. On je danas u raspravi rekao – niko se sem jednog ponuđača nije javio kada je raspisan javni poziv. Da li je tako? Rekao je čovek i svi znaju da je rekao istinu. Ako se vi sa njim ne slažete, barem ga pitajte – kako je on uspeo da sazna tu istinu, a vi izgleda ni dan danas niste? Nije stvar u tome, nego se ponavlja ono što želi da se ponavlja, pa makar predstavljalo zaobilaženje istine. Nemoguće je danas tvrditi da je nešto 200, 300, 600 miliona skuplje, ako nema dve ponude. Nema skuplje, jeftinije. Ima samo jedan partner koji se javio, i to je to. To je cela istina i cela priča. Nemoguće je danas neko da kaže – e, moglo je za toliko i toliko. Na osnovu čega kada se niko drugi javio nije? Još je manje moguće da se na konto te priče kaže da je zaboravljen istok Srbije, i to je sada slepo crevo, a mi, koji hoćemo da radimo, koji smo isplanirali taj Moravski koridor, u isto vreme govorimo da nije to jedini autoput koji ćemo da uradimo, u isto vreme govorimo biće i autoput koji će se zvati i nosiće ime čuvenog Karađorđa, koji će da povezuje centar Šumadije i Koridore 10 i 11, baš kao i Moravski, nešto severnije, ali će da ide skroz na istok, pa da to ne bude slepo crevo, nego da ima odgovarajuću putnu infrastrukturu o kakvoj svi govorimo. Još je manje moguće da na konto te priče neko ovde kaže – znači, vi ne date i ne može plata 37.000 dinara. U čije vreme je prosečna plata u Srbiji dostigla 500 evra? U naše. Jel to malo više od 37.000 dinara? Jeste. U čije vreme je prosečna potrošačka korpa, u najvećem procentu ikada, pokrivene prosečnom zaradom, Minimalna potrošačka korpa u najvećem procentu ikada pokrivena minimalnom zaradom? Sve u naše vreme. Ko nam sve to kaže? Naravno, znamo da to nije dovoljno da bi ljudi mogli da budu do kraja zadovoljni i nije to znak da treba da se stane, nego su to sve samo znaci da smo ozbiljni kad nešto projektujemo, ozbiljni kad nešto planiramo, pa smo ozbiljni kad vam danas kažemo – nije kraj, idemo dalje. Napravićemo i tu prosečnu od 500 evra da bude još veća. (Predsedavajući: Privodite kraju kolega Orliću.) I prosečnu penziju, završavam, napravićemo da bude još veća. O tome koliko znamo ili ne znamo kakva je praksa na temu različitih muljačina što u javnim nabavkama, ali i malim i isisavanjem različitih budžetskih sredstava, naravno da znamo i da o tome govorimo vrlo rado. Ako bude potrebno možemo zajednički da osetimo kako je to izgledalo u gradu Šapcu. Ima jedna presuda od, čini mi se juče, koja o tome govori mnogo. Ali, možemo zajedno i da prođemo kroz to ko je sve imenom i prezimenom na Starom Gradu dobijao značajna sredstva na ovaj način. Možda bude zanimljivo za ljude da čuju. Hvala.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Vjerica Radeta.
Ovo bih mogla biti dupla replika. Kolega Miletić nema nikakav dogovor, niti mi imamo sa njim, ali zaista smo očekivali da će podržati, ne samo ovaj amandman, nego stav SRS da najmanja plata u Srbiji mora biti 37.000 dinara i da najmanja penzija mora biti 37.000 zato što je najniža potrošačka korpa 37.000 dinara. Mi sada, kada govorimo o javnim nabavkama i o ovom zakonu, vam tvrdimo da nije lopovluka u javnim nabavkama ozbiljna sredstva u budžetu bi se slila od kojih bi mogle da se isplaćuju ove najniže plate i najniže penzije u iznosu od 37.000 dinara. Vrlo konkretno vam iznosimo. Vas boli što mi pominjemo „Behtel“. Da, „Behtel“ je namešten. Radili ste leks specijalis da bi Zorana Mihajlović i tadašnji američki ambasador uzeli iz budžeta 300 miliona evra. Sad je to 270 i nešto sa najavom da će biti više od 300. Dakle, to je nešto što se desilo. Vi ste hteli oči da nam vadite kada smo mi tvrdili da će se to desiti, a vi ste tvrdili – ne, nije tačno, ne, nije tako. Sad kolega pominje da je bio javni tender i da se samo „Behtel“ javio. Tender je bio takav da je samo „Behtel“ mogao da ispuni uslove. Namerno ste to radili. Kako može na primer neki pravnik da se javi da predaje ili lekar da predaje u Višoj medicinskoj školi u Ćupriji ako se kao uslov traži završen Elektrotehnički fakultet? Normalno da će se javiti onaj ko ima završen Elektrotehnički fakultet. Nemojte da zamajavate narod. Ovo je istina. Radili ste leks specijalis da bi vam Zorana, da bi nam svima Zorana ukrala 300 miliona evra. Od te istine nikad pobeći nećete.
Pravo na repliku narodni poslanik Vladimir Orlić.
Istina je uvek samo jedna, a ta istina glasi – da, zadovoljavali su i drugi uslove i - ne, nisu se javili na javni poziv. Danas kad neko kaže – više je za 200, više je 300, priča onako kako mu dođe. Isto je tako mogao da kaže – ma, više je za 100 milijardi, sa istom dozom neodgovornosti, sa istom lakoćom, jer nema sa čim da poredi. Bilo je i drugih i to slobodno pogledajte po štampi koja se time bavila, a koja vrednosno stoji na istoj onoj strani na kojoj se nalazi i rukovodstvo opštine Stari Grad koje beše podržava nekoliko stranaka, jel tako, među njima LDP, SRS, prebezi Radulovićevi, nešto DS. Jel tako? Kad pričamo o tome, to nema nikakve veze sa tim ko je šta po struci. S jedne strane, fer, transparentan proces na koji je sve vreme moglo da se lepo uputi kako glasi tačno, kakvi su uslovi i da se javi ko ispunjava. Još jednom, ispunjavali su i drugi. Zašto se nisu javili? Možda zato što nisu procenili da mogu da konkurišu. Ali, na Starom Gradu nije bilo nikakvih javljanja, nije bilo nikakvih poziva, nego se išlo direktno – uplata u preduzeće „Rispekt legal“, a onda iz preduzeća „Rispekt legal“ na ime i prezime što odbornicima, što ljudima koji se nalaze na platnom spisku kao članovi Veća ili na drugi način angažovani. Vidite, na primer, Nikola Vilotijević, valjda mu je to prezime, član Veća u opštini Stari Grad, koji vodi opštinski odbor Đilasove stranke za Vračar, dobio je preko preduzeća „Rispekt legal“, dakle, pare iz budžeta opštine Stari Grad na „Rispekt legal“, a onda ovi na ovog Đilasovog funkcionera 130 hiljada 608 dinara. Na sve to je bio i zaposlen i na bazenu „Milan Gale Muškatirović“. Još ovako lepo i domaćinski posluje, pa se ovako doprinosi minimalnoj zaradi ili bilo kojoj i bilo kojoj zaradi, osim zarade Đilasovog funkcionera. Ivana Ninković, članica Veća SSP, to je opet ova Đilasova stranka slobode i pravde, iz „Rispekt legala“, odnosno preko tog preduzeća 540 hiljada dinara i ovo su samo prva dva primera. Ovoga ima koliko god hoćete… (Predsedavajući: Privedite kraju kolega Orliću.) …. Dakle, onima koji ova lopovluk ne samo dozvoljavaju, nego i potpomažu čestitam na visokim standardima i vrednostima koje su pokazali. (Predsedavajući: Zahvaljujem.) Ovo nema veze ni sa strukama, ni sa željom da pokažete da neki proces ne razumete ili nećete da razumete. Ovo ima veze sa elementarnim odnosom prema građanima Srbije.
Pravo na repliku narodni poslanik Vjerica Radeta.
Hajde da se podsetimo. Znači, 15. oktobra 2008. godine Vojislav Šešelj na konferenciji za novinare kaže i pokaže novinarima, podeli novinarima tekst memoranduma koji je Zorana Mihajlović potpisala sa predstavnikom „Behtela“ i u prisustvu tadašnjeg ambasadora američkog u Beogradu, Skota. I tu se već videlo da će „Behtel“ uzeti taj posao. Ovde je pitao Anu Brnabić, koja je već bila premijer – da li ona zna za taj memorandum? Tražila je da ga donese. Kada smo ga joj pokazali, rekla je – prvi put vidim. Dakle, Zorana Mihajlović je uradila nešto mimo znanja predsednika Vlade i od tada mi pričamo to i vi od tada branite Zoranu Mihajlović u jednom momentu i trajalo je to. Ućutali ste, niste znali da li treba dalje da je branite i onda kada je Vučić rekao da će ipak „Behtel“ uzeti taj posao, da vas sve baš briga da su uzeli Kinezi što bi to koštalo 300 miliona evra manje, da bi Kinezi angažovali naše firme kao podizvođače, da „Behtel“ svuda gde je radio dovodi svoje izvođače, ne uzima domaće. „Behtel“ svuda gde je radio pravio je brljotine, da je ministar u Hrvatskoj, pomoćnik ministra morao da podnese ostavku, da je „Behtel“ opljačkao rumunski budžet. Dakle, gde god su se pojavili tako rade. I vi ste onda opet počeli da branite nebranjivo. Ako je 500, i to jeste, mi možete da se upinjete koliko god hoćete, iznos za koji je ovaj posao mogao da se uradi, 500 miliona dolara, oni ga rade za 800 miliona, 300 miliona dinara je iz budžeta otišlo ne zna se gde. Što se tiče ovih agencija… (Predsedavajući: Privedite kraju.) …. Evo završavam. Što se tiče ovih agencija gde ko dobija platu itd. ja taman pomislila da će kolega da priča o „Profajler timu“ koji je delovao na Voždovcu i u Zemunu onih godina kada su neki primali platu preko „Profajlera“.
Pravo na repliku narodni poslanik Vladimir Orlić.
Šta da kažem sem uzalud. Nije nikakav posao sklopljen na osnovu bilo kakvog neobavezujućeg memoranduma, da vas podsetim, to je bilo to, nego na osnovu javnog poziva na koji se, još jednom, nije javila ni kineska, ni brazilska, ni čija god hoćete firma ni predstavnik, a bilo je, još jednom, onih koji su zadovoljavali uslove. Tako da svako ko priča o tome da postoji neka druga niža cena koja je mogla biti plaćena, priča zato što mu je tako došlo. Nema na osnovu čega da uporedi. Neka da dve ponude pa da vidimo kako glase. Neće to moći da uradi nikada jer ih prosto nema. Što se tiče ovih drugih napomena, uz ovo dvoje ljudi koje sam već imenovao i za čije sam vam prihode već dao tačne vrednosti, takođe Uroš Marković, odbornik Đilasove stranke na Starom Gradu, a inače vodi opštinski odbor iste te stranke na Starom Gradu, preko firme „Kodeks“ dobio je blizu 750 hiljada dinara. Dakle, budžetska sredstva opštine na firmu „Kodeks“, firma „Kodeks“ Đilasovom funkcioneru za Stari Grad. Isti taj čovek, od firme, odnosno preko firme „Rispekt legal“ d.o.o., milion i 67 hiljada dinara. Snežana Marković, to bi trebalo da je majka prethodno pomenutog Uroša, preko firme „Kodeks“ 323 hiljade dinara, a preko firme „Rispekt legal“, više od 800 hiljada dinara. Po istom sistemu i po istom obrascu. Kada na ovaj način upravljate narodnim parama, ja mislim da lepo pokazujete šta mislite i o tim parama i o tim principima i o tom poštenju, ali i o tom narodu. Ovo sve, još jednom, ne samo da omogućava, ne samo da toleriše, nego u ovome svemu neposredno sudeluje, ovo neposredno čini izvodljivim svako ko podržava vlast Marka Bastaća i drugih Đilasovih poslušnika na Starom Gradu. Da li među tim ljudima u odborničkoj većini ima i predstavnika SRS? Nešto mi se čini, sudeći po izjavama lidera te stranke, da ima i on tu saradnju ceni kao veoma uspešnu, sa namerom da je nastavi. Svaka čast na ovim rezultatima, impozantni su.
Pravo na repliku, Vjerica Radeta.
Sad smo čuli biser nad biserima. Kaže kolega, da, potpisan je neki neobavezujući memorandum. To je neverovatno. Dakle, taj memorandum za koji Ana Brnabić nije znala, koji je potpisala Zorana Mihajlović, potpisan je u Vladi Republike Srbije. Da podsetimo javnost, tada je Skot pred Zoranom Mihajlović, u Vladi Republike Srbije, rekao da je Kosovo nezavisna država i Zorana Mihajlović se samo onako smeškala na te njegove izjave, zato što je njoj samo bilo važno da se potpisuje taj memorandum iz kojeg će ona „Behtel“, Skot, dobiti 300 miliona evra iz našeg državnog budžeta. Kako to taj neobavezujući memorandum preraste u obavezujući ugovor? To nas interesuje. Imate li odgovor na to pitanje? Naravno da nemate. Nemate zato što je to zaista tako i zato što vi ne možete, još je pitanje koliko će koštati na kraju taj ugovor, ovo što je zaključeno sad na 780, koliko miliona, već je najavljeno da će biti više od 800 miliona. Dakle, to je praksa „Behtela“ svuda gde je radio. Naprave jedan ugovor i onda naravno dodatni radovi, onda naravno dodatna sredstva. Malo što su uzeli tih 300 miliona, najavljuju da će uzeti još. Kad to bude, vi nam onda recite da opet nismo u pravu, da opet mi nešto fantaziramo, da mi nešto izmišljamo. Ljudi moji, da li je ovde donet leks specijalis? Da li je predviđeno da će se zaključivati direktnom pogodbom ugovor za gradnju puta od Preljine do Pojata? Da li je posle toga „Behtel“ dobio taj posao? Da li smo mi od 15. oktobra prošle godine tvrdili da će „Behtel“ dobiti taj posao? Da li taj posao košta 800 miliona evra? Evo, vrlo konkretno odgovorite šta nije tačno. Dakle, pokraden je budžet. Zorana Mihajlović je direktno odgovora, pa vi sad branite Zoranu koliko god vam volja.
Po Poslovniku, narodni poslanik Nataša Jovanović.
Kolega Arsiću, javljam se po članu 107. i 27. Vi ste dužni, kao poznavalac, kako vi kažete, Zakona o javnim nabavkama, a u toku predsedavanja sednice da štitite dostojanstvo Narodne skupštine, pa i kada je u pitanju kolega Orlić iz vaše poslaničke grupe. Dakle, svi poslanici treba da budu jednaki i ako nešto znate, imate saznanja, da to kažete sa mesta predsedavajućeg. Vi ste propustili, time ste narušili dostojanstvo Narodne skupštine, da kažete malopre, prilikom početka kruga replika da je pre ovog potpisivanja memoranduma sa kompanijom „Behtel“, u zgradi Vlade… [[Isključen mikrofon.]]
Koleginice Jovanović, reklamacija povrede po neposredno učinjenoj povredi Poslovnika… (Nataša Sp. Jovanović: To je sada upravo.) Upravo je govorila koleginica Radeta. Hoćete da mi kažete da sam ja trebao da opominjem vašu koleginicu Vjericu Radetu? (Nataša Sp. Jovanović: Samo da završim.) Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
To da govorite fantazije, to ste rekli vi sami, to nisam rekao ja. Ovo da je memorandum neobavezujući, pa to su, kao što sam već napomenuo, rekli ovi izvori ideološki bliski vašem Bastaću i vama, koji pišu za ove skaradne nedeljnike u kojima govore sve najgore što mogu da smisle na račun i Aleksandra Vučića i SNS i naših predstavnika u Vladi Srbije. Dakle, ako se sa njima slažete, a rekao bih na osnovu ovih izlaganja da se slažete, onda izvolite složite se i u ovom segmentu. Mislim da to nije ništa strašno, to kaže i vaš poslanik. Dakle, gospodin Bojić govori ove stvari o kojima sam govorio ja malopre. Ako ne verujete meni, verujte sebi. Što se tiče toga šta je bilo u Hrvatskoj, moram da vam priznam da je veoma simpatično. Poznajući ili misleći da poznajem šta misli SRS o Hrvatskoj, ja bih očekivao da se bi obradujete ako je tamo bilo nekih problema, bez obzira da li je u to umešan „Behtel“ ili neko drugi, a vi se nađoste tužni zbog toga što je „Behtel“ napravio neki proglem Hrvatskoj. Nisam znao da ste u tom smislu korigovali stavove, ali nek to bude najmanje važno. Šta je malo važnije za ljude kojih se to neposredno tiče i čiji novac neposredno ide u džepove Đilasovih funkcionera zahvaljujući vašoj saradnji na Starom Gradu? Važno je da uz ovo četvoro ljudi o kojima sam već govorio, ljudi znaju da je Nikola Suknjajić koji vodi opštinski odbor, sada da li je to Jeremićeva Stranka ili Đilasov savez, to ni oni sami ne mogu da se dogovore, na Rakovici, preko firme, opet „Rispekt legal“ dobio 733.198,00 dinara. Svaka čast. Dakle, narodne pare iz budžeta opštine na privatnu firmu, a iz privatne firme ponovo Đilasovom, odnosno Jeremićevom funkcioneru. Fanstastičan potez. Nikola Ljuština, koji radi u komunalnom odeljenje, ponovo opptine Stari Grad, po istom obrascu preko firme „Rispekt legal“ 507.000,00 dinara, nešto više. Svaka čast, skromno moram da priznam u odnosu na ovih prethodnih 730 Suknjajićevih, ovo je malo skromnije. Branislav Vuković, odbornik ponovo, bilo ih je već nekoliko, u opštini Stari Grad i ponovo Đilasova Stranka slobode i pravde, preko firme „Rispekt legal“ 845.000,00 i nešto više dinara, a preko firme „Kodeks“, dakle, on je sada u grupi onih koje sam već čitao, koji primaju preko obe firme, 890.900,00, skoro 891.000,00 dinara. Time što ovakve aktivnosti podržavate, činite mogućim i u njima učestvujete, mislim da na najbolji mogući način pokazujete šta mislite o valjanom odnosu prema narodnim parama i prema odgovornosti bilo koje vrste. Ovo su dakle, fantastični rezultati i na njima još jednom čestitam.
Po Poslovniku, narodni poslanik Nataša Jovanović.
Prekršili ste ponovo član 27. stav 1. i član 103. st. 1, 2. i 3. Gospodine Arsiću, vi ste isključili mikrofon u prvom minutu mog obrazlaganja povrede Poslovnika. Rekli ste da se nisam prijavila na vreme. Ja sam to pokušala, međutim jedinica koju koristim i mikrofon nisu bili u funkciji tri dana i tek iz trećeg pokušaja sam uspela da se identifikujem i da dobijem mogućnost da se prijavim za govor. Pa ako uvažite to, da onda obrazložim u čemu je povreda. Ona je upravo i sada učinjena od strane vas, tokom izlaganja kolege Orlića. Jel to u redu? Dakle, vi ste bili obavezni i sada, kao što ste bili i onda kada nisam uspela da dobijem reč, da kažete da je štiteći dostojanstvo Narodne skupštine, Skupština Republike Srbije prihvatila sporazum koji je Vlada Republike Srbije potpisala sa SAD o saradnji u oblasti infrastrukture i tu je ključ svega. Taj sporazum je potpisan mesec dana pre sporazuma, odnosno memoranduma sa „Behtelom“. A da vas podsetim, jer ste to valjda brzo zaboravili, otišao je Skot, ali ostala vam je Zorana, koja je direktni lobista „Behtela“. Ona je ta koja je zaslužna za to što će građani plaćati 300 miliona evra više ovaj koridor. Skot je u njenom prisustvu, u zgradi Vlade Republike Srbije rekao da je Kosovo nezavisno. Jel tako bilo? Vi ste preko svega to ga prešli, sada se bavite nekim trivijalnim stvarima, umesto da priznate građanima Srbije upravo to. Evo, tu je i ministar koji može takođe da potvrdi da je taj memorandum potpisan u Vladi Republike Srbije i to je ključ svega. Gospodine Arsiću, u ovom zakonu ste napravili isti takav član i rekli ste, da biste mogli opet da dajete nekom sličnom „Behtelu“ poslova, ako ima međudržavnog sporazuma u saradnji u oblasti infrastrukturnih projekata, onda je stvar za vas lakša i jasna, daćete posao onome koga Zorana dovede ili neko njoj sličan, ako se ne uzmete pameti i ne očistite te koji žele zlo Srbiji iz Vlade Republike Srbije.
Zahvaljujem. Koleginice Jovanović, ne mogu zaista da razumem kako bih ja sa mesta predsedavajućeg narušio dostojanstvo Narodne skupštine ako Narodna skupština izglasa zakon, ili ako je određeni zakonski predlog u postupku donošenja da predsedavajući zbog toga narušava dostojanstvo Narodne skupštine. Kao što ste vi sada rekli da je u pitanju saradnja u oblasti infrastrukture sa drugim zemljama, te druge zemlje mogu biti i Rusija i Kina, a eksplicitno u zakonu, koji je opšti akt kao što je ovaj tip zakona, ne može da bude navedeno eksplicitno određena zemlja. Da li želite da se Narodna skupština u Danu za glasanje izjasni? (Ne.) Hvala. Pravo na repliku, narodni poslanik Vjerica Radeta.
U nedostatku argumenata kolega počinje da bude drzak. Evo, odgovoriću samo na dva njegova pitanja, dve njegove primedbe. Kakav je odnos SRS prema narodnim parama, kako je on rekao pričajući nešto o Starom gradu? Pa, onakav kakav je u opštini Požega. Tamo smo sa naprednjacima bili u vlasti i svi naprednjaci zbog lopovluka iz tadašnje garniture, svi naprednjaci završili su u pritvoru, zato što su krali narodne pare naroda iz Požete, a srpskih radikala tu nije bilo. Vi ste sad doveli dugu garnituru i mi smo nastavili sa njima. Nadamo se da ste ovaj put uboli poštene. Što se tiče primedbe kako smo mi navodno tužni zbog Hrvata, zato što je „Behtel“ pokrao Hrvate, zamislite vi kakva je to besmislica. Da, „Behtel“ je pokrao Rumune, Hrvate, ali nažalost mi smo tužni što je „Behtel“, zahvaljujući Zorani i Skotu, došao ovde i što je pokrao naš budžet. Zato što su Skot, Zorana i „Behtel“ pokrali naš budžet naši ljudi ne mogu da primaju najnižu penziju od 37.000 dinara, zato kod nas minimalac ne može biti najniži 37.000 dinara, a potrošačka korpa je 37.000 dinara. Odgovorite, gospodo, radi javnosti, vi iz vlasti, zašto ne prihvatite predlog SRS da najniža plata u Srbiji mora biti 37.000 dinara? Zašto ne prihvatite stav SRS da najniža penzija mora biti 37.000 dinara? Mi vam iz dana u dan govorimo gde se mogu namaknuti te pare. Između ostalog, to je i ovih 300 miliona koje ste dali „Behtelu“.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić.
To sada i ja pokušavam da objasnim. Taman koliko vam verujem da ste nešto mnogo tužni što je „Behtel“ napravio neki belaj u Hrvatskoj, toliko vam verujem i za ove priče o 200, 300 miliona itd, ni manje ni više. Što se tiče priče o Požegi, interesantno mi je uvek da zapravo slučaj koji je živi dokaz da za nas nema nezaštićenih, nedodirljivih i da kod nas partijska pripadnost ništa ne znači, smatrate primerom situacije koja nama u nekom smislu ne odgovara. Ne, nama zapravo veoma odgovara da se zna da kod nas politička pripadnost ne znači ništa. Postoji odgovornost prema narodnim parama, kako sam rekao, jeste, tako sam rekao, ili ne postoji. Mi je, kao što vidite, pokazujemo. Ukazujemo i da je neminovno da do sličnog raspleta dođe i na opštini Stari grad. Znate, kada dođe budžetska inspekcija pa utvrdi ove probleme o kojima ja govorim, to je onda ozbiljno. Baš kao što je to primetio i Vojislav Šešelj, u raspravi sa mnom on je rekao – mi ćemo to prihvatiti i priznati kada utvrdi budžetska inspekcija. E, pa čestitam, utvrdila je. Ako želite da nastavite da podržavate ta aktivnosti, onda to činiti veoma svesno i učestvujete u nečemu što je sporno i ozbiljno u isto vreme, po rečima vašega lidera. Ništa više ja ne govorim sada. Šta je utvrdila budžetska inspekcija? Utvrdila je da je od 2016. godine do danas, preko ove dve kompanije o kojima sam vam pričao, privatne firme sa kojima Bastać radi na crno i krčmi novac građana Starog grada, preko 200 miliona dinara na ovaj način je isisan. Preko 200 miliona! Ako me pitate kakve to veze ima sa projektovanim minimalcem u Srbiji, ima velike. Vidite, kad su ovakvi Bastaći vladali celom Srbijom, ne kažem da je bilo svuda uz vašu pomoć, bilo je u Beogradu kao što je sada na Starom gradu, možda nije na mnogo drugih mesta, ali kada su oni vladali Srbijom bilo je nemoguće da minimalac kao danas iznosi više od 30.000 dinara. Znate koliki je bio u njihovo vreme? Otprilike dvostruko niži. Bilo je nemoguće da bilo ko ozbiljno kaže, kao što mi danas kažemo – ne brinite se ništa, biće minimalna zarada i 37.000. Napravićemo mi i to, tako što ćemo da radimo strpljivo, da radimo marljivo, da se odnosimo domaćinski i da štedimo. Pa, kada smo sa 16.000 njihovih došli na preko 30.000, ne brinite, podići ćemo i to u godini pred nama, u godini nakon nje i nastavićemo da radimo tako da uvek samo u plus ide. Ovi koji preko kodeks „Rojala“, „Rispekt legala“ i ostalih bogova i dan danas stotine miliona narodnih para prebacuju u sopstvene džepove, kao što su ovih desetoro o kojima sam vam pričao, ali kao što je, primera radi, i Ana Folgić, odbornik u Opštini Stari grad, nju vam nisam pominjao do sada, a opet iz Đilasove stranke, preko kodeksa 564.000 dinara i malo više, a preko „Rispekt legala“ 800.000 dinara i malo više. Dakle, ako su to rezultati koji treba da pokazuju domaćinski odnos, mogu samo da vam čestitam na tim rezultatima, fantastičnu ste stvar napravili time što ste ovo podržali i što svesno učestvujete u kriminalu koji može da se završi ne kao nekakva Požega, nego kao nešto što Srbija još videla nije, jer ovakve poput Bastaća koje vi tamo na vlasti držite ja mislim da u Srbiji niko nije mogao ni da sanja, a kamoli da vidi u praksi.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vjerica Radeta.
Još malo o putu Preljina-Pojate, o krađi 300 miliona evra iz budžeta Republike Srbije. Za početak, ne znam da li vi znate, raspitajte se ako ne znate, koliko je već pokrenuto sudskih postupaka na teritoriji opštine Vrnjačka Banja zato što se uzima zemljište bez eksproprijacije. Dakle, dođu geometri i kažu – ovo ti se uzima, hvala, doviđenja i ode zemljište, ode kuća. Zamislite, postojala je mogućnost da obiđe jedan deo kuća. Ne, sve se ruši. Ne znam da li znate koliko je već pokrenuto postupaka za naknadu štete na teritoriji opštine Kruševac, tamo gde su 2015. godine gradske vlasti mimo zakona promenile namenu zemljišta, da bi sada ljudi kojima se to zemljište oduzima zbog gradnje ovog autoputa dobijali manju naknadu. Da li znate, sveznajući, ko će na kraju platiti sve to kad se ovi sudski postupci za naknadu štete okončaju? A okončaće se, verujte, u korist tog naroda, u korist tih stranaka, zato što su ljudi brutalno pokradeni. Vi ćete opet reći da nama smeta autoput. Ne, nama smeta lopovluk na izgradnji autoputeva, lopovluk u odnosu na budžet u startu, lopovluk u odnosu na narod, za koji vi kažete da se raduje autoputu. Zamislite koliko se raduje neko kome je oduzeta zemlja kuda će proći autoput i kuća na toj zemlji, a naknade ni dinara nije dobio zato što ne može da se nagodi, zato što država neće da plaća onoliko koliko je realna cena. E pa, sveznajuća gospodo, kada se ti postupci završe, onda ćemo vas pitati koliko je to para iz budžeta otišlo na ime naknade štete po svim ovim postupcima koji su pokrenuti i koji su u toku.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić.
Dosta je tu neistina, naravno, a mnoge smo već i demantovali ovde. Ali, kada se već priča o Kruševcu, kad se već priča o Vrnjačkoj Banji, budite bar korektni, pa priznajte da će upravo ti gradovi, između ostalih, dobiti autoput zahvaljujući ovom programu koji smo mi osmislili i za koji smo uspeli da obezbedimo sredstva tamo gde ih nikada nije moglo biti dok su se kojekakvi Bastaći, Đilasi i slični, koje sada podržavate, pitali za to kako će da idu narodne pare i na šta će da se troše. Dakle, sada upravo ti ljudi, da, raduju se prilici da imaju za dve godine ili nešto više moderan put, auto-put, kvalitetan da uz njega dobiju i odgovarajuću telekomunikacionu infrastrukturu, čemu može da se smeje samo onaj koji ne razume koliko je to važno. I jedno i drugo, naravno omogućava da sutra tamo bude i više posle, da bude i više investicija i da se poveže još mnogo mesta, i Ćićevac i Trstenik i nastavite niz sami dalje. I Koridor 10 i Koridor 11 da budu povezani međusobno. I kada neko kaže mi protestujemo jer nismo zadovoljni kako se finansira i koliko košta auto-put koji vi radite, ili auto-putevi koje radimo. Da li to znači da će ih bojkotuje, da neće da se vozi i da se ne vozi već sada, auto-putem „Miloš Veliki“, da neće da se vozi i da se ne vozi već sada novoizgrađenim delovima Koridora 10, ni na južnom kraku ni na istočnom kraku. Pa, će sutra tako isto da bojkotuje i ovaj Moravski koridor ili onaj Šumadijski koji treba da poveže centralnu Srbiju sve sa istokom. Nešto nisam siguran da će da bojkotuju, jer pokazuje praksa. Oni koji tako mnogo pričaju vole da koriste blagodeti onoga što uspostavi ozbiljna i odgovorna vlast. Sećate se kako su pričali kako i sad pričaju sve najgore o demokratiji na izborima iz 2016. godine, ovi kojih u sali nema. Da li bojkotuju mandate? Nešto ne bi rekao. Da li bojkotuju blagajnu? Opet ne bih rekao. Da li bojkotuju na kvarno upisane troškove putovanja za sednice sve one silne, sednice na koje došli nisu? Pa, nešto ne bih rekao. E, isti ti što isto sada ovo govore što vi govorite o auto-putevima, voze se po tim autoputevima sve u šesnaest. I mislim da je to dobar pokazatelj šta ko zaista realno misli. Može neko da ovde pred nama glumi da je strašno pogođen i da je ucveljen time što je neka šteta možda nastala negde u Hrvatskoj i Albaniji. Koliko je u tome neiskren, toliko je neiskren u osećanju šta zaista misli i koliko ceni što ova država danas ima veće plate, što ima veće penzije, što ima auto-puteve koje niko drugi nije bio u stanju da obezbedi i što danas stiže poruka, a samo ćete to uvek čuti od nas. Nije dovoljno, hoćemo još i napravićemo još i auto-puteva, ali većih plata i većih penzija. Samo na sve to jednu stvar imam da dodam, vi u međuvremenu, ako možete pomozite, ako nećete ne morate, a bar prestanite da uzimate narodne pare po Starom gradu. Čuli ste, to je sramota u tim dimenzijama da je to prosto sramota.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Demagogija, zamena teza i na kraju bezobrazluk, da mi uzimamo neke pare. Dakle, mi pričamo o 300 miliona evra koje ste vi uzeli. Evo sad vi, pa vi vidite ko je od vas, ako ćemo biti bezobrazni, onda ćemo tako. Demagogija i zamena teza kada sada priča čovek kako jel neće neko putovati tim auto-putem, jel nekom smeta auto-put. Naravno da će putovati, platiće putarinu koju ste poskupeli za 12% i putovaće ako ga put nosi tuda. I ne govorimo mi nijedanput za sve ovo vreme nismo rekli da nam smeta gradnja auto-puteva, i kanite se tog bezobrazluka. Auto-puteve gradite, ali gradite na osnovu tendera, angažujte naše firme, angažujete prijateljske kineske firme, angažujte firme koje će angažovati kao podizvođače naše građevinske firme, a nemojte da kradete na tim velikim poslovima da biste se posle krili iza toga, pa mi gradimo auto-put. Kaže – da li će ovi ljudi koji žive u Kruševcu, koji žive u Vrnjačkoj Banji koristiti auto-put. Naravno da hoće, ali to ne znači da ih niste oštetili i da neće u sudskom postupku dobiti pare zato što ste im uzeli zemlju bez završenog postupka naknade u eksproprijaciji. Odgovor na to pitanje, recite da to lažemo. A, to ne lažemo. Ovo je istina. Ovo je cela istina, a to što vi sada hoćete da okrenete priču kao što smo juče slušali da ćemo do Čačka putovati sat vremena, pa evo ja bi sada do Čačka za sat vremena, ali mi treba do uključenja odavde sat vremena. Pa, nemojte baš od svega praviti. Jeste, divno je što se i taj put izgradio, divno je što će se skratiti putovanje do Čačka, ali nije baš jedino jeste ono što se Orlić, ono ovako klikne, bilo je u onom nekom spotu, pa ga direktno negde tamo prebace. Ovo je ipak realnost, ovo je život.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Ako upućujete na to da je otvoren novi deo auto-puta „Miloš Veliki“ od Surčina do Obrenovca. U pravu ste, otvoren je. Završila ga ozbiljna država, uradila je ono o čemu su drugi samo pričali, a nikada niko nije ni bio blizu. Uradila. Ako ste na tome želeli da čestitate, imate i na čemu. Ali ne treba da se pređe taj deo puta sat vremena kako ste upravo rekli, treba dosta manje, doduše, ja ne znam kakav stil vožnje vi preferirate, ne želim da ulazim u to, imate pravo da vozite sporije ako vam tako prija. Ali, da znate da je moguće stići od teritorije grada Beograda do grada Čačka i za manje od sat vremena i da se potpuno poštuju saobraćajni propisi i za manje od sat vremena. Ako vas zanima, baš iz centra grada, do Obrenovca koliko vam treba. Brat, bratu, sigurno više nego dva puta od onoga što ste vi rekli. Ali, da se ne jurimo mi sad za pet ili deset minuta više ili manje, samo jednu stvar da zamolim, hajde budite pošteni pa uporedite tih sat vremena sa onim kako je bilo pre otvaranja tog auto-puta. Pa, kažite da je bolje bilo ići magistralom dva i po sata od Beograda do Čačka, da je to bilo bolje i lepše i da nije vredelo ulagati, tražiti načine i u tom traženju načina, da i angažovati naša preduzeća kao izvođače, angažovati i naš materijal prilikom izgradnje. Sve se to radi, ništa se ne brinite, sve se to radi. Kažite da je bolje bilo onako po magistrali pa, klaj, klaj dva i po sata i to ako imate sreće, ako vas ne uhvati kolona autobusa ili kamiona, uz sav onaj rizik. A setite se koliko je to bilo opasno i šta je to značilo u ljudskim životima. Svako će vam pošten reći, ljudi ovo je odlično. Ovaj auto-put kakav imamo sada, uključujući i taj novi segment na kome ste pretpostavljam želeli da čestitate, koji povezuje Surčin i Obrenovac, pa to je odlično i tome svako može samo da se raduje. Kažem vam jednu stvar, neće niko od tih ljudi o kojima govorite, koji žive duž trasa novih puteva reći da je bilo bolje ranije, jer ti ljudi bolje znaju, od svih nas ovde, kako je to izgledalo i kako izgleda sada. Kada dođu fabrike, a dolaze, između ostalog i zbog toga što negde odgovarajuću infrastrukturu imaju. Pa, znate koliko investitora, između ostalog prvo pita, a gde se nalazi najbliži auto-put u odnosu na tu lokaciju, a kakav je tu pristup između ostalog i komunikacione infrastrukture. Ti ljudi znaju koliko je to dragoceno i koliko nov posao koji dolazi sa novim putevima, tim ljudima znači. Nov posao podrazumeva i veći standard i veće prosečne plate. Sada vam kažem prosečna je 500 evra, a idemo da to bude još, jer znamo nije dovoljno i dalje se teško živi, iako je kud i kamo bolje nego u Đilasovo i Tadićevo vreme, ali biće još veće plate, ali za one ljude za koje je alternativa bila nula, koji su platu imali nula jer posao nisu imali uopšte, za one ljude koji nisu imali put nikakav. Ovo što danas ima u Srbiji, pa to je toliko velika razlika da mogu da se samo kao ja nasmeju kad čujem da se nešto kao ražalostite zbog tuge u Hrvatskoj.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dakle, kada smo govorili ovde o onom leks specijalisu na osnovu kojeg je „Behtel“ ukrao 300 miliona evra iz budžeta Republike Srbije upozoravali smo da ste loše predvideli postupak eksproprijacije, da ste ga predvideli suprotno Zakonu o eksproprijaciji. Ako ne verujete pogledajte stenograme, govorili smo o tome. Šta se danas dešava? Dešava se primena tog zakona onako kako smo mi rekli. Dešava se da pljačkate narod duž trase od Preljine do Pojata. Uzimate ljudima zemljište, rušite kuće, bez utvrđivanja odgovarajuće naknade. Da li je to istina? Jeste. Da li to znači, ne trebaju nam auto-putevi? Ne znači. To znači trebaju nam auto-putevi, trebaju nam koridori, ali treba nam poštena vlast koja će to uraditi pošteno i da o toga zaista svi imaju koristi, a da ne budu građani pojedinačno oštećeni, a to se sada dešava. Jeste li rešili tok Morave uz ovaj auto-put? Niste, niti ćete ga rešiti, o tome smo vam govorili kad ste leks specijalis radili i nećete ga rešiti opet će ljudi biti oštećeni, zato što ste dozvolili da ona mafija, pesak mafija, koja je krala pesak na Moravi, koji je još vaš Velja Ilić formirao i lepo negovao još dok je bio vaš, dok vam je bio ministar. Cele površine, cele parcele ljudima su otišle kroz to i vama će to sad dobro doći da nećete ljudima platiti eksproprijaciju, a ljudi zamislite apsurda, na te nepostojeće parcele plaćaju porez i plaćaju odvodnjavanje, a njiva im u Moravi. To samo kod vas može. Naravno, šta još očekujemo od vas? Lepo, bravo za koridore, bravo za autoputeve, što bi rekla gospođa Malušić, ali avaj, dajte narodu da malo bolje živi, dajte najnižu platu 37.000 dinara, najnižu penziju 37.000 dinara, pa da idemo dalje da povećavamo i tu korpu, pa dalje i plate i penzije.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Pravo na repliku. Izvolite, doktore Orliću.
Stvaranje uslova da narod bolje živi, pa baš se time i bavimo. Znate šta je zanimljivo? Izgleda da se niko ne bavi sem nas. Ako kažete da nije dobro da minimalna zarada, kao što je sada, bude preko 30.000 dinara, a jel bila ona od 16.000? Samo tu razliku da objasnite i da to razumemo. Nije dobro ovih preko 30.000, a bilo je valjda dobro onih 16.000 dinara ili da preračunate to u evre, pa da kažete koliko je bilo, a koliko je sada? Između ostalog, lako je, zato što je kurs stabilan godinama, već. Jel nije dobar stabilan kurs, a bio je onaj koji se menjao po 50%? Ili je prosto dovoljno reći, vi ukrali ovoliko i onoliko, a što za to dokaza nema nijednog, što smisla nema nikakvog, to nije važno, da svi imaju koristi, upravo se za to borimo i staramo mi. Ove priče, leks specijalis, da se ne bi primenjivao onaj drugi zakon koji reguliše pitanje eksproprijacije, pa je sad to strašno. Evo, kao da slušam Balšu Božovića kad smo pričali o „Beogradu na vodi“ od reči do reči. Jel se slažete sada sa Balšom Božovićem, ne razumem vas više? Kada smo pričalo i „Beogradu na vodi“, a taj ste projekat ako ne grešim podržali i pristup prilikom realizacije ste podržali, oni pričali ovo što vi pričate danas. Da li smo imali posebne zakone kojim su regulisani oni projekti koji su projekti od strateškog interesa. Ne samo kada je reč o ovim koridorima ili o tom „Beogradu na vodi“, nego kada je i reč o gasovodu koji dolazi iz Ruske Federacije, da li smo na isti način uređivali pitanje kada je reč o „Smederevskoj železari“? Da li je moguće da sada odjednom više ne podržavate ništa od toga, da vam tu nešto kao konceptualno smeta? Govorili su poslanici SRS u Evropi je malo drugačije. Pa, nije. Dakle, Evropa će da vam kaže - da mi tražimo da bude sve strogo, po tenderima, da znate u praski. I oni sami kada je reč o strateškim projektima rade na isti način kao što to regulišemo u Republici Srbiji mi. Kada je reč o projektu od strateške važnosti onda to podrazumeva da se uradi drugačije, da se direktno razgovara sa onim ko u tom projektu ima kapaciteta da učestvuje. To radi ceo moderan svet, to rade i u Evropi ako hoćete i van nje. I te stvari, koje ste do juče podržavali, a da se tiču i gasne infrastrukture i spasavanja „Železare“, ali i izgradnje grada Beograda u onom smislu i u onom smeru koji apsolutno nije bio moguć, sem u priči, u vreme vaših Đilasa i Bastaća, čudi me da od toga odustajete. Zbog čega? Zbog jedne skupštinske rasprave. Znate, prođe i ova sednica, baš kao što prođe i ovaj mandat, prođu i ove godine, pa posle nekog vremena, kad se ljudi okrenu unazad znate šta će da kažu za ove godine i ovo vreme? Kazaće - onda kada se Aleksandar Vučić stara o Srbiji, kada se SNS starala o Srbiji, tada su izgrađeni ti putevi, tada su porasle plate po 50% u proseku i nastavile da rastu posle 2019. godine, pa možda za neku godinu, još toliko postale veće, videćemo. Tada su stotine hiljada ljudi došle do posla, tada su firme u hiljadama u Srbiji stizale, tada je bilo vreme razvoja, tada je bilo vreme niske inflacije, stabilnog kursa i to će da budu sećanja ljudi na ovo doba danas. Da li će ostati bilo šta od priča da je neki mafijaš krao pesak? Da vam budem potpuno iskren, u poređenju sa ovim stvarima o kojima pričam, u poređenju sa važnosti ovih stvari o kojima pričam, neće od toga ostati ni zrno peska na zrnu peska. Uz sve to, samo jednu stvar da kažem na samom kraju. Postarajte se vi da tamo gde odgovornosti imate da je na najbolji mogući način iznesete, pa samo jednu malu stvar mi učinite, evo nekada bude na nivo lične usluge i lične molbe, postarajte se da na Starom gradu više ne bude lokalni budžet živi pesak za sve građana.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Pravo na repliku. Izvolite.
Ovako, 14.000 ili 16.000 dinara je stvarno manje od 27.000 dinara, ali vi ste vlast koja je, kada ste pre sedam godina obećavali, rekli – ako za šest meseci svako u Srbiji ne oseti da će živeti bolje mi ćemo se svi povući. Naravno, … i šest godina i mnogi ne osete da će živeti bolje, vi se ne povlačite, ali, pustite vi to bio je nekad minimalac 16.000, pa jel vi mislite da je to bolje nego sada što je 30.000. Prvo, sada nije 30.000. (Ljiljana Malušić: Jeste.) Nije. Ko to kaže jeste? Pa, hajde pročitajte nešto. Domaćini koji danas slave krsnu slavu Sv. Nikolu i koji primaju minimalac, primili su 27.022 dinara. (Vladimir Orlić: Nisu danas primili, ne isplaćuje se ništa.) Dakle, taj minimalac od 30.022 biće od naredne godine, dakle celu ovu godinu je još 27.000, ali minimalac od 30.022 dinara ne zadovoljava najnižu potrošačku korpu koja je 37.000 dinara i mi insistiramo da uradite, kao moćna vlast, kao najbolji, kao najpametniji, kao neko ko je napravio čudo u državi, hajde napravite čudo da narod počne bolje da živi. Dva miliona ljudi u Srbiji, 300.000 je na minimalcu, plus 400 na ivici iznad minimalca, plus više od milion penzionera sa penzijama do 22.000 dinara, dakle dva miliona ljudi u Srbiji prima ili platu ili penziju koja nije ni blizu najniže potrošačke korpe koja je 37.000 dinara. E, to se od vas traži i to mi srpski radikali od vas tražimo, a mi ćemo to svakako postići kada to građani budu od nas tražili.
Hvala, koleginice Radeta. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Pravo na repliku. Izvolite.
Mi se, vidim, ne razumemo iz samo jednog jedinog razloga, jer vi nećete da se razumemo. Mi sami kažemo – gospodo, niko ne tvrdi da je život u Srbiji lak, da je život u Srbiji današnjoj komfor. Mi kažemo znamo da je teško i znamo da mora da bude još bolje. I zato kažemo – da, mi ćemo i da radimo da bude još bolje, ali samo uvažite tu činjenicu da se sećamo kako je bilo, da smo od proseka 329, napravili u proseku 500 evra i da smo rekli da nećemo da se zaustavimo, da ćemo napraviti još. Svesni smo da to nije ono što može da čoveka, prosečnog građanina, ako hoćete da učinite srećnim, svakako nešto zadovoljnijim, možda i značajno zadovoljnijim nego što je bio, ali treba tu još mnogo da se radi. A ko će drugi taj posao da iznese? Ko će drugi da radi? Ja ne vidim nikog drugog u Srbiji da je pokazao da je u stanju da tu vrstu promene napravi. Oni koji su držali prosek na 329 evra, ni za šta marili nisu. Treba znati i steći poverenje građana, pobediti, pa na delu pokazati šta i kako umeš. Kad pričamo o Starom gradu, e samo zbog toga govorim, neko će sutra reći – evo vam primera na kom se pokazalo ko, šta i koliko ume. Bojim se da ne bude loš primer, ne samo za one koji učestvuju tamo u lokalnoj vlasti, nego pre svega za narod koji to sve mora da trpi, zbog toga ja to pominjem. Što se tiče ovoga kako Srbija treba da se kreće, tu je prisutan ministar. Ja sam ga lično čuo dva ili tri puta da kaže – plan ove države je da minimalna zarada ne stane na 30.000, koliko ste rekli da će biti za sedam dana, nego da nastavi da popuni ono što statistika prijavljuje kao minimalnu potrošačku korpu, da jedno drugim bude pokriveno, da tu odnos bude jedan prema jedan. Da li se sećate, u ta „slavna“ vremena, kad je minimalna zarada bila dvostruko niža, kada je kurs divljao po 50% u odnosu na današnji, u ta slavna vremena kada je prosečna zarada bila 320 i neki evro, kolika je bila pokrivenost minimalne potrošačke korpe minimalnom zaradom? Evo, danas da vam kažem, 10% do 15% manje nego što je danas. I mislite da im je padalo na pamet da idu na to da se te mere sprovode da pokrivenost postigne potpuna? Nije ih bilo briga. Ti ljudi, dakle još jednom, imenom i prezimenom, ljudi poput Dragana Đilasa, Buka Jeremića, Borisa Tadića, samo su na sebe mislili. Srbija tu primećuje osnovnu razliku jer hoće da radi dalje sa ljudima koji su pokazali da mogu da naprave auto-put, da mogu da dovedu investitora, da mogu da izgrade fabriku, da mogu da povećaju plate, da nastave da rade sve te stvari i da napredujemo dalje ili da se vrate u ono njihovo vreme. Šta mislite, šta će građani reći, između ostalog, šta će reći ovi na Starom gradu koji ovaj kriminal sa kodeksom gledaju svaki dan? Odgovor znate i vi.
Hvala, dr Orliću. Narodni poslanik Vjerica Radeta, pravo na repliku.
Evo, da rezimiramo. U odnosu na Zakon o javnim nabavkama, o čijim amandmanima danas govorimo, dokazali smo i niko nas nije ubedio u suprotno, da je suprotno odredbama o javnim nabavkama „Behtel“ pokrao budžet Republike Srbije za 300 miliona evra, a mi se usuđujemo reći Zorana Mihajlović, zato što je ona zaključila prethodno memorandum, a kasnije i ugovor sa „Behtelom“ u prisustvu Skota. Drugi zaključak ove rasprave je da vi, koji sebe predstavljate kao najbolji Vladu na svetu, ste nekada obećavali, pre nekih šest, sedam godina, pre nego što ste uzeli vlast, da ćete vi obezbediti državu sa nultom tolerancijom na korupciju. To što vi svaki dan ili svaki mesec ili svaka dva meseca hapsite po nekog vašeg, nije dokaz da ste i ozbiljni borci protiv korupcije, to je već kriminal, nego vi ste postavili i držali na funkcijama, i držite i dalje na funkcijama ljude koji su skloni korupciji, pa onda kada neko bude uhvaćen, kada baš morate, hapsite, a mnogo je onih koje još niste uhapsili, a odavno je trebalo. Najvažnije u tako uspešnoj državi, kakvu vi ovde danas želite da predstavite, posle svih autoputeva, koridora, najavljenih novih autoputeva i koridora, neka, gradite, radite, ali nemojte da kradete radeći to. Hajde da narod počne bolje da živi, hajde da dva miliona ljudi koji su zaposleni, ili su nekada bili pa primaju penzije, dostignu nivo svojih mesečnih primanja od 37.000 dinara, da bi zadovoljili najosnovnije potrebe, koliko košta minimalna potrošačka korpa. Hvala lepo.
Hvala, koleginice Radeta. Narodni poslanik dr Vladimir Orlić, pravo na repliku. Izvolite.
Evo, da se i ja u pozitivnom smislu odazovem i da kažem da prihvatam predlog da rezimiramo današnju raspravu. Dakle, šta smo zaključili? Pod jedan, da je bilo reč o javnom pozivu kada je reč o izboru strateškog partnera za Moravski koridor, javnom pozivu. Dakle, to je prvi zaključak. Drugi zaključak, kada je o korupciji reč, mi usvajasmo zakone po kome se vrše postupci za brojne, između ostalog, i funkcionere i političke predstavnike i u tom smislu smo pokazali da nikakve zaštite kod nas u političkom smislu nema, da je kod nas reč isključivo o principima. Pokazali smo, takođe, da kada se kaže - držite nekoga negde, a uhvaćen je na delu, apsolutno nema slučaja u Srbiji, nema ničega ni približno slučaju Marka Bastaća, koji je uhvaćen u nedelima, ne jednom nego mnogo puta. Između ostalog, to je utvrdila odgovarajuća budžetska inspekcija, kao što ste i pozivali da treba da se uradi. Između ostalog, uhvaćen je prilikom šverca deviza. Između ostalog, ovih dana se izjasnio pred nadležnim organima za sve one optužbe da je neposredno organizovao reketiranje po opštini Stari Grad i iznude da je uzimao novac za nelegalnu granju. Sve su to stvari koje ljudi u Srbiji jako dobro znaju. Znate već, uz prateći folklor u vidu navlačenja kesa na glavu, to su neke sitnice koje nisu previše važne, ali da neke ljude davite tamo i bijete ih satima, to su prateće metode uz sve ovo što sam vam objasnio. Da nekoga držite na vlasti, pa ne znam šta da vam kažem? To su verovatno stvari sa kojima je teško živeti, a kamoli raditi, ali to nisu naši problemi. To su problemi onih koji takvu vlast i takve metode podržavaju. Kada 37.000 dinara dostigne nivo minimalna zarada u Srbiji, a ja vam kažem to je nešto na čemu mi radimo, mi, a niko drugi, znamo šta će biti. Umesto čestitki sa druge strane, biće rečenica – ne valja to ništa, nije to dovoljno mi tražimo 50.000, ali jednu stvar shvatite, kada se o Srbiji, kao što je danas slučaj, staraju dobri, ozbiljni, odgovorni ljudi, ljudi koji svoj posao znaju da rade, a svoju zemlju vole, nema te zamerke za koju mi nećemo naći odgovor u smislu, evo, realizovano, postignuto, premašeno, idemo dalje. Nekada će biti teško onima koji samo da kritikuju umeju da toliko više izmišljaju zamerke, da fantaziraju o njima koliko će, s druge strane, biti pozitivnih odgovora u smislu - napravljeno za narod ove zemlje, ostvareno za građane i kad je reč o fabrici i kad je reč o putu, i kada je reč o plati. (Predsedavajući: Hvala.) To je ono što pravi osnovnu razliku. Nas vodi ljubav i želja za rezultatom. One koje vodi priča, takvi nikada neće biti u prilici da mogu da razmišljaju o bilo čemu drugom, a kamoli da ga pokažu u praksi.
Hvala, dr Orliću. Pravo na repliku ima Vjerica Radeta. Da probamo da rezimiramo stvarno ovaj krug replika. Izvolite.
Ja sam mislila da ćemo posle ovoga što sam pokušala da zaokružim, da će to zaista biti kraj rasprave i mislim da bi bilo fer da se to tako i završi, kad, evo, dobih neku poruku koliko je nekada koštala nafta, pošto je bio kukuruz, koliko je to sada nafta skuplja, kukuruz jeftiniji i suncokret jeftiniji. Ovo je nešto što je strašno. Kada su u pitanju ovi autoputevi, treba da narod koji živi tamo u nekim delovima Srbiji, da zna da istočna Srbija neće biti pokrivena autoputevima, da će opet ostati slepo crevo, kao i cela limska dolina. Dakle, mi vas podržavamo da premrežite celu Srbiju. Kada je kolega rekao da on hoće da zaokruži priču, ja sam stvarno mislila da će reći bar tri rečenice o „Krušiku“, pa da završimo priču o kriminalu.
Narodni poslanik dr Vladimir Orlić, pravo na repliku. Izvolite.
Dobro, znači neko ne zna koliko je novozaposlenih u toj fabrici koju ste sada spomenuli? Pa, da li znate da je puta dva, odnosno puta tri u odnosu na period kada su „Krušikom“, ali ne samo „Krušikom“, upravljale štetočine, da je prosečna plata sa 30 i nešto hiljada, danas dostigla preko 50.000 i koliko je bolje poslovanje kada se samo uporedi sa onim kako je stajao saldo na kraju godine – po minus više stotina miliona ili čak i u milijardama mereno na kraju godine u njihovo vreme, sa plus pola milijarde u prošloj godini ili plus čistom milijardom godinu iza nje? Dakle, to su stvari o kojima niko u ovoj sali ne bi smelo da ima problem da govori. Ako ste hteli da pričamo o onome što se dešava, a vezano za našu namensku industriju, ako želite da pričate o kampanji koja se vodi protiv te namenske industrije, pa i tu je nama potpuno jasno o čemu je reč. Oni u čije vreme je po 140 miliona dolara bio ukupan izvoz namenske industrije, danas, kada je taj izvoz meren po 800 miliona dolara godišnje i više, hoće da kažu da danas stoji u industriji lošije nego u njihovo vreme i danas su spremni ne samo da besomučno lažu i prave direktnu štetu, da čak i sabotiraju buduće ugovore koje prave proizvođači iz ove zemlje za tuđi interes, za interes onih koji su nama direktna konkurencija, nego su u stanju da bukvalno unište sve, i zarade tih ljudi o kojima sam govorio i u ovoj fabrici, ali i drugim fabrikama, da unište perspektivu ljudima u kojoj god hoćete delatnosti, da unište izvozne potencijale ove zemlje, da ugroze već napravljene rezultate. A zbog čega? Da bi oni opet malo bili na vlasti. Sada ne znam šta mislite koga promovišete pričom o toj temi, ljude koji se za te stvari zalažu, koji su već pokazali da im nešto sveto nije i ništa važno nije, ljude poput Dragana Đilasa ili Marka Bastaća? Nisam siguran koliko je to pametan pristup, ali opet pravi razliku između onoga gde je samo priča i onoga gde je borba za rezultat. Nama je svako novo radno mesto vredan rezultat, svako povećanje zarade vredan rezultat. Svaki novi milion, desetina, a kamoli stotina miliona evra izvoza iz ove zemlje je vredan rezultat i te stvari mi ne samo da poštujemo, tim stvarima ćemo mi da se rukovodimo, jer to je ono što nas motiviše.
Hvala.
Dva ili tri minuta više ako je to suština ove rasprave koju sada imamo, uzmite ih slobodno na koji god hoćete način, ali gledajte da ga upotrebite tako da budete fer, korektni i pošteni prema onima koji za ovu zemlju rade i koji su uspeli nešto da obezbede. Pa, ako i treba da bude vaša poslednja, evo vam je unapred!
Hvala, dr Orliću. Narodni poslanik Vjerica Radeta, pravo na repliku. Izvolite.
Temi o kojoj govorimo poslednja bi trebala biti Zagorke Dolovac, samo što je ona negde u ilegali, pa ne znamo šta će onda da kaže i da li uopšte nešto radi. Dakle, naše pitanje je vrlo konkretno. Kada je „Krušik u pitanju, ne pričamo o broju zaposlenih, ne pričamo ni o broju zaposlenih na određeno vreme, a znamo koliko ih je i koji će imati obavezu da obezbede glasove, nego pitamo da li je privatna misija o kojoj se u javnosti priča, u kojoj je navodno, ili jeste ili nije, ne znamo tačno, umešan otac ministra Stefanovića, da li je ta privatna firma bila povlašćena u odnosu na SDPR kada je u pitanju izvoz oružja? Vrlo konkretno, vrlo prosto i vrlo jednostavno. To je prva stvar. Druga stvar, zaista završavam što se mene tiče, još jednim pitanjem, konstatacijom, kako god. Evo, pitanjem vama iz vlasti, da li ste razgovarali sa predsednikom Vlade vi iz skupštinske većine, evo sa resornim ministrom – dokle se došlo i da li se nešto radi na tome da više od dva miliona ljudi u Srbiji konačno mogu da počnu da žive koliko-toliko normalno od svoje zarade ili od svoje već zarađene penzije, a to znači da minimalac u Srbiji mora biti 37.000 dinara, da najniža penzija u Srbiji mora biti 37.000 dinara zato što je potrošačka korpa u iznosu od 37.000 dinara? Svako ko ima manje od cene potrošačke korpe ima status socijalnog slučaja. Da li je vama normalno da penzioneri mogu biti socijalni slučajevi? Da li je vama normalno da ljudi koji idu na posao, rade, koji su zaposleni mogu biti socijalni slučajevi? Nama nije i zato insistiramo na najnižoj plati i najnižoj penziji od 37.000 dinara. Hvala.
Hvala, koleginice Radeta. Reč ima ministar, Zoran Đorđević. Izvolite ministre.
Zahvaljujem. Evo, da se i ja umešam. Shvatio sam da ste mi postavili pitanje kao bivšem ministru odbrane i nekome ko je bio i državni sekretar u Ministarstvu odbrane, neko ko je bio svedok kada je u pitanju ne samo „Krušik“, nego i naša namenska industrija. Kada je u pitanju naša namenska industrija, ono što je zatečeno 2012. godine jeste bila tendencija da se namenska industrija potpuno uruši. Kada je u pitanju „Krušik“, a da ne bi širili priču na neke druge, a to važi za sve druge, „Krušik“ je bio fabrika u kojoj su se dugovale plate zaposlenima, koji je bio u velikim finansijskim problemima i koji je zbog bitnosti za odbranu naše zemlje bilo potrebno potpuno suprotno od politike koju je vodila DS, u to vreme i Dragan Šutanovac, koji su verovatno imali želju da Srbiju, kada je u pitanju namenska industrija uruše i da budemo zavisni od kupovine tuđeg naoružanja i vojne opreme. Naša ideja jeste bila da namenska industrija stane na svoje noge. Ono što ja mogu da vam kažem, konkretno za „Krušik“, da je „Krušik“ od jednog jadnog i bednog preduzeća koji je bio u ruševinama od NATO bombardovanja i doveden do toga da je došao direktor koji je jednu od prvih mera, napraviću vam samo jedan pandam ovome što vi pričate i o nekim drugim stvarima, a to je minimalna plata, penzija, prosečna plata, prosečna penzija, prosečna potrošačka korpa. Prvo što je uradio to je, ono i zašta treba da postoji minimalac, doveo i rekao zaposlenima da će primati minimalac dokle god firma ne izađe iz svojih problema. Tako je i uradio. I od tada je bio na stubu srama, zašto je neke plate koje su bile nerealne, koje su se dugovale, smanjio na taj jedan nivo, otpustio neradnike koji su bili u to vreme zaposleni, upravo od DS. Doveo tu firmu do toga da dođe u pozitivu i da plate počnu da rastu, da imaju posao, da imaju kvalitet u proizvodnji, da se obnavljaju fabričke prostorije i da širi svoju proizvodnju. Dovelo je do toga da je „Krušik“ sada trn u oku svima onima koji su ga u to vreme rušili kojima nije stalo i koji bi voleli i sada da opet „Krušik“ bude na onim nivoima kakav je bio u njihovo vreme 2010, 2011. 2012. godine. Mi smo ipak taj „Krušik doveli do toga da on sada izvozi, posluje pozitivno i sve to što radi. Kada je u pitanju ministar Stefanović i njegov otac. Njegov otac nikada nije radio u toj firmi. To je dokazano i dobijeni su, koliko ja znam, izveštaji Agencije za borbu protiv korupcije, koja je rekla da ne postoje dokazi da je taj čovek ikada radio za njih, primao platu ili bilo šta u toj firmi. Da li postoje bilo kakve privilegovane firme u nekim firmama koje posluju? To je stvar poslovne tajne tih preduzeća i to nema veze uopšte ni sa tom firmom ni sa nekom drugom firmom. Znate, kada neko povlači robu iz neke firme, naravno da ima privilegovan status u nekim firmama. To se ne dešava samo u „Krušiku“, dešava se u svim firmama. To postoji i u privatnom sektoru. Ne treba se mešati u takve stvari, niti postoji zloupotreba, a za tu zloupotrebu postoje neki drugi organi koji mogu da kažu da li postoje utaje poreza, neko nezakonito bogaćenje ili bilo šta drugo. Kada je u pitanju „Krušik“, nemojte zbog svega što se dešava u našoj zemlji da potpadnemo pod ono što upravo želi Đilas, Jeremić, da urušavamo sve što iole dobro radi u ovoj zemlji, da mi urušavamo i da tvrdimo da nešto čim je dobro ne valja i da postoji neka korupcija. Eto, tu ne postoji korupcija. Postoje organi koji sigurno gledaju to. Postoje organi koji danas to gledaju. Ono što je različitost od njihovih vremena, to je da je 2016. godine posle 40 godina država Srbija dala 50 miliona evra u namensku industriju. Posle 40 godina da naša namenska industrija stane na noge, da izvozi, da profitira, da naplaćuje porez i da živimo kao zemlja i svi građani da imaju plus od toga i da se zidaju putevi danas od toga. To je ideja razvitka naše namenske industrije. S jedne strane da vojska ne zavisi, a s druge strane i da imamo prihode i da nešto poslujemo u plusu.
Hvala, ministre Đorđeviću. Ja se slažem sa vama. Želim da zatvorim ovaj krug replika. Otišli smo daleko od teme. O „Krušiku“ je sve rekla Agencija za borbu protiv korupcije, koja je nadležna za to. Molim vas da pređemo dalje. Za mene je kao predsedavajućeg to zatvoreno i završeno kako državni organi kažu i nadležni organi. Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite, kolega Periću.
Gospodine ministre, poštovane kolege, pa nismo vam mi baš najbolja publika za deo priče, mada vi o tome vrlo često vodite računa sasvim dovoljno. Mi volimo Srbiju. Mi drugu zemlju ne priznajemo, odnosno ne možemo da je volimo, jer ne možemo da je stavimo u ravan sa Srbijom. To su neki drugi kojima vredi neke priče pričati. Zakon o javnim nabavkama, pre svega, ima za cilj, ovo i zbog javnosti, zbog građana, ima za cilj da pod najpovoljnijim uslovima obezbedi najbolju uslugu, najbolju robu, a kad kažem pod najpovoljnijim uslovima to se pre svega odnosi na novac građana Republike Srbije. Sada treba znati da nema malih i velikih lopova i da odnos države treba da bude isti prema jednima i drugima. Malo kradu oni koji mogu malo da ukradu, a puno oni koji mogu malo više da ukradu. Sad izjednačavati neke cifre u odnosu na ono što mi iz SRS iznosimo i kada pominjemo 250 miliona. Možda će to u konačnoj cifri biti i 300 miliona, to je mnogo ozbiljnija stvar. Ja ne mogu da razumem neke kolege kako tako brzo žele da omalovaže taj problem. Treba znati da ovde nije samo gospođa Zorana Mihajlović i Kajl Skot uzročnici, pre svega, takvog zakona. Ne smemo da zaboravimo ni Vilijama Vokera, koji je bio CIA špijun, koji je finansirao terorizam u Albaniji, odnosno albanskih građana, finansirao u odnosu prema Srbiji i fabrikovao Račak. Danas Srbija trpi dalekosežne posledice. Pokušavaju i predsednika Republike Srbije da uvuku u tu žabokrečinu, sasvim i potpuno svesno. Ne bi trebali kad mi istaknemo onih 250 miliona da oni kažu – to nije važno, mi smo imali, ponuda je bila za sve. Napravili ste takvu ponudu da ne mogu svi da se prijave. Jedan od kolega bi trebao da razume i šta znači ona priča kad se raspiše na nekoj višoj školi ili visokoškolskoj ustanovi uopšte konkurs i postave se određeni uslovi, da tamo ne mogu da konkurišu svi. Takva je bila situacija i ovde. Posle ovog zakona, čini mi se da smo džaba krečili. Kasnije ću vam reći da ste već u Predlogu zakona postavili 19. izuzetaka na ovaj član 2. koji ima mnogo širu lepezu. Hvala.
Hvala, kolega Periću. Javio se, po amandmanu, profesor Atlagić. Izvolite, profesore.
Uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine, svakako da je ovaj Zakon o javnim nabavkama jako bitan. Bitan je i ovaj važeći koji je na snazi, ali ovim neke stvari poboljšavamo. Ono što je vrlo bitno da naši politički protivnici, odnosno iz stranke bivšeg režima, vrlo često nisu ni raspisivali postupke javnih nabavki. Ja ću reći samo jedan primer da se vidi da građani Republike Srbije vide kako su oni oštetili budžet Republike Srbije, odnosno kako bi narod rekao prali pare iz džepova građana Republike Srbije. Evo, na primer Vuk Jeremić, zvani „potomak“, je oštetio budžet Republike Srbije za ogromna sredstva. Pazite, uvaženi narodni poslanici, DRI je 2011. godine ukazivala na aferu "Aeroklub" Beograd, u kojoj je ministar inostranih poslova, Vuk Jeremić, vršio plaćanje u iznosu od 42 miliona dinara, a to je protivvrednost 360 hiljada evra, na osnovu fakture, bez potpisanog ugovora i bez sprovedenih javnih nabavki, kupujući avio-karte za 2010. godinu u iznosu od 33 miliona dinara. Vlasnik firme je bio Ivan Novčić, blizak rođak Jeremićeve žene Nataše. Uvaženi narodni poslanik Aleksandar Marković je danas govorio gde se nalazi Vuk potomak, na kojim destinacijama i otkud mu pare. Pa, evo otkud mu pare. Ovako su pljačkali budžet Republike Srbije i javne firme. Isto tako, Jeremić je oprao 3,6 miliona evra, bez javnih nabavki. Vidite šta su radili - samo za jednu avio kartu potrošio je 220 prosečnih plata, a na ime dnevnica podigao za dve godine 55 hiljada evra. Poštovani građani Republike Srbije, ovako su ovi iz Saveza za Srbiju otuđivali pare iz budžeta Republike Srbije. Istina je, isto tako, da smo mi procesuirali neke od njih. Čuli smo ovih dana da nismo. Jesmo, pet bivših ministara, ne tri nego pet bivših ministara bivšeg režima - ministar Predrag Bubalo, ministar Slobodan Milosavljević, ministar Saša Dragin, ministarka Jasna Matić i ministar Dulić, to je pet, i dva pomoćnika ministra. Dozvolite, ipak, da kažem da su ovi iz Saveza za Srbiju, kad im vidite radne biografije, obični lezijedović, džabalebaroši, secikese ili luftiguzi, odnosno u prevodu, da građani znaju, to znači neradnici. To je najbolje okarakterisao njihov Svetislav, a i naš, ambasador Svetislav Basara, koji je rekao da je Demokratska stranka u raznim varijantama, citiram: "Samoupravna interesna zajednica prevaranata i lopuža, na čelu sa Đidom i Guzijanom". Guzijan je Vuk Jeremić. Ovo je citat. Dozvolite, uvaženi potpredsedniče, da prenesem neizmernu zahvalnost građana predsedniku Republike, Aleksandru Vučiću, i to onih stare devizne štednje, "Jugobanke Split", uglavnom građana izbeglica srpske nacionalnosti, koji su nakon 29 godina izgona sa svojih vekovnih ognjišta konačno dobili rešenja te stare devizne štednje, a pokušavali su kod bivših predsednika, bivših vlada, oni su samo davali osmeh, a koji žive u veoma teškim materijalnim uslovima. Ja ću preneti citat građana, jer su me zadužili, citiram: "Uvaženi predsedniče, naša deca, unučad i praunučad će reći - to je rešio Vučić, nakon 29 godina izgona i bićemo vam večno zahvalni", završen citat. Hvala.
Hvala, profesore Atlagiću. Na član 12. amandman, sa ispravkom, je podnela narodni poslanik Katarina Rakić. Da li neko želi reč? Reč ima Žarko Bogatinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, svedoci smo, i to čak i oni koji su vodili pogubnu politiku prethodnih godina, ne mogu, niti žele da ospore, da su posledice te politike lečene ovih sedam godina i da smo došli blizu izlečenja. Nećemo im dopustiti da se vrate i unište ovaj trud. To je tzv. opozicija, koja je najglasnija i koja fabrikovanim aferama, punim laži i obmana, pokušavaju da bace senku na naše najmodernije auto-puteve, na naš rast nacionalnog dohotka, koji je najveći u istoriji, na naš ugled u svetu, koji nikad nije veći, na najmanju posleratnu stopu nezaposlenosti, na uređene finansije. Takođe, na uspeh koji cene u svetu, na naše prijatelje, kako u Rusiji i Kini, tako i EU, na naš stabilan put ka EU, na državu Srbiju, koja je sada poželjan partner. Sve to su rezultati koji su postignuti u izuzetno teškim okolnostima. Naša poruka je jednostavna i jedinstvena - mi ćemo nastaviti ovim putem, jer Srbija drugog puta nema. I nećemo im dozvoliti da ponovo uništavaju i pljačkaju. Naravno da je od presudne važnosti da se nastavi sa rastom plata i penzija i sa otvaranjem novih radnih mesta, kako bi mladi ostajali ovde. Dinamični privredni rast će biti potpomognut, između ostalog, i ovim dopunama Zakona o privrednim društvima. Mi našim mladim stručnjacima moramo dati mogućnost da budu stimulisani da što bolje obavljaju svoje poslove, na sopstveni benefit i benefit samog privrednog društva, tako što će im se dati mogućnost da budu članovi tog privrednog društva. Dakle, ukoliko se usvoje ove izmene i dopune, oni mogu postati vlasnici udela u društvu, i to po povlašćenoj ceni. Ovo je značajno, posebno kod novoosnovanih privrednih društava koje nisu u mogućnosti da odmah daju velike zarade, ali mogu stimulisati svoje zaposlene i saradnike davanjem udela u društvu. Taj udeo sticalac može prodati kao privredno društvo, ostvariti rast i uvećati svoju vrednost na tržištu, a može učestvovati u raspodeli dobiti privrednog društva ako se odluči da udeo zadrži. Ovo je institut koji postoji u razvijenim tržišnim privredama i tamo je praksa da se na ovaj način stimulišu zaposleni. Suštinski, ovaj vid raspolaganja imovinom privrednog društva u korist zaposlenih je dodatni instrument za poboljšanje učinka zaposlenih, a samim tim i performansi privrednog društva, sa jedne strane, i finansijsku dobit zaposlenih kroz sticanje udela po preferencijalnim cenama. Očekujem da ove izmene Zakona o privrednim društvima vrlo značajno unaprede poslovni ambijent u našoj zemlji, kao i da daju mogućnost za unapređenje standarda zaposlenih. Hvala.
Hvala, kolega Bogatinoviću. Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik dr Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 13. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Stefana Miladinović i narodni poslanik dr Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik dr Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, jedno 15 replika, ako može, ako bi dozvolili. Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam nedavno čuo za jednu čudnu javnu nabavku. Radi se o Bošku Ljotiću, Bošku Žutiću, Bošku jenkiju, onaj što puzeći ulazi u američku ambasadu, onaj što ga je Skot ubacio u parlament i sad nam otišao Skot, ostao nam idiot. Dame i gospodo narodni poslanici, zašto sam upotrebio ovako grub izraz? Pokušaću da objasnim. Nedavno je dao izjavu, mislim da je to bilo juče, da Srbija treba da podigne zidove da slučajno ne bi neki migrant kroz Srbiju krenuo u EU. Dakle, u onu istu EU koja je suodgovorna za razaranje Sirije, Libije, Iraka, Avganistana. Dakle, ona EU koja je sa NATO paktom razarala te države. Cilj svih migranata je upravo ta EU. Ja da čuvam EU od migranata, koji žele da uđu u tu Evropu bez granica, ne želim da ih sprečavam da se domognu EU. Poneki od migranata je još uvek na teritoriji Srbije. Mi koji smo prošli sve ratne strahote, mi koji smo migrirali pred ratovima, pred raznim Bljeskovima, Olujama itd, moramo biti veoma pažljivi prema osobama koje sa ratnih poprišta pokušavaju da se domognu razvijene Evrope. Veoma je osetljivo pitanje i mi moramo da razmatramo, s obzirom da je svaki drugi, jel tako, gospodine Martinoviću, maltene svaki drugi Srbije je migrirao iz Srbije. Znači, mi pripadamo migracijama, treba da imamo razumevanja prema nekima koji migriraju i koji ne žele da ostanu u našoj zemlji. Gle čuda! Ovaj koga sam nazvao kako sam nazvao je rešio da podigne zidove oko Srbije, pa kaže – ako se slučajno probije neki migrant, onda unutar tih zidina treba logor žica, znači, neki program koji ni Dimitrije Ljotić, čije delo on baštini, dakle, ni to on nije smislio. Zalažući se za Đilasov biznis, verujem da bi onda u tim logorima trebali da gledaju samo N1 televiziju, da u tim logorima čitaju samo „Danas“ i „Blic“, da čitaju NIN i „Vreme“. Tako preporučujem Bošku Ljotiću, Bošku žutiću da propiše i tu meru da se u tim žicama, među tim zidovima, koje on treba da podigne po ugledu na Adolfa Hitlera, po ugledu na Budaka, itd, čita samo ta štampa i da se gledaju N1, „Nova S“, „Televizija Šabac“ itd, one televizije koje puštaju Boška Ljotića da te svoje nakaradne ideje prenosi drugima. Takvu vrstu javnih nabavki bi verovatno Boško Ljotić stvarno sproveo. Ne čudim se njemu koji je spreman na sve, koji je spreman da pljuje Amerikance, onda pred njima da puzi, itd. Ja se čudim onima koji su sa njim u Savezu. Recimo, ja se čudim Aleksandri Jerkov, čudim se Čomićki koja je pre neko veče na televiziji pričala o dijalogu, o potrebi za debatama. Gospodine Martinović, vi se sećate, ja tada nisam bio poslanik, da je gospođa Čomić isključila jedno 70 narodnih poslanika na mesec dana, koja je izrekla ne znam koliko novčanih opomena itd. i onda ona priča o toleranciji, potrebi za debatom u parlamentu, kako je ovaj parlament isterao opoziciju, a da pri tome niko nije primenjivao radikalne mere kakve je ona primenjivala. Dakle, gotovo da je bila celu opoziciju isključila iz Narodne skupštine, a danas je ona, onako, pobornik te neke debate, na koje, naravno, ne dolazi. Sada se čudim njoj. Kako ona koja je zbog daleko manjih stvari, zbog Republike Srpske koja se borila za opstanak, gde ona naziva Republiku Srpsku zločinačkom tvorevinom itd, kako ona koja ima tako čudna merila prema Republici Srpskoj, nema ta ista merila prema Boškiću Ljotiću koji propoveda logore u sred Srbije, zidove, žice? Još samo da stavi puškomitraljeze i da se ustreli svako ko ne gleda Jugoslava Ćosića i svako ko kaže nešto protiv Baškima Uljaja, njihovog sponzora. Dakle, da se odmah ima ustreliti na licu mesta ili je za očekivati još da Boško Ljotić, umesto gasovoda, umesto grejanja domaćinstava, u te iste logore sprovede gas. To je još ostalo da realizuje. Čudne su te njegove javne nabavke. Čudim se, recimo, Balši, čudim se Jerkov i čudim se Čomićki, čudim se, recimo, velikoj humanisti, kako se zove, Sandi Rašković Ivić koja je „Oluju“ proglasila za humanitarnu akciju itd. Čudim se svima njima kako oni podnose to što su u Savezu. Janku Veselinoviću koji Srbe vozi u Hrvatsku da glasaju za kandidate HDZ-a. Svima njima se čudim. Kako oni mogu da podrže i da budu u Savezu sa takvim jedni čovekom, sa takvim jednim liderom stranke? Šta su ono oni govorili? Dveri neće, Dveri su bez lidera, kako su rekli, u Dverima nema lidera. Izgleda da je u Dverima samo ostao lider kome razne zločinačke ideje podaju na pamet. Verujem da bi on stvarno sproveo javnu nabavku, ukoliko bi on, „đitler“, i ta ekipa pobedili, i napravio logore u Srbiji gde, verujem, ne bi zatvarao migrante. Posle svih njihovih pretnji o streljanju, o silovanju, vešanju, ja verujem da bi mnogi od nas zajedno sa migrantima delili te logorske uslove. Hvala.
Hvala. Reč ima, po amandmanu, Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala vam, gospodine Marinkoviću. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, Zakon o javnim nabavkama se primenjuje od 2013. godine i ovakav deo zakonske regulative je doprinos unapređenju sistema javnih nabavki, naročito u pogledu jačanja transparentnosti postupka i zaštite konkurencije. Da bismo nastavili tim putem, mi sada raspravljamo o novom predlogu koji podrazumeva i određene izmene za koje se ispostavilo da su nužne, i to sa aspekta detaljnijeg uređenja određenih pitanja. Pre svega, predlagač zakona smatra da bi efikasnost postupka mogla biti na višem nivou i da bi moglo da se skrati vreme trajanja postupka, ako uzmemo u obzir da naručioci najviše vremena troše na ispunjavanje formalnih zahteva. Sa druge strane, takođe, slabosti neke koje su uočene jesu na strani ponuđača koji znatno manje učestvuju u postupcima javnih nabavki. Bilo je slučajeva da su postupci obustavljani iz razloga što nije bilo ponuda, a od prilike u polovini od ukupnog broja postupaka javlja se samo jedan ponuđač. Iz ovih razloga, kako bi se ojačao sistem javnih nabavki, ali i kako bi se stimulisali učesnici u postupcima javnih nabavki, trebali bi prihvatiti ovaj predlog zakona. Sa druge strane, što se tiče usklađivanja sa direktivama EU, to su obaveze koje je Srbija preuzela i da bismo ispunili obaveze koje smo preuzeli, u tom smislu bi, takođe, trebalo dati podršku ovom predlogu zakona. Hvala.
Hvala. Na član 17. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Stefana Miladinović i narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Suština ovog zakona je, kao što je rekao kolega Jokić, kontrola javnih nabavki i zahvaljujući toj kontroli jedino mogu da se malverzacije i ono što je protivzakonito svede na minimum. Niko ne živi u idealnom ubeđenju da će to biti nula. To se svodi na jedan podnošljiv minimum kada je u pitanju mogućnost kršenja zakona, odnosno pri vršenju javnih nabavki, da se spreči ono što je veliko zlo u Srbiji, a to je mito i korupcija. Možemo teoretski da razmatramo sve moguće mogućnosti i varijante koje se dešavaju, ali svi mi znamo da se u većim nabavkama, kada kažem većim, onda su to u razmerama ove države Srbije, mogu fingirati dve ili tri konkurentske firme koje se pro forme javljaju po raspisanom tenderu za javne nabavke, a da dobije onaj koji je već unapred dogovoren. To je jedna od mogućnosti. To proveriti je jako teško, ali je olakšan posao ako imamo komisije, ako imamo nadležne organe, pre svega Ministarstvo finansija, koji će jasno i precizno da postupaju u okviru zakona. Ono što je po nama, srpskim radikalima, zabluda ovde to je da se raspravlja o nekim, uslovno rečeno, javnim nabavkama velikih razmera, kada je u pitanju kancelarijski materijal, kada je u pitanju nabavka papira. Nije suština u tome. Velike nabavke su one koje dolaze od stranih velikih kompanija, kao što je izgradnja ovih auto-puteva. Tu kada se raspisuju tenderi, tu je mnogo veći novac, mnogo veće investicije. Tu su veliki gubici i tu su velike nepravilnosti upravo zbog onoga što mi spočitavamo, zbog direktnih pogodbi i razgovora u četiri oka. To ne može da bude, to nema nigde u svetu. Ali, nemamo mi mehanizam, odnosno ova vlast, da se suprotstavi tome.
Hvala gospodine Mirčiću. Na član 20. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Izvolite koleginice Jovanović.
Neverovatno je, dame i gospodo narodni poslanici, da vi uslovljavanje EU na takav bezočan način inkorporišete i ovaj zakon. U ovom članu 20. vi obavezujete Republiku Srbiju u svim stavovima ovog člana, a mi smo tražili brisanje člana 5, da izveštavate Evropsku komisiju o ugovorima koje potpisujete po posebnoj proceduri iz oblasti sektora bezbednosti. Dakle, vi se potpuno priklanjate politici NATO pakta i članica NATO-a koje to traže od Srbije. Prošlo je toliko godina, a vi ste se oglušili o sve apele SRS da za Rusko humanitarni centar u Nišu članovima, odnosno pripadnicima tog centra dodelite diplomatski status, što je tražila SRS neprestano. Premijer je pre dve godine rekla da ne zna ništa o tome da li će toga biti ili neće. Očigledno je da neće, jer da ste do sada hteli, vi biste, kako je rekao ruski šef bezbednosti, ispunili zakonsku obavezu da to uradite, a ne da vas neko moli da to uradite, a vi naravno ne smete zbog svojih prijatelja iz NATO pakta, onih istih koji su sejali bombe, tovare bombi ovde od čijih posledica danas umiru nažalost i mladi i stari ljudi. Ovo je vrhunac politike koja srlja ka nečemu u šta prvo Srbija neće nikada ući, a to je EU, a sa druge strane vi nas dodatno ponižavate, a time i naše snage bezbednosti, jer tražite ovim zakonom da Srbija prihvata sve ono što Brisel ispostavlja kod vas, odnosno kod članova Vlade. Vi to slepo slušate i pratite, a nemate odgovor na ključna pitanja, a to je kako da se Srbija u budućnosti izbori sa izazovima sa svim zemljama NATO okruženju koja idu na ruku šiptarskim separatistima i teroristima. Put je samo jedan, da napravimo vojni savez sa Ruskom Federacijom i da time uz sve ovo što smo dobili od njih i što će Srbija kupiti, ali mnogo toga smo dobili besplatno, iskoristimo da jačamo odbrambenu moć naše zemlje.
Hvala, gospođo Jovanović. Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Na član 28. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Belačić. Na član 29. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Mihajlović. Izvolite gospođo Mihajlović.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandmanom SRS, član 29. menja se i glasi – naručilac je dužan da u planu javnih nabavki, odluci o pokretanju postupka javne nabavke, pozivu za javno nadmetanje, tenderskoj dokumentaciji i odluci o izboru najpogodnije ponude iskaže procenjenu vrednost javne nabavke. Ovo je neophodno da bi se suzbile manipulacije bilo koje vrste, bilo da se ova vrednost potceni ili preceni. Zakon mora da obaveže naručioca da navede o kolikoj vrednosti se radi, da jasno iskaže tu cenu što je u suštini granica ispod koje se ne sme ići. Naravno, do precizne vrednosti teško je doći, ali se barem približno ona mora utvrditi ispitivanjem tržišta, kvaliteta i svih drugih relevantnih pokazatelja. Zakon ne treba da se bavi načinima utvrđivanja vrednosti, jer vidno izražena cena više je nego dovoljan signal da li je bilo koji vid javnog nadmetanja zaista ravnopravan za sve učesnike. Da je navođenje različitih metoda procene vrednosti u ovom predlogu zakona suvišno, jer je nemoguće navesti sve načine procene, navešću jedan primer iz prakse. Možda će nekome ovo izgledati banalno, ali finale je izazvalo materijalne gubitke proistekle iz pridržavanja slova zakona. Naime, u jednom beogradskom javnom preduzeću postoji kafe kuhinja u kojoj zaposleni mogu da dobiju kafu, sokove i još po neki topli napitak. Ništa neobično ili protivno važećim standardima. Problem je nastao kada je raspisan tender za nabavku espreso kafe. Većina od 150 zaposlenih u tom preduzeću pije upravo tu kafu, a problem je nastao kada je stigla ta nova nabavljena na tenderu. Niko nije hteo da je pije, jednostavno njen kvalitet je bio ispod nivoa, svakog nivoa. Naručilac koji je savesno raspisao tender postupio je tako što je prihvatio najnižu ponudu, što je u ovom slučaju značilo i najlošiju robu. Jednom rečju, pare su bačene. Objektivno sagledavajući niko nije kriv. Sve je po zakonu. Radnici i dalje ne piju kafu, a rukovodstvo ne zna šta će sa zalihama. Dakle, jasno iskazana vrednost nabavke sigurno bi eliminisala ovakve ponude. U tome je i smisao ovog amandmana. Zahvaljujem.
Hvala gospođo Mihajlović. Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li želite reč gospodine Rističeviću? Izvolite reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, čudne su javne nabavke. Danas najviše prigovora u funkcionisanju države i lokalnih samouprava nabavki imaju pripadnici stranke bivšeg režima. To su oni čije adrese ne možemo lako saznati. To su oni koji su iz pocepanih patika uskočili na Maldive, na jahte, došli do stanova u Beču, Londonu, došli do imovine vredne 20 i nešto miliona evra, samo u stanovima, kao što je to Đilas, došli do toga da ako nađete sudskog pozivara da im uruči pozive, on mora da ima pasoš, mora da ima vizu, jer da bi pronašao te novokomponovane bogataše to može samo sudski pozivar koji može da putuje u inostranstvo, koji ima putnu ispravu, odnosno pasoš koji je viziran za mnoge zemlje gde oni imaju svoju destinaciju. Dame i gospodo, raj bogatih je zasnovan na paklu siromašnih. Siromaštvo ne proizvode siromašni, nego bogati tako što štekuju, kako mladi kažu, pare uzimajući pare od miliona građana i postaju milioneri. Taj novac izlazi iz opticaja i to društvo postaje siromašno, ne samo zato što su bogati pokrali siromašne, već zato što su taj novac izneli na Kukova i druga belosvetska ostrva i naravno ne troše ga ovde, ne plaćaju porez ovde i to je mnogostruka šteta. Govorio sam i ponoviću zbog migranata, te logore koje bi oni dizali verovatno bi sproveli javne nabavke i verovatno bi kao Most na Adi glavni pregovarač bio Dragan Đilas. Verovatno bi to bilo četiri puta iznad planirane cene i verovatno bi taj put vodio u neki pakao. Verovatno bi u tom logoru bili mi. Znate da su nam pretili popisivanjem, da nam znaju adrese, onda zajedno onaj novinar, kako se zove, rekao je da nas treba sve nabiti u logore, onda bi tu malo silovali… Molim? (Aleksandar Martinović: Mene bi oražili.) … onda bi malo silovali, onda bi malo oražili gospodina Martinovića, onda bi oražili gospodina Đukanovića. Mene bi odveli na planinu i sekli deo po deo. Dakle, pošto ja slabo idem uzbrdo, zbog bronhitisa, verovatno bi morali da me nose, pri tome bi verovatno dvojicu zarobili, pošto oni ne nose ništa sem novca, posle toga bi vas malo streljali, pa bi posle toga nas malo mučili još tako streljane, pa bi onda Đorđe Vukadinović, propisao da se to ne radi na Terazijama, jer tamo se vešaju rodoljubi, već na nekom drugom mestu koje sa malo vidi. Dakle, nemojte da vas čude izjave i Boškića i Ljotića o migrantima i to na dan migranata. Eto, on bi sagradio jedan veliki logor, zidove, eto, on bi podigao proizvodnju žice, cigle itd. nekih cevi bešavnih itd. da se taj logor sagradi, sazida i strpao bi tu migrante koji su retkost u Srbiji, ali bi verovatno i mi sami pokušali da budemo migranti od tih zidova. Jer ti zidovi sprečavaju da se uđe, ali ti zidovi sprečavaju i da se izađe. Verovatno Boško Ljotić misli da nas sve pohvata u tim zidinama, strpa u te logore i da primeni one mere koje sam već opisivao. Dame i gospodo, nekima je ovo smešno, ali ja mislim da tako opasnim idejama treba stati na put. Neko ko baštini i ko je prevazišao ideje Boška Ljotića i koji se udružio da DS, pazite DS, zajedno sa Boško Ljotićem, zajedno sa idejama o logorima, zidovima, zidinama itd. meni to zvuči neverovatno. Oni koji baštine ideje Zorana Đinđića. Već kad sam to rekao, da kažem da oni ne liče za Zorana Đinđića. Mi koji smo sarađivali sa njim znamo da on nije bio antinacionalan, o njemu ima mnogo grešaka, o njemu kruže razne priče, ali moje mišljenje je da njegova politika nije ova politika DS, da su oni preuzeli politiku nekadašnjeg građanskog saveza i da tu politiku pokušavaju da navodno propovedaju Srbiji, ali politika građanskog saveza i politika Boška Ljotića ne idu zajedno. Kako sve to opstaje? Verovatno zbog novca. Ima veoma bogatih ljudi koji misle da sa novcem mogu sve, ali samo treba da znate da ti isti ljudi koji misle da sa novcem mogu sve, su spremni da za novac urade sve, da žrtvuju nacionalni i državni interes Republike Srbije. Hvala.
Hvala, kolega Rističeviću. Ovo dodatno vreme će se skinuti od vremena ovlašćenog predstavnika. Reč ima Srbislav Filipović. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Dugujem građanima informaciju vezano za ono što je Marko kesa Bastać sa Starog Grada, odlazeći predsednik opštine, nadam se odlazeći u zatvor, pre nekoliko dana objavio na svom „tviter“ nalogu, gde je rekao da to što Beograd danas lepše izgleda, bolje izgleda, što se u njemu svake godine duplira broj turista koji dolazi u naš glavni grad i ostavlja svoj novac u njemu, zahvaljujući kome je u Beogradu rekordno niska nezaposlenost, ispod 80.000, zahvaljujući kome su prosečne plate u Beogradu rekordno visoke u odnosu na neki period koji je iza nas, pa je taj gospodin rekao da sam podržao jednog od njihovih funkcionera koji je rekao da je Beograd ponižen sa ovim seoskim vašarom u Knez Mihailovoj, da je to šobanizacija itd. Evo, ja čisto građanima da pokažem kako izgleda taj lep Beograd kad ga oni uređuju i sređuju i kad u njemu ostaje potpuni haos. Sećate se čuvene replike Terazija na Novom Beogradu koja nikada nije zaživela. Evo građani mogu to da vide. Toga se svi sećaju. To je koštalo 60 miliona dinara građane Beograda, 60 miliona za krpe, za replike koje nikada nisu zaživele, 60 miliona dinara bačenih, odnosno bačenih u džepove Dragana Đilasa i njegovih prijatelja. To je replika Terazija. Zatim imamo „Pazl grad“ na Voždovcu, isto sve u desetinama i stotinama miliona dinara, koji nikada nije ni mogao da zaživi zato što nije bio ni bezbedan za našu decu. Zatim imamo španske tramvaje. Na njima je preko 50 miliona uzeto od strane građana Beograda, preko 53 miliona dinara. Podsetiću vas, ti španski tramvaji su isti u mađarskom gradu Debrecin kupovani daleko jeftinije, nego što je kupovao Grad Beograd u vreme vlasti Dragana Đilasa. Zatim, imamo aferu rekonstrukcije Bulevara Kralja Aleksandra. Za tu aferu je Đilas sa svojim mafijašima potrošio preko 650 miliona dinara, novca građana Beograda. Tu su posekli one silne platane, pa ću vas podsetiti na njihovo kukanje za drvoredima na Kalemegdanu, na napade na SNS i Grad Beograd koji će napraviti onu velelepnu gondolu na Kalemegdanu, ka Ušću, zbog navodne seče drveća. A, SNS, naši funkcioneri, naši omladina, članovi sprovode upravo akciju pošumljavanja i grada i naše države. Znači, činimo da grad bude lepši, bolji, sigurniji, posećeniji za naše turiste, da se više novca u njemu ostavlja i troši. Iz toga se pomažu i naši penzioneri i trudnice i porodilje i deca, iz koga može da gradimo škole, obnavljamo škole, gradimo nove vrtiće, možemo da pomažemo našem ugroženom stanovništvu. Znači, činimo sve ono što je potrebno našem gradu i našoj državi da bude bolje, dok ovi lopovi ništa nisu iza sebe ostavili korisno gradu, osim toga što su pokrali novac u Bulevaru, „Pazl grad“, replika „Terazija“, na tramvajima. Između ostalog i ti tramvaju su se u jednom momentu i raspadali, pa se jedan tokom vožnje prepolovio na pola. Toliko. Tako se raspala i vlast onih koji su Srbijom vladali do 2012. godine. Hvala.
Hvala gospodine Filipoviću. Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Ružica Nikolić. Na član 39. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Gospodine Jojiću, izvolite.
Gospodine potpredsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, nekada je u zatvor išao poslovođa koji je imao pet kilograma masti manjka i dobio je za to godinu dana zatvora. Ali to je bila prevencija, delovanje na druge da ne vrše krivična dela. Kada postavite pitanje zašto naša prijateljska zemlja Kina tako dobro napreduje i razvija se, e ona bi streljala lopove, mnoge da su se našli u situaciji, a da su se na njenoj teritoriji bavili kriminalom, kako se to bave kod nas. Dame i gospodo, gospodo iz napredne stranke, kako je moguće da ste žutu gerilu ugradili u sva javna preduzeća? Ima li kriminala u javnim komunalnim preduzećima u Pančevu? Evo vam jedan primer. Donedavno je bio pravobranilac gradski u Pančevu koji je smenjen, ali je doveden novi. Kada je došao novi pravobranilac, za njega se kreči kancelarija od 85 kvadrata, za iznos od devet miliona dinara. Dame i gospodo, to znači da je krečenje njegove kancelarije koštalo 106.880 dinara. Vidite, za tih 9 miliona dinara moglo je da bude isplaćeno 600 penzija ili invalidnina u iznosu od po 15.000 dinara. Dame i gospodo, imali uopšte smisla da se toleriše bivšoj vlasti koja je opljačkala državu? Dva autoputa po 100 kilometara su mogla biti izgrađena da ste gospodo pohapsili lopove i oduzeli imovinu od lopova. Prema tome, dame i gospodo iz napredne stranke, pročešljajte redove, priznajte za korupciju i kriminal, ali da vidite šta vam rade tužioci, policija, sudovi, pa ćete videti i drugo, šta rade inspekcije. Kako je Nikolaj Gogolj rekao – ako jednom lopovu odredite jednog čuvara, imaćete dva lopova, ako dodelite dva čuvara, imaćete tri lopova.
Hvala, gospodine Jojiću. Reč ima narodni poslanik Sandra Božić. Izvolite, gospođo Božić.
Zahvaljujem, predsedavajući. Već nekoliko puta imamo priliku da od prethodnog govornika slušamo priče o Pančevu i ja ne mogu da ne reagujem. Prethodnog puta niste videli moju prijavu, predsedavajući, ne znam da li ste bili vi ili gospodin Arsić, apsolutno nije važno, ali definitivno moram da odreagujem jer su ovo apsolutno laži i neistine. Sve što je izrečeno, kao i ovo sad za krečenje kancelarije, apsolutno nemam predstavu o čemu govori prethodni govornik. Sa druge strane i za prethodni amandman i prethodnu priču vezanu za javni toalet u Pančevu, da je potrošeno preko, koliko sam ga razumela, 17 miliona dinara, ja moram reći, bez obzira koliko se posprdno odnosili prema toj temi, ona je za Pančevce bila jedna od gorućih tema i za jedan takav grad kao što je Pančevo je bila tema na koju je ipak neko morao posle 30 godina da skrene pažnju i da uradi nešto po tom pitanju. Eto, tako sad Pančevci imaju priliku transparentno da vide na koji način se troše novci budžeta i novci građana Pančeva. Između ostalog, na one teme i na sve ono što je Pančevcima potrebno kako bi njihov standard doveli na neki nivo koji je bio do 2012. godine apsolutno zapušten, pa tako i taj javni toalet o kome govorimo, u koji 30 godina apsolutno nije niko uložio ni jedan jedini dinar. Ovo na šta je 17 miliona potrošeno, ako je potrošeno, potrošeno je na apsolutno novu konstrukciju, nove instalacije i uređenje jednog prostora koji je takav kakav jeste bio neophodan u centru grada Pančeva, i to po želji i na inicijativu upravo građana Pančeva. Prema tome, ja vas molim, sledeći put kada imate nameru da iznosite koje kakve floskule i laži, da barem neke činjenice građana, onoga što oni iznose kao svoje potrebe, da se sa tim posprdno ne odnosite. Hvala vam.
Hvala, gospođo Božić. Pravo na repliku ima narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, bilo bi mi drago da je uvažena koleginica više pažnje posvetila drugim projektima i drugim gorućim pitanjima kada je u pitanju Pančevo. Ako je to javna i kapitalna investicija da se uredi jedan toalet, ja vam čestitam. Međutim, da li je tačno da je kancelarija okrečena novog javnog pravobranioca? Ako jeste, koliko je koštala? To da vidim. Da li je tačno kada govorimo o kriminalu u Pančevu, šta je aktuelna vlast uradila u „Azotari“? Kada je 2010. godine, to nije ova vlast uradila, nego ona vlast, 2010. godine je „Azotara“ počela da se bavi trgovinom pšenice, kupila je 75 hiljada tona po ceni od 12 dinara, da bi za 20 dana nakon toga prodala firmi „In–vej“ po osam dinara, da je nastala šteta direktna po „Azotaru“ i po radnike „Azotare“, koleginice, odakle i vi dolazite, milijardu i 900 miliona dinara. O tome treba govoriti. A da li je to tačno? Optužen je 51 kriminalac za „Azotaru“. Imamo li i jednu presudu da je neko osuđen od tih 51 lice koje je optuženo? Nemamo. Šta rade tužioci? E, pa vidite, da li je tačno da je „Montera“ beogradska firma, firma gospodina Kopčalića, obavljala određene radove na novoj deponiji? Da li je tačno da je 2,5 miliona morala direkcija da plati? Da li je tačno da je tužilac toga Kopčalića i te institucije upravo bila njegova svastika u Višem javnom tužilaštvu u Pančevu? Dakle, s vama ću se složiti, gde god ima kriminala gde ćete vi da čistite određene stvari i da suzbijate kriminal i da povedete oštru borbu, imate moju podršku, ali je problem što se o tome ne vodi postupak i ne izriču kazne.
Hvala. Pravo na repliku ima Sandra Božić. Izvolite, gospođo Božić.
Niko ovde nije rekao da je kapitalno ulaganje u javni toalet nešto što je bilo ne znam koliko i preko neophodno i da je investicija ne znam koje druge vrednosti u Pančevu. To je upravo bilo ono što su građani Pančeva tražili i prepoznali kao svoju osnovnu potrebu da u sred centra grada postoji jedan javni toalet koji je oduvek i postojao tu, preko 30 godina, ali isto tako kažem da 30 godina niko nije jedan dinar uložio u njega. Ono što pitate šta je to što je gradska vlast u Pančevu uradila, ja ću vam reći. Znači, sve ono što prethodne vlasti nisu uradile, odnosno onoliko ljudi, onih hiljade ljudi i desetine hiljada ljudi koji su ostali bez posla u Pančevu, upravo ono što je SNS uradila po tom pitanju jeste da se zaposlilo preko tri i po hiljade ljudi. Ono što je Pančevo uradilo, jeste da je opremilo severno industrijsku zonu, gde smo na taj način imali prilike da dovedemo dva velika investitora kao što su „Brose“ i CTF i na taj način obezbedimo tri i po hiljade novih radnih mesta za Pančevce. Zahvaljujem.
Hvala, gospođo Božić. Javio se Veroljub Arsić po amandmanu [[Petar Jojić: Ja sam tražio repliku.]] Gospodine Jojiću, ne vidim vas u sistemu. (Petar Jojić: Dajte prvo meni reč.) On se javio kao predstavnik poslaničke grupe, kolega Jojiću. Dobićete priliku, nemojte da brinete ništa, znate da sam tu korektan vrlo. Reč ima Veroljub Arsić.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, slažem se da sa mnogim stvarima koje su se dešavale u prošlosti tužilaštvo treba da reaguje mnogo oštrije, ali isto tako je tačno… Kolega koji dobacuje, ja bi mu preporučio da konačno počne da sedi u sali jer će nešto i da nauči. Ovako će da vrti priču samo oko „Behtela“, oko EU i saradnje sa Evroazijskom unijom i to je vrhunac njegovog znanja. Kada bude sedeo u sali naučiće nešto. Koliko se ja sećam, kada je u pitanju ta „Azotara“, mislim da je tu čak i bivši ministar poljoprivrede uhapšen i njegovi saradnici. Pa, što to ne kažete? Što to ne kažete, nego postavljate pitanje – što ne hapsite? Prvo, ne hapsimo mi, hapsi policija na osnovu naloga tužilaštva. To je prva stvar. Druga stvar, oni koji znaju Zakon o javnim nabavkama… Mladi kolega, jako je nevaspitano to što radite. Čini mi se da morate da se učite lepom ponašanju i vaspitanju i Poslovniku. Činjenica jeste, oni koji malo duže poznaju zakone o javnim nabavkama, da je pregovarački postupak do 2012. godine bio 60% postupka javne nabavke. (Predsedavajući: Kolega Šešelj, stvarno nemojte da dobacujete, molim vas. Pustite kolegu Arsića da završi.) Druga stvar, isto tako bi kolege kada pričaju o ranijim zloupotrebama morale da znaju da je bilo dozvoljeno aneksiranje osnovnog ugovora na 25%, pa je to bilo moguće i po više puta. Sad to što su gospoda pisali zakone da bi mogli da kradu, kažnjeni su na izborima, ali je jako teško kazniti nekoga zbog jako lošeg zakona koji je bio do 2012. godine u primeni. To odmah da raščistimo. Apelujem na tužilaštvo da agresivnije postupa u svim slučajevima korupcije, pa čak i ovaj koji se dešava u opštini Stari grad, pogotovo zbog toga što postavljam pitanje i kako odbornici koji se predstavljaju za poštene mogu da glasaju za završne izveštaje i završne odluke o završnom računu budžeta u takvim opštinama gde je evidentno da se krade novac.
Hvala, kolega Arsiću. Pravo na repliku ima Petar Jojić, pa ćete dobiti vi kolega Rističeviću. (Aleksandar Šešelj: Replika. A ja? Meni se obratio?) Nije vam se obratio. Nemojte, što dobacujete, vi ste fini gospodin, što dobacujete sve vreme? Reč ima narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite, on ima pravo na repliku.
Dame i gospodo narodni poslanici, kad govorimo o nepravilnostima i kriminalu u Pančevu, pa evo da se podsetimo i da vidimo da li je tačno? Pitam vas iz aktuelne vlasti, da li je tačno da je pljačka u apoteci Pančevo, milijarda i 30 miliona dinara i gde su pare gospodo, gde su pare i da li je tačno da su dobavljači tužili grad Pančevo i da grad Pančevo i poreski obveznici grada Pančeva moraju platiti pljačku i moraju platiti milijardu i 30 miliona dinara, jer je grad Pančevo osnivač apoteka? Ko je kriv za taj kriminal? Da li je tačno da je prethodni režim prvo doveo direktora za apoteku Pančevo, prvo iz Čačka, Veljina stranka koja je završila posao 50%, a druga je dovedena iz Užica da bude direktorka u apoteci Pančevo koja je završila i bilans svega toga jeste milijarda i 30 miliona dinara pljačka? Nema para, a zamislite gospodo, uvaženi poslanici, Pančevo ima 700 lekara i farmaceuta, pa zar nije mogao niko da se drugi nađe da bude direktor nego da se mora sa strane dovesti lopov. Dakle, kada govorimo o korupciji ovo što je rekao gospodin Arsić. Tačno je to gospodine Arsiću da je i direktor Dragin optužen u vezi regresiranog đubriva i da je tu u pitanju više od sedam stotina miliona dinara, šteta po državu, šteta po radnike koji su ostali bez posla i sada je Azotara i njeni radnici, kao što znate ne radi, ali su kriminalci zaista Azotaru u crno zavili i u crno zavili oko 1.000 radnika i ukupan broj članova njihovih porodica oko 3.500 ljudi. Hvala.
Hvala, gospodine Jojiću. Pravo na repliku, sada ima Marijan Rističević. (Aleksandar Šešelj: A ja? Kako nemam pravo?) Gospodine Šešelj, nemate stvarno pravo niko vas nije… Pa, meni nije jasno, ja sam mladi kolega, ja ne vidim. Izvolite, gospodine Rističeviću.
Dame i gospodo, ja sam taj mladi kolega, meni se obraćao. Dakle, kad bi mladost znala, a starost mogla i zato je stariji gospodin Arsić se obratio meni kao mlađem, jer nije bitno koliko ima godina u vašem životu, već koliko ima života u vašim godinama. Zato se gospodin Arsić obratio meni i gospodine Arsiću vi znate posle promena da smo se nas dvojica bavili Azotarom Pančevo, pšenicom itd, nije baš bilo popularno. Izvršna vlast, mnogo je opasno bilo. Izvršna vlast je uradila sve što je bilo do nje. Policija je uradila savesno svoj deo postupka. Šta je žuto pravosuđe uradilo? To nije do nas. Naše kolege treba da znaju da smo mi demokratski orjentisane političke organizacije. Pravosuđe je nezavisno od ove vlasti, ali nažalost od bivše nije. Dakle, to što pravosuđe nije nezavisno od bivše vlasti rezultiralo, da afera Azotara ne bude isterana do kraja. Izvršna vlast je pronašla, policija sve dokaze, dokaze predočila sudu. Istina je ono što gospodin govorio, sve smo to radili uprkos opasnosti, nažalost, pravosuđe je omanulo u delu u kome je trebalo da sankcioniše taj kriminal. Mi koji se zalažemo za nezavisno pravosuđe, možemo da budemo nezadovoljni time što je u čuvenoj reformi, u stvari deformi pravosuđa 2009. godine, a što je gospodin i potvrdio, dovedeno mnogo svastika, rođaka, rodbine, partijskih prijatelja u to pravosuđe i oni danas štite kriminal ne kažnjavaju ga i na takav način nagrađuju one koji su ih postavili politički na ta mesta. Hvala.
Hvala, kolega Rističeviću. Replika Sadra Božić, replika Petru Jojiću. Izvinite, prvo po Poslovniku Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Gospodine Marinkoviću, vi ste morali da mi date repliku, povređen je član 27. kada je gospodin Arsić direktno se obraćao meni. On procenjuje šta ja zna, šta ne znam, šta sam naučio, šta nisam, gde sam bio, kad sam došao i ostale stvari. On iz svoje poslaničke klupe zavodi red u Narodnoj skupštini što mislim da nije primereno. Sa druge strane, moram kratko da vam kažem, rekapitulaciju šta sam ja za sav ovaj period naučio od gospodina Arsića. Ja sam čuo, to jeste naučio, da je smanjivanje penzija u stvari povećanje penzija i istorijski nivo penzija. Da je smanjivanje plata u stvari povećanje plata. Ja sam naučio da je direktna pogodba gde se uzme više od 250 miliona evra nešto najbolje za Srbiju što se desilo, kao što je sad po pitanju „Behtela“. Ja sam naučio da u kampanji sve je dozvoljeno, a da posle ovde kada se dođe u Narodnu skupštinu sve druge stvari se pričaju i druge se stvari rade. Ja sam veoma ljubomoran na vas, gospodine Arsiću, na vašu ekonomsku teoriju koju vi ovde izlažete i mislim da bi bilo krajnje korektno i nesebično od Srbije da mi vas pošaljemo možda u MMF ili u Svetsku banku pa da vi te sve podatke koje ste ovde podelili i te vaše formule, podelite sa celim svetom, da svi onda žive bolje, a ne samo mi ovde u Srbiji. Ja sam čuo od vas da u Srbiji imamo nemačke plate, nemački standard, švajcarske penzije. Ja sam čuo vašu podršku za sve to. Ja sam čuo da vi znate bolje nego ministar finansija mnoge stvari. Fiskalni savet je nula za vas, gospodine Arsiću. Tako da mislim da je krajnje korektno i apelujem na Vladu Srbije da u tom smeru zaista vidi kako može Arsić da doprinese čitavom čovečanstvu ne samo ovde kod nas u ovoj maloj Srbiji.
Hvala, kolega Šešelj. Smatram da nisam povredio Poslovnik. Smatram i da ste zloupotrebili ovaj institut, povredu Poslovnika. Naravno, neću primeniti tu meru na koju imam pravo da oduzmem dva minuta od vremena vaše poslaničke grupe, ne želim to da radim. Vi ste i dobar pravnik i neko ko dobro poznaje Poslovnik i samo vas molim da to ne radite tokom današnjeg dana. Stvarno to neću da dozvolim. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? (Ne.) Hvala vam. Veroljub Arsić, povreda Poslovnika.
Član 106. Kolega Marinkoviću, evo i sad se dešava, stav 3. za vreme govora narodnih poslanika ili drugih učesnika u pretresu nije dozvoljeno dobacivanje, odnosno ometanje govornika, na drugi način nisu hteli da napišu ružnije reči, kao što je – rikanje i tako dalje, ali to upravo doživljavamo. Evo i sada. Što se tiče Fiskalnog saveta, tu moram da priznam da je moj uvaženi mladi kolega bolji političar od njih, ali samo od njih. Znači, tu neću uopšte da polemišem, zaista su bolji od njih. Još nešto moram da kažem. Nisu izbori stvar koja će da se desi za dve ili tri godine, nego za samo nekoliko meseci. To kakav je životni standard u Srbiji i koliko građani Republike Srbije veruju u rezultate kojima Aleksandar Vučić i SNS i koliko veruju u budućnost u koju ih vodi Aleksandar Vučić i SNS, reći će na izborima, za svega nekoliko meseci. Mi se tih izbora ne plašimo. Imamo rezultate. Ako građani kažu da smo zaslužili poverenje za sledeće četiri godine, u redu. Ako kažu da nismo, opet u redu, idemo čistog obraza sa vlasti. Ali, to ne daje za pravo da ono što postoji i što se vidi, da bude osporavano, odnosno da se ti građani koji to vide prave ludi da oni to ne vide, ne znaju da su to stelt putevi, stelt mostovi, stelt fabrike, stelt plate, da je sve stelt.To je probao Mirko Cvetković. Ne znam zašto kolega nevidljivi pokušava da ubedi građane Srbije u ono što je pokušavao i Mirko Cvetković 2011. godine. Nije ni njemu pošlo za rukom, neće ni mladom stelt kolegi.
Hvala, kolega Arsiću. Vi ste poštovali Poslovnik prvih 15 do 20 sekundi, posle niste. Znači, dobro, tolerancija i na vas i na Aleksandra Šešelja. Sada bih dao pravo na repliku… (Aleksandar Šešelj: Po Poslovniku.) Pitanje je da li hoćete da nastavimo da radimo? Ja sam bio dovoljno tolerantan. (Aleksandar Šešelj: Molim vas, po Poslovniku.) Pa, ne mogu da dozvolim da opstruirate rad Skupštine, stvarno. (Aleksandar Šešelj: Molim vas još jednom da mi date reč po Poslovniku.) Ne, ne. Ja vas, eto, molim samo za razumevanje da damo Sandri Božić pravo na repliku i da se vratimo na temu i da dozvolimo i vašem kolegi Petru Jojiću ako bude prilike da dobije repliku. (Aleksandar Šešelj: Po Poslovniku.) Nemojte da dobacujete s mesta, stvarno nema smisla. Rekao sam vam, neću danas ni opomene, niti bilo šta. Stojim iza toga, ali nemojte to da radite. Ja vas stvarno onako kulturno upozoravam. Reč ima narodni poslanik Sandra Božić. Pravo na repliku. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Vidim da vam je jako teško da se izborite da održite red na ovoj Skupštini, vidim da kolege u tome baš ne doprinose. Da ne bude da se ne slažem sa svojim prethodnim govornikom, vezano za Pančevo i za dug u apoteci, u pravu je u potpunosti kada kaže da su taj dug napravili neki drugi koji su bili na vlasti pre SNS u Pančevu. Zarad javnosti i zarad građana Pančeva moram reći da je 70% duga do 2012. godine zatečen u gradu Pančevu i to je poprilično opteretilo budžet. Ostatak od 30% sadašnjeg duga predstavljaju kamate koje su zaračunate, zakonski naravno. Tako da, ono što je nama preostalo kao odgovornoj vlasti u gradu Pančevu jeste da se izborimo sa ovim jako velikim dugovanjem i u dogovoru sa Ministarstvom finansija to će biti u narednom periodu i učinjeno s obzirom da je na teret budžeta grada Pančeva ova obaveza pala. Sve što se tiče postavljanja direktorki koje su dovele do ovog stanja u apoteci Pančevo, istražni organi su već rekli svoje. Hvala.
Hvala. Određujem pauzu od pet minuta u skladu sa svojim ovlašćenjima. (Aleksandar Šešelj: Po Poslovniku.) Nema više ni Poslovnika, ni replika, nastavićemo dalje posle pauze. Hvala. [[Posle pauze]] Nastavljamo dalje sa radom. Na član 40. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Mi smo malo pre ovde doživeli, ne sad, nego u onom prethodnom krugu doživeli vrhunac demokratije kada su dva narodna poslanika skoro sat vremena replicirala i onda ste vi, predsedavajući, reč dali ministru, da njegova bude završna. To nigde osim ovde nema na zemaljskoj kugli, nigde. Ali, šta smo saznali od ministra? On je zaista privilegovan čovek. Vi ste, ministre, jedini čovek u Srbiji koji je, očigledno imao komunikaciju sa Zagorkom Dolovac. Vi ste rekli da u „Krušiku“ nije bilo kriminala. To jedino ona može da kaže, a ako je vama to rekla u poverenju dobro je da ste sa javnošću podelili. Ovaj amandman koji govori o poverljivim podacima i tako dalje ima vrlo veze sa „Krušikom“ i vi pokušavate stalno da okrenete priču da u „Krušiku postoje neke državne tajne o kojima ne sme da se priča. Državna tajna i službena tajna i poslovna tajna može biti kako se proizvodi neko oružje, tehnologija, a da li se oružje prodaje kriminalnim radnjama ili pošteno i u skladu sa zakonom, to je javni interes, ne može to biti državna tajna. Mi samo to hoćemo da saznamo. Vi ste danas opet rekli da otac od ministra Stefanovića nije radio u „Krušiku“. Ja sam spremnija da više verujem Vučiću nego vama, Vučić je rekao da jeste, sad, šta da vam radim. Dakle, da li je radio, da li nije, manje je važno. Mnogo je važnije da nam kaže neko, ako postoji takav u ovoj državi, da nam kaže neko da li je ta privatna firma bila privilegovana u odnosu na SDPR? Pustite vi tu vašu priču – nekad bilo, nekad „Krušik“, sad plate i tako dalje, pustite vi to, mi hoćemo da rešavamo ovo sad. Nekad je bilo loše. Ovaj sad Petković zaposlio puno ljudi u „Krušiku“. Tačno. Dve trećine na određeno vreme zato što ih čuva na lageru kad vam budu trebali oni sigurni glasovi i fotografisani glasački listići. I to je tačno. A, ako je on takav stručnjak, što ga onda niste zadržali, pa da stvarno još bolje radi? Što ste ga poslali tamo gde sad daje otkaze u Kragujevcu u namenskoj industriji? Nije to sve tako. Lako je reći bajno i sjajno i onda vi dobijete aplauz od koleginica sa strane. Ja njima ne zavidim, verujte mi, meni je njih žao. One se sada ponašaju bahato tamo odakle su došle, one prete direktorima škola da će da ih smenjuju, prete tužiocima, sudijama, i njih se tamo ljudi boje. Ja se bojim trenutka kad će oni kao ljudi koji neće imati tu moć da tako plaše narod, kad se pojave tamo u svom komšiluku na svojoj pijaci, u svojoj prodavnici i tako dalje, kako će se onda ponašati među tim narodom? Zaista, dajte malo unesite realnosti u ovaj život. Znate kad će se desiti to kada će doći među narod? Sada kada Vučić, kao što je obećao, zameni jednu trećinu poslanika čistim i poštenim, što znači da će ukloniti nečiste i nepoštene, to je on rekao, a ako je to tako, onda zaista ne znam kako će se posle ovih aplauza pojavljivati u javnosti.
Hvala, koleginice Radeta. Reč ima ministar Zoran Đorđević. Izvolite.
Prvo, nije rekao nepoštene. Rekao je da će osvežiti rad ministarstva, odnosno rad poslanika i poslaničkog kluba SNS. Broj dva, kada pričate o ovome, nije Zagorka Dolovac, nego je sud taj koji određuje, a ne Zagorka Dolovac. Ako postoji bilo koji krivac za bilo šta, on će u ovoj zemlji da odgovora. Kada je u pitanju „Krušik“ i kada je u pitanju namenska industrija, vi treba da znate da nadzor tamo radi Ministarstvo odbrane, odnosno Vojska Srbije, koja ima i Nadzorni odbor i Inspektorat Vojske nadgleda kada je u pitanju rad i kada je u pitanju generalno zakonitost rada u namenskoj industriji, kada je u pitanju bezbednost i zdravlje na radu kada je u pitanju namenska industrija. Naravno, uz saradnju sa Ministarstvom rada i sa našom Upravom za bezbednost i zdravlje na radu, sa drugim inspekcijama, sve se kontroliše. Mislim da i Vlada i Ministarstvo odbrane nemaju nikakav problem sa tim da se proveri rad bilo koje namenske industrije. Ono što ja mogu vama da kažem to je da mi svi trebamo da budemo ponosni kako i na koji način radi naša namenska industrija, kako i na koji način funkcioniše izvoz naoružanja i vojne opreme naše zemlje, da nijedna jedina stvar, nijedan jedini najsitniji metak nije izašao mimo zakona, mimo transparentnosti i da smo mi jedna od zemalja u svetu koja je, kada je u pitanju procedura izvoza, kontrole, prometa naoružanja i vojne opreme, u samom vrhu. Sve se zna. Toliko je teško da bilo šta izvezete iz ove zemlje, da date bilo kome bilo kakvu privilegiju, da toliko subjekata u zemlji odlučuje o tome da možete tako paušalno da tvrdite da bilo ko ima bilo kakvu privilegiju, da je bilo šta zloupotrebio, da je izvezao, da nije imao dozvolu, da je i dampingovao cene i na kraju da je kršio zakon. To je, prosto, nemoguće u okolnostima kada imate takvu jednu transparentnost ne samo u zemlji, već i u inostranstvu i gde kontrolu prometa naoružanja ne vršimo samo mi ovde, ne radi samo Ministarstvo odbrane, BIA, MUP, spoljnih poslova, trgovine, već to rade i inostranstvo i UN, tako da nemojte, molim vas. Samo stvaramo jednu famu u narodu da se ovde nešto radi, da neko nešto ne zna, da neko nešto izvozi u naoružanju i da neko nešto zarađuje, a da to niko ne zna. To je, prosto, nemoguće. Sve se zna kada je u pitanju promet naoružanja i vojne opreme ne samo zbog nas, zbog okolnosti u svetu, zbog ratova u svetu mora da se zna tačno gde je išlo, šta je išlo i po kojoj ceni je prodato. Hvala.
Hvala, ministre Đorđeviću. Sada određujem pauzu do 15.00 časova. Nastavljamo sa radom. Koleginica Radeta je u sistemu i Srbislav Filipović.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Na član 42. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 42. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 49. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 52. amandman je podneo narodni poslanik Ljiljana Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 52. i ostale članove u kojima se navode reči: "Dana slanja na objavljivanje", amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Olena Papuga i Nada Lazić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 52. amandman je podneo narodni poslanik dr Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 54. amandman je podneo narodni poslanik dr Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 55. amandman je podneo narodni poslanik dr Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 56. amandman je podneo narodni poslanik dr Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj Zakon o javnim nabavkama, to treba svaki put da naglasimo, je nastao kao posledica insistiranja EU, koja vam je diktirala i onaj prethodni i ovaj sad i opet imaju primedbu na primenu Zakona, pogotovo što neke odredbe koje su ovde predvidele će se, kažu, primenjivati kad Srbija uđe u EU, a to znači nikada. Ali, mi srpski radikali imamo primedbe na primenu Zakona o javnim nabavkama, zato što se zapravo ovaj zakon, i sada aktuelni, ali ni onaj prethodni, ne primenjuje. Ne primenjuje se zato što se zloupotrebljava institut malih nabavki, zato što se zloupotrebljava institut nameštenih tendera i što se zloupotrebljava institut nabavki bez tendera. Koliko god vama to smetalo, mi ćemo vas do besvesti podsećati da ste donosili zakon leks specijalis, poseban zakon, da biste omogućili da američka firma "Behtel" dobije poslove na gradnji auto-puta od Preljine do Pojata i da taj posao Srbiju košta 300 miliona evra više nego što taj posao zaista vredi. To je nešto što je urađeno i što je isplanirano pre više od godinu dana, zapravo od oktobra prošle godine te aktivnosti traju i onda je nama jedno vreme objašnjavano da se to radi radi boljih odnosa sa SAD, što, naravno, nema nikakve veze, s obzirom da firma "Behtel" nema nikakve veze sa SAD, osim što je kompanija koja se nalazi u toj državi, kao što ima ne znam koliko kompanija u Srbiji koje nemaju veze sa državom, naprotiv, mogu biti u ozbiljnim sukobima i kriminalu i korupciji, itd, ali se samo nalaze na teritoriji države Srbije.
Zahvaljujem, koleginice Radeta. Po amandmanu, reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Kolega Arsiću, pretpostavljam da ćete trošiti vreme ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe? (Veroljub Arsić: Od poslaničke grupe.) Zahvaljujem. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, evo, ja sam sad čuo za institut nameštenih nabavki… (Miljan Damjanović: Tendera.) … Ili tendera, svejedno. Ja mislim da je to krivično delo, nikako ne može da bude institut. To prvo da raščistimo odmah. Druga stvar, javne nabavke malih vrednosti, isti je postupak kao i za svaku drugu javnu nabavku, samo su nešto kraći rokovi oglašavanja i prikupljanja ponuda, tako da i to ne može nikako da bude predmet zloupotreba, osim da ne bude pod udarom zakonom predviđenih sankcija. Međutim, ovo što stalno ide jedna priča, a to je da je Vlada Republike Srbije namestila posao koji se smatra javnim radovima na izgradnji Moravskog koridora. I cela priča se vrti oko toga da je ministar Zorana Mihajlović namestila taj posao. Koliko je meni poznato, ministarstvo u ovom slučaju ne može da učestvuje bez Vlade Republike Srbije. Znači, ministarstvo može da vodi pregovarački postupak, ali pre toga mora da ima saglasnost Uprave za javne nabavke, pa kad završi pregovarački postupak, da o tome obavesti Vladu Republike Srbije, Vlada Republike Srbije da donese posebnu odluku i da na osnovu te posebne odluke ovlasti nekog ministra ili potpredsednika Vlade da potpiše ili predsednika Vlade da potpiše jedan takav ugovor. Na kraju, ako je to međudržavni sporazum, što u ovom slučaju nije, saglasnost bi morala da da i Narodna skupština. To je ceo jedan postupak da bi neko mimo, odnosno primenjujući samo jedan deo Zakona o javnim nabavkama, mogao da dobije posao u pregovaračkom postupku, kada je u pitanju Vlada Republike Srbije. Sad, da li neko hoće da mi kaže da je, evo, ovde ovlašćen predstavnik predlagača, Vlade, gospodin ministar Zoran Đorđević korumpiran i da je učestvovao u jednoj takvoj prevari? Hoće li neko da mi kaže i da me ubedi da je predsednik Vlade, gospođa Ana Brnabić, kriminalac koji je učestvovao u jednom ovakvom postupku? Da ne nabrajam redom sve ministre. Ovde je u pitanju samo jedna želja da se na osnovu političkih poena, što je legitimno pravo, ali legitimno pravo je i da mi odgovorimo i da objasnimo šta je istina, steknu određeni politički poeni. Nemam ništa protiv toga, ali imam da kažem tu potrebu da odgovorim da to nikakve veze nema sa istinom. Druga stvar, zasnivati tu svoju teoriju na osnovu ponude koju je dala neka druga kompanija, kad nije čak ni vođen pregovarački postupak, i da je navodno ta ponuda jeftinija za 300 miliona evra, moram da kažem da u svakom postupku, pa i u pregovaračkom, postoji specifikacija javnih radova koji treba da se izvrše i da na osnovu te specifikacije radi se procena vrednosti javnih radova, a na osnovu procenjene vrednosti javnih radova pozivaju se kompanije koje mogu, pozivaju se sve koje žele, naravno, da učestvuju u tim javnim radovima. Sad da li zaista neko veruje da, pored čitave jedne ovakve procedure koja se sprovodi, može da se dodeli posao koji je skuplji, verovali ili ne, za 300 miliona evra. Ja zaista u to ne mogu da poverujem. Nije u pitanju tri, nije u pitanju 13, u pitanju je 300 miliona evra, pa postavljam pitanje, kada neko nešto tako kaže, da li može da zamisli šta je to 300 miliona evra? Druga stvar, takođe kroz ovu diskusiju se sprovodi jedna kampanja, kažem opet, legitimno, ali moramo da odgovorimo da niko još nije postavio pitanje – da li je u toj prvobitnoj ponudi, koja je data pre četiri ili pet godina, bilo uređivanje korita reke Morave i njenih pritoka? Sad postavljam još jedno drugo pitanje – da li neko stvarno normalan može da pravi auto-put, a da ga ne obezbedi od poplava, od poplava koje su bile tu, jer to je plavno područje? Ja mislim da je to možda moglo za vreme bivšeg režima, Dragana Đilasa, Borisa Tadića, tad je bilo sve moguće, da se pravi auto-put iz njive u njivu, s tim da se neka druga njiva preskoči, jer nije završen postupak eksproprijacije. Dalje, čitava jedna fama se napravila oko te eksproprijacije. Ko vrši eksproprijaciju? Eksproprijaciju vrše lokalne samouprave na osnovu odluke o javnom interesu. Postoji i zaštita, naravno. To je sudska zaštita, ali se obavezuju i svi drugi organi u tom postupku, postupku eksproprijacije, da budu efikasni i da na vreme donose odluke ili presude. Sad neko kaže – pravićemo auto-put, a nećemo da uredimo korito reke Morave, pa, ne daj Bože, još dok budu ti radovi da to sve bude poplavljeno i odneto vodom. Hajde da vidimo da li je ta ponuda, ekskluzivna ponuda, za koju neko tvrdi da je i povoljnija, predviđala i uređenje korita reke Morave. Dalje, hajde da vidimo, nije u pitanju samo izgradnja auto-puta, koji je preduslov za ekonomski razvoj tog dela Srbije, nego valjda kroz izgradnju tog auto-puta zaštitićemo i poljoprivredno zemljište i naselja koja se nalaze pored auto-puta, odnosno, rešićemo višedecenijski problem koji imaju naši građani na toj deonici auto-puta. Ja sad postavljam pitanje – da li neko zaista misli da je to besplatno? Ne možete tek tako, odokativnom metodom, da procenjujete da li je nešto zloupotrebljeno ili nešto nije itd. Ko vrši procenu radova? Valjda preduzeća koja za to imaju odgovarajuće i licence i bave se projektovanjem takve vrste radova. Ne moraju da budu državna. Imamo i CIP, ali ne mora da bude državno. Na kraju, sve to treba da bude i predmet rada DRI koja će da obavesti Narodnu skupštinu da li je dobro urađena procena vrednosti radova i da li je novac zaista potrošen u onom obimu kao što bi to trebalo. Još jedna stvar. Tu je i sud koji daju građani da li je to zaista tako ili nije, da li to njima zaista treba ili ne treba i da li je, kao što to neko priča, otet novac od građana Srbije. Nije ništa oteto, sve se vidi. Znači, može svaki poslanik, svaki građanin može, bukvalno, da vidi kako se novac troši. Hajde da pravimo uporedno sa nekim drugim deonicama, ne mora u Srbiji, ne mora ni u Hrvatskoj, evo, da pravimo uporedne cene sa auto-putevima i sličnim radovima koji su rađeni u zemljama zapadne Evrope. Kad nam odgovara zapadna Evropa je dobra, po nekima, kad ne odgovara, onda je zla, nameće nam rešenja, nameće nam Zakon o javnim nabavkama itd. Samo ja još jedno pitanje da postavim – ako neko naše preduzeće želi da učestvuje u postupku javnih radova u nekoj drugoj zemlji, da li je ono to može i da li će da bude sposobno ako ne radi po sličnom ili istom zakonodavstvu koje je u toj zemlji? Hajde onda da ne donosimo takve zakone da sprečimo naše kompanije, koje imaju želju da radne negde u zemljama EU, da ne rade zato što ćemo, eto, da usaglašavamo naše zakonodavstvo. Manite se te priče više. U to više niko neće da poveruje. Možete nastaviti, to je vaše legitimno pravo, ali kad se sve to bude završilo, pitajte građane šta misle o tome, ali nemojte da se krijete tada iza „Behtela“ ili nekog drugog, nego ih zaista pitajte da li im je to bilo potrebno, da li im je bolje i da li smatraju da je novac iskorišćen na pravi način.
Zahvaljujem. Koleginice Radeta, želite repliku na izlaganje kolege Arsića? Izvolite.
Svaki put se oduševim kada meni kolega Arsić, kao pravniku, počne da objašnjava neke zakonske norme, ali što bi on rekao – to je njegovo legitimno pravo, ali mnogo važnije od toga je što je objasnio gde je otišlo 300 miliona evra. Objasnio je zapravo da će to biti potrošeno na uređenje Morave i onda sam zaključila da će verovatno tamo neki rukohvati biti sa pozlatom. Ne znam kako drugačije da se potroše tolike pare na uređenje sliva jedne reke. Kada je u pitanju eksproprijacija, takođe je priznao kolega Arsić, kaže, neće valjda neko čekati zbog eksproprijacije da stanu poslovi itd. Znate, privatna imovina je svetinja. Dok se taj problem ne reši nema daljeg posla. Morate da odrešite kesu. Ako ste mogli Zorani da date 300 miliona evra, onda odrešite kesu, pa lepo platite ljudima ono što im uzimate. Niko nema ništa protiv i svi smo svesni, i ti ljudi na terenu su svesni, šta je opšti interes. Ako se opšti interes utvrdi, svako treba da ga poštuje. Opšti interes ne može biti na štetu ni jednog pojedinca, na štetu ničije imovine, a vi to sada upravo radite. Kaže kolega Arsić, takođe, da mi treba nešto da pitamo građane da li su zadovoljni „Behtelom“, Zoranom, nisam razumela. Ne, mi pitamo građane – da li su zadovoljni zato što dva miliona ljudi u Srbiji i više od toga prima minimalac koji je ispod 37 hiljada dinara, penzije ispod 37 hiljada dinara i potrošačka korpa košta 37 hiljada dinara? Pitamo te građane, tih više od dva miliona ljudi u Srbiji, kako oni to uspevaju, kako, gde nadomeste tu razliku koju ne dobiju na ime zarađenog, odnosno na ime penzije? Hvala.
Zahvaljujem. Pravo na repliku ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite. (Aleksandar Šešelj: Ja sam se javio.) Kolega Šešelj, ne možete dobiti repliku na jedno izlaganje kolege Arsića. Dakle, dobila je repliku koleginica Radeta, kao zamenica predsednika poslaničke grupe, obzirom da je izlaganje bilo usmereno… (Aleksandar Šešelj dobacuje.) Možete po amandmanu, svakako, ali trenutno se vodi dijalog na relaciji koleginice Radete i kolege Arsića. Izvolite, kolega Arsiću.
Ako u Srbiji ima dva miliona zaposlenih koji primaju minimalac ili nešto malo iznad minimalca, znači da Srbija ima 20 miliona stanovnika. Otprilike, to bi bio taj red veličine. Upravo o tome pričam i o toj banalizaciji. Dalje, nije kesa kod Zorane Mihajlović, nego je kesa kod Bastaća i to odmah da raščistimo i to kao pravnik i kao laik treba da znate, i to kažu vodonepropusna. Isto tako, nemam ja nameru da pravnike učim pravu, oni sigurno to znaju bolje od mene, ali govorim neke stvari zbog građana Srbije i građanima Srbije da znaju o čemu se zaista radi. Isto tako, ja nikad ne bih kao pravnik postavljao pitanje vrednosti radova, pogotovo na zaštiti sliva reke Morava u delu autoputa koji se zove Moravski koridor, jer zaista kao pravnik bih to prepustio da drugi ljudi koji znaju, koji su od struke, koji imaju iskustva, to zaista rade. Da li je to vrednost u vrednosti zlata ili u vrednosti običnog betona, to prepuštam njima zato što ne želim da se jedna diskusija svede na najobičnije banalnosti.
Zahvaljujem kolega Arsiću. Koleginice Radeta želite repliku? Kolega Rističeviću vi ste želeli povredu Poslovnika? (Marijan Rističević: Po amandmanu.) Izvolite koleginice Radeta.
želim samo jednu rečenicu ili dve možda. Prvo, kolega Arsić izmišlja. Precizno smo više puta rekli - 300.000 ljudi radi za minimalac i još 400.000 za malo više od minimalca. Više od milion penzionera dobija minimalne penzije, čak i prosečne su na nivou mnogo nižem od minimalca. To je tih više od dva miliona ljudi u Srbiji koji žive sa platom i sa penzijom koja ne može da se približi potrošačkoj korpi koju ste vi izračunali, vaša statistika i to je 37.000 dinara. Dokle god ne budete rekli da je najniža plata 37.000 dinara i najniža penzija 37.000 dinara, džabe vam sve što radite, vi ste socijalno neodgovorna i neuspešna vlast.
Pravo na repliku narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
O tome ne odlučuje kakva smo vlast vi ni ja, odlučuju građani na izborima. Izmerićemo za nekih mesec šta misle o nama i o vama. Nešto moram da vam kažem, gospodine ministre. Znate čija je to ideologija i ideja da minimalna zarada mora da bude u visini cene potrošačke korpe? Evo sad ću da kažem. To je ideja Zorana Stojiljkovića, profesora, doktora, predaje na Političkom fakultetu. Nemam ni to ništa protiv, neka se on bavi time. Međutim, gospodine ministre morate da znate još jednu stvar. On je i predsednik Granskog Sindikata Nezavisnost. Da vam objasnim koji je to sindikat, osim što su građani Srbije trpeli posledice zbog štrajka u Pošti, hajde da kažemo, to možemo da predvidimo da je to neka borba za prava zaposlenih, ali još jedan štrajk su podržavali i to štrajk najobičnijih lopuža i lopova u Republičkom katastru. Podržavao je Zoran Stojljković, to je isti taj čiju ideologiju sada slede sa minimalnom cenom rada i potrošačkom korpom, podržavao je kriminalce koji nisu dozvoljavali građanima da uđu u Republički katastar recimo ovde u Beogradu, 27. marta, i da ostvare svoja prava kod radnika koji nisu u štrajku. Prebijali su građane. Takvu ideologiju slede Zorana Stojiljkovića koji je podržavao štrajk korumpiranih radnika u Republičkom geodetskom zavodu.
Pravo na repliku narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Ministar Đorđević je pre dva dana rekao da Vlada Republike Srbije čini sve da u što skorije vreme minimalna zarada bude u visini potrošačke korpe. Da li će zbog toga ostati bez ministarske fotelje, ako se Arsić bude pitao ili neće, ministre, žao mi je ali evo Arsić vam to jako zamera. Što se tiče toga da ćemo se meriti na sledećim izborima – hoćemo, samo videćemo ko će biti na kojoj listi.
Pravo na repliku narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Znate šta, da biste bili na listi SNS moraćete puno toga da uradite i da naučite da biste bili na jednoj takvoj listi. To odmah da raščistimo. Znači, s te strane odmah da raščistimo. Uslovi su vrlo teški, konkurencija vrlo ozbiljna zato što u SNS se ne bavimo demagogijom, ne bavimo se banalizacijom, nego se bavimo rešavanjem problema građana Republike Srbije i bavimo se jednom jedinom temom, a to je da Srbija mnogo lepše mesto za život, da sarađujemo sa svima, i sa istokom i sa zapadom i sa severom i sa jugom, sa svima koji žele da sarađuju takođe sa nama, da ne podležemo političkim pritiscima i da ne gledamo sve crno - belo, nego onako kako je realno i da u toj realnosti živimo i sačuvamo i zemlju i narod.
Zahvaljujem kolega Arsiću. Pravo na repliku narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Taman sam htela da pitam Arsića - kako je na listi Tome Nikolića kad on reče strane sveta kao što je Toma Nikolić nekada govorio. Nemam ja ambicija, kolega Arsiću, da budem na toj vašoj listi i vi to dobro znate i cela Srbija zna. Vi ste taj koji sa ukradenim mandatom SRS otišao u SNS i da imalo morala imate, vi tu temu ne biste otvarali. Ali ja govorim o nečem drugom. Govorim o onom što vam vaš predsednik stranke poručuje. On kaže da će jednu trećinu vas zameniti sa nekim novim čistim i poštenim, a ja kao neko ko logički razmišlja zaključujem da ta trećina koja će otići su to prljavi i nepošteni. Samo prevodim Vučića i ništa više od toga. Samo razmišljam da li ćete vi biti one dve trećine što ćete ostati ili ćete biti u onoj trećini koju će skloniti. Ako ni zbog čeg drugog ono zbog te četiri strane sveta.
Pravo na repliku narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite kolega Arsiću.
Ovako, tumačiti lik i delo Aleksandra Vučića je zahvalno. Međutim, stavljati mu reči u usta koje nije rekao nije baš ni zahvalno, ni pametno. Svi građani u Republici Srbiji, koji su to pratili, čuli su sledeće – da on želi da podmladi poslaničku grupu SNS sa mladim poštenim ljudima i da je to njegov cilj zato što kao čovek koji razmišlja i o budućnosti Srbije, razmišlja i o budućnosti SNS i to je ono što je zaista Aleksandar Vučić rekao. Možemo personalno da pričamo hoće li biti ovaj na listi ili onaj. To mene u ovom trenutku zaista ne interesuje. Ono kada sam rekao – izmerićemo se na izborima, mislim rezultati Aleksandra Vučića i SNS protiv opozicije i bivšeg režima. Znači, kao što to obično i biva bićemo sami protiv svih i pobedićemo kao što smo pobedili i 2012. i 2014. i 2016. i 2018. godine. Pobedićemo i 2020. godine. Izgleda mi da to vama najviše smeta.
Pravo na repliku narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Ne znam ni šta ćete vi na izborima kada već znate tačno da ćete pobediti i kako ćete pobediti. Najbolje onda da poslušate ove vaše mentore što hoće da vam produže rok da proglasite vanredno stanje i uopšte ne držite izbore.
Zahvaljujem koleginice Radeta. Kolega Arsić odustaje od replike. Idemo sada kolega Rističeviću po amandmanima. Pre vas se javio kolega Šešelj pa vi po amandmanu. (Aleksandar Šešelj: Ne želim po amandmanu.) Ne možete dobiti na osnovu toga repliku. Koleginica Radeta je dobila repliku. (Vjerica Radeta dobacuje.) Nemojte. Nije tako. Vidite da smo vodili dijalog. Kolega Rističević po amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, Pomoravlje je bogato. Kad priroda ne besni, Pomoravlje je školjka koja kada miruje u sebi stvara bisere. Zašto ovo govorim? U poplavama koje su bile, čini mi se 2014. godine, gospodine Arsiću, štete su bile merene stotinama miliona evra. Izgradnjom, nabavkom, izgradnjom auto-puta, rešava se pitanje pritoka Morave i vodotoka Morave. Sprečavaju se opasnosti koje su bile 2014. godine, kada se taj projekat završi. Nemoguće je da se ponovi 2014. godina i to je nešto što verovatno učestvuje u troškovima izgradnje puta i saniranju vodotokova, odnosno uređenju vodotokova ne samo Morave već i pritoka. Ako, se time sprečavaju poplave, a stručnjaci tvrde da se to čini, samo jedne godine u tom području da poplavi, štete iznose preko 100 miliona evra. Znači, ako se potopi 100 hiljada hektara, znajte da je šteta veća od 100 miliona evra te godine, ako se ne daj bože ponovo poplava pojavi u tom području. E, zato verujem da to poskupljuje radove i zato je moja podrška izgradnji, ne samo puta, zbog saobraćaja, već i zbog uređenja vodo tokova i sprečavanja katastrofe koja nas je zadesila 2014. godine, koja sem poljoprivrednih radova od 100 miliona evra, može da ugrozi i kuće koje vrede daleko više od tih 100 miliona evra, stočni fond, staje, ekonomske objekte i tako dalje. Još nešto da kažem, ako tim putem prolaze vozila, ušteda u gorivu je godišnje negde oko 20 miliona evra. Da vam kažem i to, da su najveća srpska stratišta Jasenovac, Jadovno, Kragujevac, pa Ibarska magistrala, a onda ta područja. Koliko koštaju ljudski životi koji su spašeni time što je izgrađen auto-put do Čačka i koliko koštaju ljudski životi koji će biti spašeni izgradnjom Moravskog koridora, nastavkom gradnje auto-puta prema Crnoj Gori, to ne može da se meri. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Rističeviću. Pre nego što nastavimo sa radom, poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Na član 61. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite, kolega Jojiću.
Eto vidite, prinuđen sam iako je crveno slovo, da radimo. Dame i gospodo narodni poslanici, kada je u pitanju korupcija moram da ukažem da se u oblasti poljoprivrednog državnog zemljišta odvija krupan kriminal, jer se radi o štetama koje su državi Srbiji nanete od 2005. godine pa ovamo, bar do 2012. godine, koliko ja imam podataka, ali pitanje je da li se nastavilo i dalje. Milijarde su u pitanju. Ja postavljam pitanje – gde se troše pare od državnog poljoprivrednog zemljišta? Dalje, sada se iz budžeta lokalnih samouprava izdvajaju sredstva za atarske puteve. E, molim vas, sada se postavlja pitanje – kvalitet atarskih puteva? I drugo – ko, u kojoj opštini drži monopol nad izgradnjom tih auto-puteva i da li je u pitanju šljaka i šljunak ili je u pitanju beton i asfalt? Tu je razlika ogromna. Jedan Šiptar je rekao – imame mi Trepća, ima me mi Trepća da pravimo ćelićne puteve. Ne mislim da se prave ćelićni putevi, nego da se prave putevi, ako je u pitanju atarski put, ali da se kontroliše od strane nadležnog Ministarstva poljoprivrede koja je cena po kvadratnom metru i dužini? I ko drži monopol? I da li je raspisan bio konkurs ili ne? Dalje postavljam pitanje - koliko se iz budžeta, recimo samo jedne opštine tj. grada Pančeva izdvaja za sport? Koliko ima sportskih društava? Koliko je sportskih društava koja su dobila sredstva iz budžeta, a koliko su iz budžeta unazad pet godina dobijali pojedinci? Želeo bih da mi se da valjan odgovor, ali sa autentičnim podacima. Kada je u pitanju od poljoprivrede i izdavanja državnog zemljišta i kada je u pitanju eko taksa, gde ta taksa ide? Imamo jednog biznismena u Pančevu koji odgovara za opasan otpad i zamislite svi organi su ćutali. Jedino je BIA pratila i dokumentovala taj kriminal. Da nije bilo BIA kojoj odajem ovde priznanje što je to uradila, taj bi kriminalac koji je mnoge u crno zavio, a sa druge strane, najzagađeniji grad u Republici Srbiji, ugrozio živote i zdravlje građana. Međutim, zahvaljujući BIA kao jedinom organu koji je dosledno sprovodio dokazne radnje i dokumentovao, međutim, optužnica je kod tužioca. Godinu i po dana tužilac drži optužnicu u fioci. Šta se tu gospodo događa? Ima li kriminala ili ne? Da vidimo koliko je koji grad dao u zakup državnog zemljišta i koja opština? Meni se ne odgovara šest meseci na to poslaničko pitanje, jer nije lako dato zato što je tu u pitanju kriminal dubokih korena.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, po amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, što se tiče poljoprivrednog zemljišta, mi smo naporno radili da digitalizujemo kartu svih poljoprivrednih parcela u državnom vlasništvu. Dakle, sve je transparentno. Ulaskom na sajt Uprave za zemljišta možete da izabere bilo koju parcelu, one su označene državne, u bilo kojoj opštini i da pogledate status tog zemljišta. Ko je zakupac, na koliko godina je zakup, verovatno je sadržana cena itd. Znači, vrlo je transparentno, ukoliko želite da proverite sada, pre to nije bio slučaj. Ukoliko se kritika odnosi na neki prethodni period pre tog režima, to razumem. Sada je to veoma transparentno. Promenom Zakona o zemljištu pre tri, četiri godine, kada su ovde Čanak i ekipa protestovali, mi smo uredili odnose u poljoprivrednom zemljištu u državnoj svojini. Dakle, ta uzurpacija koja je bila merena desetinama hiljada hektara je sprečena. U sistem poljoprivrednog zemljišta je uneto preko 70.000 hektara zemljišta u državnoj svojini, dakle to zemljište više nije uzurpirano. Razumem ukoliko se kritika odnosi na neki period pre promene Zakona o poljoprivrednom zemljištu, pre digitalizcije itd. sada je sve to proverljivo. Ukoliko postoji neki prigovor, lepo kliknete, nađete broj parcele, dostavite to Upravi za zemljište i organi će reagovati kao što su reagovali i u Golubincima, i u Inđiji i u nekim drugim opštinama, gde je bilo zloupotreba povodom poljoprivrednog zemljišta. Prihode koje lokalna samouprava ostvari i koja nameni za atarske puteve, njima suvereno upravljaju lokalne samouprave. Dakle, one se staraju o atarskim putevima, one izvode te radove, one raspisuju konkurse prethodno. Dakle, to je pitanje za lokalnu samoupravu, a ne za Skupštinu. Ukoliko postoji neka zloupotreba, onda ne samo BIA, već i drugi nadležni organi će da reaguju i takvu prijavu treba samo podneti. Dakle, to spada u javne nabavke i ukoliko lokalna samouprava krši neko pravilo po pitanju atarskih puteva, uređenja poljoprivrednog zemljišta koje takođe se finansira iz ovih prihoda, komasacije ukoliko se finansira iz ovih prihoda, u tom slučaju će organi reagovati, kao što su i do sada reagovali. Samo podnesite prijavu i tog trenutka mi delujemo. Hvala.
Koleginice Malušić, vi ste odustali. Jel tako? Možete po amandmanu, kolega Jojiću. (Petar Jojić: Replika.) Možete po amandmanu, kolega Jojiću. (Narodni poslanici SRS govore u glas.) Kolega Rističević vas nije pomenuo, a govorio je o amandmanu, ali nije vas spomenuo. To što je govorio po amandmanu nije osnov da dobijete… (Narodni poslanici SRS govore u glas.) .. ali on nije odgovarao vama kolega Jojiću, on je trošio vreme poslaničke grupe i vi možete dobiti vreme poslaničke grupe ukoliko želite. U redu. Na član 62. amandman je podneo narodni poslanik magistar Dejan Radenković. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Dejan Radenković. Izvolite.
Hvala, potpredsedniče. Uvažene koleginice i kolege, ja bih da se zahvalim, iako sam možda najmanje očekivao da se ovaj amandman usvoji, a više sam očekivao ove ostale koje sam predložio na ostale članove zakona da budu prihvaćeni, jer su potpuno jasno obrazloženi, potpuno na jedan normalan način uređuju zakon. Ja sam samo iskoristio priliku da kažem šta je svrha ovog amandmana koji sam podneo i koji je prihvaćen. Radi se o tome da je po postojećem predlogu bilo slobodna volja naručioca da li će da sprovede pregovarački postupak ili neće. Do sada je po važećem zakonu bilo da o tome se dobija saglasnost Uprave za javne nabavke. Na predlog našeg amandmana opet smo to vratili. Hvala što je to prihvaćeno. Zamolio bih čisto, ovo moje javljanje je u pravcu toga da se na vreme pripremimo, da malo polemišemo o narednim amandmanima koje mislim da je bilo logičnije da budu prihvaćeni, ovde sam navodio i u raspravi kada je bila u načelu, da još nismo sazreli da jedan ovakav postupak prepustimo naručiocima, ali okej, dokaz da je prihvaćen amandman, da nismo sazreli da prepustimo to naručiocima, ali tako isto mislim da ove stvari o čemu ćemo polemisati oko mojih narednih amandmana da se uzmu u obzir i da se još jednom razmisli pre nego što budemo počeli da razgovaramo na tu temu. Ništa, evo toliko. Hvala vam.
Zahvaljujem, kolega Radenkoviću. Na član 65. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam već govorio o tome da je za vreme bivšeg režima javna nabavka bila tajna, a vojne tajne su bile javne. Posebno je prednjačio Ponoš, Jeremić itd. Oni su se čak hvalili kako su penzionisali oficire sa ratnom prošlošću, kako su dobro razoružali zemlju, a ne naoružali, kako su zemlju umesto u vojno neutralnu državu, pretvorili u vojno neutralisanu, itd. Bojim se da kao opozicija oni nastavljaju dalje. Priče o namenskoj industriji, izmišljene afere, su nenadoknadive štete koje se prave u ovoj državi i toj vrsti posla koji se odvija kao vojna industrija, odnosno kao namenska. Šta hoću da kažem. Ako neko koga nazivaju uzbunjivač, a da to nije, da taj status nema, nijednu nepravilnost pet godina nije prijavio nadležnim organima, nego je prikupljao informacije ne samo svoje, već je krao kolegama iz kompjutera. Ako je te informacije dostavio bugarskoj strani u vidu bugarske novinarke, koja se zove Gajtandžijeva, i na osnovu tih informacija bugarska strana i druge zainteresovane strane su mogle da utvrde vrstu proizvodnje, vrstu kupaca, broj kupaca, koja roba najbolje ide, koje su cene, kolika je proizvodnja, koliki je plasman, koje su najčešća tržišta. Šta je onda trebao još da uradi, a da ne bude špijun? Kakav je to uzbunjivač, ako na osnovu svih tih informacija vi možete da zaključite šta „Krušik“, „Prvi partizan“ i „Lučani“ proizvode. Dakle, to rade ovi koji bojkotuju rad Narodne skupštine, koji bojkotuju narodne izbore. Oni direktno rade protiv svoje zemlje. Za ovu zemlju ne rade, za koju sve rade to treba nadležni organi da utvrde. Dakle, ukoliko oni tako dostavljaju informacije, time urušavaju namensku industriju ove zemlje, koja zapošljava 11 hiljada ljudi. Nije tajna da je posle te afere, navodnog lažnog uzbunjivača, običnog špijuna, da je bugarska strana sklopila ugovore koji su bili namenjeni „Krušiku“ u vrednosti od 80 miliona evra. To je šteta koju trpi namenska industrija, radnici koji platom, tom platom, pune onu potrošačku korpu, odnosno donese hleb svojim porodicama i članovima svojih porodica. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Rističeviću. Pa amandmanu, reč ima narodni poslanik Srbislav Filipović.
Hvala, predsedavajući. Uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, nikad kraja naravno priče o korupciji, kriminalu koji je oko ekipe Dragana Đilasa, Jeremića, Obradovića i Marinike Čobanov. Moramo i da kažemo zbog čega toliki napadi prethodnih nedelja i na predsednika Aleksandra Vučića i na ministra Stefanovića, njegovog oca, na porodicu i zašto se zapravo ruši naša namenska industrija. Šta je cilj svega toga i napad, na kraju krajeva, na „Krušik“ gde je u poslednjoj fazi svega toga treba srušiti predsednika Aleksandra Vučića, treba srušiti kompletnu državu Srbiju. Šta stoji iza toga? Iza toga stoje interesi, kako određenih službi obaveštajnih van Republike Srbije, ali pre svega kriminalni interesi tajkuna u Republici Srbiji, koje predvodi Dragan Đilas, a za njega ceo taj posao, rekao bih, ispod žita ili kako god, obavlja njegov kum lično, Mlađa Đorđević, saradnik lidera Saveza za Srbiju, Dragana Đilasa. On je zapravo taj koji pokušava da uništi srpsku namensku industriju. Naravno, do toga su došli ljudi koji se bave istraživanjima, do toga su došli novinari, do toga su došli mediji, o tome se uveliko piše, ali se govori i o izvesnom Petru iz Kaluđerice, o kome će se tek govoriti, koji tajno održava kontakte sa navodnim uzbunjivačem, a ja ga nazivam uzbunjeni ili uzbuđeni, zato što mu majka više nije na mestu koje je sanjala u „Krušiku“. Posebno je on uzbuđen i njegova gospođa majka, jer čedo je otkriveno, čedo je palo, saznalo se šta mamino čedo radi, saznalo se da mamino čedo u „Krušiku“ nije radilo posao za „Krušik“, nego je radilo posao za obaveštajne službe kojima je cilj da sruše „Krušik“, da sruše državu Srbiju i predsednika Aleksandra Vučića, saznalo se da mamino čedo ništa nije radilo u interesu firme, preduzeća gde je zaposleno, već sve protiv interesa države Srbije. Naravno, takva osoba ne može da bude uzbunjivač ni po zakonima Republike Srbije. Postoje tačno zakonom propisani uslovi po kojima možete da budete uzbunjivač, da steknete status uzbunjivača. Tako je Lazar …(ne razume se) stekao i stiče status uzbunjivača, jer se obratio nadležnim institucijama za pomoć. Tako vidimo da ljudi koji su prodavali i prodaju informacije o našoj namenskoj industriji, o naoružanju, načinu na koji se proizvodi, kako se posluje u okviru „Krušika“, zapravo rade protiv interesa Srbije, smišljaju sve te afere kako bi uzdrmali i Srbiju i predsednika Aleksandra Vučića. Sasvim sigurno to neće uspeti da urade, nastaviće da se vode istrage o tome i ko je Petar iz Kaluđerice, i šta radi Mlađa Đorđević, na koji način, kako i zbog čega vrlo često boravi u Valjevu, sa kime se viđaju po restoranima, sa kakvim kriminalcima, kakvim dilerima narkotika, ko su njihovi kumovi, ko je tocilo, ko su svi ti slični njihovi šuraci po zatvorima. Srpska napredna stranka i naši funkcioneri nemaju takvo društvo. Mi ne radimo po kafićima, mi sedimo u Narodnoj skupštini Republike Srbije, raspravljamo o zakonima. Mi ne sedimo u kafićima sa mafijom i sa kriminalcima, naši prijatelji šuraci nisu narko-dileri, naši prijatelji rade u interesu Republike Srbije i svi zajedno ćemo nastaviti tako da radimo. Hvala.
Amandman na član 66. podneo je narodni poslanik Nikola Savić, da li neko želi reč. Reč dajem narodnom poslaniku Nikoli Saviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 66. ovog zakona gde sam tražio da se stav 4. ovog člana promeni. Naime, to sam tražio iz razloga ako ostane onako kako je predviđeno zakonom može stvarati eventualne probleme u primeni ovog zakona. Jednostavno dovešće se, ako ništa drugo u pitanje načelo obezbeđivanja konkurencije, da je to zaista tako moguće videli smo na bezbroj primera. Meni je jasno i znam da ni jedan propis, ni jedan zakon ne može obuhvatiti sve nijanse stvarnosti, ali makar se treba truditi da propisi budu jasni, precizni, tako definisani da ostavljaju minimalnu mogućnost za one koji imaju nameru ili koji žele da traže rupe u zakonu i tu ništa nije sporno. Načelo obezbeđivanja konkurencije, ili to može da se nazove i načelo sprečavanja konkurencije, i videli smo, kao što sam rekao, na velikom broju primera, jedan od njih je „Behtel,“ ali i u drugim oblastima ima takvih primera pogotovo na nivou lokalne samouprave. Zaista vreme koje SNS ima na raspolaganju je zaista malo i kratko da bi se pobrojali svi ti primeri.
Po amandmanu, reč ima narodni poslanik Ljiljana Malušić. Izvolite.
Hvala. Specijalista za javne nabavke Dragan Đilas, a ko bi drugi. Setimo se samo obnove Bulevara Kralja Aleksandra, koštalo nas je to 17 miliona evra. Posao na tenderu dobila je firma koja nije ispunjavala uslove, normalno za to vreme, a pride je posao pretplaćen i to za oko 600 miliona dinara. Beograđani su šest miliona evra platiti ugradnju validatora u vozila GSP-a iako je bilo logično da firma Apeks solušn tehnolodži, koja je dobila posao uvođenja sistema Bus Plus to uradi besplatno. Za šest miliona evra Beograđani su oštećeni prilikom ugradnje, sećate se, zarđalih podzemnih kontejnera koji su se stalno kvarili, te se novac iz gradske kase izvlačio i za njihovu popravku. E sad, da vidimo šta kaže analitičar gospodin Dušan Janjić. Kaže – krivična odgovornost za Đilasa, ocenio je da je Đilasov rad dok je bio gradonačelnik bio najgori, kaže - nikad gori gradonačelnik. To je period planiranih promašaja kaže gospodin Janjić, a uzećemo kao primer most na Adi. O tom mostu smo već svi po sto puta, zna se da je trebao da košta 190 miliona evra, koštao je 400 miliona evra, a u Francuskoj duplo veći sa sedam pilona koštao je duplo manje. Toliko o njemu, a sad idemo dalje. Pet puta manje, kaže moj kolega, slažem se, mi nemamo tačne podatke koliko je koštao most na Adi, videćete šta je uradio sa tim parama 200 miliona koje su nestale. Trebalo bi da se krivično preispita da li je reč o tome da je neko želeo da uzme novac, ja mislim da jeste bez traga je nestalo 200 miliona evra. Drugi loš projekat jeste Bulevar Kralja Aleksandra, pri čemu je naneta velika šteta infrastrukturi o tome znamo. Urbanizam je 2000. godine pa do danas, nalazi se pod kontrolom mafije, kaže gospodin Janjić, a pri tom su izgubljene velike zelene površine. Reč je o osionoj volji da se Beograd uništi, kao da je grad vodio neko ko ga mrzi kaže gospodin Janjić. E sad, da vidimo šta bi sa 200 miliona. Kaže – kako je rastao dug Beograda, uvećavao se konto gradonačelnika, kaže gospodin Janjić, ja samo čitam. Đilas se u maju 2012. godine častio vilom na Senjaku, nećete verovati vrednom oko milion evra. Kupio je i dupleks na Vračaru, tik uz Hram Svetog Save, a zašta je iskeširao 700 hiljada evra. Bogatstvo Đilasa uvećalo se 800 puta od kako je došao na vlast. E, svaka čast.
Na član 68. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Izvolite.
Tema koja tišti mnoge kompanije u Srbiji, one koje se suočavaju sa nelojalnom konkurencijom što je bio i predmet izveštaja, kako DRI, tako i kroz ocene Fiskalnog saveta, jer nemogućnost onih koji nisu nacrtani kod ponuđača da dobiju posao u okviru javnih nabavki. Kad kažem nacrtani zato što tehnički uslovi koji se propisuju za mnoge poslove u javnim nabavkama tačno crtaju onoga ko će da dobije taj posao. I, to su… Arsiću ti ćeš kasnije, nacrtaću te, nije mi problem. Zaista, vrlo lako ću tvoj lik da nacrtam. Znaš ono kako smo crtali Čiča Glišu i to još malo nešto dodam i tako je. (Predsedavajući: Nije vam Arsić rekao. Izvolite, nije vam kolega Arsić rekao.) Taj koji je rekao, taj će biti nacrtan. Dakle, što se tiče dosadašnjih krivičnih prijava u proteklih pet godina gotovo da ih nije ni bilo. Onda kada se suočite sa time da neko dođe u postupak da osporava neku javnu nabavku, najpre po ovom zakonu i mi smo podneli i tu amandman, ta taksa je jako visoka. Ono što je najproblematičnije da znaju građani Srbije, možda ni vi niste toliko hteli to da gledate, kolege narodni poslanici, to je praćenje ugovora. Kako se ti radovi izvode i kakvi se uslovi neki nenormalni za pojedine procese javnih nabavki i postupke, propisuju? Recimo, to je samo jedne ilustracije radi, ako konkurišete za posao od pet miliona vi morate da imate obrt od najmanje 90. Ako želite, neko je malopre govorio o putevima, evo i kolega Jojić, pa onda i Rističević, da nešto malo uradite vi morate da imate asfaltnu bazu i tačno je propisano koliki je njen kapacitet, a zna se da taj upravo neko drugi koji je blizak pojedinim strukturama vlasti to upravo ima. Jednostavno crtanje, crtanje onih koji treba da dobiju posao je manir koji je apsolutno očigledan. To vam govori i Unija poslodavaca. To vam govore i izveštaji i kod DRI. Jednostavno to je nešto što je stepen korupcije koji ne može očigledno da se iskoristi.
Zahvaljujem. Na član 71. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Belačić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 75. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Radenković. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik, Dejan Radenković.
Hvala potpredsedniče, umalo da ne budem na svom mestu. Podneo sam amandman na član 75. U članu 75. Predloga zakona posle stava 6. dodaje se novi stav 7. koji glasi – odredbe člana 141-153. ovog zakona shodno se primenjuju u postupku dodele ugovora. Dosadašnji stav 7. do 11. postaju stavovi od 8. do 12. Dosadašnji stav 8. postaje stav 9. menja se i glasi – naručilac je dužan da obaveštenje iz stava 8. ovog člana tromesečno objavljuje zbirno u roku od 30 dana od dana isteka tromesečja u kome su ugovori zaključeni. S obzirom da moramo malo da polemišemo na tu temu jer smatram da ovde nije obezbeđeno pravo, to jest obezbeđena zaštita prava. Ono ovde nije propisano i na ovaj način kako je predloženo, kao što sam već rekao nije obezbeđena zaštita prava ponuđača, jer čim nema objavljenog ugovora onda nema roka ni za žalbu. Na primer, mogu tu da navedem, to vam je u prilogu sedam. Znači, tu su svi oni koji se… možda ja odskačem od teme, možda vama to nije zanimljivo, ali bih vas zamolio da se saslušamo, jer ovo se tiče zakona tako da ne bi posle usvajanja zakona dolazilo do raznih propusta u primeni zakona. Molim vas da obratimo panju, jer ovde pod ovim članom 75. potpadaju fizičko-tehničko obezbeđenje, pravne, zdravstvene usluge, administrativne usluge i sve se to nalazi u prilogu sedam koji je u sklopu ovog zakona o kome mi danas raspravljamo i o amandmanima na isti taj zakon koji želimo da popravimo svojim znanjem, svojim možda iskustvom iz prakse. Tako da bi bilo dobro, ministre ako ikako možete da danas prihvatite ovaj amandman. Vi na to imate pravo, jer vi, čak mislim da ste u situaciji jednoj bili. Ovde se radi, kada se raspisuju tenderi za pripremu hrane npr. socijalno ugroženim kategorijama, za vrtiće. Znači, ovde su velike i ozbiljne nabavke u pitanju. Primer Vojna ustanova Dedinje učestvovala je na tenderu za spremanje hrane za socijalno ugrožene na nivou grada Beograda. Ovim predloženim, kako stoji u članu 75, jednostavno nema prava, nije obezbeđena zaštita prava. Imaćemo problem ako usvojimo ovako kako jeste. Ja svojim amandmanom to ispravljam i definiše se jasno da mora da se objavi taj ugovor na osnovu koga će imati ponuđač pravo da traži svoju zaštitu prava. Ako ostane ovako on nema nikakav rok za žalbu. Nadam se da smo se razumeli i ako je ikako moguće da malo razmislimo i da ovaj amandman prihvatite. Hvala.
Zahvaljujem kolega Radenkoviću. Na član 75. amandman je podneo narodni poslanik Ružica Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 79. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Olena Papuga i Nada Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 81. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Član 81. i naslov iznad člana 81. su zapravo ogledalo rada ove vlasti. Evo, sada građani treba da čuju šta piše u Zakonu o javnim nabavkama, našem zakonu srpskom. Piše – nabavka naručioca u koju su uključeni naručioci iz različitih država članica EU. Da li ovo nekome može biti normalno, da mi u svom zakonu dajemo nekakve posebne privilegije nekome ko je član EU? Zaista je ovo neverovatno, što bi naš narod rekao, za čije babe zdravlje ovo radite, šta vam je ljudi. Em vam EU diktira zakone, em morate da se ponašate onako kako vam oni kažu, em donosite zakone koji će se, kažu, primenjivati kada Srbija uđe u EU, a to znači nikada, em pravite ove katastrofalne stvari. To kao da vam je radio republički zavod za gubljenje vremena. Znate da postoji to na Gugl mapi u Ulici radničkoj u Beogradu, republički zavod za gubljenje vremena. Stvarno deluje da vam je taj zavod radio i ovaj Predlog zakona. Ovo nije jedina anomalija ovog zakona, ovo može ovako da posluži kao nešto što je zaista reper vašeg ponašanja, ali je suština da ni ovaj zakon koji ćete usvojiti, kao ni ovaj koji je sada na snazi neće ništa promeniti u odnosu na korupciju koja se dešava u javnim nabavkama. Uostalom sva regulatorna tela koja su ovde u Narodnoj skupštini predstavljale svoje izveštaje, svi do jednog su rekli da je jedan od glavnih problema u funkcionisanju od lokalnih samouprava do Vlade Republike Srbije upravo javne nabavke, izbegavanje i zloupotreba javnih nabavki.
Zahvaljujem, koleginice Radeta. Po amandmanu reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Ja malo drugačije gledam na ovu temu jer je reč i o sredstvima koja dobijamo kao donaciju od EU ili po povlašćenim uslovima, pa je do sada često taj postupak vođen bez učešća naše države i naših naručilaca. Ne razumem zašto je tu nešto sporno. Ono što se stalno ovde provlači jeste da Srbija i Aleksandar Vučić izvršavaju diktate EU ili vodećih zemalja EU. Da je to tačno, kao što se to stalno provlači, danas bi naša AP KiM bila priznata kao samostalna država. Da je to tačno danas Republika Srpska ne bi postojala, već bi postojala unitarna država BiH, čiji teritorijalni integritet poštujemo, ali poštujemo i integritet Republike Srpske kao entiteta. Da izvršavamo diktate EU danas ne bi neki od mojih uvaženih kolega sedeli u poslaničkim klupama, već na optuženičkim klupama u Hagu. Iskren da budem nisam za to, treba da budu ovde narodni poslanici, treba da zastupaju svoje političke programe, da učestvuju u radu svojih stranaka i u krajnjem slučaju ako nešto ima to tužilaštvo protiv njih neka ustupi domaćem pravosudnom sistemu, da mi vidimo o čemu se radi. Kada sve ovo navedete, neka mi neko ozbiljan kaže da Republika Srbija i Aleksandar Vučić izvršavaju tuđe diktate vodećih zemalja EU ili Aleksandar Vučić vodi isključivo politiku koja je u interesu građana Republike Srbije.
Zahvaljujem. (Aleksandar Šešelj: …na komentarisanje mišljenja naše stranke o članstvu sa EU.) Jel ste pomenuli? Ja nisam čuo da ste pomenuli SRS. (Aleksandar Šešelj: Kako nije spomenuo? Rekao je – ako kažu ovi ili oni, to znači da je rekao.) To ne znače samo radikali. Izvinite, kolega Šešelj. To ne znače samo radikali, to znače i druge političke opcije, ali evo, sledeći amandman je vaš, pa ćete imati prilike. Na član 81. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi smo imali prilike da čujemo od uvaženog gospodina Arsića neke stvari, koje, najblaže rečeno, nisu tačne. Ja neću da kažem da je on namerno slagao zato što možda nije pročitao poziv za izgradnju Moravskog koridora koji je bio objavljen u „Politici“, možda nije pročitao, možda je samo slušao šta priča Zorana Mihajlović, možda je slagao nenamerno. Poziv je bio napravljen tako da na njemu samo može da prođe „Behtel“ i to je bila ključna jedna odredba, da kompanija može samo da se prijavi koja je u regionu Jugoistočne Evrope već izgradila više od 800 kilometara auto-puta, a to je samo „Behtel“ i to smo mogli da vidimo u Albaniji i u Hrvatskoj. U oba ta slučajeva videli smo ogromne afere zato što je bilo pretplaćeno isto tako je posao dobijen samo direktnom pogodbom. Zamislite sad ovu nebulozu. Ovde se priča o javnim nabavkama, dakle, proceduri koja treba da eliminiše korupciju, koja treba da bude nešto najpovoljnije za Srbiju, da spreči bilo kakvu krađu i gde bi se u jednom procesu zdrave konkurencije došlo do najboljih mogućih ponuda za najmanje novca i izbegla potpuno negativna selekcija. To je smisao javnih nabavki. Mi smo pre neki dan imali slučaj „Behtela“ i „Moravskog koridora“. Dakle, tu je deset puta ukradeno više, ko zna gde je taj novac, ja neću da prejudiciram gde je taj novac otišao, ali deset puta više novca nego što je Aleksandar Vučić optuživao Demokratsku stranku da su ukrali na auto-putu Ljig – Preljina. I o čemu mi sad pričamo? Dakle, to je deset puta gore nego demokrate, a vi ćutite. Gospođa Zorana Mihajlović kaže licemerno u jutarnjem programu RTS-a, - meni je jako žao što se niko drugi nije prijavio na ovaj poziv. Pa, nije niko mogao da se prijavi zato što ste napisali tako da samo može „Behtel“ da prođe, a to ste sve uradili jer hoćete podršku američke ambasade za vaš ostanak na vlasti jer ste svesni da ukoliko se ti Evropljani predomisle, oni koji su vam čestitali tri sata pre zatvaranja biračkih mesta i čestitaju nekom drugom da to može dovesti vas u jednu nezgodnu poziciju i onda posle, verovatno, tj. najveća je mogućnost da će onda ogromna ova monolitna većina SNS početi polako da se vraća svojim matičnim strankama ili možda nekim drugim.
Zahvaljujem, kolega Šešelj. Želite repliku kao ovlašćeni predstavnik? Izvolite, kolega Arsiću.
Zaista zanimljive teorije - da mi tražimo podršku Amerike da bi opstali na vlasti u Republici Srbiji. E, odmah da kažem - ne treba nam ničija podrška osim građana Republike Srbije da bi bili na vlasti u Republici Srbiji. Nas oni interesuju. Mi njihove interese zastupamo, ne Amerikanaca, ne neke druge zemlje, nego isključivo interese građana Republike Srbije. I da mnogima smetamo zbog toga, smetamo, i u regionu, i u svetu. Kažete da nam treba podrška Amerike. Nama ne. Nikad je nećemo tražiti, ni iz jedne druge administracije, ni iz jedne druge zemlje. Tražićemo podršku od naših građana. To odmah da raščistimo. Još nešto. Da je to tako, odakle onda i ovim patkarima sredstva da organizuju sve one mitinge po pitanju Beograda na vodi? Ko im donosi pare? Ko im daje? Šta će predstavnici američke administracije na tim mitinzima? Zašto se finansiraju tzv. vladin ili civilni sektor, koji izmišlja afere po Srbiji, kao što je afera "Krušik"? Odakle se finansiraju? Kome predaju svoje projekte? Ko im plaća te projekte? Ko im plaća da napadaju Aleksandra Vučića? Ko im plaća da napadaju i SNS, ali i interese građana Republike Srbije? I ako zaista mislite da smo mi naivni, da ako "Behtel" dobije posao, da to neće da se nastavi u Republici Srbiji, pa nismo naivni. I to nema nikakve veze ni sa "Behtelom", jednostavno, velike sile imaju neke svoje interese u ovom delu Evrope, sa nekima se interesi naši poklapaju sa njihovim, sa nekima se ne poklapaju i to je njihov problem. Mi ćemo isključivo da vodimo politiku u interesu građana Republike Srbije.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Prvo, nije prvi put ovo sada sa "Behtelom" da pokušava određenim iznosom novca da se stekne američka naklonost i američka podrška. Podsetiću vas, Aleksandar Vučić je pre izbora 2016. godine u Americi donirao dva miliona evra u humanitarnu fondaciju Bila i Hilari Klinton. I to je onda posle pravdao svojim nastupom na televiziji, zato što je on bio tad u tom momentu pametan. Ja to više ne želim da komentarišem, samo hoću da kažem da ovo sa "Behtelom" nije prvi put. Naravno, u pravu je gospodin Arsić sve ovo što je rekao. Finansiraju oni i razne nevladine organizacije i razne druge političke stranke u Srbiji, pokrete, i kako god. Njima trebaju rezervne varijante. To je ukoliko se vi osamostalite, ukoliko krenete da donosite neke odluke koje su isključivo u srpskom nacionalnom interesu, a ne u interesu MMF, Svetske banke, Evropske unije, Severnoatlantskog pakta i ostalih zapadnih sila, e, da onda oni mogu da forsiraju nekog drugog. Znači, njima treba više igrača. I, naravno, kao što je to bilo i sa Tadićem, kao što je to bilo i sa Slobodnom Miloševićem, dogod im je trebao, oni su ga podržavali. Kad im više ne bude trebao, oni su ga odbacili. Tako će biti i sa vama, nema razloga da bude drugačije. Mi nismo protiv izgradnje auto-puta, samo nećemo da se toliki novac baca, duplo više, jer je to jedan kriminal i korupcija, upravo sušta suprotnost ovoga o čemu je gospodin ministar govorio ovde, i vi u vašim diskusijama u načelnoj raspravi. Očigledno je, o tome se knjige pišu, da je "Behtel" jedna od kompanija koja je pod pokroviteljstvom CIA i služi kao geopolitičko oružje i sredstvo za izvlačenje novca iz porobljenih zemalja. To smo videli u Albaniji, u Hrvatskoj, u Srbiji, u Ukrajini. U Ukrajini je glavni čovek Džo Bajden, jedan od kandidata za predsednika Amerike, sada je glavni čovek koji se pita za sve resurse države Ukrajine. I to je ono što pokušava da se dovede u Srbiju. Tako će isto biti i sa putem Niš-Merdare, tako će biti i sa bilo kojim drugim putem. Oni će videti da ste vi popustljivi i onda će krenuti ovde da vam otimaju, preteći vam da će se okrenuti SAD protiv vas ukoliko im ne budete plaćali reket.
Zahvaljujem, kolega Šešelj. Pravo na repliku, narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Tako to bude kada se neko informiše, da li od Ćulibrka, da li od Brkića, pa onda zažali što je nešto rekao. Ja ću sad da pročitam uslov: "Poslovni kriterijumi predviđaju, između ostalog, izjavu poslodavca o broju izgrađenih kilometara auto-puteva u jugoistočnoj Evropi u poslednjih 15 godina. U slučaju da je podnosilac prijave konzorcijum, iskustvo konzorcijuma će se računati zbirno. Podnosilac prijave sa najvišom vrednosti, izgrađenih kilometara, biće ocenjen sa 15 poena, ostali će biti ocenjeni proporcionalno u odnosu na najvišu podnetu vrednost". Gde je tu eliminacioni uslov od 800 kilometara? Sad se gledamo u oči. Gde je taj uslov koji ste malo čas rekli? Da čitam dalje: "Izbor strateškog partnera sprovodi radna grupa Vlade javnim prikupljanjem ponuda za izbor strateškog partnera". Radna grupa Vlade. Postavio sam pitanje - da li neko misli da je gospodin Đorđević lopov? Ili predsednik Vlade, Ana Brnabić? Ili ostali ministri? Ovo je zaista bilo u oglasu. To što se drugi nisu javili je stvar njihove poslovne politike i njihovog poslovnog interesa. Nije naša. Znači, data je ponuda. Svi su mogli da učestvuju. I te kompanije za koje pričate da su bile znatno jeftinije, mogle su, takođe. Zašto nisu, to je njihov problem. Nećemo da se bavimo tim i da čekamo da li će oni da donesu odluku. Da li su dobili neki drugi posao pa im nije u interesu da sada učestvuju na javnim radovima u Srbiji, to je njihova stvar i njihova poslovna politika. Ali, nemojte više da iznosite neistine. Eliminacionog uslova nije bilo. Da je bio eliminacioni uslov, već bi Komisija za zaštitu prava u postupku javne nabavke oglasila uredbu da je nezakonita i obustavila postupak. Znači, u svakom trenutku danas, od objavljivanja oglasa do izricanja prvostepene odluke komisije, možete da izjavite žalbu Komisiji za zaštitu prava u postupku javnih nabavki. Zašto izmišljate više? Nađite mi tih 800 kilometara, osim ako nisu kod Ćulibrka ili kod Brkića.
Zahvaljuje, kolega Arsiću. Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Pa, gospodine Arsiću, to je stajalo u „Politici“ a, koliko ja znam, „Politika“ je i dalje pod kontrolom režima. Dakle, to je jedan od režimskih listova, ali je to zaista ozbiljan list. Tu nema ni Brkića, ni Ćulibrka, ni ovog, ni onog, ali to je u javnom pozivu koji je objavila „Politika“. Naravno, ja nemam novine od pre dva meseca sa sobom, a vi imate neke poruke i ko zna šta ste vi sada to pročitali, ali suština je da je „Behtel“ ovde bio prisutan i pre dve godine, kada je bio Kajal Skot u Vladi Republike Srbije, kada je potpisivan Protokol o saradnji. Zašto baš „Behtel“? Zašto ne neko drugi? Da li smo mi bili nezadovoljni angažovanjem kineskih kompanija koje su gradile „Miloš Veliki“, uzimanjem srpskih podizvođača? Zašto? Da li smo mi bili sa tim nezadovoljni? Nismo. Da li je to bio ponos zapadne Srbije, kao što je Vučić rekao, a uzimali srpske podizvođače? Ovde je „Behtel“ i turski podizvođači, a cena duplo veća. Vi kada kažete zbog ovoga što mi sada iznosimo da smo mi protiv autoputa, to je isto tako još jedna laž. Mi nismo protiv autoputa, mi smo protiv kriminala. Mi smo protiv korupcije i mi smo protiv uticaja američke ambasade koja ostvaruje kroz Ministarstvo građevine i infrastrukture. Dakle, to smo videli. To smo videli i još na sve to nas je uvredio ambasador SAD, zajedno sa Zoranom Mihajlović. U sred Vlade Srbije kaže kako je Kosovo za njih nezavisna država i da Srbija sa tim što pre treba da se pomiri, a Zorana Mihajlović je samo tu stajala i nije reagovala uopšte na tu izjavu. To je to, to je uticaj Američke ambasade. Nemojte da budemo naivni, nemojte da pričamo o uređenju korita reka, itd. Ne radi to samo „Behtel“ i kako tako baš da bude duplo? Kako uvek svaki posao koji je „Behtel“ radio umešan u nekakvu aferu i u neku korupciju i da je ministar u Hrvatskoj morao da podnese ostavku zbog toga, zbog pritiska javnosti? Jer su, isto tako, krali pare, kao i u Albaniji, sad je došao red na Srbiju. Nije to prvi put. Dakle, to nam pokazuje, sve kompanije i koje posluju ovde, dakle, usmerene su na to da uzimaju novac, koje su pod pokroviteljstvom CIA. Videli smo Vesli Klar, Medlin Olbrajt i Dejvid Petreus šta su sve kupili u ovom našem regionu.
Zahvaljujem, kolega Šešelj. Pravo na repliku, narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite, kolega Arsiću.
Evo, ja pozivam kolegu da pronađe u uredbi Vlade Republike Srbije tih 800 kilometara. Evo, pozivam kolegu da pronađe. Zašto sam tako siguran? Pročitaću još jednom – poslovni kriterijumi predviđaju, između ostalog, izjavu poslodavca o broju izgrađenih kilometara autoputeva u jugoistočnoj Evropi u poslednjih 15 godina. U slučaju da je podnosilac prijave konzorcijum, iskustvo konzorcijuma će se računati zbirno. Podnosilac prijave sa najvišom vrednosti, znači, napravljenih kilometara, biće ocenjen sa 15 poena, ostali će biti ocenjeni proporcijalno u odnosu na najvišu podnetu vrednost. Aman, to znači da nije eliminacija 800 kilometara. (Aleksandar Martinović: To su Kinezi izgradili, Azerbejdžanci.) Da nacrtam. Toliko su i Kinezi i Azerbejdžanci pravili u jugoistočnoj Evropi. Šta mene briga za Hrvatsku? Ona neka vodi računa o sebi, Albanija neka vodi računa o sebi, mi ćemo da vodimo računa o sebi. Znači, tih 800 kilometara postoji u nečijoj mašti. Meni je zaista žao ako vas je neko u svoje snove ubedio. Zaista mi je žao, ali nemojte, znači, da iznosite neistine. Eliminacija od 800 kilometara u javnoj ponudi ne postoji. Ko bude izgradio najviše kilometara dobiće 15 poena, ostali srazmerno broju izgrađenih kilometara autoputeva na teritoriji zemalja jugoistočne Evrope. Znači, postoje drugi uslovi da neko dobije, ne mora da bude samo broj napravljenih kilometara. Postoje i cena i rokovi, evo, sada da ne ulazim u to, postupak javne nabavke je prilično složen i komplikovan, ali ne možete po sadašnjem zakonu da napravite diskriminatorsku ponudu koja nije predviđena zakonom. Ovako nešto nije predviđeno zakonom.
Zahvaljujem, kolega Arsiću. Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite, kolega Šešelj.
Zamislite, gospodine Arsiću, koliko ste vi kontradiktorni. Dakle, vi ste pročitali sada uslov koji nije uopšte morao da bude potreban da bi se neko tu prijavljivao. Koja je tu sad potreba bila da je neko sad trebalo da bude ocenjen toliko i toliko i da se favorizuje automatski onaj ko je izgradio više kilometara? Čak i da ovo nije tačno za 800 kilometara, koja je bila potreba da se gleda ko je više izgradio, ako već znamo da je „Behtel“ ovde izgradio, u regionu, dakle, u Albaniji i u Hrvatskoj i da su to kroz korupcionaške afere bili dati poslovi i da su te vlade bile u skandalima? Ministar jedan je podneo ostavku u Hrvatskoj. Jel to sad nije tačno? Jel „Behtel“ posluje direktnim pogodbama? Da. Dakle, prvo se dogovori, pa se onda u saradnji sa njima, kao što je „Behtel“ došao ovde dve godine ranije, raspiše javni poziv na koji samo može „Behtel“ da prođe. Da li je bila neka druga kompanija tu koja je mogla da prođe na tom pozivu, osim „Behtela“? Nije, zato što je bio crtan prema „Behtelu“ i predstavljao je njegovu ličnu kartu. Tako da, molim vas, mi smo o tome govorili pre nego što je to uopšte potpisano, komercijalni ugovor, nakon što je američki ambasador izdavao zadatke u Vladi Republike Srbije, pre svega Zorani Mihajlović, ali i drugima. Tad smo mi još na to upozoravali, a vi ste rekli da nemojte sad da pričamo o tome, čekajmo da vidimo ko će da dobije taj posao. Vi ste o tome pričali, da to nije istina. I onda na kraju samo se javio „Behtel“. Kako smo mi to onda znali, a vi niste? Kako je to moguće? Vi niste znali šta se sprema. Još kaže licemerno Zorana Mihajlović na televiziji, kaže – meni je jako žao što se niko drugi nije javio. Pa, ne, možda je trebalo neko da ponudi veći reket, možda bi se javio. To je suština i tako „Behtel“ posluje. O tome se već knjige pišu, šta rade te kompanije u kojima su glavni, na glavnim direktorskim mestima bivši pripadnici CIA. Nemojte da se pravite kao da to ne znate. Ja sam mislio da vi čitate knjige, gospodine Arsiću. I u Ukrajini i u Moldaviji i u baltičkim zemljama i u zemljama istočne Evrope, u Albaniji, u Hrvatskoj, evo sad i u Srbiji. Koja nam je garancija da opet nećemo imati direktnu pogodbu, pre svega za ovaj autoput Niš-Merdare, a onda i za ove druge puteve koji se grade po Srbiji?
Zahvaljujem. Pravo na repliku, Veroljub Arsić. Izvolite.
Evo, ja bih voleo da mi date tu knjigu. Vrlo rado bih je pročitao. Ali, kad pitate zašto to mora da bude u oglasu? Zato što ko želi da se bavi izgradnjom autoputa, prvo mora da ima iskustvo u vezi toga, mora nešto da zna, mora da ima opremu, mehanizaciju. To se u struci zove reference. Znači, mora da ima reference. Dešava se da kompanije koje su novoosnovane nemaju povezana lica, žele po svaku cenu da dobiju posao i daju često da se radovi rade ispod cene, da bi šta dobili? Reference. To se u Zakonu o javnim nabavkama tretira kao neuobičajeno niska ponuda. Nažalost, u ovom slučaju u Srbiji nije bilo neuobičajeno niske ponude, da je neko hteo zbog svojih referenci da se odrekne dela profita kada vrši neke radove za Republiku Srbiju. Znači, dobio bi posao, jedva bi možda neko pokrio troškove, ali bi dobio reference da učestvuje na nekim drugim projektima gde bi kasnije ostvarivao profit. To je stvar toga ko vrši javne radove, je li to u njegovom poslovnom interesu ili nije. Nemojte tek tako da paušalno dajete ocene. Da ste pročitali sve do kraja, videli biste da radna grupa Vlade vrši izbor najpovoljnijeg strateškog partnera za izgradnju autoputa, da o tome obaveštava Vladu Republike Srbije, sa predlogom da Vlada Republike Srbije donese konačnu odluku i ovlasti određenog ministra ili člana Vlade, potpredsednika da potpiše sporazum. Pročitajte lepo ceo oglas. Znate šta, ne valja matematika Ćulibrku. On je pomešao. On ne zna koliko jedan hektar ima kvadratnih metara. On sve množi sa 10, pa je i ovo pomnožio sa 10. I kad pomnoži sa 10, jedan ide izvođačima radova, a devet Bastaću, Đilasu, Tadiću i kompaniji.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Prvo, kada se prvi put pojavila priča oko Moravskog koridora, u opticaju je bila cena oko 500 miliona evra. Više puta smo to čuli od ministara iz tadašnje Vlade. To je bila Vlada 2014. godine. I bilo je par zainteresovanih kineskih kompanija. Evo dva pitanja. Kako je cena porasla toliko i plus se ostavlja još prostor da ona bude veća? Šta se to promenilo za četiri godine? Drugo, kako je moguće da jedna kineska kompanija koja gradi autoput u Srbiji je bila dobra da gradi taj autoput, niste to tražili tada, a sada tražite, a angažovala je pri tom srpske podizvođače? A, gospođa Ana Brnabić, kao premijer, je rekla na komentar kako je ova američka kompanija koja angažuje podizvođače iz Turske, zamislite sad ovo, kaže – naši su mnogo zauzeti, imaju mnogo posla i ne bi mogli to da stignu. Ona je to sad izjavila u ovu nedelju, pre četiri dana. Jel to rekla Ana Brnabić, da naši ne mogu da budu podizvođači zato što imaju mnogo posla i ne mogu da stignu? To je rekla. Mogu da vam i to pronađem. Šta to znači? Da li je moguće da mi živimo u takvoj iluziji da naše kompanije rade, da su one toliko uspešne da ne mogu da rade u našoj zemlji? Da li je to istina? Drugo, Zorana Mihajlović je tokom svog mandata pokazala svoje preferencije u odnosu na kompanije kada je pozivala da se kažnjavaju ruske i kineske kompanije koje grade u Srbiji, pre svega, oko Pupinovog mosta i oko železnice. Da li je tako bilo? Izražavala je nezadovoljstvo javno i govorila kako nije sve kako treba u poslovanju sa tim firmama. To je tako bilo. Od Ruske Federacije do Kine, Azerbejdžana i Srpsku pravoslavnu crkvu je vređala čak u tom naletu sveopšteg ludila. Dakle, ona je tu uključena kako bi uvela američku kompaniju na srpsko tržište koja ovde uzima mnogo veću cenu nego što je to bilo predviđeno, nego što to košta. To je suština.
Zahvaljujem. Pravo na repliku ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Meriti naše firme sa američkim, kineskim, ruskim, azerbejdžanskim, mislim da nije baš realno. Znate šta, ja vam preporučujem da krenete malo kroz Srbiju, pa da vidite koliko gradilišta i radilišta ima, pa da onda kažete da li je premijer Ana Brnabić u pravu ili nije. Tad imate pravo, ali da budete zaista iskreni. To da li je ponuda diskriminatorska ili ne, mogu da vam kažem, ako jeste – zašto se ni jedna zainteresovana strana nije žalila? Da raščistimo, niko se nije žalio. Još nešto – što se niste vi žalili? Kao Aleksandar Šešelj, napišite žalbu Komisiji za zaštitu prava u postupcima javnih nabavki da uredba Vlade Republike Srbije sadrži diskriminatorske odredbe i eliminacije ponuđača koji bi da učestvuju u postupku javne nabavke. Tog trenutka mora da se zaustavi postupak prikupljanja ponuda i da se o vašoj žalbi odlučuje u Komisiji za zaštitu prava u postupcima javnih nabavki. Što niste? Ko vam to brani? Šta je problem? Tih 60.000 dinara što će da se uplati taksa? Nije SNS crtala „Behtel“. Ako pitate, američku administraciju u Srbiji predstavlja ambasador, to je ovaj kako vi zovete Skot. Da li je tako? (Vjerica Radeta: Kako ga ti zoveš?) Molim vas samo, kratko ću. Taj isti ambasador je delegiran od predsednika SAD Trampa. Nisam ja crtao Trampa na majici, nego vi ovde u Skupštini Srbije. Nisam ja crtao „Behtel“. Možda ste vi. Ja to ne znam, ali sva sreća što te vaše slike u Vladi Republike Srbije ne važe ništa.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Prvo, zato što smo jako glupi mi smo podržali Donalda Trampa na predsedničkim izborima. Mi smo smatrali tada da je bolje za srpski narod da mi ne budemo njima u fokusu, a i vodili smo se time što je njega Vladimir Putin pre toga već podržao i pozitivno se o njemu izjašnjavao. Vi ste, zato što ste pametni, podržali Hilari Klinton i uplatili dva miliona evra u fondaciju Hilari, Čelsi i Bila Klintona. Da li je tako? To je uplatio Aleksandar Vučić. Odakle mu pare, ne znam. Ja kada budem malo pametniji, kada budem imao dva miliona evra, idem direktno u Vašington, uplaćujem u fondaciju Klinton, da posle mogu da kažem da sam i ja pametan. Vi imate iskustva sa nošenjem likova na majicama, gospodine Arsiću, i ne mogu da raspravljam na tu temu sa vama. Vi zaista o tome znate mnogo više nego ja, ali stvar je u tome da, ukoliko imamo nekog ko osvedočeno samo služi američkim interesima u Vladi Republike Srbije… Mi o tome govorimo od 2014. godine, a vi ne reagujete, nije da je to sada palo sa neba. Zorana Mihajlović dok je bila u G17 plus, da li je tako, isto je tada služila američkim interesima, kao što služi sada dok je u SNS, pogotovo što je ministar infrastrukture. Da li vi vidite da je i pola vaše poslaničke grupe, i vašeg članstva, i vaših glasača, i ministara u Vladi, njome nezadovoljno, a ne smete joj ništa. Vi njoj ne smete ništa zato što je ona eksponent američkog interesa u Vladi Srbije. To je to. Mi smo govorili u vreme kada je protokol potpisan dve godine pre nego što je javni poziv objavljen. Valjda je mogla ta agencija sama to da vidi. Koja to agencija može vama da se suprotstavi kada ste stavili, prvo, sve vaše ljude u te agencije, a drugo, što od Ustavnog suda, od sudstva, do svih tih agencija… Oni ništa ne reaguju, uopšte se ne oglašavaju ni na šta. Jedino mogu da se oglase kada neko ne prijavi imovinu na vreme i da ga kazne sa 50.000 dinara i to je ono čemu služe. Inače, da oni istražuju korupciju, ne bi Srbija izgledala danas ovako kako izgleda, gospodine Arsiću.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Vidite, mladi kolega, ja ne mogu da sakrijem šta sam radio kao narodni poslanik u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Ne samo da nemam nameru to da krijem, već mi za većinu stvari koje sam radio uopšte nije žao. Između ostalog, nije mi žao što sam u ovoj istoj sali, samo, čini mi se, ovaj treći red, četvrti, nosio majicu sa slikom predsednika SRS Vojislava Šešelja. Znate zašto sam nosio? Zato da bi ukazao svetskoj javnosti na kršenje ljudskih prava i Vojislava Šešelja, i Martića, i Karadžića, i Mladića, i svih Srba u Haškom tribunalu. Nikad nisam nosio majicu sa likom bilo kog stranca i bilo kog ko nije Srbin ili građanin Srbije. Tu je razlika između mene i vas.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Vrlo pošteno od vas, gospodine Arsiću, ali bojim se da od ljudi koji su se nekada borili protiv tog američkog imperijalizma i hegemonije nad tim manjim istočnoevropskim državama vi ste danas postali njihovi saveznici. Bil Klinton je bio predsednik SAD u vreme kada je ova zemlja bombardovana 78 dana, poginulo je više od 2.500 ljudi, a učinjeno je više od 100 milijardi dolara materijalne štete. To je procenjeno. Uveli su nam dva puta sankcije, upropastili su našu privredu, učinili su život u Srbiji jako teškim. Na kraju, oteli su nam Crnu Goru, oteli su nam Kosovo i Metohiju, sad nas teraju da priznamo nezavisnost Kosova i ko zna šta sve hoće sa nama, uključujući i dalje rasparčavanje naše teritorije. Podržali ste Hilari Klinton, njegovu ženu. U Vašingtonu je vaš predsednik uplatio dva miliona dolara. Posle toga je došao na televiziju i kad ga je pitao Gorislav Papić u emisiji RTS „Oko“ – zašto ste to uradili, on je rekao – zato što sam pametan. Nemojte da pričamo kao da se to nije desilo. Sa druge strane, vas danas podržavaju i Toni Bler, i Gerhard Šreder, i Alfred Guzenbauer, i Ketrin Ešton, svi osvedočeni neprijatelji Srbije koji su učestvovali u našem bombardovanju su vaši savetnici i savetnici u vašoj Vladi. O čemu vi pričate? O kakvom patriotizmu vi pričate? Toni Bler vam koordinira rad u Vladi i plaćate ga iz budžeta, drži vam predavanje i svi oni. Dajte da kažemo bobu bob.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Zaista ste mnogo stvari ispričali. Većina Srba je ljuta zbog svega onoga što se dešavalo, od nekih pojedinaca, država, ali Aleksandar Vučić i Republika Srbija vode politiku u svom interesu, jer pobedio je kandidat kog ste vi podržali. Što patkari još šetaju kroz Beograd? Što nas još prisiljavaju da priznamo Kosovo i Metohiju kao nezavisnu državu? Što nas još teraju da se odreknemo Republike Srpske i srpskog naroda u Bosni i Hercegovini? Jel to prestalo? Nije. Pa čiju ste sliku onda nosili? Trampovu predsednika Amerike. Njegov problem, njegova zemlja, vodi je u skladu sa njenim interesima. Jesmo mi neki interes ostvarili, odnosno je li Amerika ostvarila neki svoj interes koji su u suprotnosti sa našim ciljevima i interesima? Nije. Ne može Srbiju niko da voli više od Srba, zaboravite na to, i ne može niko više da je poštuje nego Srbi i na žalost ne može niko više da je nanese štete, nego pojedini Srbi kao što su Bastać, Đilas, Tadić i kompanija. Više su oni u materijalnom smislu, ne mogu ljudske živote da uzmem u obzir, napravili štetu Republici Srbiji nego sankcije i bombardovanje zajedno. Hvala.
Zahvaljujem. Pravo na repliku ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Pre svega, osnovno zbog čega smo se mi opredelili na takav potez je da pozovemo sve Srbe koji žive u Americi da glasaju za Trampa, jeste i presudno je bilo što ga je podržao Vladimir Putin i o njemu se pozitivno izrazio. To je za nas bilo presudno. Dakle, kako god se promenilo ili nije promenilo stanje u odnosima Amerike i Srbije, svakako je bolje nego da je na čelu SAD Hilari Klinton koja ima svoj spomenik danas u Prištini i kojoj su se klanjali kosovski Albanci. Da li će Tramp da nešto uradi što bi bilo spektakularno i nešto što bi bilo drastično drugačije u odnosu na istorijat naših odnosa, pa teško da će doći da podrži onog predsednika i onu Vladu koja je uplatila pare u predizborne svrhe kampanji Hilari Klinton. To nije realno da se dogodi. Vi govorite, gospodine Arsiću, o tome kako je srpski narod ugrožen i Republika Srpska i Crna Gora i tako dalje. Upravo ti koji pišu ove zakone, koji dolaze ovde da drže predavanja u Narodnoj skupštini, koje Narodna skupština sluša i Vlada prema kojima je poslušna, upravo ti rade na procesu dugoročnog rasrbljivanja na celom Balkanu, u svim ovim zemljama o kojima smo rekli. Pogledajte šta se dešava u Crnoj Gori. U Crnoj Gori, osim što su od Srba napravili svoju naciju, od srpskog jezika hoće da naprave svoj jezik, mrze Srbe više nego što su ih ustaše mrzele u vreme Drugog svetskog rata. Sada su udarili i na srpsku crkvu. Vlada Republike Srbije, ukoliko je odgovorna, a i SNS treba da preduzme sve mere i sve korake kako bi se to sprečilo, jer valjda je svima danas jasno da Crna Gora više nije Srbiji prijateljska država. Ona je danas isto ono što je bila nekada i NDH, za Srbina koji kaže da je on Srbin, da pripada SPC i da piše srpskim jezikom. (Predsedavajući: Zahvaljujem gospodine Šešelj.) Dozvolite mi još samo 10 sekundi. I zato SRS bi želela odavde da pozove sve srpske patriote, srpski nacionalni korpus u Crnoj Gori da dođu na veliki skup u Nikšić 21. decembra, pod pokroviteljstvom Mitropolije crnogorko-primorske i da izraze podršku borbi za opstanak srpskog naroda u Crnoj Gori, što je na žalost trenutno potreba za opstanak našeg naroda u Crnoj Gori.
Zahvaljujem kolega Šešelj. Po amandmanu reč ima narodni poslanik Srbislav Filipović. Izvolite, kolega Filipoviću.
Hvala predsedavajući. Pa znate šta, neko je nekada nosio majicu predsednika SAD, Donalda Trampa, pa očekujemo da u narednom periodu se ponese majica Marka Bastaća, Dragana Đilasa i ostalih. Srpska napredna stranka i njeni funkcioneri nikada nisu radili protiv interesa svoje zemlje. Uvek su sa ponosom isticali i svoju zastavu i svoje junake i svoje heroje i uvek se borila da zaštiti interes Srbije, ali ne tako što smo navijali da negde na nekim izborima u drugim zemljama pobedi neki kandidat za predsednika, jer znamo da svaka sila ima svoje interese, svaka sila se određuje prema svojim interesima i interesima svoje zemlje i svog naroda. Mi se vodimo interesima svoje zemlje i svog naroda i u tom smislu i ova Vlada i predsednik republike komuniciraju sa svima i viđaju se sa svima u svetu i sešće sa svima da razgovaraju. I gde god budemo videli da postoji interes Srbije i gde je interes Srbije da se razgovara. Interes Srbije nisu sukobi sa bilo kim, interes Srbije ni Mi se vodimo interesima svoje zemlje i svog naroda i u tom smislu i ova Vlada i predsednik Republike komuniciraju sa svima i viđaju se sa svima u svetu. Sešće sa svima da razgovaraju gde god budemo videli da postoji interes Srbije, gde je interes Srbije da se razgovara. Interes Srbije nisu sukobi sa bilo kim. Interes Srbije nije ni da nosi majicu, niti zastavu bilo koga. Interes Srbije jeste da ponosno sa glavom gore razgovara sa svima u svetu i sa Trampom i sa Putinom i sa predsednikom Kine i Indije, Brazila, bilo koje druge zemlje u svetu. Mi nikoga ne odbacujemo, ni sa kim ne želimo sukob, ni sa kim ne želimo da zatvaramo vrata bilo kome. Zato u Srbiju dolaze investitori i sa zapada i sa istoka i sa juga i sa severa. Zato u Srbiji možemo da se pohvalimo rastom iz godine u godinu. Zato kažu međunarodni eksperti finansijski da nije nemoguće da Srbija dostigne rast od 7%. Zato u Srbiji imamo novih 300 hiljada radnih mesta u prethodnih šest godina. Zato u Srbiji imamo rast i plata i penzija. Zato smo u Srbiji došli do prosečne plate od 500 evra. Zato smo u Srbiji došli do toga da možemo da pomažemo i penzionerima jednokratno i da povećavamo penzije zato što vodimo odgovornu, stabilnu politiku. Zato što smo partneri sa strancima iz svih meridijana. Zato što ne vodimo sukobe. Zato što smo odgovorni prema svojoj zemlji. Naravno, to ne znači da smo manje patriote od onih koji pozivaju da se ovima ili onima zatvore vrata, da sa ovima ili onima se ne razgovaraju, a onda licemerno nose da bi se dodvorili nekome majice ovih ili onih predsedničkih kandidata iz nekih drugih zemalja. Mi nosimo samo i jedino zastavu Srbije i obeležje Srbije i tako će da ostane do kraja. Hvala.
Kolega Šešelj želite kao ovlašćeni predstavnik SRS repliku? Izvolite.
Hvala gospodine Milićeviću. Mi se ne stidimo da smo nosili majice sa likom Donalda Trampa i ukoliko smo mi to radili, po vašem mišljenju, da bi se mi nekome dodvorili i to prihvatamo. Opet mislim da je to bio mnogo bolji potez nego da smo uplatili dva miliona evra u nečiju fondaciju u predizborne svrhe kampanje Hilari Klinton kao što ste to vi uradili da biste se dodvorili. Mislim da je bolje nošenje majica nego dva miliona evra za Hilari Klinton. Mi smo nosili majice Donalda Trampa. Gospodin Filipović je nosio i majicu G17 plus i majicu DS, a sada nosi majicu SNS. Zašto ste vi tada nosili te majice gospodine Filipoviću? Mi nikada nismo stranku menjali, a vi ste prevrnuli tri stranke, pogotovo ovu stranku koju najžešće napadate, vi ste nekada bili istaknuti član te stranke. Ukoliko mi treba da nosimo Bastaća na majicama, mi se ne stidimo što smo mi u koaliciji sa Markom Bastaćem na Opštini Stari Grad i to nije nikakva tajna. Ukoliko postoji neki kriminal, molim lepo, istražni organi da to sve pohapse, sud da osudi i sve ostalo da vidimo ko je tamo umešan u to, da li to postoji, da li su neki radikali ili su neki drugi. Ja se bojim da bi se desila ona situacija kao u Požegi, možda, nemojte to da zaboravite. U Požegi su pohapšeni naprednjaci iz rukovodstva opštine, a radikali nisu, iako je koaliciona vlast SNS-SRS u Požegi. Radikali nisu bili uhapšeni. Ukoliko mi treba da nosimo Bastaća na majicama, onda naprednjaci treba da nose Nenada Čanka, koalicionog partnera SNS na nivou grada Novog Sada čija stranka tamo ima članove Gradskog veća i javna preduzeća „Vodovod“ i „Tržnice“ pod svojom kontrolom. To je vaš koalicioni partner. Vi ste njega birali. Vi ga držite u Novom Sadu i molim vas nemojte to da izbegavate i onda se pohvalite i time.
Pravo na repliku narodni poslanik Srbislav Filipović. Izvolite kolega Filipoviću.
Pa, ovako izgleda kada neko pobrka lončiće ili kada mu Marko Bastać stavi kesu na glavu pa pobrka gde je i šta priča i gde se nalazi. Pa, ko ima u glavi, ko nema u glavi, bitno je da imamo obraza i časti, a ko ima obraza i časti on ne sedi sa Markom Bastaćem u vlasti, pa čeka onako, uhvatio se onako za onaj končiće vlasti poslednje koji vise sve do marta, aprila meseca, ne bi li neki dinar još izvukao preko Marka Bastaća iz opštine Stari Grad. Pa, se sećamo i onih upravnih odbora čuvenih Đilasovih, jel tako beše kolega Markoviću, upravnih odbora u kojima su sedeli isto tako do poslednjeg trenutka vlasti Dragana Đilasa. Nemojte da govorite samo vi o časti i moralu. Ja nikada nisam krio svoje političko opredeljenje. Moje političko opredeljenje jeste Srbija, jesu interesi Srbije. Tu gde su interesi Srbije zastupljeni, tu sam, uz Aleksandra Vučića, SNS, Vladu Republike Srbije, ljude koji otvaraju radna mesta, ljude koji ne koriste kesu, kao način komunikacije sa svojim prijateljima, kumovima ili političkim neistomišljenicima, ljudima koji ne uzimaju koverte od investitora, ljudima koji ne uzimaju mito da bi se podizale zgrade. U Srbiji imate preko 40.000 gradilišta. Koliko imate na Starom Gradu, da čujemo to? Koliko investitora i ko im je uzimao rekete prethodnih 30 godina? Ko? Bastać, ekipa belingar i ostali lopovi, jel oni? I sa njima se ponosite, okej, svako od nas ima svoj obraz. Svakome neka služi na čast šta je radio i šta radi. Nama služe na čast fabrike, preko 200 fabrika, preko 300.000 radnih mesta, privredni rast, smanjenje javnog duga, to je ono što ide na čast SNS i Aleksandra Vučića. Vama idu kese, pokušaj ubistva, kriminal, korupcija, mafija. To je ono što je na vašoj strani i na vašem obrazu, vi vodite računa o tome. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Prvo, jasno je vaše političko opredeljenje gospodine Filipoviću. Vaše političko opredeljenje i ideologija jeste vlast i to vi niste krili i ja to podržavam sasvim legitimno sa vaše strane, sasvim u redu. Srpska radikalna stranka je u koaliciji u opštini Stari Grad. Ukoliko tamo postoji neki kriminal, ukoliko vi tamo nešto znate o tome, a vidim da znate i za pokušaj ubistva i za krađe i za sve živo, molim vas, tužilaštvo kao ovaj vaš Vučević što je išao da prijavi Vučića, tako vi idite prijavite Bastaća, tamo sve da pohapse, apsolutno to podržavamo. Vi danas u Srbiji u Novom Sadu podržavate Nenada Čanka, koji svakog dana poziva na nezavisnost Kosova, na nezavisnost Vojvodine, govori o Srbima kao genocidnom narodu koji je izvršio genocid u Srebrenici i potpuno se slaže sa bombardovanjem Srbije i otvoreno je jedan srpski izdajnik i separatista. Jel to tačno? Evo, šta će reći za vaše koalicionog partnera, čovek koji sedi baš pored vas kako ga on zove. To je vaš koalicioni partner. Vi ste sa njim u koaliciji u gradu Novom Sadu, njegova stranka LSV ima članove gradskog veća, kao i preduzeće vodovod i tržnice pod svojom kontrolom, gde su direktori iz LSV. U opštinama Tutinu, Priboju i Prijepolju, vi ste u koaliciji sa SDA Sandžaka, stranka Demokratske akcije Sandžaka, čiji predsednik Sulejman Ugljanin, kaže za Srbiju da je fašistička država, da su Srbi genocidan narod koji je osim genocida u Srebrenici počinio i genocid u Sandžaku još pre 1.000 godina, kada je taj ratni zločinac bio Stefan Nemanja, poziva na separatizam u Sandžaku i govori sve najgore o Srbiji, Srbiju karakteriše fašističkom i o srpskom narodu. To su vaši koalicioni partneri. Zašto vi to krijete? Vi kažete – otvaraju se radna mesta, otvaraju se fabrike itd. odlično, samo da se otvaraju radna mesta i nekako je na neki način i pošteno da vi u tome učestvujete sada kada se otvaraju radna mesta, kada ste mogli sve one godine da učestvujete i da budete član onih stranaka koje su ta radna mesta zatvarala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Srbislav Filipović. Izvolite, kolega Filipoviću.
Trla baba lan da joj prođe dan i tako od ujutru do uveče. Čestitam slavu Sv. Nikolu građanima Srbije koji slave i žao mi je što nešto lepše ne mogu da čuju. Mogli bi da čuju, siguran sam da će biti još jedna replika, da kolega kaže šta njegovi prijatelji Bastać, Đilas i ostali rade u Evropskom parlamentu, dok pljuju Srbiju, dok pozivaju evropske parlamentarce da intervenišu u Srbiju, dok govore sve najgore u svojoj zemlji? Jel to taj patriotizam? Jel to ta mera patriotizma? Jel mera patriotizma u tome koliko evra ima u koverti? To je verovatno mera patriotizma. Broj upravnih je sigurno mera patriotizma ili cena vašeg obraza. Jel se cena vašeg obraza meri u kvadratima ili u evrima? To treba da kažete građanima Srbije. Treba građanima Srbije da kažete i to, a ja ću vama reći, nije problem, teško je u cenzusima na sledećim izborima za vas kao takve, zajedno sa Bastaćem, ali biće radnih mesta i za vas. Radimo na tome da svi građani Srbije imaju radno mesto. Bastać će imati svoje radno mesto negde u Zabeli, Mitrovici, gde već. On će se tu snaći i verujem da ćete i vi shvatiti valjda, eto mlad ste čovek. Dođe vreme, svako greši u mladosti i nosi neki greh, pa tako i vi, ali nemate pravo da obmanjujte građane Srbije. Nemate pravo da ih lažete. Građani Srbije od vas slušaju 20 godina o vašem patriotizmu, a taj patriotizam se sve samo na upravne odbore, na stanove, na pare, na mito, na korupciju. Gde god ima vlasti, ima i slasti, a ima i vas i vi biste svuda u vlast. Uopšte nije problem ko je to. Vama ne smeta ni da li je patriota, nije, separatista, nije. Kakav god da je, samo da se sa njim bude u vlasti. Pa tako i sa „pazl gradovima“, pa ste to podržavali. Dok ste bili u upravnim odborima, „pazl gradovi“ su bili sjajni. Što niste nikad to osudili ovde? Mogli ste vi da se igrate u tom „pazl gradu“. Primerenije nego da ste u Skupštini. Prijatno.
Reč ima Aleksandar Šešelj, replika.
Prvo, mi nismo to ni krili, da smo učestvovali u tim upravnim odborima, gde su naknade bile 20.000 dinara i to nije nikakva tajna, niti smo se mi tamo bavili kriminalom. To može da se istraži. Gospodin Marković laže, ali nije važno. Ako postoji neki kriminal, sve to molim vas pohapsite i ako su radikali uopšte nemamo pardona na sve to. Ali, kako je moguće da se vama poštenima, vama pravednima, vama istinoljupcima, vama najboljima, najpametnijima, još ne znam kakvi ste sve najbolji na svetu, omaklo da tog istog najvećeg lopova, zlikovca Dragana Đilasa izaberete na mesto predsednika Košarkaškog saveza? To je bio naprednjački kandidat za predsednika Košarkaškog saveza. Kao što ste kadrirali u Fudbalskom savezu, postavili ste gospodina Slavišu Kokezu, kao što ste kadrirali u Vaterpolo savezu, postavili ste gospodina Zorana Babića, tako ste isto u Košarkaškom savezu postavili gospodina Dragana Đilasa. Sa tim Draganom Đilasom ste otvarali „Pupinov most“, Zemun-Borča. Taj Dragan Đilas se vama javno zahvaljivao. Da nije bilo tog Dragana Đilasa, ta stranka u kojoj ste vi sada član ne bi nikad ni postojala. Vi njemu treba da podignete spomenik. On je finansirao SNS dok je bila opozicija, dok je bila u formiranju i jednostavno je pomogao stvaranje. Što se tiče stanova, jedini radikali koji su uzimali te stanove i koji su dobili stanove od države i koji su posle to morali da plate, jesu Aleksandar Vučić, Tomislav Nikolić i Dragan Todorović. To su ti stanovi o kojima vi pričate. Ukoliko vam to smeta i mislite da nije bilo kako treba, molim vas idite na Andrićev venac u Predsedništvo, obratite se predsedniku Vučiću i recite – znate šta, vi ste ukrali one stanove dok ste bili na vlasti.
Pravo na repliku, narodni poslanik Srbislav Filipović. Izvolite.
Lepo. Da se ovde ocenjuje broj ili količina gluposti, kolega bi desetku dobio, ali nismo u pačijoj školi, pa nažalost ovde nema ocena. Nema ni opisnih ocena. Ocene daju građani na izborima, a bojim se da ćete vi sa tog roditeljskog na izborima da pobegnete. Znate šta o stanovima, možemo i o tome. Zna se svojevremeno dok je poslovni prostor držao Bastać sa svojim klanom mafijaškim na Starom Gradu, dotle niste mogli da pronađete gde je 200 stanova i lokala koji su bestraga nestali sa opštine Stari Grad, a vi ste sve to podržavali. Oni upravni odbori Đilasovi, nisu tako jadni, 10, 20 hiljada, koliko ste rekli, bilo je negde oko 38, 40 hiljada dinara. I tamo imate određenu obavezu, da vodite računa o funkcionisanju tih javnih preduzeća, da učestvujete u radu, a vi ste rekli da niste ništa ni radili. Naravno, pa vi ništa i ne radite. Vi ništa ni ne znate da radite i nije ni to strašno. Dobro je da priznate to u direktnom prenosu, ali mi je žao što građani Srbije koji slave slavu, pa trebaju da isfinansiraju tu slavu, pa treba da rade da bi zaradili taj novac, čuju da neko za 117.000 plate ne radi ništa, da za 40.000 nije radio ništa, a samo kukate i pričate o socijali. Znate, mnogo je teško čoveku koji teško živi, koji se muči u Srbiji, nije lak život ovde. Raste standard, ali nije lako, da čuje od političara da kaže da 40.000 dinara nije ništa, a još nije ništa ni radio. To o vama govori. Niste ništa radili, posle izbora opet na žalost, a sreću građana bićete ništa. Hvala.
Kolega Filipoviću, ja sam omogućio razmenu mišljenja, razmenu stavova, samo vas molim da se zadržimo na političkim stavovima da ne iznosimo kvalifikacije. Nisam želeo da vas prekinem, ali vas molim da ipak ne iznosimo kvalifikacije jedni o drugima na takav način. Izvolite, kolega Šešelj. Imate pravo na repliku.
Molim vas gospodine Milićeviću, to što sam ja glup, to je samo moj problem i nije u redu baš da to bude osnovna tema našeg razgovora. S druge strane ja ovako glup koji pričam ove gluposti, ukoliko bi bio pametan, ukoliko bi pričao to što vi pričate i jednostavno bio tako genijalan, ja bi onda voleo da budem ovako glup s mojim glupostima do kraja života, nego da budem tako pametan kao što ste vi. Ali s druge strane, ja sam možda pogrešio što sam ja vama govorio o naknadi za učešće u upravnim odborima. Siguran sam da vi to znate bolje nego ja zato što ste u to vreme bili član DS. Ja sam tu napravio jednu veliku grešku i zbog toga vam se izvinjavam. Jednostavno sam izgubio to iz vida. Znate, ne može više čovek da vas pohvata u kojoj ste stranci. Mi ćemo možda biti posle sledećih izbora u Skupštini, možda nećemo. Mi nikada nismo za 30 godina promenili političke stavove i našu ideologiju i nikada nismo radili ništa da bi bili na vlasti, da bi nekome se dodvorili da bi bili na vlasti, ili bilo šta drugo. Mi smo jedina stranka koja je četiri godine bila van parlamenta i vratila se. Zamislite da se to desi vama, na koliko biste se vi stranka raspali i koliko od vas bivših radikala nije izdržalo to i onda je prešlo u tu stranku kojoj danas vi pripadate. Vama to ne predstavlja problem zato što ukoliko vaša stranka, ne daj bože, ne bi prešla cenzus ne na ovim izborima, nego na bilo kojim budućim, vama to apsolutno ne bi predstavljalo problem zato što biste vi po već ustaljenoj navici promenili dres u vladajuću novu stranku i posle biste napadali te naprednjake kao da su oni najgori na svetu i kao da vi nikada sa njima niste imali veze. To je vaš metod, to je ono na šta vi imate pravo, a to šta mislite o onome šta ja pričam možda je važno, možda i nije ali bar se mi ničega i nikada nismo stideli šta smo radili.
Na član 81. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? Na član 82. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 83. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 84. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 85. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Olena Papuga i Nada Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 87. amandman je podnela narodni poslanik Ružica Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 88. amandman je podneo narodni poslanik mr Dejan Radenković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik mr Dejan Radenković.
Hvala potpredsedniče. Evo da podsetim gledaoce da je pred nama rasprava o amandmanima na Zakon o javnim nabavkama, jednom važnom sistemskom zakonu koji se tiče novca svih poreskih obveznika, na koji način se troši. Ovim zakonom se to i odredbama ovog zakona se to i kako će se on sprovoditi, to se reguliše. Ja sam sve ove amandmane, pre ovoga, ne bih nikoga da uvredim, ali ja bih da malo razmislimo o amandmanima o kojima pričamo, o mojim amandmanima koji se odnose na popravljanje predloženog zakona. Ja, obično umem da budem vrlo uporan, da jasan budem, a čak i da budem bezobrazan, kada se sve ovo donese, izglasa i posle nekoliko meseci primenom tog zakona, baš ono na šta smo mi ukazivali iz SPS, sa našim amandmanima, bude upravo i tu dolazi do problema. Znači, sada sam podneo u članu 88. Predlog zakona, stav 5. menja se i glasi – naručilac nije dužan da objavi podatke iz plana javnih nabavki, koji predstavljaju poslovnu tajnu u smislu zakona kojim se uređuje zaštita poslovne tajne ili tajne podatke u smislu zakona kojim se uređuje tajnost podataka. Posle stava 5. dodaje se novi stav 6. koji glasi – procenjena vrednost javne nabavke ne može se smatrati poslovnom tajnom u smislu stava 5. ovog člana. Šta hoćemo da kažemo? Znači, tajni podatak – okej, poslovna tajna, šta je poslovna tajna? Šta se nama dešava? Dešava nam se to da mi prepuštamo nekome, a to smo i ranije kada smo donosili zakone, pričali o maksimalnoj transparentnosti ovih zakona i njegovih članova zakona. Na primer, ako je procenjena vrednost sto miliona dinara, znači dobijamo ponudu 99,99999… miliona dinara. Maltene ko cenu u marketu. To uopšte nije jedan slučaj, to je slučajeva koliko hoćete. Tu ima prostora i za druge organe. Lepo se uzmu sve javne nabavke, pa se vidi koje su bile te procenjene vrednosti proglašene za poslovnom tajnom, pa se vidi ko je dao 99,9. Čekajte, pa ko je onda nekome šapnuo kolika je procenjena vrednost? Ja se ovim amandmanom zalažem da jednostavno to bude krajnje transparentno. Nema razloga da procenjena vrednost, da maltene budu pogođene neke ponude u odnosu na procenjenu vrednost do dinara. Mora da postane obaveza, kako ja predlažem, i moramo da utičemo na svest naručioca da bolje i pažljivije utvrđuje procenu vrednosti javne nabavke. Da li je naručilac radio istraživanje tržišta? Da li je obaveza da on to uradi? To nigde ne piše. Šta nam se dešava? Hajde što ne piše, nego da li postoji potvrda neke dokumentacije da je to uradio. Šta se nama dešava? Dešava nam se, na primer, mislim ne, ne dešava se, nego ja sad malo i karikiram, ali na primer može neko da stavi da kilogram kikirikija milion dinara i da to toliko vredi, jer je to tamo neko odredio, i to je tajna. Na osnovu kojih parametara, na osnovu kakvog istraživanja je došlo do tog podatka? Ne postoji nigde. Znači, procenjena vrednost je jako bitna stvar. Tu se radi o transparentnosti. Kolega Arsić, žao mi je, sada je seo da predsedava, mi smo polemisali i ranije o planovima nabavki, i o mnogo čemu, da dovedemo te procese do što transparentnijeg. Znači, sad možemo mi da pričamo – da, ali ako to bude, onda će neko da se dogovara. Pa ne, ali ovako jednom se samo dojavi i on je u prednosti u odnosu na ostale. Dajte molim vas, ministre, ja stvarno mislim da vi imate ovlašćenja. Ja sam valjda bio dovoljno jasan. Vi kao ministar koji tu sedi, koji je ovlašćen ispred Vlade, imate pravo da kažete – da, prihvata se ovaj amandman. Ako vam nije dovoljno obrazloženje, ja mogu i dalje da vam to obrazlažem. Nemate razloga da ne prihvatite ovakav amandman. Ne znam, ako je potrebno možda da konsultujete nekoga, ja sad stvarno ne poznajem ljude koji sede sa vaše leve strane, ne znam da li je neko od njih učestvovao u pisanju ovog zakona. Odgovor koji sam ja dobio od Vlade kao mišljenje – amandman se ne prihvata iz razloga što je objavljivanje procene vrednosti predviđeno kao mogućnost, te ostavljamo naručiocima da u svakoj konkretnoj situaciji odluče da je procenjenu vrednost opravdano i nužno objavljivati. Kome mi ostavljamo da on odlučuje? Ljudi, dajte da se ne igramo više. Da li hoćemo da budemo transparentni ili nećemo da budemo transparentni? Ja vidim kod Arsića želju da siđe dole. Ja bih voleo, jer je on i ranije učestvovao u donošenju mnogih zakona, prvoga 2012. godine, i onim kasnijim izmenama i dopunama i mi smo krajnje stručno i kolegijalno polemisali i razmenjivali argumente, čak je i rasprava u nekim trenucima trajala i po sat i po vremena o amandmanu i ja mislim da je ovo krajnje korektno sa moje strane. Kolega Martinoviću, ja bih voleo da vi podržite jedan ovakav amandman… (Aleksandar Martinović: Ja podržavam Vladu, šta da radim.) I ja podržavam Vladu, ali mislim da oni koji sede u Vladi i koji tamo pišu zakone, ja mislim da su možda napravili propuste, pa kao poslanik imam pravo, valjda, da kažem. Znate šta, nije problem, posle tri meseca biće… Evo, ja sam vam naveo situaciju. Znači, može odmah istražni organi lepo da uzmu sve javne nabavke gde su procenjene vrednosti bile iks iznosa i gde se neko podvukao za 0,001 dinar. Ništa više ne treba. To je potpuno jasno. I samo uspostaviti i utvrditi ko je s kim komunicirao i za šta je to nego za procesuiranje? Znači, sa ovim mojim predlogom amandmana, taj problem neće da postoji. Ministre, da čujem vaš odgovor, ako ga imate? Ili ćete samo tu da sedite i da ne diskutujemo o ovim amandmanima? Ako je tako, onda i ja mogu da idem na slavu, kao i mnogi drugi poslanici koji danas nisu ovde.
Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Imajući u vidu da je uvaženi kolega Dejan Radenković sa stručnog aspekta dao pojašnjenje zbog čega bi ovaj amandman trebalo prihvatiti, ja ću samo da dopunim u jednoj rečenici, da ne bih iscrpljivao raspravu dodatnom argumentacijom. Ono što je kolega Radenković ukazivao jeste praktična primena ovog zakona, s jedne strane, jer se u praktičnoj primeni ovim amandmanom omogućava puni efekat, ne samo ove norme na koju se amandman odnosi, nego i kompletnog zakona. Ako je intencija zakonodavca da javne nabavke imaju određeni stepen transparentnosti, a imaju, onda se to ovim amandmanom postiže. Zbog toga ću podržati amandman kolege Radenkovića i zamoliću vas da razmotrite mogućnost usvajanja istog. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 93. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Radenković. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite.
Hvala, potpredsedniče. Potpuno je identična situacija. I u članu 93. je potpuno ista priča. Na primer, radi se samo o doterivanju ukoliko bi, mada mislim da sad već ministar više ne može da prihvati, zato što smo prošli taj proceduralni deo, vidim da se konsultuju, možda su čak i razmišljanja da je moj amandman ispravan i dobar i da to načelo transparentnosti ipak poboljšava i u konkursnoj dokumentaciji, kada je sadržina član 93, ja sam tu predvideo da se isto, naravno, posle reči: "podatke o predmetu nabavke", dodaju reči: "podatke o procenjenoj vrednosti javne nabavke", ukupno i za svaku partiju posebno. Ne bih sada da zamaram koleginice i kolege. Mogu sada da ponovim sve što sam ponavljao, ali mislim da je potpuno jasno. Ako želimo da ono načelo transparentnosti dođe do potpunog izražaja, mislim da je ovo krajnje logično da prihvatite. Hvala vam.
Reč ima ministar, gospodin Đorđević.
Da ne ispadne da nisam odgovorio. Evo, stav Uprave za javne nabavke i Ministarstva finansija jeste prvo da znate da procenjena vrednost može da bude objavljena, a i ne mora. Znači, transparentnost može da postoji, a to zavisi od onoga ko sprovodi javnu nabavku. Na njemu je to da proceni da li će da zaštiti taj podatak ili ne. Vi polazite odmah od pretpostavke da svi oni koji kriju podatak, da rade neku zloupotrebu i da krše zakon. Eto, apelujte na njih da otkriju, oni mogu da otkriju, ali oni imaju i razlog zašto su prikrili cenu. Tako da, niste baš u potpunosti u pravu. Onako kako ste vi sada rekli, stiče se utisak, javnost može da stekne utisak da je uvek prikrivena vrednost i sada to dovodi u zabludu svaki put kada neko treba da učestvuje u javnoj nabavci. Ovde je samo data mogućnost, tako da onaj ko sprovodi javnu nabavku i ko želi da nešto nabavi, može da kaže da je procenjena vrednost ta, ili iz opravdanog razloga da se zaštiti i da je ne kaže. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Dejan Radenković.
Hvala vam ministre što ste se uključili u diskusiju. Ja sam bio potpuno jasan u svom predlogu amandmana. U predlogu amandmana jasno stoji šta su poslovne tajne i šta u smislu kog zakona o tajnosti podataka. Znači, samo je suština da sprečimo i te kojima, eto, dozvoljavamo prostora da mogu da oni procenjenu nabavku proglase kao poslovnu tajnu. Ja vidim da je možda i besmisleno dalje pričati, jer očigledno ne nailazim na nerazumevanje i odmah se okrećemo i idemo ka zameni teze, da ja sad to što sam naveo, ja sam mnoge optužio da rade ovo ili ono. Ne, valjda mi moramo da donesemo zakone, da suzimo prostor da to takvih stvari ne dolazi. Zato je i prvi amandman prihvaćen, upravo kod pregovaračkog postupka. Tako je i bilo - hajmo da liberalizujemo, a kome da liberalizujemo, kome da dozvolimo da on sam odluči da li će da sprovede pregovarački postupak? Ne. Upravo je prihvaćen amandman da se vratimo na to da ipak neko da saglasnost. Jer, znamo da je u jednom periodu bilo ihahaj pregovaračkih postupaka u toku jedne godine. Kad to kažem, verovatno sam i nekoga iz moje stranke, možda, jer je to bilo pravo tad tim zakonom da se radi, ali ja sam i tad bio protiv toga. Znači, biću uvek protiv toga. Jer, ovde se radi o parama građana Republike Srbije. Ja vas molim da u tom smeru razmišljamo, da ne bi došlo za par meseci do izmene i dopune ovog zakona, pa da to malo korigujemo, ovako ili onako. Hvala lepo, neću više da oduzimam vreme.
Zahvaljujem. Na član 97. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite, kolega Rističeviću.
Zahvaljujem. Ko je mogao zamisliti lani? Ja bih podržao te procenjene vrednosti, ali ne znam što to nije važilo, recimo u Inđiji 2006. godine, 2007. godine kad su me smenjivali zbog procenjene vrednosti u zgradi Uprave vodovoda. Znači, gospodin Martinović se seća, te seče knezova i neko je rešio da predsednik Skupštine koji insistira na previše javnim podacima, da treba da bude posečen u stilu seče knezova. Pa, pošto je zafalilo malo kvoruma, onda su lepo to prešli u zgradu Uprave vodovoda i onako, izvršili mali opštinski udar, da ne kažem, državni udar, počistili predsednika Skupštine, predsednika najvišeg organa. A zašto? Zato što je predsednik Skupštine se drznu da u prethodnom periodu gradi građevinsku zonu i kad je već to sve komunalno opremio, onda se neko setio da bi mogao da od zadruge uzme poljoprivredno zemljišta na osnovu partijskog interesa i to zemljišta plati 23 dinara po metru kvadratnom, a onda da ga preproda za 20 evra. Onako to je bilo socijalno odgovorno, procenjena vrednost 23 dinara, a onda lepo izađeš i prodaš ga, "Henkelu" i tako dalje, prodaš ga za 20 evra. I, gle čuda, tamo odakle si ga uzeo, naravno, transparentno, to ti je gospođa ili drugarica, tvoj član, onda ti to lepo uzmeš, preprodaš i onda ne odgovara predsednik Skupštine koji se malo pobunio, onda ga posečeš i to tako teraš i to tako biva. E, da se to nije desilo, ja bih sada razmislio da podržim neke prethodne amandmane. Dame i gospodo narodni poslanici, na mojim grudima može da bude samo slika mog kuma, nikako nikog drugog. Znači, kakav Tramp, kakvi bakrači, ja bih na svoje grudi stavio samo sliku svog kuma. Tako se branio od javnih nabavki koje planira Boškić Ljotić žutić. To su one javne nabavke, ministre, planirane za logor, za migrante i političke neistomišljenike. Mislim da će u tom logoru medijima da se bavi, onima, kako se zove ono u logorima što je bilo – „ahtung, ahtung!“, oni glasnogovornici, oni mikrofoni, zvučnici, itd? E, da će to da radi „N1“ televizija, da će letke da distribuira onaj „NIN“, „Vreme“, itd, da će zbog nestašice gasa javne nabavke da sprovodi Bastać. Razumete? Da će to biti vodonepropusne kese, znači, da će on da raspiše tender za taj logor Boška Ljotića, Janka Veselinovića. Ko će sve tu biti upravnik logora, ja ne znam, ali se bojim da će javne nabavke za plastične kese da sprovede Marko Bastać i da će tu biti, možda, i Juca Rukavina da to dovrši, onaj budak. Imaju ludak, a ono je bio budak, a ovde će upravnik logora da bude ludak. Dakle, treba da svi javno osudimo, malo izgleda smešno, ja sam malo karikirao, izvinjavam se, svi treba javno da osudimo pokušaj da na dan migranata Boško Ljotić napravi logor za Sirijce, Iračane, Libijce, one iste Iračane koje su Amerikanci uništili i Sirijce koje su Amerikanci uništili u NATO - paktu. One iste zemlje gde smo mi nekad kao ekonomska migracija zarađivali plate, zarađivali sredstva, pravile se kuće ovde, kupovali su se automobili, porodice su se zbrinjavale tako što su radili u Iraku, u Libiji, pa i Siriji. Dakle, sa te strane treba biti izuzetno pažljiv i ova zemlja koja je zbog ratnih okolnosti imala migraciju prema napolju, gde se bežalo opravdano od rata, od NATO pakta, itd, ako smo sami bili migranti, onda moramo na dan migranata izuzetno da budemo pažljivi. Mislim da Boško Ljotić, koji je saveznik DS, svih tih žutih opcija i svih žutih frakcija, mislim da Boško Ljotić ne pravi to samo za migrante, da će to biti logor za političke protivnike. To je ono što je najavio onaj nazovi novinar. Tamo će nas, verovatno, mučiti i vaditi naše oči čarne, kako beše ono, da će to da bude specijalni kulak za nas, da će se tamo silovati, da će se tamo vešati, streljati, oražnjiti, jel tako, gospodine Martinoviću, da će nam tamo biti sečen deo po deo. Mislim da će Đorđe Vukadinović preporučivati na kom trgu nas treba vešati, da to ne bude na nekom glavnom, kao Terazije, da nas treba vešati po nekim ćoškovima. Ja tražim da mi snažno osudimo takvo nastojanje, da se zemlja Srbija ogradi, izoluje i da se u njoj napravi Boškićev logor. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala vam, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, ja ću izneti neke podatke sa kojima će se, pretpostavljam, složiti i predlagač ovog amandmana, s obzirom na njegovo obrazloženje koje smo malopre čuli, a to svakako nikako nije podrška Bošku Obradoviću i njegovoj ideji o javnim nabavkama, već upravo podrška ovom Predlogu zakona. Iako se vratimo na pozitivne efekte koji se očekuju od primene ovog zakona, videćemo da će ove odredbe zakona imati za cilj povećanje transparentnosti i fleksibilnosti postupka javnih nabavki, smanjenje administrativnih tereta korišćenjem elektronskih sredstava i načinom dokazivanja kriterijuma za izbor privrednog subjekta. Naročito će se smanjiti troškovi učešća u postupcima javne nabavke za mala i srednja preduzeća koja, možda, ne raspolažu odgovarajućim administrativnim ili stručnim kapacitetima. Dakle, sa jednostavnijom procedurom javiće se veći interes kod malih i srednjih preduzeća za učestvovanjem u postupcima javnih nabavki, što će podići nivo tržišne konkurencije i podići broj ponuda u tim postupcima. Sve ovo će uticati da trošenje javnih sredstava bude racionalnije. Ovo su sve činjenice koje idu u prilog usvajanja ovog Predloga zakona. Želim da vas podsetim da Ministarstvo privrede ima niz mera koje se odnose na podršku upravo malim i srednjim preduzećima. Sredinom godine je, na primer, Evropska banka za obnovu i razvoj obezbedila 17 miliona evra pomoći za poboljšanje konkurentnosti malih i srednjih preduzeća. Dalje, u malim i srednjim preduzećima radi, možda, i milion ljudi. Godine 2016. to je bio podatak od 800 hiljada zaposlenih u više od 350 hiljada malih i srednjih preduzeća. Osim savetodavnih programa i programa za njihovo usavršavanje tu su i stalni javni pozivi od strane Vlade Srbije i Ministarstva privrede za dodeljivanje sredstava. Upravo ovaj Predlog o kome danas govorimo će upotpuniti tu podršku i borbu za opstanak i poslovanje malih i srednjih preduzeća. Iz tog razloga smatram da ga treba podržati. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 105. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 105. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Mnogo ste nervozni, gospodo iz vlasti, ceo dan od kada govorimo o Zakonu o javnim nabavkama, očigledno svesni koliko propusta im u primeni ovog postojećeg zakona, a koliko će ih biti u primeni ovog koji ćete usvoji za koji dan. Dozvolili ste, zaista, neverovatne uvrede od strane poslanika vlasti prema poslanicima opozicije. Nekako dugo nije bilo takve konverzacije u Narodnoj skupštini, ali dobro, može vam se, možete kako hoćete. Ali, evo nema tu Srbislava Filipovića, prosto sam htela da se obratim baš onako njegovoj visokointelektualnoj faci koja je ovde poslanike nazivao glupacima. To što mu je takva faca, Bog mu dao, što je glup čovek po prirodi, Bog mu dao i ne rugam se tome. Ali, da je tu pročitala bih mu saopštenje DS, svojevremeno, koja kaže – Srbislav Filipović kandidat za odbornika opštine Stari Grad sa liste G17+ pristupio je danas Demokratskoj stranci…
Koleginice Radeta, objasnite mi kakve to veze ima sa članom 105? (Vjerica Radeta: Velike, velike. Ovde se radi o objavljivanju transparentnosti javnih nabavki, ali… Uključite mi mikrofon.) Zatražite reč. Izvolite.
Sve ima veze. Ja sad pretpostavljam Srbislav Filipović kad više ne bude narodni poslanik možda će izmoliti neku drugu stranku da ga stavi negde da bude zadužen za javne nabavke. Sad pitam ko bi mogao takvom čoveku poveriti tako nešto? Znači, čitala sam saopštenje Demokratske stranke, gde obaveštavaju da je on iz G17 prešao kod njih i da kaže – pomoći ću onoliko koliko je to u mojoj moći, da Beograd dobije gradonačelnika koji će Beograd približiti evropskim vrednostima i tako dalje. Zamislite, nije mislio na Zorana Radojičića, pa se pitajte na koga je mislio. Inače, Srbislav Filipović je u široj javnosti poznat još po nečemu, poznat je po sumnjivoj diplomi i on se usuđuje da uopšte na neku temu morala priča. On može, kolega Arsiću, sa sumnjivo dobijenom diplomom, može doći, ne daj Bože, u situaciju da negde upravlja javnim nabavkama. Zato ovo, i te kako ima veze sa ovim što ja govorim, upravo, inače, on ne bi bio interesantan. Ali je poznat po tome da ko god ga pita na društvenim mrežama – Srbo, koji si fakultet završio? Blokira čoveka. Nema na tu temu, ne daj Bože, razgovora. Inače, ovaj član 105. koji govori o objavljivanju transparentnosti, svakako bi trebalo ozbiljno preurediti i fali vam transparentnost u ovom zakonu i ne razumemo zašto ne prihvatate ni amandmane svog koalicionog partnera. Dejan Radenković je magistar ekonomije i zaista vrlo razložno je obrazložio svoje amandmane i vrlo ima smisla sve ono što je rekao. I onda dok je on govorio, gledala sam, šteta što kamere nisu zumirale neke narodne poslanike, neću ni u koga da gledam i ni na koga da pokazujem, naglašavam, govorio je magistar ekonomije, Dejan Radenković, kako su smejali neki koji su ko zna gde završili, ako su završili, uglavnom, sa sumnjivim diplomama i smeju se, ali onako na način da pokazuju šta može znati bilo koji narodni poslanik u odnosu na ministra. Dakle, neverovatno, narodni poslanici koji očigledno u ministra gledaju kao u božanstvo, ne znam da li u vas, gospodine Đorđeviću, nego onako uopšte. Hvala
Jako zanimljivo obrazloženje amandmana. Na član 105. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Olena Papuga i Nada Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 105. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Despotović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 108. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 113. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 119. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Radenković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima magistar ekonomskih nauka Dejan Radenković. Izvolite.
Nema potrebe za titulama ovde. Ovde smo svi narodni poslanici. Svi smo podjednaki. Ja sam podneo amandman na član 119. Naravno, još jedan od ovih koji mi nisu prihvaćeni sa obrazloženjem – amandman se ne prihvata iz razloga što su osnovi za obustavu postupka propisani u član 147. Predloga zakona, a odredba člana 119. stav 6. ne predviđa novi osnov za obustavu postupka. Ja sam ovde čisto higijensko doterivanje i sređivanje člana ovog zakona. I kolega Martinović je podneo amandman koji je prihvaćen i tu smo negde. On je mnogo poboljšao i promenio situaciju kako je predloženo u zakonu. Znači, predlagač je uvideo da tu baš nije dobro definisano i da je ostalo prostora za nedoumicu. Pod jedan, ne mogu da se dovode u zabludu da mogu da razmišljaju o obustavi postupka ako imaju prvog rangiranog, a onaj koji je drugorangirani se ne dopada, po ukusu nije nekome tamo u komisiji. To piše na jednom mesto i to lepo kažu u obrazloženju u članu 140. zakona. Potpuno jasno je definisano u članu 140. kada je u pitanju obustava postupka. Ako ovako ostane i čak i sa ovim amandmanom kolege Martinovića, koji definiše… Imam ga tu negde. Pojašnjava situaciju malo bliže nego što je predloženo, onda treba da bude na svakom mestu gde se to i predlaže. Znači, u svakom delu zakona. Na primer, konkretno, evo, u 114. možemo opet. Zašto tu nije stavljeno? Znači, stavljeno je u ovom članu bez ikakvog razloga i ima osnov za kriterijum i izbor privrednog subjekta. Znači, traži referencu ako ne dokaže da se ona dodaje, kao i u ovom članu. Ja mislim da je ovo korektnije i preciznije, jer se kaže – ili da obustavi postupak javne nabavke ako postoji razlog za obustavu. Čisto pojašnjenje, jedno kozmetičko doterivanje. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Na član 123. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Olena Papuga i Nada Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 125. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, mladi kolega.
Hvala, uvaženi gospodine Arsiću. Kao i danas o čemu smo govorili pre podne, dakle ogroman novac koji se troši za izgradnju tzv. Moravskog koridora, za koji postoji osnovana sumnja da je preplaćen za duplo i da je kineska ponuda bila za izgradnju tog autoputa oko 500 miliona evra, vidimo da će biti više od 900 miliona evra sa sve ukupnim troškovima i koliko je predviđeno i koliko je ostavljeno da ta cena na kraju iznosi. Mi nismo još čuli da li ste svesni, da li postoji uopšte razmišljanje o tome, o popravljanju i uspostavljanju nove putne infrastrukture u Zaječarskom i Borskom okrugu? Dakle, opštine iz Zaječarskog i Borskog okruga kao da su odsečene od sveta, što se tiče dužine putovanja automobilom tj. motornim vozilom na tim pravcima i Majdanpek, i Negotin, i Kladovo, i Zaječar, i Boljevac i sve ostalo. Dakle, u infrastrukturnom smislu, u smislu putne infrastrukture, to predstavlja slepo crevo Srbije. Da li je možda bilo racionalnije sklopiti sporazum sa kineskom kompanijom jeftiniji, a novac preusmeriti u revitalizaciju ova dva okruga kako bi imali negde bar naznaku ravnomernog razvoja zato što nismo videli ni planove, dakle ni u perspektivi da postoji nešto što bi moglo da poboljša putnu infrastrukturu u ova dva okruga, a vidimo da se ogroman novac daje firmi „Behtel“ sve zbog pritiska američke ambasade i ministra Zorane Mihajlović, koja je osvedočeni eksponent američkih interesa u Vladi Srbije?
Zahvaljujem. Na član 126. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pitanje korupcije i javnih nabavki je veoma ozbiljno državno pitanje. Danas sam doživeo da se neki poslanici smeju kada se pomenu javne nabavke i kriminal u javnim nabavkama. Kolege poslanici, postavlja se jedno pitanje od kako ste vi došli na vlast. Zašto ste nasledili ponašanje Agencije za privatizaciju i rad državnog revizora i drugih revizora internih? Kako je moguće da revizori istovremeno jedan revizor vrši reviziju firmu svoje supruge? Desetine miliona dinara naduvavaju se fakture o izvršenoj reviziji. Kada govorimo o korupciji, o javnim preduzećima, dame i gospodo, kako je moguće da jedan predsednik Upravnog odbora ima dva i po miliona godišnje troškova u kafani? Sada vidite kako su se ponašali i kako se ponašaju prema državnoj imovini. Javne nabavke su jedan puta pet. Ja skrećem pažnju kako je moguće da nijedan iz Agencije za privatizaciju nije osuđen? Kako je moguće da imate u jednoj fabrici takav kriminal koji se kreće na stotine miliona dinara i niko ništa? Ja sam čuo danas da su neke kolege spomenule da su svi procesuirani kada sam govorio o određenim nepravilnostima i kriminalu, naročito u poljoprivredi. Poljoprivrednik gospodin Rističević kao narodni poslanik jeste rekao da su državne parcele i državno poljoprivredno zemljište formalno u katastru na karti obeleženo, samo mi nije odgovorio i ja ga pitam da li zna za koliko hiljada hektara ili stotine hiljada hektara su uzeli u zakup i po kojoj ceni i da li su platili ili nisu platili? Ako nisu platili, koji je iznos i šta će država u tom delu da preuzme? Evo, u jednoj opštini jednoj verskoj zajednici je vraćeno 300 hektara poljoprivrednog zemljišta. Predsednik te opštine formirao je Komisiju za vraćanje zemljišta. Komisija vrati to zemljište, ne uloži žalbu predsednik opštine na rešenje da li je osnovano ili nije osnovano. Prođe rok, nema žalbe i taj isti predsednik zaključi ugovor o zakupi i uzme u zakup 300 hektara poljoprivrednog zemljišta. To je ono o čemu treba govoriti. Javne nabavke su kriminal dubokih korena.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u Upravi za zemljište na sajtu su obeležene sve parcele u državnom vlasništvu, ne samo da su obeležene, nego lako možete da proverite i ko ih je zakupio, dakle, da li su izdate u zakup i tako dalje. Što se plaćanja zakupnine tiče, promenom Zakona o poljoprivrednom zemljištu zakupnina se plaća unapred. Dakle, ukoliko želite da zakupite poljoprivredno zemljište, tu zakupninu morate da platite posle postupka koji se sprovodi u opštini pre zaključenja ugovora, znači, kada opštinska komisija donese odluke ko je bio najpovoljniji zakupac. To idu u Upravu za zemljište. Uprava za zemljište sklapa ugovor u ime Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, ali ugovor neće da sklopi dok god se ne priloži dokaz o uplaćenoj zakupnini za narednu ratarsku godinu. Još nešto. Sem plaćene zakupnine, još za jednu godinu je neophodno priložiti garanciju, odnosno danas u zakupu poljoprivrednog zemljišta država je na određen način obezbeđena dve godine. Znači, jednu godinu se zakup plaća unapred i još se prilaže jednogodišnja garancija odgore. Dakle, na neki način to su dvogodišnje zakupnine. Ukoliko zakupac ne plati na neki način zloupotrebi zakup poljoprivrednog zemljišta, garancija te druge godine se aktivira, dakle, država sigurno naplaćuje. Da li postoje negde zloupotrebe? Verovatno da postoje, ali su one minimalne i svaku zloupotrebu za koju neko zna da se desila, ukoliko neće Upravi za zemljište da dostavi, neka dostavi podatke Odboru za poljoprivredu i mi ćemo sa ministrom poljoprivrede taj problem rešavati. Znači, bilo koja zloupotreba da se desila u postupku izdavanja zemljišta u zakup ili, ne daj Bože, uzurpacije, ukoliko neko zna za takvu vrstu zloupotreba, treba da nam dostavi tu informaciju i mi ćemo momentalno reagovati na takvu vrstu zloupotrebe. Hvala.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja se slažem sa gospodinom Rističevićem šta piše u zakonu. A, ja pitam gospodina Rističevića – da li se tako sprovodi zakon u praksi? Drugo, gospodine Rističeviću, vi niste organ gonjenja. Organi gonjenja ovde, a pre svega Uprava za poljoprivredno zemljište je tek sada, kada su srpski radikali pokrenuli pitanje izdavanja u zakup državnog poljoprivrednog zemljišta? Pre pet dana. Gospodine potpredsedniče, Direkcija za poljoprivredno zemljište kaže – rekordan zakup državnog zemljišta i oranica, tek kada smo pokrenuli pitanje i to pitanje postavljamo deset puta ovde i kažu, evo, na primer, od svih 145 opština, još nije u prvi krug raspisan konkurs za 49. Šta je sa 49? I kažu da, na primer, Nova Varoš ima najveće povećanje površina pod zakupom u ovoj godini, 278 hektara, što je 3,5 puta više nego protekle godine. A, ja pitam – unazad od 2005. godine do danas, da li je ovo zemljište izdavano ili je korišćeno bez ikakvog ugovora, ičega? Uzurpacija državnog zemljišta, kako se u praksi sprovodi? Tako što je po novom Zakonu o izdavanju zakupa državnog zemljišta regulisano ukoliko je neko uzurpirao zemljište, država ima pravo da plodove obere. E, sada šta se radi u praksi? Jedna prikolica ide u državni silos, ali dve idu u privatni. I tu je sada problem. Ozbiljna je stvar kada je u pitanju izdavanje u zakup državnog poljoprivrednog zemljišta. Ja vam garantujem da bih uhapsio sada stotinu predsednika komisija za izdavanje državnog poljoprivrednog zemljišta od 2005. godine do danas, jer bih im utvrdio kriminal dubokih korena i, pre svega, milijarde u budžet Republike Srbije namakao.
Pravo na repliku ima Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, mogu da se složim sa zloupotrebama koje su počele ne 2005. godine, ja mislim da se poljoprivredno zemljište počelo izdavati negde 2006, 2007. godine. Dotle to nije bilo moguće i kombinati su to zemljište obrađivali za džabe. Nisu plaćali zakupninu, nego je to zemljište bilo još posle privatizacije dodato, pridodato onim tajkunima koji su kupili kombinate i koji su sem društvene zemlje, pokušali da prisvoje državnu zemlju. Tek od 2006, 2007. godine je dozvoljen zakup. Zakon je menjan nekoliko puta. Ja se slažem da je bilo zloupotreba, ali ne treba nama pripisivati zloupotrebe od 2005. godine. Zakon smo jedva na silu promenili čini mi se 2013, 2014. godine i ovde smo imali demonstracije od navodnih paora, koji su predvodili Nenad Čanak, Saša Radulović, Bojan Pajtić. Verovatno su hteli da ta zloupotreba traje i dalje. Ukoliko neko uzurpira poljoprivredno zemljište, opštine i lokalne samouprave su ovlašćene da poskidaju plodove. Da li prilikom skidanja plodova dolazi do određenih zloupotreba? Ja hoću da verujem da ne dolazi. A, ukoliko takvih pojava ima, ja takođe molim da se obavesti najbliži organ unutrašnjih poslova da takvu pojavu suzbije. Ova Vlada, odnosno ova vlast, ove političke stranke su donele taj propis koji je novina, da ukoliko dođe do uzurpacije, da se zbog toga što je mimo zakona neko poljoprivredno zemljište u državnoj svojini, njemu skinu plodovi, ili da mu se naplati trostruka zakupnina nad parcelom koju je zloupotrebio na godišnjem nivou. Dakle, toga ranije nije bilo. Verujem da su zloupotrebe bile brojne, verujem da još poneka ima, ali svaku izvolite prijaviti. Mi ćemo odmah reagovati. Hvala.
Pravo na repliku, Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja se u potpunosti slažem sa gospodinom Rističevićem, ako posmatramo ovu stvar sa aspekta zakona, gospodin Rističević je u pravu da je zakonom propisano i prvim i drugim kako treba da se državnim zemljištem raspolaže. Međutim, od 2005. godine, ja sam imao prilike da postavim brojna poslanička pitanja i samo za Pančevo 2006, 2007. i 2008. godine, da su tajkuni uzimali po dve, tri hiljade hektara zemljišta u zakup, ali nisu plaćali. Drugo, da bih poverovao ovim tvrdnjama koje gospodin Rističević iznosi, hajde da izvršimo reviziju i veštačenje. Putem veštačenja utvrdićemo koliko država ima poljoprivrednog zemljišta, jer dame i gospodo i gospodine potpredsedniče, ja sam pre šest meseci postavio poslaničko pitanje, ne daje mi se odgovor. Ne daje se odgovor, jer je nemoguće dati tačan odgovor, jer će se pojaviti kriminal. Od 2005. godine pa na ovamo, naročito do 2012. godine, to je bio lopovluk neviđeni. Nisu plaćali ni zakup, nisu plaćali ni zateznu kamatu, ali je zato, dame i gospodo, srpski radikali, u kojima je tada bio i gospodin Martinović, mi smo 2006. ili 2007. godine tražili da se individualnim poljoprivrednim proizvođačima da pravo prečeg zakupa i mi smo to izdejstvovali i Narodna skupština je donela da pravo preče kupovine u zakup imaju individualni poljoprivredni proizvođači. I sada bi trebalo individualnim poljoprivrednim proizvođačima omogućiti da najmanje 20 ili 30 hektara damo individualnim poljoprivrednim proizvođačima koji žele da obrađuju zemljište i žele da im se deca bave poljoprivredom i da ostanu u zemlji. Prema tome, slažem se ponovo sa gospodinom Rističevićem, ali Rističević se osvrće samo formalno pravno šta piše u zakonu. Sada da pitamo drugu stvar – kako se sprovodi taj zakon? Ko kontroliše taj zakon? Ko vrši nadzor nad izdavanjem u zakup državnog poljoprivrednog zemljišta? Jesu li kriminalci u redovima ministarstva i u upravi koji su dužni, pre svega, da vrše nadzore i da obaveste Vladu i da vi obavestite Narodnu skupštinu i da vidite da se smanjuje lopovluk?
Zahvaljujem. Pravo na repliku ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, do 2014, 2015. godine, uzurpacija je bila tolika da je uzurpirano negde i do 80.000 hektara. Postoje opštine koje uopšte nisu dostavljale planove, dakle, nisu donosili program na osnovu koga bi se zakup učinio. Mi smo promenili zakup. Opštine koje to ne urade mogu da budu sankcionisane uskraćivanja transfera od strane Republike. Dakle, podigli smo i ozbiljnost samim opštinama da moraju da donesu program, da moraju da sprovedu licitacije itd. ili, ako to ne učine, snose odgovarajuće sankcije. Uzurpacije koje se dešavaju u poslednje vreme se naplaćuju. Dešavaju se, ali su one vrlo minimalne u odnosu na 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012. godinu. One su minimalne i kreću se u najgorem slučaju do 2.000 hektara. Pojedine uzurpacije su naplaćene u samom Pančevu po podacima kojima Uprava za zemljište raspolaže i koje će, čim radno vreme Uprave dozvoli, izvaditi i dostaviti narodnom poslaniku da tačno zna kome je uzurpacija na teritoriji opštine Pančevo naplaćena, odnosno kako je sankcionisan. Nedavno je u Kuli sankcionisano uzurpator na 80 hektara, tako što mu je zemljište poskidano. U poslednje dve godine od uzurpatora je naplaćeno po dva miliona evra zato što su mimo propisa i zakona ušli u poljoprivredno zemljište u državnoj svojini. Ukoliko postoje ideje da se Zakon o poljoprivrednom zemljištu unapredi, radi još transparentnijeg gazdovanja poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini, ja sam na raspolaganju i Odbor za poljoprivredu narodnom poslaniku, da dođe na sednicu Odbora za poljoprivredu, predloži neku izmenu koju ćemo mi dalje proslediti sa odlukom Odbora ukoliko je to pravo valjano, ukoliko postoji takva vrsta problema. To ćemo proslediti ministarstvu i tražiti da oni napišu predlog izmena i dopuna zakona ili ćemo to sami učiniti u Narodnoj skupštini da maksimalno postupak izdavanja u zakup poljoprivrednog zemljišta bude transparentan i da naplata bude 100%. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 127. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 129. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 129. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 146. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 151. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Radenković. Da li neko želi reč? Izvolite, kolega Radenkoviću.
Hvala, gospodine Arsiću. Uvažene koleginice i kolege, malo sam napravio kod prethodnog amandmana grešku, izvinjavam se. Možda su me pojedini čudno gledali koji su me pratili. Amandman kolege Martinovića u članu 151. stav 2. je prihvaćen u formulaciji – ako je podneta samo jedna prihvatljiva ponuda, zamenjuje se rečima – ako je podneta samo jedna ponuda, zarez, koja je prihvatljiva. Kolega Martinović je pravnik i ja bih molio da mi pomogne da ovo definišemo kako ne bi imalo bilo kakvih dilema. Ja sam predložio da bude, znači, menja se i glasi – ako je u postupku javne nabavke podneta samo jedna ponuda. Ako je jedna prihvatljiva ponuda, onda ostaje prostora da se uloži zahtev, jer svi imaju pravo na zaštitu. Kažem, ovo je poboljšanje, što je prihvaćen ovaj amandman, od onoga što je predloženo u članu zakona 151, ali mislim da ne može da bude neprihvatljiva ponuda zato što odlukom o dodeli ugovora ne može da se donese odluka ako nije prihvatljiva ponuda i zato je formulacija ova jasna. Ako ostavimo prihvatljiva ponuda, onda ostavljamo po slobodi nekome da tamo gde ima više ponuda on kaže – jedina prihvatljiva. Mislim da je formulacija… Opet ponavljam, moja formulacija – ako je u postupku javne nabavke podneta samo jedna ponuda. Ako je podneta jedna ponuda, logično je, ako odlukom o dodeli ugovora, da se samo prihvatljiva ponuda dodeli. Ne može da se dodeli neka odluka koja je neprihvatljiva, pa je samo tu igra reči, da ne napravimo zabunu, jer ako je više ponuda, onda se nastavlja postupak sa odlukom jedne prihvatljive ponude. Više bih voleo da me ministar i Arsić slušaju, ali dobro, svako ima pravo na svoj izbor, jer ovde pričamo o ozbiljnim stvarima. Ističem da je ovo sistemski zakon i mnogo su važne te neke sitnice koje uvek posle neko mora da tumači ili da ih rešava kada uđemo u problem. Mislim da je logičnije ovako da se nekako… Ne znam koja je forma ako bi se i ovaj prihvatio. Nisam tu vispren baš, ali kolega Martinović to zna bolje od mene. Mislim da bi logičnije bilo, pošto je u Predlogu zakona – ako je podneta samo jedna prihvatljiva ponuda, formulacija prihvaćenog amandmana je, nadam se da me ljudi razumeju, ako je podneta samo jedna ponuda, pa zarez, koja je prihvatljiva. Znači, ostavljamo prostor da je više ponuda i da neko kaže – ovo je prihvaćeno, ovo nije prihvaćeno. Znači, ovde je logično da je ponuda ponuda, odlukom o dodeli ugovora ona je prihvatljiva i ako je jedna, znači da nemamo razloga da ostavljamo prostora za dileme kod naručioca. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Na član 151. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Olena Papuga i Nada Lazić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 151. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 163. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? Kolega Rističeviću, izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, našim građanima je poznato, ali nije zgoreg reći još jednom. Ne radi se u Srbiji samo o javnim nabavkama za autoputeve. Imate brze puteve, odnosno brze saobraćajnice koje je predsednik Republike najavio. To posebno treba pozdraviti. Dakle, time se eliminišu džepovi koji nastaju izgradnjom autoputeva. Time se na određeni način stanovništvo koje ne živi u neposrednoj blizini, pored autoputeva, dovodi u ravnopravniji, gotovo ravnopravan položaj sa onima koji žive pored autoputa. Time se, naravno, investicije i investitori približavaju takvim sredinama, pa valja pomenuti nekoliko. Mislim da je vredna javna nabavka koja će spojiti petlju požarevačku sa Kladovom, uključujući sva naseljena mesta. Mislim da vredi pozdraviti i brzu saobraćajnicu koja vodi od Kragujevca, Mrčajevci, Aerodrom „Lađevci“. Mislim da vredi pohvaliti javnu nabavku koja će spojiti Paraćin sa Borom i Zaječarom. Mislim da vredi pozdraviti saobraćajnicu, brzu saobraćajnicu prema Loznici. Mislim da se radi i o javnoj nabavci koja će biti prema Kuli. Mislim da vredi pozdraviti izgradnju saobraćajnice između Beograda i Zrenjanina. Mislim da vredi pozdraviti sve te buduće javne nabavke, ali treba reći da smo mi to kao društvo zaradili. Nije to zaradila samo Vlada. Vlada je samo podizala i upravljala državom, a svi stanovnici koji žive u Republici Srbiji doprineli su da BDP u ovoj zemlji počinje da raste, da nam valuta bude stabilna, da nam inflacija bude pod kontrolom, što može da rezultira da te brze saobraćajnice, autoputeve pravimo iz budžeta i na takav način podižemo Srbiju. Vrednije od vladanja Srbijom, da zapamte oni bivši, vrednije od vladanja Srbijom je dizanje Srbije i ova Vlada upravo to čini. Dakle, ono što je najvrednije Vlada uporno radi, podiže državu Srbiju, a time omogućava da se podigne i kvalitet života njenih građana. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 178. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandar Stevanović, Vladimir Đurić, Tatjana Macura, Nemanja Radojević i Ljupka Mihajlovska. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 180. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? Kolega Rističeviću, izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam govorio o onim Bastaćevim javnim nabavkama pomoću kojih je nabavio one kese i sada me interesuje samo u tim njegovim nabavkama da mi Đilas odgovori, pošto je Đilas šef svih tih javnih nabavki bio, a verovatno i sada planirao da bude šef svih budućih nabavki, svih reklamnih sekundi, svih medija itd. da bude gazda života i smrti u Republici Srbiji, ali uglavnom da izgradi auto-puteve prema svojim džepovima i džepovima svojih bliskih saradnika. Mene interesuje da li su te Bastaćeve kese razgradive? Gospodine Arsiću, da li vi možete da mi pribavite podataka da li su te Bastaćeve kese nabavljene putem javnih nabavki? Da li su nabavljene na crno one kese što je svojim kumovima navlačio na vrat? Da li su bile biorazgradive ili kako se to već zove? Da li su ugrožavale životnu sredinu posle upotrebe, ono kada navuče na glavu kuma kesu, pa se kesa eventualno slučajno pocepa, pa u tom neveštom rukovanju, ukoliko tu kesu mora posle da odbaci, da li je ona bila opasnost po životnu sredinu ili nije? Ja verujem da ni o tome nisu vodili računa. Što se tiče zagađenja životne sredine, u Republici Srbiji najveći zagađivaći životne sredine, života građana Republike Srbije su savez lopuža, prevaranata i varajića, koji sebe zove Savez za Srbiju.
Zahvaljujem. Na član 181. amandman su, sa ispravkom, zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Olena Papuga i Nada Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 184. amandman je podneo narodni poslanik Ljiljana Mihajlović. Da li neko želi reč? Koleginice Mihajlović, izvolite.
Hvala. Amandmanom SRS u članu 184. stav 1. menja se i glasi: „Ministarstvo nadležno za funkcionisanje sistema elektronske uprave uspostavlja portal javnih nabavki i obezbeđuje tehničke uslove za njegovu primenu“. Kao što nam je poznato, elektronska uprava je u nadležnosti Ministarstva državne uprave i lokalne samouprave. Međutim, predlagač zakona propisuje uređenje i delokrug rada Kancelarije za javne nabavke kao posebne organizacije, a posebno se naglašava njena funkcija upravljanja portalom javnih nabavki, iako je ovaj portal već u nadležnosti Uprave za javne nabavke koja funkcioniše po propisima o državnoj upravi. Ostaje nejasno, ali pre svega i nepotrebno, zašto sada osnivati neku novu kancelariju za javne nabavke? Zato što to nalažu direktive EU. Mislim da se svi u ovom parlamentu moramo složiti da sistem javnih nabavki mora da se utvrđuje isključivo u skladu sa kriterijumima u Republici Srbiji. Naime, uvode se nekakvi evropski pragovi u zakon. Time dovodimo u pitanje sopstveni suverenitet. Izlazi se iz ekonomskih okvira i zadire se u daleko važnija pitanja. Koji su to ekonomski pragovi? Koje Evrope? One u uniji ili one koja nikada neće ući u tu uniju? Ovakav Predlog zakona sa ovakvim formulacijama može se braniti i opravdavati nekakvim usklađivanjem sa zakonima i standardima EU. Međutim, u svetlu jasnih činjenica nema ništa od ulaska Srbije u EU, tako da je i ta odbrana ništavna. Srpska radikalna stranka je u svom političkom radu od prvog dana iznosila neoborive argumente da nam ovakva EU nije potrebna i da nam može doneti samo novi oblik okupacije. Postavlja se pitanje zašto sada, kada je i najvećim zagovornicima jasno da od ulaska u EU nema ništa, još uvek na dnevnom redu imamo zakone koji favorizuju standarde ove unije? Zahvaljujem.
Na član 185. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandar Stevanović, Vladimir Đurić, Tatjana Macura, Nemanja Radojević i Ljupka Mihajlovska. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 191. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? Izvolite.
Dodeljivanje ozbiljnih velikih poslova bez tendera je manir vaše vlasti i nije – ih, nego stvarno. Sada ćemo vas podsetiti na još jedan veliki posao koji ste dodelili bez tendera, a to je 185 ha zemljišta u Beogradu, u „Beogradu na vodi“. Nikada niste dali objašnjenje kako je moguće da ste direktnom pogodbom bez tendera toliko zemljište dodelili nekome s kim ste se vi dogovorili, ne može se nazvati ni ponuđačem. Da ne bude opet – vi ste protiv ovog ili onog, da se razumemo, SRS je za realizaciju projekta „Beograd na vodi“ jer je to naš projekat. To je Vučić promovisao kao kandidat za gradonačelnika Beograda u ime SRS, ali mi smo mislili i sada mislimo da ovaj posao nije mogao da se dodeljuje ovako ispod žita. Pitanje je da je bio raspisan tender da li bi se pojavili neki investitori, grupe investitora recimo iz Srbije koji bi isto ovo ovako gradili ili bi to bio neko iz inostranstva ko bi stvarno došao sa realnim novcem, jer vi dobro znate da Arapi koji su uključeni u ovaj posao da je tu najmanje njihovog novca. Dobro znate šta je sve ugovorom prihvaćeno da će se raditi o trošku grada Beograda, od raščišćavanja, infrastrukture itd. Nikada nismo dobili odgovor na pitanje – zašto je to moralo tako da se uradi? Zbog toga vam i smetaju amandmani Dejana Radenkovića, jer kada bi neki njegovi amandmani bili prihvaćeni ili neki amandmani SRS, onda takvi poslovi ne bi bili mogući, onda bi sve bilo jasno, vidljivo, onda da se znaju predračuni, proračuni i onda ništa ne bi bilo onako – desilo nam se, a nažalost, nama se dešavaju takve stvari i to uvek na štetu državnog budžeta, na štetu sredstava koja svi građani Srbije stavljaju u budžet. Mi nismo od onih koji kažu da su to pare naroda, jer onog momenta kada vi, ja ili bilo ko drugi uplati porez ili doprinos, to više nisu moje pare, to su pare državnog budžeta, a vi ste dobili od naroda vlast da vi pažnjom dobrog domaćina upravljate tim sredstvima. Vi to ne radite i zato dajete velike poslove bez tendera.
Zahvaljujem. Na član 192. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? Na član 193. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? Izvolite kolega Saviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 193. u sebi sadrži odredbe u kojima se pominju i platni razredi. Svojim amandmanom sam tražio da se ovaj član zakona briše jer besmisleno je pominjati nešto čiji zakon ne postoji. Srpska radikalna stranka je uporno insistirala da se donese zakon o platnim razredima. Taj zakon nije donet i pitanje je kada će biti donet i da li će uopšte biti donet i iz tog razloga ne treba da stoje odrednice u zakonu koje nisu regulisane zakonom. Što se tiče Zakona o javnim nabavkama, taj zakon je jedan od možda najznačajnijih zakona koji ova Skupština donosi, iz razloga što najveći deo budžeta koji prihoduju svi građani Srbije ide putem ovih javnih nabavki. Mi smo ovde govorili i o javnim nabavkama velike vrednosti i, naravno, kod javnih nabavki velikih vrednosti postoji veća mogućnost za zloupotrebe. Međutim, niko nije pomenuo javne nabavke male vrednosti, gde takođe postoji problem, ali problem jedne druge vrste. U malim firmama, opštinama, školama, itd, gde ima potreba za javnim nabavkama male vrednosti, administracija je toliko glomazna, toliko složena, da bukvalno mnogi projekti, mnoge stvari ne mogu biti realizovani iz razloga što baš ovaj zakon ne može da se donese, što ove stvari ne mogu da se realizuju, jer zavise i od lokalnih samouprava i svega toga. Zato bi trebalo da Vlada razmisli, kada su u pitanju javne nabavke male vrednosti, da se mnoge stvari pojednostave, kako bi se posao obavljao efikasnije i na dobrobit svih građana i kolektiva.
Zahvaljujem. Na član 197. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi provincijalci, kako nas mnogi zovu, mi sendvičari, mi iz unutrašnjosti, koji smo uvek patriotski naklonjeni svojoj državi, mi volimo da naša prestonica lepo izgleda. Posebno volimo kad prelazimo mostove, posebno volimo da ne vidimo ruglo, pacove, zmije i razna polurazrušena skladišta, napuštene vagone, itd, to što smo gledali do 2014. i 2015. godine. Tačno je da nije postojala javna nabavka, gospodine Martinoviću. Ali, o tome smo se izjasnili ovde u Skupštini. O Beogradu na vodi, o međudržavnom sporazumu, se izjasnila ova Narodna skupština. Koliko se ja sećam, vi ste pravnik i nema veće transparentnosti javnosti nego kad dođete u Skupštinu sa predlogom da kažete - ovde ćemo izgraditi jedan omanji grad, Beograd će izgledati još lepše, izgledaće ovako, da je to svim medijima predstavljeno i, gle čuda, Dragan Đilas se digao i kaže - nebitno je čija je ideja bila. Bitno je, hvala onome čija je ta ideja bila. Ali, i Dragan Đilas je nekad to podržavao, čak i Balša Božović. Supruga ili bolja polovina Balše Božovića učestvuje čak u prodaji stanova u Beogradu na vodi, a on je vodio ovde pravu kampanju, Balša Božović, protiv Beograda na vodi. Valjda se posvađao sa devojkom, ili ga devojka napustila, ne znam iz kojih razloga. Mi koji dolazimo u Beograd, i dalje volimo da naša prestonica izgleda dobro, lepo, bez obzira što ne živimo tu. Naša želja je da i mi, a to auto-putevi i investicije omogućuju, po kvalitetu života ne zaostajemo mnogo za Beograđanima. Želimo da i u poljoprivrednim regionima, pa čak i selima, budu pristojni putevi, pristojne telekomunikacije, pristojan život, da se stanovništvo ne seli u Beograd, da Beograd ne raste brojčano, nego da raste izgledom, da raste kvalitetom života svojih građana, da ima moderne stadione, jer mi nemamo nijedan stadion koji je kvalifikovan za UEFA i FIFA prvenstva. Dakle, uskoro Partizan, Zvezda i reprezentacija neće moći da igraju u našoj zemlji ukoliko se ne izgrade i ti stadioni. Mi bi voleli da mi možemo da imamo stadion od 50 hiljada gledalaca, međutim, recimo, u Inđiji je to neizvodljivo. Normalno je da to bude u blizini naše prestonice, na periferiji. Normalno je da imamo stadione, jer i ta gradnja podiže bruto domaći proizvod, podiže utrošak betona, cementa, armature, itd. Na određeni način, i kroz tu vrstu javnih investicija se podiže BDP, građevinci unapređuju svoje tehnologije, bolje se živi, itd. Oni će verovatno imati veće plate, što želim, da novac bude raspoređen što više prema radnoj snazi, a što manje prema kapitalu. Ali, bez kapitala nema ni radnih mesta, tako da treba poštovati i rad, poštovati kapital i naći određenu srazmeru, što ova Vlada pokušava da čini dizanjem minimalne cene rada. Mi smo sanjali san da plata jednog dana u Srbiji bude hiljadu maraka. Ta plata u Srbiji sa hiljadu maraka, pretvorite to u bosanske marke, one su ekvivalentne vrednosti nekad nemačkih maraka i od nove godine prosečna plata u Srbiji će biti hiljadu maraka, a minimalac će biti 500 maraka. Naša želja je da to zaradimo, da i penzije i plate i zaradu budu iz rasta BDP veće, da imamo što više zgrada poput Beograda na vodi. I to je želja, mislim, ne samo vlasti, ne samo opozicije, to je želja svih građana Republike Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 203. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 214. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 225. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 225. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da) Kolega Jojiću, izvolite.
Hvala, gospodine potpredsedniče. Kada su u pitanju javne nabavke, ne treba izostaviti revizore. Postavlja se pitanje - kako je moguće, ako revizor utvrdi kriminal, na desetine i desetine miliona dinara, ili stotine miliona dinara, i da javni, odnosno državni revizor podnese prekršajnu prijavu, a za takvo krivično delo zbog zloupotrebe službenog položaja i zloupotrebe odgovornog lica propisana je kazna do 12 godina, dame i gospodo? Podsetio bih kako su to u javnim nabavkama demokrate u Pančevu 2006. i 2007. godine činili: asfaltirali su ulicu Dositejevu dužine 108 metara, ali je iz budžeta plaćeno 90 miliona dinara, a široka svega sedam metara. Kakva je bila korupcija dame i gospodo iz SNS, vama je dobro poznato. Setite se „Razvojne banke Vojvodine“, gradonačelnik tadašnjeg grada Pančeva je iz budžeta grada Pančeva uzeo 600 miliona dinara i uložio u depozit „Razvojne banke Vojvodine“. Da li su ta sredstva namenjena i upućena na adresu i u koje namene su iskorišćena i da li je depozit, gde su demokrate naredile da u Vojvodini sve opštine i gradovi moraju 30% svog budžeta da daju u depozit „Razvojne banke Vojvodine“ gde se u stvari radilo o organizovanom kriminalu i velikom lopovluku. Da li neko za to odgovora dame i gospodo? Čini mi se ne. Javne nabavke su zaista ozbiljna stvar. Verujem dame i gospodo narodni poslanici, iz SNS da se i vi slažete da javne nabavke moraju da imaju drugi tretman, da moraju imati prioritete, da nadležne službe moraju da rade svoj posao, da inspektori nadležnih resora, ukoliko ne rade svoj posao, imaju da budu razrešeni i krivično gonjeni ukoliko prikrivaju kriminal koji košta ovu državu na milijarde i milijarde i zato nam penzioneri i invalidi imaju od 15.000 do 35.000 penzije itd. Tu treba da povedemo računa i lopove iza brave, u đul baštu, pa neka se nađu tamo jedno vreme, pa da vidimo kako će da se radi. Imaćete dobru vlast i imaćete dobre ljude i podržaće vas narod. Ovako, ako vi ćutite i ne radite svoj posao, odnosno institucije, džaba je ovo što se donose zakoni. Rekao sam, brojni zakoni i podzakonski akti služe nekome kao toalet papir.
Zahvaljujem. Na član 228. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 231amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 233. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Član 233. treba brisati, on govori o poništenju ugovora o javnoj nabavci i o tome da Republička komisija može poništavati ove ugovore, što je apsolutno pravno neprihvatljivo. Ako je ugovor, a jeste, volja dve ili više stranaka potpisana sa obe strane, ne može niko treći, ni peti taj ugovor da poništava, nego nadležni sud u određenom, odgovarajućem sudskom postupku. Ovo je, takođe, nešto čime vi zapravo stavljate javne nabavke u neki poseban tretman, da možete da se ponašate u javnim nabavkama kako god hoćete. Danas ćete da zaključite ugovor, sutra ćete da ga raskinete, a kad vam mi kažemo da treba da raskinete Briselske sporazume, onda vi kažete da to ne možete zato što ste vi odgovorna država, pa nećete da raskidate nešto što je nekad neko pre vas zaključio. Kad vam pomenemo ugovor sa „Fijatom“, onda kažete da vi ne možete tu ništa da uradite zato što to nije vaš ugovor. Znači, ponašate se i odgovarate u javnosti na pitanja onako kako vama odgovara, bez principijelnosti, bez pravnog osnova, bez ozbiljnih zakona. Ne može, dakle, nikakva komisija poništavati ugovore o javnim nabavkama ako su ti ugovori zaključeni voljom, niko nikoga nije naterao. Dakle, ne možemo, evo, nažalost, ne može komisija da raskine ugovor sa „Behtelom“, ali ako se taj ugovor nađe na sudu, onda će sud verovatno utvrditi da se radi o ništavnom ugovoru, odnosno da se radi o štetnom ugovoru i da će ga poništiti zato što je taj ugovor naneo veliku štetu republičkom budžetu i državi Srbiji.
Zahvaljujem. Na član 234. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 235. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 237. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 241. amandman je podneo narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 247. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na Prilog 4. Deo 3, amandman je podneo narodni poslanik Dejan Radenković. Da li neko želi reč? Kolega Radenković, izvolite.
Hvala. Nije loše ovo podneti na Prilog, pa ostanete za kraj, ja bar mislim. Malo se šalim naravno. To je vezano za član 75. o kome sam pričao, ali dobro, videćemo kako će se sve to odvijati, jer jednostavno ako vi ostavite prostora za ove usluge poput FTO-a, fizičkog obezbeđenja, pravne, zdravstvene, hranu za socijalno ugrožene, za vrtiće, jednostavno ako ostavite bez da se jednostavno ne obezbedite pravo za zaštitu prava, mislim da to nije dobro. Ali, eto tako smo danas odlučili. Ja bih na samom kraju samo da kažem još da svi znamo koliko je, ja nemam tu razloga da od 2012. godine, koliko su reforme javnih nabavki bile deo politike ove parlamentarne većine i koliko je energije posvećeno na poboljšanju ove oblasti i ovog kompleksnog procesa. Znači, SPS, a meni je posebno drago što ćemo imati ovu unapređenu verziju zakona i mi moramo da priznamo i znamo koliko su naši partneri imali velike zasluge za unapređenje sistema javnih nabavki, ali isto tako da ćemo ovaj, kao što sam ja ovom prilikom kroz amandmanske predloge pokušao, da popravimo ovaj zakon na neki način. Meni je žao što nisu postali deo registrative, upravo zato što smatramo da su dobri i ispravni. Ovo amandmansko doterivanje zakona je izuzetno bitno i mislim da je to svima jasno, ali dobro, nije bilo prostora, videćemo se. Na samom kraju, samo još da kažem ono što sam rekao i u načelu, da SPS, kao socijalno društveno odgovorna stranka, smatra da ovaj Predlog zakona o javnim nabavkama ima potencijal da unapredi sistem javnih nabavki, pre svega u smislu stvaranja, efikasnijeg sistema koji će omogućiti da se ostvare osnovni ciljevi javne nabavke, a to je da naručilac dobije tzv. vrednost za novac. Ja vam se u ime poslaničke grupe SPS zahvaljujem i zahvaljujem na vrlo konstruktivnoj raspravi koja je danas mogla da se čuje u parlamentu. Hvala vam puno na pažnji.
Zahvaljujem. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Sa ovim bismo završili sa današnjim radom. Nastavljamo sutra u 10.00 sati. Hvala lepo.