Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2016. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 89 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 134 narodna poslanika i da imamo uslove za početak rada. Poštovani narodni poslanici molim vas da minutom ćutanja odamo poštu Slađani Stanković i Jovici Stepiću, službenicima naše Ambasade u Libiji, koji su u petak tragično izgubili svoje živote. Neka im je večna slava i hvala. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Olena Papuga i Stefana Miladinović. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv sednice Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine u 2016. godini, koja je sazvana na zahtev Vlade, saglasno članu 106. stav 3. Ustava Republike Srbije i članu 48. stav 3. Zakona o Narodnoj skupštini i članu 249. Poslovnika Narodne skupštine, dostavljen vam je zahtev za odražavanje vanrednog zasedanja Narodne skupštine, sa određenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Određen je sledeći D n e v n i r e d: 1. Predlog zakona o javnim preduzećima; 2. Predlog zakona o metrologiji; 3. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o kontroli predmeta od dragocenih metala; 4. Predlog zakona o sticanju prava svojine na zemljištu, objektima i vodovima Privrednog društva za proizvodnju i preradu čelika Železara Smederevo d.o.o. Smederevo; 5. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javno-privatnom partnerstvu i koncesijama; 6. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji; 7. Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Republike Koreje o izbegavanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze na dohodak; 8. Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Velikog Vojvodstva Luksemburg o izbegavanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze na dohodak i na imovinu; 9. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o vazdušnom saobraćaju između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske; 10. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Kazahstan o međunarodnom drumskom saobraćaju; 11. Predlog zakona o potvrđivanju Protokola o izmenama i dopunama člana 1(a), člana 14(1) i člana 14(3)(b) Evropskog sporazume od 30. septembra 1957. godine o međunarodnom drumskom prevozu opasne robe (ADR); 12. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o uzajamnoj zaštiti intelektualne svojine tokom bilateralne vojno-tehničke saradnje; 13. Predlog zakona o javnom zdravlju; 14. Predlog zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti. Narodni poslanik Igor Bečić, na osnovu člana 92. stav 2, člana 157. stav 2. i člana 170. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi zajednički načelni i jedinstveni pretres o predloženim tačkama dnevnog reda od 1. do 14. (Marko Đurišić, s mesta: Poslovnik.) Izvolite. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić.
Poštovana predsednice, ja nisam čuo da ste vi u skladu sa članom 86. obrazložili zašto je ova sednica sazvana u roku kraćem od sedam dana, kao što govori član 86. Kaže u stavu 2. da može da se sazove u kraćem roku, ali kaže - predsednik Narodne skupštine je dužan na početku sednice da obrazloži takav postupak. Vi nam niste obrazložili zbog čega je ova sednica sazvana pre manje od 48 sati. Saziv je zaveden u Skupštini nešto pre 16 časova u subotu, sa 14 tačaka dnevnog reda, od kojih je pet zakona koje je Vlada usvojila u subotu pre podne, a u Skupštinu su dostavljeni nekoliko minuta pre nego što je zakazivanje sednice upućeno poslanicima. Samo tri od ovih zakona nisu po hitnom postupku. Mislio sam da smo u ovom sazivu videli sve i nisam očekivao da može dalje da se obesmisli parlamentarni rad na ovakav način, da poslanici nemaju nikakvu mogućnost da se upoznaju sa zakonima, da na njih stave eventualno amandmane i da kvalitetno učestvuju u raspravi. Vi ste bili dužni da nam obrazložite svoj postupak, a to niste uradili. Ja vas molim da nam obrazložite šta hoćete da sakrijete na ovoj sednici danas? Pre nekoliko dana probali ste da sakrijete Sporazum Srbije i NATO pakta. Imali ste nekoliko hiljada ljudi na ulicama Beograda pre dva dana. Hoćete li posle ove sednice da imate 100.000 ljudi na ulicama? Ja vas molim da poštujete Poslovnik, da nam date obrazloženje zašto je sednica sazvana u roku koji je kraći od sedam dana, kao što kaže Poslovnik. Hvala.
Zahvaljujem. Nema namere ništa da se sakrije. Ne razumem primedbu da je nešto htelo da se sakrije na pretprošloj sednici, sporazum koji je, koliko vidim, i u medijima i po svojim sećanjima star desetinu godina, otprilike. Mislim da je vaša primedba više političke prirode nego suštinska. Izvinite ako nisam pročitala uobičajeno obrazloženje razloga za zakazivanje sednice kraće od uobičajenog roka od sedam dana, nego manje od 48 sati, ali je ispunjen rok od 24 sata, takođe, u skladu sa Poslovnikom, ali mogu pročitati. Dakle, saglasno članu 86. stav 2. i članu 87. stav 2. Poslovnika Skupštine, ova sednica je sazvana u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 86. stav 1. Poslovnika izuzetno za ponedeljak, dakle, mimo dana utvrđenih u članu 87. stav 1. zbog potrebe da Skupština što pre razmotri predloge zakona iz dnevnog reda koji je utvrđen u zahtevu Vlade. Kao što znate, nalazimo se u vanrednom zasedanju i na nama je samo da zakažemo sednicu po zahtevu ovlašćenog predlagača za ponedeljak, za utorak, a kao što znate očekujemo uskoro i raspisivanje izbora za ovaj parlament i u tome ima razloga zašto moraju suštinski razlozi da se obrazlože i povede diskusija, ulažu amandmani i usvojimo neke od ovih zakona ili sve. Videćemo, to zavisi od većine poslanika kakav budu imali stav, ja to ne mogu da prejudiciram. Pretpostavljam da želite da glasamo za povredu? (Da) Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević.
Poštovane dame i gospodo, uvažena predsednice Narodne skupštine, ja reklamiram član 27. Poslovnika i predlažem vama, predsednice Narodne skupštine, gospođo Gojković da uložite svoj lični autoritet i autoritet koji vam daje institucija čiji ste predsednik, odnosno predsednica, da utičete na potpredsednika Narodne skupštine gospodina Bečića, na članice i članove Vlade da se povuče zahtev da se na ovoj vanrednoj sednici Narodne skupštine od 14 predloženih zakona raspravlja u okviru jedne samo tačke dnevnog reda, poštovana predsednice Narodne skupštine, budući da rešenja do kojih sam ja stigao čitajući ove predloge zakona nisu međusobno uslovljena, kao što nam je u svom dopisu poslao potpredsednik Narodne skupštine gospodin Bečić. Budući da, ja mislim, rešenja, na primer, u Predlogu zakona o sticanju prava svojine na zemljištu, objektima i vodovima Privrednog društva za proizvodnju i preradu čelika „Železara“ Smederevo i rešenja iz Predloga zakona o javnom zdravlju ili Predloga zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesnih, nisu međusobno uslovljena, a da nam uz to potpredsednik Bečić nije ni objasnio, niti argumentovao kako je on došao do toga da on smatra da jesu međusobno uslovljena, ja vas pozivam predsednice Narodne skupštine da svojim ličnim autoritetom i autoritetom koji vam daje institucija, predsednice Narodne skupštine, utičete na naše gošće, goste, na potpredsednika Bečića da se povuče ovaj zahtev, jer u suprotnom mi ćemo biti prinuđeni da u ovoj raspravi idemo amandmanski član po član čitajući, objašnjavajući, kako bi svi građani čuli da ova rešenja nisu međusobno uslovljena.
Hvala. To je vaše pravo i pretpostavljam da ćemo ići član po član. To nije nikakav problem, a pravo poslanika, ne u svojstvu potpredsednika, nego u svojstvu poslanika, je da u skladu sa članom 92. predloži spajanje rasprave, a u skladu sa članom 157. na nama je da li ćemo to prihvatiti ili ne. (Vladimir Pavićević, s mesta: Nije argumentovao gospodin Bečić.) Ne mogu da osporim ničije pravo ako koristi Poslovnik. Mogu da ga zamolim, ali ne mogu da mu osporavam pravo. Da li želite da glasamo?(Da) Da li narodni poslanik Igor Bečić želi reč? (Ne) Stavljam na glasanje ovaj predlog o spajanju tačaka od 1. do 14. dnevnog reda. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 146, protiv – 12, uzdržanih – nema, nije glasalo devet narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila predlog poslanika Igora Bečića. Prelazimo na rad po dnevnom redu. (Marko Đurišić, s mesta: Poslovnik.) Izvolite.
Hvala, poštovana predsednice. Hteo bih da iskoristim mogućnost da po članu 97. Poslovnika predložim duže vreme pretresa od Poslovnikom utvrđenih pet časova. Naime, vladajuća većina je usvojila objedinjen pretres, 14 tačaka dnevnog reda, koje, kao što je to rekao kolega Pavićević, nemaju nikakve veze jedna sa drugom i za predstavnike Vlade po ovim zakonima je određeno pet ministara u Vladi Srbije i smatramo, ako želimo da iole kvalitetnu raspravu po ovim zakonima obavimo u parlamentu, koje je mesto gde treba da se govori o zakonima, a ne na ulicama, da produžimo vreme rasprave, kako bi što više poslanika moglo da učestvuje u raspravi i da da svoje mišljenje na predloge zakona. Dakle, ovde su zakoni koji su iz oblasti finansija, privrede, zdravlja, saobraćaja i trgovine i telekomunikacija, nekoliko međunarodnih sporazuma. Smatram da ima puno zainteresovanih za diskusiju i da bi bilo u redu, kada već vodimo ovaj objedinjeni pretres, da imamo priliku da imamo duplo duže vreme da obrazložimo svoje stavove po ovim potpuno nespojivim zakonima, pošto ste upravo odlučili da zajednički pretres obavite. Hvala.
Čuli ste predlog poslanika Marka Đurišića. Molim da se izjasnimo o predlogu. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 14, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 150 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije usvojila ovaj predlog. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da su pozvani da današnjoj sednici prisustvuju dr Rasim Ljajić, potpredsednik Vlade i ministar trgovine, turizma i telekomunikacija, Željko Sertić, ministar privrede, dr Dušan Vujović, ministar finansija, i dr Zoran Lončar, ministar zdravlja, kao i njihovi saradnici. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. i članu 170. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni i jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o javnim preduzećima; Predlogu zakona o metrologiji; Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o kontroli predmeta od dragocenih metala; Predlogu zakona o sticanju prava svojine na zemljištu, objektima i vodovima Privrednog društva za proizvodnju i preradu čelika Železara Smederevo d.o.o. Smederevo; Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o javno-privatnom partnerstvu i koncesijama; Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji; Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Republike Koreje o izbegavanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze na dohodak; Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Velikog Vojvodstva Luksemburg o izbegavanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze na dohodak i na imovinu; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o vazdušnom saobraćaju između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Kazahstan o međunarodnom drumskom saobraćaju; Predlogu zakona o potvrđivanju Protokola o izmenama i dopunama člana 1(a), člana 14(1) i člana 14(3)(b) Evropskog sporazuma od 30. septembra 1957. godine o međunarodnom drumskom prevozu opasne robe (ADR); Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o uzajamnoj zaštiti intelektualne svojine tokom bilateralne vojno-tehničke saradnje; Predlogu zakona o javnom zdravlju; Predlogu zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti. Da li želi reč predstavnik predlagača? (Da) Reč ima ministar dr Zlatibor Lončar.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, ovim zakonom uređuje se zaštita stanovništva od zaraznih bolesti i posebna zdravstvena pitanja, određuju se zarazne bolesti koje ugrožavaju zdravlje stanovništva Republike Srbije i čije sprečavanje i suzbijanje je od opšteg interesa za našu državu, sprovođenje epidemiološkog nadzora i mera, način njihovog sprovođenja i obezbeđivanje sredstava za njihovo sprovođenje, vršenje nadzora nad izvršenjem ovog zakona, kao i druga pitanja od značaja za zaštitu stanovništva od zaraznih bolesti. Imajući u vidu da je od donošenja ovog zakona prošlo više od deset godina i u ovom periodu došlo do razvoja zdravstvene zaštite, kao i potreba za sprovođenjem i usklađivanjem nacionalnog zakonodavstva sa evropskim propisima, odnosno Međunarodnim zdravstvenim pravilnikom, drugim međunarodnim aktima i preporukama Svetske zdravstvene organizacije i EU, pristupilo se izradi novog zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti. Značaj donošenja zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti, prvenstveno je što se njime obezbeđuje visok nivo zaštite života i zdravlja ljudi, sprečavanje i suzbijanje zaraznih bolesti, kao i njihovo odstranjivanje i iskorenjivanje. Donošenjem ovog zakona sveobuhvatno će se urediti odgovarajući aspekti uslova u pogledu zaštite stanovništva od zaraznih bolesti, koji će sprovoditi planiranjem, organizovanjem i primenom propisanih mera, kontrolom sprovođenja tih mera i obezbeđenjem materijalnih i drugih sredstava za njihovo sprovođenje. Sprovođenje mera zaštite stanovništva od zaraznih bolesti propisanih ovim zakonom i obezbeđivanjem sredstava za njihovo sprovođenje, imaju prioritet u sprovođenju ostalih mera u oblasti zdravstvene zaštite. Zadatak je Republike Srbije da preko svojih nadležnih organa to pravo što je moguće organizovanije, efikasnije sprovodi, a sve to u cilju zaštite stanovništva od zaraznih bolesti. U sadašnjem trenutku, oblast zaštite stanovništva od zaraznih bolesti uređeno je na određen način kroz 12 zakona. Zakonom o zaštiti stanovništava od zaraznih bolesti uređuje se zaštita stanovništava od zaraznih bolesti na način sveobuhvatnog definisanja mera za zaštitu stanovništava od zaraznih bolesti, sprovođenja epidemioloških nadzora…
Gospodine ministre, imamo primedbu poslanika da ne čuju, pa samo malo mikrofon okrenite prema vama.
Predloženim zakonskim rešenjem povećava se stepen zaštite stanovništva od zaraznih bolesti koje ugrožavaju zdravlje stanovništva Republike Srbije i čije sprečavanje, rano otkrivanje i suzbijanje je od opšteg interesa za Republiku Srbiju. Takođe, ovim zakonom su propisane, odnosno usklađene sa propisima EU, pored već postojećih mera i sledeće mere: rano otkrivanje izvora, rezervoara i puteva prenošenja zarazne bolesti, informisanje zdravstvenih radnika i stanovništva i dr. Na posebnu preporuku Evropske komisije utvrđen je novi termin „definicija slučaja“. Zarazne bolesti definisane su određenim kriterijumima i date po kategorijama i povezane sa posebnim zdravstvenim pitanjem koje se odnosi na sprovođenje epidemiološkog nadzora i mere koje se primenjuju za sprečavanje i suzbijanje zarazne bolesti. Precizno su urađene mere i opšte mere za zaštitu stanovništva od zaraznih bolesti, kao i obaveza nadležnih organa, autonomnih pokrajina, jedinica lokalnih samouprava, pravnih lica, preduzetnika i fizičkih lica da organizuju i sprovode mere za zaštitu od zaraznih bolesti. U pogledu imunizacije urađena je odredba o obaveznoj imunizaciji, preporučena u slučaju epidemije zaraznih bolesti, obavezna vanredna imunizacija u pogledu uslova transporta i čuvanja do upotrebe, vakcine i seruma, primenjuje se princip hladnog lanca, a nadzor sprovodi nadležni organ sanitarne inspekcije. Imunizacija je obavezna za: lica određenog uzrasta, protiv tuberkuloze, difterije, tetanusa, velikog kašlja, dečje paralize, malih boginja, rubeola, zauška, virusnog hepatitisa B, oboljenja izazvanih hemofilusom, influencija tipa B i oboljenja izazvanih streptokokom-pneumonijom, lica izložena određenim zaraznim bolestima hepatitisom B, hepatitisom A, trbušnom tifusu, besnilu, tetanusu, lica koja u toku svog rada mogu biti izložena navedenim zaraznim bolestima, lica u posebnom riziku od bolesti hepatitisom B, gripa, meningelnih bolesti, oboljenja izazvanih streptokokom-pneumonije i homofilusom influencija B, varičele, infekcije izazvane respiratornim, sinicijalnim visurima, imunodeficijenti i okogeni pacijenti. Lica zaposlena u zdravstvenim ustanovama protiv određenih zaraznih bolesti odnose se na lica na odeljenjima sa povećanim rizikom hirurške grane i sl. Putnike u međunarodnom saobraćaju, protiv žute groznice i drugih zaraznih bolesti po zahtevu zemalja u koje se putuje. Za boravak dece u predškolskim ustanovama, kao i u ustanovama za smeštaj dece bez roditeljskog staranja neophodna je obavezna imunizacija, osim u slučaju postojanja medicinske kontraindikacije koju utvrđuje doktor medicine odgovarajuće specijalnosti ili stručni tim za kontraindikacije. Preporučena imunizacija je imunizacija koju doktor medicine ili specijalista odgovarajuće grane medicine preporučuje, u skladu sa programom imunizacije stanovništva protiv određenih zaraznih bolesti, za: lica određenog uzrasta protiv varičele, HPV infekcije, hepatitisa A i B, gripa, oboljenja izazvanih streptokokom-pneumonijom i drugih u skladu sa zakonom. Po kliničkim idikacijama protiv hepatitisa A i B, gripa i oboljenja izazvanih streptokokom-pneumonijom i drugih u skladu sa zakonom. Putnike u međunarodnom saobraćaju protiv trbušnog tifusa, hepatitisa A i B, gripa, dečije paralize i drugih u skladu sa zakonom. Takođe, ovim zakonom biće jasno utvrđene odgovarajuće mere, prava i obaveze odgovornosti subjekata u sprovođenju, suzbijanju, iskorenjivanju zaraznih bolesti. Za sprovođenje ovog zakona nije potrebno obezbediti sredstva u budžetu Republike Srbije za 2016. godinu, a sredstva za sprovođenje ovog zakona za 2017. godinuplaniraće se u skladu sa budžetskim aktivnostima Republike Srbije. Zakonom o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti predviđeno je donošenje niza podzakonskih akata koji će ministar nadležan za poslove zdravlja na osnovu ovlašćenja ovog zakona doneti u roku od 12 meseci od dana stupanja na snagu ovog zakona. Do donošenja podzakonskih akata na osnovu ovlašćenja iz ovog zakona i primenjivaće se za propise donete na osnovu trenutnog Zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti, ako nisu u suprotnosti sa zakonom. Nacrt zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti planiran je planom rada Ministarstva zdravlja, za drugi kvartal 2016. godine planom rada Vlade za 2016. godinu. Zakon o javnom zdravlju uređuje se u oblasti delovanja javnog zdravlja nadležnosti planiranja sprovođenja aktivnosti očuvanjem i unapređenjem zdravlja stanovništva kao i način finansiranja. Cilj ovog zakona je ostvarivanje javnog interesa stvaranjem uslova za očuvanje i unapređivanje zdravlja stanovništva putem sveobuhvatnih aktivnosti društva. Oblast javnog zdravlja u Republici Srbiji je regulisana posebnim zakonom i direktno je uređena nizom drugih propisa počev od Ustava kao najvišeg zakonodavnog pravnog preko drugih zakona i odgovarajućih podzakonskih akata. Zakon o javnom zdravlju donet je 3. septembra 2009. godine, od 9. septembra 2009. godine, kada je zakon stupio na snagu dogodile su se značajne izmene i usvojeni su novi javno-zdravstveni dokumenti u Evropi i svetu koje bi trebalo da sledi Republika Srbija, tako da je donošenje novog zakona o javnom zdravlju najbolji način za sveobuhvatno uređivanje i rešavanje ovih značajnih društvenihpitanja. U navedenom kontekstu razmatrane su mogućnosti za izmene i dopune važećeg Zakona o javnom zdravlju, međutim, obim izmena i novina u radnoj verziji zakona koji se predlaže čini neracionalnim za održavanje teksta postojećeg zakona. Broj postojećih zakonskih akata ne govore o njihovoj primeni u praksi, naprotiv, zbog brojnosti propisa i preklapanja nadležnosti, zapažaju se problemi u njihovoj efikasnoj primeni. Dosadašnji Zakon o javnom zdravlju nije predvideo da se javno zdravlje sprovodi u svim politikama. Neophodno je donošenje ovog zakona o javnom zdravlju radi usklađivanja sa deset prepoznatih ključnih oblasti delovanja javnog zdravlja u skladu sa preporukama regionalne Kancelarije svetske zdravstvene organizacije za Evropu. Ključne oblasti delovanja javnog zdravlja obuhvataju nadzor nad zdravstvenim blagostanjem populacije, praćenje i odgovor na opasnost po zdravlje i vanredne situacije, zaštita zdravlja uključujući bezbednost životne i radne sredine, hrane i drugo, promocija zdravlja uključujući aktivnosti usmerene na društvene odrednice zdravlja i nejednakosti u zdravlju, prevencija, sprečavanje i suzbijanje bolesti uključujući rano otkrivanje, obezbeđivanje dobrog upravljanja za zdravlje i blagostanje, obezbeđivanje dovoljno kompetentnih javno-zdravstvenih kadrova, obezbeđivanje održive organizacione strukture i finansiranje, zastupanje, komunikacija, društvena mobilizacija za zdravlje i unapređenje javno-zdravstvenih istraživanja za politiku i praksu zasnovanu na informacijama. Analizirajući važeći registar propisa u Republici Srbiji, ustanovljeno je da postoji više od 170 propisa koji se direktno ili indirektno odnose na javno zdravlje, zakon, uredbe, odredbe, pravilnici, naredbe, uputstva. Dosadašnji Zakon o javnom zdravlju bio je zasnovan na tadašnjim znanjima, iskustvima u ovoj oblasti, a propisi u vezi javnog zdravlja se mogu naći u zakonodavnim oblastima izvan sistema javnog zdravlja. Donošenjem novog zakona o javnom zdravlju u pravnom sistemu Republike Srbije rešiće se gore navedeni problem brojnih regulativa koji se odnosi na javno zdravlje, a sadržan u posebnim propisima u različitim oblastima izvan sistema zdravstvene zaštite, kao i usklađivanje sa ključnim oblastima delovanja javnog zdravlja. Javno zdravlje će se prepoznati kao prioritetna delatnost i obeštećenje sa primenom novih pristupa. Ovim zakonom izričito će se utvrditi obaveza nosioca i svih učesnika u obavljanju delatnosti javnog zdravlja. Pored navedenog uočeno je da postoje broje teškoće koje ukazuju na nedostatke i slabosti u funkcionisanju, posebno u uslovima da se aktuelni sistem zdravstvene zaštite sačuva sa rastućim zdravstvenim problemima, povezanim za životnom sredinom, stilovima života, populacije, problemom siromaštva i problemom osetljivih, posebno ugroženih ekonomski socijalno nedovoljno uključenih grupa stanovništva. Instituti, zavodi za javno zdravlje treba da imaju inspektorski pristup u rešavanju problema zajednice, a osnovni koncept javnog zdravlja treba da se temelji na široj saradnji različitih društvenih i privrednih subjekata. Cilj donošenja ovog zakona je ostvarivanje javnog interesa sa stvaranjem uslova za očuvanje i unapređenje zdravlja stanovništva putem sveobuhvatnih aktivnosti u društvu. Takođe treba da se postigne primena pristupa zdravlja u svim politikama EU i Svetske zdravstvene organizacije, kao i osnaživanje jedinica lokalnih samouprava za sprovođenje aktivnosti iz oblasti delovanja javnog zdravlja. Pored toga, donošenjem novog zakona biće omogućeno ostvarivanje sledećih ciljeva predviđenih Strategijom javnog zdravlja Republike Srbije – praćenje ovulacija, analiza zdravstvenih potreba, očuvanje zajednice, praćenje i kontrola zaraznih i nezaraznih bolesti, povreda, promocija i podrška zdravim stilovima života, promocija razvoju i podrška javnoj zdravstvenoj politici, razvoju i edukaciju ljudskih resursa u oblasti javnog zdravlja, postavljanje i razvoj partnerstva u rešavanju javno-zdravstvenih problema, promocija razvoj, podrška i pokretanje akcija koje obezbeđuju zdravu radnu životnu sredinu, promocija, razvoj i podrška zdravlja u svim životnim dobima, promocija, razvoj i podrška akcija za unapređenje zdravstvenog stanja kod svih grupa stanovništva, podrška razvoja pristupačne i kvalitetne zdravstvene zaštite. Zato je donošenje novog zakona najbolji način za rešavanje gore navedenih problema, kao i činjenica da su oblasti javnog zdravlja uređene propisima koji su u sprovođenju i nadležnostima više ministarstava. Razlozi za donošenje zakona po hitnom postupku su značajne izmene koje su se dogodile, od donošenja važećeg Zakona o zdravlju i usvajani novi jednozdravstveni dokumenti u Evropi i svetu koje RS kao kandidat za članstvo u EU ima obavezu da ugradi u zakonsku regulativu koja bi trebalo da sledi što hitnije i treba primeniti cilj očuvanja i unapređenja javnog zdravlja. Uređivanje oblasti javnog zdravlja na osnovu uređivanja načela javnog zdravlja u oblasti delovanja javnog zdravlja, društvena briga za javno zdravlje, Nacionalni savet za javno zdravlje, uslovi i obaveze za delovanje u oblasti javnog zdravlja i drugo predstavlja predmet zakonske regulative, te se stoga oblast može urediti isključivo na ovaj način. Napominjemo da će donošenje novog zakona uticati na rad Saveta za zdravlje u jedinicama lokalne samouprave u skladu sa Zakonom o pravima pacijenta. Naime, tim zakonom je propisano da jedinica lokalne samouprave je u obavezi da formira savet zdravlje i da Ministarstvo zdravlja donese godišnji izveštaj o radu i preduzetim merama za zaštitu prava pacijenta. Ovim zakonom se takođe propisuje obaveza da svaka jedinica lokalne samouprave formira savet za zdravlje koji će pored obaveza iz Zakona o pravu pacijenta, obavljati i određene poslove iz oblasti delovanja javnog zdravlja. Takođe predložena rešenja će uticati na osnivanje Nacionalnog saveta za javno zdravlje, kao i na osnaživanje Instituta zavoda za javno zdravlje kao nosioca aktivnosti u oblasti javnog zdravlja. Nisu uočeni novi troškovi, samo bolja organizacija i preraspodela budžeta jedinica lokalne samouprave u smislu podrške za unapređenje zdravlja, prihvatanje odgovornosti za zdravstvene ustanove i ostale učesnike u javnom zdravlju na svojoj teritoriji. Smatramo da pozitivni efekti zakona apsolutno opravdavaju eventualne troškove koje bi lokalne samouprave imale samo u smislu preraspodeljivanja sredstava iz postojećeg budžeta i preusmeravanja na aktivna javna zdravlja. U skladu sa članom 41. Poslovnika Vlade Republike Srbije na predlog Ministarstva zdravlja Odbor za javne službe Vlade dana 4.12.2015. godine doneo je zaključak o sprovođenju javne rasprave o Nacrtu zakona o javnom zdravlju. Tom prilikom utvrđen je program javne rasprave i rok od 4. do 24. decembra 2015. godine u kom se ona treba sprovesti i da je nosilac sprovođenja javne rasprave o Nacrtu zakona o javnom zdravlju Ministarstvo zdravlja. Javna rasprava o Nacrtu zakonao javnom zdravlju sprovedena je u utvrđenom roku za predstavnike državnih organa, organizacija javnih službi i komora zdravstvenih radnika, komore zdravstvenih ustanova, udruženja pacijenata, kao i svih zainteresovanih subjekata, pravnih i fizičkih lica koji učestvuju u ostvarivanju zdravstvene zaštite, a po pozivu i za predstavnike Zaštitnika građana, Poverenika za dostupnost informacija od javnog značaja i Poverenika za zaštitu ravnopravnosti. Javnost je imala prilike da doprinosi putem posebno otvorenog naloga za elektronsku poštu, a tekst Nacrta zakona postavljen je na sajtu Ministarstvu zdravlja i na portalu E uprave. Predlog nacrta ovog zakona o javnom zdravlju sveobuhvatno je prethodno prodiskutovan prvo na dve stručne rasprave, a zatim u okviru četiri posebno organizovane javne rasprave. U javnoj raspravi je učestvovalo ukupno više od 550 stručnjaka i pojedinaca zainteresovane javnosti i institucija i udruženja građana, UNICEF. Svetska zdravstvena organizacija imala je priliku da iskaže i dostavi u pisanoj formi primedbe, predloge i sugestije. Pored registrovanih, usmeni broj pristiglih pisanih primedbi, predloga i sugestija u periodu trajanja rasprave bio je 13 i sve su bile dragocene i razmotrene. Pojedine sugestije i primedbe su bile odlične, ali i suviše specifične i nisu mogle da budu integrisane u tekst Nacrta zakona. Uzete su u obzir i biće integrisane u predviđena podzakonska akta nakon usvajanja zakona. Od stupanja na snagu ovog zakona neophodno je doneti odgovarajuće propisane podzakonske akte kojima se definišu bliži uslovi u oblasti javnog zdravlja. Pravilnik o sprovođenju javnog zdravlja i oblasti životne sredine i zdravlja stanovništva, pravilnik o sprovođenju javnog zdravlja u oblasti radne okoline i zdravlja radno aktivnog stanovništva, pravilnik o delovanju u oblasti javnog zdravlja. Tokom primene ovog zakona sprovodiće se sve aktivnosti koje su propisane ovim zakonom i posebna pažnja biće posvećena uspostavljanju baze podataka koji su neophodni za sprovođenje ovog zakona. Zahvaljuje.
Zahvaljujem gospodine ministre. Da li gospodin Sertić želi reč? Izvolite.
Dobar dan još jedanput. Pozdravljam poštovano predsedništvo i vas sve poslanike. Danas ćemo barem u mom resoru predstaviti šest zakona koji su međusobno veoma povezani i čine jednu celinu u rešavanju i pokušajima svih napora da rešimo sve ono što nije ili urađeno u prethodnim godinama ili je rađeno a onda smo u međuvremenu uočili određene nepravilnosti i ovim načinom pokušavamo da te nepravilnosti ispravimo, sve u interesu poboljšanja poslovnog ambijenta i privlačenja investicija, otvaranja novih radnih mesta i realizacije svih onih poslova koji su realizovani ne samo u politici SNS, nego i u ekspozeu premijera od momenta kada je preuzeo rukovođenje. Prvi zakon koji će verovatno izazvati najviše pitanja i polemike među svim poslanicima je Zakon o javnim preduzećima. Već smo imali priliku da u javnosti čujemo određene komentare i primedbe na taj zakon od različitih interesnih strana, od strane politike i ljudi koji predstavljaju politiku u našoj zemlji, koji su smatrali da je zakon možda i prestrog, od strane nezavisnih tela koji su tražili pooštravanje određenih uslova, od strane nevladinog sektora koji je imao svoje zamerke itd. Naš zadatak je bio da sve to nekako pokušamo da sublimiramo u najbolje, najodrživije i najmudrije tačke ovog zakona kako bismo dobili rezultat, a cilj ovog zakona je bio da obezbedimo da naša preduzeća mogu dugoročno da posluju. Javna preduzeća postoje u ovoj Srbiji jer im je država dala pravo da rade određeni javni interes i javni posao. Dakle, nemate javna preduzeća sva koja baš mogu tržišno da opstanu, ili su dobila određeni monopol pa mogu na osnovu tog monopola da definišu svoje prihode ili dobijaju subvencije od države, a onda je pitanje na koji način te iste subvencije kontrolišu. U Republici Srbiji danas imamo 37 preduzeća na republičkom nivou i 691 preduzeće na lokalu. Verujte mi da najveći broj problema je uočen upravo u funkcionisanju preduzeća na lokalnom nivou i najveći broj zloupotreba ili korišćenja nedovoljno precizno i jasno definisanih tački zakona, prethodnog Zakona o preduzećima je uslovio da smo imali mnogo loših primera koji su se svi na kraju završavali negativno po fiskalne efekte u Republici Srbiji. Onog momenta kada određeno preduzeće na lokalnom nivou bude ugašeno i ostavljeno da samo formalno-pravno funkcioniše i zaposleni se prebace u drugo preduzeće pod sličnim imenom i nastave da funkcionišu, svi minusi iz ovog preduzeća prelaze prvo na lokalnu samoupravu, a potom imaju implikaciju i u budžet Srbije. To je samo jedan od detalja šta smo želeli i šta smo uočili u ovim problemima i na koji način smo želeli da ih rešimo. Postoje dve strateške odlike, dve strateške političke odluke koje su donet i koje definišu ovaj zakon o javnim preduzećima kao potpuno drugačiji. Prvi je da socijalna politika ne može da se vodi preko javnih preduzeća i ne treba da se vodi. Javna preduzeća moraju da budu održiva. Moraju da budu ili profitabilna, ako imaju uslove za to, ili da budu na onome, kako se kaže, pozitivnoj nuli sa subvencijama i sa svim davanjima koje država čini za njih ili pravima koja im daje, ali ona moraju da budu dobro upravljana i moraju da imaju profesionalni menadžment i moramo da znamo svi, svi građani Srbije moraju da budu ubeđeni da ta javna preduzeća nisu izvor korupcije i leglo samo za političke kadrove nego da budu zaista u funkciji interesa građana Srbije, u funkciji privrede i u funkciji osnovnoj koju je dala država. Drugi važan deo je odluka da država izađe ili da polako izlazi iz privrednih aspekata. Država je tu da uredi privredni ambijent, da da mogućnosti za investicije domaće i strane, da veći broj ljudi imaju pravo da radi, da o svojim zakonima koje donosimo ovde u Skupštini omogućimo da ljudi imaju želju da osnivaju svoje kompanije ili oni koji već rade da mogu da proširuju, ali nikako da država bude ta koja će da osniva kompanije i da radi i to je velika promena. Prvo krećemo od javnih preduzeća i zato smo ovim zakonom predvideli niz mera kojima ćemo ozbiljno ustrožiti poslovanja javnih preduzeća i ljudi koji budu vodili javna preduzeća, bilo da se radi o direktorima, bilo da se radi o članovima nadzornih odbora, moraće da imaju visoke profesionalne performanse, moraće da budu odgovorni. Sada ću vam, kada budem obrazlagao pojedine tačke, dati i sve one zloupotrebe i mogućnosti koje su bile ostavljene u prethodnom zakonu. Još jedna od važnih stvari finansijskih implikacija na naš budžet je rezultat da smo po pitanju garancija i dugova javnih preduzeća imali skoro 2,2% BDP u 2014. godini. To je ogroman minus koji nam pravi opterećenje za naš budžet. Po planu koji je usvojilo Ministarstvo finansija, do 2018. godine taj deo treba da padne na 0,5%.Dakle, i sadašnja Vlada više ne dozvoljava nikome, niti jednom preduzeću da dobije garanciju ili sredstva iz budžeta za bilo kakvo tekuće poslovanje gubitaka, osim za razvojne projekte, kojih imamo i u ovoj godini i to se vidi u rezultatima. Gubici javnih preduzeća su ogromni. U 2013. godini su iznosili preko 55 milijardi dinara, u 2014. godini preko 40 milijardi dinara. Tek 2015. godini po prvi put je država počela da vodi centralizovan način upravljanja i kontrole javnih preduzeća. Po prvi put smo dali precizno uputstvo javnim preduzećima kako i na koji način treba da popune svoje planove poslovanja i kako ćemo ih kontrolisati u budućem periodu. Na svaka tri meseca, dakle svaki kvartal, javna preduzeća su imala obavezu da dostavljaju svoje izveštaje i u tim izveštajima na kraju 2014. godine, dakle u planovima za 2015. godinu predvideli smo ukupna smanjenja gubitaka na oko 35 milijardi dinara. Mi nemamo još uvek konsolidovane podatke, jer podaci nisu svi završeni, nisu predati u Agenciju za privredne registre, ali po svim efektima koje do sada imamo, kroz ova tri kavrtala koja smo merili, mislim da ćemo uspeti da realizujemo taj plan, koji je bio drastičan otklon od svega onoga što je bilo u prethodnom periodu. Sve su to opšte priče šta bi trebali da uradimo i na koji način, a sada ću vam obrazložiti samo par ključnih tačaka iz zakona, koje verujem da ste imali vremena da pročitate i da vidite koje su sve to uočene nejasnoće i problemi bili u prethodnom periodi i šta je to što smo ovim zakonom pokušali da uvedemo. Kao prva stvar, sadašnjim zakonom nije bilo jasno definisano šta to podrazumeva okvir javnih preduzeća i šta je to gde država treba da kontroliše i na koji način. Nije dovoljno samo da javno preduzeće imau sebi naziv javnog preduzeća i da po automatizmu bude deo kontrole države. Sada smo to proširili i Vlada će doneti, na osnovu ovog zakona, ukoliko bude usvojen u ovoj skupštini, doneće i mere i spiskove preduzeća nad kojima će se vršiti monitoring, a biće prošireno na sva preduzeća u kojima država ima najmanje 25% kapitala. Imate dosta takvih preduzeća u državi o kojima do danas niko nije vodio računa, niti na bilo koji način je imalo mogućnost da kontroliše rad. Takođe, kada pričamo o javnim preduzećima opet u najvećoj meri na lokalnom nivou, pitanje je javnog partnerstva, a imaćemo i zakon koji ću malo kasnije obrazložiti, koje smo promene u Zakonu o javno privatnom partnerstvu napravili, bilo je dovoljno da određena lokalna samouprava preko svog javnog preduzeća napravi ugovor sa privatnom kompanijom i ni jedan drugi okvir nije bio definisan na koji način to treba da se reguliše, koji su to kriterijumi koje treba neko preduzeće da ispuni i kako ceo proces da se vodi. Mi sada vrlo jasno definišemo dve stvari. Kao prvo, da sva javna preduzeća, pogotovo lokalna ne mogu više da osnivaju u istoj delatnosti dodatnopreduzeće, tu je bilo najviše zloupotreba, osim u slučajevima kada se radi o javno privatnom partnerstvu i mora dakompletna procedura bude definisana kroz Zakon o javno privatnom partnerstvu. Na taj način, ne samo u smislu transparentnosti da ćemo biti otvoreni ka tome da sva javnost ima uvid šta se radi u svakoj opštini, nego ćemo obavezati potencijalne partnere da ne ulaze iz špekulativnih razloga u saradnju sa našim opštinama, u najvećem delu komunalnim delatnostima, nego da zaista dobijemo kredibilne partnere koji će moći na pravi način da definišu svoje interese. Takođe, do sada nismo imali definisane ne samo dobre uslove za direktora preduzeća, nego nismo imali uslove ni za članove nadzornih odbora, tako da, uopšte nije postojala jedna jedina stavka koja bi na bilo koji način ograničavala neku osobu koja bi bila kandidat za člana nadzornog odbora, da ima bilo kakvu vezu sa strukom ili sa onim čime se javno privatno partnerstvo obavlja. Danas imate niz vrlo jasno, vrlo precizno definisanih uslova u zakonu šta treba da imate od obrazovanja, kakvo iskustvo treba da imate, na koji način da funkcinišete i pogotovo jedan od izuzetno važnih članova, koji važi i za direktore javnih preduzeća, je pitanje, bio sam izuzetno iznenađen kada sam saznao za taj podatak, jer nisam imao priliku ranije da ga čujem, a to je da po sadašnjem zakonu direktor preduzeća je mogao da bude osuđivano lice, mogao je da bude ubica, mogao je da bude diler narkoticima, mogao je čak da prodaje drogu, da proizvodi narkotike i da bude direktor javnog preduzeća. Tako je široko postavljeno pitanje naših javnih preduzeća, a onda vam je jasno koliko je zloupotreba iz takvog jednog definisanja zakona moglo da izađe u javnosti i na koji način sve taj okvir mogao da bude definisan. Da ne pričam da smo imali mogućnost da čak zaposlimo i za direktore stavimo ljude koji su imali obavezu lečenja. Mogli su da budu psihijatrijski bolesnici, mogli su da budu lečeni narkomani, mogli su da imaju neke druge probleme kojima su određene specijalizovane ustanove dale nalog za njihovo hospitalizovanje, lečenje ili neku treću aktivnost, a vi ste imali otvorenu mogućnost da takvu osobu stavite na veoma, veoma odgovrno mesto. Ne radi se samo o onim velikim preduzećima, koja su najčešće u fokusu javnosti, četiri ili pet najvećih u Republici ili dodatna 32, nego na lokalu 691 preduzeće, izbor direktora po sadašnjem zakonu je bio potpuno van čak i ovih pravila koje je dosadašnji zakon definisao za republička preduzeća. Dakle, klasičan ugovor o radu, mogao je da se prijavi bilo ko ko dobije onaj papir da je zdravstveno sposoban. Onda se pitamo odakle nam takav izvor problema i sve ono što je bilo. Zatim, pitanje koje je u javnosti veoma često spominjano, a to je pitanje – da li direktor javnog preduzeća može da bude član određene političke stranke? Zašto ne bi mogao, ali pod uslovima koje smo definisali u ovom zakonu, koji se ni u čemu ne razlikuju od onoga što već postojeći zakon ima. Dakle, i postojeći zakon, sadašnji zakon kaže da direktor javnog preduzeća ne može da bude član organa stranke. Oko toga se sada diglo u javnosti veliko pitanje, jedni su tražili da to sklonimo kako bi omogućili da ljudi koji su aktivni članovi, visoki funkcioneri političkih organa, stranaka mogu da budu direktori, a drugi deo javnosti je tražio da se ustrože okolnosti do te mere da ne može ni da bude član. Napravili smo neko rešenje koje je u skladu sa ovim postojećim, dakle sa pitanjem mirovanja, jer ne možemo i nije fer niti korektno da ljude koji se bave politikom isključimo iz mogućnosti, ali ako se neko bavi javnim preduzećem, ako je dobio javni interes u svoje ruke, a videćete i u još nekim drugim stvarima u kojima smo dali tim direktorima puno više prava nego do sada, moraju da budu maksimalno posvećeni tom poslu i moraju da funkcionišu. U tom smislu smo definisali da direktor javnog preduzeća ne može da ima zamenika. U velikom broju slučajeva su to bile funkcije koje su bile isprepletane, nije se znalo ko šta odgovara i onda dolazimo u onu priču – nisam ja, on je, on je potpisao, i vi dođete u jednu situaciju da ne možete da istražite ko pravi problem i zašto je određena poslovna odluka doneta, a ona na kraju napravila negativan rezultat. Naš interes je, kao u svim kompanijama, kao u svakom dobrom, pozitivnom korporativnom upravljanju, da imamo definisane nosioce odgovornosti. U javnim preduzećima to je nadzorni odbor sa svojim definisanim stavovima i ličnost koja je direktor preduzeća, koja ima svoja prava, ali i svoje obaveze. U tim pravima iz prakse, iz onoga što smo dobili iz preduzeća kao primer, to smo izmenili i predložili da se ukine izvršni odbor. To ne znači da izvršni odbor ne može da postoji, ali ako ga statut preduzeća definiše. Članove tog izvršnog odbora, odnosno izvršne direktore bira direktor kome je dat mandat da sprovede. Po sadašnjem zakonu ste imali da nadzorni odbor bira članove izvršnog odbora, dakle neko drugi bira najbliže saradnike vas koji ste dobili zadatak da nešto sprovedete, pa to nema nigde. Zamislite privatnu kompaniju ili neku korporaciju u kome vama akcionari odrede i kažu vama - vi morate da sprovedete plan sa ovim pozicijama koje imate, prihode toliko, rashode da vodite što manje, a onda vam stave pet ili 10 ljudi sa strane da to sprovode. To nije način odgovaranja i u tim momentima uvek imamo prebacivanje odgovornosti sa jednog člana na drugi. Takođe smo sada zakonom definisali veoma jasno i precizno da svi lokalni funkcioneri, dakle, pričamo o lokalnim funkcionerima, za javna preduzeća se biraju na isti način kao i republička. Dakle, nema više ugovora o radu, nema više tog širokog tumačenja prava, već sve ono što važi za republičkog funkcionera u javnom preduzeću važiće i na lokalu. Što se tiče razrešenja direktora i članova upravnog odbora, takođe su vrlo jasno po prvi put pobrojani uslovi zašto može da bude i mora da bude razrešen. Vrlo jasno i precizno, bez ikakvog tumačenja. Po prvi put smo uveli kaznene odredbe između 50 i 150 hiljada dinara za određena lica odgovorna u tome. Nije to malo para. Mi imamo ograničenje isplate i visine plata u javnom sektoru. Dakle, ako vama cela plata i ceo mesec dana koji ste trebali da primite na kraju meseca treba da platite neku kaznu, to nije baš tako jednostavno i to je po prvi put uvedeno. Takođe, definisani su i uslovi za koje direktor javnog preduzeća takođe može da bude smenjen pre toga. Uveli smo licenciranje članova nadzornih odbora. Ne mogu viši članovi nadzornog odbora da budu samo ljudi koji su vezani za politiku ili za neku drugu oblast, pa zbog toga da mu bude nagrada da bude član nadzornog odbora. Mora da bude, dakle, prvo u vezi sa problematikom preduzeća. Drugo, ozbiljno smo smanjili ukupan broj članova nadzornog odbora koji je nekada bio potpuno bez ograničenja i onda imate veliki broj ljudi koji dolazi tamo da bi se skupili nešto, ispričali, uzeli dnevnice ili ne uzeli, popili kafu i završili taj posao. Dakle, jedna potpuna profesionalizacija javnog sektora nam je važna i u tom smislu ćemo u narednih šest meseci doneti vrlo jasna pravila i pravilnik na osnovu koga će i direktori i članovi nadzornih odbora morati da prolaze obuke, da plažu obuke, da dobiju sertifikat da bi mogli uopšte da budu članovi nadzornog odbora. Na kraju, vezano za javna preduzeća još jedna veoma važna stvar, a to su ti planovi poslovanja o kojima sam pričao na početku. Šta je praksa do sada pokazala? Da su ti planovi poslovanja bili mrtvo slovo na papiru. Mi smo u prethodnoj godini dobijali na usvajanje iz pre dve ili tri godine od preduzeća planove poslovanja. A gde da pričamo o nekim završnim računima, pa da možemo da uzmemo analitiku i da u nekom realnom vremenu maksimalno moguće profesionalno pratite rad tih preduzeća? Normalno da se tu dešavalo mnogo zloupotreba, da vi imate u tim tzv. GPP-ovima različite stavke, da iz nekog razloga direktor može da kaže – ove godine neću da investiram onako kako je meni upravni odbor dao, nego ću da potrošim pare da kupim novi auto. Onda imate javna preduzeća koja imaju najbolje automobile u državi, bolja nego od predsednika države, premijera i svih ostalih koji se nalaze na visokim funkcijama. Ne radi se o želji da mi imamo dobre automobile, nego da pratimo jednako ekonomsku snagu naše države, a to nisu radila javna preduzeća. Zašto? Zato što je gospodi bilo mnogo lakše i jeftinije da kupe auto, nego da kontrolišu investicije, osim ako nisu mogli kroz investicije neki interes da imaju. Nijedno preduzeće više po zakonu neće moći da dobije usvojen plan poslovanja ukoliko prvo potroši pare, pa onda traži rebalans budžeta, a to je bilo do sada u 95% slučajeva. Dakle, vi sve potrošite, sredite, regulišete i na kraju godine donesete na upravnom odboru novi plan i kažete – mi nismo ove godine mogli bolje da donesemo. Ionako 90% članova upravnog odbora ne zna o čemu se radi, usvoje to, to dođe na Vladu i kao rezultat toga ponovo imamo katastrofalno stanje. Dakle, prva stvar, imaće obaveznost dostavljanja godišnjih planova poslovanja, sva preduzeća koja nisu na budžetu, obaveza je do 1. decembar, tako da imamo meseca dana da iskontrolišemo i da stavimo na Vladu, da 1. januara budu operativna. Sva preduzeća koja dobijaju subvencije iz države, rok im je 15 dana nakon usvajanja budžeta. Svaka tri meseca, dakle kvartalno, moraju da dostave izveštaje, izveštaje koji će biti kontrolisani i na prvu sumnju bilo kakvih zloupotreba, promena, mahinacija u preduzeću, imaćemo način kako da reagujemo i kako da obavestimo. Ne samo da reagujemo preko Vlade Srbije, nego da obavestimo i javnost, jer će svi podaci morati da budu dostupni, javni. Veliki broj podataka koji je tražen moraće da bude objavljen sada javno na internet stranicama preduzeća. Tako da, ova praksa kontrole preduzeća kroz plan poslovanja je nešto što se radi svuda u svetu. Dakle, svaka kompanija, privatna kompanija, veliko akcionarsko društvo, upravlja svojom imovinom, upravlja svojim rezultatima upravo preko planova. Dakle, kontrolišu se planovi, definišu se ljudi koji trebaju da to sprovedu, imate tačke merenja na mesečno, tromesečnom, šestomesečnom nivou i na osnovu toga možete da upravljate, osim u vanrednim okolnostima. Mi smo i predvideli da u slučaju vanrednih okolnosti preduzeće ima pravo da se obrati nadležnom ministarstvu, odnosno Vladi Srbije, da mu dozvoli rebalans svog plana poslovanja i da na osnovu tih planova ponovo mora da nastavi da funkcioniše. To će da bude veliki pritisak na direktore i na uprave odbore, jer odgovaraju za to, ali upravo smo rekli da idemo ka tome. Rekli smo da idemo ka profesionalizaciji. Znači, zabavišta nam više ne trebaju u javnim preduzećima, želimo da budemo ozbiljni, jer to je jedini način da javna preduzeća stavimo u funkciju građana u privrede. Sve je povezano. Ne možete vi da rešavate javna preduzeća, a da pri tome niste rešili 550 preduzeća iz sektora društvenih bivših preduzeća koja su milijarde dugovala tim istim javnim preduzećima. Ne možete da rešite javna preduzeća ako imate socijalnu politiku, pa vam cena gasa na ulazu u državu bude skuplja nego ono što prodajete privredi ili građanima, a sve je to ono što smo zatekli. Ja neću da kritikujem zašto je to bilo. Verovatno određeni politički, ekonomski, uslovljeni momenti su tražili takva rešenja, ali mi ne možemo više tako, jer ceo svet se otvorio. Danas smo svi na otvorenom tržištu. I, ako ne uspemo kao državu da spakujemo u jedan okvir dobrog profesionalnog funkcionisanja, mi ćemo da gubimo. Inače, Balkan i dan danas u mnogim zemljama sveta se doživljava kao crna rupa. Mi moramo da menjamo taj naš način. Zato je važna i politika. Zato su važni svi elementi i državne politike i međunarodnih odnosa u kojima možete da budete faktor stabilnosti, a ne remetilački faktor i da kroz to onda dobijate negativne implikacije, a pre svega se kroz ekonomiju one prikazuju. To smo imali priliku da vidimo i devedesetih godina, to smo imali nažalost i 1999. godine kada smo bombardovani i to smo imali priliku kroz sve ove godine unazad, kada dođe neko pa nam kaže – vi morate da uradite to i to, a mi se ponašamo kao da to ne moramo. Ponoviću, ovaj zakon jeste rađen sa ekspertima iz Svetske banke i MMF-a, ali smo mi tražili od njih da nam pomognu na koji način, koje su to oblasti, koji su to detalji u kojima moramo da imamo posebnu pažnju da bismo postali napokon odgovorni i da pokušamo da to na najbolji mogući način implementiramo kod nas. Drugi zakon koji je vezan za ovo, a spomenuo sam ga upravo u ovom pitanju lokalnih samouprava i davanja tih prava za neki opšti interes, jeste Zakon o javnom privatnom partnerstvu, koji je danas u svetu veoma popularan i pre svega su SAD lideri u tome i veliki deo poslova su predali privatnom sektoru. Čak i neke državne poslove koji su u Evropi nezamislivi da se daju privatnom sektoru u smislu administrativnih usluga, danas u SAD se daju kroz oblike javnog privatnog partnerstva. Da ne pričamo da su najveći metroi u Evropi izgrađeni na bazi toga. Da ne pričamo koliko drugih komunalnih poslova je realizovano u Evropi, a to vam je jeftin način i efikasan način da realizujete svoje ciljeve. Jeftin zato što ne zadužujete državu. Dakle, privatni investitor finansira svoj kapital, ulazi u rizik i deli rizik zajedno sa državom. Dakle, nema implikacija na fiskalne elemente. Sa druge strane, uvek je privatna kompanija mnogo puta efikasnija nego bilo koja državna, realizacija ciljeva koja je u interesu građana je mnogo bolja, daleko brže se dolazi do nje i na taj način imamo realizaciju pozitivnih stvari. Zakon o javnom privatnom partnerstvu je 2011. godine usvojen kod nas u ovom parlamentu. Međutim, za ovih prethodnih pet godina, samo su 34 ugovora odobrena. Od tih 34 ugovora, na prste možemo da nabrojimo one koji su dobri i kvalitetni. Zašto? Zato što ni taj zakon, a podrazumevam da je bio prvi pokušaj da se nešto uradi i da uđemo u taj deo, nije obuhvatio dovoljno jasne i precizne kriterijume i ostavio je mogućnost za implementaciju određenih negativnih posledica koje ćemo danas morati da rešavamo, bilo sudskim putevima, bilo raskidanjem ugovora ili realizacijom nekakvih drugih aktivnosti. Javno privatno partnerstvo je dobar alat, dobar model, ali mora da bude dobro kontrolisan od strane države i mora da postoji znanje. Mora da postoji znanje i na republičkom nivou, a pogotovo na lokalu ljudi koji se bave time, kako bi to realizovali. Sada radimo na jednom celom paketu edukativnih radionica i pomoći, pre svega, lokalnoj samoupravi, kako bismo omogućili definisanje najbolje primene zakona. Što se tiče samog zakona, nekoliko važnih promena je napravljeno. Dakle, definisano je da, pre svega, predmet javnog privatnog partnerstva ne može da bude isključiva isporuka dobara, osim u slučajevima kada u tim realizovanim poslovima je zaključeno da javni partner mora da ipak neki deo svojih dobara da u cilju definisanja i realizacije onog cilja koji se postavlja, ali to moraju da rade stručno ekspertske ekipe, a ne neko ko je samo na taj način zainteresovan da to prođe bez neke stroge kontrole. Zatim, koncesije na usluge su do danas bile definisane ugovorom. Dakle, vi ste mogli u nekoj opštini za neku koncesiju, dakle, kao oblik javnog privatnog partnerstva, samo na osnovu ugovora da opština ili skupština izglasa i da ništa drugo ne postoji, dakle, nema javnosti rada u svemu tome, nema transparentnosti. Sada smo definisali da koncesije na usluge moraju da idu po Zakonu o javnim nabavkama, dakle, po jednom okviru koji potpuno jasno i precizno definiše način kako će se raditi. Treća stvar, omogućili smo opštinama da za sve te nabavke, odnosno za koncesije koje i nisu bile definisane ugovorom, nego neke su već morale da imaju javnu objavu, najčešće su opštine morale da objavljuju svoje javne nabavke, odnosno pozive za koncesije u „Fajnenšl tajmsu“, koji je izuzetno skup, i po tom pitanju smo imali puno primedbi od strane opština. Dogovor je bio i mi vama predlažemo da usvojimo da u Tenders elektronik dejli, dakle internet prezentaciji zvanično priznatoj u svetu, da je dovoljno tu objaviti poziv i da on bude dovoljno validan i na takav način da bude definisan. Ono što je još veoma važno, primetili smo, imate negde, pre svega u komunalnim delatnostima, investicije vredne milion, dva ili pet miliona evra. Međutim, imate u određenim delatnostima na desetine miliona evra određena ulaganja koja morate da napravite, s obzirom da radimo kompletnu fiskalnu konsolidaciju, kako bismo na još stroži način definisali i ponašanje državnih organa, ali i pokazali partnerima, dakle privatnim kompanijama, koliko država vodi računa o svakom svom dinaru i o pravima kojima daje, definisali smo ovim zakonom i predložili i vama, poslanicima, da usvojite da za sve transakcije, odnosno za sva prava koja prelaze 50 miliona evra Ministarstvo finansija daje posebnu saglasnost, dakle eksperti Ministarstva finansija moraju da prođu kompletno taj materijal i da daju svoju saglasnost. Ima još nekoliko tehničkih stvari koje ćemo prolaziti verovatno u diskusiji. Ne bih se više ovim zakonom bavio, s obzirom da već dosta vremena je prošlo u obrazlaganju, ali zaista mislim da je veoma važno da razumemo šta su naši ciljevi bili i koji način rada. Dobili ste jedan kratak zakon vezano za „Železaru“ Smederevo. Mnogo pitanja je bilo. Malopre smo čuli zašto je taj zakon tako odjedanput došao i na koji način. O „Železari“ možemo satima da pričamo, satima da pričamo o tome da li je „Železara“ ikada u svojoj prošlosti pravila profit, koliko je para uloženo, na koji način se ophodilo prema njoj, šta je to što je bila ideja u nekadašnjoj bivšoj Jugoslaviji, kako se funkcionisalo u periodu kada nije tako država kontrolisala i pravila dubinsku kontrolu svih tih kompanija, da li su sva sredstva koja su uložena, imovina koja je data „Železari“, da li je ikada na pravi način ona vraćena radnicima ili nekom drugom. Ali, činjenica je da nama „Železara“ predstavlja ozbiljan stub razvoja. Potencijal njenog razvoja je ogroman i mi „Železaru“ ne možemo da ostavimo bez pomoći države, u smislu svih onih dozvoljenih elemenata koje možemo da damo. Ušli smo u aranžman sa MMF-om, ušli smo u korake pristupanja Evropskoj uniji i tu su veoma stroga pravila. Evropska unija ima veoma stroga pravila po pitanju čelika i gvožđa jer na tome zajednica i počiva. Prvi ugovor Evropske zajednice je upravo napravljen na čeliku i na gvožđu. Zato je sva pažnja upućena na to. Da vam ne pričam, zbog trenutne krize, ogromne krize, obrazložiću vam u raspravi podacima kakva je kriza u celom svetu što se tiče čelika, koliko je zainteresovanih kompanija iz sveta da naša „Železara“ bude ugašena. Znate šta je problem kod nas? Nije problem „Železaru“ oterati u stečaj, nije problem reći - neće raditi više, ali mi nemamo 50 drugih železara i velikih kompanija koje mogu da naprave supstituciju. Mi nemamo na stotine drugih velikih ozbiljnih kompanija za koje možemo da kažemo – dobro, kao što je to urađeno u Engleskoj, odnosno u Velikoj Britaniji. Ugašeno je, 3.500 radnih mesta je sklonjeno i oni su prešli na neko drugo radno mesto. U Španiji je pre dva meseca zatvorena železara iz istih razloga. Ali je na isti način najveća evropska železara u Italiji dobila preko 500 miliona evra državne pomoći od države Italije. Dobićete sve podatke, ko god klima glavom i ko god ne veruje. Dakle, izuzetno ozbiljna kriza je po pitanju čelika. Ozbiljne probleme imamo. Naš politički zadatak je da uradimo sve što možemo da „Železaru“ spasemo, a u okviru svih pozitivnih normi o kojima sam pričao. Mi smo pregovarali sa velikom kineskom kompanijom oko mogućnosti preuzimanja. Mislim za desetak dana da ćemo objaviti javni poziv za prikupljanje ponuda, dakle biće javni poziv, svaka kompanija iz sveta će moći da se prijavi, pod istim uslovima koje ćemo definisati u tom javnom pozivu da se prijavi, pa ćemo da vidimo da li će neko biti zainteresovani ili ćemo ostati na ovim pregovorima koje danas imamo. Za nas jeste ključna stvar da zaposlimo ljude. Za nas jeste ključna stvar da na osnovu predloga koje smo već čuli od kompanija sa kojima smo pregovarali, da napravimo nove fabrike i da proširimo proizvodnju i da imamo ogromno ulaganje u našoj državi, od nekoliko stotina miliona evra koje nismo imali, ne znam kada u poslednje vreme kod nas. Ovaj zakon definiše jedan veoma važan deo - nikada do sada „Železara“ Smederevo, otkako postoji, nije svoje imovinska prava definisala na način kako to zakon predviđa. Mi danas ne znamo šta je imovina „Železare“. Samo nemojte da kažemo – pa što to niste uradili? Ja pitam sve one desetinama godina unazad zašto to nije urađeno. Da bismo uradili posao kako treba, da bismo mogli sa kredibilnim partnerom da razgovaramo i mi da tražimo naše uslove i da mi postavljamo određena pravila, mi moramo da budemo dobar partner. Da bismo bili dobar partner, moramo prvo da znamo sa čim raspolažemo. Ovim zakonom, ovim leks specijalisom, samo ubrzavamo proces za koji bi nam po redovnoj proceduri trebalo godinu do godinu i po dana, zbog kompleksnosti, zbog vrlo specifičnog položaja, „Železara“ nije zgrada, nije običan pogon za proizvodnju, vrlo specifičan. Dakle, prenamena zemljišta, definisanje vodova koji idu kroz „Železaru“, definisanje svih objekata, gotovo milion kvadrata imate pokrivenih na tri lokacije koje se nalaze, dakle, najveća je u Smederevu, imate pogone u Kučevu i u Šapcu. Sve to treba uraditi u kratkom periodu i mi smo se odlučili da vama, poslanicima, predložimo da na ovakav način definišemo, u veoma kratkom periodu nakon donošenja zakona imovinu „Železare“, a onda ćemo videti šta će da bude. Ta imovina će biti vlasništvo „Železare“, odnosno vlasništvo države, do nekog momenta dok je ne budemo privatizovali. Biće sigurno prilike dosta da pričamo u narednom periodu i oko toga. Pred vama je takođe, gospodo poslanici, i predmet rasprave će biti Zakon o izmenama i dopunama Zakona o kontroli predmeta od dragocenih metala, dakle, sve one važne stvari koje su ne tako poznate u javnosti, ali nama tehnički su veoma značajne za naše privrednike koji se bave tim poslovima. Mi smo na pragu pristupanja Konvenciji za kontrolu i žigosanje predmeta od dragocenih metala i prema standardima Evropske unije moramo naše zakone da upodobimo sa njima. Ovom izmenom Zakona omogućićemo da onog momenta kada postanemo punopravni članovi te konvencije da koristimo međunarodni žig. Šta će to značiti za naše proizvođače predmeta od dragocenih metala? Da sa tim žigom, bez ikakvih dodatnih kontrola i dodatnih troškova možete da izvezete. Dakle, na ovaj način direktno podržavamo našu privredu i naše privrednike koji će moći bezikakvih dodatnih obaveza i kontrola da realizuju svoje stvari. Imaće pravo da stave svoj žig. Imaće pravo da sa jedne strane dobiju sve ono što im država traži, ali istim ovim zakonom još jednu važnu stvar regulišemo. Do sada se dešavalo da inspektor dođe u kompaniju koja se bavi proizvodnjom dragocenih metala i po zakonu nije imao pravo da kontroliše potpuno poslovanje te kompanije. Jednostavno kompanija je mogla da kaže – ovde se meni nalazi neki magacin poluproizvoda ili kako ga već zove, inspektor nije imao pravo da to kontroliše. Mi ovim zakonom omogućavamo i uvodimo potpuni red u jedno veoma osetljivo, visoko profitabilno i rizično tržište. Dakle, ne samo što ćemo dati prava našim kompanijama i firmama da mogu da rade svoje poslove i obaveze nego ćemo i tražiti od njih regulisanje na najvišim nivoima profesionalnog odnosa prema državi. Još jedan zakon koji je iz tog seta tehničkih zakona je Zakon o metrologiji kojim ćemo praktično u par rešenja tehničkih samo omogućiti jasna razgraničenja poslova između Ministarstva privrede i Direkcije za mere i dragocene metale. Uslova koji moraju da ispune državni organi da bi se bavili tim poslovima. Usaglašavanje određenih stavova koji su nam veoma važni u toj oblasti. Obaveza, takođe polaganja stručnih ispita za sve one ljude koji se bave tom oblašću. Dakle, i kroz ovaj zakon, bez obzira što se radi o tehničkim propisima, omogućavamo da država ima daleko više kontrole i tražimo od učesnika u ovom procesu da budu dobri, savesni i da na maksimalno profesionalan odgovoran način realizuju svoje poslove. Poslednji zakon, samo ukratko, je zakon o izmenama i dopunama, odnosno Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji. Mi znamo da je 2008. godine nastupila velika svetska ekonomska kriza koja se prvo pojavila u SAD, onda se ona vrlo lako i vrlo brzo prelila na EU, koja je opet zbog svog načina funkcionisanja nije uspela na pravi način da odgovori na tu krizu i nekako su se svi negde bolje snašli nego sama EU i to je normalno prešlo sve na nas. Kada mi pričamo o investicijama, o broju zaposlenih, o svim rezultatima koje smo mi uradili u prethodnoj godini, da, treba spomenuti svaki put uslove pod kojima radimo, jer recesija u EU, mali broj zemalja EU će imati iznad nule rast ove godine. To je velika stvar i rezultat ne samo onoga što smo mi uradili da od 2014. godine, kada smo imali u minusu naš razvoj, pređemo na pozitivnih 0,8, a ove godine možda dođemo i do 2% našeg BDP, nego nam je važno da pomognemo svima onima koji su imali u međuvremenu problem da ih prevaziđu. Najveći udar su imali mali, dakle mala preduzeća, preduzetnici, mikro firme koje su iz različitih uticaja velikih kompanija imali problem da servisiraju svoje obaveze pre svega prema državi. Ako uzmemo pri tome da nemamo savršen sistem, niti funkcionisanja poreske uprave, niti državnih organa i to je jasno i o tome slobodno pričamo. Ja sam došao iz privrede i znam probleme sa kojima sam se suočavao i znam moje kolege privrednici koje danas probleme imamo i radimo na svim tim elementima da u narednom vremenu pojačamo radi i realizaciju svih tih poslova. Onda je fer kao država, da budemo prema našim građanima tolerantni i da kažemo da ćemo i mi njima da pomognemo. Kroz ovaj zakon koji smo definisali, pre svega pomoć malima, definišemo da dosadašnja dugovanja preduzeća koja nemaju više od dva miliona dinara, dakle to su zaista ona najčešća dugovanja za poreske obaveze, paušalaca i neke druge. Dakle, omogućavamo da ljudi koji su imali danas pravo da sa poreskom upravom sklope dogovor do 24 meseca reprograma, sada im dajemo 60 meseci. Dakle, da im rate budu manje, jer oni moraju i svoje tekuće obaveze da plaćaju. Oni su u obavezi da plaćaju svoje tekuće obaveze koje imaju, a imaju dugovanje iz prethodnih godina. Dakle, država u ovom smislu je fiskalno neutralna, jer očekuje sve te prihode. Zatvaranjem tih malih radnji mi ćemo uništiti radna mesta, uništićemo želju ljudi da rade, da stvaraju, a ništa nećemo dobiti kao pozitivan efekat. U tom smislu smo definisali određene stvari koje će verovatno biti predmet rasprave i ja ću se boriti da vam objasnim za svaki detalj iz ovog zakona zašto je važan, zašto je važno da pomognemo ljudima i kroz takvu zajedničku raspravu da dođemo do zajedničkog rešenja i da kažemo da smo zaista u ovoj godini koju je i Vlada Srbije proglasila za godinom preduzetništva, ne bude samo prazno slovo na papiru, jer godina preduzetništva ne podrazumeva samo kredite, grantove, dakle bespovratna sredstva, podrazumeva veliki broj zakona, podrazumeva učešće i fakulteta i nevladinog sektora i svih onih koji na svoj način mogu da podrže razvoj privatnog biznisa, odnosno razvoj privatnih inicijativa. Privatne inicijative jesu krucijalne za naše društvo i za našu državu i u tom smislu vas pozivam da i ove zakone koji su danas pred vama podržite. Hvala vam.
Zahvaljujem se, gospodine ministre. Reč ima predstavnik odbora, izvestilaca odbora, narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Jako kratko. Poštovani gosti, dame i gospodo narodni poslanici, u svojstvu izvestioca Odbora za odbranu i unutrašnje poslove želim da istaknem da je na današnjoj 53. sednici Odbora, većinom glasova usvojen Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o uzajamnoj zaštiti intelektualne svojine tokom bilateralne vojno-tehničke saradnje. Dodao bih još u duhu tradicionalnih prijateljskih odnosa između Ruske Federacije i naše zemlje i nadam se da će Narodna skupština u danu za glasanje usvojiti ovaj predlog. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Da li neko želi reč? Gospodine Orliću, odbor? Izvestilac odbora, takođe, dr Vladimir Orlić. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, izveštavam o stavu Odbora za prostorno planiranje i saobraćaj i telekomunikacije. Na sednici održanoj jutros Odbor je razmatrao tri predloga zakona u domena saobraćaja. Prisutni predstavnici ministarstva su detaljno obrazložili sadržaj ovih predloga zakona. Upoznali članove Odbora sa očekivanim efektima te u skladu sa tim zajednički je podvučeno da se očekuju dobri rezultati u domenu saobraćajne saradnje na međunarodnom nivou u domenu saobraćaja sa Republikom Turskom, tako i u domenu drumskog saobraćaja sa Kazahstanom. Dakle, dobri efekti pre svega za naše prevoznike, ali uspešnija saradnja u svakom smislu, podvlačio privreda koja sa saobraćajem prirodno ide ruku pod ruku. Kada je reč o Protokolu koji se odnosi na evropski sporazum on se svakako odnosi na dalje usaglašavanje sa međunarodnom regulativom. Dakle, unapređenje odnosa, bogatija saradnja, podsticanje privrede, visoki standardi. Izjasnili su se predstavnici, članovi Odbora u vidu glasanja. Dakle, to glasanje je bilo pozitivno po pitanju sva tri zakon,jednoglasno. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Gospođa dr Tomić, izvestilac odbora. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Poštovani ministri, kolege poslanici, pa u ime Odbora želim prvo se zahvalim gospodinu ministru što je u jednoj iscrpnoj raspravi zaista hteo da obrazloži ovaj set zakona koji se tiču privrede gde najviše imamo zainteresovanih uopšte i članova Odbora iz svih stranaka, znači, ne samo pozicije, nego i opozicije. Kada bude rasprava bila u načelu i o javnim preduzećima i o delu proglašenja javnog interesa za Železaru ali i javno privatno partnerstvo koje je u ovoj raspodeli ministarstva u nadležnosti rada Ministarstva trgovine, turizma i telekomunikacija. Tako da se zahvaljujem ministru što je zaista i u ovom paketu obrazložio sve probleme kojim u stvari želimo da rešimo ovim zakonskim rešenjima kada je u pitanju javno privatno partnerstvo. Odbor je bio zaista, želim da kažem, interesantan u tom delu što je i prisustvo članova i svih političkih stranaka bilo evidentno. Želim da kažem da je prihvaćen od svih članova osim što naravno članovi opozicije nisu iskoristili svoje pravo da se izjasne o njemu. Mislim da ćemo u načelnoj raspravi zaista otvoriti mnoga pitanja koji su rezultata politika koje su vođene poslednjih 12 godina i da sva ova rešenja suštinski dobiće podršku većine političkih stranaka. Hvala.
Zahvaljujem gospođo Tomić. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, narodni poslanik Zoltan Pek. Izvolite.
Hvala vam. Poštovani potpredsedniče, poštovani ministri sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, ja ću da iznesem stavove poslaničke grupe Saveza vojvođanskih Mađara. Kao prvo o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji. Kao pozitivne promene ću da iznesem, ono najbitnije, promene što su u ovom zakonu, a najveća pozitivna promena je u vezi sa odlaganjem plaćanja dugovnog poreza na rate sa 24 meseca je produženo na 60 meseci, što mislimo da je pozitivna stvar. Isto je jedna novina da kod davanja sredstava za obezbeđenje naplate duga po porezu je povećan limit i to tako da pravno lice umesto milion dinara, ovaj limit je povećan na 1.500.000 dinara, kod preduzetnika sa 200.000 na 1.500.000, a kod fizičkog lica sa 100.000 dinara na 200. Znači, iznad ovih iznosa treba da sredstva za obezbeđenje dužnik. Novina je isto kod kamatne stope što moramo izdvojiti da poreski dug je obračun kamate na poreski dug biće jednaka sa godišnjom referentnom stopom Narodne banke Srbije, što isto mislim da je pozitivno. Ja mislim da je sa današnjim danomto je 4,25%, to je dosta niska kamatna stopa, ako gledamo šta je bilo do sada. Što se tiče još olakšice za kamate moram istaći, da ako je poreski obveznik koji ima dugove i redovno plaća svoje obaveze i pored toga i svoje obaveze po dugu, onda može dobiti otpis kamate u visini od 50% za onaj dug što je otplatio i to nakon isteka 12 meseci. Ima ovde još jedna stavka što se tiče kamate i mislimo da je to isto pozitivno, ako poreski obveznik što je dužan isplatio je svoj dug pre roka, onda isto mu se otpisuje 50% kamate na taj dug što je isplatio. Svakako, poslanička grupa Saveza vojvođanskih Mađara će podržati ovaj zakon. Drugi zakon o kojem ću malo detaljnije da pričam, to je Zakon o javnim preduzećima. Kao što smo čuli i videli u izlaganju gospodina ministra, da Zakon koji je u primeni ima dosta problema. Problema je bilo o tome da nije precizno utvrđena delatnost od strateškog značaja za Republiku Srbiju, kao ni delatnosti koje su neophodne za rad državnih organa i organa jedinica lokalnih samouprava. Bilo je problema u Zakonu koji je u primeni da akt o osnivanju nije sadržao podatak o procentualnim udelima osnivača u osnovnom kapitalu. Bilo je problema kod prestanka mandata predsednika i članova nadzornog odbora i kod uslova za razrešenje, jer u Zakonu uopšte nije bilo predviđeno da ako predsednik ili član nadzornog odbora može biti razrešen ukoliko u trajanju mandata bude osuđen za krivično delo. Mislim da je to izneo i gospodin ministar. Bilo je problema kod funkcije zamenika direktora javnih preduzeća, sam zakon nije bio propisao funkciju zamenika direktora, ali znamo da kod svakog javnog preduzeća smo imali zamenika direktora. Onda, kod izbora direktora isto je bilo problema da samo mali broj javnih preduzeća je izabrao svog direktora na osnovu javnog konkursa. To su samo neki problemi zbog kojih je trebalo doneti novi zakon i u ovom zakonu, što je u Predlogu zakona, što je ispred nas, izdvajaću neke bitne novine, što mislimo da su bitne u ovom zakonu. Kao prvo, poveravanje obavljanja delatnosti od opšteg interesa društvu kapitala i preduzetniku, u skladu sa zakonom kojim se uređuje javno privatno partnerstvo i koncesija. Mislim da je to i u drugom zakonu što je ispred nas isto vezano sa ovim zakonom. Kao druga novina je da su naznačena strateška značajna privredna društva za Republiku Srbiju u kojima Republika Srbija ima direktno ili indirektno vlasništvo nad najmanje 25% osnovnog kapitala i u roku od šest meseci treba da Vlada utvrdi spisak tih privrednih društava. Još jedna novina je da osnivače ne može osnivati drugo javno preduzeće za obavljanje iste delatnosti od opšteg interesa, samo osim u slučajevima realizacije projekta javnog privatnog partnerstva. Ovde bi trebalo istaći da na ovaj način se sprečava, pre svega, na lokalnom nivou nekontrolisano osnivanje javnih preduzeća. Neke odredbe su precizirane i to ove odredbe koje ću sada probati da iznesem, kao na primer, preciznije su određeni uslovi za izbor članova nadzornog odbora i sam postupak izbora direktora javnih preduzeća. Onda, prošireni su kriterijumi za prestanak mandata predsednika i članova nadzornog odbora, pre isteka perioda na koji su imenovani. Ukinut je izvršni odbor kao još jedan „suvišni kolektivni organ“, a predviđeno je da direktor bira izvršne direktore čime se personalizuje odgovrnost, kako direktora, tako i izvršnih direktora. Proširena je odgovornost direktora za donošenje dugoročnog i srednjoročnog plana poslovne strategije. Onda, pooštreni su uslovi za razrešenje nadzornog odbora i direktora sa novim odredbama, kao i naznačeno da period obavljanja funkcije vršilaca dužnosti direktora ne može biti duža od jedne godine, a isto lice ne može da se bira na v.d. direktora dva puta. Predviđena je obaveza donošenja dugoročnog i srednjoročnog plana strategije uz saglasnost osnivača, u roku od godinu dana od dana donošenja ovog zakona. Kao što je gospodin ministar rekao da rok za dostavljanje godišnjih planova poslovanja javnih preduzeća koji se ne finansiraju iz budžeta, da li iz Republike Srbije ili iz jedinice lokalne samouprave ili od AP Vojvodine imaju rok do 1. decembra tekuće godine za narednu godinu i oni koje javna preduzeća koja su finansirana iz budžeta, oni imaju rok 15 dana nakon donošenja budžeta kod osnivača. Ako smo kod planova, ovde je u ovom zakonu naznačeno da ona javna preduzeća koja nisu finansirana iz budžeta, oni imaju mogućnost da donesu trogodišnji program poslovanja, što mislimo da je pozitivno. Predviđeno je da osnivači javnih preduzeća osnivačka akta ovih preduzeća moraju da usaglase sa zakonom u roku od šest meseci nakon donošenja zakona, a javna preduzeća su dužna da svoja opšta akta usaglase sa osnivačkim aktom u roku od 90 dana od dana usklađivanja osnivačkog akta sa odredbama ovog zakona, što mislimo da je isto pozitivno. Članovi nadzornih odbora i predstavnici osnivača u skupštini društvenog kapitala koji ne ispunjavaju uslove propisane ovim zakonom razrešiće se i novi će se imenovati najkasnije u roku od šest meseci od dana stupanja ovog zakona. U javnim preduzećima u kojima direktor nije izabran po javnom konkursu u skladu sa odredbama važećeg zakona mora se raspisati javni konkurs u skladu sa odredbama ovog zakona. Mislim da je to isto jedna pozitivna stvar. Takođe je i predviđeno da ovi javni konkursi koji su raspisani moraju biti okončani najkasnije u roku od godinu dana od dana stupanja na snagu ovog zakona. Po osnovu ovih novina, pozitivnih novina, poslanička grupa SVM će glasati za ove zakone u danu za glasanje. Hvala što ste me saslušali.
Zahvaljujem se, gospodine Pek. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe narodni poslanik Dragan Jovanović. Izvolite, gospodine Jovanoviću.
Uvaženi potpredsedniče, gospodo ministri, uvaženi gosti, dame i gospodo, kolege narodni poslanici, pred nam je vrlo bitan set zakona. Slažem se da je možda došao i malo kasno i da nismo imali dovoljno vremena da se upoznamo, ali i smatramo da je sasvim opravdan razlog za brzinu, na kraju krajeva, imamo izbore za dva meseca, tako da sve to utiče, a naročito ovako bitni zakoni, kao što je pre svega Zakon o javnim preduzećima. Ja moram da naglasim posebno Zakon o izmenama Zakona o privatnom javnom partnerstvu je taj koji treba dosta toga u Srbiji da promeni u narednom periodu. Ja ću se pre svega u svom izlaganju fokusirati na izmene Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji, o javnim preduzećima, o izmenama Zakona o privatno-javnom partnerstvu i Zakonu o „Železari“ Smederevo. Ono, takođe, što na samom početku želim da kažem jeste da će Nova Srbija u danu za glasanje podržati predložene izmene, i naravno, podržati nove zakone. O samim zakonima, na početku Zakon o javnim preduzećima, sve ste vi lepo, gospodine ministre Sertiću, u uvodnom izlaganju izneli i kakva je situacija, gde imamo 37 javnih preduzeća na nivou Republike, 691 javno preduzeće na nivou lokala. Nažalost, ta javna preduzeća u prethodnim godinama generišu gubitke. Ti gubici u prethodne tri godine su se kretali na nekoj skali od 40 pa do 55 milijardi dinara. Ono što ste posebno apostrofirali, to je problem lokalnih javnih preduzeća. Ja sam i jutros kada sam govorio na Odboru za privredu rekao sam im rečenicu, koja smatram da je bitna, pa ću da je ponovim zbog, pre svega, građana koji gledaju ovaj prenos, a to je da smatram da izmene koje su predložene su dobre i naravno da ću ih pobrojati kasnije u izlaganju, te izmene. To je pohvalno i to su razlozi zbog kojih ću i sam glasati, a i moja poslanička grupa, za Predlog zakona. Ali, mislim da je moglo da se ide i korak unapred. Ovde ko bude od narodnih poslanika sedeo u novom sazivu, a nadam se da će manje-više isti sastav biti i da ćete biti ministar i da ćemo već u narednom koraku doneti i te neke korake. Ja sam predložio da, pre svega, predsednik nadzornog odbora i direktor javnog preduzeća moraju ličnom imovinom da garantuju za rad javnog preduzeća. Znači, ako hoćemo da javna preduzeća više, pre svega, ne proizvode gubitke, vi morate da ih ograničite zakonom, gospodine, hoćeš da budeš direktor, nema problema, ali osim imovinom javnog preduzeća, moraš da odgovaraš i ličnom imovinom. Još jedna stvar, uvaženi ministre, ne sme se više dozvoliti javnim preduzećima da ako su gubitaši mogu da daju donacije bilo kome. Mislim da nigde na svetu nema, vi malopre s jedne strane govorite da se ne sme više dozvoliti, i sa tim apsolutno slažem, da javna preduzeća, da kažem, jedina budu čuvari socijalnog mira. Sa tim se apsolutno slažem. Ali, ne možete kao Vlada prećutati i zažmuriti, da ne budem grub, pred činjenicom da javna preduzeća sa jedne strane gomilaju gubitke, a s druge strane daju donacije, a imaju monopol u oblastima u kojima posluju i onda se i građani i mi narodni poslanici pitamo da li je to samo onda zbog, hajde da kažem, političke naredbe. Zbog toga vas molim da ovu primedbu sagledate, da u budućnosti ove dve stvari jasno uđu u neke izmene zakona koje ćemo verovatno imati u narednom periodu. Ono što je dobro i što hoću da pohvalim, to su i kolege koje su govorile pre mene iznele, a to je jasan izbor, pre svega, direktora javnih preduzeća, i to je apsolutno za pohvalu. Ono što je takođe važno da kažemo i zbog javnosti jeste da jedan čovek se za vršioca dužnosti ne može birati duže od godinu dana, od jednog puta i to je dobra stvar. Ono što vas molim jeste da ipak Vlada čvrst, mi smo to slično imali u prethodnom zakonu, ali se to nije poštovalo. Imamo vršioce dužnosti u velikim javnim preduzećima koji su tu već godinama, a i stari zakon je ograničavao, ali očigledno to neko nije poštovao. Tu mora da se povede odgovornost oko svega toga. Što se tiče nadzornih odbora, vi ste predvideli da nadzorni odbori u javnim preduzećima koja su pod republičkom ingerencijom imaju pet članova, koji su pod ingerencijom autonomne pokrajine i lokalne samouprave tri člana, jednog člana predlaže osnivač, da li je to u pitanju autonomna pokrajina ili lokalna samouprava, jedan je tzv. nezavisni član koji ne može biti član političke stranke i trećeg imenuju zaposleni iz javnog preduzeća. To apsolutno nije u redu. Ono što sam ostavio kao ličnu primedbu, smatram da je možda nepotrebno da se predsednik nadzornog odbora, da kažem, bira i postavlja od strane osnivača. Prema i statutima javnih preduzeća i prema Zakonu o javnim preduzećima, predsednik nadzornog odbora je samo prvi među jednakima. Ne vidim uopšte potrebu da ako je neko prvi među jednakima ne bude biran na prvoj konstitutivnoj sednici nadzornog odbora, da ne mora biti apriori iz redova predlagača, da li je u pitanju lokalna samouprava, Vlada ili Vlada AP, već da može da bude, ako je dovoljno stručan, i iz redova npr. zaposlenih. Ono što je meni interesantno jeste da je jedno poboljšanje, koje smatram da je dobro u odnosu na prethodni predlog zakona koji je bio na snazi, a to je da smo imali tzv. stručnjaka i to je meni izazivalo onako malo jezu, jer mi smo imali do skoro u ovoj Skupštini stručnjake iz jedne stranke koji su vodili privredu, pa vidimo dokle su je doveli, tako da kada smo imali u tom predlogu zakona da imamo članove nadzornog odbora iz redova stručnjaka bez jasno definisane školske spreme ili radnog iskustva, to mi je uvek izazivalo jednu malu zebnju. To je dobro da je izbačeno. Dobra je stvar još jedna, koju moram da pohvali, u odnosu na prethodni važeći zakon, a to je komisija koja postavlja direktore pre svega lokalnih preduzeća, imala jednog člana kojeg je delegirala Stalna konferencija gradova i opština i to nam je, pre svega na lokalnom nivou, predstavljalo jedan veliki problem kada su birani direktori i to postavljanje te komisije koja imenuje kasnije direktore i saradnja sa Stalnom konferencijom gradova, gde nekada samo gubite vreme dok oni delegiraju svog predstavnika i sve je to malo kočilo postupak. Zbog toga smatram da je dobra stvar da više ovakvu situaciju nećemo imati. Ono što ste rekli u uvodnom izlaganju jeste da će ovaj zakon i sa merama, sa određenom kaznenom politikom koju ste predložili, pre svega, za odgovorne ljude u preduzeću, a to je direktor i to je nadzorni odbor, imati, hajde da kažem, lekovito dejstvo i da nećemo imati ovakve dubioze kao što smo imali do sada. Pre svega, ja hoću da kažem da transparentnost i javnost u radu javnih preduzeća trebaju dovesti do toga da i javnost može da utiče, i to je dobra stvar koju ste predvideli u Predlogu zakona da su na portalima javnih preduzeća organi javnih preduzeća obavezni da postave i svoje planove rada i izveštaje o izvršenju planova rada i sve ostalo i da na takav način građani mogu da se uvidom, prosto, uvere da postoji neko ko, na kraju krajeva, brine i o tom dinaru koji se daje preko lokalnih samouprava, preko Vlade, za subvencije javnim preduzećima, a te su subvencije na lokalnom nivou ogromne. Sada kada govorimo o javnim preduzećima, ja prosto odmah, a to ste i vi u uvodnom delu izlaganja pomenuli, izmene i dopune Zakona o privatno-javnom partnerstvu. Vi ste pomenuli da smo od početka primene Zakona o privatno-javnom partnerstvu imali 35 ugovora, ukupno, na teritoriji cele Republike Srbije. Ja ću vam reći da vodim lokalnu samoupravu u Topoli i mi smo sami imali pet, što znači da smo mi preko 10% i kao najuspešnija lokalna samouprava u primeni Zakona o privatno-javnom partnerstvu smo bili pozvani od strane stalne delegacije MMF, gde smo bili u prilici da izložimo naša iskustva u primeni postojećeg Zakona. Ono što sam i tada video, mislim iskreno me zaprepastilo određene stvari, koliko mi kao zemlja, od prilike da ako mogu biti blag na rečima, nismo sposobni da iskoristimo sve prednosti koje ovaj Zakon pruža. Ono što je, moram da kažem, pre svega, moje iznenađenje, i to ne ide vama ministre na dušu, to sam jutros čuo, već ministru Rasimu Ljajiću i Ministarstvu trgovine i turizma, jeste da smo mi, još kada je privi put zakon usvojen, znači pre skoro tri godine, bili dužni da postavimo portal koji će biti pri Agenciji za privredne registre i pri nadležnom Ministarstvu, a to je još jednom da ponovim Ministarstvo trgovine i turizma, gde su svi ugovori o privatno-javnom partnerstvu koji se potpišu na nivou gradova i opština širom Srbije. Znači do sada je takvih bilo 35, trebali javno da se objave i da sve druge lokalne samouprave, koje su htele da pođu tim putem, a ja moram da kažem da je to najbrži, najefikasniji način da se reši gomila problema u lokalnim samoupravama. Na taj način možete efikasno da rešite i upravljanje smećom, i reciklažni centar, i lokalni prevoz, ne znam, upravljanje uličnom rasvetom. Znači, gomila stvari, koje nisu samo komunalne delatnosti, usluge, hotelijerstvo itd, bez ikakvog zaduživanja, ali prosto kod nas nije bilo dovoljno snage i dovoljno očigledno volje da se ovako jedan bitan zakon izgura. Zbog toga, kada govorimo o javnim preduzećima, vi imate komunalna preduzeća na lokalu koja generišu gubitke. Sa jedne strane ih opštine subvencionišu, a sa druge strane opštine nemaju interes da u tu celu priču preko, pre svega Zakona o privatno-javnom partnerstvu uvedu i privatnike koji će imati poverenu komunalnu delatnost u jednom manjem ili većem obliku u samoj lokalnoj samoupravi iz oblasti, kažem još jednom, pre svega, upravljanja otpadom, prevozom, rasvetom itd, i to smatram velikim propustom. Ono što izmene same predlažu i što će možda otkočiti ceo proces, mi smo imali ograničenja kod primene Zakona. Prvo ograničenje je bilo da smo morali, bez obzira da li je projekat milion evra ili da li je projekat na pet, 10 ili 15 godina, da objavljujemo javni poziv u jednom međunarodnom časopisu, i dobro je što je to ukinuto i da će to moći samo da se radi na portalu, jer je to iziskivalo mnogo vremena, ili je bilo veoma finansijski skupo, naročito za manje lokalne samouprave i taj deo je dobar i to apsolutno podržavamo što je Vlada predložila. Sa druge strane, smatram da je veoma važno da Ministarstvo finansija ima uvid u svaki ugovor potpisan o privatno-javnom partnerstvu, jer taj ugovor može biti dugoročan i na 15 i na 20 godina, taj ugovor može biti veoma vredan i zbog toga je dobra stavka u izmenama ovoga Zakona o privatno-javnom partnerstvu da Ministarstvo finansija daje saglasnost na sve ugovore koje sklapaju lokalne samouprave, a koji su veći od 50 miliona evra. Kada sam razgovarao sa delegacijom MMF o izmenama ovoga zakona, oni su jasno predočili da ćemo kao lokalne samouprave, ako imamo veći broj ugovora o privatno-javnom partnerstvu, morati i na drugačiji način da vodimo naše računovodstvo u lokalnim samoupravama. To su dugoročne obaveze koje imamo i to se na jedan specifičan način mora odrediti. U svakom slučaju vas molim da obratite pažnju i na malu neku koordinaciju koja postoji između resornih ministarstava, jer imamo veliko interesovanje, na primer, lokalnih samouprava za jedan projekat, koji se zove – uvođenje inteligentne rasvete, gde vi možete sa štedljivim sijalicama da idete na velike uštede u lokalnim samouprava. Svi govorimo o energetskoj efikasnosti, ali vrlo malo radimo svi skupa da to na pravi način primenimo. Šta je još jedan problem koji moram da istaknem? Mislim da u većini lokalnih samouprava ljudi ne žele da idu na privatno-javno partnerstvo, jer bi se time smanjila značajno korupcija na lokalnom nivou. To vam odgovorno tvrdim. Zašto vam to tvrdim? Zato što je mnogo lakše da imate svake godine imate male, sitne nabavke oko čišćenja divljih deponija, imate male nabavke da kupite 500 ili 600 sijalica, ali ako to radite svake godine, vi možete preko tih malih nabavki i nešto da ušićarite, ali ako idete sa jakom međunarodnom firmom, koja dođe, pa radi te usluge za vas, i potpišete ugovor na pet ili deset godina, ta priča oko bilo kakve korupcije nema apsolutno mesta i ne može da stoji. Zbog toga smatram da bi bilo izuzetno važno da Ministarstvo privrede, zajedno sa drugim resornim ministarstvima, napravi i određena, ako treba, predavanja i treninge sa privrednim komorama, da se uključe. Bili smo svedoci, ja i vi, sastanka kada je dolazi francuski premijer sa privrednicima, kada je dolazi turski premijer. Njihovo prvo pitanje je bio Zakon o privatno-javnom partnerstvu, ali smo tu, kao gradovi, kao opštine, veoma nespremni. Ovo je veoma važna stvar i veoma efikasan način kako mogu problemi da se reše, ali bojim se da za to ima veoma malo sluha. Moram sada da pređem na izmene Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji. Kada su bile neke od prethodnih izmena zakona, tada sam pitao uvaženog ministra Vujovića – zašto se tada ne promeni izraz „poreski dug“, jer kako mi kažemo „dugovanje za porez“? Moram na početku da kažem da je to prihvaćeno i imamo izraz „dugovanje za porez“. Sa druge strane, kod dugovanja za porez, pitam i vas ministre Sertiću, lokalne samouprave koje imaju zakonsko pravo da uređuju svoje izvorne prihode su već na teritoriji Srbije, mislim više od 50 lokalnih samouprava, to je informacija od Stalne konferencije gradova i opština, donele odluku da za sva preduzeća i za fizička i pravna lica koja plate glavnicu duga do kraja prvog kvartala, to je 31. mart ove godine, već otpišu u celokupnom iznosu kamatu. Znači, za sva dugovanja za poreze koje administrira lokalna samouprava. To su i porez na imovinu i sve ostalo. Preko 60 lokalnih samouprava u Srbiji je to donelo. Ovo je sada dobar korak, pre svega, moram da kažem, za veliku muku koju građani Srbije imaju, a to je ona taksa na oružje, moram to da pomenem ovde, koja će ovim izmenama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji, da se tim ljudima dozvoli, pazite, od 1998. godine, kada je još Šešelj uveo dve takse na mobilni telefon i tu taksu na oružje, na mobilni telefon je ukinuta davnih dana, ali ta taksa na oružje postoji i dan danas… Ljudi dobijaju ogromne sume, a imaju registrovan jedan pištolj kod kuće i sada za to treba da plate sto ili 150 hiljada dinara nagomilanog duga, a od toga je preko 50% kamate. Moram da kažem, i vi to trebali da podvučete, dobar način da se pokuša da se ta stara dugovanja reše. Kada govorimo o izmenama Zakona o poreskom postupku, nažalost, ovde nije ministar Vujović, ali postavljao sam tri puta poslaničko pitanje vezano za zaostala dugovanja zemljoradnika za zdravstveno osiguranje. Ovde je ministar Lončar. Ovo je vrlo bitna tema. Pazite, to su milijarde dinara. Samo u mojoj opštini dugovanje za zdravstveno i penziono osiguranje zemljoradnika je milijardu i 800 miliona dinara, u Aranđelovcu je to preko dve milijarde, u Kragujevcu preko tri milijarde. Ovo su ozbiljne sume. Znate šta je još problem? Poreska uprava, ona ima potpuno zaostale softvere gde npr. za zdravstveno osiguranje za zemljoradnike vode ljude koji su umrli pre 15 godina. Lično sam donosio te primere. Verujte mi, na seoskom području čovek je umro pre 15 godina i dan danas mu dolazi rešenje za zdravstveno osiguranje i dan danas se njemu knjiži kamata. To su stvari koje se moraju promeniti uvaženi ministre. Poreska uprava mora da se modernizuje i mora da se zna na koji način se tim ljudima može pomoći. Ovo su stvari koje su bitne i koje prosto moram da pomenem. Ono što je takođe važno kod Zakona o Železari Smederevo, sve ste to jasno izneli i ja kao narodni poslanik i stranka kojom pripadam NS ćemo sa obe ruke podržati strateško preduzeće koje mora da reši pitanje imovine. To se mora uraditi, mora se jasno definisati šta je ono sa čime će Vlada sutra razgovarati sa potencijalnim investitorom u Železari Smederevo, jer u toj železari radi 5.000 ljudi, još desetine hiljada kooperanata su vezani za tu firmu i to se na jasan način mora rešiti da ljudi znaju sa kakvim kapitalom i sa kakvom imovinom raspolažu. Molim vas, to sam vas jutros na odboru pitao, da prosto imate koordinaciju, jer imamo problem širom Srbije, naročito u Šumadiji odakle dolazim, da firme koje su kupili investitori stečaja, a to su poljoprivredni kombinati, imaju sada problem sa imovinom jer su kupili iz stečaja firme koje su imale stotine hektara na korišćenje odlukama lokalnih samouprava iz 70-tih godina prošlog veka. Na žalost Zakonom o državnom zemljištu koji smo mi u Narodnoj skupštini doneli, to zemljište se od novembra meseca prošle godine vodi kao državno zemljište i lokalne samouprave su dužne da ga popišu i da odrede taj tzv. program raspodele državnog zemljišta. Sada smo mi investitore koje smo jedva namolili da dođu doveli u vrlo nezgodnu situaciju da moramo da se pravdamo šta smo doneli. Jedni uslovi su bili kada su kupovali.
Vreme gospodine Jovanoviću. Zahvaljujem. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe dr Ivan Bauer.
Zahvaljujem. Poštovani ministre sa saradnicima, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, građani Republike Srbije, poslanička grupa SDPS će podržati sve predložene zakone iz oblasti privrede i zdravlja koji se danas nalaze na dnevnom redu. Govoriću o Zakonu o javnim preduzećima, a moje kolege će se osvrnuti na neke od preostalih zakona koji su danas obrazlagali ministri Sertić i Lončar. Aktuelna Vlada Republike Srbije je pretprošle godine započela procese fiskalne konsolidacije privrednih reformi i transformacije društva, koje je čini mi se nemoguće uspešno završiti bez rešavanja problema javnih preduzeća. Javna preduzeća u Srbiji su na žalost generator ogromnih gubitaka i to nije jedini problem koji imamo danas sa javnim preduzećima. Zbog toga ona predstavljaju veliki balast za ovu generaciju, ali rekao bih i zbog tih nagomilanih dugova iz prošlosti i za neke naredne generacije. Zbog toga mislim da je rešavanje problema javnih preduzeća nešto što je imperativ, nešto što je hitno sprovesti u delo i rekao bih da to baš i nije tako teško zaključiti, s obzirom da nas na to poziva i struka, na prvom mestu Fiskalni savet, MMF i Svetska banka, ali svakako je najvažnije da konačno postoji politička volja da se ovaj vrlo neprijatan problem i rekao bih ne preterano politički popularan problem konačno reši. Prvi korak u pravcu rešavanja nagomilanih problema u javnim preduzećima jeste donošenje, odnosno stvaranje temelja, odnosno kreiranje jedne dobre zakonske osnove za konačno započinjanje kvalitetnog poslovanja javnih preduzeća, odnosno stvaranje jednog racionalnog, efikasnog i profitabilnog sistema. Naravno, ovo poslednje kada govorimo o profitabilnom sistemu je nešto što je nemoguće napraviti preko noći, rekao bih da je za neka preduzeća verovatno nemoguće uraditi u srednjem roku. Na prvom mestu tu mislim na železnice, ali je svakako moguće za svako od tih preduzeća učiniti da posluju maksimalno racionalno i maksimalno efikasno. Važeći zakonski okvir se u praksi pokazao nedovoljno kvalitetnim i zbog toga je bilo neophodno pristupiti izmenama i dopunama zakona koji je još uvek na snazi. Izmene i dopune su toliko velike da je na osnovu jedinstvenih metodoloških pravila bilo obavezno sačiniti novi zakon i mi danas imamo taj zakonski predlog pred nama koji je u javnosti ocenjen kao značajno bolji od prethodnog. Mislim da tu zaista nema nikakvog spora, čak ni u onom delu javnosti koji ima određene rezerve prema pojedinim rešenjima u ovom zakonu, o čemu je i ministar govorio u uvodnom delu svog izlaganja. On je urađen u skladu sa nacionalnom borbom, Strategijom protiv korupcije Akcionim planom za njeno sprovođenje što je naglasila i Agencija za borbu protiv korupcije. Urađen je u saradnji sa PKS, sa MMF i Svetskom bankom, ali i uz uvažavanje primedbi, odnosno preporuka koje su stigle od nezavisnih tela. Kada kažem uvažavanje to ne znači da su usvojene sve primedbe, ali su sve primedbe sa uvažavanjem prihvaćene i razmatrane. Neke od njih su usvojene, one za koje je predlagač smatrao da je u ovom trenutku moguće usvojiti. Vi ste ministre krajem prošle godine prilikom predstavljanja ovog zakona u javnosti rekli, citiraću – da će Vlada u narednoj godini imati strožiju kontrolu poslovanja javnih preduzeća, jer joj je interes da uvede red u tim preduzećima. Ako dozvoljavate, nadovezao bih se na to i rekao da svako, a mi razmišljamo srednjoročno, a rekao bih i dugoročno, je jednostavno morao da posegne za ovim rešenjem, jer ova situacija u kojoj se trenutno nalazimo, u koju smo dovedeni je neodrživa. Problem sa javnim preduzećima nije problem od juče, još je manje problem koji je nastao u vreme ove Vlade, rekao bih da je to problem koji kumulativno raste u poslednjih četvrt veka sa nekim boljim i lošijim periodima, ali svakako se ti najnegativniji efekti javljaju u poslednjih šest, sedam godina, otprilike od početka ekonomske krize, odnosno od 2008. godine. Stoga je jasno da je nama za rešavanje ovako ozbiljnog problema i problema koji traje već nekoliko decenija potrebno sistemsko rešenje i da je nemoguće ovako ozbiljne probleme rešavati bilo kakvim partikularnim rešenjima, jer ona jednostavno nemaju kapacitet da daju rezultate. Zakon o javnim preduzećima je samo jedan od potrebnih koraka na tom putu i on svakako zahteva nadogradnju. Na prvom mestu tu mislim na usvajanje kvalitetnih podzakonskih akata u zakonom propisanom roku. Kada to kažem mislim i na najavljeno i usaglašeno sa MMF jačanje kapaciteta jednog dela Ministarstva privrede koji će se baviti kontrolom javnih preduzeća i potpuna primena ovog zakona do njegovog poslednjeg slova. Samo u tom slučaju možemo da se nadamo da će naša javna preduzeća biti na putu ozdravljenja i da će na tom putu biti barem narednih nekoliko godina, mislim da ste rekli u narednih tri do pet godina je neki realan rok da najveći broj javnih preduzeća ozdravimo, da ih makar izvedemo na pravu putanju. Kažem, nisam siguran da će i u tom roku neka od njih moći da budu profitabilna, ali neka budu makar racionalna i efikasna. Ovo jeste najvažniji korak i ovo jeste sistemsko rešenje kada su u pitanju javna preduzeća, ali mi smo istini za volju proces rešavanja problema javnih preduzeća na jedan indirektan način započeli još donošenjem novog Zakona o javnim nabavkama koji je prema ocenama Fiskalnog saveta već u prvoj godini doneo značajne uštede. Isto tako pretprošlogodišnje ukidanje i davanje garancija za javna preduzeća, zaduživanje za tekuće poslovanje je nešto što je doprinelo uvođenju reda u javna preduzeća u Srbiji. Počelo se i sa reformom najvećih sistema, na prvom mestu mislim na EPS, „Železnicu“ i „Srbijagas“. Takođe, radi se na smanjenju nelikvidnosti u privredi koju u priličnoj meri generišu javna preduzeća kroz donošenje Zakona o rokovima plaćanja itd. Dakle, na reformi javnih preduzeća radi se već nekoliko godina, o čemu svedoče i njihove bolje performanse iz prošle godine. Vi ste pomenuli da imate određene podatke, nemamo još uvek kompletirane podatke za 2015. godinu, ali mislim da otprilike postoje podaci za nekih 11 meseci koji kažu da su prihodi javnih preduzeća bili ne tako značajno veći od plana, ali u svakom slučaju veći od plana, ali jesu troškovi bili, rekao bih, znatno smanjeni u odnosu na ono što je planirano. Naravno, svakako najvažniji korak u ovom poslu jeste onaj koji se nalazi pred nama, a to je donošenje ovog zakona. Kao što vi rekoste, odredbe zakona o javnim preduzećima odnose se na 728 javnih preduzeća, od čega 37 republičkih i 691 su javna preduzeća koje se nalazi na nivou AP, odnosno na nivo jedinica lokalne samouprave. Prema analizi Fiskalnog saveta iz 2014. godine u ovim preduzećima u kojima je zaposleno oko 130 hiljada ljudi, operativni pokazatelji su na veoma niskom nivou. Takođe, prema toj istoj analizi ova preduzeća pate od internih neefikasnosti, pate od tekuće nelikvidnosti i od rastuće zaduženosti. To je nešto što predstavlja ozbiljan problem, rekao bih i posebnu brigu za državu jer preti da poništi efekte koje smo postigli merama fiskalne konsolidacije, koje su uglavnom bile usmerene na rashodnu stranu budžeta. Dakle, sve nabrojane probleme nije moguće rešiti bez striktnije kontrole države nad javnim preduzećima, bez profesionalizacije u upravljanju koja podrazumeva uvođenje strategija i to i operativne i finansijske strategije poslovanja, isto tako razvijanje sistema integrisanog upravljanja performansama i, rekao bih, postavljanja i nakon toga ostvarivanja merljivih ciljeva, odnosno ključnih indikatora poslovanja. Osim toga, mislim da je potrebno raditi predano na smanjenju neracionalnosti koje su vrlo izražene u javnim preduzećima i svakako nastaviti borbu protiv korupcije, koja je već u toku u javnim preduzećima. Još jedna, mislim, vrlo važna stvar kada su javna preduzeća u pitanju jeste da zaista mislim da ne bi trebalo više, kao što je, čini mi se, to nažalost prečesto bio slučaj u prošlosti da javna preduzeća obavljaju socijalnu funkciju u društvu, jer, čini mi se, da time samo tereti, ne samo mi se čini nego sam prilično siguran, samo teret svog netržišnog poslovanja ravnomerno raspoređuju na bogate i siromašne što je siguran sam, složićete se svi, nešto što nije u redu i nešto što sasvim sigurno nije pravedno. Dakle, u budućnosti moramo, i ja verujem da ćemo to i učiniti, da učinimo sve što je u našoj moći da socijalnu politiku, a to je nešto što SDPS podržava, a verujem i ova Vlada, vodi država, odnosno Vlada, a ne javna preduzeća, i da zaista socijalne mere se odnose samo na one ugrožene kategorije stanovništva kojima je bilo kakva vrsta socijalne pomoći potrebna. U tom smislu bih dao jedan primer koji, ja mislim, dosta ilustrativno pokazuje kakva je razlika u efektima između netargetiranih mera socijalne pomoći, pod znacima, kada imamo nisku cenu koja je neekonomska i nekih targetiranih mera koje pogađaju samo, pod znacima navoda opet,one kojima je ta pomoć potrebna. U tom smislu bih pomenu program energetski zaštićenog kupca koji je upravo usmerio određena sredstva prema onima kojima je teško bilo da podnesu povećanje cene struje, koje inače godinama se već nalazi na nivou koji je daleko ispod ekonomskog, odnosno ispod tržišnog, a sa druge strane nije pogađala sve grupe stanovništva, odnosno nije bila usmerena na one koji su bogatii koji mogu da podnesu i cenu struje koja jeste ekonomska. Još nešto bih hteo da kažem vezano za ovu, uslovno rečeno opštu priču. Nećete mi zameriti što ću, verovatno nešto manje govoriti o konkretnim promenama u ovom zakonu, ali i vi ste govorili dosta opširno o tome, a verujem da će većina kolega govoriti opširno o tome šta se menja ovim zakonom. Mislim da je važno da se razume koja je opšta slika i zbog čega je važno promeniti ovaj zakon, a ne samo taksativno nabrojati, mada je i to važno, šta se sve u njemu menja. Jedan fenomen bih takođe pomenuo, a mislim da ste i vi o tome govorili u javnosti u prethodnom periodu, on je vezan za to što javnost najčešće govori i razume probleme koji postoje u javnim preduzećima na republičkom nivou, što je doduše moram priznati logično i prirodno, s obzirom na finansijske, odnosno negativne finansijske implikacije koje ova preduzeća izazivaju. Sa druge strane, to u ovom kontekstu može da zvuči paradoksalno, daleko će lakše biti uvesti red u javna preduzeća na republičkom nivou zato što je njih daleko lakše kontrolisati i zato što postoje daleko snažniji kapaciteti za kontrolu javnih preduzeća na nivou Republike nego što je to slučaj na nivou lokalnih samouprava. Stoga mislim da je izuzetno značajno početi sa primenom ovog zakona čim pre, s obzirom na to da se dobar broj odredbi ovog zakona odnosi upravo na uvođenje reda i kada su javna preduzeća na lokalnom nivou u pitanju, što ranije nije bio slučaj jer ona su, čini mi se, imala malo previše slobode i u tom smislu pozdravljam što ovaj zakon stiže pred nas pre izbora. Mislim da je to strašno važno jer ovo je jedan od zakona koji nije mogao da čeka tri meseca. Ne kažem da su neki drugi zakoni manje važni ili nevažni, ali mislim da je ovo jedan od krucijalnih zakona u ovom trenutku za RS i jedan od ključnih zakona za sprovođenje programa fiskalne konsolidacije jer bi bilo zaista jako loše ukoliko bismo poništili sve efekte velike žrtve koje su podneli građani RS time što su, da kažem, uslovno rečeno, pristali na smanjenje plata i penzija čime smo započeli ovaj težak proces fiskalne konsolidacije. Bilo bi jako loše kada bi javna preduzeća svojim neefikasnim poslovanjem pojela, pod znacima navoda, te uštede koje smo napravili ovim merama. Dakle, javna preduzeća su, čini mi se, fokus u 2016. godini i u narednim godinama i tu ćemo pokazati pravu snagu ovog programa fiskalne konsolidacije. Kao najvažniji dugoročni cilj donošenja ovog zakona, rekao bi da se izdvaja, transformisanje javnih preduzeća iz generatora problema u privredi ili gubitaka u privredi, kako hoćete, u jedan budući izvor rasta cene privrede. Ekonomska pravila koja važe za druge kompanije moraju konačno da počnu da važe i za javna preduzeća i ona ne mogu da budu večito zaštićena od tržišta i večito da posluju netržišno u različitom smislu te reči. Želimo da značajno povećamo kvalitet poslovanja javnih preduzeća kroz predložene izmene zakona i ja ću nabrojati samo neke od njih. Vi ste ministre to vrlo detaljno obrazložili pa ja neću ulaziti u to ponovo, ali hteo bih da neke od njih naznačim kao one koje su meni, čini mi se, da su najvažnije ili sam ih ja barem tako doživeo. Na prvom mestu mislim da je važno što se uvodi strateško srednjoročno i dugoročno planiranje koje nije moguće menjati osim u specijalnim slučajevima koji su vrlo jasno navedeni u zakonu i to sprovodimo kroz jedno realnije planiranje indikatora poslovanja, kroz bolje izveštavanje i kroz stvaranje jasnije slike o tome kakvo je stanje javnih preduzeća. Sledeća vrlo važna stvar jeste unapređenje korporativnog upravljanja koje podrazumeva uvođenje novih poslovnih modela, koje podrazumeva bolju kontrolu od strane države, poboljšanje korporativne odgovornosti i savesnosti u poslovanju, ali i eventualno sankcionisanje u slučaju nepoštovanja te odgovornosti koja je na nekoga preneta. Takođe, vrlo važna stvar jeste, koja ranije nije bila u toj meri prisutna, naročito ne na nivou javnih preduzeća u lokalnim samoupravama, jeste transparentnost u radu koja se ogleda u o obavezi izveštavanja i u obavezi poštovanja vrlo striktnih rokova u kojima se mora izveštavati, ali isto tako i informisanje javnosti u predviđenim rokovima kada su neke informacije od značaja za javnost. Naredna stvar jeste povećanje odgovornosti i u radu depolitizacija javnih preduzeća kroz preciziranje i pooštravanje od uslova za izbor i načina izbora članova nadzornog odbora, direktora, izvršnih direktora, postavljanja v.d. direktora, preko kriterijuma za njihova razrešenje, do na kraju krajeva takođe vrlo važne stvari, a to je pomenuo ministar, radi se o kaznenoj politici za neispunjavanje zakonom propisanih obaveza. Sledeća vrlo važna stvar jeste jasnije definisanje kontrolne uloge države i rekao bih da je to nešto što je i ključ, osim profesionalizacije onoga što ovaj zakon donosi. Tu mislim na prvom mestu na uvođenje sistema za sprečavanje zloupotreba i njihovo sankcionisanje. Nadam se da u budućnosti nećemo imati više slučajeve, koje smo nažalost u prošlosti vrlo često imali, a to je da smo imali nekontrolisano osnivanje javnih preduzeća na lokalnom nivou, da smo imali prenošenje svih zaposlenih javnih preduzeća iz jednog preduzeća u drugo, a ostavljanje dugova u drugim preduzećima, opet mislim na javna preduzeća na lokalnom nivou. Dakle, mora da se uvede red u poslovanje javnih preduzeća na svim nivoima, kažem – ona na republičkom nivou verovatno više karakterišu problemi u smislu finansijskih implikacija njihovog lošeg poslovanja, ali su sasvim sigurno vrlo ozbiljan problem i javna preduzeća na lokalnom nivou. Na kraju, naravno, poboljšanje kvaliteta usluga poveravanjem obavljanja delatnosti od opšteg interesa kroz javno privatno partnerstvo i koncesije. Na kraju, hoću da kažem da ove promene zakona predstavljaju jednu vrstu institucionalnog okvira za poboljšavanje finansijskih performansi javnih preduzeća, što treba da ih učini atraktivnim za neku buduću eventualnu potpunu ili delimičnu privatizaciju za javno-privatno partnerstvo ili, u krajnjem slučaju, za njihovo pojavljivanje na slobodnom tržištu i učešće u slobodnoj tržišnoj utakmici. Njima se i obezbeđuje da se država konačno povuče iz javnih preduzeća u smislu profesionalizacije, odnosno u smislu upravljanje javnim preduzećima, ali da u isto vreme zadrži svoju kontrolnu ulogu, odnosno da sačuva interese države, ali istovremeno i interese građana, kroz očuvanje, odnosno mehanizama kontrole poslovanja javnih preduzeća i zaštite njihove imovine. Dakle, da ponovim još jednom, poslanička grupa SDPS podržaće sve zakone koji se danas nalaze na dnevnom redu i zahvaljujem se na pažnji.
Zahvaljujem, doktore Bauer. Reč ima predsednik poslaničke grupe, narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite, gospodine Đurišiću.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Poštovani ministre, jedan ministar je prisutan u ovom delu rasprave, pa pošto nema ministra Lončara, onda je i meni teško da govorim o predlozima dva zakona koje je on danas obrazlagao i koja su došla u Skupštinu po hitnom postupku u subotu popodne, i ako ja iz njegovog izlaganja ni jednom jedinom rečju nisam razumeo važnost i hitnost da se ovi zakoni donesu po hitnom postupku i time onemogući bilo kakva, pre svega stručna, rasprava. Ja ne mogu da budem kompetentan za dva ovako bitna zakona vezana za zdravlje građana Republike Srbije, ali sam veoma zabrinut zbog procedure kako donosimo ova dva važna zakona i činjenica je da niko od stručne javnosti nije mogao da kaže ni jednu jedinu reč u prethodnih dan i po vezano za ova dva zakona. Nadam se samo da posledice nekih rešenja u ovim zakonima neće biti tragične, ali dobro. Da krenemo o ovim drugim zakonima koji su na dnevnom redu, a čije posledice takođe mogu da budu tragične zato što ih donosi nesposobna Vlada koja četiri godine nije uspela da reši ni jedan jedini problem iz oblasti o kojima danas govorimo. Stalno slušamo priču ove četiri godine da je kriv neko drugi, a oni ništa nisu mogli da urade. Odnosno, donet je Zakon o javnim preduzećima 2013. godine i najavljivan je kako će krenuti u rešavanje brojnih problema, kako će povećati efikasnost rada, kvalitetnu, profesionalnu upravu, korporizaciju, transparentnost, ne znam ni ja šta. Evo, danas kada smo slušali ministra u obrazlaganju predloga rešenja zakona o javnim preduzećima, novog zakona ponovo, čujemo maltene istu priču, kako će ovaj zakon da reši sve ove probleme koji su postojali, tu se slažemo, i postoje dugi niz godina, ali se postavlja pitanje šta je urađeno recimo za ove tri godine, da se makar nešto sredi u javnim preduzećima i da li je bio potreban ovaj novi zakon, u situaciji kada ovaj stari nije sproveden? Puno je govorio ministar o tome kako će sada izbor direktora biti transparentniji, kvalitetniji, jer su pooštreni kriterijumi. Imamo činjenicu da ima komisija Vlade, komisija na nivoima AP i lokalnih samouprava, ali onaj prethodni zakon je propisivao da se do 30. juna 2013. godine objavi konkurs za sva javna preduzeća. Pitam vas, ministre, u koliko javnih preduzeća je taj konkurs objavljen i sproveden, a u koliko imamo v.d. stanje? Suprotno ovom zakonu, godinama i godinama nemamo izbor, nego imao v.d. stanje, cela država je u v.d. stanju, pa nažalost i ovaj javni sektor. Bilo mi je vrlo zanimljivo, ministre, što ste vi ovde rekli kako se u javnosti, kada je došao ovaj zakon, kada je konačno usvojen, povela debata o tome da li ili ne direktori javnih preduzeća mogu da budu stranački funkcioneri. Vi ste rekli kako i po sadašnjem zakonu to nije bilo moguće. Pitam vas, mi ovde imamo u parlamentu dva poslanika direktora javnih preduzeća i predsednika stranke, odnosno potpredsednika jedne stranke, pa kako je to moguće ako je prethodni zakon to zabranjivao? Sada nam nudite ovu farsu sa zamrzavanjem. Vi ste zamrzli život u Srbiji, a ne stranačke funkcije koje će sada navodno biti zamrznute. Govorite kako ste sada uveli, propisali uslove za izbor članova nadzornih odbora. To pozdravljam i voleo bih da vidim primenu toga, jer ono što smo imali u praksi je da recimo, svaka čast svakome na znanju i umeću, ali recimo predsednik Nadzornog odbora „Apoteka Kragujevac“ umesto lekara specijaliste postane stručnjak za klimatizaciju i grejanje. Da li je to u skladu sa ovim zakonom? Nije, ali je u skladu sa politikom SNS i to je problem. Upropašćavate ovu zemlju već tri, četiri godine, stalno kriveći nekog drugog i neko drugo vreme i neke druge okolnosti, pa ste se ovde usudili da kažete – Evropa je u recesiji, a mi nismo. Kako možete to da kažete? Da li možete pet zemalja u Evropi koje imaju negativan rast BDP u 2015. godini da nađete, u EU? Koliki je BDP u zemljama u okruženju? Svuda je veći nego u Srbiji, na dnu smo u regionu, vi to dobro znate. Sada govorite o tome kako će Vlada da kontroliše na osnovu plana i programa rad javnih preduzeća i da će doneti neka uputstva i ne znam ni ja šta. Mene zanima sada, recimo, pošto kada smo postavljali ta pitanja dobijali smo odgovor – a, nema veze Vlada sa tim, recimo rad „Srbijagasa“. „Srbijagas“, osnovna delatnost je distribucija gasa, ne proizvodi mnogo, nemamo mi toga mnogo u Srbiji. Recimo, cena gasa je u poslednjih godinu i po dana manja za 50, 60% zato što je cena nafte pala za preko 70%. A šta se dešava sa cenom gasa koju plaćaju građani? Smanjena je 23%, a u slučajevima kada se plaća grejanje, daljinsko grejanje preko toplana u Srbiji ta cena nije promenjena ni za jedan jedini procenat, čak je bilo i nekih najava da će se povećati, pa se odustalo, jer nekako nije moglo da se objasni zašto bi se povećala cena daljinskog grejanja gde je osnovna sirovina gas u istoj nedelji kada je cena gasa morala da padne za 9%, krajem septembra prošle godine. Šta će Vlada sada da uradi? Da li će makar u jednom delu da olakša građanima? Povećali ste sve poreze, uveli ste akcizu na struju, struja je postala luksuz u vašem mandatu.Kada padne cena gasa za 60%, Vlada ćuti, javna preduzeća ćute, a građani plaćaju istu cenu. Vi ćete onda da dođete ovde sa nekim papirom i kažete – pogledajte sada, poslovanje se popravilo ne znam koliko posto. Pa, naravno da se popravilo. Ako plaćate tri puta manje sirovinu koju trošite, naravno da ćete imati pozitivne uslove poslovanja. Ali, šta imaju od toga građani? Zakon o javnim preduzećima potpuno i dalje nejasno govori o stanju v.d. direktora. Sada govori o tome da može da traje najduže do godinu dana, a onda drugi stav u tom članu kaže – jedno lice može da bude izabrano najviše dva puta. Šta to znači? Dva puta po godinu dana, ili jednu godinu jedan, pa drugu drugi, pa se onda menjaju tako, rotiraju? Namerno ste ostavili te stvari nejasne i iz tog razloga i mnogih drugih razloga mi ovaj zakon nećemo podržati. Drugi zakoni, takođe važni, koji su došli ovde po hitnom postupku u subotu popodne, bez mogućnosti bilo kakve javne rasprave, da neko kaže i da se shvati šta se tu dešava, su šesta izmena i dopuna Zakona o poreskoj adminsitraciji. Šesti put u mandatu ove vladajuće većine se taj zakon menja. Tu očigledno Vlada tumara, udara o zidove u mraku, ne zna gde da krene i na koji način da sprovede reformu poreske uprave, da omogući efikasnu naplatu poreza i transparentnost u radu. Sada se ide koracima unazad. Prva izmena Zakona o poreskom postupku i administraciji ukida obavezu kvartalnog objavljivanja liste najvećih poreskih dužnika u Srbiji. Ukida se to, ostavlja se mogućnost da se može dva puta godišnje ili polugodišnje lista dugovanja objaviti. Koga vi to želite da sačuvate? Šta želite da sakrijete od građana Srbije? Zašto ukidate te teško ostvarene napretke u transparentnosti u radu? Sve stvari koje predlažete idu na korist onih koji zloupotrebljavaju državu, koji ne plaćaju porez na vreme. Njima se sada omogućava da reprogramiraju dug, da ga plaćaju pet umesto dve godine, da im se otpiše kamata za to vreme. Znači, vi sistematski ovde obeshrabrujete ljude da poštuju državu, da izmiruju svoje obaveze prema državi i ovaj zakon je samo nastavak takve politike. Tu moram jedino da vam priznam da ste dosledni. Zakon o javnom privatnom partnerstvu je očigledno namera da se nešto preko noći promeni, kako bi se nekom investitoru, nekom bratu, prijatelju, ne znam ni ja kome, izašlo u susret. Vi u članu 3. tog zakona omogućavate da se osim koncesije, recimo na zemljištu koje se dobija za korišćenje koncesije, na tom zemljištu rade i neke druge stvari koje nemaju veze sa osnovnim poslom. Znači, recimo, ako se dobije koncesija za put, da se uz taj put grade pumpe, hoteli, ne znam ni ja šta, koje ostaju koncesionari. Dakle, on će izgraditi bez konkursa, bez toga da državi plati ono što država treba da dobije, neku infrastrukturu za sebe, a kada se završi koncesija, on će vratiti ono što je koristio kao koncesiju, ali ovi drugi objekti će mu ostati. Za koga ste spremili taj zakon, gospodine ministre? Za koga je spremljen ovaj lex specialis koji se zove Predlog zakona o sticanju prava svojine na zemljištu, objektima i vodovima privrednog društva za proizvodnju i preradu čelika „Železara Smederevo“ d.o. Smederevo? Zašto je bio potreban ovaj zakon? Ja apsolutno nisam mogao to da shvatim iz vašeg izlaganja. Da je „Železara“ u problemu, to znamo. Nije u problemu godinu dana ili dve. I vi ste govorili o tome da se još od vremena stare Jugoslavije postavljalo pitanje te „Železare“, njene isplativosti i svega drugog. I, u zavisnosti od toga kako se cena čelika kretala kroz istoriju, ta „Železara“ je imala neke pikove, kada je moglo da se govori da je rentabilna, da posluje sa dobitkom. Sada je, nažalost, situacija takva da je nemoguće u ovim uslovima očekivati da ona posluje sa dobitkom. Ali, šta vi vode hoćete da uradite? Recite nam, koliko je to zemljišta, šta hoćete da dodate da zasladite tu ponudu „Železare“ za nekog potencijalnog kupca koga vi smatrate da ste pronašli? Ovde smo slušali pre godinu i po dana, pre godinu dana - siguran posao sa „Esmarkom“ dogovoren, sada će stvari da krenu, ona nesposobna Vlada oterala prethodne vlasnike, a sada ćemo mi da dođemo i da spasemo „Železaru“. I, šta se desilo od tog postupka? Ništa. Dobili smo upravljanje „Železarom“ od strane stranog partnera pod tajnim ugovorom. Ugovorom zbog kojeg ste vi, pretpostavljam ne iz svog džepa, plaćali kazne po Zakonu o dostupnosti informacija, zato što niste hteli da taj ugovor objavite. O kakvom onda poštovanju zakona, o transparentnosti i o kvalitetu mi ovde govorimo? Ovaj zakon je očigledno pisana za nekog budućeg kupca koji nije bio zadovoljan ponudom koju je država Srbija pre godinu dana napravila, pa je sada moralo nešto da se doda. Pitam vas otvoreno, kažite ovde zbog građana Srbije, šta to planirate da dodate, koliko je to hektara zemljišta i kog zemljišta? Jer, vi govorite da nisu rešena pitanja vlasništva nad zemljištem i objektima „Železare“ Smederevo godinama unazad. Ja ne znam kako je to moguće, to preduzeće je skoro 10 godina bilo privatno. Od2002/2003. do 2012. godine ono je bilo privatno preduzeće. Ja verujem, pošto vi ovde glorifikujete privatnu svojinu, da je taj privatnik vrlo dobro znao sa čime raspolaže i vodio je računa o svemu tome. Kada je rešio da proda „Železaru“ nazad državi, znao je šta prodaje i ja verujem da je država znala šta kupuje. Zašto sada vi donosite i predlažete nama ovaj zakon? Ova cela sednica, kažem, krije očigledno nešto u sebi, nešto što ne želite da se zna, nešto o čemu ne želite da se priča. Ja vas pozivam da, u skladu sa onim što ste govorili ovde o proklamovanoj stransparentnosti kvaliteta rada, odgovorite na neka od ovih pitanja. Mi ćemo probati, i u načelnoj raspravi ovo malo vremena što imamo, a i u raspravi u pojedinostima pre svega, da dobijemo odgovore i da probamo da vas ubedimo da neke stvari promenimo, jer smatramo da su rešenja potpuno neprihvatljiva i da nas ne vode ka napretku, ka boljitku. Naše mišljenje, mišljenje Poslaničke grupe Boris Tadić – Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije, jeste da ove zakone ne treba prihvatiti, da su ovo predizborni zakoni, zakoni o kojima će se pričati u naredna dva meseca kako će dovesti neke investitore, a da na kraju od svega toga, po običaju, neće biti ništa, ni tih investitora, ni privrednog razvoja, ni boljeg života. Ništa od toga građani Srbije neće osetiti, već će slušati prazne priče kao što slušaju već četiri godine. Slušaće da je kriv neko pre, u nekom drugom vremenu, u nekom drugom dobu, a nikakve ideje i stvarnog pomaka neće biti. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar. Izvolite, gospodine ministre.
Zaista ne mislim da ćemo u ovakvoj raspravi imati bilo kakvo poboljšanje niti našeg privrednog ambijenta, niti privlačenje investicija, niti zapošljavanje novih ljudi, kada slušamo ovakve komentare, izvlačenje iz celog mozaika detalja, izvučete jednu stvar i od nje napravite generalni problem. Prosto, sve što ste rekli ili većinu stvari koju ste rekli - ili ste pogrešno pročitali ili ste pogrešno zaključili. Pokušaću samo na par detalja da vam skrenem pažnju. Rekli ste za javna preduzeća - potpuno nejasan član zakona koji definiše broj meseci, odnosno period trajanja v.d. stanja. Pa, u vašem zakonu je upravo bilo tako nedefinisano, prosto je tako bilo opisano da smo mogli tako pet godina jednog čoveka da menjamo iz svakih šest meseci na svakih šest meseci. Sada je definisano vrlo jasno i precizno. Prvo, da v.d. stanje može da traje samo godinu dana, i to samo za jednu osobu. Dakle, ne može da se napravi pauza tri dana i ponovo istog čoveka da… Da, to jeste velika promena. Pričate o javno-privatnom partnerstvu. Pa, da, želja nam je da se ugledamo na Švajcarsku, na Francusku, na Norvešku, na SAD, da veliki broj naših investicija ovde bude upravo na planu i mogućnostima da kroz javno-privatno partnerstvo obezbedimo sredstva za razvoj i za obezbeđivanje najboljih mogućih uslova i usluga za naše građane i po tim modelima smo pravili i pozicionirali naš zakon. Pričate o „Železari“. Da, ja sam jako ponosan što sam član Vlade i parlamentarne većine koja je obezbedila da dan-danas kada se u Evropi zatvaraju železare, kada se u svetu kompletnom imate veliki problem, pet hiljada radnika prima plate u redovnom delu i svi su zaposleni i svi imaju svoj način rada i znaju zašto rade. Jedini smo koji pregovaramo sa jednom od najvećih kompanija u svetu koja ima interes da dođe, da zaposli, da proširi svoju proizvodnju i da napravi još nova radna mesta. To je veliki uspeh ove Vlade, a nismo se povlačili i kukali i rekli – evo, sada ćemo da damo pare iz budžeta da bismo socijalnim mirom kupovali onako kako ste vi to radili 15 godina prethodnih, sa preko 500 miliona evra uloženih u preduzeća u restrukturiranju koja su pritom sve vreme neprofitabilno funkcionisala, nijedan posao nije urađen do kraja na način na koji bi trebalo da ta preduzeća izvuče iz potpunog haosa.
Zahvaljujem. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe narodna poslanica Mira Petrović. Izvolite, gospođo Petrović.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, kolege i koleginice, u ime poslaničke grupe PUPS-a, hoću da istaknem da ćemo mi, naravno, podržati set zakona koji se nalazi pred nama, ali da ću se posebno osvrnuti na Zakon o javnim preduzećima. Naravno, svi znate da se na čelu jednog od najuspešnijih javnih preduzeća Pošta Srbije nalazi naš predsednik poslaničke grupe i predsednik partije gospodin Milan Krkobabić. Kada pogledamo ovaj zakon koji se nalazi pred nama, moram da kažem da, naravno, ne sumnjam uopšte u stručnost ljudi koji su radili na njemu, uz poštovanje svih standarda koji su bili neophodni, ali mislim da već u ovom trenutku mi imamo gomilu nekih i mudraca i nekih kibicera sa strane koji već traže ono što je naš specijalitet srpski, a to je rupa u zakonu. Mislim da je to u stvari generalno problem ove zemlje, što se uvek svi trudimo da, kakav god zakon da donesemo, koliko god on bio dobar, da pronađemo to nešto što bi mogli da mimoiđemo. Ali, gledajući zakon, u njemu prepoznajem upravo nešto na čemu naš predsednik Milan Krkobabić insistira, a to je, kako je on to nazvao, red, rad, rezultat i odgovornost. Mislim da sada, donošenjem ovakvog zakona, davanjem slobode direktoru preduzeća da sam rukovodi, da sam bira svoje izvršne direktore, da nema pred sobom vezane ruke sa izvršnim odborom, koji se postavlja ovako i onako, da mi prosto dolazimo do toga da zaista direktori preduzeća mogu da vode preduzeće onako kako misle, u skladu sa svojim sposobnostima i da na kraju Vlade odgovaraju, naravno, svojim rezultatom za to što su uradili. Mi imamo slučaj Pošte Srbije koja je javno preduzeće, koja posluje potpuno po tržišnim uslovima, koja ne dobija nikakva sredstva iz budžeta, a koja je uspela za par poslednjih godina da napravi sjajne finansijske rezultate, da dobit uveća preko tri puta, a da, s druge strane, na čelu tog preduzeća se nalazi zaista čovek koji je i politička značajna politička figura na našoj političkoj sceni, predsednik partije, što ničim nije umanjilo ni njegovu stručnost, ni njegovo znanje, ni njegov kvalitet. Moram da priznam da, kada bismo vratili sada film svi zajedno ovde, predsednici svih partija koje se nalaze u Skupštini, pa ja se ne sećam da je ikada na čelo jednog javnog preduzeća došla nestranačka ličnost. To su bili izuzeci koji su potvrđivali pravilo, ali generalno su, i ja nisam protiv toga, smatrajući da zaista time mi uvodimo odgovornost. Mi smo ovog puta imali našeg predsednika na čelu jednog preduzeća i zaista je PUPS, kao partija, stajao iza toga. Da li mi možemo da damo nekog kvalitetnog čoveka? Ako je dobro, u redu je, imamo rezultat, ako nije - molim vas, sklonite ga. S druge strane, možda je to zaista i kod njega slučaj izuzetka koji potvrđuje pravilo. Vratićemo se na zakon. Mislim da mi u PUPS-u podržavamo i konkurse i uslove koji su sada predviđeni za izbor direktora i članova nadzornog odbora. Naravno da je neophodno da jedno javno preduzeće vode ljudi koji poznaju suštinu tih preduzeća, znaju sa čime se ta preduzeća bave i naravno da onda mogu da daju i veći svoj doprinos. Volela bih samo da se osvrnem, mislim da je sjajno da konačno napravimo presek preduzeća i da se tačno zna. Moje kolege pre mene su govorile vrlo precizno. Mi smo svi čitali zakon. Zna se tačno koliko ima javnih republičkih preduzeća, koliko je po lokalu, ali je neophodno napraviti tačan presek i videti šta je to od javnih preduzeća što zaista može da posluje i šta je to što jednostavno je balast ovog društva. Da su javna preduzeća generatori jedne zaista teške situacije u kojoj se mi nalazimo, to nije nikakva mudrost, to smo svi već osetili. Mislim da smo imali problem, ovde se već i govorilo o toj socijalnoj politici koja se vodila preko javnih preduzeća, mislim, ne možemo da isključimo, ne pravdajući nikoga, da je ova država zaista bila u situacijama gde je možda bilo potrebno i na taj način malo pomoći, ali smo sada ušli u tržišne utakmice i tu sentimentalnosti više nema. Znači, na ovom tržištu mogu da opstanu samo pravi igrači. Ko ume da trči trku, treba da trči, a ko ne može, neka se povuče, neka se bavi nečim drugim što zna da radi. Volela bih da pomenem takođe da, recimo, Pošta Srbije ima 15.000 ljudi, gde su svi zbrinuti, gde je ona uspela da sopstvenim sredstvima, sopstvenim ljudskim resursima, uradi svoju novu organizaciju, da pronađe posao za sav onaj višak koji postoji kao i u svim sredinama. Znači, mi nemamo nijedno javno preduzeće, mi nemamo ništa gde mi nemamo viška ljudi, ali smo upravo uspeli, odnosno naš predsednik je uspeo da pronađe poslove za sve te ljude i suština i jeste u tome da posao moramo da tražimo svi zajedno. Posao nam niko neće doneti na tanjiru. Neophodno je bilo donošenje jednog ovakvog zakona, neophodno je organizovanje preduzeća sada po ovom novom principu odgovornosti i nadzornog odbora i direktora. Dobro je što ne postoje zamenici pa nemamo sada i promenu, danas ću da uradim jedan deo, nešto ću da potpišem ja, a nešto ćeš da potpišeš ti. Znači, imamo čoveka koji će biti izabran po konkursu i apsolutno će morati da snosi odgovornost za to što radi, ali će imati i slobodu da taj posao i tu firmu, odnosno to javno preduzeće vodi na način na koji misli. Tako da, neću se osvrtati na druge zakone. Mislim da je u suštini dobro što smo ih doneli. Ovo javno privatno partnerstvo je nešto što je zaista nama nedostajalo. Postoji gomila firmi kojima su neophodna dodatna sredstva, koja država nema, a koja su nam neophodna za funkcionisanje države. Još jednom ću naglasiti da će poslanička grupa PUPS u Danu za glasanje, naravno, podržati sve zakone koji se danas nalaze pred nama.
Zahvaljujem. Reč ima predsednik poslaničke grupe narodni poslanica Nataša Vučković. Izvolite, gospođo Vučković.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, slušajući ministre danas ovde, a naročito ministra Sertića, meni se nameće pitanje – šta bi ova Vlada radila da nema budućeg vremena. Mi ćemo ovo, mi ćemo ono, mi želimo ovo, mi ćemo uraditi ono, mi ćemo departizovati javna preduzeća, mi ćemo stvoriti uslove za javno-privatna partnerstva, mi ćemo uraditi… Sve to isto slušamo mi već četiri godine. Znači, bilo bi sada, posle četiri godine, mnogo adekvatnije da slušamo prošlo vreme. Dakle, uradili smo ovo, uradili smo ono, profesionalizovali smo javna preduzeća, stvorili smo put za nove investicije, za nova javno-privatna partnerstva, dakle, to bi bilo neko normalno i očekivano ponašanje Vlade danas nakon četiri godine. Mogu da razumem da su bile dve vlade, ali istog sadržaja, istog sastava, manje ili više, ista koalicija je na vlasti od 2012. godine. Evo mi danas razgovaramo, pre svega, vrlo važno da kažem zbog građana, mi danas imamo sednicu zakazanu u subotu za ponedeljak sa 14 tačaka dnevnog reda. Retko koja između njih ima međusobne veze i neke sličnosti po temi, problematici koju obrađuje. Zakazana je hitno. Neki zakoni su stigli u Skupštinu tek u subotu popodne, tako reći, petnaestak, dvadesetak minuta pre nego što je saziv poslat narodnim poslanicima. I sada naravno građani koji gledaju ovu našu sednicu i kojima je u interesu da saznaju, da budu obavešteni, to je njihovo pravo, kako će ovi zakoni uticati na njihov život i rad, oni sada slušaju naizmenično naše govore i o javnim preduzećima i o javnom zdravlju i o zaštiti od zaraznih bolesti i o metrologiji. Manje smo se bavili ovim međunarodnim sporazumima čija je ratifikacija takođe predviđena ovim dnevnim redom. Dakle, to onemogućava da građani ostvare svoje pravo, da budu dobro obavešteni o tome šta radi Narodna skupština. Ova rasprava koja će trajati danas od 14 tačaka dnevnog reda, nije dobra. Nije dobra na način na koji radi Vlada, na način koji radi Skupština i način na koji mi svi zajedno tretiramo građane Srbije. Naravno, ona nije dobra ni za odnos vlasti, odnosno većine i opozicije, zbog toga što se na ovaj način želi opoziciju onemogućiti da se blagovremeno i kvalitetno spremi za ove zakone. Naravno, Vlada raspolaže mnogo većim stručnim aparatom i to je uvek prednost na njenoj strani po tom delu. Međutim, mi smo radili tokom ovog vikenda izuzetno mnogo i podneli smo više od 150 amandmana na sve ove zakone. Naravno, da ćemo glasati protiv svih ovih zakona, jer smatramo da ovo nisu dobri zakoni. Ono što možemo očekivati i mislim da je građanima važno reći, to je da u narednih nekoliko nedelja ili dve, do očekivanih raspisanih izbora za Narodnu skupštinu, možemo očekivati da će svako ministarstvo sada pokušati da vrlo brzo na hitan način, dovrši sve ove nacrte zakona na kojima je radilo. Očigledno dosta sporo tokom narednih proteklih meseci i sada će ih ubaciti u Skupštinu da na brzi način, po hitnom postupku, sa što manje očiju kontrole, ovi zakoni sada prođu. Evo, danas mi razgovaramo o javnim preduzećima i o svim ovim drugim tačkama dnevnog reda. S obzirom na to, da za neke tačke objektivno nismo imali mogućnosti da sa svojim stručnjacima, analiziramo neke zakone, mi smo morali da pribegnemo čak i praksi onog što se zovu protesni amandmani, što ne volimo kao praksu, ali je to odgovor na jednu praksu lošu, parlamentarnu praksu, da po hitnom postupku, preko noći dobijemo jednu grupu zakona i odmah otvorimo raspravu o tome. Morala bih još nešto da kažem gospodine predsedavajući, mislim da je na vama da o tome malo vodite računa i sledeći put, kad ministri već dođu u Skupštinu da predstave svoje zakone predstavnicima građana i građanima koji nas gledaju, bilo bi dobro da svojom prezentacijom zakona koji predlažu, malo doprinesu izgradnji dostojanstva Skupštine time što će te prezentacije biti dobro pripremljene, pomoći poslanici, ali pre svega građanima da ih dobro prate, da dobro razumeju o čemu se radi. Ne mislim na ministra Sertića, on moram da kažem, dobro prezentuje svoje zakone, koje na žalost, kao suština nama nisu dobri, ali o tome ćemo sada govoriti. Dakle, prelazim sada na govor o Zakonu o javnim preduzećima. Ko pamti 2013. godine mi smo usvojili ovaj Zakon o javnim preduzećima, to je bio zakon, takođe, ove većine, samo drugog premijera. Tada se govorilo da je to jedan istorijski Zakon o javni preduzećima, koji će dovesti do profesionalizacije, depolitizacije, departizacije, itd. Ja sam pronašla u svojoj arhivi nekoliko naših opozicionih govor sa te sednice Narodne skupštine. Verujte mi da gotovo 80% može da bude ponovo primenjeno i danas, naročito u onom delu koji se tiče departizacije, odnosno depolitizacije javnih preduzeća. Ono što je naše glavno pitanje – zašto se Vlada nije pridržavala odredbi Zakona koje je sama donela 2013. godine. Znate ministre, ne možete vi nama više danas prebacivati krivicu za stanje u javnim preduzećima, kada četiri godine imate priliku da u ovom ili onom sastavu, možda vi lično niste bili tu, ali računamo da ova koalicija ima neki program rada već od 2012. godine, dakle, ništa niste preduzeli da se stanje u javnim preduzećima popravi. To je ono što je za nas ključno pitanje. Vlada je imala obavezu po tom zakonu da do 30. juna 2013. godine sprovede konkurse za izbor direktora. Zašto to nije uradila? Mi smo znali da nećete to uraditi i onda smo vam rekli – ne očekujemo da nećete to uradi. To se, naravno, pokazalo kao tačno. I, sada kažemo – neće ovaj zakon dovesti do departizacije, niti do profesionalizacije upravljanja u javnim preduzećima i videćemo se posle novih izbora, sa možda novim sastavom Vlade i videćete da se ništa neće promeniti. Znači, nejasne su namere ovog zakona i upitni potpuno efekti ovog novog zakona. Ono što nas dodatno brine – zašto se ovaj zakon donosi, tako važan zakon, donosi se bez javne rasprave? Ja sada vidim u obrazloženju Ministarstvo je postalo obrazloženje da je samo smatralo da nema potrebe da se održi javna rasprava. Evo, neki zaključak je bio 24. decembra. Pogledajte sada sledeće, još nam dajete u obrazloženju – 30 decembra, znači, ponavljam datum, naglašavam, 30. decembra 2015. godine Ministarstvo je predstavilo Nacrt ovog zakona Privrednoj komori Srbije. Naglašavam datum, svi znamo kakvo je raspoloženje, naročito radno 30. decembra u Srbiji. Dakle, ne verujem da je to bio neki mnogo plodotvoran sastanak, a očigledno je bilo da je Ministarstvo radilo na brzinu i da nije htelo da sasluša sve one bitne aktere, sve one zainteresovane strane, koje bi imale šta da kažu na ovakav jedan Nacrt zakona. Ono što je, danas je ministar rekao i to potvrđuje ono što sam malopre rekla da ovim Predlogom zakona treba da se isprave loša rešenja iz prethodnog zakona, odnosno nedorečenosti, itd. Mi to potvrđujemo, ali sa ovim Predlogom zakona neće ništa naročito promeniti, a potvrđuje se da smo onda imali 2013. godine pravo kada smo kritikovali prethodni zakon. Tako će se i sada potvrditi isto. E, sada, da konkretno kažem nešto o nekim ključnim odredbama ovog zakona. Pre svega, nama se čini da je vrlo nejasno i nedorečena definicija delatnosti od opšteg interesa, kako je ona definisana članom 2. Vrlo nam se čini zabrinjavajuća odredba, kao jedna vrlo netransparentna, koja stvara mogućnost velike politizacije, odnosno političkog odlučivanja, oko mogućnosti ulaganja kapitala i osnivanja drugih preduzeća koja se ne bave delatnošću od opšteg interesa. Ne razumemo šta je tu namera Vlade, ali nam se čini da to nema neku veliku zasnovanost. Vrlo su nejasne, nedovoljne i nestručne odredbe koje bi trebalo da vode departizaciji transparentnosti i profesionalizaciji. Ja tu moram da se konkretno referišem na određene članove, pre svega, na kriterijume koji su potrebni za izbor direktora. Pre svega, zahteva se, to su govorili 2013. godine, zahteva se visoko obrazovanje na osnovnim studijama, isključivo. Nije jasno šta znači da kandidat mora da ima tri godine radnog iskustva na poslovima koji su povezani sa poslovima javnog preduzeća. Kako se to utvrđuje šta su poslovi koji su povezani sa poslom jednog preduzeća. Sledeći kriterijum je, da kandidat mora da poznaje oblast operativnog upravljanja. Kako se to dokazuje, ko poznaje oblast korporativnog upravljanja? Takođe, mora da ima radno iskustvo u organizovanju rada i vođenju poslova. Krajnje proizvoljna odredba, koja ne daje nikakvu garanciju da će se zapravo ozbiljno prići profesionalizaciji i izboru najbolji kadrova u izboru direktora javnih preduzeća. Naravno, sve će ti biti precizirano merilima, ali ja sam čitala i ovu sadašnju uredbu o merilima i složićete se da je s obzirom na zahteve koje ona dodatno precizira, a imajući u vidu kako je sastavljena komisija za izbor takva komisija nije u stanju da procenjuje ove kriterijume. Dakle, tu se radi o vrlo konkretnim stvarima. Smatra se da je veliki napredak time što je dato da direktor bira izvršnog direktora, odnosno ih praktično imenuje. Istina neki kriterijumi su ovde precizirani. Smatramo da to nije najbolje rešenje, da bi bilo bolje da tu postoji neka korelacija i sa nadzornim odborom. Takođe, kod nadzornog odbora, gotovo je groteskna odredba kojom se kaže – da predsednika i članove nadzornog odbora javnog preduzeća, čiji je osnivač Republika Srbija, imenuje Vlada na period od četiri godine, od kojih je jedan član nadzornog odbora iz reda zaposlenih, a jedan član mora biti nezavisan član nadzornog odbora. Od čega nezavisan? To je toliko jedna groteskna odredba da prosto se postavlja pitanje da li je treba dalje komentarisati. I naravno ima jedna odredba koja se u praksi pokazala vrlo loša, a pokazaće se i ubuduće, a to je član 58. oko raspodele dobiti, gde javno preduzeće i društvo kapitala dužno je da deo ostvarene dobiti uplati u budžet Republike Srbije po završnom računu za prethodnu godinu, a visina i rok za uplatu dobiti utvrđuje se zakonom, odnosno odlukom o budžetu za narednu godinu. Ovo uvodi jedan vrlo visok stepen nepredvidljivosti u radu svakog javnog preduzeća, zato što javno preduzeće nikad neće znati na koji način će moći da usmeri svoju dobit, u kom pravcu, jer ga na kraju svake godine može sačekati, iznenaditi odluka o budžetu umesto da uloži u razvoj u infrastrukturu itd, na taj način će biti onemogućeno da u punoj meri ostvari svoj plan. Ima tu još raznih odredbi. Recimo, oko ovog plana poslovne strategije. Recimo, javno preduzeće treba tim planom poslovne strategije da definiše sredstva, odnosno način na koji će se davati pomoć, organizovati sportske aktivnosti, propaganda, reprezentacija, itd, što je vrlo interesantno zbog čega se baš sportske aktivnosti izdvajaju kao neka posebna aktivnost. Nama se čini važnijim da se tu na drugačiji način precizira izdvajanje za pomoć i zajednici bilo lokalnoj, bilo široj zajednici. Dakle, ono što mi želimo da naglasimo kad govorimo o ovom zakonu, to je da ne očekujemo da će ovaj zakon ovako kako bude donet na bilo koji način od javnih preduzeća učiniti politički manje zavisne, više profesionalne, ka uspehu usmerene i orjentisane, preduzeća i korporacije, već da će se zadržati ono što je i sada njihova karakteristika, a da je to u stvari jedan partijski plen u kome se posle izbora zapravo raspodeljuju uticaji ili delovi. I ono što je naravno vrlo važno, bez obzira na to što postoje danas odredbe i propisi o maksimalnom broju zaposlenih u javnom sektoru, javna preduzeća su meka za partijsko zapošljavanje i mi to svi znamo i to znaju svi građani Srbije, u svakoj opštini, u svakom gradu, i naravno, na nivou Republike. Mi smo govorili o tome i kada je bilo reči o budžetu da je negde oko 130 miliona evra u budžetu namenjeno zaključivanju raznih ugovora o delu, o privremenim poslovima, itd, čime se zapravo omogućilo partijsko zapošljavanje za nekih 20 do 30 hiljada ljudi i time se naravno narušava i svaka priča o tome da gradimo neku efikasnu upravu, odnosno da pokušavamo da uticaj države u privredi ograničimo kako bi to bila stvarna tržišna privreda. Dalje ću govoriti kratko samo o ovom Predlogu zakona o sticanju prava svojine na zemljištu, objektima i vodovima privrednog društva za proizvodnju i preradu čelika „Železara“ Smederevo. Nama je ovaj zakon potpuno nejasan. Vrlo je interesantno da je ovaj zakon stigao u Skupštinu u skoro 16 i 30 u subotu. Dakle, nešto što je očigledno bilo u nacrtu na Vladi tog dana. Ovaj Predlog zakona je tako formulisan da on predstavlja pravni osnov za sticanje prava svojine, ali nigde nije precizirano koje svoje svojine. Rekao nam je ministar da mi ne znamo šta je imovina Železare Smederevo, što je za nas potpuno začuđujuće, s obzirom da je Železara Smederevo bila predmet jednog pravnog posla sa US Stilom, kada je US Stil to kupovao u privatizaciji, a i posle toga kada je to Vlada Srbije otkupljivala od US Stila. Da li je moguće da danas imamo zaista takvo obrazloženje? Mi smo svojevremeno, DS dok je bila u Vladi, donela je Zakon o javnoj svojini, kojim je bilo inače cilj da se upravo takve stvari spreče. Vidite, Predlog zakona predviđa da svim javnim preduzećima, čiji je osnivač Republika Srbija, prestaju upisana prava na katastarskim parcelama, na kojima se nalaze isključivo objekti Železare. A nigde se ne navode podaci kojim javnim preduzećima, kako će se to odraziti na stanovnike Smedereva, koja to upisana prava prestaju, kakve su posledice upravo za opšti interes jer javna preduzeća obavljaju delatnosti od opšteg interesa valja, o tome pričamo pod tačkom jedan ovog dnevnog reda. Tu ima jako mnogo drugih problema, za nas je vrlo interesantno da vidimo da li je u izradi ovog predloga učestvovala država, pravobranilaštvo Republike Srbije, kao državni organ koji štiti imovinska prava i interes Republike Srbije, ali ima i savetodavnu neku funkciju, te nas zanima kakvo je njegovo mišljenje o ovom Predlogu zakona. Neću govoriti o javnom privatnom partnerstvu, o tome će moje kolege, javno zdravlje i ako ministar nije tu, javna rasprava o ovom zakonu je održana. Izgleda da je bila vrlo sadžajna i to je nešto što je dobra praksa. Ministarstvo je čak vrlo detaljno obrazložilo i sadržaj javne rasprave toliko da je čak u nekim trenucima groteskno obrazloženje svih elemenata koji su vodili Ministarstvo do toga da neki predlog u javnoj raspravi prihvati ili odbije. U tome da li će se zadržati naziv zakona „javno zdravlje“ ili će biti „narodno zdravlje“, Ministarstvo je dalo jednu vrlo detaljnu, čak englesku lingvističku elaboraciju termina, što je vrlo dobro i mi to podržavamo, ali bi smo voleli da zamolimo Ministarstvo da i u srpskom jeziku koji koristi, a daje nam ga u obrazloženju zakona, vodi računa o pravopisu srpskoj jezika, te da Ministarstvo ne bude nosioc nego nosilac aktivnosti i javne rasprave o ovom Predlogu zakona. Moje kolege će u daljoj raspravi govoriti o drugim predloženim zakonima. Naši amandmani na ove zakone su brojni, mi ćemo glasati protiv svih ovih zakona. Zahvaljujem se na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Željko Sertić. Izvolite.
Iskomentarisaću samo nekoliko vaših opaski koje smatram da su veoma važne radi razjašnjenja, ne samo ovde u parlamentu nego i prema građanima naše zemlje. Rekli ste da jedan član zakona o javnim preduzećima predstavlja groteskni član u kome definišemo nezavisnog člana nadzornog odbora. Zar vama to nije pozitivna stvar ako kažemo da treba neko da bude nezavisan od toga da ne može da bude iz reda zaposlenih ako ne može da bude iz reda osnivača, da li je to opština, republika ili pokrajina i da treba da bude nezavisan upravo od političke pripadnosti bilo kojoj političkoj partiji. Vi sve vreme pričate o tome da radite na depolitizaciji i da se zalažete za tako nešto. Nas optužujete da to nismo uradili, a sada kada to uradimo, onda kažete – taj član je grotekstan. To prosto stvari nisu, više ih doživljavam kao nekakvu vrstu političke izjave. Sa druge strane, ne znam koliko ste razumeli zakon koji definiše pitanje imovine i definisanja promene namene imovine Železare Smederevo. Ja ne znam kako ste vi prodali Železaru pre mnogo godina US Stilu sa tako nerešenim pitanjima? Mi na ovaj zakon ni jednim kvadratnim centimetrom ili milimetrom ne uzimamo ništa više niti oduzimamo bilo šta kome onoga što je van današnjeg vlasništva Železare, ali menjamo namenu. Moramo da definišemo precizno i jasno šta je to što je danas u posedu „Železare“, koju namenu ima, ima li upotrebnu dozvolu, da li treba nešto da se promeni u tom delu i na koji način, na najbolji mogući i efikasan način da to bude realizovano. A, sve kako se završilo sa U.S. Steel, možda i jeste deo svega toga o čemu smo pričali. Tako da, ne razumem vaše opaske. Zamolio sam u ovoj raspravi da budemo svi konkretni, da damo predloge kako nešto da se poboljša. Ja od vas nisam čuo ni jedan jedini predlog kako nešto da bude bolje, kako da bude konciznije, kako da neke stvari ustožimo. Ja sam ponosan zbog toga što vi kažete – da, usvojili smo jedan zakon 2013. godine i sada radimo novi zakon koji je još strožiji, a puno toga je urađeno u međuvremenu imaćemo prilike u raspravi da vam pokažemo koliko je stvari urađeno i na kraju, pravobranilaštvo je dalo saglasnost bez primedaba na ovaj tekst zakona.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nataša Vučković, pravo na repliku.
Drago mi je za pravobranioca. Vidite, gospodine ministre, vi mene očigledno niste razumeli. Nije dobra formulacija biti nezavistan član. Trebalo je da definišete od čega i na koji način nezavistan. Ja, naravno, jesam za nezavisnost, ali govorim o sledećoj stvari. I ovi članovi koji su po političkoj liniji bi trebalo da budu stručni, kvalitetni, kompetentni, jer jedino na taj način mogu da štite interese Republike Srbije i Vlade Republike Srbije u nadzornom odboru. O tome nema ni reči u Zakonu o javnim preduzećima, kako će se Vlada ophoditi pri izboru tih članova. A, način na koji ste formulisali to da jedan član treba da bude nezavistan, to apsolutno nije razumljivo od koga nezavistan. To je ono što sam rekla, i način na koji je to formulisano jeste grotekstan. Što se tiče Zakona o „Železari“, ja sam vrlo jasno precizirala na koje odredbe mislimo. Što se tiče vaše primedbe da mi treba ovde da damo konkretne, ja mislim, gospodine ministre, da vi možda niste razumeli da mi danas imamo načelnu raspravu. U načelnoj raspravi se govori o tome, pre svega, da li su zakoni potrebni. Mi imamo pravo kao narodni poslanici da kažemo da li je ovaj zakon potreban, nije potreban, prethodni nije primenjen itd. Ovo je načelna rasprava. Podneli smo, kao što sam rekla, 150 amandmana na ove zakone i o svim konkretnim predlozima za poboljšanje tekstova, mi ćemo imati prilike da razgovaramo za dva dana. Hvala.
Reč ima ministar.
Iz vašeg izlaganja mogu samo da razumem da ste vi protiv ovog zakona i protiv usložnjavanja i definisanja mnogo boljih uslova za izbor direktora, za izbor članova nadzornih odbora, jer mi smo vrlo jasno i precizno pokazali koliko smo kriterijume podigli u tom smislu. Ja bih voleo da ste možda dali vi obrazloženje nama svima ovde kako je to „Železara“ privatizovana pre mnogo godina prema U.S. Steel? To su pitanja koja bi trebalo danas ovde da pričamo, kada pričamo o „Železari“.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dejan Radenković.
Hvala. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, što se tiče poslaničke grupe SPS, mi podržavamo sve predložene zakona koji su u ovom načelnom i jedinstvenom pretresu danas na dnevnom redu. Ja ću se fokusirati najviše na Predlog zakona o javnim preduzećima, a moje uvažene kolege i koleginice će o detaljima, o nekim drugim zakonima, svako prema onoj profesiji kojom se bavi. Pre samo tri godine smo raspravljali o Zakonu o javnim preduzećima i tada smo imali za cilj da unapredimo korporativno upravljanje. Imali smo i želju da dobrim pravnim okvirom obezbedimo pristup dobrog domaćina u vođenju javnih preduzeća, obezbedimo odgovarajući sistem kontrole, a naravno, i sankcije za neodgovorno poslovanje. Pokazalo da nismo uspeli do kraja, da je zakonski okvir u praksi pokazao nedostatke i pravne praznine, a posebno u delu koji se odnosio na kontrolu i odgovornosti u upravljanju javnim preduzećima. Šta su osnovne promene u ovom još jednom Predlogu zakona o javnim preduzećima? Mogu da kažem da Predlog zakona predviđa da direktore javnog preduzeća imenuje Vlada na period od četiri godine, a na osnovu sprovedenog javnog konkursa. Predlog zakona predviđa da direktor javnog preduzeća nije član organa političke stranke, odnosno da mu je određeno mirovanje u vršenju funkcije u organu političke stranke. Direktor javnog preduzeća, kao što sam već rekao, imenuje se na konkursu koji sprovodi komisija od pet članova, od kojih je jedan predsednik. Samo da napomenem, predsednika i dva člana imenuje Vlada na period od tri godine, a onda jednog člana imenuje dvotrećinskom većinom resorni odbor skupštine nadležne za poslove privrede i na period od tri godine. Jednog člana za svako imenovanje imenuje Vlada pojedinačno. I ovaj put ću ponoviti da primedba da Vlada postavlja rukovodioce javnih preduzeća, da je to izvrgavanje ruglu jedne ideje departizacije i jedna notorna besmislica. Ako polazimo od pretpostavke da treba da postoje javna preduzeća u vlasništvu države, bilo Republike Srbije, autonomnih pokrajina ili lokalnih samouprava, onda ta preduzeća moraju da nekome odgovaraju za svoje poslovanje, a taj neko su vlasnici, odnosno predstavnici vlasnika, u ovom slučaju su to građani Srbije. Ne vidim, ali bih voleo da me neko prosvetli, gde je logika u tome da direktora javnog preduzeća treba da bira neko ko nije predstavnik vlasnika? Šta će te ljude motivisati da rade dobro i ko treba da izabere te ljude, da li će npr. partija A ili partija B polagati račune za rad javnih preduzeća građanima, bez da ima mogućnost da barem nadgleda proces izbora menadžmenta? U čemu je uopšte odgovornost bilo koje partije za rad preduzeća u kome niti postavlja menadžment, niti može da ga smeni? Ako ćemo već umesto javnog nadmetanja, u kome pobeđuju najbolji i gde najbolji ne sme biti član organa stranaka, ići na potpuno istiskivanje direktno izabranih predstavnika naroda, zašto onda ne bismo privatizovali sva javna preduzeća i završili sa tim procesom za svagda? Ako Vlada ne radi dobro ovaj posao, naravno, narod će je smeniti. Sada smo ušli u ritam da se provera radi na dve godine, tako da je i odgovornost Vlade uvećana. Posebno bih istakao da je od samog kriterijuma i sastava tela koje biraju rukovodioci mnogo bitnije to što su javna preduzeća dužna da na svojoj internet stranici objave, navešću nekoliko stvari: pod jedan, radne biografije članova nadzornog odbora, direktora i izvršnih direktora, organizacionu strukturu, godišnji, odnosno trogodišnji plan, program poslovanja, kao i sve njegove izmene koje se budu dešavale i izvod iz tog programa, tromesečni izveštaj o realizaciji godišnjeg, odnosno trogodišnjeg programa poslovanja i godišnji finansijski izveštaj sa mišljenjem ovlašćenog revizora, naravno, kao i sve druge informacije koje su značajne za javnost. Nema boljeg načina da se spreči izbor nekompetentnih od javnosti u radu. Tako da nam se valjda neće ponoviti da se biografije kriju. Takođe, sa biografijama, trogodišnji planovi su dokaz da je neko elementarno ili sposoban da vodi preduzeće, kako kada dolazi na njegovo čelo, tako i kada se mere njegovi rezultati. Godišnji, odnosno trogodišnji plan poslovanja sadrži planirane izvore prihoda i pozicije rashoda po namenama, planirane nabavke, plan investicija, planirani način raspodele dobiti, odnosno planirani način pokrića gubitka, elemente za celovito sagledavanje cena proizvoda i usluga, plan zarada i zapošljavanja i kriterijume za korišćenje sredstava za pomoć, sportske aktivnosti, propagandu i reprezentaciju. Ne bih da ulazim u detalje, ovde je potpuno jasno da se uvodi ozbiljna kontrola u javna preduzeća. Ono što bih hteo da napomenem je da je ovaj plan javan i kako je on postao javan, znači, nema boljeg načina da se poslovanje preduzeća iznese pred sud stručne javnosti. Takođe, da bi mogli govoriti o stručnosti i rezultatima, izuzetno je bitno što zakon kaže da je zabranom korišćenja imovine, aktivnosti, imena i vizuelnog identiteta javnog preduzeća u svim aktivnostima, vezanim za političke stranke i izborne kampanje, kao i svaka druga upotreba javnih preduzeća u političke svrhe i da se javno preduzeće koje nema konkurenciju na tržištu delatnosti od opšteg interesa, ne može oglašavati bez saglasnosti osnivača. Smatram da je ovo odlično i da je ovo veliki napredak. Kada imate ovakve odredbe, pod uslovom da imamo spremnost svih da se drže zakona kao pijan plota, drastično se smanjuju mogućnosti da javna preduzeća budu više Ali Begova slama, koju svako razvlači kako ko hoće. Vredi istaći da period obavljanja funkcije vršioca dužnosti direktora ne može biti duže od jedne godine, a ista osoba ne može biti dva puta imenovana za vršioca dužnosti direktora. Status v.d. nam govori da ili imamo menadžera koji ništa neće da radi ili da Vlada nema vremena ili želje da se sa nekim teškim pitanjima uhvati u koštac. Zato je posebno odlično što nema ponavljanja v.d. statusa. Zakon predviđa da nadzorni odbor preduzeća, čiji je osnivač Srbija, ima pet članova koje imenuje Vlada na period od četiri godine. Članovi nadzornog odbora moraju imati kvalifikacije koje im omogućavaju da se bave onim što jeste njihov posao, a ne da budu, kao što je često do sada bio slučaj, profesionalni primaoci naknada za prosto pojavljivanje i aminovanje svega što im servira menadžment. Jako je bitno što u nadzornom odboru sede predstavnici zaposlenih, jer nam iskustvo pokazuje da su u mnogim javnim preduzećima upravo predstavnici sindikata ili ti zaposleni bili ti koji su prvi ukazivali na potencijalne probleme, a i zloupotrebe. Doduše, tako je bilo i u prethodnom zakonu. Moramo ne samo da zadovoljimo formu, nego da jurimo suštinu koliko god da je ona nekada brza. Predviđeno je ukidanje izvršnog odbora, kao suvišnog kolektivnog organa, dok će direktor od zaposlenih birati izvršne direktore i njih je najviše sedam . Mi smo podneli nekih par amandmana. Jedan se odnosi na upravo predviđene novčane kazne za odgovorno lice u javnom preduzeću, koje sada stoje od 50 do 150 hiljada, mi smo povećali od 500 do milion i 500. Znači, kada bude neko dobro znao da će biti dobro kažnjen, razmisliće da li će da dostavi godišnji izveštaj, odnosno trogodišnji program poslovanja u propisanim rokovima, da je utrošio sredstva za određen namene iznad visine utvrđene tim programom ili ne dostavi tromesečni izveštaj u roku. Kazne su predviđene ukoliko javno preduzeće ne sprovodi usvojeni godišnji, odnosno trogodišnji plan poslovanja u delu koji se odnosi na zarade zaposlenih i vrši isplatu zarada bez overe obrazaca ili ne objavi na internet stranici podatke. Predlogom zakona onemogućava se nekontrolisano osnivanje javnih preduzeća na lokalnom nivou, kao i ostavljanje već osnovanog javnog preduzeća sa npr. jednim zaposlenim i ogromnim dugovima i gubicima. Javno preduzeće dužno je da deo ostvarene dobiti uplati u budžet. Nemam ništa protiv, mada imam tu neku ideju, ali o tome bi trebali malo duže da razgovaramo. Mislim da jednostavno ne treba to da shvatimo kao implicitno oporezivanje i da bi trebalo da radi svako svoj posao. Naravno da nemam ništa protiv da se dobit uplaćuje osnivaču, ali da ne bude ni takmičenje na uštrb nekih drugih stvari, jer ipak su javna preduzeća servis građana. Neke primedbe koje ovde ističem su samo dokaz da imamo različita gledišta kod operativnih pitanja, ali oko strateških stvari smo saglasni u potpunosti. Kada je bio usvojen i prethodni Zakon o javnim preduzećima, vodili smo ozbiljnu polemiku, čak i u plenumu, pa i na Odboru za privredu, oko dela gde se traži tri godine iskustva u oblasti poslovanja preduzeća. Mi smatramo da je to pogrešan pristup. Zašto? Objasniću, kao što sam i tada objašnjavao. Specifično iskustvo nije ikakva garancija menadžerskih stručnosti. Moglo je da se isključivo zahteva da direktor ima određeni broj godina iskustva na menadžerskim pozicijama. U skladu sa tim smo isto podneli jedan amandman, kada smo prethodni zakon popravili u tom pogledu, a vi, ministre, pogledajte sa svojim saradnicima, pa možemo da razmenimo argumente, ako ste raspoloženi. Top menadžer po najmanje treba da ima tehničku stručnost, već on treba da ima konceptualne stručnosti, gde tehnički fokus može biti prepreka, a nedostatak menadžerskih stručnosti, iskustvo, veliki nedostatak. Ključni zadatak top menadžera nije da zna tehničke karakteristike, procese i inženjerske aspekte. Mislim da bi najbolji top menadžeri bili profesionalci u svojim tehničkim oblastima. Kao što znamo, u praksi nije tako. Dobar top menadžer mora da zna da planira proces strateškog planiranja, da zna da upravlja svim stejk holderima, da izvlači informacije iz dokumenata upravljačkog računovodstva, da organizuje tim saradnice, da motiviše i inspiriše zaposlene i da zna da pregovara i komunicira. Kompetencije top menadžera jesu one kompetencije o kojima se uči na vrhunskim poslovnim školama i dobro se zna šta su one. Bitno je iskustvo na top menadžerskim poslovima, a ne iskustvo u struci. Voren Bafet bi bio diskvalifikovan kod nas da bude menadžer u većini javnih preduzeća, po ovom predlogu. Bil Gejts ne bi mogao da vodi namensku industriju Srbije, a Majkl Del Zavod za udžbenike, na primer. Vodeća imena domaćeg biznisa bi bili ne odgovarajući kandidati za većinu javnih preduzeća. To jednostavno nije dobro definisan kriterijum. Mi to smatramo, jer nas lišava mogućnostida privučemo najbolje, a mi želimo da naša javna preduzeća zaista budu ponos Srbije, motori razvoja i da karijera u njima bude prestižna. Tehnički kriterijum se može ostaviti u znatno blažoj formi. Ono ne mora da iznosi tri godine, ali mora da zahteva iskustvo na top menadžerskim pozicijama i, po mogućnosti, najbolje je razraditi pravilnik za kompleksno i sveobuhvatno ocenjivanje kandidata, a potom i njihovih planova. Bilo bi jako dobro da se pokrene rasprava o profilu ljudi koji će sedeti u komisijama za imenovanje. To je vrlo bitno. Nama su potrebni dobri menadžeri iz te oblasti, potrebno je da komisije budu proaktivne, a ne samo nepristrasne i analitične u sprovođenju konkursa. Potrebno je dobro razmisliti o tome da se iskustva iz menadžmenta ljudskih resursa najvećih svetskih kompanija primene od strane komisija za imenovanje i da u njima sede vrhunski menadžeri ljudskih resursa. To često nije samo ispunjavanje formalnih uslova, što jeste potreban uslov, nego i pažljiva i analitična procena profila svakog od zaposlenih kroz sesije testova, razgovora i upotreba savremenih alata menadžmenta ljudskih resursa. Uvažene koleginice i kolege, poštovani ministre, možda sam bio malo nepravedan prema radu ljudi koji su pripremali ostale zakone i ljudima koji će imati bolje živote kada se implementiraju isti zakoni koji su danas na dnevnom redu. Ipak, javna preduzeća jesu jedan od naših najvećih problema. Da istaknem još neke stvari, izmene i dopune Zakona o javno-privatnom partnerstvu i koncesijama idu u susret potrebama budućnosti. Ovo su aranžmani koji mogu rešiti mnoge probleme, od infrastrukturnih do komunalnih. Takođe, moramo da priznamo da smo bili zeleni. Kao država, naučili smo lekcije, nije sramota priznati, učili smo od najboljih i sada mislimo da smo obezbedili okvir za transparentnu i pravičnu tendersku proceduru u postupku traženja privatnog partnera za takve projekte, sa jednakim tretmanom svih ponuđača, naravno, kako domaće, tako i strane. Usvojeni predlog omogućava jasna pravila za realizaciju projekata od opšteg interesa kroz javno privatno partnerstvo a doprineće i privlačenju domaćih i stranih investitora i banaka za finansiranje i sufinansiranje projekata od opšteg interesa. Svi smo jednaki pred našim zakonima, ali nekada to nije najlakše ostvariti kada se krene u realizaciju kompleksnih ugovornih odnosa. Sadašnje izmene idu u pravcu jednakosti koja je uvek privlačna za najbolje investitore. Većina od njih preferira upravo to, ne da im se daju povlastice jer one zvek znače i dozu zaziranja. Socijalisti uvek podržavaju ugrožene grupe, tako da su izmene i dopune Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji koji se uz zaštitu socijalno najugroženijih omogućava da blagovremeno izmiruju poreske obaveze smatramo kao dobar korak, ali samo jedan u nizu kojim se mora sistematski rešiti čudna jednačina mešanja prihodne i rashnodne strane u budžetu. Socijalna politika je na rashodnoj, prihodna nije, ali se prihodna strana mora urediti na razuman način. Što se tiče Predloga zakona o javnom zdravlju, moja uvažena koleginica, prof. dr Slavica Đukić Dejanović će malo detaljnije o Zakonu o javnom zdravlju i Predlogu zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti. Mogu samo kao ovlašćeni ispred poslaničke grupe da kažem da daju osnovu da se obezbedi visok nivo zaštite života i zdravlja ljudi i sprečavanje, suzbijanje, iskorenjavanje zaraznih bolesti. Nekada smo bili na visokom nivou u ovoj oblasti, pa se sistem lagano kvario, a stvarali su se novi izazovi i ovaj zakon nas vraća u, kako bi rekli, pravom pravcu. Na samom kraju, naravno, želim da naglasim da SPS, još jednom kažem, podržava, i da ćemo glasati za ovaj set zakona koji je danas na dnevnom redu i koji su predmet današnje objedinjene rasprave. Zahvaljujem se na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Aleksandra Tomić. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministri, kolege poslanici, ono što smo do sada imali prilike da čujemo to da srpska groteska je u stvari vladavina DS do 2012. godine u oblasti javnih preduzeća, jer ovakav zakon nije ni postojao. Tačno je da je u decembru 2012. godine usvojen Zakon o javnim preduzećima i tačno je da je to prvi stepenik bio praktično, pri pokušaju da se direktori biraju, zaista na konkursu i da ne budu politički obojeni, jer do tada takvih ideja ni predloga nije ni bilo zato što su deljeni upravo zbog toga kada su pravljeni Vlada i direktorska mesta. Srpska napredna stranka imala je zatečeno stanje 2012. godine i zaista zahvaljujući mnogim direktorima koji su ostali na tim mestima, uz pomoć tih direktora je izvršena konsolidacija javnih finansija, s obzirom da je Srbija bila u tom trenutku u jako teškoj finansijskoj situaciji. Ono zbog čega smo dobili kao jedno iznuđeno stanje, to je da rešimo pitanje preko 700 javnih preduzeća, gde radi preko 100.000 ljudi i u ovom trenutku. Ali, imamo i zabranu zapošljavanja, prema tome, ideja o tome da zapošljavamo ljude po javnim preduzećima ne stoji, na onaj način na koji je to rađeno do 2012. godine. Osim toga, problemi koje smo nasledili, a morali smo da ih rešimo je ukidanje upravnih i nadzornih odbora po sistemu – pet, sedam, 12, pa čak i 21, kada pričamo o upravnom odboru PIO Fonda. Sada smo to rešavali na određeni način tako da smo rekli u zakonu u 2012. godini – pet članova nadzornog odbora za javna preduzeća na republičkom nivou, tri na nivou lokalnih samouprava, s tim što nismo hteli da kažemo decidno da na preduzećima na lokalnom nivou želimo isključivo da direktori budu iz te branše, jer smo bili svesni manjka kapaciteta, kada pričamo o preduzećima na lokalnom nivou. Naša statistika danas govori da imamo 37 preduzeća na republičkom, 691-o preduzeće na nivou lokalne samouprave, od toga 457 preduzeća koja su u oblasti javno-komunalnih preduzeća, 56 kada govorimo o medijima i sportskim aktivnostima, a onaj ostatak preko 170 preduzeća koja se bave uređenjem, uopšte i urbanizmom i direkcijama, u nadležnosti direkcija za imovinu i rešavanje pitanja urbanističkih uslova lokalnih samouprava. To su današnje statistike. Danas, suštinski sa ovim zakonskim predlozima, mi podižemo jednu lestvicu i dajemo zadatke, pre svega, onima koji će birati direktore javnih preduzeća, a to su nadzorni odbori, da jednostavno uzmu se u pamet, na osnovu čega će i koji kriterijume izabrati direktora javnih preduzeća, sa uslovima koje propisuje zakon, a to su – pet godina rada, visoka stručna sprema, tri godine minimum koji iskustvo u korporativnom upravljanju i koji imaju uopšte veze sa tom temom. Do 2012. godine mi nismo imali takve slučajeve. Ali, pored takvog izbora direktora javnog preduzeća imamo obavezu izrade godišnjih planova rada, minimum 15 posle usvajanja budžeta, što je veliki uslov za to da bi bilo koji direktor ostao direktor javnog preduzeća. Članovi nadzornog odbora ne mogu da budu ljudi koji nemaju bilo kakav dodir sa tom temom. Moraće da budu stručnu ljudi i moraće da imaju čak i određene licence, odnosno položene stručne ispite da bi bili članovi nadzornog odbora. Kada govorimo u opšte o Zakonu o javnim preduzećima,onda treba da reći da uslovi koji su traženi jeste da se pojača kontrola i sada će ministarstvo praktično imati veću kontrolu koja nije imala mehanizme uopšte da sprovodi jaču kontrolu, pogotovo u ovih 691 preduzeću, koja se odnose na lokalne samouprave. Imaće veću mogućnost koja se odnosi na finansijske performanse i imaće mogućnost praktično da definiše tačne rokove kada su u pitanju kvartalna izveštavanja rada javnog preduzeća. Na kraju, krajeva imao i povećane transparentnosti, kada je u pitanju javnost samog rada preduzeća. Znate, ja sam bila jedini član Odbora za privredu koja je otišla na javnu prezentaciju Transparentnosti Srbije u medija centru, pre više od godinu, njihove studije o efektu donošenja rada javnog preduzeća gde gospodin Goati je imao prezentaciju ove studije. Otišla sam tamo da čujem kakvo je mišljenje na kraju krajeva i nevladinog sektora po pitanju opšteg rada javnih preduzeća, šta misle da je dobro uraditi kada je u pitanju ovaj sektor. Ono što sam imala prilike da čujem da podržavaju sve ove predloge koje smo imali. Posle toga je bilo razgovora u okviru radnih grupa sa Ministarstvom privrede, gde su takođe bili prisutni i Transparentnost Srbije i DRI i Agencija za borbu protiv korupcije, koji su dali svoje određene predloge na određene članove gde su hteli da podignu još lestvicu više kada su u pitanju mnogi kriterijumi i za izbor i za korporativno upravljanje, za šta Srbija u ovom trenutku nije spremna bila. Kada nije bila spremna do 2012. godine da se donese ovako rigidan zakon, a nije se doneo i kada je jednostavno sa dolaskom SNS u Vladu donesen takav predlog, a sada vidimo da ti određeni problemi nisu mogli da se prevaziđu, zbog toga ovakav zakon i donosimo koji može da bude realno primenjiv u praksi.Zbog toga govorimo ne samo o tome da želimo korporativno upravljanje nego nedvosmisleno kažemo da javna preduzeća ne mogu više da budu rešavanje socijalnih problema ovog društva. To proizilazi iz činjenice da će ti izveštaje koje daju direktori biti predmet ocenjivanja njihovog rada i jednostavno razlog zbog koga mogu da budu i smenjeni. Vi to nikada niste imali u svojoj praksi, vi to nikada niste ni sprovodili. Upravo zbog toga što nije bilo ni političke volje i bilo je jako puno političkih stranaka koje su činile Vlada, koje su smatrale da nisu dovoljne sposobne i da nemaju taj kapacitet da ovako nešto sprovedu. Zbog toga smatram da treba podržati ovakav koncept Zakona o javnim preduzećima. Ono kada govorimo o delu koji se odnosi za Zakon o javno-privatnom partnerstvu, tačno je da u okviru zakonskih rešenja su sada Predlog zakona o trgovini, ali tačno je isto da Ministarstvo privrede zajednički ima komisije koje razmatraju ovakve predloge. Tačno je da dosadašnji Predlog zakona nije dao mogućnost da se veći broj projekata implementira i u lokalnim samoupravama i na nivou Republike, kada govorimo o Zakonu o javno-privatnom partnerstvu. Znači, mogućnost privatnih, stranih i domaćih investitora da u saradnji sa lokalnim samoupravama, republičkim organima, jednostavno daju nove projekte i jednostavno otvore nova radna mesta kroz ovakva rešenja. Svega 34 projekta su aktivna u Ministarstvu privrede, uopšte koje Vlada Srbije u ovom trenutku ima, ali ono što ona daje kao mogućnost, daje mogućnost i obavezu da jednostavno kada govorimo o koncesionim ugovorima, oni idu na javno oglašavanje na tender. Da takvi tenderi više ne mora da budu objavljenu u „Fanenšl tajmsu“, u najskupljim časopisima, jer je jednostavno to za lokalne samouprave veliki teret, ali da imaju mogućnosti da kroz javne određene načine objave taj tender i da ulaganja veća od 50 miliona evra budu deo razmatranja i budu deo saglasnosti koje će dati Ministarstvo finansija i samo Ministarstvo privrede. Zašto? Zato što jednostavno kontrola javnih finansija mora da postoji i u ovim projektima. Kada govorimo o Zakonu o javnom interesu i proglašavanju prava svojine Železare Smederevo, onda treba reći da su to, u stvari, nasleđeni problemi koji su praktično deo uopšte politike poslednjih 12 godina, jer svi oko toga možemo da se složimo da imovinski i pravni odnosi u Republici Srbiji su glavni problem uopšte rešavanja pitanja i građevinarstva i izlaženje, kada govorimo o pitanju javnog privatnog partnerstva i deo koji se odnosi na protok stranih direktnih investicija, ali i onaj deo, pogotovo kada govorimo o tome na koji način je suštinski uopšte Vlada u prošlosti imala odnose sa „US stilom“, pa na koji način, kada kaže jedan od poslanika da je to bila privatna kompanija, na koji načinje onda vraćena u državni sektor i nadležnost i na koji način u stvari, sa kojom imovinom se izašlo prema stranim investitorima. Da li je to „US stil“ ili je sada neko drugi, uopšte nebitno, bitno je da kada izlazite pred investitore, ne izlazite samo sa objektima i proizvodnim kapacitetima, već izlazite i sa kapitalom te firme. Kapital ne možete da oivičite ukoliko ne znate koji su vaši objekti, koje je zemljište u pitanju i jednostavno, koliki je taj kompleks. Mi smo danas imali prilike na odboru da čujemo da 170.000 kvadrata u kompleksu Železare, praktično se imovinsko-pravno nigde ne vodi. I to je ono što je zapanjujuće uopšte kao činjenica, da sve ove godine smo sproveli, imali nerešeno, praktično pitanja zemljišta. To znači da smo imali nerešeno pitanje kapitala, to znači da s pravom suštinski nismo usvojili zakon o imovini Srbije u onom delu u kom je trebao, zbog toga što očito da veliki deo imovine bi ostao van domašaja takvog zakona i da suštinski mi ne bi imali pravu sliku o tome sa čime raspolažemo. Nerešena pitanja Železare Smederevo, praktično ovde nam daju jedno iznuđeno rešenje, tzv. „leks specijalis“, jer ukoliko bi hteli da primenimo zakon koji smo nedavno usvojili o ozakonjenju građevinskih objekata, onda bi taj postupak trajao minimum godinu i po dana. Ovim mi praktično skraćujemo taj rok, rešavamo ovo pitanje i pokazujemo jednu ozbiljnost prema svim potencijalnim investitorima, pa čak i prema onima koji za sada imaju ugovor o zakupu Železare Smederevo. Na kraju, kada govorimo o zakonima iz oblasti privrede, a odnose se na Zakon o metrologiji i odnose se na Zakon o izmenama i dopunama o plemenitim metalima, treba reći da smo ovde u ulozi uvođenja i usklađivanja zakonske regulative sa EU, ali i otvaranja praktično mogućnosti našim izvoznicima, koji se bave ovom temom, da jednostavno na nesmetan način, potpuno mogu da postanu deo tržišta i EU i regiona, jer kada vi dobijate mogućnost da stavite žig koji je u skladu sa Međunarodnim standardima i propisima, onda jednostavno postajete konkurentni i zahvaljujući tome, suštinski povećavate izvoz kada je u pitanju ta branša. Naravno, treba reći da kada je u pitanju Zakon o metrologiji, negde mislim da on nema dovoljno svetlo kada je u pitanju uopšte Zakon o privredi, a sastavni je deo rada Ministarstva privrede, ovde govorimo o nadležnosti koja govori o overavanju merila. To je veliki deo jedne čitave branše koja se bavi merenjem određenih delatnosti, zadire u deo delatnosti, a recimo, reći ću vam da veliki broj preduzeća koji se bavi recimo merenjem kvaliteta goriva i koji se bavi pitanjima saradnje sa skladištima nafte, gasa, recimo, nisu bili u mogućnosti da na adekvatan način ovo rade, dok nismo doneli ovaj zakon. Praktično su bile vezane ruke. Zbog toga kažem da ovaj zakon negde nije dobro prepoznat, a vrlo je bitan i vrlo je važan što ga danas donosimo. Kada govorimo uopšte o drugim zakonima, oni koji se odnose na sporazume, a vezani su i za drumski i za vazdušni saobraćaj danas, praktično on pokazuje da ovaj set zakona otvara onaj deo saradnje kada su u pitanju sami sporazumi i omogućava da se prepreke koje postoje praktično u delu, a vezane su i za ekonomiju, ovim se ruše i potpuno je normalno što su sastavni deo današnje sednice, i mislim da tu ne treba da postoji neko pitanje u tom delu. Kada govorimo o zakonima vezanim za zdravstvo, očito je da su pred nama parlamentarni izbori, očito je da neće biti dovoljno vremena da se jednostavno posebna jedna sednica organizuje vezano za zdravstvo, ali kada pogledate o čemu govore ovi zakoni, a vezani su upravo za zaštitu, unapređenje zdravlja ljudi i pitanje zaraznih bolesti, s obzirom da imamo u regionu otprilike neke najave da postoje određene zarazne bolesti koje možda jednostavno moramo da sagledavamo svakodnevno, potpuno je razumljivo da ovakvi predlozi zakona mogu da budu sastavni deo bilo koje sednice. Ako pričamo o opravdanju zašto su se danas našli na ovako objedinjenoj raspravi, jednostavno mislim da ne treba da izazivaju bilo kakvu sumnju da je tu bilo nekih loših namera, jer mislim da i pripadnici drugih političkih stranaka sigurno će podržati ovakve predloge zakona. Zbog toga, u Danu za glasanje, jednostavno moje kolege lekari će podržati ovakav predlog zakona, a detaljno o ovim zakonima će govoriti oni. Mislim da su ovo sve razlozi kada govorimo o ovom ekonomskom setu, a imamo i finansijski sektor o ukidanju dvostrukog oporezivanja, razlozi zbog kojih treba prihvatiti ovakve zakone i zaista se zahvaljujem gospodinu Sertiću što je danas detaljno na sednici Odbora imao zaista strpljenja da objasni uopšte razloge zbog kojih danas imamo ove zakonske predloge na dnevnom redu. U Danu za glasanje SNS prihvatiće ove predloge zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Saglasno članu 27. i članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese zakone iz dnevnog reda ove sednice. Pitam da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč, odnosno još neko od njih? (Ne.) Prelazimo na rad po redosledu prijavljenih. Reč ima narodni poslanik Vladimir Marinković.
Zahvaljujem uvaženi predsedavajući. Poštovani ministri sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, ja ću danas govoriti o zakonima iz oblasti privrede, veoma značajnim zakonima o javno-privatnom partnerstvu i Zakonu o javnim preduzećima. Na ovaj način šalje se jasna politička poruka i jedna jasna želja i volja da se nastave ekonomske reforme koje se sprovode u našoj zemlji od formiranja Vlade 27. aprila 2014. godine. Ovo je samo nastavak donošenja reformskih zakona, kao što je Zakon o planiranju i izgradnji, Zakon o radu, Zakon o inspekcijskom nadzoru, ali i jako značajan Zakon o investicijama i o njima, o javno-privatnom partnerstvu govorimo kao o još jednom instrumentu i mogućnosti da se ispuni jedan od glavnih ciljeva ove Vlade, a naravno i našeg parlamenta, a to je novo zapošljavanje,nove mogućnosti za otvaranje novih radnih mesta i ono što se zove bolja usluga kako građanima tako i privredi. Što se tiče unapređenja rada javnih preduzeća, to mogu porediti slobodno sa unapređenjem rada javne administracije. Ni jedna zemlja na svetu, koliko god ona moderna bila, koliko god bila razvijena, koliko god njena tržišna privreda bila razvijena, nije dovela javnu upravu, državnu upravu, ali i menadžment u javnim preduzećima do savršenstva. Ali, ono što je bitno, da Vlada Republike Srbije radi na tome, radi na tome da maksimalno učini javna preduzeća efikasnim i efektivnim, da njihov rad učini mnogo produktivnijim i da odabir kadrova u javnim preduzećima radi na principima savremenih modela upravljanja ljudskim resursima, što znači da u javnim preduzećima rukovodioci i oni koji ih vode u narednom periodu treba da budu oni koji mogu da ostvaruju najbolje rezultate, koji imaju najbolje kvalifikacije, koji imaju najbolje obrazovanje, a Vlada Republike Srbije kroz jedan jasan sistem kontrole će se pobrinuti da upravo to budu ti ljudi koji imaju najbolje veštine i koji će doprineti tome da javna preduzeća kao jedan od stubova razvoja jedne države budu što bolja i što efikasnija. Mnogo se pričalo u proteklih, ne dve ili tri godine, u proteklih 15 godina o korporatizaciji, o korporativnom upravljanju i smatram da ovoga puta i kroz donošenje ovog zakona možemo doći do te jedne dobre formule i mogućnosti da angažujemo najbolje ljude, najbolje kandidate, one koji neće biti opterećeni, na kraju krajeva, partijskim knjižicama i obavezama prema svojim političkim strankama, nego da će rukovodioci tih preduzeća, odnosno direktori koji imaju, u skladu sa ovim predlogom zakona, i najveću odgovornost, da će oni imati odgovornost samo u preduzećima i prema svojoj državi i da će nastojati da rade u najboljem interesu države i, naravno, građana Republike Srbije. Ono što moram da napomenem, to je uspeh ove Vlade kada je u pitanju smanjenje duga javnih preduzeća koje je 2013. godine iznosilo čak 55 milijardi, 2014. godine, krajem, dakle umanjeno je za 15 milijardi, tako da se vidi da je taj proces kontrole urađen na jedan dobar i kvalitetan način, a nove odredbe ovog predloga zakona će učiniti da se ta kontrola maksimalno pojača i da ne bude nikakvog prostora da ono što rukovodioci, odnosno direktori i organi tih preduzeća, kao što su upravni i nadzorni odbori, jednostavno kroz svoje planove i ciljeve, ako oni to ne uspeju da ispune, to će značiti da oni nisu kadri da vode ta preduzeća i značiće da će moći da se zamene u skladu sa potrebama i, naravno, onim što definiše jasno merenje rezultata. Isto tako, važno je da napomenem da javna privatna partnerstva kao instrument za novo zapošljavanje, kao instrument za izgradnju infrastrukture, stvaranje novih partnerstava sa privatnim kompanijama nije dovoljno iskorišćeno u Republici Srbiji, samo 34 ugovora imamo za proteklih pet godina. Navešću jedan primer koliko je značajno da forsiramo i da unapređujemo politiku javno privatnih partnerstava, to je, recimo primer, „Er Srbije“ partnerstvo sa „Etihadom“ iz Ujedinjenih Arapskih Emirata. Od jedne kompanije koja je 2012. godine imala gubitak od 13 miliona evra, koja je uz sve to delila i 13. platu, koja je imala ogroman broj i višak zaposlenih, imamo sada kompaniju koja ostvaruje dobit, imamo kompaniju koja je vezana za „Etihad“, koja je proglašena za jednu od najboljih svetskih avio kompanija na celom svetu. Dakle, to je formula, to je sistem koji je opšte prepoznat i poznat u svetu, u Velikoj Britaniji, u Nemačkoj, dakle, u zemljama u kojima su razvijene tržišne ekonomije, u kojima dolazi do razvoja privrede, razvoja industrije, razvoja infrastrukture. Pored onoga što su oni uradili u prethodnom periodu za to, želimo to da implementiramo i u našoj zemlji, i, u svakom slučaju, da su ovi predlozi zakona jednostavno jedan dobar prilog implementaciji ekonomskih reformi, ekonomskog razvoja i naravno novih mogućnosti za novo zapošljavanje. Još da pomenem da je jako važno za Republiku Srbiju, o tome gotovo niko nije govorio, je Zakon o izbegavanju dvostrukog oporezivanja sa Republikom Korejom. Republika Koreja je osnovala u decembru mesecu, dakle otvorila je svoje trgovinsko predstavništvo u Srbiji. To znači da korejske kompanije koje su među najboljima na svetu žele da investiraju u Srbiju, da su prepoznali Srbiju kao ekonomskog lidera u regionu. Ministar Sertić je jedan od ljudi koji je veoma pomogao da Koreanci dođu ovde i da, nadamo se, etabliraju svoje kompanije, zapošljavaju nove ljude i investiraju ovde, ali investiraju sa prelivajućim efektom, donoseći nam nove tehnologije, nova znanja i sve ono što ima jedan jako pozitivan nastup za zapošljavanje, pogotovo naših mladih ljudi, visokoobrazovanih i visokokvalifikovanih ljudi. Naravno, u ime SDPS mogu da kažem da ćemo podržati čitav set ovih zakona i naravno podržaćemo sve što ide u prilog ekonomskim reformama i novom zapošljavanju, jer je to u interesu građana i naše zemlje. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Hvala lepo. Dva pristupa, prvo – sistemski nastavak nasilja nad procedurom, parlamentom, institucijama, 14 predloga zakona, pet ili šest friški, u subotu usvojeni, a već danas su na usvajanju u zajedničkoj raspravi gde nemaju nikakve veze, osim ako javna preduzeća i javno zdravlje nemaju neku direktnu vezu, a sve vezano sa Luksemburg i za Smederevo. Voleo bih da neko to objasni. Dobro je što imamo javno zdravlje, pa možda tu piše na koji način to može da bude objašnjeno, verovatno u nekom delu koji se tiče mentalnih bolesti. No, šta da radimo, to nije ništa novo. To se ponavlja već dve godine, pa i dve godine pre toga. Možda je bilo i nekada ranije, ali to nije dobro. Na takav način se ne donose dobri zakoni. Takvo donošenje zakona pod velom tajne stvara opravdanu sumnju da tu nešto pokušava da se sakrije i mislim da je to očigledno, bar na nekoliko primera ovde. Zakon o javnim preduzećima ne donosi ništa bitno novo. Kozmetičke promene koje su date su kozmetičke. Večita dilema ko da upravlja javnim preduzećima. Naravno da će da upravlja vlast, to je svuda tako. Pitanje je zašto postoji toliki broj javnih preduzeća, zašto su tamo i zaposleni i rukovodioci privilegovani u odnosu na bilo koga u ovoj državi, čak i u odnosu na službenike Vlade koji ovde sede, kojima su smanjene plate pre godinu dana, a u javnim preduzećima je sve u redu, a sva javna preduzeća su gubitaš do gubitaša i to sa dužim stažom. Da li se ovim zakonom nešto menja? Naravno, ne menja se. To da će biti upoznati ljudi iz nadzornih odbora sa delatnošću te firme, to upoznavanje je jedan vrlo neobičan termin za to i to je gospođa Nataša Vučković već rekla, da se ne vraćam na to. Mnogo važnija stvar je šta je sa „Sartidom“? To je malopre ministar prozvao neke da kažu kako je to privatizovan bio „Sartid“ pre 12 godina, skoro 13 godina. Ja kažem – odlično, nije privatizovan nego je prodat iz stečaja, ali to je po oceni svih onih, pa mislim da će se složiti i ljudi iz Vlade, bilo Periklovo doba „Sartida“, i po investicijama i po rezultatima, po organizaciji rada, po svemu onome što definiše tu oblast. Šta se sada to otkriva novo? Kako to da Amerikanci, najveća firma na svetu, nije imala problem da proceni šta je vlasništvo „Sartida“, a sada je to neophodno da se utvrdi, ne bi li se napravila ponovo javna, pod navodnicima, prodaja Kinezima, koje znamo? Kao što smo znali za „Esmark“, tako znamo i da će neki Kinezi da budu kupci na javnom tenderu. To je deo vidovitosti o kome govori i izveštaj Transparentnost Srbije danas, gde proziva prisutnog ministra Sertića da je za Preduzeće „Meita“, to je Obrenovac, koliko se sećam, još 2. novembra ove godine doneo zaključak i odobrio sredstva pozivajući se na zaključak Vlade od 30. oktobra prošle godine i na odluku Komisije za kontrolu pomoći državne, a Komisija je donela svoju odluku pre sedam ili osam dana, 11. februara. Dakle, 20 i nešto miliona evra, koliko sam pratio, otišlo je kompaniji koja ima četiri zaposlena, u ovom trenutku četiri zaposlena. To znači da je to po jednom novozaposlenom otprilike negde oko pet miliona. Evra, naravno. To je stvarno prvi put u istoriji Srbije. Sve to što se donosi preko kolena, preko noći, tajno, naravno da nije dobro, jer da je dobro imali bismo danima i mesecima promociju tih dobrih rešenja, bili bi skupovi, bile bi specijalne emisije, vanredne konferencije za štampu i sve slično. Međutim, ne, ovde se nešto gura ispod žita i ja mislim da bi bilo fer da nam ministar u ostavci, pošto čujem da će biti izbori, pa je Vlada praktično već u ostavci, da nam kaže šta se tu radi ispod žita, ministre Sertiću. Ili, što bi se reklo dobrim srpskim narodskim izrazom – šta se muva u predizborno vreme? Bilo bi jako dobro da dobijemo tu informaciju, da vidimo kada će „Sartid“ ponovo da bude najbolja firma u Srbiji i kada će ostali uspesi da budu učinjeni.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite, gospodine Rističeviću.
Zahvaljujem. Čim smirite, a mislim da ste uspeli, takvi smo mi zemljoradnici, ponekad smo malo nestrpljivi, ali ja razumem mog kolegu. Posebno sam zabrinut u onom delu gde on tvrdi da se događa nešto ispod žita. Nešto se događa ispod žita! On je stručnjak za to ispod žita. Ako on nije procenio šta se događa, a stručan je za to ispod žita, onda ću ja teško to moći da procenim, s obzirom da je, recimo, DIN - Duvanska industrija Niš, o čijem oporavku sam delimično učestvovao, procenjena na 1,2 milijarde evra, svojevremeno 2003. godine. Moj kolega je bio predsednik Vlade tada. Dakle, DIN je zajedno sa DIV-om, kolega Nikolić to zna, čini mi se prodat za 2,4 puta manje novca. Šta se tu događalo ispod žita? Svašta. Nisu prodati samo DIN i DIV, nego je moj kolega poljoprivrednik dao sebi za pravo da proda sve pušače. Ugovor o prodaji, to ispod žita, što mi nismo znali, a da vam kažem da se sve odvijalo, početak procedure koji je najbitniji i deo procedure oko tog tendera odbijao se za vreme „Sablje“, za vreme vanrednog stanja. I, zamislite, to ispod žita za vreme vanrednog stanja! Pa, 2,4 puta manje nego od procenjene vrednosti. Umesto da je DIN vredeo više nego što je vredeo TD Rovinj, on je vredeo 2,5 puta manje. Ja verujem iz tih razloga da je on veoma stručan za to ispod žita. Ali, uz fabrike cigareta, prodati su i pušači. U ugovoru je stajalo da ne znam koliko godina niko nema pravo da uopšte otvori fabriku cigareta u Srbiji, zato što je uz fabrike prodata cela pušačka populacija. Znači, prodati su ljudi koji konzumiraju cigarete, jer oni, bože moj, nisu imali pravo da, u periodu koji je bio naznačen od više godina u ugovoru, imaju domaćeg proizvođača cigareta, već su morali isključivo da puše cigarete „Filipa Morisa“, zato što je gromada koja je vodila Vladu Republike Srbije propisala da uz fabriku gratis idu i pušači. Ministar zdravlja zna koliki su troškovi od preteranog konzumiranja cigareta, pa verujem da su stranci izvlačili korist, kupci, a da smo mi došli u poziciju da se staramo o zdravlju pušača, pošto ovde ima i zakona koji se dotiču javnog zdravlja. To je ono što se dešavalo delimično ispod žita, a ja ću objašnjavati kako je prodat, dok je moj cenjeni kolega bio ministar savezni policije, sem što su mu ubili premijera, a on nije odgovoran zato što premijer nije ubijen u obe članice federacije, već samo u jednoj, a on je bio savezni za obe, pa se smatra neodgovornim, dakle, kako je prodato to ispod žita, dužan sam da objasnim. Tu je ministar privrede, u pitanju su i porezi i poreska administracija. Kako je prodat Tržni centar „Ušće“ i tadašnja zgrada Centralnog komiteta za cenu aluminijuma koji je bio na onim prozorima? Prodat je u nekom postupku gde je konkurs raspisan juna meseca, bez ikakve komisije, a ugovor je sklopljen u decembru sa firmom koja u mesecu junu, kada su predavane ponude, nije ni postojala. E, tako se to dešavalo ispod žita i javno pravobranilaštvo je dobilo, savezno tada, jednu verziju ugovora, a potpisana je sasvim druga verzija ugovora sa firmom koja nije ni postojala za vreme konkursa. Tako je to bilo ispod žita i poslednji koji bi trebao da govori šta se događalo ispod žita je moj kolega poljoprivrednik. Kada on nije uspeo da, uz svo to svoje praktično znanje itd, uz svu tu svoju pamet, kad on nije uspeo baš da pronikne šta se ovde dešava ispod žita, kako ja onda da, kada nisam bio u takvim pozicijama i nisam bio u tim radnjama ispod žita, kako ja onda da procenim šta je ispod žita? Ja ću govoriti šta je dobro. Zakon o poreskoj administraciji. Barem meni je jasno da za sadašnje poreske dugove niko ne garantuje hipotekama, ako se ja ne varam. Za svaki dug dosadašnji, koji je veći od dva miliona dinara, poreski dužnik je dužan da priloži hipoteku na dug i na celokupnu kamatu. Ako to plati u narednih 60 meseci, država će mu otpisati polovinu kamate. Ali, za ceo dug i za celu kamatu, on mora da garantuje garancijom ili hipotekom na imovinu koja je veća od vrednosti duga. Ako to nije dobro za državu, ja ne znam onda šta je dobro za državu. Da li onda treba da pustimo da neobezbeđeni poreski dugovi budu nenaplaćeni i da tako država bude na šteti, a poreski obveznici dovedeni u nejednakost, da oni koji su servisirali svoje dugove i dalje izdržavaju one koji nisu savesni? Mislim da je to dobro i ja se nadam da će se većina dobronamernih kolega složiti sa tim. Što se tiče doprinosa za zdravstvo poljoprivrednika, ja verujem da će ministar u narednom periodu reći da Vlada radi uporno na tome i predano i da će na sličan način, možda za otpis celokupne kamate, biti regulisana dugovanja poljoprivrednika za zdravstveno osiguranje, iz dva razloga. Prvo, da ih vratimo u sistem. Drugo, da im damo mogućnost da dugove bez kamata otplate i na takav način steknemo ponovo one koji će uplaćivati doprinose za zdravstveno osiguranje zemljoradnika, a da oni imaju pravo da se leče, Ustavom garantovano pravo, i da ono što su propuštale ranije stranke bivšeg režima da urade po pitanju seoske populacije, da će to Vlada Republike Srbije u vrlo brzom periodu, vrlo skorom periodu svojim zaključkom regulisati, s obzirom da nam tu nisu potrebne izmene zakona itd. Što se tiče poreza, i dalje da kažem zašto je to dobro. Zato što ova Vlada ipak vodi malo računa, a porez vam je kao prikupljanje meda. Morate od pčela da uzmete onoliko koliko vam treba, ali morate da vodite računa da i pčelama nešto ostane, da možemo i dogodine da dođemo u poziciju da ubiramo med, jer će se pčele prehraniti ostatkom i proizvesti neki novi med. Zato je dobro, umesto da ugasimo firme, da dugovi budu nenaplativi, da bude šteta po budžet i održavanje košnica, da i sledeće godine imamo od koga da uzmemo porez. Mislim da je to dobra stvar i sve što je u korist proizvodnje ja ću, kao predsednik Narodne seljačke stranke, uvek podržavati. Kad smo kod javnog zdravlja, moram da kažem da mi moramo i tu da povedemo računa o onome što je moj kolega rekao šta se to događalo ispod žita. Moramo, kad je u pitanju javno zdravlje, da pričamo o Kamenici 2. Nju je otvorila gromada vojvođanski vlastelin 2008. ili 2009. godine i rekao da će biti gotova najkasnije do 2010. godine, zajedno sa opremom, da će koštati 18,3 miliona, ako se ne varam, ministar zdravlja je tu, svakako da nije odlučivao o tome, ali je najverovatnije da je pratio, a ono je ispalo da još nije završeno. Danas je 2016. godina. Očigledno je da nas je vojvođanski vlastelin koji priča o stradi i o satirama satirično prevario i da to nije završeno. Ali, gle čuda! Sa zaduživanjem koje ćemo mi morati da plaćamo, jer on odlazi sa vlasti. To je koštalo do sada 33 miliona, ako se ja ne varam, i još nije završeno. Znate kako je urađeno? Četiri hiljade kvadrata, svaki kvadrat u izgradnji je koštao 3.500 evra. Neverovatna cena, za Njujork, za bilo koji velegrad. Pitanje javnog zdravlja, to je neverovatna cena koja treba da se plati. Da bi naši gledaoci znali, po pitanju bolnica na teritoriji Vojvodine odlučuje isključivo AP Vojvodina, njena Vlada, njen vlastelin, tako da znaju da nikako nismo mogli da sprečimo da proćerdaju taj novac na način na koji su ga proćerdali, a on je pripadao pre svega poreskim obveznicima, a ispod žita, da bi se finansirala lista mog kolege poljoprivrednika, taj novac je otišao najverovatnije podeljen između političara i dobavljača. Čujem da je neki čuveni Aca Dijagonala sve radio. Recimo, za onkologiju, za plućne bolesti i kardiovaskularne obezbeđeno je deset novih postelja u četiri hiljade kvadrata. Deset novih postelja, celih, koštalo 33 miliona. Znači, ta jedan trećina koja pripada onima koji su najugroženiji, a to su koronarni itd, njima deset postelja, a direktor kabinet ima tri puta veći, prostorije za direktora kabineta, zajedno sa kupatilom, a možda i đakuzijem, tri puta je veći od prostora na kome treba da budu koronarni pacijenti. E, to je satira, to je stradija o kojoj priča vojvođanski vlastelin. Hajde da vidimo mašine za zračenje. Nabavljaju ih, čini mi se, od 2008, 2009, 2010. godine, sada im je Vlada nabavila jednu mašinu za zračenje, koliko ja znam. Inače su šest puta bezuspešno pokušali to da organizuju. Tri mašine koje koštaju 600 miliona oni su procenili da koštaju milijardu, umesto šest miliona evra - deset miliona evra. To su bile nasilne nabavke. Ma, šest puta su pokušavali da to provuku i očigledna je želja bila da se pri tome napune džepovi, a smrtnost obolelih od raka je rasla zato što su čekali u redovima a, gle čuda, oni su čak preprodavali brojeve mesta u redovima, čekali više meseci i ukoliko nekog ne zračite u odgovarajućem periodu, njegov rizik da umre je daleko veći nego da je hemoterapija pružena na vreme. Znači, mnogo ljudi je umrlo zato što je neko hteo ispod žita da napuni džepove i da ostvari novac, da sastavi izbornu listu i na njoj da prođe, recimo, i moj kolega poljoprivrednik. Nešto što košta dva miliona, tri aparata je trebalo da košta šest, oni su to hteli da plate deset, a pošto nije prolazilo, bilo je prigovora, šest puta je ponavljano. Jedna nabavka od raspisivanja do otvaranja ponude je trajala 365 dana. Za tih 365 dana, 23 puta su menjali dokumentaciju. Ako je vojvođanskog vlastelina, ako je iz te vojvođanske stradije, ako je Radoje Domanović, da je živ sada tu, mislim da bi stradija bila ono da čitamo kao deci za laku noć, za ono što su uradili pripadnici stranke bivšeg režima. Ali, to nije sve. Pokušaću da našim gledaocima objasnim kako oni to rade. Institut za plućne bolesti Vojvodine je platio jedan aparat 3.536.000 dinara, platio, a Institut za onkologiju Vojvodine isti aparat je platio 8.328.000, znači, pet miliona više ili dva i po puta više od stvarne vrednosti. Stvarna vrednost je 28.000 evra, a aparat je plaćen 70.000 evra, u korist Instituta za onkologiju Vojvodine. To je, naravno, radila ova Uprava za kapitalna ulaganja vojvođanskog vlastelina. Pa, da vidimo to ispod žita, koliko je njima stalo do javnog zdravlja, a koliko do onog ispod žita. Opšta bolnica Kikinda. Ne znam gde je gospodin Blažić, da ga upozorim, da javna nabavka čija je cena bila 12.000 evra, majstori su je procenili na 3.000.000, plaćena je 2.994.000, da ne bude 3.000.000, ili plaćeno je dva i po puta više. Jedan ponuđač je bio sa ispravnom ponudom, da ne bi bila gužva, da bi bilo sigurno, sigurica ispod žita. Opšta bolnica Zrenjanin. Dragi moji Zrenjaninci, javna nabavka od 13.500.000 vam je procenjena od strane Uprave za kapitalna ulaganja vojvođanskog vlastelina na 3.600.000, plaćena je 3.524.000, tek toliko da bude da bude da se uklope i da se istale. Umesto 13.500, to je izašlo 30.000, ili dva puta i nešto više, više nego što je stvarna cena. Dom zdravlja Bački Petrovac. Dragi moji Slovaci, da znate, javna nabavka od 13.500 evra plaćena je 3.600.000, odnosno 30.000 evra, ili dva i po puta više. To je ono ispod žita, po pitanju javnog zdravlja. Dom zdravlja Senta, ulazna cena, prava, 17.000, procenjena na 4.200, plaćena 4.195, tek toliko da se zadovolji forma. Znači, plaćeno je, umesto 17.000, gotovo 40.000 evra i nama daju na znanje da nisu oni tako skromni. Klinički centar Vojvodine, Klinika za urologiju, ulazna cena javne nabavke 17.500 evra, cena kasnije 35.000 evra ili 3.924.000. Klinički centar Vojvodine, Klinika za ginekologiju i akušerstvo, ulazna cena 39.000 evra, procenjena 6.500, plaćena 6.480, plaćena gotovo dva puta više. Institut za onkologiju Vojvodine, javna nabavka, ulazna cena 18.000 evra, cena koja je plaćena 6.998.000 ili 60.000 evra, što je tri puta više od ulazne cene. Dom zdravlja Novi Sad, ulazna cena 35.000 evra, plaćeno 60.000 evra. To je ono ispod žita. To je ono što naši gledaoci treba da znaju, da po pitanju zdravlja, po pitanju bolnica na teritoriji AP Vojvodine to radi Vojvodina. Kako to radi Republika? Nabavljeni su linearni akceleratori, mašine za zračenje, po ceni od 170 do 200 i nešto miliona, u proseku nešto manje od dva miliona evra, što je tri puta manje od onog što suhteli da uzmu ovi iz AP Vojvodine. Od tih mašina, jedna je dodeljena njima, s obzirom da pacijenti ne bi morali da trpe posledice vojvođanskog vlastelina. Njima je dodeljena jedna mašina, a ide se i dalje u nabavke. Gama nož je, čini mi se, koštao oko četiri miliona. E, sada pogledajte koliko su gama noževa proćerdali vojvođanski vlastelin i njegovi pajtaši, okupljeni u Vladi u senci, zajedno sa ovom gospođom iz Sremske Kamenice, koja se zove Čemerlić itd, gle čuda ona nam je ministarka u senci. Ona treba da bude ministarka u debeloj senci, sa onim nekim ovako pregradama čudne vrste i sa uniformom popreko, a prozori uzduž. Dakle, ona im je ministarka za zdravlje vlade u senci. Gledaoci su, naši građani, u obavezi, moja obaveza je bila da ih upoznam, kao i s time da je Republički fond za zdravstvo, a sećate se dobro kolika je dreka nastala kada sam imenovan na predlog osiguranika zemljoradnika, da tamo zastupam osiguranike, jer tamo lekari ne smeju da budu, da ne bi sami sebi pravili poslove, kolika je dreka u jednim novinama naklonjena stranci bivšeg režima bila, pa da vam kažem i to, da je umesto 30 milijardi iz budžeta, on povukao svega 12,1 milion, dakle uštedeo je oko 18 milijardi evra, samo za godinu dana. Samo na lekovima, centralizovanom nabavkom 3,5 milijarde, ako se ne varam je RFZO uštedeo, u odnosu na 2012. godinu kada su cene bile niže. Dakle, bilo je za očekivati da potrošimo više, a potrošili smo manje, za te 3,5 milijarde ili 30 miliona evra, mogli smo da kupimo sve ove, da republika kupi i gama nož i sve ove linearne akceleratore, za koji su ovi u Vojvodini na krv pljačkali. E, to je ono i Srbiju treba deliti na dva perioda, u kojima se nalazila, na period devedesetih kada su nas spolja ugrožavali, a unutar na sitno potkradali i period od 2000. do 2012. godine kada su nas spolja na sitno ugrožavali, a iznutra, zahvaljujući stranci bivšeg režima, na krupno potkradali i krali. Stradija, o kojoj on priča, nije stradija ovo je vlast. Ta satira se najbolje odnosi na njega tamo gde pripadnici stranke bivšeg režima sami sebi pišu parole, tamo gde se vlada sa 5%, umesto sa 50%. To je stradija o kojoj on želi da govori. Budući da me stalno proziva, ja mu stalno nudim tv duel da raspravimo o ovom šta je tačno, šta nije, kao i o onimmrtvačkim kovčezima koje je kreditirao da se pokrajinskim organima vraća kredit u mrtvačkim kovčezima, gospodin Martinović to zna. O svemu tome možemo da pričamo, ali definitivno stranke bivšeg režima, dragi moji građani, ne zaslužuju ni jedan vaš glas. On je uveo, obično predlažu amandmane „briše se“, vi nemojte da ih brišete gumicama, brišite ih olovkama iz prostog razloga što gospodin vojvođanski vlastelin ne treba da priča o satirama, on je za tragedije. On je ovu zemlju, stranka bivšeg režima, a još uvek pokrajinu Vojvodinu, 16 godina uvodio njene građane u tragediju, sebe je smestio u bajke, u dvorce, a narod je odveo u basne i dok narod jedva životari, da susednima kažem, jedva životinjari, on uživa, njegovi pripadnici na Maldivima grickaju jastoge, voze se jahtama, voze majbahe. Ja nisam video radnika, seljaka u Vojvodini ni da letuje na Fruškoj gori, ni da ima čamac na Dunavu. Zato ih izbrišite olovkama, hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić, povreda Poslovnika. Izvolite gospođo Čomić.
Zahvaljujem. Prekršili ste član 27. koji vas obavezuje da se starate o primeni svih članova Poslovnika Narodne skupštine, među kojima su i članovi koji govore o dostojanstvu Narodne skupštine i o onome što se sme i što se ne sme tokom sednice Narodne skupštine. Da li ste prečuli ili vam se nije činilo da daleko prelazi slobodu govora, ali narodnog poslanika ste bili dužni da prekinete i upozorite da ovo nije mesto gde se prebraja koliko predsednika vlade je ubijeno, koliko je trebalo da bude ubijeno, a koliko nije bilo ubijeno.
O čemu vi gospođo Čomić? Ja nisam čuo tako nešto?
Ja vas molim da me pustite da završim obrazlaganje.
Izvolite.
Za ono što vi eventualno niste čuli, za to postoje stenogrami, pa ako ste propustili da čujete možete uvek da konsultujete stenogram. I, molim vas da i sada primenjujete Poslovnik. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospođo Čomić.
Dakle, liniju slobode govora prelaze reči kojima se ruga mrtvim ljudima i kojima se radi uveseljavanja skupa u Narodnoj skupštini unižava dostojanstvo Narodne skupštine jer se govori o premijeru, predsedniku Vlade Zoranu Đinđiću koji je ubijen u atentatu, sada će 12. marta biti 13 godina. Sva vrsta druge opaski, slobode govora, kolorita, naravno da spadaju u slobodu govora i slobodu mišljenja, ali onog trenutka kada prestanemo da imamo osećanje šta se nikako ne sme, a to je da se šale radi prebraja ko je trebao biti ubijen, a ko ne, onda ste nas ponizili sve zajedno i onda se vi predsedavajući propustili da narodnom poslaniku ukažete da može privatno da se veseli smrti svakog čoveka, kao što smo imali prilike da vidimo, ali ne može u javnoj raspravi u Skupštini da govori o tome ko je trebao, a ko ne da bude ubijen. Hvala vam.
Gospođo Čomić, izrekli ste nešto, što vidim po negodovanju poslanika se nije desilo. Gospođo Čomić, molim vas, mi kao predsedavajući možda u nekom trenutku imamo problem zato što poslanici kada govore stojeći i kada se odmaku od mikrofona da ne čujemo baš svaku reč. U jednom trenutku je samo rečeno da je bio neko predsednik vlade u vreme kada je ubijen premijer, ali da je premijer pominjan u negativnom i ružnom kontekstu, ja to nisam čuo. Izvinjavam se ako se to desilo, ja ću pogledati beleške, ako se to desilo što nisam reagovao. Ali, ja to nisam čuo na takav način kao što ste vi sada izgovorili. Izgovorili ste mnogo toga, siguran sam, ako možda jednu reč nisam čuo da je izgovorena, ali toliko toga što ste vi sada izgovorili, to se sigurno nije desilo u velikoj sali Narodne skupštine. Imaćemo priliku, vidim više poslanika i poslanika koji je govorio, sigurno će moći da se osvrne na to što je rekao, a što vi tvrdite da je rekao, ali u svakom slučaju mislim da će javnost Srbije i narodni poslanici koji su bili u sali moći da daju procenu da li je to izrečeno na način koji ste vi sada izgovorili nekoliko puta. Mislim da nije, ali pogledaćemo beleške. Izvolite. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Janko Veselinović.
Povređen je član 106. Poslovnika koji kaže da poslanik ne može da govori mimo tačke dnevnog reda. Danas je na dnevnom redu Predlog zakona o javnim preduzećima...
Molim vas, gospodine Veselinoviću samo mi dopunite koji poslanik? Da li se samo na poslanika koji je prethodno govorio ili na poslanika Živkovića. Pre toga je poslanik Živković govorio i dosta toga je rečeno što nije bilo na dnevnom redu.
Na poslanika SNS.
A samo se ograničavate na poslanika SNS, a ne i na vašeg kolegu iz opozicije koji je takođe govorio van dnevnog reda i nešto što nije bila tema?
Moje je da odredim za koga smatram da ste vi povredili Poslovnik. Molim vas, da me ne prekidate. Dakle, na poslanika Marijana Rističevića.
Samo ukazujem na dvostruke aršine, gospodine Veselinoviću.
On je umesto predloga zakona o javnim preduzećima, Predloga zakona o metrologiji, Predloga zakona o javnom zdravlju, Predloga zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti govorio i o ubistvu i načinu ubistva premijera Zorna Đinđića. Da li neko ovde u sali od poslanika ili ministara ima veze sa tim ubistvom? Da li je doveo, da li je i na koji način doveo to u vezu? Kakve veze ima Zakon o javnim preduzećima ili Zakon o zdravstvu, recimo, da li možda ministar Lončar može da odgovori da li to ima nekakve veze sa ovom temom? Zašto niste prekinuli gospodina Rističevića koji je govorio, vređao mrtve ljude, bivšeg premijera, žive ljude koji nisu u sali, govorio u suštini mimo dnevnog reda. Sve vreme ste pričali ili telefonom ili ste razgovarali, niste ni mogli da čujete.
Zahvaljujem se. Po vašem običaju izmišljate, gospodine Veselinoviću. Sada ste ušli u salu pa izmišljate, a niste čuli ono što se dešavalo u sali, što je vaš običaj da dođete na nekoliko trenutaka i onda vi znate šta se dešava u velikoj sali Narodne skupštine, što mislim da nije u redu, trebali bi kao i ostali narodni poslanici da budete sve vreme u sali, gospodine Veselinoviću. Opet ste rekli stvari koje nisu ovde rečene, nije se govorilo o tome što ste vi izjavili da se govorilo. Pomenuto je samo u jednoj reči „bio je predsednik Vlade za vreme kada je ubijen mu premijer“. Mislim da je u tom nekom kontekstu, ali ću ja da pogledam steno beleške i da vidim da li je to toliko rečenica izgovoreno što ste vi sada tvrdili i gospođa Čomić. Ako budem pogrešio, ja ću da se izvinim vama kao narodnim poslanicima, ali, kažem, dopuštam zato što imamo problem kada neko govori stojeći da ne možemo da čujemo svaku reč. Voleo bih takođe kada ste se javili da ukažete na povredu Poslovnika, da neko od poslanika nije govorio, da ukažete i da je za to vreme gospodin Živković dobacivao, da je u momentu kada je gospodin Rističević dobio reč već počeo da dobacuje, da je u toku govora dobacivao i to je takođe kršenje Poslovnika, a da je takođe u svom govoru govorio mnogo toga više što nije imalo veze sa dnevnim redom. Gospodin Rističević je ponavljao samo „vlastelini, ispod žita“ i te stvari i to je isto izgovorio i gospodin Živković. Izvolite, povreda Poslovnika, narodni poslanik Zoran Živković.
Hoćete li da mi date povredu Poslovnika ili repliku?
Povredu Poslovnika. Da poznajete Poslovnik, znali biste da ne možete da replicirate predsedavajućem. Izvolite gospodine Živkoviću.
To teško da je moguće, ali nema veze. Povreda Poslovnika 107. i 108. Govornik koji je govorio posle mene je eksplicitno rekao i to ćete i videti u stenogramu, to ne može da se sakrije, ovo je 21. vek, o nečijoj, o mojoj krivici što je ubijen jedan premijer u jednoj državi članici tadašnje Jugoslavije, a drugi nije. Znači, ako vam to nije dovoljno, a eksplicitno tako je rečeno, ako vam to nije dovoljno da oduzmete reč i da date opomenu ili neku drugu kaznu, onda je to stvarno veliki problem. Ja ću tražiti da se o tome glasa u danu za glasanje oko ove povrede. Sve drugo što je govoreno van dnevnog reda to nije bitno. Zna narod da je za privatizaciju duvanske industrije, da je te privatizacije vodio Siniša Mali, koji je sada vaš kadar. Nikakva privatizacija nema veze sa ministrima ni sa predsednicima Vlade, da li je tako ministre, to radi Agencija za privatizaciju. Prema tome, za duvansku industriju, kako je prodata, gde je prodata, Sinišu … [[Isključen mikrofon.]]
Neću dopustiti da koristite povredu Poslovnika za repliku, gospodine Živkoviću. Ako je rečeno samo o odgovornosti premijera, ako se desi jedan tragičan događaj kao što je ubistvo premijera, ako je govoriti o odgovornosti premijera za stvaranje takve situacije i premijera koji posle sprovodi istragu … (Zoran Živković, s mesta: Koji premijer? Počni da razmišljaš.) Istragu, vas kao premijera koji ste posle sprovodili akciju „Sablja“, ne znam u kom kontekstu je to neko mogao da kaže, ali na način koji vi sada tvrdite da je rečeno, ja mogu samo da vidim u beleškama, jer tako to kao predsedavajući nisam čuo. Ja se izvinjavam još unapred ako se utvrdi da je to tako rečeno, ali ćemo sada čuti, evo i gospodin Rističević se javio za povredu Poslovnika, ali bih voleo da kada se javite po povredi Poslovnika, da se pridržavate toga kada isto vi neke reči izgovarate koje su isto tako teške kao ove reči koje vi tvrdite da su izgovorene. Izvolite gospodine Rističeviću, povreda Poslovnika.
Zahvaljujem. Ja odgovaram za ono što sam rekao, a ne ono … (Zoran Živković, s mesta: Koji član? Koji član?)
Gospodine Živkoviću, ja vas molim, kršite Poslovnik kada dobacujete i kada vičete u velikoj sali Narodne skupštine. Dopustite, gospodin Rističević nije izgovorio ni jednu rečenicu. Znači, može i ne mora u prvoj reči da kaže član, može u drugoj rečenici, ali ako vi tražite da se kaže u prvoj, molim vas gospodine Rističeviću da u prvoj rečenici, u prvoj reči kažete koji član.
Član 103. stav 8, član 104, član 105, član 106, član 107, ali da krenemo redom. Ja sam rekao da su se privatizacije DIN i DIV obavljale, rekao sam istinu, za vreme „Sablje“ [[Marko Đurišić, s mesta: Jel ovo replika?]]
Dopustite gospodine Đurišiću.
Dopustite da kažem … (Marko Đurišić, s mesta: Isključite njemu mikrofon kao meni.)
Dopustite da utvrdimo konačno šta je gospodin Rističević rekao ili vi sada želite da on ne kaže šta je rekao. (Marko Đurišić, s mesta: Gde piše u Poslovniku da on može da objasni?) Dopustite da kaže čovek šta je rekao, da li je to što tvrdi gospodin Živković ili nešto sasvim drugo. (Marko Đurišić, s mesta: Da li je to Poslovnik?)
Ja razumem nervozu, molim vas vratite mi t reći put vreme da obrazložim zašto nije izgovorena istina i zašto je ugroženo dostojanstvo Narodne skupštine i zašto ja imam pravo da reklamiram Poslovnik. Zato što prethodni govornici su iznosili neistinu povodom reklamiranja Poslovnika. Jednostavno, oni su govorili da sam ja rekao da nisu ubijena dva premijera. Ja sam rekao da privatizacija DIN i DIV započeta za vreme „Sablje“, u kojoj je ubijen premijer jedne članice, a da je moj kolega poljoprivrednik bio savezni ministar policije i da je smatrao sebe neodgovornim jer je, nije smatrao sebe odgovornim jer je nastradao, najverovatnije nastradao misleći da je nastradao samo jedan. Ja sam delio tugu za ubijenim premijerom i danas sam tužan zbog tog ubistva. Ja sam delio tugu, a oni su delili novac. Oni su sprovodili privatizacije za vreme „Sablje“, nisam ih sprovodio ja. Ja odgovaram za ono što sam rekao, a ne za ono što su umislili da sam ja rekao. Prema tome, mislim da predsedavajući nije prekršio Poslovnik. Mislim da po stavu 8. im treba oduzeti vreme zato što su zloupotrebljavali povredu Poslovnika i u stvari govorili repliku i pri tome govorili neistine. Jedna od velikih neistina je Zakon o metereologiji.
Vreme.
Sačekajte. Jedna od velikih neistina je da doktor nauka nema pravo da bude nepismen. Danas je na dnevnom Zakon o metrologiji, o mernim jedinicama, a ne Zakon o metereologiji i molim fakultete, obrazovne ustanove da doktore nauka makar nauče pismenosti, da znaju da pročitaju naziv zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Nadam se da smo završili sa povredama Poslovnika. Čuli smo i ono što je rekla gospođa Čomić, čuli smo ono što je rekao gospodin Živković i gospodin Veselinović, a takođe i gospodin Rističević koji je objasnio na koji način je nešto izgovoreno. Ja ću u beleškama da .. (Marijan Rističević, s mesta: Proverite.) Ja ću u steno beleškama da vidim šta je zapisano, a na javnosti Srbije je da procene ko je u ovom slučaju bio u pravu. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miroslav Marinković. Izvolite.
Znači, sa 14 tačaka dnevnog reda vrlo ozbiljno možemo da se bavimo raspravom u Skupštini i to će na sreću svih građana Srbije koji su nas izabrali i poslali da ovde zastupamo njihove interese, pružiti njima takođe izuzetnu mogućnost da se upoznaju sa zakonskim rešenjima i onim što će na njih biti primenjivano u narednom periodu, u bilo kojoj Vladi. Ono što smatramo da je potpuno neuputno, ja razumem da postoji potreba da se pojedini zakoni donose po hitnom postupku i taj postupak je smišljen da bi to moglo da se realizuje na pravi način da bi što pre građani došli do boljitka i boljeg kvaliteta života. Međutim, ono što mi imamo ovde na repertoaru, prvo imamo dva zakona iz oblasti zdravstva, znači Predlog zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti, Predlog zakona o javnom zdravlju, koji su važni zakoni i ja lično smatram da je to stvar usklađivanja zakonske legislative koja je naša obaveza prema EU, tj. putu koji smo predvideli i kome trebamo da idemo i tu uopšte nema ničeg spornog. To su stvari koje moraju da se urade. Ono što proizilazi iz donošenja ovih zakona je možda nešto što više može da zabrine, a to je sa čime ćemo to da obavimo, sa čime ćemo mi to da obavimo kada imamo Zakon o zabrani zapošljavanja, kada imamo smanjenje zaposlenih u javnim ustanovama, itd, itd? Ono što smatram da je tema kojoj posebnu pažnju treba posvetiti, to su javna preduzeća. Javna preduzeća bi trebalo u svakom sistemu da prvo budu osnovne poluge društva, tj. tog sistema, koji je izabran legitimno, na legitimnim izborima i oni bi trebalo da budu rukovođeni od isto takvih rukovodioca koji su oličenje volje naroda, i tu nema ničeg spornog. Ono što je problematično u celoj ovoj situaciji jeste da jedan takav zakon, a verujem u dobru nameru ministra koji je želeo da ovakav zakon unapredi, nije doneo ništa posebno novo što bi moglo da govori o tome da će se isključiti partijska zapošljavanja, da će se onemogućiti korupcija, da će se onemogućiti razne stvari. Navešću vam primere na osnovu čega ovo tvrdim. Znači, ne pričam tendenciozno, nego jednostavno, s obzirom da jako dobro poznajem kako funkcioniše javno preduzeće, jer sam i rukovodio takvim preduzećem. Stekao sam utisak da za ovih nekoliko godina ipak država nije stekla uvid u to sa čim raspolaže, i da su mnoga javna preduzeća i dalje nepoznanica za one kojima je dato na rukovođenje. Na primer, vi imate javno preduzeće koje nije budžetska firma, a kome je dat nalog da otpusti sedmoro ljudi, a ima ukupno 30, a od posebnog društvenog interesa, proizvodnja u poljoprivredi. Ja tu nepravdu, tj. to pogrešno tumačenje nisam mogao da objasnim nijednom ministru, ni predsedniku Vlade. Dva puta sam postavljao pitanje. Bojim se da kada imamo takvu situaciju sada, novim zakonom nije problem izabrati rukovodstvo. Prvo, moram da vam kažem, malo će biti motivisanih ljudi da budu direktori javnih preduzeća, s obzirom da ni sa čim ne upravljaju, nego realizuju programe nadzornih odbora, i polažu račune, što treba, državi. Međutim, tu nema prostora za veliku kreativnost, jer tu kreativnost ste na neki način, da kažem, potpuno ugušili jednim verovatno nesmotrenim potezom, a to je da kada se govori o izboru direktora, o direktoru treba da se zna i broj cipela i otisak zuba i bris iz grla, ali niko ne traži program. Ja razumem da država ima javno preduzeće, osnivač mu je, ali dozvolićete, ima i javnih preduzeća koja nisu na budžetu i vi od njih tražite da imaju što bolje rezultate. Zar nije prirodnije da taj direktor treba da podnese program rada za taj period na kome bi on trebao, na osnovu čega bi to trebalo da bude ključni kriterijum na osnovu koga ćete vi klasifikovati u onu grupu od troje, što je opet vaša volja, tj. komisije. Mislim da se tu nije vodilo računa o tome. Znači, forma je prevazišla suštinu. Dalje, u zakonu vi imate u članu 12. da je predviđeno da javno preduzeće može uplatiti kapital u već osnovana društva kapitala uz prethodnu saglasnost osnivača, a član 12. ne precizira koja su to društva kapitala, na koji način, pod kojim uslovima, i potpuno čini veliki prostor za korumptivnost kod ovakvih postupaka.Mi smo amandmanom tražili da se to izmeni. Niste me slušali, ali će vam reći vaši saradnici o čemu se radi. Dalje, u članu 14. ste napravili jednu ozbiljnu diskriminaciju. Vi ste dozvolili Gradu Beogradu da on može da osniva druga javna preduzeća, pa zašto niste i drugim gradovima dozvolili? Niste drugim. Ovde piše - osim Beograda. (Željko Sertić, s mesta: Grad i gradovi.) Ne, ne, to ćemo u raspravi po amandmanima. To isto pravo nemaju ni opštine. U čemu je to Beograd drugačiji i da li tu postoji možda ona priča koju smo čuli početkom ove rasprave, gde je eksplicitno rečeno? Zašto mi to toliko brzo donosimo kada nismo uredili mehanizam po kome bismo imali jednu bolju zaštitu zakonitosti, produktivnija preduzeća? Jer, vi imate javna preduzeća gde izaberete direktora, a sva su vam preduzeća skoro propala, i njih zdušno država podržava i zdušno troši novac koji odvajaju građani Srbije. Mi nismo zadovoljni zakonskim rešenjima i podneli smo amandmane. Smatramo da ovakvu materiju treba regulisati mnogo preciznije, mnogo ozbiljnije i suštinu staviti iznad forme. Znači, molim da oni koji konkurišu na konkurs imaju obavezu da daju, ako su već iz te materije, oni su obavezni da daju i program rada, jer vi njemu kasnije nakon izbora to sve tražite. Kako znate da će vam to dati kada ga izaberete? Ne bih dalje uzimao vreme od ostalih kolega koji će detaljnije govoriti o drugim zakonima. Sve u svemu, mali je prostor za bilo kakvu raspravu. Ja baš volim što građani Srbije gledaju i baš volim što ćemo svi da odemo u svoje sredine, gde ćemo biti prezadovoljni onim što niko ništa ne zna, niko ništa ne može da čuje.
Zahvaljujem. Reč ima ministar.
Meni je veoma drago što smo došli do ozbiljne rasprave u kojoj možemo da pričamo o konkretnim rešenjima. Vi ste dve stvari spomenuli. Potpuno se slažem sa vama, ali su obe uključene već u zakon i sad ću vam objasniti kako. Dali ste predlog da se za izbor direktora predvidi i pisanje njegovog nekog plana i programa kako on vidi i kako bi trebalo preduzeće da izgleda. A, inače, u zakonu imate predviđeno da će biti napisana uredba o merilima za izbor direktora. Dakle, u okviru tih podataka mi možemo da ubacimo i vašu ideju. Ovde su osnovni elementi koje je potrebno razraditi, koji se stavljaju u svaki zakon, šta je to ono što predstavlja uslov za izbor direktora. Druga stvar, u članu 14. lepo piše, tako pravno to mora biti definisano, nemoguće je drugačije, da odredba stava 2. ovog člana ne primenjuje se na grad i Grad Beograd. Dakle, podrazumeva da svi gradovi u Republici Srbiji imaju pravo da osnivaju preduzeća, ali i za njih onda automatski i odgovaraju. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Grozdana Banac.
Hvala, gospodine predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicima, poštovane koleginice i kolege, poštovani građani Srbije, iako je trenutno važeća verzija Zakona o javnim preduzećima usvojena pre relativno kratkog vremena, 2014. godine, predloženi novi Zakon o javnim preduzećima donosi bitne novine kojima se nastoji da se poboljšaju neki segmenti kako u unutrašnjoj organizaciji javnih preduzeća, tako i kod njihovog poslovanja. Važnost javnih preduzeća proizilazi iz njihovog apsolutnog, odnosno gotovo apsolutnog monopolskog položaja na tržištu, ali takav položaj istovremeno zahteva i najodgovornije moguće poslovanje takvih preduzeća, počev od onih najvećih javnih preduzeća republičkog ranga, pa da onih koja u najmanjim opštinama često posluju samo u jednom mestu. Školski primer dobrog javnog preduzeća koje uspešno posluje može da posluži JP Pošte Srbije. To je zasluga stručnog i organizovanog kadra na čelu sa gospodinom Milanom Krkobabićem. Ovo javno preduzeće treba da bude primer za mnoga druga javna preduzeća koja ne samo da ne posluju pozitivno, već su u velikim gubicima. Činjenica je da su Pošte Srbije do sada u budžet Srbije uplatila ozbiljna sredstva, a da će ove godine uplatiti iznos od 3,2 milijarde dinara. U njemu su već u praksi primenjeni svi principi uspešnog organizovanja, procesni pristup upravljanja, omogućava, pre svega, bolje razumevanje potreba i očekivanja korisnika, ali i ispunjenje njihovih zahteva. Pošte Srbije su organizovale poslovni proces kao nervni sistem svakog preduzeća, povezane su sve aktivnosti zaposlenih međusobno, a te aktivnosti opet sa aktivnostima korisnika usluga i dobavljačima. Što su bolje ti poslovni procesi organizovani, to je preduzeće efikasnije. Ovo javno preduzeće je prepoznalo svoje poslovne procese, razumelo ih, definisalo, analiziralo, a zatim ih učinilo optimalnim i kao takve implementiralo. Taj kvalitet poslovanja primećen je od strane kupca, a ljuski resursi su osnovna vrednost ovog javnog preduzeća. Poslanicima je zabranjeno da prilaze ministrima, ali nema veze. Predlog novog Zakona o javnim preduzećima najvećim svojim delom nastoji da još više pojača princip odgovornosti u javnim preduzećima. Ključne novine u ovom zakonu odnose se na unutrašnju organizaciju javnih preduzeća. Najpre, novim zakonom se predviđa ukidanje dosadašnjih alternativno postavljenih mogućnosti da javno preduzeće ima jednodomno ili dvodomno upravljanje, tako što će se uvesti isključivo jednodomno upravljanje. Mislim da je ovo dobro rešenje, jer se njima najpre pojednostavljuje unutrašnja organizacija javnih preduzeća, a smanjenjem broja upravljačkih funkcija i položaja istovremeno će se, na jednoj strani, ubrzati donošenje ključnih odluka za rad javnih preduzeća, dok će na drugoj strani jasnije moći da se razgraniče prava i obaveze organa upravljanja, kao i odgovornost za donošenje odluka. Njihove posledice i poslovanje o javnim preduzećima će se, nakon ovih izmena biti, znatno teže prebacivati krivica za eventualno loše poteze u poslovanju sa jednog organa na drugi. Odredbe koje se odnose na uređenje organa upravljanja su inovirane, posebno one koje se odnose na kvalifikacije, koje će budući kandidati za članove nadzornog odbora ili direktora morati da ispune. Tako u članu 14, pored sada postojećih uslova za člana nadzornog odbora, pridodati onaj koji će od kandidata zahtevati da ima najmanje pet godina radnog iskustva na poslovima za koje se zahteva visoko obrazovanje, a sličnu odredbu sadrži i član 25. koji se odnosi na uslove za potencijalnog direktora. Sam postupak za izbor, imenovanje direktora znatno detaljnije je uređen, jer su preciznije uređene odredbe koje se odnose na proveru znanja i sposobnosti kandidata, njihovo ocenjivanje, čime bi trebalo da se stvori objektivan mehanizam za selekciju najboljih kandidata i otklone svi potencijali izvori nezadovoljstva koji bi mogli da opstruiraju postupak. Iz ovakvih izmenjenih pravila selekcije logično da se nadovezuje i odredba u članu 41. Predloga zakona po kojoj se za direktora imenuje prvoplasirani kandidat sa rang liste, čime se ukida ranije diskreciono pravo ministarstva da bira direktora između tri najbolja kandidata po mišljenju komisije. Sa druge strane, i postupak za razrešenje direktora je preciznije uređen, a naročito dobrim smatramo one odredbe koje se u novom Predlogu zakona odnose na okolnosti zbog kojih bi se razrešio direktor, jer su one proširene i na javno preduzeće koje nenamenski troši sredstva, dobija negativan izveštaj od revizora ili ne dostavlja izveštaj o radu. Pored ovih, novina u zakonu predstavlja i znatno opširnije definisanje međusobnog odnosa između javnog preduzeća i njegovog osnivača. Značajan deo Predloga zakona tretira program poslovanja javnog preduzeća, njegovo praćenje od strane osnivača, kao i jasnija obaveza u pogledu isplate zarada, odnosno uplate dela dobiti u budžet Srbije, AP ili jedinice lokalne samouprave koja je osnivač. Takođe, u članu 14. predviđa se da osnivač ne može osnovati drugo javno preduzeće koje bi obavljalo istu delatnost od opšteg interesa, čime se sprečavaju mogućnosti da se vrše zloupotrebljavanja kroz bespotrebno osnivanje više preduzeća koja bi se bavila istim poslovima i bespotrebnog gomilanje zaposlenih što je kod nas slučaju u nekim jedinicama lokalne samouprave. Imajući u vidu ova rešenja, Predlog zakona o javnim preduzećima predstavlja još jedan korak napred u poboljšanju njihovog rada, od čega svi mi možemo imati koristi, pa će partija Ujedinjenih penzionera podržati ovaj set zakona. Hvala vam, mada niste saslušali.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Goran Ćirić. Izvolite, gospodine Ćiriću.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre sa saradnicima, poštovane koleginice i kolege, čuli smo uvodno izlaganje ministra i na Odboru za privredu, ali i ovde na plenarnom zasedanju i on je pokušao da nas ubedi da ćemo sa novim izmenama Zakona o javnim preduzećima dobiti nove efekte i bolje efekte rada javnih preduzeća u Republici Srbiji. Pročitaću iz ovog materijala, koji smo dobili, na koji način ste nas ubeđivali, vi i stručne službe, da treba prihvatiti ovaj zakon. Ovde kažete, na strani 39, da bi koleginice i kolege mogli da prate ovaj materijal, da prema podacima Agencije za privredne registre ukupni gubici privrede Republike Srbije u 2014. godini iznose oko 131 milijardu dinara, što je četiri puta više nego u 2013. godini kada je gubitak bio 30 milijardi. Dakle, četiri puta. To piše u ovom materijalu. Dakle, u sledećem pasusu kaže – međutim, na osnovu podataka iz finansijskih izveštaja, 15 najvećih javnih preduzeća čiji je osnivač Republika Srbija, u periodu 2011-2014. godina, može se zaključiti da se njihov ukupan finansijski rezultat, nakon oporezivanja, iz godine u godinu, značajno pogoršava. Dakle, vi govorite o efektima rada u ovoj Vladi i u prethodnoj, dakle u ove četiri godine. To je ono što pokazuje i nas, naravno, stavlja pred ispit da li podržati jedan ovakav predlog zakona, jer se ovde vide samo kozmetičke izmene u kojima Predlog zakona o javnim preduzećima predlaže procedure koje će prosto definisati način izveštavanja, kvartalni ili neke druge vrste, izbora organa, promene koje mogu da budu i dobre, neke od njih su dobre, ali mislim da nije suština koja će promeniti ovakav trend opadanja kvaliteta rada javnih preduzeća u ukupnom… Ima, naravno, i svetlih primera i dobrog rada, ali ukupni podaci su ovo što ste vi nama dali u ovom materijalu. Šta je naš predlog? Pošto je vaše pitanje bilo – dajte nam neki predlog, šta je to što može da unapredi rad javnih preduzeća? Mislim da ste dobili u našem amandmanu, pre svega, na ime samog zakona. Dakle, mi smo predložili da Zakon o javnim preduzećima bude „zakon o javnim preduzećima i obavljanju delatnosti od javnog interesa“. Mislim da je najvažnije definisati šta je javni interes u Republici Srbiji i na takav način onda definisati i poslove javnih preduzeća i način na koji će ona ostvariti ciljeve o kojima vi najčešće govorite, a to je to pitanje korporativizacije i mnogi direktori javnih preduzeća o tome govore. Mislim da je važno reći šta je taj pojam korporativizacije i šta je ključni izazov svih direktora u tom smislu. To je, pre svega, upravljanje kapitalom javnih preduzeća, to je odgovornost prema vlasniku kapitala a to je u najvećem broju slučajeva država Srbija, to je pitanje odnosa prema menadžmentu, to je pitanje odnosa prema uposlenima, govorim o oko 130.000, i to je, pre svega, pitanje odnosa prema građanima kojima se pruža ta vrsta usluge, dakle usluga od javnog interesa. Kada govorimo o javnom interesu dolazimo do ključnih stvari i pitanja koja su povezana sa nekim drugim zakonima koje ste nam ovde predstavili, a to je pitanje Zakona o zemljištu Železare Smederevo i uspostavljanju svojinskih odnosa koji će biti neophodni radi buduće privatizacije ili prodaje Železare Smederevo. Dakle, to u stvari pokazuje suštinu nedovoljne efikasnosti, posebno od 2012. do 2016. godine, danas smo u 2016. godini. Izvor čitavog tog problema je, a vi ćete se setiti i mnogi poslanici ovde u Skupštini, usvajanja zakona o izmenama Zakona o svojini Republike Srbije, 1996. godine, koji je potpisao tadašnji potpredsednik Vlade, Šešelj, u onom pokušaju da država Srbija na sebe prene se svo vlasništvo lokalnih samouprava i javnih preduzeća, a onda se važnim Zakonom o javnoj svojini 2008. do 2012. vraćala ta imovina, jer je to preduslov, i to je razlog onog pitanja koje ste postavili – kako je moguće da nema definisanih odnosa i vlasništva zemljišta u Železari Smederevo? Ali, šta se tu otvara dalje kao pitanje, suštinsko pitanje zbog čega sam rekao da treba govoriti o javnom interesu? Pre svega, definisati šta je to javni interes. Javni interes sigurno nije uzeti zemljište, jer to ovaj zakon koji predlažete, evo danas svima nama, gde se uzima deo zemljišta i vlasništva i mnogim javnim preduzećima, to je gospođa Nataša Vučković u uvodnom izlaganju i pomenula, i gde je pitanje za vas na koji način to utiče na javni interes svih građana Republike Srbije? Isto onako kako može da se postavi pitanje otpisa dugova koje JAT Airways, o kome su slušali kao vrhunskoj kompaniji koja pravi veliki uspeh i veliki profit, ali i zahvaljujući velikom delu otpisa dugova Aerodromu Beograd, 22 plus18 miliona evra, 40 miliona evra otpisuje duga Aerodrom Beograd koji je u većinskom vlasništvu Republike Srbije, posredno svi građani Republike Srbije, gde seopet postavlja pitanje javnog interesa da se otpisuje taj dug. Mislim da tu ulazimo u jedno vrlo ozbiljno pitanje, koje nije pitanje samo za RepublikuSrbiju, nego za čitav ekonomski sistem, svetski ekonomski sistem. To je to pitanje upravljanja otpisom dugova, jer na ovaj način otpisujemo neke dugove, otpisujemo neko vlasništvo i javnu imovinu svih građana Republike Srbije i time radimo vrlo nepravednu raspodelu na one koji će biti veliki dobitnici te preraspodele bogatstva i najvećeg broja gubitnika, a to su najčešće građani Republike Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar. Izvolite.
Ima stvari o kojima mogu u načelu da se složim sa vama, ima stvari sa kojima se apsolutno ne slažem, jer niste očigledno detaljno pročitali ili ne razumete kontekst određenih odredbi koje su vezane za Zakon o javnim preduzećima, ali moram da reagujem na informaciju koju ponovo, po ko zna koji put, ne znam iz kog razloga plasirate vi i slični u medijima, kako nešto Nikola Tesla otpisuje, kako imamo problem sa takvim pitanjima. Nekoliko puta. Zvanično saopštenje je dato iz Ministarstva privrede i ja ću vam sada ponovo ponoviti. Dakle, kada smo kompaniju koja je imala 330 miliona evra duga, kompanija koja je propadala, kada smo napravili zajedničko preduzeće sa Etihadom, napravljen je trogodišnji dogovor i svako u tom delu je imao svoj deo obaveza, i Etihad i Republika Srbija. Dakle, mi smo ovde u ovoj Skupštini usvojili zakon, usvojili pravila vezana za te dugove, ali u novom preduzeću, u trogodišnjem planu konsolidacije bile su obaveze koje je trebalo da ispuni i Republika Srbija. Mi, deo naših obaveza ispunjavamo kroz opise tih obaveza koje ima Nikola Tesla, i to smo zvanično rekli, i to je objavljeno i to nije nikakva tajna. Dakle, mi smo samo napravili sporazum i dogovor sa Etihadom da deo naših para ne bude kroz uplatu u januaru mesecu celokupnog iznosa, nego da na kraju godine otpišemo deo sredstava koje bi inače Etihad trebao da plati, odnosno Er Srbija, koja bi trebala da plati Aerodromu Nikola Tesla. Dakle, to je jedna jednostavna matematička računica i nikakve prevare nema, sve je objavljeno, sve je javno i nekoliko puta smo objašnjavali i vi ponovo iz celog tog konteksta priče uzimate samo jedan deo načina kako je to realizovano i kažete – to je neka prevara. Ja vas molim zbog javnosti da to ne radimo više. Prosto nije u interesu nikoga ovde. Hvala vam.
Zahvaljujem gospodine ministre. Reč ima, po kom osnovu gospodine Ćiriću, niste pomenuti? (Goran Ćirić, s mesta: Mislim da je tumačenje pogrešno.) Izvolite.
Gospodine ministre, niko ovde nije govorio o prevari, ja sam govorio o principima preraspodele potraživanja, onako kako smo govorili o zemljištu, ko je u vlasništvu, i tu ćemo se složiti, mnogih javnih preduzeća, a sad imamo predlog zakona koji, na neki način upisuje to vlasništvo na Železaru. Dalje, u redu je kako je urađeno sa tim ugovorom i oko otpisa potraživanja i šta je Vlada uradila sa Etihadom. I naravno, to je bilo vaše pravo, ali ja sam postavio pitanje pravednosti onako kako smo postavljali pitanje pravednosti otpisa dugova i Srbijagasu prema NIS-u iz republičkog budžeta što utiče na finansije ukupnog budžeta Republike Srbije, ali utiče na sve nas građane Republike Srbije koji ne koriste uvek prirodni gas kao energent, ali svi građani Republike Srbije učestvuju u tom otpisu duga. Ja sam upravo govorio o toj velikoj, moralnoj dilemi, ako hoćete. A i stručnoj dilemi. Da li se ima prava i na koji način i koliko pažljivo moramo a upravljamo otpisom dugova, jer smo nepravedni prema najvećem delu najčešće građana Srbije, a da su pojedinci ili veća grupa ljudi u suštini dobitnici. I veliki svetski umovi razgovaraju o tome, i promišljaju o tome, i mislim da imamo prava i sebi da postavimo ta pitanja i tražimo najbolje moguće odgovore, a to možemo jedino kroz ovakav dijalog.
Zahvaljujem. Reč ima ministar. Izvolite.
Ako ste već otvorili temu, ja ću je nastaviti. Nije samo pitanje kako ćemo mi danas da otpišemo te dugove. Pitanje je kako su ti dugovi nastali. Kako je nastalo 330 miliona evra duga bivše kompanije JAT? Kako su nastali stotine miliona evra duga u Srbijagasu? Kako smo napravili kompaniju, bivšu Elektroprivredu Srbije sa 14 preduzeća, sa preko 300 direktora, 300 sekretarica, 300 vozača i svega. Mi smo za godinu dana od tih 14 kompanija sveli, centralizovali na dve kompanije. Desetine i desetine direktora su izgubili svoja radna mesta, da jesu izgubili svoja radna mesta, ne treba nam toliko direktora. Dakle, radimo stvari koje su konzistentne i koje imaju potpuno samo jedan jasan cilj, 2014. godine dao sam vam taj podatak. Imali smo u garancijama i dugovima prema javnim preduzećima 2,2% našeg BDP-a. To su strašno velike pare. Plan naše Vlade je da do 2018. godine smanjimo na 0,5, to je gotovo pet puta smanjenje a da pri tom, sve obaveze koje imamo izvršimo i platimo. I to smo uspeli na osnovu fiskalne konsolidacije na deo obaveza u decembru prošle godine da isplatimo i da možemo na osnovu toga da uđemo u druge aranžmane. Dakle, nismo mi napravili te dugove u poslednjih godinu ili dve, nego su dugovi nasleđeni. Ja ponovo, rekao sam nekoliko puta, nisam optužio direktno ni vas ni bilo koga. Proteklih 30 godina smo imali potpuni haos u ekonomskom životu Srbije, ali nemojte da negirate ovo što danas radimo. Čistimo stvari, postavljamo sistem drugačije, utežemo javna preduzeća i važan su deo ekonomskog života da bi omogućili da privredni sektor počne da funkcioniše na pravi način. Nemojte samo da zamenjujemo teze i da na osnovu toga, jeftine političke poene dobijamo. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima uvažena koleginica, prof. dr Slavica Đukić Dejanović. Izvolite.
Zahvaljujem uvaženi potpredsedniče, gospodine ministre, uvaženi gosti ovog visokog doma, saradnici naših ministara, dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite da izrazim veliko zadovoljstvo što danas razgovaramo o dva značajna predloga zakona koji se tiču oblasti javnog zdravlja i oblasti zaraznih bolesti. Predlozi Zakonao zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti i Zakona o javnom zdravlju su sa aspekta potrebe harmonizacije našeg zakonodavstva i važnim dokumentima Svetske zdravstvene organizacije korak dalje na našem dobrom putu da građani imaju zaštitu života i zdravlja na način koji je u skladu sa najvišim mogućim standardima sa jedne strane. Sa druge strane, kada je zakonodavna materija u pitanju iz oblasti zdravlja, uvek je važno da svi oni stavovi koji obezbeđuju stručnost, humanost pa i ekonomičnost zbog ekonomske moći, budu tema na kojoj ćemo se svi složiti. Moje je veliko zadovoljstvo da sve kolege i na Odboru za zdravlje i naravno iz poslaničke grupe kojoj pripadam i svi građani i kolege sa kojima sam pričala izražavaju veliki stepen zadovoljstva što, evo bez obzira što je dinamika rada ovako intenzivna ova dva zakona se danas nalaze pred nama. Šta je zapravo to novo u zakonu koji se tiče zaraznih bolesti? Mi smo pre par meseci govorili o tome, mogu komotno reći, u jednoj vrlo značajnoj borbi protiv onih koji se bave aktivakcinalnim stavovima i struka je naravno na poslaničkim klupama ovde i među nama dala dobro rešenje. Imali smo izmene i dopune ovog zakona, ali ono što jeste važno, a to je da Međunarodni zdravstveni pravilnik, koji je vrlo precizan kada su u pitanju procedure vezane za zarazne bolesti, nije bio uzet u obzir, niti je to onda bilo moguće. Mi smo zapravo ovim zakonom se potpuno usaglasili sa svim stavovima iz ovog značajnog dokumenta, naravno i ostalih akata EU. Nacionalni centar je zapravo potpuno novi institut i ono što jeste važno, to je da imenovanje Zavoda za javno zdravlje od ministra u ovaj značajan subjekt, Nacionalni centar, mi imamo instituciju koja sada na vrlo konkretan način obaveštava i informiše Svetsku zdravstvenu organizaciju, odnosno razmenjuje informacije sa Svetskom zdravstvenom organizacijom za slučaj pojave zaraze, epidemija i drugih značajnih problema iz ove oblasti, a koje se tiču međunarodnog zdravlja. Ovo je suštinski najbitnija novina u zakonu, koji je inače donet pre više od deset godina i koji je zaista i životom i kliničkim slikama i metodologijom dijagnostikovanja i lečenja prevaziđen u mnogo čemu bio i nije ni mogao predstaviti sve ono što ova složena problematika obuhvata. Ono što je takođe dobro kod ovog zakona, to je da on već sada predviđa da će u narednih 12 meseci podzakonska akta, koja regulišu konkretne segmente, biti doneta i da će ona zapravo konkretizovati sve one mere koje su danas dosta uopšteno, ali vrlo značajno date za ovu oblast. Pred toga što Nacionalni centar obaveštava, odnosno razmenjuje informacije sa Svetskom zdravstvenom organizacijom i različitim stručnim instancama Evrope, važno je da donosi i plan aktivnosti po ovom zakonu koji ima jedan integrativni karakter. Zdravlje samo za sebe nije prosto moguće zamisliti u razrešavanju ovako složene problematike. Zdravstvo, Ministarstvo zdravlja, zdravstveni radnici, zdravstvene institucije, svi saradnici koji pomažu realizaciju zdravstvenih programa bez drugih ministarstava i bez akcionog plana i njegove realizacije koji će obuhvatiti i druga ministarstva i druge značajne subjekte, ne može rešiti nijedan od ovih složenih problema. Ovaj zakon je korak dalje u popravljanju kvaliteta života naših građana upravo zbog toga. Što se tiče javnog zdravlja, dozvolite da podsetim, posebno zdravstvene radnike koji možda to i znaju, u ovom momentu u Srbiji ima 170 različitih propisa koji regulišu različita pitanja iz domena javnog zdravlja. Složićemo se da bez obzira što smo poslednji put donosili zakon u ovim klupama 2009. godine, da je od 2009. godine do danas bilo mnogih međunarodnih skupova koji su zapravo zacrtali određena dokumenta i određene procedure vezane za javno zdravlje, koja smo prosto u obavezi da prihvatimo, a koja sa druge strane rešavaju posebno osetljiva pitanja starih, siromašnih, izbeglica, dakle, svih onih naših sugrađana koji zaista jesu u stanju najveće potrebe da njihova pitanja javnog zdravlja budu posebno razmatrana. Deset je oblasti koje reguliše zahvaljujući Lisabonskim aktima iz 2009. godine, aktima koja su doneta na Malti gde je bio Skup ministara zdravlja najvećeg broja evropskih zemalja i gde je proklamovan zapravo stav zdravlja u svim politikama, odnosno dokument „Zdravlje 20-20“, a koji u praksi znači da će nadzor nad zdravljem, opasnosti po zdravlje, zaštita zdravlja, promocija zdravlja, prevencija bolesti, obezbeđivanje upravljanja kadrova, strukture i finansijskih sredstava, kao i mobilizacija za zdravlje, istraživanja zasnovana na tvrdim dokumentima i čvrstim činjenicama biti prosto jedna budućnost u domenu javnog zdravlja koje ćemo se morati da pridržavamo i kao građani, jer upravo promocija zdravlja podrazumeva i viši nivo informisanja onih ljudi koji profesionalno i direktno i indirektno u momentu svakom nemaju neposredni kontakt sa znanjima iz oblasti zdravstva. Zaista jeste važno da kažem da će ovaj zakon uraditi još jednu značajnu, odnosno biti okvir za još jednu značajnu promenu. Institucije za javno zdravlje u našoj zemlji poslednjih godina, prosto su imale karakter ustanova koje imaju tržišnu utakmicu. Nedopustivo je da, na primer, ispravnost vode za piće, kvalitet vazduha, suzbijanje epidemija, bude realizovano kroz to ko će povoljnije ili jednostavnije ili finansijski opravdanije ponuditi svoje usluge i on će se time baviti. Država je prosto u obavezi da ovaj segment organizovanja zdravstvene zaštite postavi na nivo obaveznosti i da eliminiše svaku tržišnu konkurenciju kada su u pitanju institucije za javno zdravlje, a radi se upravo o ovim segmentima. Ja bih zaista imala potrebu i kao neko ko prilično poznaje ovu problematiku da se svim učesnicima u radu na ovoj zakonodavnoj aktivnosti i tekstu koji je pred nama najiskrenije zahvalim što su smogli snage da angažujući eksperte, predstavnike značajnih institucija kod nas, angažujući i nevladin sektor, angažujući zapravo sve one koji su imali volje da u decembru mesecu, u periodu kada je bilo moguće sugerirati određen izmene i dopune, smogli snage da evo u ovim danima razgovaramo o ova dva značajna zakona i smatram da je ovo zaista nešto čime Ministarstvo zdravlja može imati osećanje punog zadovoljstva i profesionalne satisfakcije. Naravno da ćemo za ove zakone i sve ostale koji su danas na dnevnom redu glasati. Hvala.
Zahvaljujem se gospođo Đukić Dejanović. Reč ima narodni poslanik dr Janko Veselinović. Izvolite gospodine Veselinoviću.
Poštovane kolege narodni poslanici, poštovani ministri u ostavci, Pokret za preokret neće glasati za ove zakone… (Poslanici dobacuju.) Pokret za preokret neće glasati za ove zakone. Preokret neće glasati za ove zakone. Glasaćemo za nekoliko konvencija koje su rutinske konvencije i koje bi trebale da zamagle nedavno izglasanu konvenciju, odnosno sporazum sa NATO. Danas imamo na dnevnom redu Zakon o javnim preduzećima. Lepo je što se ministre privrede smeškate, lepo je što se smeškate i što vam je sve potaman.
Da li ćete konačnu na temu, da ne dobacujete ministru, gospodine Veselinoviću, već konačno da dođete na temu.
Dakle, jedan set zakona koji se tiču privrede, jedan deo koji se tiču zdravstva, iako to naravno nema nikakve veze sa transparentnošću i ako to nema nikakve veze sa time da poslanici, građani Srbije znaju šta se izglasava ovde i ako se radi o zakonima koji stižu pred narodne poslanike preko noći bez ozbiljne javne rasprave, možda oni imaju jednu sličnosti i možda je važno da danas i građani Srbije čuju o čemu se radi. Zakon o javnim preduzećima Meka za stranačko zapošljavanje i oni su u svakom slučaju dobar predizborni manevar stranke na vlasti, da je ne bi pominjao, da ne bi izazivao replike. Taj zakon je dobra ilustracija šta Vlada radi faktički, a kako se ponaša prema građanima, Vlada koja je zaposlila preko 50 hiljada stranačkih kadrova. Za to vreme drugi ljudi su ostajali bez posla. Juče sam bio u Banatu, u Žitištu, u „Agroživu“, gospodine ministre, koji se slatko smejete na to. U „Agroživu“ koji je 2014. godine imao 750 zaposlenih. Preuzelo ga je jedno javno preduzeće, vi dobro znate koje, pod vašom ingerencijom, i naglo je broj sa 750 zaposlenih porastao na 1.500. Znate koliko danas ima zaposlenih, posle dve godine? Nula. Nula, gospodine Sertiću, koji se tako slatko smejete tome. Razgovarao sam sa ljudima zaposlenim u tom preduzeću, čiji je vlasnik bilo jedno javno preduzeće, ni zdravstvenu zaštitu nemaju. Gospodin Lončar je otišao, neću reći grublju reč. Dakle, zdravstveno osiguranje nemaju, 1.500 ljudi ostalo bez posla, ne mogu ni da se leče. Čak i oni koji sada održavaju tamo, čuvaju od lopova te hale, nemaju mogućnost da se leče, gospodine Sertiću. Pitajte gospodina Lončara zbog čega nemaju zdravstveno osiguranje. Nisu oni jedini, gospodine Sertiću, takvih je na hiljade u Srbiji, i u restrukturiranju i drugih koje ste uništili vašom katastrofalnom politikom. Gospodine Sertiću, danas sam pričao sa jednim veoma ozbiljnim privrednikom iz SAD srpskog porekla. Znate šta kaže? Posle Gvineje bi stao. Srbija je zemlja sa najvećim odlivom mozgova u svetu, ne računajući Siriju i zemlje koje su u ratu. Odlaze nam stručnjaci, gospodine Sertiću, najkvalitetniji ljudi. Oterali ste ih, gospodine Sertiću. Oterali ste ih vašim neznanjem i nesposobnošću. Slepom poslušnošću Aleksandra Vučića, doveli ste zemlju na ivicu toga…
Gospodine Veselinoviću, da li ćete konačno, posle četiri minuta i 20 sekundi, krenuti da pričate o temi i da jednostavno zaboravite na vređanje ministra?
…da imamo zemlju iz koje ljudi odlaze, mladi ljudi koji odlaze, a vi donosite Zakon o javnom preduzeću. Vaše stranačke kolege prave ovih dana anketu - koja je stranka najpopularnija, i ako kažu – SNS, dobijaju vaučer od… [[Isključen mikrofon]]
Gospodine Veselinoviću, vreme je isteklo. Molim vas, upozoravao sam nekoliko puta da govorite o temi. Vaša diskusija se svela na to samo da vređate ministra, što je veoma ružno, gospodine Veselinoviću. Vi ste narodni poslanik u Narodnoj skupštini, ministri su došli da obrazlože zakon i nisu došli da ih mi vređamo, pogotovo ne na način na koji vi to činite. Reč ima ministar. Izvolite, gospodine ministre.
Ponoviću zaista da sam došao ovde sa veoma važnim zakonima ispred vas poslanika, obrazložio do detalja gotovo svaki član tih zakona i definisao koji su nam bili ciljevi, pravci i zamolio poslanike da učestvujemo u jednoj konstruktivnoj raspravi, da dobijemo predloge kako da ti zakoni budu bolji i kvalitetniji. Nakon ovog izlaganja poslanika, ja verujem i verujem da je mišljenje većine građana da je on svojim načinom ophođenja prema nama ovde koji sedimo u ovoj klupi, kao i prema vama, kolege poslanici, na najbolji način diskreditovao i sebe i politiku koju zastupa, jer kontradiktornost reči, opisi i korišćenje svih reči koje su neprimerene za objašnjenje ovih zakona, a pogotovo što na kraju svega toga ja nijednu jedinu reč nisam mogao da zaključim šta je to što bi mi trebali u našem zakonu da popravimo ili da uredimo i da unapredimo kako bi zakon bio bolji i kvalitetniji. Vratiću se na njegovu prvu rečenicu koju je rekao i mislim možda na najbolji način definisao koliko su neki zakoni dobri. Rekao je – ovo je dobar predizborni manevar Srpske napredne stranke. Pa, ako je neko uradio zakon kao predizborni manevar, pa to je zakon, ljudi, mi njega nećemo menjati posle tri dana, to nije rečenica samo u javnosti izrečena. Ovo je zakon kojim smo izašli, deo zakona kojim smo kao politička stranka pre par godina i ušli u vlast, zakon koji je bio definisan i obećan od strane premijera u ovoj Skupštini ispred vas u svom govoru i danas se nalazi pred vama i govorimo danas o Zakonu o javnim preduzećima, gde smo se obavezali i prihvatili da uredimo preduzeća da budu u funkciji države, u funkciji privrede i u funkciji svih građana Republike Srbije. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite, gospodine Markoviću [[Janko Veselinović, s mesta: Tražio sam repliku.]] Zašto smatrate, gospodine Veselinoviću, da imate pravo na repliku? (Janko Veselinović, s mesta: Zato što me je ministar…) Ni jednom rečju nije pomenuo ime Janka Veselinovića, niti vas u nekom negativnom kontekstu. Gospodin ministar je čak obrazložio ono što sam ja pokušao da vam objasnim u pet minuta, da vi jednu reč o zakonu niste rekli i da nismo čuli ništa, osim vređanja ministra, Srpske napredne stranke i ovog visokog doma, a time vređate i građane Srbije, gospodine Veselinoviću. Zahvaljujem se. Izvolite, gospodine Markoviću.
Zahvaljujem. Predstavnici Vlade, odnosno predstavnici ministarstava, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, odmah na početku diskusije, odnosno svog izlaganja, želim da kažem da snažno podržavam današnja predložena zakonska rešenja koja se nalaze na današnjem dnevnom redu. Ali, želim da kažem i da sam pažljivo slušao prethodnog govornika, njegovu diskusiju i njegove zamerke o partijskom zapošljavanju i zalaganju za departizaciju, depolitizaciju i svašta nešto je tu bilo. Ne mogu da se otmem utisku da je reč o jednoj, dozvolićete mi reći, zameni teza. Ima ona narodna izreka – sad neću ni kako ja hoću. Dakle, ovde se prethodni govornik zalaže za departizaciju, uzgred budi rečeno izjašnjava se da je protiv ovog predloga zakona, a mi predložemo zakon koji uspostavlja departizaciju na najjasniji mogući način. On je onda protiv i toga. Dakle, sada neću ni kako ja hoću. Hajde, dogovorite se jednom, jeste li za departizaciju ili niste? Da vidimo kako je u praksi izgledala ta borba, odnosno to zalaganje za departizaciju od strane prethodnog govornika. U skladu sa tim, ja imam par pitanja, a to je na čiji predlog gde je on imenovan za predsednika upravnog odbora Javnog komunalnog preduzeća „Put“ u Novom Sadu? Čiji je to predlog bio? Partije, možda vanzemaljaca nekih? Ko ga je predložio na tu funkciju? Ko ga je predložio na funkciju generalnog direktora Toplana u Novom Sadu? Partija ili vanzemaljci neki, ili ovaj biznismen iz Amerike, što kaže kolega Nikolić? Ko ga je predložio za pomoćnika pokrajinskog sekretara za nauku i tehnologiju, partija ili vanzemaljci neki? Sve što je radio u profesionalnoj karijeri, radio je na predlog partije i to nije nikakva paušalna ocena, to su podaci sa zvanične biografije prethodnog govornika. Znam ko ga je predložio. Predložila ga je stranka. Neću da pominjem koja stranka je u pitanju, svi znate koja je to stranka. To je stranka koja je uspostavila najstrašniju partokratiju, najstrašniji oblik partokratije i stranačkog zapošljavanja i partizacije uopšte. To je stranka za čije vreme vlasti je i čistačica morala da ima člansku kartu tada vladajuće stranke, pa i sudija. To je stranka koja je u Srbiji sinonim za partijsko zapošljavanje i svi znate koja je to stranka. Sada se podelila u više agregatnih stanja, a i prethodni govornik se iščlanio u međuvremenu iz te stranke, pa je osnovao nevladinu organizaciju, udruženje građana, ali s tim neće moći da zavara građane Srbije. Ovaj predlog zakona, koji je svakako izazvao najviše interesovanja danas, dakle, Predlog zakona o javnim preduzećima je, da kažem, u najboljoj mogućoj funkciji i privrede i države, tj. građana Srbije. Ukupni rezultati poslovanja javnih preduzeća, pogotovo kada je reč o lokalnim javnim preduzećima, o lokalnom nivou vlasti, između ostalog i onih preduzeća na čijem čelu je i bio prethodni govornik, nisu sjajni. Odnosno, najblaže rečeno, upotrebiću onu reč, odnosno ocenu koju je i ministar upotrebio na odboru, su problematični. Dakle, to se vidi jasno, odnosno gubici koji su iskazani do sada jasno govore u prilog tome i jasno govore da nam je poslednji momenat da stanemo na put takvom poslovanju tih preduzeća. Javna preduzeća moraju prestati da budu, ma koliko to bilo teško, ma koliko to zvučalo teško i bolno, javna preduzeća moraju prestati da budu preduzeća koja sprovode neki socijalni mir ili koja se bave nekom socijalnom politikom. Moram da istaknem intenciju za smanjivanjem državnog učešća u javnim preduzećima o čemu ste takođe gospodine ministre danas govorili. Dakle, osamostaljenje javnih preduzeća, korporativni nivo organizacije, odnosno uspostavljanje korporativnog upravljanja preduzećima i to je neophodno ako želimo da postignemo ciljeve koje smo proklamovali. Dakle, ono što je jako važno članovi nadzornog odbora će morati da ubuduće budu stručni za taj posao. I kada kažem stručni za taj posao mislim stručni i u suštinskom, ne samo u formalnom smislu, ne samo u smislu pukog zadovoljenja forme, dakle da ispunjavaju određeni stepen stručne spreme, već ponavljam, u suštinskom smislu stručni za obavljanje tog posla, a ne kao što je to bio slučaj u JKP „Put“ u Novom Sadu. Treba istaći i novinu, odnosno ukidanje funkcije zamenika generalnog direktora. To na nedvosmislen način pokazuje da se fokusira i centralizuje upravljanje preduzećem na direktoru, između ostalog i davanjem prava na izbor članova izvršnog odbora. Takođe bih istakao, i mislim da je to možda i najznačajniji momenat pooštravanje jednog značajnog segmenta koji se odnosi na uspostavljanje obaveze da preduzeće 15 dana nakon usvajanja budžeta dostavi svoj godišnji plan poslovanja, odnosno jednom rečju uspostavlja se kontrola, odnosno uvodi se efikasan model kontrole poslovanja javnog preduzeća koji za cilj ima uvođenje javnih preduzeća u jedan normalan i održiv okvir. Ne bih ponavljao sve ono što su sve ostale kolege danas istakle kao najznačajnije, ali bih iz svih ovih razloga pozvao da podržimo u danu za glasanje ovaj zakonski predlog. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Blagoje Bradić. Izvolite, dr Bradiću.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Uvaženi ministre, koleginice i kolege, poštovani građani Srbije, poštovane Nišlije, evo, ceo dan slušamo ovde hvalospeve skupštinske većine o kvalitetu predloženih zakona. Zbog kratkoće vremena gospodine ministre Sertiću ću obratiti pažnju samo na dva zakona. Pre svega, na Predlog zakona o javnim preduzećima koji tako zdušno branite i obrazlažete. Podsetiću građane samo da je ovo izmena zakona koja je doneta 2013. godine i koji je najavljen kao nešto što će biti prekretnica u funkcionisanju javnih preduzeća, da će se smanjiti partijsko zapošljavanje, da će biti transparentnije, da će efikasniji biti rad javnih preduzeća, da će sve biti mnogo drugačije nego što je bilo do tada. I, evo, četiri godine, nakon vršenja vlasti skupštinske većine na lokalnim javnim preduzećima i republičkim javnim preduzećima činjenica je, i to je ono što građani znaju, nema potreba da ovde jedan drugog ubeđujemo da li je tako ili nije tako, da jedino uz partijsku knjižicu možete da se zaposlite u javnom preduzeću. Javna preduzeća su generator dugova, da javna preduzeća uzimaju kredite radi tekuće likvidnosti i to su činjenice. Ovo što vi sada predlažete i što će skupštinska većina apsolutno da usvoji, kao i sve što dođe iz Vlade, jer skupštinska većina po mom dubokom ubeđenju sve ono što Vlada predloži prihvata kao apsolutnu istinu. Imali smo pre nekoliko dana priliku da vidimo kako izgleda kako se na pola zasedanja promeni mišljenje, pa nacionalne penzije ili nacionalno finansiranje, zaslužno finansiranje naših umetnika od nipodaštavanja i odbacivanja se pređe u glorifikovanje i hvaljenje. Tako i ovaj zakon će doživeti da ga svi hvale i se apsolutno usvoji i biće samo jedan od poštapalica u predizbornoj kampanji koja nam sledi, obećavajući ljudima da će sve biti bolje i drugačije posle izbora uz pomoć ovog zakona. Uvažena gospodo, uvaženo skupštinska većino, vi ovaj zakon imate od 2013. godine, a kako ga primenjujete i kako je zaživeo, kako kažu ljudi na terenu, to najbolje osećaju građani. Bez članstva SNS nemoguće se zaposliti u javnom preduzeću. Javna preduzeća iz godine u godinu ne teret budžeta bilo republičkog, bilo lokalnih zapošljavaju kadrove određenih stranaka na vlasti na uštrb onoga što treba da pruže kao uslugu građanima. I dokle god vi budete vodili ovu državu to će u javnim preduzećima biti tako. Kako ćemo glasati? Verovatno, pošto ćete odbiti sve naše amandmane glasaćemo protiv ovih zakona sa nadom da ćemo posle izbora moći da ih promenimo i primenimo i primerimo Republici Srbiji. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima ministra. Izvolite gospodine ministre.
Gospodo draga, vi ste do 2014. godine napravili dug u javnim preduzećima od 2,2% BDP, pa vi izračunajte koliko je to miliona i miliona evra su zadužena. Nijedna jedina garancija, nijedan jedini kredit nijednom javnom preduzeću nije dat za tekuću likvidnost. Ponoviću ponovo, 2014. godine ukupna iznos garancija, dugova za javna preduzeća uz budžetu Srbije, odnosno u BDP-u Srbije iznosio je 2,2%. Plan ove Vlade je da taj nivo do 2018. godine bude na nivou od 0,5. Dakle, gotovo pet puta smanjeno s tim da sve obaveze koje postoje moraju da se isplate. A o tome šta je urađeno u prethodnom periodu i na koji način se Vlada Srbije odnosi prema javnim preduzećima, evo daću vam samo jedan podatak, trenutno na primeru EPS. Od 1. jula prošle godine, EPS umesto 14 preduzeća funkcionišu samo dva. Dakle, veliki broj direktora i svih onih službi koje prate sve velike direktore su skraćeni, smanjeni. Preko 300 direktora gotovo je desetkovano. A što se tiče poslovnih rezultata plan za 2015. godinu je bio da EPS u gubicima od 21,2 milijarde dinara. To su bili rezultati nasleđenih iz tog perioda. Rezultat koji očekujemo, a biće za par dana objavljen jer se još uvek skupljaju podaci da će EPS u 2015. godini imati pozitivan rezultat od preko dve i po milijarde dinara. Dakle, gotovo 24 milijardi dinara pozitivnog rezultata je napravljeno za godinu dana na osnovu ušteda, na osnovu boljeg menadžmenta, na osnovu centralizovanih javnih nabavki, na osnovu svega onoga što je urađeno u prethodnoj godini. To su javno dostupni podaci i niko ne može da kaže da to nije istina i da to nije rezultata upravo ove Vlade. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospodine ministre. (Zoran Babić, s mesta: Replika na pominjanje SNS.) Izvolite, replika, narodni poslanik Zoran Babić, šef poslaničke grupe SNS.
Ja ću gospodine predsedavajući uputiti, pošto je sve to partijsko zapošljavanje, postavljanje članova u nadzorne i upravne odbore, političko postavljanje, stranačko postavljanje, otprilike po rečima prethodnog govornika počelo od SNS, pre toga sve je to bilo tako transparentno. Tako pošteno, tako odgovorno, da prosto ne znam, cvetale su nam ruže, na svakom koraku. Ali, sada ću pitati uvaženog kolegu šta je to kandidovalo gospodina Dragoslava Šumarca i gospodina Božidara Đelića u Upravni odbor Građevinske direkcije Srbije? Šta ako ne članstvo u stranci? Šta je to kandidovala gospodina Dušana Petrovića u Upravni odbor JP Srbijavode? Nije bilo stranačkog ni zapošljavanja ni postavljanja, samo što neko izgleda želi da ima selektivno pamćenje pa pamti samo ono što mu odgovora. Šta je to kolegu Miroslava Marinkovića postavilo na mesto Upravnog odbora Srbijašuma? Šta ako ne stranačka pripadnost. Šta je to Biserku Živković postavilo na mesto Upravnog odbora JP Službeni glasnik? Šta ako ne rodbinska pripadnost sa predsednikom tada sa predsednikom Vlade. O čemu vi onda pričate? Pa, znate li šta bi bilo da je recimo, supruga gospodina Lončara negde u upravnom odboru? Da je gospodina Arsića supruga negde u upravnom odboru? Pa, skandal, par ekselans. Mislim da bi ovde svi držali konferencije za novinare, ali supruga bivšeg premijera je po vama i po vašem sistemu vrednosti mogla da bude u upravnom odboru u ovom slučaju „Službenog glasnika“. Prema tome, kada pričate o prošlosti, molim vas, prvo se pogledajte u ogledalo pre nego što bilo koga kritikujete. (Miroslav Marinković, s mesta: Replika.)
Zahvaljujem gospodine Babiću. Gospodine Marinkoviću, po osnovu se javljate? (Miroslav Marinković: Replika. Pomenut sam imenom i prezimenom.) (Marko Đurišić, s mesta: Sada ćeš da čuješ.) Znači, samo momenat gospodine Marinkoviću, spomenuto je više imena i prezimena. Ako tvrdite da, a vidim da se slaže gospodin Babić da je pomenuo vaše ime i prezime … (Marko Đurišić, s mesta: Ko predsedava ovde ti ili on?) Vi ste se prepoznali, nije problem, dobićete, iako nije u negativnom kontekstu, dobićete … (Marko Đurišić, s mesta: Kako nije u negativnom kontekstu?) Gospodine Đurišiću, molim vas, našta liči da vi sada kršite Poslovnik, da vređate i da se tako ponašate, na šta to liči? (Marko Đurišić, s mesta: Na šta ovo liči?) Ne dozvoljavate da završim rečenicu i da kažem bez obzira što smatram da kao predsedavajući, moje je pravo da procenim, to što je pomenuto ime gospodina Marinkovića da je bio u tamo nekom upravnom odboru, nije bilo izrečeno u negativnom kontekstu. Samo je nabrajao statistiku ljudi koji su bili u to vreme u upravnim odborima, ali bez obzira na to, za mene kao predsedavajućeg je dovoljno što je pomenuto vaše ime i prezime, imate pravo na repliku. Samo sam to hteo da izgovorim, vi ste odmah skočili na mene gospodine Đurišiću. Izvolite gospodine Marinkoviću.
Možda nije pomenuto u negativnom kontekstu, ali ja nikada u životu nisam bio u upravnom odboru „Srbijašuma“. Prema tome, zahtevam i očekujem da mi se gospodin Babić zbog iznošenja neistina kojima može da mi nanese štetu, mi se izvine. Zahvaljujem.
Gospodine Marinkoviću, vaše prezime je dosta često, imamo i kolegu Marinkovića u velikoj sali Narodne skupštine. Ako je pomenut neki gospodin Marinković, ne mora da znači da ste to vi. Ako tvrdite da niste bili član upravnog odbora, gospodin Babić je pomenuo prezime Marinkovića … (Miroslav Marinković, s mesta: I ime i prezime.) Hoćete da kažete ni jedan Marinković u Srbiji se ne zove kao vi? Vidim čak da niste imali pravo na repliku, pošto pretpostavljam onda, ako vi niste bili u nekom upravnom odboru, pošto gospodin Babić nije pominjao narodne poslanike, sada šalu na stranu, pomenuo je mnogo imena, i mnogo imena je takođe pomenuo i prezime Marinković, možda i ime vaše, ali ne mora da znači da je mislio na vas. Koliko ja znam, nekoliko Marinkovića samo ima ovde. Zahvaljujem se. Gospodine Babiću, vi ćete ponovo, imate pravo, pomenuto je vaše ime i prezime. Izvolite. (Blagoje Bradić, s mesta: Replika.) Po kom osnovu gospodine Bradiću? (Blagoje Bradić, s mesta: Pomenuo je i mene.) Vaše ime i prezime nije pomenuto, ne. (Blagoje Bradić, s mesta: Sigurno?) Ja mislim da nije. (Blagoje Bradić, s mesta: Pitajte gospodina Babića.) Znam da ste vi bili tamo direktor, ali mislim da nije pomenuo vas [[Blagoje Bradić, s mesta: Zašto ja ne dobijam repliku?]] Mislim da nije mislio gospodin Babić na vas, da ste vi po toj liniji stranačkog zapošljavanja bili direktor. (Blagoje Bradić, s mesta: Pitajte gospodina Babića dva puta me je prozvao.) Ja smatram da niste dobili pravo na repliku, nije pomenuo vaše ime i prezime. Rekao je, radi tačnosti, gospodine Bradiću, gospodin Babić, rekao je „prethodni govornik“, a prethodni govornik je bio ministar, tako da ja nemam načina da dam vama na osnovu toga repliku, a vaše ime nije pomenuto. Izvolite gospodine Babiću.
Ja ću se gospodine predsedavajući zahvaliti gospođi Čomić što je na veoma loš način, gestikulišući rukama, pokazivala ka poslaničkoj grupi SNS, prema meni lično, ali dobro, to je već manir DS i rečnik, a sada je bila i simbolika vređanja, tako da to više ostavljam uvaženoj koleginici Čomić na savest. Što se tiče onoga svega što sam izrekao malopre, ne govorim paušalno, pogledajte rešenje Vlade broj 119-2369/2004. od 1. aprila 2004. godine. Potpisao je Miroljub Labus. Pogledajte takođe rešenje Vlade od 1. aprila 2004. godine, gde se nalazi ime Dušana Petrovića, takođe od 1. aprila 2004. godine. Pogledajte rešenje Vlade, takođe od 1. aprila 2004. godine, potpisan od strane Miroljuba Labusa, tada potpredsednika Vlade Republike Srbije i videćete ime Biserke Živković. Izgleda da svi, a i takođe rešenje Vlade od 25. novembra 2004. godine, gde se pominje ime Miroslava Marinkovića, ukoliko to nije kolega Miroslav Marinković evo ja ću mu unapred uputiti izvinjenje, ali ja ne govorim paušalno, vidim da se neko silno zabavlja, izgleda da svi Dušani Petrovići, Biserke Živković, razni Božidari Đelići svi imaju dvojnike i uopšte to nisu oni. To su neki drugi ljudi. Ne, nisu oni spavali na tetkinom kauču, nisu se obogatili ovde, nisu upropastili, ne, to su neki dvojnici tamo, tamo neki vrlo nepoznati ljudi i ništa oni nisu loše uradili ovoj zemlji do 2012. godine. Ne govorim paušalno, govorim na osnovu dokumenata, a to što nekome rešenje Vlade i sve ono što se iznosi ovde je u stvari razlog da na veoma loš način se odnosi, pa makar i rukama se odnosi prema poslaničkoj grupi SNS, to govori više … [[Isključen mikrofon.]]
Vreme. Zahvaljujem gospodine Babiću. (Marko Đurišić, s mesta: Prekini ga ako smeš.) Da li ste završili gospodine Đurišiću? (Marko Đurišić, s mesta: Molim?) Da li ste završili sa vređanjem, sa dobacivanjem? Zašto ste nervozni? (Marko Đurišić, s mesta: Ne, ja sam opušten.) Nasmejte se malo, nemojte biti nervozni, nemojte stalno da dobacujete, da vređate, ja vas ne poznajem takvog gospodine Đurišiću. A gospodine Marinkoviću, vidite da sam ipak bio u pravu, da je to sada, imamo rešenjeVlade, vi tvrdite da niste vi, znači da sam ja bio u pravu da je to možda neki drugi Miroslav Marinković. (Miroslav Marinković, s mesta: Ima matični broj, možete da proverite.) Hoćete da kažete da je gospodin Babić nacrtao rešenje Vlade. (Zoran Babić, s mesta: Ne mogu da nacrtam, mogu samo da napišem.) Ne, baš sam rekao namerno da nacrtate. (Marko Đurišić: Hoćete vi da predsedavate ovde? Poslovnik.) (Goran Bogdanović, s mesta: Šta je ovo, cirkus?) Mislim da je gospodine Bogdanoviću cirkus ako gospodin Đurišić non stop dobacuje, ako vi non stop dobacujete, mislim da je cirkus. (Marko Đurišić, s mesta: I gospodin Babić.) (Goran Bogdanović, s mesta: Nije tačno da dobacujem.) Zato ću dati pauzu tri minuta. [[Marko Đurišić, s mesta: Jel ovo sad pauza?]] [[Gordana Čomić, s mesta: Jel ovo sad pauza?]] Zato što pravite cirkus, gospodine Bogdanoviću, vaša poslanička grupa koja stalno dobacuje i vi i gospodin Đurišić. Zbog toga ću dati pauzu od tri minuta. I gospođa Čomić takođe dobacuje, javlja se i gospodin Babić, tako da moraćemo pauzu. [[Posle pauze]] Nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Muamer Bačevac. Izvolite, dr Bačevac.
Uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, uvaženi ministre, mislim da danas imamo zaista važne zakone koje treba ozbiljno sagledati i dati kvalitetne argumente, pogotovu ono što mene zaista zanima profesionalno jesu dva zakona u okviru zdravstvene zaštite, pre svega Predlog zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti. Želim da pohvalim, pre svega, Ministarstvo za jedan kvalitetan predlog, kojim je naš zakon uskladila sa evropskim standardima, ali i dala mogućnost stručnoj javnosti da da svoje mišljenje, inkoptira svoja rešenja. Koliki je značaj ovog zakona svi smo svedoci. Živimo u jednom brzom vremenu gde su pretnje epidemija vrlo realne i mogu da budu katastrofalne. Pominju se razni virusi, mnogo se putuje. Stoga, želim da naglasim da ovaj zakon, pogotovu danas, ima veliku važnost. Zakon je opširan, jasan, decidno tretira svaku tačku i ono što je vrlo bitno jeste da donosi opšte mere, posebne i vanredne mere. No, ja želim da dam jednu sugestiju u okviru ovih opštih mera u okviru kojih se treba brinuti o kvalitetu zemljišta, kvalitetu vode, kvalitetu hrane, da se povede posebna pažnja. Ovde se takođe uvode i odgovornosti, nadležnosti određenih institucija, ljudi, građana, pa i lokalnih samouprava. Zaista sam svedok da smo imali strašnu situaciju u obližnjoj opštini Tutinu, prošle godine, gde šest, sedam meseci nije odnošeno đubre, gde je grad zatrpan sa đubretom i gde je bila zaražena i voda. Imali smo i nekoliko uginuća stoke. Došlo je do izuzetno teške situacije, koja je mogla da eskalira i da napravi zaista ozbiljnu epidemiju. Stoga, ovaj zakon predlaže i rešenja u oblasti kažnjavanja i sprovođenja same politike, pa vas molim da obratite pažnju na ovakve mogućnosti, ovakva stanja koja su se dešavala. Nažalost, i mi u Novom Pazaru smo za vreme vlasti SDA imali slično stanje. Zahvaljujući Ministarstvu zdravlja i, naravno, nama kao partnerima, mi danas u Novom Pazaru imamo jedno dobro stanje u zdravstvenoj zaštiti, osnovali smo i Zavod za javno zdravlje. I ovaj zakon delimično tretira i predaje određenu odgovornost i nadležnost tom Zavodu. Zavod je počeo da radi, profunkcionisao je i zaista ćemo imati kvalitetnu zdravstvenu zaštitu i zahvaljujući ovoj odluci upravo ovog ministarstva i upravo ovog ministra na samom terenu. Mi iz SDPS ćemo podržati sve ove zakone, a sa posebnim pijetetom ove zakone koji se brinu i poboljšavaju zdravstvenu zaštitu na samom terenu. Mi smo ovde imali još jednu nelogičnost, kojom ću ja završiti. Imali smo ovde Zakon o obaveznoj vakcinaciji, tako mu je bio naziv. Došli smo u situaciju da jedino tri poslanika iz SDA su glasali protiv takvog zakona, što je bilo apsolutno neshvatljivo, i sa stanovišta prakse i sa stanovišta politike. Došli smo u situaciju da jedna hirovita politika zaista ne brine o svojim građanima i tako glasa. Želim da završim da ćemo se mi i u lokalnoj i u centralnoj vlasti zaista potruditi da podržavanjem i ovih zakona i konkretnim rešenjima podignemo nivo zdravstvene zaštite. U tom smislu ćemo glasati za ove zakone.
Zahvaljujem, gospodine Bačevac. Gospođo Čomić, imate pravo na repliku, pomenuti ste, ali zamolio bih vas da tu temu koja je bila pre pauze na ovakav način, posle govora gospodina Bačevca, zatvorimo, ali ako insistirate, ja ću vam dati reč, imate pravo na repliku. Da li želite reč? Izvolite.
Da bih demonstrirala kako se na dobru volju odgovara dobrom voljom, odustajem od prava na repliku koje mi dajete po svom diskrecionom pravu. Hvala vam.
Zahvaljujem se na tome, gospođo Čomić. Reč ima narodni poslanik mr Aleksandra Jerkov. (Aleksandra Jerkov, s mesta: Ja bih volela da ministar bude tu.) Ministar je u sali. (Aleksandra Jerkov, s mesta: Ja bih ovlašćenog ministra za temu o kojoj želim da govorim.) A vi želite specijalno baš ministra koji je vama u ovom trenutku prihvatljiv? (Aleksandra Jerkov, s mesta: Mislim da to nije nemoguće. Imam nekoliko vrlo važnih pitanja.) Razumem vas, gospođice Jerkov. Imamo ministra. On je odmah osetio vašu žudnju za njegovim prisustvom. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Bečiću. Hvala vam, gospodine Sertiću, što ste se vratili, pošto imam nekoliko vrlo važnih pitanja u vezi sa ovim zakonima i molim vas da mi na ta pitanja odgovorite na jedan ozbiljan način. Zakon iz 2013. godine predviđa manje-više sve iste stvari o kojima smo danas slušali da će ovaj zakon doneti, pa vas molim samo da mi odgovorite. Pošto je u tom zakonu postojala obaveza da se do 30. juna 2013. godine sprovedu konkursi za direktora u javnim preduzećima, koliko je konkursa sprovedeno u javnim preduzećima? U koliko javnih preduzeća nisu sprovedeni konkursi i zbog čega ti konkursi nisu sprovedeni? Drugim rečima, ko je kriv što ti konkursi nisu sprovedeni, da li je to vlast koja u tom momentu već godinu i po dana nije bila na vlasti, da li je to neki mrzitelj reformi, Miroslav Mišković, plaćenici, izdajnici, oni koji mrze svoju zemlju, ne znam šta smo već čuli, zavera protiv premijera itd? Tako da, recite nam ko je kriv što u svim javnim preduzećima nisu sprovedeni konkursi za direktore, nego smo i dalje imali direktore koji su tu bili očigledno postavljeni na političkim osnovama? Drugo, zašto nisu prestala nekontrolisana sponzorstva i donacije u tim javnim preduzećima? To su sve bili ciljevi tog zakona, to je bio najbolji zakon na svetu. Mi, danas od vas čujemo da ste vi 2014. godine nešto skandalozno zatekli, što vam je očigledno ostalo od 2012. godine od ministra Vujovića, nakratko Radulovića, potom i Igora Mirovića. Međutim, vi ste zatekli nešto što su vam ostavili vaši prethodnici iz SNS, što vi kažete, bilo je skandalozno. Da li je taj Zakon o javnim preduzećima sprečio da razni kumovi, prijatelji, rođaci budu direktori tih javnih preduzeća? Šta raditi u situaciji u kojoj zainteresovanog investitora koji ima sve dozvole nadležnih ministarstava i pozitivno mišljenje svih državnih organa, direktor javnog preduzeća sprečava da investira u jednu zemlju, koji je igrom slučaja baš i kum premijera te zemlje? I, na koji način će ovaj novi zakon to sada da spreči? Zbog čega to zakon iz 2012. godine nije mogao da uradi? Vi govorite stalno o nekakvom velikom restrukturiranju EPS-a. Molim vas, recite nam koliko je direktora ostalo bez posla u tom EPS-u? Oni su izgubili nekakva radna mesta, jesu li oni otpušteni, jesu li ostali, samo se drugačije zovu? U čemu je razlika? Koliko je ljudi otpušteno iz EPS-a kada pričate o toj nekoj velikoj racionalizaciji? Generalno, da li vi uopšte znate kako izgleda racionalizacija u javnim preduzećima? Vi ste javna preduzeća na lokalnom nivou istakli kao najveće generatore problema. Vama je verovatno poznat slučaj Vodovoda u Novom Sadu, mi smo sugrađani. Tamo kabinet direktora, gospodine Sertiću, ima 18 zaposlenih. Služba marketinga u Vodovodu ima 25 zaposlenih. Vodovod ove godine smanjuje broj zaposlenih za 50. Niko od tih ljudi neće ostati bez posla, nego će ostati ljudi koji rade na održavanju vodovodne i kanalizacione mreže, a koje će nakon toga verovatno Vodovod da angažuje preko nekih raznih usluga po ugovoru. Da li vi zaista smatrate da se taj problem rešava na način na koji treba da se rešava ili prosto ljudi u administraciji, ljudi koji su postavljeni politički ostaju i ostaju i ostaju, a oni koji zaista obavljaju poslove iz delatnosti tog javnog preduzeća ostaju bez posla? Kada je u pitanju ovaj drugi Zakon o Železari, šta bi sa Esmark-om, gospodine Sertiću? Kako smo mi od toga da Vučić pre nego što je završeno bilo šta priželjkuje da to bude Esmark, pa onda počeli, pa se nepovoljno završilo, mi odjednom došli do tajnih ugovora sa nekim misterioznim menadžmentom Esmarka za kog se, podsetiću vas gospodine Sertiću, najavljivalo da će za šest meseci da dovede Železaru do toga da posluje pozitivno? Na pitanje – šta je bilo sa tim obećanjem? Mi smo čuli da je to udar na država. Kolike su plate tih ljudi koji vode Železaru, gospodine Sertiću? Gde ti ljudi plaćaju porez? S obzirom na to da mi možemo čuti da su njihove plate i do 500.000 evra mesečno, svih zajedno, i pitanje je da li će se uopšte Zakon o platama u javnom sektoru odnositi na javna preduzeća ili će se po običaju odnositi na prosvetare, na lekare, na one ljude koji zaista pošteno rade svoj posao, a ovi po javnim preduzećima će i dalje imati neverovatne prihode i poslovaće na jedan vrlo ne transparentan način? Kada budete govorili, gospodine Sertiću, molim vas da mi dajete odgovore iz sadašnjeg vremena. Nemojte govoriti o tome šta ste zatekli, jer ste zatekli ono što vam je ostavio Vujović, a Vujović je zatekao ono što mu je ostavio Dinkić koga ste vi postavili nakon toga za ministra finansija. Nemojte kao gospodin Vučić, kako on kaže, ne treba pričati o prošlosti, a pri tome misli da ne treba pričati samo o njegovoj prošlosti, a kada su druge stvari u pitanju samo o prošlosti i priča. Dajte odgovore na ona pitanja, ako možete i da se koncentrišete na današnje vreme, odnosno šta ćete vi da radite, a ne šta je neko drugi radio.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Željko Sertić. Izvolite.
Zahvaljujem se na opaski, odnosno na poslednjem vašem komentaru kako treba da odgovorim, jer ako bih počeo o tome šta smo zatekli i šta smo trebali da uradimo, onda bih morao da pitam – šta je to što deceniju gotovo iza nije urađeno u javnim preduzećima i zašto javna preduzeća nisu imala zakon pod kontrolom, koji bi mogao da omogući kontrolu države, kako se zapošljavalo i na koji način je funkcionisano u tim preduzećima i šta je sve došlo? Rekao sam da neću o tome da pričam, ali ste me podsetili da kažem šta mi to radimo. Prvi odgovor na vaše pitanje, a to je kako će biti izbor direktora definisan, u prethodnom zakonu to nije bilo tako definisano da od 30. juna 2013. godine, mogli su da se objave konkursi, ali nije bilo precizno do kada moraju da se završe. Mi smo sada u ovom zakonu stavili da je rok godinu dana za završetak procesa imenovanja direktora. Dakle, to je jedna potpuno nova obaveza, jedan drugi pogled na politiku i na odnos javnih preduzeća i politike. Mi rizikujemo time da stavite nekoga ko neće svoje rezultate, u onoj meri u kojoj Vlada i država od njega očekuju, da realizuje, ali zato smo uneli i niz drugih mera kako možemo određenim kaznama ili povlačenjem, suspenzijom direktora za ne realizaciju obaveza i poslova da ga kaznimo i na taj način ponovo da vratimo mogućnost da neko dođe na tu poziciju i da radi bolje. Pitali ste za sponzorstva, zaista ne mogu da vam dam odgovore šta se radilo od 2000-te do 2013. godine, ali mogu da vam kažem šta je ova Vlada, od momenta kada sam postao ministar i kada sam preuzeo Ministarstvo privrede u septembru 2014. godine, uradila. Doneli smo Pravilnik sa 19 tačaka u kojem smo ograničili javna preduzeća i definisali vrlo precizno kakav plan poslovanja moraju da urade za 2015. godinu, zabranili smo kupovinu putničkih automobila bez saglasnosti Vlade, tražili smo smanjenje sponzorskih ugovora za više od 70%, ograničili smo broj ugovora o radu koji može da bude, smanjili smo broj zaposlenih. Dakle, 19 vrlo jasnih, preciznih tačaka. Vlada je usvojila Pravilnik, dostavila svim javnim preduzećima, sva javna preduzeća su dobila na osnovu toga dozvolu, kada su proverene sve te stavke, onda su išle na Vladu. Na osnovu tog plana, dobili smo projektovano 35 milijardi umanjenja troškova, nego što je to bilo u prethodnom periodu. Za prvih devet meseci prošle godine, u odnosu na troškove koji su planirani, 13% su manji troškovi nego što su bili u poslovnim planovima definisani, a evo za koji dan ćemo imati objedinjene podatke za celu godinu, pa će vrlo lako moći da se ustanovi koliko je koje preduzeće imalo priliku sredstava da potroši i na koji način da radi. Što se tiče Železare i javnosti ugovora, ponoviću sve ono što sam nekoliko puta rekao. Mi smo se svi ovde zakleli da ćemo govoriti, ne samo istinu, već da ćemo raditi u skladu sa zakonom i da ćemo poštovati zakone Republike Srbije. U članu 45. Zakona o zaštiti konkurencije eksplicitno piše – zaštićeni podaci nemaju svojstvo informacije od javnog značaja u smislu zakona kojim se uređuje slobodan pristup informacijama od javnog značaja. Dakle, gospodin Šabić je od mene kao ministra tražio da dostavim ugovor koji imamo sa HPK kompanijom organizaciji Transparentnost Srbije. Mene ovaj zakon obavezuje da to ne uradim, jer je Komisija za zaštitu konkurencije, koju je ova Skupština proglasila, dakle, ne Vlada, nije Vlada izabrala Komisiju, nego je Skupština Republike Srbije izabrala Komisiju za zaštitu konkurencije, stručne ljude koji čitaju ugovore, imala pristup svim podacima i Železare i kompanije HPK. Oni su odlučili da taj ugovor, kako se ovde naziva, spada pod zaštićene podatke. Postoji napismeno rešenje. Ako ja kao ministar imam napismeno rešenje da su određeni podaci tajna, ko meni daje pravo da izađem, odnosno da dam nekome te podatke javno na uvid? Hajde jedanputa da tu priču oko javnosti definišemo u okvire realnog života. Nigde u svetu, nigde ni u EU, gde smo imali po članu 73. SSP obavezu da uvedemo ovaj zakon, ne postoji javnost takve vrste podataka o kojima pričamo ovde kada neka Komisija za zaštitu konkurencije definiše da su određeni podaci izuzeti od Zakona o pristupnosti javnim informacijama. Nemojte da menjamo teme, nemojte da zamenjujemo teze, nego dajte da pričamo konkretno o podacima. Ne znam podatke, koje ste rekli, za broj zaposlenih u vodovodu, kanalizaciji. Imate gradsku Skupštinu, pa tamo svakako treba da govorite o tome, ali ja sam vam objasnio precizno i jasno šta smo mi ovim zakonom sve učinili da bismo sprečili sve te neprofesionalne i neodgovorne poslove, pre svega lokala, bez obzira o kome se radi, u kom gradu, u kom mestu i na koji način. Naša obaveza je da definišemo politiku prema javnim preduzećima, da bude na profesionalnom nivou i mi to radimo, i mi to činimo. Hvala vam.
Zahvaljujem. Gospođo Jerkov, dobili ste samo odgovore na pitanja, tako da nemate pravo na repliku. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja ne mogu da se načudim kratkom pamćenju pojedinih kolega ili bezobrazluku pojedinih kolega iz bivšeg režima. Kritikuju, a postavljali su za ministre ljude kojima je to bilo prvo radno mesto, postavljali su za direktore javnih preduzeća i ustanova ljude kojima je to bilo prvo radno mesto. Njihov ministar u hladu Šumarac je napisao zakon da bi imao dodatne prihode u kojima i dan danas uživa. Tako su vladali Srbijom. Kada je u pitanju kratko pamćenje, drago mi je što sada imamo i zakon koji će da reguliše odnose o sticanju prava svojine na zemljištu i objektima „Sertida“. Stalno se spominje nekakav ugovor sa kompanijom koja sada vodi poslove „Sertida“. Gospodine ministre, drago mi je da je ovaj zakon u proceduri i to iz više razloga. Konačno ćemo na mnoge nezakonite radnje koje su se dešavale za vreme DOS-ove Vlade koju je predvodila DS da stavimo tačku. Obećavali su i sada obećavaju transparentnost i javnost u radu i traže i postavljaju pitanja – ko upravlja, kolika mu je naknada itd. Gospodine ministre, da li znate da je „Sartid“ privatizovan u „Sablji“ za vreme vanrednog stanja, bez prenosa sednica Narodne skupštine? Gospodine ministre, da li znate da je mesno-nadležni sud za vođenje stečajnog postupka „Sartida“ Privredni sud u Požarevcu? Gospodine ministre, da li znate da je DOS-ova Vlada predvođena Demokratskom strankom i sada milionima njihovih klonova izmestila mesnu nadležnost Privrednog suda u Požarevcu i prebacila u Beograd? Znate zašto? Da bi se tajno potpisao ugovor o prenosu imovine „Sartida“ na „US Steel“, jer to nijedan sudija u Privrednom sudu u Požarevcu nije hteo da potpiše'? Koleginica se smeje, ali posle potpisivanja ugovora i završetka stečajnog postupka nad „Sartidom“, znači sada je privatna kompanija nije više u stečaju, tadašnji direktor Agencije za sanaciju, stečaj i likvidaciju banaka otpisuje dugove „Sartida“ odnosno „US Steel“ kada je kupio preduzeće, kupio je dugove, retroaktivno otpisuje i to prema sledećim bankama „Invest banka“, „Beogradska banka“ i JU banka, iznosu od milijardu i 200 miliona dolara. To je danas nešto malo više od 3% BDP. Imali su još da država preuzima na sebe da otplati dugove „Sartida“ prema austrijskoj banci, „Austrija bank“, nekim nemačkim bankama i drugim inostranim poveriocima u iznosu od 350 miliona dolara. To je još 1% BDP i malo više. Da se vratimo na taj famozan sporazum oko Er-Srbija. Čija je Er-Srbija? Nije „Etihadova“. Pripada ovoj Vladi i ovoj državi i pre nego što je došao „Etihad“ i pre nego što smo imali strateškog partnera, imali smo gubitaša, a Aerodrom „Nikola Tesla“ nije imao ni dinara profita. Sada oni kukaju i plaču, što umesto nule imamo profit i deo tog profita koristimo da vratimo dugove koje su oni napravili. Kolika to maramica treba za takve krokodilske suze? Ali, na primeru „Sartida“ se vidi njihova prava briga za državu i za građane zato što po privatizaciji „Sartida“ i stečaja morali su da otpišu sledeće, javna preduzeća, potraživanja prema „Sartidu“ odnosno prema „US Steel“, i to „Elektroprivreda Srbije“, „Železnice Srbije“ i „Dunav osiguranje“. Tako su vladali. Sada mogu da vam spominju godine, problem sa „Sartidom“ je sledeći – neko ga je kupio za male pare, eksploatisao dok mu je odgovaralo. Mi smo prihvatili sve ranije obaveze da vratimo, a kada mu to više nije odgovaralo, jer ga je kupio maltene za džabe, vratio nam ga je za jedan evro. Kada saberemo zalihe sirovina, zalihe gotovih proizvoda, oduzmemo od 35 miliona evra za koliko je prodat „Sartid“ i oduzmemo za kredite koje smo zatekli u „Sartidu“, tačno dolazimo do nule. Do nule u koju nisu uračunate milijardu i 200 miliona dolara otpisa domaćih banaka, 350 miliona dolara stranih banaka, koje su građani Srbije vratili, i potraživanje prema EPS-u, „Železnicama“ i „Dunav osiguranju“. Tako su vodili državu. Njima nije bio problem kao vama da se borite drugu godinu da ni jedno preduzeće u restrukturiranju ne ode u stečaj, nego da pokušate da nađete strateškog partnera. Nisu ni trepnuli. Taj režim DOS-a predvođen Demokratskom strankom, nisu ni trepnuli da „Sartid“ stave u stečaj, da bi napravili jedan ovakav marifetluk, gde je država izgubila 4,5% BDP. Sada se čudim otkud ta tolika briga za državna preduzeća, kada više nisu u vlasti, jer su pokazali kako o njima brinu dok su bili na vlasti. Kada je u pitanju Zakon o poreskom postupku i poreskoj administraciji, što ne kažem da je referentna kamatna stopa bila veća za vreme DOS-ove vlasti, jer to su oni malo vodili, Koštunica, malo DS, ne znam jedno „s“ se nekako gubilo stvaralo, dodavalo, oduzimalo, kako je kad kome trebalo, a ne vidim razliku između njih, kamata pre donošenja ovog zakona bila je niža nego referentna kamata Narodne banke za vreme njihove vlasti na poreska dugovanja. Znate kako su to obračunavali, 0,2% dnevno-komfornom metodom. Da objasnim šta to znači, 0,2% na dug vam obračunam danas, a onda pripišem glavnici sutra i ponovo okamaćujem. Tako su zatvarali srpska preduzeća i gušili srpsku privredu. Sada neće da podrže zakon gde je kamata na poreski dug 4,25% na osnovu referentne kamatne stope Narodne banke. Kada imate tako nisku referentu kamatnu stopu Narodne banke to je rezultat toga koliko strani i domaći investitori imaju poverenje u vašu privredu i državu. Zato su mogli samo da sanjaju na 4,25% nego su je dizali na 16% da bi banke i oni zarađivali koliko je god moguće više.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Goran Bogdanović.
Hvala gospodine predsedavajući. Poštovani narodni poslanici, poštovani ministri, ne znam da li posle diskusije gospodina Arsića smem uopšte da pominjem javna preduzeća i da li uopšte smemo da diskutujemo o celoj toj priči. Kada donosite u dve godine dva zakona, mislio sam da će u ovaj zakon biti bar uvedena profesionalizacija i uticaj političkih partija u izboru direktora. Pošto imam vrlo malo vremena i moje kolege su dosta toga rekle, samo konkretno da kažem, navešću samo neke delove ovog zakonskog predloga koji su po nama problematični. Posebno član 17. ovog zakonskog predloga koji isključuje profesionalizaciju nadzornog odbora, jer će u njemu sedeti samo jedan nezavisan član, gospodine ministre od njih pet. Logično bi bilo da se sa ovom praksom prekine i da se ujedno uvede kriterijum ko sve može da bude član nadzornog odbora ili da se ili da se utvrde kriterijumi ko ne može da bude član nadzornog odbora, posebno kada je u članstvu neke političke organizacije tj. politička podobnost onih koji se biraju na takve funkcije. To bi podrazumevalo profesionalizaciju. Svi ćemo svesni kako će Vlada postupati i o tome ne treba trošiti reči. Što se tiče člana 18. stavovi 3. i 4. mi mislimo, tu smo podneli i amandmane, da je premalo pet godina radnog iskustva u struci tj. tri godine radnog iskustva iz delokruga javnog preduzeća. Takođe, za nas je problematičan i član 32. Poseban problem predstavljaju članovi komisije za sprovođenje javnog konkursa za izbor direktora. Vlada po ovom predlogu bira tri člana od njih pet i to na period od tri godine. tako da ćemo imati jedan koji će imati izvršnu ulogu u izboru direktora javnih preduzeća. Ko garantuje nezavisnost i nepristrasnost ovog organa? U predlogu zakona se nigde ne pominje da oni ne mogu da budu članovi stranke, što automatski dovodi do mogućnosti da se to dešava i da opet imamo partijski izbor direktora kao što sam rekao na početku. Što se tiče, ovog što gospodin, pošto mi vreme ističe, što je gospodin Babić govorio, mislim da nije korektno u najmanju ruku, spominjati 2004. godinu, posebno kada ni DS nije bila na čelu, pogotovo imena pojedinih članova upravnog odbora, ja ću ga samo ispraviti, Dušan Petrović nije bio 2004. godine član upravnog odbora „Srbijavode“, nego Petar Petrović, a vi vidite ko je taj. Takođe, nije korektno pominjati nečije supruge, nečiju porodicu, itd, itd. Mislim da ova Skupština ne treba da služi za takvu vrstu razgovora. Što se tiče Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji, mislim da ovde postoji, po nama, problematičnost posebno člana 2, 4. i 5, jer nije potpuno jasno zašto se uvodi predaja stvari kao osnov za namirivanje poreskog dugovanja. To znači da ako ne mogu da platim recimo nekakav porez, da ću moći da dam svoj automobil, svoj televizor itd. Prosto ne znam šta će raditi oni sa tim? Ko će se time baviti i prodavati? Meni je to malo, ajde da upotrebim možda jednu grubu reč, nebulozno i ja se plašim da se iza ovoga svega krije neka, moram da kažem, loša namera, jer nisu propisani nikakvi kriterijumi, već je to ostavljeno političkoj volji Vlade da to reguliše svojim aktom. Koliko imam još vremena?
Gospodine Bogdanoviću, imali ste dva minuta, a govorite četiri minuta. Da li je to dovoljno?
Ja se zahvaljujem gospodine Bečiću. Hvala puno.
Zahvaljujem. Reč ima ministar. Izvolite.
Zaista je čudo kako predstavnici opozicije u svemu nađu neku zamerku da daju i da kažu kako nešto nije dovoljno dobro, a sami smo čuli da do pre tri godine uopšte, niti jedan zakon na ovu temu, nije bio izglasan. Odgovoriću vam prvo na ovu vašu poslednju opasku vezano za naš predlog da se poreski dug izmiruje ne na 24 meseca, nego da Poreska uprava može da do 60 meseci odredi mogućnost otplate duga i mogućnost zamene duga. Ali, niste pročitali onaj važan deo, da se ne radi o svim preduzećima, i to želim da javnost zna. Dakle, ne mogu preduzeća da izbegavaju svoje poreske obaveze. Ovde se radi isključivo o namenskoj industriji, o preduzećima od strateškog značaja i pored ovog zakona potrebna je posebna odluka Vlade da bi se za neko od preduzeća uspelo na ovakav način da realizujemo, a sve ovo radimo pokušavajući da namensku industriju stavimo u funkciju i da obezbedimo njihovo profitabilno funkcionisanje. Što se tiče vašeg predloga da vam je nejasno kako će članovi upravnog odbora biti birani, pa ovde u članu 18. imate sedam stavki plus pet koje smo doneli upravo kako bismo imali definisanje šta je sve potrebno da članovi upravnog odbora ispunjavaju i kako bi mogli da budu organizovani u jednu funkcionalnu celinu. Da ne bih čitao sve, predlažem vam da pročitate pa da onda nakon toga razgovaramo na ovu temu. (Goran Bogdanović, s mesta: Nadzorni odbor.)
Ako ste pročitali gospodine Bogdanoviću. (Goran Bogdanović, s mesta: Pročitao sam. Nadzorni odbor.) Gospodine Bogdanoviću, ako smatrate da ste pažljivo pročitali, to vam ne daje pravo da dobacujete, to nije po Poslovniku. Ministar kaže da mu nije smetalo. Moja je dužnost samo da upozorim. Zahvaljujem. Imali smo replike. Odustali su i gospodin Babić i gospodin Arsić, kojima ste omogućili pravo na repliku jer ste ih spomenuli. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite gospodine Jovanoviću.
Zahvaljujem se predsedavajući. Uvaženi ministri sa saradnicima, uvaženi kolege narodni poslanici, imajući u vidu da je ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS, Dejan Radenković, već nagovestio da će u Danu za glasanje, poslanička grupa SPS podržati predložene zakonske akte, to mogu samo da potvrdim da zakoni o kojima ću ja diskutovati zaista i zavređuju podršku, određeni stepen uvažavanja, nadam se da ćete ga pružiti nama, kroz dobronamerne sugestije kako bi se poboljšao kvalitet zakona. Prevashodno mislim na Zakon o javnim preduzećima. Zašto uvaženi ministre Sertiću? Zbog toga što na teritoriji Republike Srbije sedišta imaju preduzeća koja su osnovana od strane više jedinica lokalnih samouprava. Ta preduzeća egzistiraju i obavljaju delatnost koja je shodno Zakonu o javnim preduzećima, o kome danas raspravljamo, kao i ranije važećem Zakonu o javnom preduzeću, takva preduzeća su obavljala poslove od opšteg interesa. Ako imamo u vidu činjenicu da su takva preduzeća osnovana od nekoliko jedinica lokalnih samouprava, onda dolazimo u jednu pravnu situaciju apsurda da takva preduzeća nemaju zakonski ustrojen pravni status, nemaju zakonski ustrojen način definisanja imovinske strukture, nemaju zakonski ustrojen način formiranja organa upravljanja odnosno nadzornog odbora, direktora, itd. Moram da pomenem iz praktičnih razloga da se radi o preduzećima koja su uglavnom vezana za upravljanje otpadom. Takvo preduzeće posluje u Vranju, takvo preduzeće posluje i ima sedište u gradu Užicu, a osnovano je za teritoriju, odnosno čak devet opština teritorije Zlatiborskog i Moravičkog okruga. To preduzeće kao javno komunalno preduzeće je registrovano kao regionalni centar za upravljanje otpadom pod nazivom „Duboko“ i pokriva teritoriju dva grada i teritoriju opština i to - Požega, Arilje, Kosjerić, Bajina Bašta, Čajetina, Lučani i Ivanjica. Dakle, radi se o teritoriji koja ima površinu od 5.300 km2 i sa servisiranjem potreba preko 350.000 stanovnika. Molim vas da imate u vidu nešto što smo mi pokušali da amandmanima u pogledu javnih preduzeća popravimo kada je u pitanju ovaj zakon i da upravo ovakva preduzeća sistematizujemo, odnosno da se normiranje jednog dela ovog zakona odnosi i na ovakva preduzeća. Zašto? Iz dva jednostavna razloga. Prvo, što zaista ne postoji usaglašenost sa nijednim zakonskim aktom. Nemamo usaglašenost sa odredbama Zakona o javnim preduzećima. Nemamo usaglašenost sa odredbama Zakona o privrednim društvima. Onda se postavlja pitanje – koji to zakon sada može da se primeni na ova preduzeća? Po nama u poslaničkoj grupi SPS, a to jedan jedini zakon, a to je zakon o kome raspravljamo, odnosno Zakon o javnim preduzećima. Drugi razlog, uvaženi ministre Sertiću, jeste činjenica da ova preduzeća dolaze u određene finansijske poteškoće i probleme imajući u vidu nespornu činjenicu da se transferna sredstva prema lokalnim samoupravama smanjuju. Samim tim i lokalne samouprave koje su osnivači javnih preduzeća, govorim o jedinicama lokalnih samouprava, imaju i manje novčanih sredstava koja mogu da transferišu za potrebe obavljanja delatnosti ovakvih javnih preduzeća. Kako se onda snalaze upravo ova javna preduzeća u Vranju, u Užicu i ne znam još gde na teritoriji RS? Pa tako što obezbeđuju novčana sredstva iz međunarodnih finansijskih, vladinih ili nevladinih institucija i organizacija. Naravno, ovde se otvaraju i druga pitanja. Vi ste jako korektno u zakonu definisali određene organe i tela koja učestvuju u postupku izbora kako nadzornog odbora, tako i direktora javnih preduzeća. Postavili ste, ustrojili ste, preciznije rečeno, komisije koje će se baviti ovim poslovima, ali se onda postavlja jedno logično pitanje – gde je to telo koje će raspravljati i biti nadležno za izbor nadzornog organa regionalnih javnih preduzeća, gde je to telo koje će se baviti i biti nadležno za izbor direktora regionalnog javnog preduzeća ukoliko ga nemamo u zakonu? Zato smo mi u poslaničkoj grupi SPS predložili amandmane u kojima smo smatrali da bi bilo jako dobro, čak neophodno da ukoliko javno preduzeće osniva više jedinica lokalne samouprave, akt o osnivanju tog preduzeća bude ugovor koji potpisuju sve lokalne samouprave kao osnivači na osnovu odluka skupština tih lokalnih samouprava o njihovom učešću o osnivanju jednog takvog regionalnog preduzeća. Zašto? Ovde se nameću čisto pravna rešenja i ja imam punu slobodu, kao pravnik i advokat, da sa stanovišta svojih stručnih referenci sa kojim raspolažem, a nadam se da su dovoljne da ovo mogu da istaknem, ukažem vama, uvaženi ministre, da bi bilo jako korisno da u zakonu bude sistematizovano ono što poslanička grupa SPS predlaže, a to je da se normira da sve skupštine jedinica lokalnih samouprava, koje participiraju u osnivanju jednog regionalnog preduzeća, prvo donesu odluke o pristupanju jednog takvog načina ustrojstva preduzeća, odnosno osnivanju, da se na osnovu tih odluka skupština zaključi ugovor u kome će, naravno, strane ugovornice biti sve jedinice lokalnih samouprave, bez obzira da li su opštine ili gradovi, a samim ugovorom se definisati odgovarajuća pitanja koja se vezuju za nadležnost, za organe i tela, za imovinu i sve ono što inače postoji u odredbama ovog zakona, ali nažalost samo za javna preduzeća koja osniva samo jedna jedina jedinica lokalne samouprave. Ja sam naveo primer Vranja i naveo sam primer Užica, ali siguran sam da ih ima više. Siguran sam da i oni zavređuju pažnju isto kao ova koja sam naveo i siguran sam da se na neki način, ako ne ovim zakonom, uvaženi ministre, onda nekim posebnim zakonom njihov pravni status mora regulisati. Ono što takođe želim da istaknem, jeste da, kada su u pitanju odredbe Zakona o javnim preduzećima, postoji dobra sistematizacija načina izbora predsednika i člana nadzornog odbora, kao i direktora. Međutim, ja bih vam, uvaženi ministre, skrenuo pažnju na jedan deo iz odredbe člana 18, koji ukazuje na kriterijume za izbor predsednika i člana nadzornog odbora, gde je definisano da to može da bude lice koje ispunjava uslove koji su članom 18. propisani. Jedan od tih uslova, uvaženi ministre, jeste da nije osuđivano na kaznu zatvora od najmanje šest meseci. To je inače norma koja je prisutna i u nekim drugim sistemskim zakonima, a i koju mi u poslaničkoj grupi SPS podržavamo. Ali, molimo vas da razmotrite još nešto što bi moglo, mi nismo u tom delu podneli amandmane, ali bi moglo eventualno od resornog odbora kao amandman da popravi ovaj deo teksta. Šta da uradimo ukoliko lice, koje konkuriše za mesto predsednika ili člana nadzornog odbora, nije osuđena na efektivnu kaznu zatvora od šest meseci, kao što je ovde navedeno, ali je osuđeno uslovnom osudom i to sa velikim vremenom poveravanja, recimo, godinu dana na tri godine? Da li takvo lice ispunjava uslove da bude kandidat ili da bude izabrano za predsednika ili člana nadzornog odbora, kao i za direktora? Uveren sam da ne, kao što ste i vi uvereni da ne, ali bi ovde onda trebalo da tu jednu pravnu prazninu popunimo, kako bi izbegli određene rizike da se i takva lica pojave, što nije nemoguće. Teoretski je i te kako moguće. Takođe, ovde su propisani neki kriterijumi koji više predstavljaju ograničenja. Ograničenja u pravcu da neko ne može da bude kandidat za predsednika nadzornog dobra ili direktora. A ko to ne može? Ne može onaj kome je izrečena mera bezbednosti. Onda je navedeno tih pet mera bezbednosti. Ali, uvaženi ministre, sa stanovišta odredaba Krivičnog zakonika mera bezbednosti nije sankcija, ona je sporedna kazna koja se izriče obavezno uz glavnu kaznu, odnosno krivičnu sankciju, a to je: obavezno lečenje u zdravstvenoj ustanovi, obavezno lečenje od narkomanije, obavezno lečenje od alkoholizma, itd, da ne nabrajam. Dakle, radi se o sporednim kaznama. Nisu krivične sankcije u pitanju. Mislim da bi trebalo da se malo drugačije formuliše ovaj član, jer proizilazi iz ovoga da je dovoljna samo mera bezbednosti bez bilo čega drugoga što bi diskvalifikovalo nekog kandidata da bude izabran za člana predsednika, člana nadzornog odbora ili predsednika nadzornog odbora. Naravno, sve ovo ostalo što je navedeno u zakonu podrazumeva zaista kvalitetna rešenja i ukoliko bi se naši amandmani prihvatili, mi u poslaničkoj grupi SPS smo uvereni da bi ova pitanja bila, kao prvo, kvalitetno rešena, a drugo, da bi imali onda jedan zaista celovit zakon, koji na krajnje adekvatan način definiše sva pitanja koja su ovde otvorena, a koja sam ja na neki način identifikovao kao probleme u praksi. Što se tiče zakona koji se odnosi na „Železaru Sartid“, uvaženi ministre Sertiću, tu imate punu podršku, bezrezervnu, snažnu podršku, bez obzira što se radi o jednom klasičnom leks specijalis zakonu. Dobro je što se na taj način konačno definiše pitanje imovinsko-pravnih odnosa, od kojih zavisi status „Železare“ i sva druga pitanja koja „Železara“ mora da reši kako bi se mogla pojaviti kao kredibilno preduzeće za dalje investiciono ulaganje, eventualnu prodaju i bilo šta što Vlada može da prepozna kao korisno i za to preduzeće i za pet hiljada zaposlenih u tom preduzeću, a naravno i za državu Srbiju. Jedino što kao pravnik moram da istaknem, jeste da ne bi bilo dobro da u odnosu na neke druge situacije imamo jednu takvu vrstu pristupa da leks specijalisima definišemo svako pojedino pitanje, odnosno neuralgičnu tačku tako rešavamo, ali je ova morala biti rešena na ovaj način i dobro je što je rešavate na ovaj način. Kada su u pitanju odredbe Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji, tu moram da ukažem na dve činjenice, dva pitanja koja su pitanja koja dolaze sa terena, koja postavljaju građani Republike Srbije i koja postavljaju oni koje ovaj zakon direktno dotiče. Kada su u pitanju poreske obaveze, radi se o poreskim obavezama samostalnih umetnika. Uvaženi ministri, pošto ću se sada vama obojici obratiti, jer ministar Vujović nije tu, moram da skrenem pažnju da samostalni umetnici imaju jedan poseban tretman koji nije baš najprijatniji kada je u pitanju izmirenje poreskih obaveza. Zbog čega? Zbog toga što za samostalne umetnike lokalne samouprave izmiruju obaveze plaćanja doprinosa penzijskog i invalidskog osiguranja, nažalost, sa kašnjenjem. Svaka docnja i dospela, a neizmirena obaveza od strane lokalne samouprave za one za koje se izmiruju, a to su samostalni umetnici, automatski prouzrokuje kamatu. To je neka vrsta sankcije, neka vrsta kazne. Šta se dešava u praksi na nivou lokalnih samouprava? Te kamate, nažalost, ne plaća lokalna samouprava, nego idu na teret samostalnih umetnika koji nemaju pojma da li je grad ili opština na vreme platila obavezu doprinosa penzijskog i invalidskog osiguranja, da li je obavestila samostalnog umetnika o tom izmirenju obaveza i, na kraju krajeva, zbog čega se čekalo na obaveštavanje, za koje vreme kamata je tekla i te kamate su dostigle poprilično veliki novčani iznos koji ide isključivo na teret onih za koje su se te obaveze plaćale. Naravno, ovde moramo da budemo potpuno iskreni, otvoreni i precizni. Postavlja se pitanje - da li su samostalni umetnici mogli da proveravaju stanje svojih dugova? Ali, bez obzira na to, lokalne samouprave moraju da imaju daleko korektniji pristup i daleko korektniji odnos kada su ovakva pitanja prisutna, odnosno kada se ovakvi problemi pojavljuju u praksi. Na samom kraju ove moje diskusije, želim da istaknem i nešto što takođe građani postavljaju kao pitanje kada je reč o Zakonu o poreskom postupku i poreskoj administraciji, a konkretno se radi o građanima, odnosno bolje reći o poljoprivrednicima koji imaju ogromne površine zemljišta, velike površine, te je logično da budu opterećeni poreskim obavezama, odnosno da fiskalni nameti prema njima budu adekvatni kvalitetu imovine sa kojom raspolažu. Međutim, upravo juče, dolazeći iz jednog sela koje se zove Kremna, a vama poznato gde se Kremna nalazi i gde je kremansko proročanstvo na neki način zaživelo, upravo tamo poljoprivrednici postavljaju jedno pitanje – zbog čega su opterećeni fiskalnim obavezama koje podrazumevaju neselektivan pristup? Zašto? Zato što čovek raspolaže sa površinom zemljišta od preko 40 hektara, ali je kompletna površina zemljišta opterećena poreskim dugom kao da se radi o istoj kategoriji zemljišta bez posebne klasifikacije. Dakle, bez obzira da li je to zemljište lošijeg ili slabijeg kvaliteta, da li je konfiguracija terena na kome se nalazi to zemljište ravničarske ili brdovite prirode. Bez obzira da li se nalazi blizu pristupnih puteva ili daleko, dakle, svi ti problemi koji su prisutni determinišu i način oporezivanja, a samim tim i visinu oporezivanja, što u konkretnom slučaju bi trebalo da zaživi i mislim da u tom pravcu može dosta da se uradi. Naravno, ovo su samo dobronamerne sugestije. Na kraju, moram još jednom da istaknem, da su svi zakonski akti o kojima mi kao narodni poslanici i predstavnici građana danas raspravljamo dobra zakonska rešenja, da kao takva trebaju da budu podržana, da je Vlada ovakvim zakonskim rešenjima našla pravi put kako da pojedina pitanja koja su neuralgična pitanja, adekvatno reši i zato poslanička grupa Socijalističke partije Srbije pruža snažnu podršku Vladi u tom pravcu. Još jednom izražavam uverenje da ćete vi amandmane koje smo predložili na tekstove zakona, prevashodno na Zakon o javnim preduzećima, naročito u ovom delu u kome je moja diskusija bila fokusirana, kao i amandmane uvaženog kolege, narodnog poslanika Dejana Radenkovića, koji je u ime poslaničke grupe SPS, takođe ukazao na određene definicije, koje bi mogle da budu zaista jako dobro rešene u zakonu, da ćete sve to razmotriti i da ćete ih prihvatiti, kako bi dobili jedan praktično primenljiv i jako dobar zakon. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem, gospodine Jovanoviću. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, a neka se pripremi narodni poslanik Dušan Milisavljević. Izvolite gospodine Babiću.
Poštovani ministri, gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, pažljivo sam danas slušao raspravu koja evo traje već skoro sedam časova. I ako je predat jedan veliki broj amandmana, ja nisam mogao da čujem neke konkretne zamerke, a još manje nisam mogao da čujem da je neko predložio alternativna rešenja. Nisam mogao da čujem ništa što bi moglo da poboljša predložene zamerke, odnosno predložene zakone. Ono o čemu se danas ovde najviše govorilo u osporavanju ovih zakona odnosilo se sa jedne strane na tehničku stvar, a to je sazivanje sednice Narodne skupštine. Današnja sednica Narodne skupštine sazvana je u potpunosti poštujući Poslovnik o radu Narodne skupštine. Sazvana je na vreme. Neko se požalio da nije imao dovoljno vremena da pročita 14 zakona. Ono što je kontra argument, je da je na ove zakone koji su danas u proceduri predloženo 519 amandmana. Što znači da neko ko nije imao vremena da pročita zakone, ne verujem da bi imao vremena da predloži i ovoliki broj amandmana, tako da ta prva zamerka, mislim da na ovaj način otpada. Druga zamerka je išla i to nekoliko narodnih poslanika ovde je postavilo pitanje, a to je da se nešto o ovim zakonima, nešto želimo da sakrijemo. Ukoliko već godinama unazad Narodna skupština Republike Srbije nosi titulu najotvorenije institucije, najtransparentnije. Ukoliko znamo da sve što se dešava u Narodnoj skupštini, svaki dokument, svaki zakon, svaki amandman se prikazuje preko otvorenog parlamenta, da svi građani Republike Srbije imaju pristup otvorenom parlamentu, da se sednice Narodne skupštine, ali i sednice nadležnih odbora, sve ono što se dešava i u Maloj sali i u holu Narodne skupštine i u odborskim salama, prenosi preko lajf strima, da se i ova sednica Narodne skupštine prenosi preko Javnog servisa. Ja mislim da je Narodna skupština poslednje mesto gde bi neko nešto sakrio, tako da i ta druga zamerka koja je danas iznesena, mislim da na ovaj način otpada. Želeo bih da nekoliko rečenica kažem o Zakonu o javnim preduzećima. Naravno, da ja ovaj zakon, iako su svi zakoni koji su predloženi izuzetno bitni, mislim da se ovaj zakon nekako izdvaja. Tri reči koje definišu ovaj zakon po mom skromnom mišljenju su profesionalizacija, depolitzacija i ekonomičnost. Kada kažem profesionalizacija, prvi put da su jasno određeni kriterijumi koji se odnose i za članove nadzornih odbora, ali i za direktore javnih preduzeća, za one koji će upravljati javnim preduzećima koji u mnogome svojim delovanjem i svojim činjenjem određuju uslove života i kvalitet života naših građana. Pa ćemo tu videti i u članovima 25. i 26. i pre toga članom 18. koji definiše uslove za izbor članova nadzornog odbora, ali i članom 25. gde direktor mora da ima stečeno visoko obrazovanje na osnovnim studijama u trajanju od najmanje četiri godine, odnosno na osnovnim akademskim studijama u obimu od najmanje 240 bodova, master akademskim studijama, master strukovnim studijama, specijalističkim akademskim studijama ili specijalističkim strukovnim studijama, da ima najmanje pet godina radnog iskustva na poslovima za koje se zahteva visoko obrazovanje s tačke 2. ovog zakona, da ima najmanje tri godine radnog iskustva na poslovima koji su povezani sa poslovima javnog preduzeća, da poznaje oblast korporativnog upravljanja, da ima radno iskustvo u organizovanju rada, u vođenju poslova itd, itd. Za razliku od nekog perioda, perioda do 2012. godine kada je jedini kriterijum bila politička pripadnost, poznanstvo, vizit karta ili rodbinska povezanost sa nekim od političkih moćnika da bi takvo lice bilo postavljeno na mesto direktora ili člana upravnih i nadzornih odbora. Kada sam rekao da je politizacija, to se prvenstveno odnosi na član 25. tačka 7) gde se jasno kaže da direktor ne može da bude član organa, političke stranke, odnosno da mu je određeno mirovanje u vršenju funkcije u organu političke stranke. Zbog toga sam jako ponosan zato što sam predstavnik vladajuće većine, narodni poslanik vladajuće većine koja je imala hrabrosti da tako nešto, da depolitizaciju našeg javnog sektora, depolitizaciju javnih preduzeća pretoči u zakon i to zakon za koji ću zajedno sa mojim koleginicama i kolegama iz poslaničke grupe SNS veoma ponosno i glasati. Ekonomičnost, gospodine Sertiću se ogleda u toj razlici, razlici u upravljanju javnim preduzećima. Ako se ne varam do 2013. godine, do zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnim preduzećima je bilo dvodomno upravljanje javnim preduzećima? Do sada je bilo dvodomno upravljanje javnim preduzećima. Imali smo i upravne odbore, imali smo i nadzorne odbore u javnim preduzećima. Sada, od ovog zakona imamo jednodomno upravljanje javnim preduzećima, nema više upravnih odbora, sada su samo nadzorni odbori. Ono drugo što stoji kao kvalitet ovog zakona je i definisanje članova tog nadzornog odbora. Šta je bilo iskustvo u prethodnom periodu? Važno je bilo da u tim upravnim i u tim nadzornim odborima, broj članova tih odbora, najvažnije je bilo da je neparan broj. To je jedino važno bilo, sedam, devet, jedanaest, trinaest, pa čak i 21 koliko je bilo najviše članova upravnog odbora jednog javnog preduzeća. Samo je taj neparan broj bio jedino bitan. Sada i ovim zakonom se jasno definiše, javna preduzeća čiji je osnivač Republika imaju jednodomno upravljanje, nadzorni odbor koji broji pet članova. Jasno se kaže kojih pet članova, da jedno lice mora biti iz redova zaposlenih, da jedno lice mora da bude nezavisno, vanstranačko lice i jasno se definiše odlukom Vlade kolike su nadoknade za ta lica. Za javna preduzeća čiji je osnivač autonomna pokrajina, odnosno jedinice lokalne samouprave, nadzorni odbor broji tri člana, od kojih jedno od tih tri člana mora da bude zaposlen u tom javnom preduzeću. Takođe, odlukom Vlade se određuje nadoknada za članstvo u Nadzornom odboru. E sada, ako imate razliku u tri, odnosno u pet članova Nadzornog odbora za razliku od nekog perioda ranije, kada je bilo po sedam, devet članova što nadzornog, pa još jedno pet članova upravnog odbora, kada smo imali desetine i desetine ljudi koji su na krajnje ne transparentan način tamo predlagani i birani, kada smo imali jedan tamni vilajet nadoknada koje su isplaćivane tim ljudima, mislim da ovaj zakon sa pravom nosi epitet ekonomičnosti. Ekonomičnost se i ogleda i u činjenici da direktor tog javnog preduzeća ubuduće neće moći da ima svog zamenika, jer želimo na ovaj način da pokažemo ko ima upravljačko pravo, ko ima, ali i čast, ali i odgovornost u upravljanju javnim preduzećima. Ono na čemu moramo svi zajedno da radimo je promena svesti. Promena svesti ne može da bude definisana ni jednim zakonom. Promena svesti je jedan dug proces, težak proces, da raditi u javnom preduzeću, naročito, upravljati javnim preduzećem je velika čast i obaveza. Svi moramo da budemo svesni da su javna preduzeća osnovna da li od jedinica lokalne samouprave, da li od autonomne pokrajine, da li od strane Republike, osnovana su tu da bi radila u korist građana Republike Srbije, u korist građana koji žive u AP, odnosno u jedinici lokalne samouprave. I na kraju krajeva, ne da bi vodili računa o kvalitetu života svih naših građana, već i o tome da stvaraju dobit. Da stvaraju dobit koju će vratiti u budžet Republike Srbije, odnosno u budžet AP, odnosno u budžet jedinice lokalne samouprave. Da ostvariti dobit ne znači podeliti je kroz 13. platu, da ostvariti dobit znači uložiti u bolje uslove poslovanja, u bolji i kvalitetniji život svih građana Republike Srbije, da biti i raditi u javnom preduzeću je čast, a ne privatizacija tog javnog preduzeća i zbog toga mislim da u budućnosti moramo da radimo na promeni svesti kod svih ljudi koji rade u javnim preduzećima, da su tu da bi bili ne iznad, nego da bi bili sluge svih građana Republike Srbije, da rade ne za svoju korist, već za korist građana, i to ne može da definiše ni jedan zakon, to može da definiše samo odnos osnivača, u ovom slučaju Vlade, odnosno jedinica lokalne samouprave i AP. I zbog toga sam ponosan što možemo da se pohvalimo radom, jednog dobrog dela javnih preduzeća koje je osnovala Vlada Republike Srbije, što posle jednog perioda kada su javna preduzeća onako po pravilu pravila samo gubitke, možemo da se pohvalimo velikim iznosima merenim u milionima evra koja su ta javna preduzeća pravila kao dobit i vraćala nazad u budžet Republike Srbije. Budžet Republike Srbije, budžet AP, budžeti lokalnih samouprava i javna preduzeća neophodno i moraju da posluju u sistemu spojenih sudova. Ne možemo da budemo različiti, ne može da se posmatra da su to različiti sistemi. To je jedan sistem. To je jedno društvo, jer i Vlada i lokalna samouprava i AP moraju da rade u interesu građana Republike Srbije, i zbog toga ću sa velikim zadovoljstvom, nadam se već posle rasprave u pojedinostima, zajedno sa koleginicama i kolegama iz poslaničke grupe SNS glasati i za ovaj Zakon o javnim preduzećima, ali i glasati i za sve ostale zakone koje je predložila Vlada Aleksandra Vučića.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik prof. dr Dušan Milisavljević. Izvolite, gospodine Milisavljeviću.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministri, koleginice i kolege narodni poslanici, današnju diskusiju ću započeti sećanjem na jednu našu Srpkinju, doktorku Draginju Ljočić Milošević, koja je na današnji dan kada mi raspravljamo o zakonima, veoma važnim zakonima iz zdravstva, rođena pre 161 godinu, prva srpska lekarka, prva žena koja se školovala u Šapcu, Višu žensku školu u Beogradu i medicinu završila u Cirihu. Kao student sa činom sanitetskog poručnika, učestvovala je u srpsko-turskim ratovima, na današnji dan kada raspravljamo o dva veoma, jako važna zakona iz sektora zdravstva, vodi nas doslednost prve žene lekarke u Srbiji, Draginje Ljočić Milošević, koja je rođena pre 161 godinu i svojim životnim delom ostavila za nas putokaz kako se služi srpskom narodu. Voleli bi smo i da je skupštinska većina danas razumela njen trag u vremenu i da ovako važne zakone o zdravlju ljudi ne raspravljamo po hitnom postupku, pogotovo što su ovi zakoni išli u javnu raspravu, po ovim zakonima je trebalo posebno pričati u skupštinskoj sali. Želim da vam kažem da kada u Zakonu o javnom zdravlju pričamo o neophodnosti prevencije i sprečavanju, suzbijanju bolesti, uključujući rano otkrivanje bolesti, želim da vam damo predlog da imajući u vidu situaciju u Srbiji, da imamo veliki broj građana koji su oboleli od malignih oboljenja, da imamo veliku smrtnost od malignih oboljenja, kada imamo podatke da imamo veliki procenat obolelih od kardiovaskularnih oboljenja, da smo među prvim zemljama u Evropi, nažalost, po smrtnosti od kardiovaskularnih oboljenja, da možda razmišljamo i o uvođenju obaveznih sistematskih pregleda, kao što je nekada to bilo u bivšoj Jugoslaviji, kada su radnici republičkih i gradskih preduzeća bili u obavezi da jedanput ili dva puta godišnje odu kod lekara i da to država planski radi. To su tzv. pregledi koji su bili u bivšoj Jugoslaviji i mi sada pričamo o nekim skrining programima, što je jako dobro i to bi trebali i zakonski da obavežemo, s obzirom da bi za neku godinu mogli da smanjimo stopu smrtnosti kod velikog broja stanovnika. Eto, to je jedan predlog da u nekim mesecima, neću reći godinama, u nekim mesecima razmišljamo o zakonskoj regulativi koja bi obavezala naše građane da pogotovo za žene preko 40 godine, da obavezno moraju da odu na skrining program za dojku, za pregled ultrazvuka, pregled mamografa, da kod muškarca moramo proveriti pluća i prostatu, kod žena takođe i grlić materice i time već u startu bi imali smanjenu smrtnost od ovih oboljenja. Kada pričamo o jačanju kapaciteta Instituta za javno zdravlje, složiću se sa vama da instituti za javno zdravlje u Srbiji su dobro opremljeni sa kadrovima, da imamo dobre lekare i dobre tehničare, da imamo dobre aparate, ali da u nekim godinama smo malo zapostavili te institute i da su neke njihove nadležnosti prebačene na neka druga ministarstva i ono kada pričamo o nekoj bezbednosti kontrole hrane, proizvoda, nažalost, samo Ministarstvo zdravlja je skoncentrisano samo na kontrolu vode i vazduha i nekih aditiva i dečije hrane, dok hrana koja je u javnoj upotrebi, praktično je nekontrolisana od strane sektora medicine, tj. sektora zdravstva. Hrana koja ulazi u Srbiju na graničnim prelazima, ja postavljam pitanje, mnogo je pametnije i bolje da se pregleda od strane sanitarne inspekcije, da se pregleda od Instituta za javno zdravlje i tim povodom ću reći da su naši instituti jako dobro opremljeni, da laboratorija Instituta za javno zdravlje u Nišu ima licencu iz Graca i može, praktično, licencirana je da obavi preglede proizvoda koji bi mogli da idu na tržište Evropske Unije. Tako da, ovo su stvari koje moramo da imamo kao ozbiljna država u vidu i da promenom zakonskih rešenja još dodatno poboljšamo kvalitet zdravstvene zaštite tj. bezbednosti naših građana u sektoru zdravstva. Tako da, ovo je jedna jaka tema. Ja, s obzirom da imam još par sekundi vremena, neću još o zakonu. Još jedanput, iz poštovanja prema prvoj doktorki, ja ću spomenuti da ostane upamćeno u srpskom parlamentu, podatak o ovoj hrabroj ženi, da se ona nikad ne zaboravi i da generacije lekara narodnih poslanika njeno ime i njeno zalaganje kao prve žene doktorke koja je rođena pre 161 godinu, završila medicinu u Cirihu, žena vredna srpskog poštovanja i …
Vreme.
Hvala vam puno.
Završite rečenicu. Samo vas upozoravam na vreme.
Hvala vam puno.
Zahvaljujem, gospodine Milisavljeviću. Reč ima ministar dr Zlatibor Lončar. Izvolite, gospodine Lončar.
Vezano za hitnost, ne postoji nikakav poseban razlog, ali nije ni postojao razlog da odugovlačimo, jer su se stvorili svi uslovi. Kao što dobro znate, pomenuto je da nije bilo, ali bila je javna rasprava koja je trajala mesec dana, imali smo i na portalu i ispoštovali smo bukvalno sve procedure koje su predviđene za to. Mislim da smo kasnili sa ovim zakonom iz razloga što se dosta stvari promenilo i razni standardi i nove specifikacije su uvedene i samo iz tog razloga smo išli, jer ići će prekid Skupštine, pa će se nagomilati za sledeću Skupštinu, da se ne čeka, to je bio jedini razlog, ali krajnje smo otvoreni za sve predloge i amandmane koji mogu da ovo poboljšaju i da ih prihvatimo. Znači, tu znate da nema nikakvih problema. Druga stvar, što se tiče preventivnih pregleda i obaveznih, koje ste rekli, evo, mi smo već uradili u sa Ministarstvom sporta besplatne obavezne preglede, kompletne preglede sve dece koja se bave sportom i naravno da ćemo nastaviti i dalje, ali to moramo da stavimo u zakonske okvire, jer to što ste pominjali, sve je prebačeno na medicinu rada. Medicina rada je izdvojena iz domova zdravlja, funkcioniše samostalno. Znači, to su stvari koje moraju sad da se stave u proceduru. O izmenama o bezbednosti hrane, to smo sad vratili u Ministarstvo zdravlja i mislim da ćemo to konačno regulisati, jer odgovaramo za to, pa je onda korektno i da od početka ispratimo ceo proces. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite, dr Orliću.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo, pridružujem se rečima podrške predloženim zakonima. O zakonima koji se tiču oblasti zdravstva, više obrazloženja pružiće druge kolege. Želeo bih još jednom da podvučem zašto smatram da našu podršku zaslužuju zakoni redom: pod jedan, zakon koji se bavi pitanjem javnih preduzeća. Dakle, zbog toga što se, verujem, na vrlo dobar način definiše pitanje strateškog značaja za našu Republiku, zbog toga što se reguliše pitanje obavljanja iste delatnosti na neprimeren način, pre svega na lokalnom nivou, što je takođe za praksu važno, što se uvode mere za unapređenje pitanja profesionalizacije rada, što se unapređuje efikasnost. To se sve, pre svega, odnosi na one delove novopredloženog zakona koji se odnose na neposredne rukovodioce i na pitanje usaglašavanja i poštovanja određenih strateških planova realizacije. Smatram, sve izvanredno važni detalji i dobra rešenja. Na samom kraju priče o ovom predlogu zakona, moram da primetim da smo nekoliko puta danas čuli izvesne primedbe ili nedoumice po pitanju zaštite javnih preduzeća od stranačkog uticaja. Dakle, po tom pitanju, moram da primetim sledeće. Ko god se na tako nešto žalio, propustio je izgleda da uoči da se ovim predlogom ništa ne derogira, da nije broj mera zaštite manji u odnosu na ono što važi danas, naprotiv. A i to što važi danas, a i ovo što se predlaže kao novi predlog zakona danas, opet je predlog onih koji sede na ovoj strani sali i bilo kakav znak pitanja da dođe sa druge strane sale, apsolutno je za čuđenje, pogotovo, recimo, komentari, a video sam i neki amandmanski predlozi, da se pitanje ove vrste zaštite od stranačkih uticaja izgleda od onih kojima to nekako neobično smeta učini fleksibilnijim. Pa, ima tu nekih interesantnih predloga, tipa – da se ne bude član stranke, ako niste istaknuti član, ali da može da se bude član stranke generalno. Pričaćemo o tome detaljnije već za dva dana, neću na to više trošiti vreme danas, ali moram da primetim, u najmanju ruku, čudni predlozi i neobična razmišljanja. Po pitanju metrologije i kontrole predmeta od dragocenih metala, motivacija za Predlog zakona nalazi se u usklađivanju sa evropskom praksom i u usklađivanju sa međunarodnim konvencijama. Nije bilo nekih negativnih komentara na tu temu danas. Vrlo je dobro i za pohvalu što se oko toga razumemo i što se oko toga ništa nejasno nije pojavilo. Ali, kada je reč o svojini na zemljištu i objektima, a u vezi sa „Železarom“ Smederevo, podsetio bih još jednom šta je motivacija za predloženi zakon? Motivacija je da se pospeši poslovanje, da se učini boljom, uspešnijom i sutrašnja privatizacija. Bilo je opet nekih nedoumica kod određenih narodnih predstavnika danas, na koje se tačno zemljište predložene mere odnose, pa, ponudio bih sa svoje strane izvesno rešenje. Pozvao bih sve one koji izgleda još uvek nisu razumeli gde se nalazi odgovor na ovo pitanje da pogledaju član 2. stavove 1. do 3. predmetnog zakona. Mislim da će tu naći i odgovor na pitanje koje je zaista bilo teško odgonetnuti. Po pitanju javno-privatnih partnerstava, izvanredno važna oblast i takođe sledstveno važan zakon. Ponovo je reč o usklađivanju sa pravnom tekovinom EU i o merama koje služe za unapređenje, osnaživanje kontrole rizika, verujem, nešto što može da bude samo i isključivo podržano. Ako neko ima primedbe na ono što je predloženo u odnosu na aktuelno rešenje, podsetio bih još jednom da je ovaj predlog formiran u dobroj saradnji sa međunarodnim organizacijama. Verujem da će pomoći prilikom donošenja nekog konačnog suda za dva dana od danas. Međutim, jedino iole uobličeno pitanje koje se ticalo konkretno ovog zakonskog predloga, ticalo se pitanja nadležnosti i vrste delovanja, odnosno mogućnosti izgradnje nekih objekata. Ponovo bih podsetio da nije loše prostudirati sadržaj zakonskog predloga kada god se pojavi određena nedoumica, pa ko to eventualno uradi, mislim da će se rešiti i ove vrste nedoumica, odnosi se isključivo na one situacije kada isplativost nije moguće obezbediti na drugačiji način. Sve je više nego jasno, ko hoće da razume, svakako. Po pitanju zakona koji se tiče poreskog postupka, uvažavam nameru da se na ovaj način učini podnošljivijom situacija za obveznike, da se oni finansijski rasterete, da se na taj način pospeše privredne aktivnosti i preduzetništvo i slažem se sa vama, gospodine ministre, da je to posebno važno kao svojevrsna poruka u godini koja se smatra godinom preduzetništva. Mislim da se šalje jedna vrlo važna poruka, da brinemo o našim građanima u svakoj prilici, i da se uvek gleda izaći u susret kada god je to moguće. Našu podršku, dame i gospodo, zaslužuju i međunarodni ugovori i sporazumi kojima se motivišu privredne aktivnosti, ali ne samo privredne, i u tom smislu, sve što se nalazi na dnevnom redu, a tiče se i saradnje sa Korejom, Turskom, Kazahstanom, zaključno sa pitanjem saradnje kroz Sporazum sa Ruskom Federacijom i koji je, verujem, u najboljem mogućem duhu prve rečenice koja se nalazi u ovom sporazumu, a koja govori da se on donosi potvrđujući obostranu nameru da se jača prijateljski odnos između naše dve države, što važi svuda i u svakoj prilici, dame i gospodo, što potvrđujemo u svakoj prilici, između ostalog, i ovim zakonskim predlogom. Još jednom, gospodo ministri, vrlo dobri predlozi, čestitke na tome i još jednom podrška. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik prof. dr Aleksandra Tomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Koristiću vreme poslaničke grupe, ali ću posle ustupiti vreme ovlašćenog predstavnika mojim kolegama. Htela sam samo da rezimiram današnju raspravu oko potrebe donošenja ovog seta zakona zbog toga što kada pričamo uopšte o zakonima o javnim preduzećima, ono gde imamo najbolji primer funkcionisanja, kako su to nekada radili, na osnovu izveštaja državnog revizora o rukovođenju uopšte finansijama u AP Vojvodina. Kao jedan od velikih rezultata, kao što vidimo, je da nije postojala uopšte dokumentacija koja se vodila i da određene odluke Skupštine AP Vojvodine nikad nisu objavljene u „Službenom glasniku“ AP Vojvodine. „Službeni glasnik“ AP Vojvodine je takođe javno preduzeće, i to je jedan od dobrih primera, da vidite kako funkcionišu javna preduzeća po zasterelim modelima kada nije postojao uopšte Zakon o javnim preduzećima. Osim toga, u izveštaju revizora moglo je da se vidi da pored nepostojanja dokumentacije, nije bilo raspisano ni javnih nabavki po mnogim stavkama, da je preko 159 miliona dinara praktično raspodeljeno finansijskih sredstava bez javnih nabavki. Znači, to su neki modeli zastarelih poslova koji su loši primeri i očito današnji zakoni treba da budu u funkciji veće kontrole, da se ovo ne bi dešavalo i jednostavno adekvatno raspolaganje budžetskim sredstvima građana Srbije. Mislim da u danu za glasanje treba biti realan i podsetiti kolege, koji možda ne bi glasale za ovaj zakon, da je to u interesu građana Srbije, budućnosti naše dece, bez obzira kojim strankama pripadamo i da bez obzira što je gospodin Aleksandar Vučić premijer ove Vlade, treba ovakva zakonska rešenja da podrže. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milan Petrić.
Poštovani predsedavajući, poštovani predstavnici Vlade, poštovane kolege i koleginice, s obzirom da smo samo pre dva meseca imali ozbiljne izmene zakona kroz Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji, smatramo da je veoma neozbiljno da se opet taj zakon menja i dopunjuje, i to opet po hitnom postupku. Treba imati u vidu da predlagač sada dopunjuje zakon kroz 18 članova, što ukazuje na ozbiljne propuste i prilikom donošenja zakona, kao i prilikom donošenja prethodnih izmena i dopuna Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji. Posebno skrećem pažnju na ključne izmene koje su predložene u čl. 2, 4, 5, 13, 14. i 15. kojima se daju široka ovlašćenja i praktično diskreciono pravo Vladi i nadležnom ministru, što uvek ostavlja prostor za politizaciju i koruptivne radnje. Takođe, članom 1. se predlaže da poreska uprava, umesto kvartalno, polugodišnje objavljuje spisak najvećih poreskih dužnika, što je svakako korak unazad u smislu transparentnosti. Članom 7. se predlaže povećanje granice tolerancije za neuredne poreske obveznike. Ovakvo rešenje destimuliše poreske dužnike da ulože dodatni napor kako bi izmirili svoje obaveze prema državi, a svakako destimulativno utiče na poreske obveznike koji uredno izmiruju svoje obaveze. Predlog zakona o javnim preduzećima predstavlja bolju verziju važećeg zakona, imajući u vidu da je predloženim zakonom najzad predviđena kontrolna funkcija praćenja, realizacije programa poslovanja i razvojnih planova javnih preduzeća na tromesečnom nivou, kao i da je dosta učinjeno u pogledu transparentnosti poslovanja i postupku izbora direktora preduzeća. Međutim, činjenica da je u Predlogu zakona direktorima, koji su izabrani po starom zakonu, omogućeno da nastave svoju funkciju do isteka mandata smatramo neprihvatljivim. Zbog toga smo uložili amandman kojim ćemo svim javnim preduzećima omogućiti da dobiju novo poslovodstvo, a za koje se novim zakonom traže specifična znanja i veštine. Sada je prilika da se raskrsti sa praksom da javna preduzeća u Srbiji budu partijski plen kroz postavljanje partijskih direktora i celokupnog poslovodstva, koji su sigurni u svoje pozicije, osećaju se bogom danim i nepromenjivim, uprkos katastrofalnim rezultatima koji se ogledaju u višemilionskim gubicima, a koje finansiraju građani. Primetno je odsustvo detaljnijih kriterijuma kojima bi se obezbedilo da se za direktore javnih preduzeća biraju lica koja su stručno i profesionalno osposobljena. Takođe, nisu navedeni ni precizni kriterijumi za ocenjivanje istih lica. Interesantno je rešenje da se suspenduje direktor ukoliko je protiv njega pokret predkrivični ili krivični postupak za krivična dela protiv privrede i pravnog saobraćaja, ali ne i za krivična dela protiv službene dužnosti, poput mita, trgovanjem uticajem i drugih. Donošenje zakona, samo po sebi, neće puno toga promeniti. Svi prethodni zakoni su bili bolji od onih koji su doneti pre njih, a javna preduzeća nikada do sada nisu doživela pravu i iskrenu reformu. Sve prethodne vlade su kao problem naglašavale broj zaposlenih u javnim preduzećima. Srpska narodna partija broj zaposlenih u javnim preduzećima ne vidi kao suštinski problem, već je problem što su ona odraz partijske strukture u trenutnoj podeli karata, kao i partijsko zapošljavanje. Javna preduzeća nemaju problem ni sa kvalifikacijama zaposlenih, ali je problem u tome što mnogi od njih samo formalno ispunjavaju uslove radnih mesta, poput našminkanih sistematizacija za one koji su već viđeni za to radno mesto. Zbog toga uspešne i kreativne pojedince nije moguće nagraditi, a neuspešne je nemoguće sankcionisati. Celokupna masa za zarade uspešnim preduzećima pojedu sistematizovani partijaši. Javna preduzeća su najčešće neaktivna, troma i neorganizovana, nesvesna da predstavljaju servis građanima putem usluga koje pružaju na celoj teritoriji države po pristupačnim cenama. Zbog toga ne možemo očekivati njihov veliki profit, ali možemo očekivati veću efikasnost, efektivnost i ekonomičnost. Zbog toga je važno da na njihovom čelu budu uspešni menadžeri sa preduzetničkim duhom, svesni uloge koju preduzeće, na čijem čelu se nalaze, ima u društvu i da su servis svim građanima i da postoje upravo zbog njih. Povodom Predloga zakona o sticanju prava svojine na zemljište, objektima, vodovima Privrednog društva za proizvodnju i preradu čelika Železara Smederevo, postavljamo pitanje – da li ćemo za svako preduzeće u poslovima koji su više birokratskog karaktera donositi poseban zakon? Srpska narodna partija će u danu za glasanje izraziti svoje mišljenje. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Mirjana Đoković.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, kolege poslanici, ja ću u svojoj današnjoj diskusiji pažnju posvetiti Zakonu o javnim preduzećima. Čitajući obrazloženje koje smo dobili jasno je da novi zakon uvodi određene novine i privredna društva koja su od strateškog značaja za Republiku Srbiju u kojima Republika Srbija ima najmanje 25% osnovnog kapitala društva, a za šest meseci biće utvrđeno koja su to društva, kako će biti regulisana osnivačka prava istih. U potpunosti je jasno da je ovim zakonom zakonodavac želeo da ograniči osnivače da se na lokalnom nivou nekontrolisano ne bi osnivala javna preduzeća, a dešavalo se vrlo često da se dobit tih preduzeća uplaćivala jednom preduzeću kao osnivaču, a ne budžetu Republike, autonomne pokrajine ili jedinice lokalne samouprave. Evidentne su izmene za izbor direktora javnih preduzeća, njihova profesionalizacija, a sve u cilju povećanja personalne i kolektivne odgovornosti. Pooštreni su i kriterijumi za izbor nadzornog odbora javnih preduzeća, kako u pogledu radnog iskustva, tako i po pitanju njihove odgovornosti. Sada se od direktora zahteva donošenje dugoročnog i srednjoročnog plana, poslovne strategije i razvoja datog javnog preduzeća, kao i sprovođenje te strategije. Ovim se postiže realnije planiranje indikatora poslovanja, tako da je mnogo lakše pratiti operativnost poslovanja javnog preduzeća. Nema promena, godišnji programi poslovanja za javna preduzeća su 1. decembar tekuće za narednu godinu, a ona koja se finansiraju iz budžeta 15 dana od dana usvajanja akta o budžetu. Sve izmene i dopune programa moguće je vršiti isključivo ako su u pitanju strateške izmene ili su jako bitno izmenjene okolnosti poslovanja. Visina kaznenih odredbi upućuje na konstataciju da se ovim Predlogom zakona povećava stepen kontrole u poslovanju javnog preduzeća. Akcenat ovog zakonskog predloga je u što efikasnijem planiranju poslovnih aktivnosti, unapređenje korporativnog upravljanja, transparentnost u poslovanju i poštovanje rokova za dostavu zakonom propisanih dokumenata. Što se tiče pojedinih zakonskih predloga, istakla bih da se ovim novim zakonom predviđaju od člana 15. do 53. organi javnog preduzeća, način imenovanja, razrešenje i opis posla. Kako bi ispunili zakonom propisanu veću transparentnost u radu, predviđeno je da na internet stranici objave radne biografije članova nadzornog odbora, izvršnih direktora, organizacionu strukturu, godišnji, odnosno trogodišnji program poslovanja, godišnji finansijski izveštaj sa mišljenjem revizora i druge informacije od značaja za javnost. Programom ekonomskih reformi Vlada se opredelila za uvođenje profesionalizacije u poslovanju javnih preduzeća koja će ostati pod državnom kontrolom, uz izmeštanje socijalne politike iz javnih preduzeća u sistem socijalne zaštite, kao i postepeno smanjivanje državnog udela u privredi. U prethodnom periodu velika budžetska izdvajanja odnosila su se na pomoć državnim i javnim preduzećima. Plan je da se u narednom periodu smanjuje učešće, tako da u 2018. godini ne prelaze 0,5% BDP. U cilju sprečavanja nastanka novih i realizacije postojećih fiskalnih rizika uvedena je bolja kontrola i praćenje poslovanja javnih preduzeća i pristupilo se restrukturiranju tri velika javna preduzeća – EPS, „Srbijagas“ i „Železnica Srbije“. Upravo zbog toga nam je potrebna unapređena regulativa u oblasti poslovanja javnih preduzeća. Istakla bih direktne pozitivne efekte novog zakona. Odredbe zakona se primenjuju na sve oblike organizovanja koji obavljaju delatnost od opšteg interesa. Osnivač je dužan da obezbedi da se delatnost obavlja u kontinuitetu. Osnivač javnog preduzeća daje saglasnost na određene akte, organi javnog preduzeća su direktor i nadzorni odbor. Izvršni odbor više ne postoji. Precizirani su i pooštreni kriterijumi za izbor direktora i članove nadzornog odbora, kako u pogledu radnog iskustva, tako i odgovornosti. Proširena je odgovornost direktora. Direktor ne može imati zamenika i procedura za izbor direktora je jasnije uređena. Indirektne koristi od ovog novog zakona jesu transparentnost u radu i savesnost organa upravljanja i poslovodstvo u obavljanju poverenih poslova. Zakon ima primenu na javna preduzeća, ali ne podstiče stvaranje novih privrednih subjekata. Što se tiče samog donošenja zakona, zainteresovane strane imale su priliku da se izjasne o ovom zakonu. Ministarstvo privrede je predstavilo zakon 30. decembra 2015. godine u Privrednoj komori Srbije, tekst zakona je postavljen na sajtu Ministarstva privreda, a postojao je poseban mejl na koji su zainteresovane strane mogle da šalju svoje primedbe, sugestije i komentare. Koristim priliku da se u nastavku svoje diskusije dotaknem regionalnih javnih preduzeća, kao primer će mi poslužiti Javno komunalno preduzeće regionalni centar za upravljanje otpadom „Duboko“ iz Užica, koje je osnovano 2005. godine, od devet lokalnih samouprava, dva grada i sedam opština. Svojevremeno je upravni odbor ovog preduzeća 26. decembra 2012. godine konstatovao da u tada važećem zakonu ne postoji odredba koja utvrđuje postojanje, status i funkcionisanje javnog preduzeća sa više osnivača, lokalnih samouprava, pa je čak tražio i zvanično tumačenje od resornog ministarstva. Jako je važno znati po kojoj se proceduri biraju članovi nadzornog odbora, posebno u situaciji kada imate devet osnivača. Bilo je i naknadnih urgencija, još u februaru 2013. godine, ali sva ova pitanja su ostala i dalje otvorena i protekom vremena dobijaju na težini i složenosti i to ne samo zbog primene, nego i zbog otežanih uslova poslovanja. U situaciji kada su transferi sredstava od strane republike ograničeni prema lokalnim samoupravama, tako da će mnogi, pa i ovo preduzeće, sredstva potrebna za realizaciju svojih projekata obezbediti iz međunarodnih finansijskih, Vladinih, ili nevladinih institucija i organizacija. Za dobijanje ovakvih sredstava neophodna je usklađenost potencijalnog korisnika sa propisima Republike Srbije i taj uslov ovo preduzeće za sada ne ispunjava. Imam bojazan da će ova neusklađenost sa Zakonom o javnim preduzećima direktno da se odrazi na uspešno i održivo poslovanje ovako osnovanog i organizovanog preduzeća koje promoviše regionalni princip, kao jedan od evropskih standarda. Javnim preduzećima dat je rok od godinu dana da donesu dugoročne i srednjoročne planove, poslovne strategije i razvoja. Dobra strana ovog zakona je da će se nastaviti jačanje organizacione jedinice za praćenje javnih preduzeća u Ministarstvu privrede, koje će biti zadužena za korporativnu strategiju i upravljanje, kao i poslovnu efikasnost javnih preduzeća. Nakon ovako duge i iscrpne rasprave, koju smo, zaista danas vodili i ministri i narodni poslanici, dakle ja ću zbog svega iznetog u danu za glasanje, sa kolegama iz poslaničkog kluba SNS podržati ovaj zakonski predlog. Hvala.
Zahvaljujem, gospođo Đoković. Reč ima narodna poslanica Ivana Stojiljković, a neka se pripremi narodna poslanica Milanka Jevtović Vukojčić. Izvolite gospođo Stojiljković.
Zahvaljujem predsedavajući, uvaženi ministre, sa saradnicom, dame i gospodo narodni poslanici i ja ću se kao i većina govornika pre mene, pre svega osvrnuti na Zakona o javnim preduzećima. Drago mi je što ovaj zakon nema nekih velikih primedbi, ali i ja bih želela, evo danas da podržim inicijativu da se reguliše status regionalnih javnih preduzeća, čiji je osnivač dve ili više lokalnih samouprava. Kao što smo već više puta čuli, a nije na odmet da pomenemo ponovo da ima takvo preduzeće u Užicu, znači radi se o regionalnom centru za upravljanje otpada „Duboko“. Ono što je jako bitno reći, to je da ovakva preduzeća pružaju usluge građanima, a nisu prepoznata kao pravni subjekti, kao pravna lica. Dakle, princip finansiranja i odlučivanja kod njih je utvrđen njihovim osnivačkim aktom, odnosno njihovim ugovorom koji je potpisan, konkretno kod regionalne deponije „Duboko“ i između devet lokalnih samouprava. Ono što je jako bitno to je što su oni nama sami dostavili, a to je da oni nisu mogli ovaj akt da usaglase sa zakonom koji je bio na snazi, koji još uvek jeste na snazi od 2012. godine, a oni se boje da to neće moći da učine ni dalje i da će biti u problemu, naročito kada je njihovo finansiranje u pitanju zato što postoje za dobijanje sredstava od međunarodnih a i od samih vladinih institucija pre svega je uslov ta zakonska usaglašenost. Ono što je jako bitno napomenuti jeste da ovo neće biti usamljeni primer. Mi smo usvajajući pre neki dan Zakon o upravljanju otpadom naveli da će se otvarati mnogo ovakvih regionalnih preduzeća gde će se udruživati više lokalnih samouprava, pa prosto bi negde onda i postojala potreba da se ovaj problem reši. Nadam se da će ministarstvo izaći u susret, ako ne ovim zakonom, usvajajući neke od predloženih amandmana, onda sigurno nekim novim zakonom ili podzakonskim aktom. Što se tiče samog zakona o javnim preduzećima, vrlo često smo mogli da slušamo analize da loši rezultati javnih preduzeća upravo su rezultat lošeg upravljanja i da javna preduzeća su vodeći problem srpske privrede, posebno oni gubitaši. Nadamo se negde da i onaj zakon od 2012. godine do sada i ovaj posebno, koji je na višem stepeniku će ove primedbe ostavljati za nama i niko od nas ne misli da će se to preko noći rešiti,jer preko noći nije ni nastao ovaj problem. Dakle, poenta je menjati svest i odgovornost rukovodstva. Toga smo svi mi svesni, naročito oni koji rade u javnim preduzećima, da se pre svega mora promeniti svest i odgovornost kako rukovodstva, tako i svih zaposlenih. Zatim treba primeniti dobra iskustva upravljanja iz privatnog sektora, kao i to da se javna preduzeća oslobode socijalnih i političkih uticaja. Novina ima mnogo zato što je više od pola odredbi izmenjeno. Naravno to nisu neke ogromne izmene, ali su svakako značajne da bi ovaj zakon bio što bolje primenjiv na terenu. Ono što je jako bitno, moj uvaženi kolega Zoran Babić je naveo tri cilja, ja bih navela četiri. Malo su drugačija, ali sigurna sam da su negde usaglašeni, to su da ovaj zakon ima za cilj profesionalizaciju rada, zatim povećanje efikasnosti upravljanja, transparentnost i kontrolu poslovanja. Profesionalizacija rada će se postići time što su uvedeni pooštreni uslovi za izbor članova nadzornih odbora. Neću ponavljati, o tome smo puno puta slušali kakvi su uslovi i naravno za izbor direktora. Ono što je cilj jeste minimalan uticaj stranaka i socijalne politike. Znači radi se na depolitizaciji javnih preduzeća. Što se tiče samog povećanja efikasnosti upravljanja, ovde se ukida izvršni odbor i direktoru se daje mogućnost izbora izvršnih direktora i tu će se samim tim ostvariti personalizacija odgovornosti. Dakle, više nema prenošenja odgovornosti na nekog drugog. Sama transparentnost će se dobiti kratkoročnim i dugoročnim planovima koji će biti obavezni, koji će morati da se redovno dostavljaju u ministarstvu i naravno kvartalnim izveštajima koji će biti dostupni na internetu. Što se same kontrole poslovanja tiče, radiće se na pooštravanju već postojećih kazni, ali će one biti značajno pooštrene i biće jedan dobar preduslov da se vrši dobra kontrola primene ovog zakona. Dakle, primenom ovog zakona pre svega država bi trebala da štiti svoju imovinu i da ona ostane vlasnik, sve dok se ne stvore adekvatni uslovi da privatizacija bude najpovoljnija po našu državu. Dakle, ukoliko se poveća vrednost preduzeća i na taj način mi ih činimo privlačnijim za investitore ili za neke nove partnere, ali naravno da se onda radi o nekoj zdravoj privatizaciji. Naravno iz svih ovih razloga koje sam navela i iz svih drugih razloga koje smo čuli o drugim predlozima zakona, podržaćemo sve predloge u danu za glasanje. Hvala.
Reč ima Milanka Jevtović Vukojičić.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicom, kolege poslanici i poslanice, poštovani građani Srbije, pred nama se danas u Narodnoj skupštini nalaze zakoni iz tri oblasti. To su privredni zakoni, ekonomski zakoni i zakoni iz oblasti javnog zdravlja i zaštite od zaraznih bolesti stanovništva. Ono na šta ću staviti akcenat to su zakoni koji se odnose na privrednu delatnost. Zašto? Zato što je 2016. godina od strane Vlade Republike Srbije proglašena za godinom preduzetništva, zato što ova Vlada na čelu sa svojim premijerom Aleksandrom Vučićem od svog osnivanja od 27. aprila 2014. godine i pored velikih neprilika koje je u samom startu imala, tu pre svega mislim na elementarnu nepogodu koja se zadesila,uložila ogromne napore na uspostavljanju adekvatnog pravnog okvira koji je preduslov za privlačenje kako domaćih tako i stranih investicija. Takođe, svakodnevno ulaže ogromne napore kako bi se privreda Republike Srbije oporavila a svi znamo da samo privrednim i ekonomskim oporavkom Republike Srbije život svakog našeg građanina može biti bolji. U tom smislu najpre želim da se osvrnem na zakon o javnim preduzećima zato što se donošenjem ovog zakona postiže nekoliko i te kako značajnih ciljeva, pre svega prvi cilj koji se postiže zakonom o javnim preduzećima to je efikasnost, drugi cilj je ekonomičnost i izdvajanje socijalne politike i socijalne zaštite iz javnih preduzeća. To je profesionalizacija javnih preduzeća, pre svega rukovodećih ljudi, nadzornog odbora, izvršnih direktora, direktora. Zatim, to je korporativno upravljanje koje podrazumeva stalno usavršavanje kako direktora tako i članova nadzornog odbora, stalno sticanje novih znanja, novih iskustava, novih veština u korporativnom upravljanju, ali naravno i primenu dobrih iskustava i dobrih primera nekih drugih privrednih subjekata ili iz okruženja ili iz zemlje ili na kraju krajeva iz inostranstva. Ono što želim takođe da istaknem, to je da je ovaj zakon pre svega precizan i apsolutno jasan u svakom svom članu i u svakom svom segmentu. Pre svega želim da naglasim da su taksativno navedeni uslovi koje direktor mora da ispunjava. Taksativnim navođenjem tih uslova akcenat se stavlja na njegovu odgovornost i na naravno na prethodno radno iskustvo i to u okviru visoke struke, u okviru fakultetskog obrazovanja. To je radno iskustvo do pet godina i naravno radno iskustvo od tri godine na poslovima koji su direktno povezani sa poslovima na koje se postavlja, sa tim poslovima koje javno preduzeće obavlja, da nam se ne bi dešavalo kao što se dešavalo dugi niz godina unazad da na čelo javnih preduzeća dođu partijski ljudi, dođu ljudi bez jednog jedinog dana radnog iskustva. Naravno da je ova Vlada opredeljena da i na čelo javnih preduzeća, čija jedna od funkcija treba da bude naravno i povećanje prihodovne strane budžeta ili Republike Srbije ili AP ili jedinice lokalne samouprave, u zavisnosti od toga ko je osnivač tog javnog preduzeća, a samo sa stručnim ljudima koji imaju radnog iskustva, sa ljudima koji imaju znanje, sa ljudima koji imaju viziju kako politiku preduzeća treba da unaprede, samo tako javna preduzeća mogu donositi i profit u nadležne budžete. Naravno, javna preduzeća, pre svega moraju da budu servisi građanima i to dobri servisi građanima, i svi zaposleni u javnim preduzećima na čelu sa direktorima moraju da budu svesni da su tu pre svega da unapređuju poslovanje preduzeća, ali da budu na usluzi građanima koji su korisnici njihovih usluga. Ono što takođe želim da istaknem to su i drugi zakoni naravno. Želim da pohvalim zalaganje Vlade, vašeg ministarstva na stvaranju preduslova što se tiče Železare Smederevo. Već ste istakli da je u pitanju pet hiljada zaposlenih radnika, ali ono što decenijama prethodni režim nije izvršavao, ova Vlada je rešena da otpočne, znači da ide ubrzanim koracima napred, to je pitanje uređenja imovine. To je pravnim rečnikom nazvano prethodno pitanje koje mora da bude rešeno na adekvatan, celovit i potpun način, kako bi Republika Srbija krupnim koracima išla napred. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Predrag Mijatović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Gospodine ministre, žao mi je što ministar zdravlja sa svojim saradnicima nije tu jer sam hteo da na kraju svog izlaganja iznesem i neke svoje sugestije i pitanja ministru zdravlja, ali verovatno da neki viši razlozi u pitanju i da zbog toga gospodin ministar nije prisutan. Naime, ja ću se iz celog ovog seta zakona osvrnuti samo na Zakon o javnom zdravlju. Zakon o javnom zdravlju predstavlja najbolji način za sveobuhvatno uređivanje značajnih društvenih pitanja iz oblasti zdravstva. Od zakona koji je donet 2009. godine do sada nismo se bavili ovim delom zdravstvene zaštite. Dosadašnji Zakon o javnom zdravlju nije predvideo da se javno zdravlje sprovodi o svim politikama, te je bilo neophodno donošenje novog zakona radi usklađivanja sa 10 prepoznatih ključnih oblasti delovanja javnog zdravlja koji su preporuke Regionalne kancelarije Svetske zdravstvene organizacije za Evropu. Navešću samo neke od njih – nadzor nad zdravljem i blagostanjem populacije, zaštita zdravlja uključujući i bezbednost životne i radne sredine, kao i hrane, odgovor na opasnosti po zdravlje i vanredne situacije, promocija zdravlja, prevencija bolesti, njihovo rano otkrivanje, obezbeđivanje kompletnih javnih zdravstvenih kadrova itd. U dosadašnjem registru propisa u RS ima preko 170 propisa koji se indirektno ili direktno odnose na javno zdravlje, kao što su zakoni, uredbe, pravilnici, odluke, naredbe i uputstva. Svi ovi propisi mogu se svrstati u više kategorija, kao što su zdravstvena zaštita, zdravstveno osiguranje, zaštita stanovništva od zaraznih bolesti, sanitarni nadzor, kvalitet, ispravnosti životnih namirnica, uslovi za proizvodnju i promet životnih namirnica i zakonodavstvo u vezi sa vodom i vazduhom. U svim evropskim zemljama postignut je konsenzus da je ključna uloga države u zaštiti interesa javnog zdravlja i uključivanje svih neophodnih učesnika u aktivnosti i implementacije, jednozdravstvenih intervencija, kao i finansiranja jednozdravstvenih usluga. Takođe, bačen je akcenat na ciljeve koji se odnose na zalaganje za promociju zdravlja, prevenciju pojedinih oboljenja od značaja za čitavo čovečanstvo, odgovarajuće mehanizme za uključivanje zajednice i intenziviranje istraživanja u oblasti javnog zdravlja, a naročito zdravstvene zaštite pojedinih populacionih grupa, kao što su stari, siromašni i izbeglice. Još jedan cilj EU je da se postigne ravnoteža između standarda koje želi javnost zemalja članica i onoga što se može postići kroz nacionalne jednozdravstvene politike. Zakon o javnom zdravlju koji danas prezentuje Vlada RS može se definisati kao skup legalnih odnosa, prava i dužnosti pomoću kojih država obezbeđuje uslove za zdravlje stanovništava i ograničava autonomiju, privatnost, vlasništvo i druge legalno zaštićene interese pojedinaca sa ciljem očuvanja i promocija zdravlja zajednice. Da bismo ovaj zakon usaglasili sa međunarodnim dokumentima, prvenstveno su definisani nosioci aktivnosti u sprovođenju javnog zdravlja u RS, kao što su instituti i zavodi za javno zdravlje, zatim formiranje nacionalnog saveta za javno zdravlje i telo za koordinaciju Evropske zdravstvene politike koje vodi ministar zdravlja. U daljem usavršavanju ovog zakona doneće se i podzakonska akta za razvoj kadrova za delovanje u oblasti javnog zdravlja, kao što su studijski programi u smislu master javnog zdravlja i maste zdravstvenog menadžmenta. U drugom delu svog izlaganja osvrnuću se na najznačajnije izmene zakona. Član 1. ovog zakona bavi se oblašću delovanja javnog zdravlja, zatim, planiranja nadležnošću i sprovođenjem aktivnosti u vezi sa očuvanjem i unapređenjem zdravlja stanovništva. To je takođe i cilj ovog zakona za ostvarivanje javnog interesa za očuvanje zdravlja stanovništva. Članom 3. definisana su načela javnog zdravlja kao što su nadzor nad zdravljem i blagostanjem populacije, odgovor na opasnosti po zdravlje i vanredne situacije, bezbednost životne i radne sredine, kao i hrane, rano otkrivanje, sprečavanje i suzbijanje bolesti. Članovi 4. do 11. bave se definisanjem nosioca u oblastima delovanja javnog zdravlja, kao što su instituti i zavodi, kao i njihovim aktivnostima. Velika novina u odnosu na dosadašnji Zakon o javnom zdravlju definisana je u čl. od 12. do 15. kojim se određuje društvena briga za javno zdravlje na nivou Republike Srbije, AP i jedinice lokalne samouprave. Članom 16. predviđeno je obrazovanje Nacionalnog saveta za javno zdravlje, kojim će se unaprediti saradnja nadležnih organa, organizacija i učesnika u sistemu javnog zdravlja. Na kraju, kako je i preporučeno dokumentima EU, u članu 19. precizirana je odgovornost države za javno zdravlje i zdravlje stanovništva kroz budžet Republike Srbije i organizacija zdravstvenog osiguranja. Donošenjem novog Zakona o javnom zdravlju rešiće se mnoge regulative koje se odnose na oblast izvan sistema zdravstvene zaštite, kao i sa ključnim oblastima delovanja i javnog zdravlja. Na kraju sam hteo još jednu stvar da dodam, a to je, koliko mi je i poznato, da Ministarstvo zdravlja radi na krovnom Zakonu o zdravstvenoj zaštiti, koji nam je apsolutno neophodno potreban, jer u zakonu koji je od 2000. godine u Zakonu o zdravstvenoj zaštiti, od 2000. do 2012. godine, doneseni su veći broj propisa i uredbi koji su na neki način generisali kriminal u zdravstvu. Ne kažem, da me pogrešno ne razumete, nisu ti propisi i te promene bile kriminalne, ali su dozvoljavale na neki način i stimulisale na neki način da su ljudi koji su tome skloni i kriminalizovali zdravstveni sistem. Još jedna stvar na kojoj se radi, a što je apsolutno neophodno uraditi, a to je da se privatne zdravstvene ustanove apsolutno inkorporiraju u zdravstveni sistem Republike Srbije i da se razmotri dvojnost u radu. Mislim da ta dvojnost, gde je lekarima, odnosno i zdravstvenim radnicima dozvoljena da u istom trenutku rade i u državnoj ustanovi i u privatnim ordinacijama, predstavlja jedan veliki generator kriminalnih delatnosti u zdravstvu. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Mileta Poskurica.
Dame i gospodo iz Ministarstva, koleginice i kolege narodni poslanici, baš neću moći da adresujem svoje upite povodom zakona o kojem želim da govorim, ali svejedno, izneću nekakve svoje vizure o Zakonu o zaštiti zaraznih bolesti. Ja mislim da je to zakon koji je trebalo, kao i što stoji u obrazloženju, na neki način izmeniti, budući da je već 10 godina postojao zakon koji je pred nama kao važeći i važiće još dok se ne donesu podzakonska akta koja prate zakon koji sada treba da usvojimo. To je zakon koji je, naravno, bitan za sve građane Srbije i možda na najširi način pokazuje značaj dobrog sistema zdravstvene zaštite, budući da pruža sigurnost građanima i sigurnost društvu za slučaj masovnih epidemija zaraznih bolesti, za koje neke nismo u stanju ni da prepoznamo kakvu bi razmeru mogle da imaju, poput ovoga što se sada dešava sa Zika virusom, gde sada vidimo na delu jednu specifičnu vrstu populacije, a koliko će još vremena proći dok se stavi na listu, a mi preko Evropske agencije to usvojimo, prihvatimo, stavimo na našu listu i tako vreme može da prođe, a i da razvijemo sisteme i metodologiju prepoznavanja onih bolesti koje su od izazova za naciju u celosti. Naravno, najmanje to treba sumnjati u okolnostima vrlo širokog spektra kretanja, velikog mobinga, mobilizacije kretanja u tom smislu građana, čak i građana Srbije koji mogu danas ili sutra biti ovde ili onde, a zakon predviđa nekakve mere i nekakva rešenja koja bi trebalo da spreče da importujemo takve situacije, takve vektore, prenosioce na naš teren, a potencijalno naravno i obolele građane, pa da ih i merama koje su i ranije bile u zakonu predviđene - karantinom, merama lečenja, prevencije, a pre svega dobrog epidemiološkog ispitivanja izolujemo, lociramo i zaustavimo potencijalni rizik. Dakle, krenuo bih od toga što bi bila neka opšta definicija, gde u članu 2. u 37. tačci govorimo o pojmovima koji se koriste u ovom zakonu. Jedan je pojam definicija slučaja. Sada bih pitao, da imam koga tu relevantnog, zašto, to bi bila moja sugestija, se nije ovo razradilo malo detaljnije i ušlo u predlog zakona, jer je to nešto po čemu se ravna postavljanje dijagnoze, ocena njene sigurnosti i pouzdanosti da li je verovatnoća postojanja zarazne bolesti visoko izražena ili je potpuno sigurna itd? Tu se razrađuju kriterijumi kroz epidemiološka, klinička i laboratorijska ispitivanja i ocenjuje stepen verovatnoće da zarazno oboljenje postoji. To je važno zato što u narednom stavu 4. vidimo da kod pokušaje definicije zarazne bolesti četiri-pet tačaka imamo i, moram priznati, ja s tim nisam preterano familijaran, jer sam ipak lekar somatske medicine i kliničar. Ne mogu baš do kraja da razumem načine mogućnosti ovakvog definisanja nekakve zarazne bolesti. To ovim načinom, kako u nekim tačkama predloga stoji, bi se mogla definisati neka masovno zarazna bolest, recimo, ili zarazno oboljenje u slučaju MBH agresije, ili u slučaju čak i masovne, recimo, nezarazne bolesti u slučaju nekakve nuklearne eksplozije u susedstvu, gde vi prebiranjem informacija iz okoline možete saznati potencijalno rizični događaj za zdravlje stanovništva. Ili se negde stavlja već apozicija da se radi o zaraznoj bolesti koju na određen način nekakvih delovanjem treba potvrditi. Mislim da bi bilo jednostavnije da je uključeno ono što u zakonu inače postoji, a verujem da će se negde naći ovih 14 akata koje Vlada predlaže, koje predlagač zakona namerava da donese unutar 12 meseci. Kada se ta definicija slučaja uradi, sve će onda biti jasnije, znaćemo šta za dijagnozu znači, kako se postavlja, kojim putem i šta to sve ide. Ova mi sada tačka 4. deluje kao neka šire razrađena epidemiološka anketa kojom se dođe do toga da li je neko, a nikada kao klinički dokaz epidemiološka anketa nije sama po sebi dovoljna, bez laboratorijske potvrde da neka zarazna bolest postoji. To znači i dalje ono što sam našao kao još jedan upit za sebe, a to je da neke bolesti iz sadašnje liste koja je ovde stavljena i na drugi način koncipirana, poziva se na to rešenje o tzv. definiciji slučaja, pa je drugačije aranžiran skup zaraznih bolesti koje se trebaju prijaviti, prepoznati, prijaviti kao dijagnostikovane ili kao sumnjive itd. Dakle, tu nema ni mononukleoze, nema mebijaze, nema šuge, nema varičele itd. Takve stvari su ranije postojale. Da li to znači da u onoj praksi evropskoj iz 2012. godine, koju mi usvajamo i unosimo u tekst, to sada više tu nije uneto, ili ostaje ona tačka, famozna tačka proširenja mogućnosti, da proširimo listu onoga što nama nije jasno? Posebna zdravstvena pitanja su bolničke infekcije. Mi se ne susrećemo iako se pominje, makar sa okvirnom definicijom bolničke infekcije moraju biti vezane sa terminom, datumom. Biće podzakonski akt u koji će sigurno to morati da se donese, ministar će ga potpisati, doneće ga neki stručni tim, ali moramo nešto bar okvirno imati, unutar dva dana, tri dana, a to može biti nekad i do godinu dana ako je reč o nekakvim endoprotezama, ako je reč o nekakvim operacijama unutrašnjih organa da se nešto prijavi kao bolnička infekcija. Dakle, nekakav osnovni okvir koji bi bio od značaja da bismo razumeli, jer ovde navodimo i zakon o kome je kolega govorio ranije, govorimo o tom zdravstvenom prosvećivanju. Pa, ako to radimo, onda moramo u tom zdravstvenom prosvećivanju već u zakonu imati osnov da kažemo – da znate, ako se neka infekcija, bolest pojavi unutar tri dana od dana prijema bolesnika, po definiciji pripada, recimo, intrahospitalnoj infekciji. Da li je to intrahospitalna denoova ili intrahospitalna recivantna infekcija? Ode kući, vrati se, razboleo se, a ustanovi se da je to neki infektivni vezan za sredinu. Dakle, neke osnovne odrednice su možda mogle da prođu. Nije to bilo ni vreme ni mesto da se interveniše amandmanima, budući da bi to u priličnoj meri bio veliki broj amandmana, možda bi menjalo duh zakona, možda zakonopredlagaču to i ne bi bilo po volji, ali bismo možda mogli da čujemo neko od objašnjenja ili će to sve konačno objasniti podzakonski akti koje želimo tu da, odnosno koje moramo da bi ovaj zakon stupio na snagu unutar godine dana dovedemo u red. Hteo bih kod opštih mera samo da se osvrnem na jedno, a sada već može biti anegdotsko pitanje. Da li će mere deratizacije koje se provode na brodovima, promaći će ako se pažljivo ne čita zakona, pretpostavljam putničkih brodova, za druge teretne brodove koji prevoze hranu važiće verovatno inspekcijski nadzor drugih službi, drugih ministarstava, podrazumevati da inspektor kad proveri brod i onaj mu postavi vlasnik broda, turističkog broda, verovatno se na to odnosi, međunarodna putovanja kaže, da je urađena deratizacija i onda se inspektor uveri da je urađena deratizacija? Kako se to uveri? Koliko traje inspekcija jednog broda da bi vi videli da li ima tamo pacova ili nema, hoćete raditi deratizaciju ili nećete? Dakle, uveri se i izda mu uverenje da je to pregledano i da ne treba. Govorim o tome budući da su usluge koje su inače za deratizaciju, osim državnog sektora, predviđene i za privatna, fizička lica i pravna lica. To su vrlo skupe usluge, pa i za stan da uradite dezisekciju običnu, to je dosta skupa usluga. Da li će tu možda biti potencijalno mesto korupcije? Znamo, bio nam je tu inspektor, da dosta koruptivnog ponašanja postoji na nivou inspekcije i to je vrlo moguće. Danas inspektor može sa kesom da uđe u apoteku i, da ne bi dalje preturao papire, uzme lepo šta mu treba da uradi kod zubara, neku protetsku uslugu itd. Dakle, to je jedno mesto gde će dobro da košta, sigurno te vlasnike brodova, ako oni donesu iz neke druge evropske države potvrdu, a mi smo potpisnik te konvencije i pratićemo je, imati potvrdu da je deratizacija urađena, da je validna neko vreme. Mislim bar neki otklon da se vremenski znalo koliko to pokriva potvrda koju ima, a ne samo ima – nema, a to da li ima ili nema, utvrdiće samo inspektor. Recimo, to su neke od mojih nejasnoća bile. U pogledu prijavljivanja zaraznih bolesti, bilo je dobro da se razradi onaj čuveni član o definicijama da bi znali šta je uopšte. Pojavljuju se i sumnje na neke bolesti, kao i dokazane pojedine bolesti se sigurno moraju prijavljivati i to je u nadležnosti epidemiologa. Jasno, ko će ovo bolje razumeti i bolje uraditi nego ja. Još samo jedan komentar, već sam pri kraju vremena za koje smo se interno dogovorili da ispoštujemo. Zdravstveni nadzor i karantin. Lepo će „Batut“ da uradi, da izvesti koja je država zemlja od rizika, u koju će naši građani da budu. To je sasvim u redu, izvestiće ministarstvo, verovatno ministarstvo ili nekim drugim načinom komunikacije će znati carinski organi, pa će se na carinama znati kako će putnik u aranžmanu neke male privatne agencije ili nekakve druge, ličnom aranžmanu, putujući po svetu, biti sačekan na carini u onoj opštoj kontroli, gde su se ljudi već izmiksovali u carinskim prolazima ili izmiksovali avionima, da se sam prijavi, da bude prepoznat kao takav. Mislim da će ovaj deo verovatno podržati, neki pravilnik će razraditi da bismo izbegli i te potencijalne, što je inače jako teško izbeći sada izbeći, takve nove zarazne bolesti, virusne prirode koje se šire koje je teško predvideti zbog dužine inkubacije i sličnosti sa mnogim drugim banalnim virusnim bolestima, da budu kao takvi prepoznati, a ozbiljna se odgovornost predviđa za kompletnu zajednicu, ne samo za pojedinca, koji je eventualno bio izložen riziku. To sam mislio da istaknem, a hteo bih da pozdravim, što je konačno i ovde izmena koju smo uradili, o Zakonu o imunizaciji, u zakon konačno ušlo pravo obaveze roditelji, staratelji da svoju decu imunizuju i da odluku o tome da neće biti imunizovano, može doneti samo stručno telo, dakle lekar, odnosno posebna komisija, ako je reč o nekoj produženoj kontra-indikaciji. Hvala vam.
Zahvaljujem, profesore Poskurica. Reč ima narodni poslanik dr Boban Birmančević. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, poštovane kolege poslanici, poštovani građani, ja ću pred kraj ove današnje načelne rasprave govoriti, pre svega, o setu šest ekonomskih zakona koji imaju za cilj ono što je postavljeno samim početkom delovanja ove Vlade, a to je, pre svega, promena ambijenta, poslovnog ambijenta i prilagođavanje i ispunjavanje svih onih uslova koji su potrebni da konačno preduzeća počnu da posluju na pravi način odnosno na način koji pred nas kreira i postavlja otvoreno tržište i u tom kontekstu i prvi zakon koji je na dnevnom redu, a to je Zakon o javnim preduzećima. Konačno, zakon koji ukida dosadašnju praksu, poslovanje javnih preduzeća koja su u suštini postala i bila isključivo plen podele političkih stranaka. Razumem za građane koji to možda ne mogu da vide, čisto da znaju da u ovom trenutku u sali nema nijednog poslanika Demokratske stranke, koja se toliko silno zalaže za poslovanje javnih preduzeća. Žao mi je što nije tu koleginica da joj objasnim zašto i šta znači delatnost od opšteg interesa, pošto je ovlašćeni predstavnik Demokratske stranke, postavio upravo to pitanje. Delatnost od opšteg interesa je upravo delatnost od interesa građana. I ovaj zakon omogućava osnovanje svih javnih preduzeća za kojim se ukaže potreba na lokalnom nivou, na regionalnom i republičkom nivou. Sve ono što bude bilo potrebno da i država i lokalne vlasti omoguće svojim građanima, moći će upravo kroz javna preduzeća i upravo kroz ovakav Zakon o poslovanju javnih preduzeća. Razumem njihovu zabrinutost i za poslovanje javnih preduzeća, imajući u vidu kako su oni radili i poslovali u prethodnim godinama, ali moram da naglasim da dolazim iz grada Šapca, u kome su, nažalost, javna preduzeća posebna priča i u gradu Šapcu, direktor javnog preduzeća „Stan“ može da bude učiteljica, a direktor muzejamože da bude sa srednjom i sa višom školom. Iz tog grada Šapca dolazi i čuveni ministar poljoprivrede koji može da bude sa Pravnim fakultetom. Upravo oni osporavaju jedan ovakav zakon, koji kao jednu od osnovnih postulata ovog zakona, insistira na depolitizaciji javnih preduzeća i na postavljenju, pre svega, stručnih, kvalitetnih i direktora koji mogu da vode javna preduzeća u pravcu rezultata koji su najpovoljniji, ne samo po to javno preduzeće nego i po građane. Merilo za to da li će neko biti direktor ili neće, biće jasno, uvodi se osim nadzornog odbora koji će kontrolisati rad direktora i menadžmenta preduzeća, i jako bitna revizija čiji će predsednik biti nezavisni član nadzornog odbora. Upravo revizija, čiji će predsednik biti neko ko nije član ni jedne političke stranke i neko ko će moći realno i pošteno da kaže građanima da li je to javno radilo u njihovom interesu i da li je radilo na najbolji mogući način. Ona javna preduzeća koja ne budu poslovala pozitivno će biti sigurno u situaciji da promene i direktora i nadzorni odbor, jer osnovno merilo poslovanja je upravo rezultat ali i odnos prema građanima. Ponovo se vraćam na moj Šabac, gde bi recimo jedno javno preduzeće, „Toplana“ Šabac, verovatno mogao da uđe u Ginisovu knjigu rekorda, kao preduzeće koje u prethodnom periodu od 2012. do 2016. godine imalo najveći broj promena direktora od vršioca dužnosti pa do direktora koji je postavljen preko konkursa, pošto su vrlo često dopunjavali svoju odborničku većinu. Uvek su u nekoj kombinaciji imali drugog direktora za novu kombinaciju i jednostavno u toj kombinatorici jedino su na gubitku upravo građani i ta toplana, ali ovim zakonom što bi naš narod rekao odzvonilo je svim nestručnim direktorima javnih preduzeća. Građani, da znate, po ovom zakonu biraće se najbolji, najstručniji i najkvalitetniji i to je jednostavno tako. Niko neće moći da postavi direktora ukoliko on ne ispunjava uslove koji su jasno i transparentno definisani ovim zakonom. Između ostalog, neće biti mogućnost i nenamenskog trošenja sredstava, što je jako bitno, trošiće se u skladu sa planovima i biznis planovima, poslovanje javnih preduzeća i trošiće se ono što ima,a ne ono što nema. Mi smo i zaista to je sigurno tako, prva stranka SNS čiji je predsednik po dolasku na mesto predsednika Republike, podneo ostavku na sve funkcije u strankama, odnosno u SNS. Mi smo stranka koja je upravo predložila i u danu za glasanje očekujem da će izglasati zakon kojim će sva javna preduzeća na svoje rukovodeće funkcije postaviti stručna i najkvalitetnije lica, a ne stranačke poslušnike. Mi smo stranka koja će konačno uvesti rad u javna preduzeća u Srbiji. Samo bih se još osvrnuo i na još jedan jako bitan zakon, a to je upravo zakon, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javno privatnom partnerstvu i koncesiji. Budite sigurni da i kroz promenu ovog zakona upravo ponovo menjamo ambijent i to poslovni ambijent koji će omogućiti ljudima koji imaju sredstva bez obzira da li pričamo o domaćim ili stranim investitorima da pomognu kroz javno privatno partnerstvo svojim investiranjem, da sve ono što ne možemo kao država sami da uradimo da kroz ovaj zakon omogućimo onima koji hoće da ulažu, da pomognu i Srbiji i građanima i naravno sebi kao investitoru. Tu nema zaduženja države, privatni kapital jednostavno ulazi na velika vrata u Srbiju i kroz taj privatni kapital možemo uraditi mnoge kapitalne projekte, koji će kvalitet života u Srbiji podići na jedan mnogo viši nivo. Od prvog zakona o kome pričamo 2011. samo su 34 ugovora o javnom privatnom partnerstvu i ovaj zakon će taj broj ugovora sigurno u vrlo kratkom roku povećati. Pozivam sve koji misle dobro Srbiji, koji misle dobro građanima, da podrže ovaj set od šest ekonomskih zakona, i naravno da ću i sam u Danu za glasanje, glasati za ove zakone. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Mirjana Andrić.
Poštovani gospodine predsedavajući, drage kolege narodni poslanici, cenjeni građani Srbije, posle iscrpnog izlaganja resornih ministara, kao i mojih kolega ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa, kao i mojih kolega poslanika, malo toga ima da se kaže novog o zakonima o kojima danas raspravljamo. Zato ću se ja u kratkim crtama samo osvrnuti na jedan od zakona, a to je Zakon o javnim preduzećima. Rešavanje problema javnih preduzeća, kao što je poznato, je problem koji traje već 25 godina. Da je to lak posao, on bi naravno bio brzo završen, jer privatizacija baš toliko dugo traje. Pošto problem privatizacije do sada nismo rešili, ovoj Vladi je ostao, da tako kažem, vruć krompir u rukama. A šta je suština problema? Suština problema je nedostatak političke volje da se problem reši. Svi prethodni režimi i stranke na vlasti, mogle su da ga reše, ali nisu hteli, jer bi onda izgubili mnoge benefite koje su do tada imali, a na to nisu bili spremni. A da su ga rešili, imali bi socijalne probleme, mnogo ne zaposlenih radnika, radnike na ulici, štrajkove i slično, a i za to nisu bili spremni. Javna preduzeća su preduzeća koja obavljaju delatnost od opšteg interesa, čiji je osnivač Republika Srbija, autonomna pokrajina ili jedinica lokalne samouprave. U Srbiji ima 37 javnih preduzeća čiji je osnivač Republika Srbija i 691 preduzeće čiji je osnivač autonomna pokrajina ili jedinica lokalne samouprave. Javna preduzeća su tvorevina i relikt socijalizma. Tada su bila neophodna i nužna. Prelaskom na kapitalistički neoliberalni sistem, njih je trebalo uklopiti u nove tržišno ekonomske tokove. Zbog socijalističkog načina poslovanja i socijalne neravnopravnosti, težilo se da se što više ljudi zaposli u javnom sektoru. Gotovo sva javna preduzeća su predimenzionirana, često nefunkcionalna, a nema ni dovoljne koordinacije između pojedinih sektora u preduzećima, zbog čega nema ni dobiti ni profita. Do donošenja novog Zakona o javnim preduzećima, većina ljudi je zapošljavana po partijskoj liniji pa danas imamo višak zaposlenih u svim javnim preduzećima. Vlada Srbije, MMF, a i naša ekonomska logika, traže racionalizaciju javnog sektora,a to jeste jedan od osnovnih ciljeva ovog zakona. Ne samo da imamo višak zaposlenih, već su mnoga javna preduzeća i najveći gubitaši a samim tim i ogroman kamen oko vrata Ministarstvu finansija, Ministarstvu privrede a i stabilizaciji naše privrede. Zbog svega toga, cilj ove Vlade i predloženog zakona o javnim preduzećima, o kome danas raspravljamo, je da se u skladu sa modernim trendovima rukovođenja i upravljanja od ovih preduzeća naprave funkcionalne organizacije sa profesionalnim menadžmentom, koji u svakom trenutku mogu da budu konkurent privatnim firmama iz iste delatnosti i da ostvaruju profit. Da bi se taj cilj postigao, naša Vlada na čelu sa premijerom Aleksandrom Vučićem, zdušno se zalaže za profesionalizaciju upravljanja u javnim preduzećima i uvođenje odgovornog korporativnog upravljanja. Direktor svakog javnog preduzeća treba da bude među najboljima i naj sposobniji u svojoj struci, da se ponaša kao dobar domaćin, da vodi preduzeće kao da je njegovo, a socijalnu politiku treba potpuno izmestiti iz javnih preduzeća. Ako pak Vlada odluči da ta preduzeća treba da sprovode određenu socijalnu politiku, onda za to moraju da budu obezbeđena sredstva u budžetu Republike Srbije. Jedna od novina u ovom zakonu je depolitizacija uloge direktora. On ne može biti član organa političke stranke, odnosno za vreme dok je direktor, miruju mu funkcije u organima stranke. Na ovaj način se iz prakse potpuno izbacuje partijsko zapošljavanje. Direktori javnih preduzeća biraju se na osnovu javnog konkursa. Direktori moraju da imaju visoko obrazovanje, pet godina radnog iskustva i najmanje tri godine radnog iskustva na poslovima kojim se javno preduzeće bavi. Direktora imenuje Vlada na period od četiri godine nakon javnog konkursa koji sprovodi komisija od pet članova. Sve ove odredbe zakona odnose se ne samo na javna preduzeća čiji je osnivač Republika Srbija, već i na ona preduzeća čiji je osnivač autonomna pokrajina, odnosno jedinica lokalne samouprave. Do donošenja ovog zakona, direktori javnog preduzeća, posebno na lokalnom nivou, dešavalo se da budu i ljudi sa kriminalnim dosijeima, bez odgovarajuće stručne spreme, kao i radnog iskustva. Preciznim odredbama ovog zakona, sada je to onemogućeno, tako da će mogućnost korupcije, nameštanja direktora biti gotovo u potpunosti smanjena. Napomenuću još jednu odredbu zakona koja sužava mogućnost za korupciju, a to je ukidanje izvršnog odbora javnog preduzeća. Sada će direktor koji je izabran na javnom konkursu moći sam da bira svoje saradnike, može da ima najviše sedam izvršnih direktora, i to iz redova zaposlenih u preduzeću gde je direktor. Želja Ministarstva, kao predlagača zakona, a i nas poslanika vladajuće stranke, je da promenimo odnos prema poslu i radnim navikama. Rad, red i disciplina su osnov svakog napretka. Naš čovek kada ode na privremeni rad u inostranstvo u potpunosti se pridržava ovih principa, a pošto su oni inkorporirani u ovaj zakon i zato će poslanici SNS u danu za glasanje glasati ne samo za ovaj zakon, nego i za sve zakone o kojima smo danas raspravljali. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Tanja Tomašević Damnjanović. Izvolite.
Hvala poštovani predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicom, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, građani Srbije, danas je pred nama u ovom setu predloga zakona i Predlog zakona o javnim preduzećima, koji pokazuje rešenost ekonomske politike da se strukturne reforme javnih preduzeća na svim nivoima više ne udaraju na nepremostivi zid politike. Pozitivna je činjenica da se kroz program ekonomskih reformi Vlada opredelila i za uvođenje profesionalizacije u poslovanju javnih preduzeća i odgovornog korporativnog upravljanja u onim preduzećima koja će ostati pod državnom kontrolom, uz izmeštanje socijalne politike iz javnih preduzeća u sistem socijalne zaštite. Novi zakon bolje uređuje sistem kontrole javnih preduzeća i uvodi sankcije za neodgovorno upravljanje, čega do sada nije bilo. U slučaju da direktori ne ostvare projektovane poslovne rezultate, uvode se dodatne mere za njihovo razrešenje, kao i kaznene odredbe. Jasnije se definišu uslovi za izbor direktora, predsednika i članova nadzornog odbora, kako u pogledu radnog iskustva, tako i u slučaju odgovornosti, što doprinosi profesionalizaciji menadžmenta javnih preduzeća. Ovaj Predlog zakona naime propisuje da direktor Javnog preduzeća mora da ima fakultetsku diplomu, pet godina radnog iskustva i da je bar tri godine radio u javnom preduzeću. Pored toga, treba da poznaje korporativno upravljanje, da nije član političke stranke, da nije osuđivan na krivičnu kaznu, kao i da mu za neko delo nije izrečena mera psihijatrijskog lečenja. Zbog efikasnijeg upravljanja u javnim preduzećima, ukinut je izvršni odbor. Na ovaj način se personalizuje odgovornost direktora, ali i izvršnih direktora. Zakon takođe direktno ne podstiče stvaranje novih privrednih subjekata. Utvrđeno je da osnivač ne može osnovati drugo javno preduzeće za obavljanje iste delatnosti od opšteg interesa, osim u slučaju realizacije projekata javno privatnog partnerstva. Na ovaj način sprečava se pre svega na lokalnom nivou nekontrolisano osnivanje javnih preduzeća, a ostavljen je već osnovanog javnog preduzeća sa na primer jednim zaposlenim i ogromnim gubicima. Radi veće transparentnosti u radu, javna preduzeća su dužna da na svojoj internet stranici objave radne biografije direktora i izvršnih direktora, kao i članova nadzornog odbora, organizacionu strukturu, godišnji program poslovanja, kao i sve izmene i dopune, odnosno izvod iz tog programa, ako javno preduzeće ima konkurenciju na tržištu. Imaju obavezu i da objavljuju tromesečne izveštaje o realizaciji godišnjeg programa poslovanja, godišnje finansijske izveštaje sa mišljenjem ovlašćenog revizora i druge informacije od javnog značaja. Ovaj zakon će doprineti efikasnijoj kontroli javnih preduzeća, povećanju finansijskih performansi javnih preduzeća, efikasnijem planiranju poslovnih aktivnosti i unapređenju korporativnog upravljanja i većoj transparentnosti u poslovanju, kao i povećanju kvaliteta poslovanja javnih preduzeća, što će se odraziti na smanjenje izdataka budžeta Republike, autonomne pokrajine i jedinice lokalne samouprave prema ovim preduzećima, ali i na doprinos ovih preduzeća većoj prihodnoj strani budžeta. Zbog svega ovoga navedenog, SNS će u danu za glasanje podržati ovaj predlog zakona, kao i ostale predloge koji su danas pred nama na dnevnom redu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Bojanić. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Gospodine ministre, koleginice i kolege, pa koliko su dobri zakonski predlozi, gospodine ministre, govori nam ova slika u parlamentu. Sa one strane ne vidim ni jednog jedinog opozicionog poslanika. Znači, sve su klupe prazne. Nemamo sa kim da vodimo dijalog. Sve što ste imali da kažete, vi ste rekli i verovatno ste ih i dotukli i potukli, zato su svi izašli odavde. Ja ću samo iskoristiti malo vremena koje imam, jer ne želim da oduzimam ljudima iza mene da govore, da kažem da ne treba ništa da vas čudi, posebno kada je u pitanju Zakon o javnim preduzećima. Oni koji su postavljali direktore na taj način što su formirali krizne štabove i sa fantomkama i automatima ulazili i imenovali direktore, sasvim normalno je da su protiv toga da direktor bude izabran na jedan transparentan, vidljiv način, da ovim predlogom zakona se sve političke stranke povuku i sklone iz upravljanja javnim preduzećima, jer i decenijama su upravljali sa njima i znamo gde su ih doveli i kako su ih doveli. Javna preduzeća su bile partijske prćije. Delili su se po jačini, po snazi, a ja imam primer iz mog grada, gde u jednom javnom preduzeću, a ne želim da ga reklamiram, kada nisu imali gde da sklone svog kadra kada izgubi funkciju, oni su ga slali za zamenika direktora u to javno preduzeće, tako da je u jednom trenutku bilo više zamenika nego radnika. Ovaj zakon i ovaj predlog zakona upravo i eliminiše taj pojam zamenika direktora. Zna se, jedan je direktor, jedan odgovara za svoj rad, kao i nadzorni odbor. Ono drugo što bih pomenuo, a što je bilo dosta povike dok ih je bilo u onim klupama prekoputa, a to je pominjanje zakona što se tiče „Železare Smederevo“ i čuđenja otkud to posle privatizacije, posle jedne prodaje, druge prodaje, da smo utvrdili da je ovakvo stanje sa zemljištem. Pa, ništa ne čudi. Nekada davno oni su prodali Fabriku vagona u Kraljevu i uz Fabriku vagona prodali su i Stratište, odnosno prodali su Spomen park i niko to nije ni primetio. Hvala bogu da ta privatizacija, nije dobro zbog radnika da je propala, ali da privatizacija nije uspela i da nismo prodali deo svoje istorije uz prodaju jedne propale fabrike. Ono što danas niko pomenuo, a to je jedan dobar sed predloga zakona iz domena saobraćaja. Posebno bih tu apostrofirao Predlog zakona o potpisivanju Protokola između Turske i Republike Srbije, u pitanju je vazdušni saobraćaj, koji nam donosi dosta dobroga, posebno ako ste propratili, a nadam se da kolege koje ovako rade sami sa ove strane, sigurno jesu pročitali. To je aneks tog ugovora, gde imamo naš avio prevoznik „Er Srbija“ ima mogućnost, ne samo što će organizovati letove u destinacijama u Turskoj, nego i do Turske, sve pristanišne, odnosno zemlje kao što je Grčka na primer, ili iza Turske, imaćemo pravo da organizujemo letove i do tih zemalja. Da stvarno ne bih više dužio, svih 14 zakonskih predloga su dobri i u danu za glasanje SNS i ja glasaćemo za to. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Radojević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, ministre, koleginice i kolege, prethodni režim, koga sada više nema ovde ispred nas, je u zadnjih nekoliko godina, radeći na reformama zakona, jednu značajnu ustanovu, Zavod za javno zdravlje, praktično potpuno izbacio iz priče koju je radio godinama vrlo uspešno, a vezano za kontrolu životnih namirnica i svega onoga što se tiče života i zdravlja populacije i naroda. Naime, raznim izmenama i kombinacijama prethodnog režima, zavodi za javno zdravlje su u velikoj meri ostali bez svojih nadležnosti, bez svojih obaveza i odgovornosti, bez posla koji su radili odlično, koji su znali da rade odlično i koji je funkcionisao čitav niz godina, da ne kažem decenija. Sada je ovde ovim predlogom u jednom članu – životna sredina, zdravlje stanovništva, napisano da instituti i zavodi za javno zdravlje postaju nadležni za poslove iz stavova 1, 2, 3. i ostalih članova ovog zakona. Naime, praćenje nadležnih za kontrolu i praćenje kvaliteta zdravstvene ispravnosti vode za piće i procenu uticaja njenog zagađenja na zdravlje stanovništva i, još jednu takođe vrlo važnu stvar, a to je praćenje i kontrolu zdravstvene ispravnosti životnih namirnica i predmeta opšte upotrebe u cilju nadzora kroz posebne programe ministarstva. Ovo je nešto što je jako dobro i zavređuje da bude podržano i nešto što su zavodi radili odlično. Mislim da će nastaviti da rade kao i pre, kvalitetnije nego u ovom vakumu kada je bilo to nešto izmenjeno i podeljeno između više nadležnih institucija od zdravstvene do poljoprivredne. U drugom zakonu, koji je vezan za infektivne bolesti, odnosno predlogu zakona, postoji nešto što meni moram priznati zvuči malo arhaično i sa čim se ja u nekomprethodnom periodu na jednom odboru nisam baš potpuno slagao, a radi se o obaveznoj imunizaciji. Definicija obavezne imunizacije je malo za moje uši prejaka. Obavezna imunizacija, dakle, imunizacija lica određenog uzrasta, kao i drugih lica određenih zakonom, koju lice koje treba da se imunizuje, kao ni roditelj, odnosno staratelj, ne može da odbije. To može u 21. veku da se primenjuje na čitav niz bolesti, onih virusnih, onih koje imaju dokazano dejstvo imunizacije i vakcinacije kao pozitivno. Pošto se i sam bavim pulmologijom već 20 godina i veliki broj mojih kolega to zna, niko od nas koji se usko bavimo strukom nije siguran da je vakcinacija protiv tuberkuloze donela neki veliki benefit. Benefit za lečenje tuberkuloze su doneli lekovi koji su pronađeni posle Drugog svetskog rata, tako da je tuberkuloza sada praktično pred radikacijom i kod nas je negde broj obolelih od tuberkuloze sa tridesetak, 35, koliko je bilo kada sam ja počinjao da radim i da se bavim medicinom, sada pao na nekih 13 do 17 u Srbiji na 100 hiljada stanovnika. Što se tiče difterije, vakcina protiv difterije je napravljena davne 1904. godine, kada kolege lekari nisu imali baš mnogo prilika da se bave time sa savremenim antibioticima, pa su praktično iz očaja došli do neke vakcine koja je u tom trenutku bila nešto što se zove revolucionarno otkriće, ali čini mi se da je lagano prevaziđena i da ne nabrajam jednu po jednu, dakle, tuberkuloza, difterija, tetanus, veliki kašalj i bolesti kojih praktično nema u našoj sredini u zadnjih tridesetak godina, su verovatno predmet za panel diskusiju stručnih krugova, a ovako, ja kao narodni poslanik i doktor medicine to naglašavam da imamo u vidu za nešto što eventualno može u budućnosti biti i korigovano. Lica izložena određenim zaraznim bolestima koja rade na svom radnom mestu, kao mi lekari, i gripu i raznoraznim drugim bolestima, takođe nisu videli neku preveliku korist od obavezne imunizacije protiv gripa, jer njega ima nekoliko desetina vrsta, da ne elaboriram o tome. Dakle, čini mi se da ovaj zakon na celishodan način reguliše materiju zaraznih bolesti, osim ovog dela koji je vezan za obaveznu imunizaciju koja može u ovom trenutku da bude prihvatljiva, ali bih molio sve one koji se bave usko stručnim zaraznim bolestima i ovom tematikom da uzmu učešća u nekoj budućoj javnoj raspravi, da se na tu temu izjasni i stručna javnost. Na kraju ću se osvrnuti kratko na ono što se zove ekonomija u ovoj državi i izbor direktora za javna preduzeća. Moram da kažem da su neke lokalne samouprave i ovaj prethodni zakon dobro shvatale i poštovale, iako on nije bio dovoljno precizan. Moram reći da su neke lokalne samouprave iz zapadne Srbije i u prethodnom i u ovom sazivu imale direktore javnih preduzeća koji su bili nepartijski kadrovi, a bili su vrlo stručni i obavljali su svoj posao vrlo dobro, ali u svakom slučaju dobro definisati, precizirati sve ono što je ministar u uvodnom izlaganju naveo i precizirao da neke bilo koje političke vrhuške, koje u datom trenutku osete da su ojačale, ne bi prisvojile sebi previše zakona u ruke i da ne bi previše mahale palicom onda kada im je povređena sujeta ili kada se osete da su nepotrebni ili nebitni u nekoj priči, kao što se desilo u Čačku, da jedan direktor koji je odlično radio svoj posao, zbog toga što se nekom zamerio od političkih moćnika, dođe do situacije da bude udruženim delovanjem sujete smenjen sa svom radnog mesta. Dakle, pozdravljam ovo što je zaista do tančina precizirano, od izbora direktora i uslova za izbor direktora, do nadzornih odbora koji će, nadam se, uspešno kontrolisati sve ono što se zove kršenje zakona i politička moć koja je neutemeljena na zakonu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, gospodine Arsiću, poštovani ministre Sertiću sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, ja neću govoriti o ovom Zakonu o javnim preduzećima, pošto su moje kolege to vrlo dobro obradile danas na ovom zasedanju Skupštine, ali ću na kraju da se osvrnem na diskusije pojedinih opozicionih narodnih poslanika, ali ću nešto reći o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije. Poštovane dame i gospodo, i ovaj Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o uzajamnoj zaštiti intelektualne svojine tokom bilateralne vojno-tehničke saradnje ima svoje uporište u ekspozeu predsednika Vlade Republike Srbije gospodina Aleksandra Vučića, kojeg je on predstavio narodnim poslanicima u ovom visokom domu, Domu Narodne skupštine Republike Srbije, 27. aprila gospodnje 2014. godine. Da ne zaboravimo, dame i gospodo narodni poslanici, ekspoze predsednika Vlade Republike Srbije, gospodina Aleksandra Vučića, je najsveobuhvatniji, najprecizniji, najkonkretniji, najtransprentniji i najveći, 52 gusto kucane strane, od svih 72 prethodna ekspozea predsednika vlada, od vremena prvog predsednika Vlade moderne Srbije prote Mateje Nenadovića, 1805. godine, do danas. Dame i gospodo narodni poslanici, na stranici 48. ekspozea predsednika Vlade Aleksandra Vučića, pored ostalog, piše, citiram – Srbija nikada neće moći da odustane od prijateljstva sa Ruskom Federacijom. Završen citat. Upravo, dame i gospodo, ovaj danas Predlog zakona ima svoje uporište u dugogodišnjim prijateljskim odnosima između Republike Srbije i Ruske Federacije. To prijateljstvo poštovani građani Srbije i narodni poslanici je na istorijskim, ratnim, kulturnim i duhovnim vezama građeno kroz istoriju. Rusi nastanjeni u Srbiji, arhitekte, umetnici, naučnici, bukvalno su preporodili Srbiju i ostavili su izuzetan trag, dajući veliki doprinos razvoju, kako srpske nauke, srpskih univerziteta, baleta, opere, arhitekture, heraldike, pa čak i stripa. Kralj Aleksandar Karađorđević smatran je prijateljem Rusa. Upravo je uz njegovu podršku i srpskog patrijarha Varnave otvoren 1933. godine Ruski dom, najstariji kulturni centar u Beogradu. U svetu, dame i gospodo, postoji 64 ruska doma, ali je samo beogradski namenjen druženju Srba i Rusa. Neke najlepše zgrade i kuće u Beogradu projektovali su upravo ruski arhitekti. Do 1925. godine u Kraljevini SHS funkcionisalo je 17 ruskih škola. Srbi i Rusi, podvlačim, kao dva naroda, nikada nisu bili u ratnom sukobu. Ponavljam još jednom, Srbi i Rusi kao dva naroda nikada nisu bili u ratnom sukobu. Naprotiv, mnogi Srbi, prateći putokaz pravoslavne vere bežali su od unijaćenja i u 18. veku naselili dve oblasti u carskoj Rusiji Novoju Serbiju i Slaveno Serbiju. Nadalje, Rusija je bila jedini spoljnopolitički saveznik Srbije od 1804. do 1813. godine, dakle za vreme ustanka. Isto tako, mnogi Srbi stvorili su i udarili temelje moderne ruske države. Da to ne zaboravimo, jer obično ističemo zasluge Srba za srpsku državu, ali malo govorimo zasluzi Srba za stvaranje moderne ruske države. Dozvolite, dame i gospodo, dovoljno je da spomenem Savu Vladislavića Raguzinskog, u 17. i 18. veku, Srbina, grofa iz Hercegovine, koji je sudelovao u krojenju politike moćne ruske carevine. Upravo je on osnovao rusku obaveštajnu službu, možda niste znali. On je razgraničio Rusiju i Kinu, udario granicu između ove dve velike zemlje i do dana današnjega ta granica je ostala. Nedavno je Rusija pomerala oko toga zajedno sa Kinom. Bio je od najvećeg poverenja Petra Velikog i Katarine Velika, a i drugi grof Mihajlo Miloradović, 18. i početak 19. veka, predvodio je, verovali ili ne, od 37 deset srpskih generala protiv Napoleona 1812. godine u Borodinskoj bici i upravo je on najzaslužniji za odbranu Moskve. Mi se sa tim, dame i gospodo, dičimo, i to je naš doprinos bratskoj Rusiji, oslobađanje od Napoleona. Grof admiral Marko Vojinović je osnovao crnomorsku flotu 1783. godine. Dakle, to su zaista divne stvari srpskog naroda za udaranje temelja moderne ruske države. Dozvolite na kraju da kažem da je Petar Petrović Njegoš, upućen amanetom Petra Cetinjskog, citiram, „mol se Bogu i drž se Rusije“, završen citat, 6. marta 1833. godine rukopoložen u Sankt Petersburgu za vladiku Crne Gore i brda. I u srpsko-turskom ratu 1876. godine učestvovalo je oko 20.000 dobrovoljaca iz Rusije. U Balkanskim ratovima Rusi su u srpskim redovima, kako znate. Dame i gospodo, dan nakon austrijskog ultimatuma u Srbiji, 24. jula 1914. godine, srpski kralj Aleksandar Karađorđević traži savet od ruskog cara Nikolaja II Romanova, koji je 27. jula 1914. godine poslao čuveni odgovor, citiram, „Rusija ni u kom slučaju neće ostaviti Srbiju“. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uloga Rusije u Drugom svetskom ratu je nemerljiva, dala je preko 26 miliona života Rusa za oslobođenje od fašizma i ugradila svoje živote u temelje slobode, kao i srpski narod. Svaki treći Srbin je poginuo u Drugom svetskom ratu. Srbi i Rusi su skoro isti narod, istog korena, iste krvi, vere, jezika i pisma, i to nas povezuje. Veliki Dositej Obradović je bio izvor pokušaja da preokrene duhovni život srpskog naroda u jedno srednjoevropskom prozapadnom pravcu. On je, kako znate, bio prosvetitelj, zapadnjak, govorio je nekoliko svetskih jezika, u stvari sedam jezika je govorio, divio se engleskoj kulturi, tvrdio da su Engleskinje najbolje žene na svetu, ali čim je prešao u Srbiju na poziv Karađorđa rekao je Karađorđu, citiram – okreći se Rusiji, završen citat. Ako iz svetskog slikarstva uklonimo rusko slikarstvo sve bi potamnelo. Ako bi svetske muzike uklonili rusku muziku, sve bi ogluvelo. Ako bi svetske književnosti uklonili rusku književnost, sve bi zanemelo. Ova Vlada, dame i gospodo, Aleksandara Vučića učinila je na međunarodnom planu više nego sve vlade zadnjih 20 godina, ovo je odgovor gospodi narodnim poslanicima iz opozicije. Ona nije uvela sankcije Ruskoj Federaciji, odlično sarađuje i sa EU i sa SAD, sa Kinom, sa Ruskom Federacijom, sa čitavim svetom. Na kraju da odgovorim gospodinu predsedniku poslaničke grupe Tadićeve stranke. Danas je predsednik poslaničke grupe izrekao jednu, da ne kažem, monstruoznu lažnu činjenicu, da je SNS i ova Vlada, ako se sećate jutros je izrekao – život zamrzla u Srbiji. E, gospodo, ja vam sad odgovaram, žalim što vas nema ovde večeras, ali vam odgovaram jer znam sigurno da gledate preko malih ekrana šta se dešava u ovoj Skupštini. Vi ste gospodo zacementirali srpski narod nazad 10 godina, 400.000 radnih mesta ste ukinuli. Opljačkali javna preduzeća. Dozvolite, samo u Beogradu je presuda izvršena, tzv. đubretska mafija, 310 miliona pokradeno, a osuđeno zvanično na 73 godine. E, tako je radio vaš Dragan Đilas, a naš Siniša Mali, tako ne radi. Opljačkali ste gospodo banke na čelu sa gospodinom Đelićem. Gde vam je sad gospodin Đelić? Možda znate, a možda ne znate. Verujem da će i njega pravda ruke sustići. Zdravlje, najgore u Evropi zdravstvo. Mi smo sad sa 35 pomerili na 30, znači, pet stepenica smo ga poveli, od toga su iza nas čak tri članice EU. Ni jedna firma nije radila. Sproveli ste pljačkašku privatizaciju, a jedan deo firmi, vidite, niste hteli privatizovati, jer ste punili preko njih svoje džepove. Uništili ste školstvo, uništili sudstvo, najgore po oceni Evropske komisije u Evropi, a sada se znatno poboljšalo. Posvađali ste nas sa svima u svetu. Niste dali da se sarađuje sa velikom Kinom, Rusijom i arapskim zemljama. Dozvolite na kraju još da kažem, da pobijem ono što ste danas rekli. Istorija će sigurno zapisati da je ova Vlada gospodina Aleksandra Vučića smanjila fiskalni deficit, konsolidovala javne finansije, stvorila povoljni privredni ambijent na Biznis svetskoj listi sa 91 na 59 mesto, sa 32 pozicije se popravila i to je najveći uspeh jedne države u zadnjih 10 godina. Povećala je investicije u 2015. godini na milijardu i 700 miliona, a naša gospoda iz opozicionih klupa su govorili da nema, nego 200. Izborili su u UNESKO da KiM ne bude članica. Izborili su Rezoluciju o Srebrenici itd. Ova Vlada nije uvela sankcije Ruskoj Federaciji. Ostali smo vojno neutralna zemlja i na kraju smo počeli da proizvodimo brodove u Sremskoj Mitrovici nakon dve decenije. Sve u svemu, dame i gospodo narodni poslanici, smatram da su ovi zakoni jako dobri, pogotovo dozvolite jednu rečenicu na kraju o Zakonu o javnim preduzećima, da citiram opet ekspoze gde na stranici 19. pored ostalog kaže se u ekspozeu predsednika Vlade, citiram – doneti zakon o javnim preduzećima, definisanje upravljanja i kontrole u javnim preduzećima, način izbora, smenjivanje i odgovornosti menadžera, završen citat. Upravo ovo gospodine ministre je realizacija ovoga iz ekspozea. Poštovani građani Srbije i narodni poslanici tako to radi ova Vlada gospodina Vučića i SNS, po sistemu – napisano – ostvareno. Hvala vam lepo.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Perić.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa kolegama, dragi moji prijatelji poslanici i poslanice, pokušaću da vam dočaram obične slike iz života naroda u istočnoj Srbiji i kako mi gledamo na ovaj zakon jer i sam pripadam tom narodu i delimično moram da mislim kao oni. Mislim da je zakon dobar, ali da je trebao da se donese mnogo pre, da je situacija mnogo lošija u ovom momentu nego što je bila, ali je dobro što sada možemo da učinimo nešto da se stanje popravi. Vi ćete gospodine ministre imati težak put da izvojete pobedu i da ovaj zakon uspe da ubere plodove. Imaćete mnogo prepreka, ali vi ste vizionar, čovek koji ima viziju i nadam se da ćete uz nas i sve ljude koji dobro misle ovoj zemlji uspeti u tome. Situacija u istočnoj Srbiji je mnogo loša i pored toliko malo preduzeća koja su ugašena, tri ili četiri javna preduzeća su u lošem stanju. Nama je Zaječar na izdisaju, gori na kolenima. Ako je RTB zamišljen da bude motorna snaga razvoju istočne Srbije, on to mora da ostane, ali mora to drugačije da radi. Resavica treba da opstane i da ljudi koji tamo rade imaju mesto i imaju prihoda da prehrane svoje porodice. Moramo shvatiti da više bacanja para i ulaganja bez smisla ne postoji i to ne daje nikakav rezultat. Danas su potrebni iskusni menadžeri sa puno energije, a ne ljudi koji misle da mogu čarobnim štapićem da urade sve. Ako se opredelimo za takav prikaz ovome, mi ćemo uspeti jer imamo i mogućnosti i znanje i ljude koji to znaju da rade. Napravili smo posle izbora jednu veliku grešku. Dosta kadrova je iz prošle vlasti i mi smo ih ostavili da budu na istim radnim mestima sa nadom da ćemo ih mi kontrolisati, da ćemo moći da ih nateramo da rade ono što mi želimo. Nismo uspeli u tome. Mislim da je to bio pogrešan potez, ali zato od sada na dalje moramo raditi i misliti drugačije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić.
Zahvaljujem predsedavajući. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, voleo bih da mogu da se obratim i poslanicima opozicije, ali nažalost u sali nema ni jednog predstavnika opozicije. Mogli su da ostave barem jednog, da pokažu poštovanje ne prema nama, nismo mi bitni tu, ali da pokažu poštovanje prema svojim biračima i prema ljudima koji to podržavaju. Ovako pokazuju elementarnu neodgovornost, ali dobro, kako seju tako će i da žanju. Danas imamo nekoliko izuzetno važnih zakona koji su na dnevnom redu. Pokušaću da govorim pre svega o zdravstvu i odmah na startu da kažem smo u zdravstvu mnogo uradili i to je činjenici, ali da imamo još uvek mnogo toga da uradimo da bi zdravstvo bilo kvalitetnije i da bi zdravstvo bilo efikasnije. Ono što daje nadu, što na neki način izaziva radost i optimizam to je da smo na objektivnoj lestvici Evrope, Evropa ima svoju instituciju koja se zove Evropski zdravstveni potrošački indeks, kako bi se to moglo prevesti, gde oni prate rad svih zemalja, 35 zemalja Evropa, a od toga je 28 zemalja članica EU. Tu smo 2012. godine bili poslednje mesto, zakovani za dno Evrope. Danas smo uspeli da se podignemo pet mesta i uspeli smo da preteknemo čak i neke zemlje EU. To su objektivni kriterijumi, to je 48 pokazatelja u šest oblasti u zdravstvu koje se prate, pre svega prati se pravo na obaveštenost pacijenata i pravo na njihovo lečenje, zatim pristup zdravstvenoj zaštiti, treće - obim i područje usluga u zdravstvu, četvrto - ishod lečenja, pet - prevencija i šest je korišćenje farmaceutskih proizvoda. Po tom izveštaju Srbija je 2015. godine ostvarila 554 boda od mogućih 1.000. Imali smo rast od 81 boda u odnosu na 2014. godinu, što je najveći rast koji je ikad jedna zemlja napravila u Evropi kada je u pitanju zdravstvena zaštita. To su izveštaji predsednika Erna Bjornberga, koji je javno pohvalio Srbiju i to su egzaktni podaci, to nisu priča ni naša ni priča opozicije, to je jednostavno ono što je život. Možda mi to u svakodnevnom životu se toliko ne primećuje, ali to je dokaz da Srbija svakako ide napred i to je dokaz koji niko ne može da obori. Na kraju krajeva urađeno je jako mnogo, urađeno je u Srbiji i dato preko 1.000 specijalizacija, krenuo je program transplantacija, ugrađen je gama nož koji je na desetine i stotine naših pacijenata išlo u Tursku i zemlje Evrope da radi određene intervencije, kad su u pitanju metastaze na mozgu i druge neke stvari na mozgu. Danas to Srbija ima i svakodnevno radi. Zatim, od Zoinog zakona samo na lečenje u inostranstvo poslato je 200 dece. Do skoro to je bila misaona imenica da se odrede bilo kakva sredstva da bi se lečili, itd, itd. Ali, ono što je strašno, izgubili smo bod u tom nekom kriterijumu koje ćemo mesto imati u Evropi, bod na davanje vakcina za decu. Zato što se broj vakcinisane dece prošle godine smanjio u našoj zemlji, a smanjio se zbog neke ludačke kampanje određenih ludaka i ludača po društvenim mrežama, koje su pozivale građane da ne izlaze da vakcinišu decu, tobož da će ih dovesti do autizma ili do nečega što je potpuno van svake pameti i neutemeljeno u bilo kojim naučnim i drugim razmišljanjima. Na taj način su uspeli da pokolebaju neke roditelje i evo, već je Evropa reagovala i smanjila nam je taj bod, a mi bismo sa tim bodom još više napredovali u toj lestvici. Nadam se da će ovo društvo i da će svi razumni, umni ljudi, ljudi iz struke i znanja učiniti sve da ipak kroz to zdravstveno vaspitanje objasne koliko je važno to vakcinisanje i koliko je potrebno u toj borbi upravo protiv zaraznih bolesti o kojima danas i raspravljamo. Ono što bih još, samo vrlo kratko, želeo da kažem, a to je oko privatno-javnog partnerstva. Mislim da je Srbija najzad uspela da obezbedi uslove da može da ovakvim zakonom da ga izmeni i da krene aktivno u davanje mogućnosti privatnim kompanijama da zajedno sa javnim sektorom može da stvara i ulaže u velike investicije. Mi smo uspeli zemlju da stabilizujemo. Stabilizovane su javne finansije. Zemlji više ne preti nikakav bankrot, napravljen je poslovni privatni ambijent, privredni, koji može da napravi mogućnost da privatne kompanije, stvari da su na kraju krajeva međunarodni odnosi koji su takvi, koji garantuju stranim investitorima da ovde mogu da ulažu svoj novac. U tom smislu, ovaj zakon je svakako jedna velika podrška i mogućnost, da zajedno sa investitorima rešimo velike probleme koje danas u državi imamo. Ono što je meni interesantno i što bih ja, pošto se bavim na neki način, između ostalog, i tom ekologijom i mogućnošću da pokažem na koji način sad možemo rešiti, kada je u pitanju onaj problem sa otpadom i deponovanjem otpada i s jedne strane i prečistača otpadnih voda sa druge strane. Srbija tu ima takav problem da je procena Evrope, a i naša, da nam je potrebno najmanje šest milijardi evra da rešimo problem prečistača i da rešimo problem regionalnih deponija. Ako uđemo u sistem, privatnog javnog partnerstva, ako otvorimo vrata i napravimo tender koji će biti jedinstven za čitavu Srbiju, da Vlada može da ga kontroliše, da možemo da dovedemo strane investicije, a moći ćemo, ja ovde sasvim odgovorno tvrdim da za tri godine ćemo rešiti sve probleme kada je u pitanju ekologija, kada je u pitanju deponovanje otpada i kada su u pitanju prečistači otpadnih voda u Srbiji. Nama je potrebno pod hitno i brzo da radimo, kada je u pitanju javno-privatno partnerstvo jer se to brzo vraća taj novac koji će Srbija možda izgubiti zbog toga što će neko drugi upravljati auto-putevima, metroom, mostovima, deponijama ili prečistačima. Ali, niko do sada nikad nije na leđima odneo iz te zemlje ni auto-put ni ništa, to ostaje ovoj zemlji, ali koliko će benefita biti što ćemo mi kroz bolju infrastrukturu dovesti investitore i napraviti i pokazati da smo zemlja koja je rešila svoje ekološke probleme, koja je napravila uslove da ti ljudi ovde dođu da investiraju, to je od neprocenjive vrednosti. Zato treba pod hitno i na prvom mestu Srbija treba da stavi mogućnost koncesija i privatno javnog partnerstva i da se ubrzanim tempom razvija kada je u pitanju ta infrastruktura, jer će se to jako brzo njoj i vratiti. Puna podrška ovim zakonima, mislim da će ovo biti još jedan korak napred onom osnovnom cilju, a to je stvaranje jedne odgovorne, poštene, moderne i naporne Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Hvala gospodine predsedavajući. Pretpostavljam da imamo dovoljno vremena kao poslanička grupa. Dame i gospodo narodni poslanici, meni je uvek zadovoljstvo kada pred sobom imamo zakone koji jačaju našu privredu, jačaju njenu konkurentnost, koji stvaraju prostore za nove poslove, koji popravljaju privredni ambijent u Srbiji. uvek takve zakone treba pažljivo sagledati, dati sve od sebe da se eventualno poprave. Ja se nadam da kroz ovaj veliki broj amandmana da će biti i takvih predloga i da se jednostavno privreda u Srbiji ojača, da se stvore nove mogućnosti i mogućnosti kao što rekoh za nove poslove. Jedan od zakona o kojem se danas dosta govorilo jeste Zakon o javnim preduzećima, ali to je zakon koji zaslužuje veliku pažnju i građana i narodnih poslanika jer javna preduzeća u prethodnom periodu su na neki način bila izuzeta iz svih onih tranzicionih promena pre svega smo se bazirali na društvena preduzeća, na realni sektor, na finansijski sektor, ali nije se imalo dovoljno snage da u prethodnom periodu poradimo malo više kada su u pitanju javna preduzeća, a javna preduzeća čine dobar deo srpske privrede i od izuzetnog su značaja i za budućnost naše privrede. Uspeh reformi u narednom periodu meriće se pre svega činjenicom koliko ćemo uspeti da pod kontrolu stavimo javna preduzeća, da javna preduzeća budu efikasnija nego što su danas, da ostvaruju profit da taj profit vraćaju u budžet Srbije, jer društvo je u dugom nizu godina jako puno ulagalo u njih, da gubici u javnom preduzeću u narednom periodu budu što je moguće manji. U jednom delu su oni neminovni kada je u pitanju socijalna politika koju nažalost vode pojedina javna preduzeća. Ali, kada su u pitanju preduzeća koja se nalaze na tržištu, a javna su preduzeća, njihova efikasnost u narednom periodu, naravno i profitabilnost mora da bude znatno veća. Od 2014. godine kada se ovoj Vladi pružila prilika da vrši vlast, ja mislim da su učinjeni prvi koraci da se situacija u javnim preduzećima polako popravlja. Ovo je samo još jedan korak. Pred nama je jako veliki posao, jer je svako javno preduzeće priča za sebe, ima svoje probleme, ima svoje dobre strane, ima svoje mane. Nisu sva u situaciji da eventualno uđu u neki proces privatizacije ili u proces javno privatnog partnerstva. Računam da u narednom periodu sa jedne strane, vodeći računa da njihovi troškovi budu što manji, a sa druge strane obavezujući se i kao društvo i kao država i kao politički akteri. Sve manje od javnih preduzeća očekujemo da imaju socijalnu funkciju, jer to je jedini način da možemo na jedan pravi i realan način da merimo njihovu efektivnost, njihovu efikasnost, efikasnost njihovog poslovanja. Ovaj zakon daje jedan jako ozbiljan iskorak, pre svega kada je u pitanju kvalitet menadžmenta, kada je u pitanju kvalitet nadzornih odbora, jer to je ono što je nedostajalo u javnim preduzećima, čini mi se do sad, ili to nije bilo u dovoljnoj meri naglašeno. Znači, ovaj zakon bitno uteže taj deo, inokosni organi bivaju pod kontrolom, kako osnivača, tako i ministarstva, ali i kada je transparentnost u poslovanju nudi neka rešenja koja su znatno bolja nego što smo ih imali do sada. Ja bih par reči samo da kažem o jednom zakonu koji smo, čini mi se, zapostavili, a to je Zakon o poreskom postupku i poreskoj administraciji. Pre svega, ovo želim da kažem zbog građana koji nas gledaju i čini mi se da u dosadašnjoj raspravi nisu imali dovoljno informacija šta donosi ovaj zakon. Za ovaj zakon Vlada i ministarstvo zaslužuju svaku pohvalu. Vlada i ministarstvo su prepoznali da u trenutku kada se sprovode reforme, kada neminovno pada privredna aktivnost, preduzetnici, mala i srednja preduzeća imaju sve veći problem sa likvidnošću i omogućili su na ovaj način da se eventualno u onim subjektima koji imaju problem sa plaćanjem poreza dođe do reprograma poreskih opterećenja do 60 meseci, čime su stvorili prostor da se mala i srednja preduzeća, a i fizička su obuhvaćena ovim zakonom, finansijski rasterete, da se normalizuje njihovo poslovanje, da se očuvaju radna mesta u trenutku kada idemo u sve ozbiljnije restrukturiranje kompletne privrede i da se podstiče privredna aktivnost koliko je god to moguće u ovom trenutku. Znači, bitno je da se kaže da, kao što rekoh, imamo odlaganje plaćanja dugova na rate i imamo otpis obračunate, a nenaplaćene kamate i to za dugove koji ne prelaze dva miliona dinara. To je ono što je bitno za mala i srednja preduzeća, za naše preduzetnike, kao i da će kamata nakon tog dogovora sa poreskom upravom biti na nivou referentne kamatne stope koja je preko 4%, što je i te kako bitno za preostala dugovanja, a ne ovako velika kakva je bila do sada. Dakle, i ovi drugi zakoni koji su u ovom trenutku pred nama su izuzetno dobri, u korist privrede i imaćemo prilike da kroz amandmane prodiskutujemo o datim rešenjima. Kao što rekoh na početku, nadam se u nekom delu i da ih unapredimo. Svaka podrška i svaka čast Vladi za zakone koje je danas pripremila za nas. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vesna Rakonjac. Izvolite.
Hvala. Poštovani ministre sa saradnicima, drage kolege, ja ću veoma kratko govoriti o zakonu koji ne da treba da bude donešen po hitnom postupku, a to je Zakon o javnom zdravlju, nego zakon koji treba da bude donešen po najhitnijem postupku. Dvanaest i više godina traje mukotrpna borba svih lekara, preventivnih grana, specijalista higijene, epidemiologije, socijalne medicine za jedan ravnopravni odnos i za poštovanje. Prethodna vlast, prethodni režim DS urušio je sve, pa i zdravstveni sistem i zavode za javno zdravlje potpuno izbrisao sa liste praktično zdravstvenih ustanova. Zahvaljujući entuzijazmu i borbi i lekara i saradnika koji su zaposleni u zavodima za javno zdravlje, danas imamo nov zakon i ja sam dužna da se zahvalim našem ministru sa saradnicima što je prepoznao važnost javnog zdravlja i što je to na pravilan način prezentovao Vladi Srbije, a ona sprovela u delo i ovakav zakon danas nama prezentuje. Možemo danas da odahnemo i mi kao i specijalisti medicine rada koji su takođe obuhvaćenim ovim zakonom. Smatram da je ovo samo početak da se vrati dostojanstvo preventivi u Srbiji. Moram još jednom da istaknem, lekari i saradnici u zavodima za javno zdravlje su diskretni ljudi, nenametljivi i to je dobro. Ako u jednoj državi oni nisu zastupljeni u televizijskim emisijama, ako nisu na svim tv kanalima to je dobro. Znači, da je epidemološka situacija mirna, a država stabilna. Mi odgovaramo za zdravstveno stanje nacije i nama je velika odgovornost. Uspeli smo da sačuvamo zdravlje nacije, a sada idemo dalje u nove pobede da podignemo privredu i da ostvarimo ono što je naša Vlada zacrtala. Moram da se osvrnem na par komentara mojih kolega kada je Zakon o zdravstvenoj zaštiti stanovništva odzaraznih bolesti u pitanju, mislim da tim koji dobija ne treba menjati, a tim koji dobija je imunizacija. Mnoge bolesti i tuberkuloza i difterija, upravo su redicirana, odnosno iskorenjene imunizacijom. Ne treba eksperimentisati, mislim da bi nas to skupo koštalo. Postoje tako rezistentni novi slojevi da ne znamo šta bismo dobili ako dođemo u situaciju da lečimo pacijente koji su oboleli. Znači, preventiva podrazumeva i imunizaciju, a tu spada i obavezna imunizacija lekara od hepatitisa B. Prema tome, to je nešto što je neophodno. Možemo razgovarati o tome. Možemo diskutovati, ali to je ipak tim koji dobija. Hvala još jednom Vladi. Hvala još jednom ministarstvu što su imali razumevanja i po prvi put u budžetu stavili i budžetiranje javnog zdravlja u Srbiji. Hvala vam.
Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne.) Pošto se niko ne javlja za reč, zaključujem zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka od 1. do 14. tačke dnevnog reda. Sa radom nastavljamo sutra, u 19,00 časova.