Gospodine Duliću, kada se prekida sednica obično se zapamti gde ste stali, gde je stala rasprava, pa kada se sutradan nastavlja sednica nastavlja se tamo gde je prekinuta. Prekinuta je onog momenta kada ste bili u obavezi da mi date reč po Poslovniku. Vi ste juče grubo prekršili član 27. Poslovnika Narodne skupštine. Danas sam morao da izađem zbog javnosti, jer je onaj naprasni prestanak sednice i prekid od sinoć ostao nejasan za publiku, ljudima uopšte nije jasno zašto ste vi prekinuli sednicu. Vi ste prekinuli sednicu u onom trenutku kada su se javili poslanici SRS-a da vam ukažu da vi jednostavno ne smete tako da vodite sednicu kako ste to radili sinoć. Vi ste demonstrirali sinoć jedan princip da sve što uradi Demokratska stranka u ovoj sali, kada je u opoziciji, onda je to demokratski standard i vrhunac demokratije. Ukoliko to isto uradi neka druga politička stranka, onda je to opstrukcija parlamenta, povreda Poslovnika, onda je to ono što volite da kažete vi iz tog demokratskog bloka - primitivizam. Ako Demokratska stranka deset meseci nije ulazila u zgradu Narodne skupštine, da budem precizniji u salu Narodne skupštine, nije učestvovala u radu, to je bila njihova politička odluka. Meni nikada ne bi palo na pamet da ih zbog toga kritikujem. Vi ste juče napravili jednu vrlo neumesnu paralelu, pozivajući se upravo na onaj član Poslovnika na koji se pozivao i Predrag Marković kada je pokušavao da kritikuje ponašanje Demokratske stranke u Narodnoj skupštini. Samo da vas podsetim, gospodine Duliću, tokom jučerašnje rasprave ja sam vas više puta obaveštavao i upozorio da ne pravite greške koje su pravili neki prethodni predsednici Narodne skupštine. Naravno da sam to uradio dobronamerno, jer sam osetio da idete ka tome i prosto se videlo da srljate ka povredi Poslovnika. Zamolio bih vas da se ubuduće držite ovog poslovnika, a s obzirom da je nemoguće da date razuman odgovor na ovo što sam naveo kao povredu Poslovnika, ja očekujem da će se u danu za glasanje i o ovoj povredi izjasniti Narodna skupština.
Zahvaljujem. Na član 5. razdeo 3. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Vlada Republike Srbije nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? Izvolite, narodni poslanik Dejan Mirović.
Dame i gospodo, amandmanom se traži izmena nadležnosti Kancelarije za pridruživanje EU. Potreba za ovom promenom proističe iz najvećeg problema naše ekonomije, a to je spoljnotrgovinski deficit. Uostalom, i predlagač zakona o budžetu priznaje da je spoljnotrgovinski deficit već duže vreme najveći makroekonomski problem naše privrede. Predlagač navodi da je u 2007. godini došlo do, citiram, "visokog rasta spoljnotrgovinskog deficita". Takođe, prema procenama Ekonomskog instituta, spoljnotrgovinski deficit će u ovoj godini dostići oko 8,5 milijardi evra. Ekonomista Mlađan Kovačević predviđa da će u ovoj godini spoljnotrgovinski deficit dostići rekordnih 9,3 milijardi dolara. Urednik "Monitora" Fonda za razvoj ekonomske nauke dr Pavle Petrović iznosi da je u prva tri meseca ove godine rast spoljnotrgovinskog deficita bio veći od rasta BDP-a. Dame i gospodo, jasno je da je spoljnotrgovinski deficit posledica jednostrane i nerealne ekonomske politike koja forsira izvoz u EU, iako naši privrednici na tom tržištu nemaju nikakvu šansu pored nemačkih i francuskih monopola. Ta činjenica se posebno priznaje čak i u nacionalnoj strategiji Srbije za pristupanje EU iz juna 2005. godine. Na primer, na strani 59. tog državnog dokumenta piše da je rast spoljnotrgovinskog deficita, citiram, "dramatičan". Zatim se na strani 79. konstatuje da se najveći procenat trgovinskog deficita generiše u razmeni sa EU, preko 50%. Na strani 57. preporučuje se da se vrednost izvoza poveća, citiram: "efikasnijim korišćenjem sporazuma o slobodnoj trgovini sa Rusijom". Naglašavam, sa Rusijom, a ne sa Evropskom unijom. Dakle, brojni ekonomski podaci ukazuju da je potrebno preispitivanje nadležnosti Kancelarije za pridruživanje EU u kontekstu ovog amandmana. Na takav zaključak nas upućuje i nepristrasna analiza iskustava istočnoevropskih zemalja, novih članica EU. Nažalost, takvu analizu ne obezbeđuje Kancelarija za pridruživanje EU, iako je to bila njena dužnost. Naprotiv, prema podacima iz ankete koja je rađena za potrebe Kancelarije za pridruživanje u 2006. godini 41% anketiranih je izjavilo da nije informisano o procesu pridruživanja EU, a 32% da je samo delimično informisano. Dakle, naši građani nemaju prave podatke o negativnim efektima pridruživanja Evropskoj uniji, iako je Vlada Srbije bila dužna da im to obezbedi. Na primer, naši građani su bili uskraćeni za sledeće podatke koje su izneli američki državni organi. Od 2000. do 2005. godine spoljni dug deset istočnoevropskih zemalja, novih članica EU, porastao je za 150 miliona evra. Mađarski spoljni dug je u prvoj polovini 2006. godine dostigao 80 milijardi evra. Spoljni dug je nastavio da raste, iako je, po rečima mađarskog ministra finansija Vereša, veći deo sredstava od prodaje aerodroma u Budimpešti 2005. godine utrošen za otplatu spoljnog duga. Veliki neredi u Budimpešti imali su uzroke i u činjenici da je Mađarska imala u 2006. godini budžetski deficit od 7,7 milijardi evra. U prvoj polovini 2006. godine poljski spoljni dug je dostigao skoro neverovatnih 110 milijardi evra. Prema podacima iz poljskih izvora, pre učlanjenja u EU nezaposlenost u Poljskoj je iznosila 12,4%. U 2006. godini ona je dostigla 18,8%. U periodu od 2004. do 2006. godine iz Poljske se iselilo oko dva miliona Poljaka. Oni danas na Zapadu rade najgore i najslabije plaćene poslove. Cene nekretnina u osam istočnoevropskih zemalja članica EU su porasle za 100% nakon 2004. godine. Dakle, ako odbacimo ideološku ostrašćenost i fraze o nekakvom evropskom putu, uvidećemo da je Evropska unija dobar projekat, ali samo za zemlje Zapadne Evrope. U tom kontekstu naša ekonomska strategija treba da se orijentiše ka ruskom tržištu, a ne ka tržištu EU, upravo na onaj način koji predlažemo u amandmanu. Podsećam vas, imamo jedinstven ugovor o slobodnoj trgovini sa Ruskom Federacijom. Taj ugovor je naša najveća razvojna šansa. Nažalost, taj ugovor nije ratifikovan u ruskoj Dumi, iako se u 90% slučajeva koristi u praksi, često od strane inostranih preduzeća u našoj zemlji. Prethodna vlada je netačno najavljivala ratifikaciju tog ugovora za prvi kvartal ove godine. Poznato je i da zbog ugovora o slobodnoj trgovini sa Ruskom Federacijom zapadne firme žele da sarađuju sa našim firmama. To potvrđuju izjave direktora Kancelarije italijanskog Instituta za spoljnu trgovinu, slovenačkog privrednog predstavnika u Beogradu i konkretni primeri saradnje kao što je ona između "Goše" i nemačke firme "Geng". Amandman treba prihvatiti zato što je u 2006. godini robna razmena između Rusije i Srbije dostigla 1,8 milijardi evra. U prva četiri meseca ove godine robna razmena je dostigla 700 miliona evra. Dakle, Rusija je bila prvi partner Srbije, sa učešćem u robnoj razmeni od 16,1%. Takođe, iz Rusije smo uvezli u prva tri meseca ove godine robe u vrednosti od 486 miliona evra, dakle više nego iz Nemačke i Italije zajedno. U oblasti energetike upućeni smo na Rusku Federaciju više nego na EU. U toj oblasti osnov naše saradnje trebalo bi da bude međudržavni sporazum između Vlade SRJ i Ruske Federacije iz 1996. godine. Procenjuje se da bi samo od tranzitnih taksi od gasovoda koji bi prolazio kroz Srbiju naša zemlja zarađivala 150 miliona evra godišnje. Takođe, nadležnosti Evropske kancelarije treba promeniti zbog novih globalnih okolnosti. Kao što piše nemački "Velt", Rusija je danas ponovo velika globalna sila. Na primer, Evropska unija je 24% prirodnog gasa uvozila iz Rusije u 2004. godini. Po pojedinim zemljama to izgleda ovako: Italija 28%, Nemačka 39%, Austrija 65%. Ruska državna kompanija "Gasprom" je u 2006. godini bila među deset najvećih svetskih kompanija po tržišnoj vrednosti. Akcije "Gasproma" su u tom periodu dostigle tržišnu vrednost od 150 milijardi evra i bile su vrednije od akcija velikih kompanija kao što su "Tojota" ili "Volmart". Rusija je u 2006. godini imala budžetski suficit od 48,7 milijardi evra. Sa druge strane, Nemačka i Francuska su u istom periodu imale budžetski deficit. Takođe, u Rusiji opada nezaposlenost, a u EU ima 20 miliona nezaposlenih. Jeljcinova Rusija je 1995. godine ostvarila deficit od šest milijardi evra u trgovini sa EU, ali 2003. godine Brisel je u trgovini sa Putinovom Rusijom zabeležio deficit od 18 milijardi evra. Ruske devizne rezerve su u 2006. godini bile šest puta veće od nemačkih. Ruski stabilizacioni fond je dostigao 75 milijardi evra u aprilu ove godine. Prema procenama eksperata Svetske banke, on će do 2030. godine dostići 1.700 milijardi evra. Dame i gospodo, predlagač zakona o budžetu je u kalkulaciji o inflaciji, kursu dinara i kontroli rasta cena u javnom sektoru uračunao i cenu nafte, ali upravo ta prognoza nam ukazuje na neophodnost saradnje sa Ruskom Federacijom kao glavnim partnerom i opravdanost ovog amandmana. Rusija je 2005. godine proizvodila devet miliona barela nafte dnevno, a od toga izvozila sedam miliona barela. Prema podacima OPEK-a, Rusija je u junu 2006. godine proizvodila 46.000 barela dnevno više od Saudijske Arabije. Dakle, Rusija je bila najveći proizvođač nafte na svetu. Međunarodna agencija za energiju predviđa da će 2010. godine Rusija proizvoditi 10,6 miliona barela nafte. Sa druge strane, Evropska unija je 2004. godine uvozila 11 miliona barela nafte dnevno. Na kraju, prema procenama koje je na Međunarodnom ekonomskom forumu izneo potpredsednik ruske Vlade Sergej Ivanov, ruski BDP po glavi stanovnika će do 2020. godine dostići oko 22.000 evra. Dakle, Kancelarija treba da uskladi svoje nadležnosti sa našim ekonomskim interesima i novim globalnim okolnostima. Tačnije, treba da usmeri svoju aktivnost na saradnju sa Ruskom Federacijom, onako kako to tražimo u amandmanu. Jedino tako možemo ostvariti ciljeve koje predviđa predlagač u zakonu o budžetu: makroekonomska stabilnost, dinamičan privredni rast, rast zaposlenosti i standarda građana.
Za Poslaničku grupu manjina narodni poslanik Rajko Đurić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po Poslovniku, član 226. Moje pitanje je upućeno vama, gospodine predsedniče. Demokratija se vidi i iskazuje ne samo u radu u ovoj sali ovde već i u našim sobama, tj. u uslovima koji nam omogućavaju valjan i efikasan rad. Ne znam da li vi, gospodine predsedniče, znate da sam ja verovatno jedini poslanik koji nema radnu prostoriju; sa gospođom Dušicom Markov, sekretaricom, delim radnu prostoriju, koja služi za odlaganje kafe, novina itd. U međuvremenu sam obavešten da je bilo nađeno rešenje da i ja dobijem sobu. Međutim, neki od sekretarčića Skupštine rekli su da je ta soba predviđena za neke službe. Ja ne znam koje sve službe imamo, da li imamo i te službe koje nas eventualno prisluškuju, pa su onda one po tome u povoljnijem položaju. Izričito zahtevam da se u toku dana za mene obezbede odgovarajući radni uslovi. U protivnom, ja to kažem iako nisam čovek od skandala, ali izgleda da me neko primorava da svoja radna i poslanička prava branim na taj način, izneću svoj pisaći sto pored lifta. Neka se vidi odnos prema ciganskim poslanicima u ovoj zemlji, jer očigledno je to indeks diskriminacije prema poslanicima nacionalnih manjina. Dakle, ja sam jedini poslanik koji do današnjeg dana nema svoju sobu. Oprostite, molim vas, ja sam jutros vas zamolio, vaša sekretarica se nije javila. Zamolio sam gospodu koja su sekretari, oni se nisu javili. To znači da sekretari određuju prava poslanika. To je moglo i može samo u totalitarnim državama, a u demokratskim državama, a ja verujem da je ovo demokratska država, sekretar ne može da određuje prava narodnim poslanicima. Ja ću inicirati da se ti službenici kazne. A vaša je dužnost, gospodine predsedniče, jer ja pripadam onoj filozofskoj struji koja se zove ortopedija duha, vi ste ortoped i osnovno pravilo filozofije ortopedije duha glasi – uspravno stajati jeste glavno i osnovno što čovek treba i mora da nauči.
Hvala vam puno. Problem će biti rešen u toku dana. Nismo ni znali za taj problem. Da ne produbljujemo dalje, hvala puno. Po amandmanu se javio narodni poslanik Zoran Krasić. Poslanička grupa SRS ima još tri minuta. Izvolite.
Ja se nadam da su građani koji su pratili TV prenos imali prilike da čuju ovo što je gospodin Dejan Mirović rekao povodom ovog amandmana, pošto je u sali bila galama pa poslanici baš nisu mogli to da čuju. Ali vam skrećem pažnju, gospodo poslanici, da uzmete stenogram izlaganja gospodina Dejana Mirovića. On je magistar pravnih nauka koji prati ove relacije Istok - Zapad, objavio je nekoliko knjiga u kojima je pokušao da naučnim metodama dođe do neke naučne istine, do nekih zaključaka. Kada se stavi crta posle tih njegovih istraživanja, svaki korak prema EU je veliki minus za Republiku Srbiju, za sve naše potencijale i za sve naše građane. Ja bih vam preporučio tu knjigu Dejana Mirovića, koja je zasnovana na analizi podataka EU, podataka naše zvanične statistike, podataka svih naših instituta koji su se bavili ovim fenomenom. Vratiću se na ovaj amandman. Ova kancelarija košta 77 miliona dinara. Rekao bih, radi građana, da bi shvatili o kojoj se kancelariji radi, obično se u ime te kancelarije pojavljuje jedna plava gospođa, Tanja Miščević, koja govori o epohalnoj perspektivi ili, što obično Solana kaže, Srbiji treba ponuditi evropsku budućnost, evropsku perspektivu. To je ne samo ona šargarepa na nekom štapu, nego je to nešto daleko, nedodirljivo. Ona je promoter te tzv. politike evropskih integracija. Pošto malo u njenim rečenicama ima govora o ekonomiji, ona je prepoznatljiva po onoj rečenici - puna saradnja sa Hagom. Znači, i ta kancelarija se razlikuje od Nacionalnog saveta samo u ciframa i brojkama koliko će da se potroši. Znači, to je sve jedna te ista grupa. Samo ću vas obavestiti koliko ima zaposlenih u toj Kancelariji za pridruživanje EU; bilo je 36, a sada će biti 52. Vidite, Kancelarija za saradnju sa medijima ima ukupno 33 zaposlena i sada, ako se uporede ove ekonomske klasifikacije koje se tiču plata, videćete da su, otprilike, plate u masi iste, ista su izdvajanja. Kancelarija za saradnju sa medijima, vidite u 411, ima sumu od 31,3 miliona dinara. Kancelarija za pridruživanje EU... (Predsednik: Molim vas, isteklo vam je vreme od tri minuta, možemo i kasnije da nastavimo. Isteklo vam je vreme, 3 minuta i 10 sekundi, ipak pročitajte to do kraja.) Nije problem. Vidite, velika je razlika u broju zaposlenih. To je dokaz da ste nešto pogrešno planirali, verovatno. Skrenuo bih vam pažnju, gospodine ministre, na još jednu vrlo važnu činjenicu. Ova Kancelarija za pridruživanje EU dobiće 13,5 miliona dinara iz inostranstva. Neko nam pomaže parama da ta plava gospođa, Labusov kadar u Vladi, ispriča neku lepu pričicu o EU. To građani Srbije moraju da plate 77 miliona dinara. Potpuno nepotreban trošak za Republiku Srbiju, tim pre što EU na nas, verujem, čak i ne računa.
Hvala puno. Da li još neko želi reč povodom amandmana? (Ne.) Na član 5. razdeo 3. amandman je podneo narodni poslanik Slaviša Topalović. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Vlada je odbila ovaj amandman. Da li još neko želi reč? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Predrag Stošić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 5. razdeo 3. u glavi 3.9 naslov "Služba Koordinacionog tela Srbije za opštine Preševo, Bujanovac i Medveđa" menja se i glasi: "Fond za razvoj Republike Srbije". Obrazloženje: dosadašnja politika Vlade Republike Srbije nije dala očekivane rezultate i poboljšala uslova života i smanjila međunacionalnu netrpeljivost. Jedan od razloga za to je i što su predsednici opština trošili novac dat od Republike ne poštujući ravnomernost razvoja opština. Jedini kriterijum je bio, pri trošenju tih sredstava, broj birača koji su glasali za njih. Bolje je usmeriti ova sredstva u Fond za razvoj Republike Srbije, imajući u vidu sadašnje stanje u privredi. Kada je reč o radu Koordinacionog tela, kao i njihovog predstavnika Sime Gazikalovića, ističem da rezultata na jugu Srbije nema. Znači, ovaj Sima Gazikalović se pojavio prvi put u javnosti tek na ovoj vanrednoj sednici Skupštine u Bujanovcu, gde nije rekao nijednu reč. Znači, u javnosti ga uopšte nema. Na početku, kada je bilo formirano ovo telo, bilo je reči da će oni non-stop izlaziti u javnost i pokušavati da reše određenu problematiku na jugu Srbije. Znači, formiranje ovog tela je bilo uslovljeno smirivanjem sukoba podstaknutih od grupa pojedinih Albanaca koji su želeli da prikažu da su u neravnopravnom položaju. To, svakako, nije bilo istina. Podaci ovog tela danas nisu dostupni javnosti, niti se njihovi predstavnici pojavljuju u medijima kako bi nas informisali o svom radu. S pravom se postavlja pitanje da li ih neko uopšte kontroliše i kome polažu račune. Pošto su njihovi rezultati na jugu Srbije nikakvi, SRS ovim amandmanom predlaže da se sredstva koja su se do sada ulagala u ovo telo preusmere u Fond za razvoj Republike Srbije, koji će ih, nadamo se, uložiti u ravnomerni privredni razvoj svih opština na jugu Srbije, koje su trenutno, prema svim pokazateljima, najsiromašnije u Srbiji. Napominjem da je stopa nezaposlenosti u Srbiji 27 posto, a na jugu Srbije u Pčinjskom regionu 63 posto. Podsećam stranke vladajuće većine na njihova predizborna obećanja o izdvajanju većih sredstava za brži privredni razvoj ovog dela Srbije, pošto su se do sada toga sećali samo u vreme izbora. Evo vam prilike da usvajanjem ovog amandmana konkretno nešto uradite, pozitivno, za stanovništvo opština juga Srbije. U protivnom, opet ćete svima pokazati da za vas ne postoji Srbija ispod Grdeličke klisure.
Hvala puno. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Izvinjavam se, izvolite, reč ima gospodin Riza Halimi. Po ovom amandmanu? Izvolite.
Gospodine predsedavajući, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, u redu je, ima još jedan amandman koji je poslanik SPS-a takođe podneo na ovu temu. Prvo da konstatujem da se ipak neke neobične stvari ovde odvijaju. Prvo smo imali ukidanje ministarstva manjina, a to je bilo od strane skupštinske većine, a amandmanom poslanika radikala pokušano je da se to spreči; nažalost, ukinuto je i to ministarstvo više ne postoji. Sada imamo amandman SPS-a koji se protivi reduciranju sredstava, a u ovom amandmanu poslanika radikala to se drugačije tretira, u odnosu na Koordinaciono telo. Opet je neuobičajeno da umesto da skupštinska većina, odnosno Vlada bliže zna prilike na tom području, ponavlja nam se sudbina, ponavlja se vreme kada su ministri dolazili do Vranja, a uopšte nisu znali šta se dešava u Bujanovcu i Preševu. Koordinaciono telo, bez obzira kako to bilo ko od političkih subjekata gleda, napravilo je preokret i ipak su tu bili postignuti početni rezultati koji ne mogu da se ospore. Ali, činjenica je da je od 2004. godine napravljena pauza i nijednom do sada nije napravljena analiza šta je od tog programa realizovano, a šta je ostalo nerealizovano. Onda se javljaju ovakve ideje koje, po meni, nemaju dovoljan izvor informacija o tokovima i dešavanjima na našem području. Zato je verovatno gospodin Nikolić iz SPS-a, a ja ne bih mešao to sa partijskim pozicijama, nego isključivo sa tim da je čovek privrednik iz tog područja, pa zna prilike tamo i šteta je ... Ja bih tu izneo kritiku Koordinacionom telu da ima tri zamenika, a juče sam se čuo i sa predsednikom Medveđe i Bujanovca i uopšte nisu upućeni u ovaj predlog koji je Vlada podnela. Ni sam šef Koordinacionog tela nije dovoljno upoznat, kada sa njim obavio razgovor, a čovek je bio u Vladi. Mislim da je nedopustivo kada se radi o jednom veoma važnom programu, koji je sastavljen u Saveznoj i Republičkoj vladi, što je ovde osporeno, u vreme kada je tu bila kriza, kada su bili oružani sukobi, u to vreme je bio prioritet Vlade, da sada to ne mora da bude prioritet u ovim mirnodopskim uslovima, kada može bolje da se radi i kada rezultati mogu biti efikasniji. Zbog čega se sada odjednom zanemaruje to područje i prepušta se ovakvim diskusijama, opet ponavljam, u kojima se vidi jasno da nema dovoljno informacija? Nije tačno da predsednici samovoljno određuju sredstva. Oni moraju dobiti dozvolu od Ministarstva finansija za svaki projekat koji se ostvaruje na terenu. I, to je trebalo nastaviti, jer, jednom sam rekao, to je područje sa šest puta nižim nacionalnim dohotkom po glavi stanovnika u odnosu na prosek države. Kako se uopšte može ova dramatična situacija promeniti, ako nema jednog specifičnog pristupa ove vlade? Ja to u ovom predlogu ne vidim. Nema nijednog opravdanja zašto je to upola smanjeno. Umesto da je bilo analize, umesto da se traži odgovornost, ali uz argumente, ovde se paušalno govori. Po meni, da ponovim, najveća je šteta što se počelo devalvirati i ono što je bio početni rezultat. To je suština. Hvala.
Izvolite, SRS ima još osam minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada sam iznosio obrazloženje ovog amandmana, ja sam nagovestio da je formiranje ovog tela nastalo u vreme sukoba 2001. godine, dakle, onih koji su bili inscenirani da skrenu pažnju međunarodnoj javnosti kako dole Albanci ne uživaju ista prava kao i Srbi. To, međutim, nije bilo tačno. Jeste da su oni imali neke rezultate, i to se odnosilo na infrastrukturu i to uglavnom na mestima gde je većinsko stanovništvo albanske nacionalnosti. Od tada pa do sada, neka me demantuje Riza Halimi, neka izađe i neka kaže šta je Koordinaciono telo uradilo, šta je podnelo, a šta je to što je urađeno na jugu Srbije od strane Koordinacionog tela, i kada su se poslednji put obratili javnosti. Znači, nema potrebe, a ja mislim da se i vi slažete sa tim ... Meni je drago što ste vi osudili onaj protest u Preševu gde su vaše pojedine kolege tražile prisustvo NATO snaga na jugu Srbije i da se ove opštine Preševo, Medveđa i Bujanovac pripoje Kosovu. Meni je veoma drago što ste vi to osudili kao predstavnik Albanaca sa tih prostora. Kada je reč o ovom koordinacionom telu, stvarno nema nikakvu funkciju dole i neopravdano troši sredstva građana Srbije. Toliko.
Na član 5. razdeo 3. amandman je podneo narodni poslanik Slavko Jerković. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije, a Vlada nije prihvatila amandman. Reč ima narodni poslanik Slavko Jerković. Redosled se ne slaže sa izveštajem Vlade, sa izveštajem Zakonodavnog odbora, ali složila ga je naša služba i ide sve redom.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanici Srpske radikalne stranke iskoristili su maksimalno konstruktivno svoju satnicu kada je bila rasprava o zakonu o budžetu. I ovom prilikom koristimo i amandmane i dozvoljeno vreme u obrazlaganju amandmana, ne zbog vladajuće koalicije, već zbog građana Srbije. Znači, prvenstveno da se čuje glas SRS, da to građani Srbije vide, a ja sam pouzdano proverio da se sve više gleda zasedanje Narodne skupštine. Ja sam podneo amandman na član 5. razdeo 3, glava 3.11 i ekonomsku klasifikaciju 110, sa predlogom da se brišu. Dobili smo stav Vlade sa predlogom da se ovaj amandman odbije, dobili smo mišljenja Zakonodavnog odbora, a moj cilj i cilj SRS i cele poslaničke grupe je da se briše ovaj član. Dakle, iz samog naziva - Kancelarija za saradnju sa Haškim tribunalom, nigde se ne može primetiti da ta kancelarija vodi računa o optuženima pred Haškim tribunalom. Mnogi od vas, zloupotrebljavajući ovu govornicu, pričaju o ratnim zločincima. Gospodo, treba da razlikujete institut prezumpcije nevinosti i kada izađete za ovu govornicu možete samo da pričate o optuženima dok se oni ne oglase krivim. Pre neki dan, kad su poslanici Srpske radikalne stranke izlazili za ovu govornicu i tražili obaveštenje od pojedinih organa Republike Srbije u smislu člana 226, kada je bila u pitanju otmica generala Tolimira, našao je hrabrosti da izađe jedino gospodin Šormaz braneći taj postupak rečima – moram da verujem ovoj i onoj državi, verovatno misleći na Republiku Srpsku. Na kraju je zaključio – šta hoćete vi iz redova SRS, vaš predsednik se dobrovoljno javio i otišao u Haški tribunal, što se ne ugledaju i ostali optuženi na njegov primer? Da, gospodo, jeste to tako. Otišao je profesor dr Vojislav Šešelj dobrovoljno, ali pre odlaska održao je narodni miting u Beogradu i poručio (i sve patriote ove države koji se osećaju tako mogli su da izvuku zaključak) – gospodo, građani Srbije, Srbi, ne dozvolite posle mene da se izruči bilo koji Srbin Haškom tribunalu, neka to budem ja. Idem da se borim ne za sebe, ne da branim sebe, nego da branim srpske nacionalne interese. To je gospodin Šormaz zaboravio da kaže. Ta je poruka bila mnogo bitna, iz više razloga, a ja se lično nadam da će uskoro isti taj profesor dr Vojislav Šešelj da dođe i da održi predavanje onima koji drugačije misle u Srbiji, ovoj vladajućoj koaliciji, kako se štite i brane nacionalni interesi. Za Kancelariju za saradnju u ovoj tački 1. razdeo 3 član 5. glava 3.11 predviđa se za plate, dnevnice (da ne nabrajam sve za šta je tu predviđeno), i za stalne troškove, troškove putovanja, usluge po ugovoru, tekuće popravke i održavanje itd. iznos od 25.522.000 dinara. Iz ovoga nigde ne može da se vidi koliko je od te cifre predviđeno za porodice optuženih pred Haškim tribunalom. Od čega se mi to krijemo, čega se mi to stidimo kroz Predlog zakona o budžetu? Zašto, koji je pravi razlog da to ne bude prikazano kao pomoć licima koja su optužena pred Haškim tribunalom i njihovim porodicama? Verovatno će posle mene da izađe ministar za ovu govornicu i kaže – pa da, to je regulisano odlukom o obrazovanju saveta za saradnju sa Haškim tribunalom. To mene ne može zadovoljiti. Ne može zadovoljiti ni poslanike SRS, iz prostog razloga što ste se vi kroz sam naziv ove kancelarije za saradnju već opredelili ka usmerenosti. Vi pružate punu podršku tom Haškom tribunalu, tačnije rečeno, Karli del Ponte. Ona u svakom trenutku može da dođe u Srbiju, da vršlja po Srbiji, da traži od vas šta god joj volja. Koštunici, neobaveštenom, Haški tribunal je bio zadnja rupa na svirali. Postade mu sad najvažnija, najbitnija i najbliža prijateljica Karla del Ponte. Eto, nismo mi toliko ni iznenađeni, samo me interesuje zbog čega je Karla del Ponte otišla zadovoljna iz Srbije? Šta je to njoj predsednik Vlade gospodin Koštunica, kako je on to njuzadovoljio? Kako, na koji način? Na koji način je on ishodio pozitivno mišljenje o saradnji Srbije sa Haškim tribunalom? Ko je tu ispao žrtva? Šta je iza toga? Da nije možda u pitanju dokumentacija koja nosi oznaku državne tajne? Da nije možda u pitanju neki vojni arhiv sa oznakom "strogo pov." ili "poverljivo"? Mislim da je gospodin Vučić sa ove govornice, kad se to desilo, a javio se po članu 226. Poslovnika, tražio da nas poslanike, kao i javnost Srbije, vladajuća koalicija, odnosno nadležni organi u toj koaliciji obaveste koja su dokumenta predata gospođi Karli del Ponte kad je bila poslednji put u poseti u Beogradu. Koliko ja znam, mi nismo dobili odgovor na to pitanje. Do danas tog odgovora nema. Možda se u toj dokumentaciji koja joj je predata radi o državnim nacionalnim interesima. Vi znate, po članu 97. Ustava, Republika Srbija treba da štiti te državne nacionalne interese. Zašto se od nas kriju ta dokumenta i zašto se Vojislav Koštunica ne oglašava povodom toga i ne dostavlja nam nikakvo obaveštenje što se tiče predatih dokumenata? Još jedna stvar što se tiče Nacionalnog saveta za saradnju sa Haškim tribunalom. Bez obzira na njegov pogrdni način, mi koji se bavimo i pomažemo u odbrani prof. dr Vojislava Šešelja činimo sve, obraćamo se Nacionalnom savetu, podnosimo zahteve uredno preko pisarnice da nam se dostavljaju određena dokumenta. Dostava određenih dokumenata treba da prođe određenu proceduru: sednica Saveta, upućivanje organu koji treba da da ta dokumenta (najviše Generalštabu, u kancelariju koja postoji tamo u Generalštabu), vraćanje tih dokumenata do Nacionalnog saveta, sednica Vlade Republike Srbije, odluka ili zaključak Vlade i tek onda dostava određenih dokumenata timu za odbranu prof. dr Vojislava Šešelja. Odgovorno tvrdim, na jedan zahtev kompletno nije dostavljena dokumentacija još od 28. februara 2006. godine. Ubeđen sam da za sve ono što smo mi tražili, a traženje se prvenstveno odnosi na ono što je dostavljeno Karli del Ponte i određenim timovima za odbranu, što se tiče lokacija vezano za profesora dr Vojislava Šešelja, taj nacionalni savet prilikom prosleđivanja određenih dokumenata sigurno zadržava po jedan primerak kod sebe. Međutim, u čemu je problem? Problem je što niko od nas ne želi da primi materijal bez propratnog akta i bez onoga u propratnom pismu, navođenja svih dokumenata koji su prosleđeni Karli del Ponte. Ovo je sve zbog loše prakse i zbog nepoverenja u Nacionalni savet. Ja bih sa ove govornice skrenuo pažnju i Rasimu Ljajiću, koji je odgovoran za Kancelariju za saradnju sa Nacionalnim savetom, da ne pominje ratne zločince, da shvati konačno šta je prezumpcija nevinosti, da on ne obećava da će ubrzo biti uhapšen ovaj ili onaj. Nemojte, građani Srbije, dozvoliti sebi da otimate svoje građane na najgori mogući način, s kesama na glavi, bez sprovođenja procedure oko izručenja i predaje određenog lica Haškom tribunalu. Sve činite mimo zakona; znajući da ne poštujete tu proceduru, onda se taj oteti čovek nađe na prostorima Republike Srpske samo da bi, po vama, dobili u vremenu i da bi se zaštitio od javnosti, od građana Srbije koji ovoj Srbiji dobro misle i koji smatraju da svi organi, organizacije, posebno vladajuća koalicija mora da pomogne maksimalno svoje građane koji se brane pred Haškim tribunalom, bez obzira na optuženja. Taj isti Vojislav Koštunica, ne priznajući Haški tribunal, predstavljajući se kao legalista, najbolje bi trebalo da zna da je taj sud osnovan na nezakonit način. Osnovan je Rezolucijom Saveta bezbednosti 827, ali Savet bezbednosti kao izvršno telo UN nema nigde, po Povelji UN, osnova za osnivanje bilo kog suda, pa ni suda koji se zove Međunarodni krivični sud za bivšu Jugoslaviju. Hvala vam najlepše.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Isteklo je vreme poslaničkoj grupi SRS po ovom amandmanu. Na član 5. razdeo 3 i razdeo 12 amandman je podneo narodni poslanik Milan Nikolić. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Milan Nikolić, izvolite.
Poštovano predsedništvo, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 5. Predloga zakona, razdeo 3, glava 3.9 – Služba Koordinacionog tela Srbije za opštine Preševo, Bujanovac i Medveđa, funkcija 110, izvršni i zakonodavni organi, finansijski i fiskalni poslovi i spoljni poslovi, da se iznos od 371.622.000 dinara zameni iznosom 750.000.000 dinara. Želim da vas, poštovani narodni poslanici, podsetim da je jug Srbije ekstremno nerazvijeno područje. Ne postoji ekonomski indikator po kome se može bar u jednom delu reći... Ako je to zaposlenost, produktivnost, rast industrijske proizvodnje, bruto društveni proizvod, nove investicije itd, znači, svuda je u dalekom zaostatku skoro za polovinu u odnosu na prosek Srbije. Jug Srbije jedino ima rast iseljavanja, rekao bih, iz dva osnovna razloga: prvi je ekonomski, opština Trgovište ima manji broj stanovnika iz Trgovišta koji žive u Trgovištu od broja stanovnika koji se preselio u Vranje; da ne govorim da su rasprostranjeni širom Srbije. U Preševu je podatak da je ostalo nešto više od 4% Srba. Doduše, što se Preševa i Bujanovca tiče, pored velikih ekonomskih problema koji tamo postoje, osnovni su problemi nerešenih međunacionalnih pitanja. Republika Srbije se odlučila da postavi Koordinaciono telo kao detaširanu vladu na jednom tako trusnom području Srbije. Međutim, ako stvarno želimo da se nešto uradi, sa iznosom od 371 miliona, ili sredstvima koja se prenose lokalnoj samoupravi u iznosu od 299 miliona, ne mogu stvarno ništa da urade. Moramo da se dogovorimo, ako ne za ovu, ja molim ministra da za narednu godinu odluči da li da to koordinaciono telo, za koje ja smatram da mora da postoji, pre svega na planu ekonomskog razvoja, ostane da postoji ili da ga ukinemo. Ako želimo da održimo jug Srbije i da zaustavimo probleme koji eskaliraju, najsigurniji osnov da nešto može da se uradi je ekonomski razvoj. Ja radim u jednom akcionarskom društvu koje ima sedam hiljada zaposlenih radnika. Jedna fabrika u Preševu, valjda jedina koja uspešno radi, zapošljava preko 50% ljudi albanskog porekla. Nikakav problem u toj fabrici mi nemamo, redovno ljudi primaju platu, dobro zarađuju, redovno rade i vide perspektivu opstanka, ne samo Albanci, nego i ljudi srpskog porekla. Važno je da se ova sredstva u većem iznosu izdvoje i zbog toga što nevladine organizacije, kao CHF i UNDP, dotiraju sredstva ukoliko lokalna samouprava može ta sredstva, odnosno Republika Srbija, za taj deo da izdvoji. Ovako, ostajemo uskraćeni za taj deo sredstava. I još nešto, Republika Srbija mora da vrši kontrolu nad Koordinacionim telom. Od svega onoga što je, recimo, u Bujanovcu uloženo do sada, 86% angažovanih sredstava je u mesnim zajednicama gde pretežno živi albansko stanovništvo, a imamo mesne zajednice u Bujanovcu gde su putevi do te mere razrušeni, ruinirani, vododerina je napravila svoje, da ljudi ne mogu da sahrane najbliže, da ih oteraju kolima do grobnog mesta, nego ih moraju na rukama nositi. Mislim da ovaj razdeo u budžetu, nezavisno kako će se tokom ove godine rešiti, zaslužuje pažnju. Ako želimo da imamo ujednačeni razvoj Republike Srbije onda se za jug Srbije mora više uraditi, i preko ovog razdela ili, da kažem, kanala, pored programa ekonomskog razvoja, pored NIP-a, inače ćemo imati velike probleme, koji se već manifestuju ovih dana. Hvala lepo.
Narodni poslanik Milisav Petronijević, po ovom amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, javio sam se da još sa nekoliko rečenica objasnim suštinu ovog amandmana i da postavim neka pitanja Vladi u odnosu na pitanje koje se tretira ovim amandmanom. Naš kolega Milan Nikolić, poslanik SPS-a, podneo je amandman čija je suština da se obezbedi veći nivo sredstava za opštine Medveđa, Bujanovac i Preševo, pre svega u cilju ekonomskog razvoja, u cilju povećanja kvaliteta života na tom području. Druže Rizo, Milan Nikolić jeste ugledni privrednik iz tog kraja, jedan od najuglednijih, odličan poznavalac prilika u tom kraju i to je nesporno, to mu svi priznaju, pa i vi. Drug Milan Nikolić je i ugledni član Socijalističke partije Srbije i sprovodi politiku Socijalističke partije Srbije i rezultat toga je ovaj amandman. Znam da je vama teško da prevalite to kada morate da se složite sa Socijalističkom partijom Srbije, ali šta da vam radim. Nije to njegovo lično, na osnovu ovoga što ste vi rekli, već politika Socijalističke partije Srbije koja se zalaže za ravnomerni regionalni rast, za ravnopravno korišćenje sredstava na tom području, za nova radna mesta, zapošljavanje itd. Suštinu amandmana je gospodin Milan Nikolić, naš drug, objasnio. Želim da postavim Vladi pitanje u vezi sa ovom problematikom. Naime, Vlada je za ovu godinu predvidela iz budžeta 366.381.000. Vlada je u obrazloženju rekla: "Težište delovanja Koordinacionog tela, pored stabilizacije političko-bezbednosnih prilika, usmereno je na program socijalno-ekonomskog oporavka i privrednog oživljavanja, sa ciljem da se na najneposredniji način zadovolje osnovne potrebe i reše egzistencijalni problemi građana Republike Srbije koji žive na području opština Preševo, Bujanovac i Medveđa." Naravno, tu se pre svega misli na stvaranje uslova za bolji i kvalitetniji život stanovništva (izgradnja puteva, vodosnabdevanje, elektrosnabdevanje, izgradnja i rekonstrukcija škola itd). Ali, pitam da li je Vlada promenila svoju politiku. Zašto to pitam? Zato što je prepolovila sredstva u odnosu na sredstva predviđena za 2006. godinu. Ili je stanje na jugu Srbije toliko dobro da nema više potrebe da se ulažu sredstva? Pošto u ovo drugo ne verujem, vraćam se na prvo pitanje. Godine 2006. bilo je predviđeno u budžetu za 2006. godinu za Koordinaciono telo za Preševo, Bujanovac i Medveđu 713.020.000. Molim vas, baratam sa predviđenim ciframa, tako je budžet predvideo. Koliko je utrošeno, to ne znam ni ja, ne zna ova skupština, ne zna ni narod Srbije, za sve godine od 2001. godine. Govorim koliko je bilo predviđeno. Dakle, 713.000.000 je bilo predviđeno 2006. godine. Gospodin ministar je u završnoj reči na kraju načelne rasprave o Predlogu budžeta javno saopštio da je za 2006. godinu utrošeno 284.000.000. Ja ne znam, ponavljam, koliko je utrošeno, ne znate ni vi, ne zna ni Srbija, za sve te godine ni za tu godinu. Gospodine ministre, vi ste to javnosti saopštili vrlo tečno, ali to mora da bude i tačno. Nije dovoljno da bude samo tečno. Bilo je predviđeno 713.000.000, doduše, tada je služba Koordinacionog tela bila na nivou državne zajednice, pa je to išlo u razdeo 7, funkcija 180, u okviru Ministarstva finansija. Juna meseca prošle godine Republika Srbija je preuzela sve nadležnosti i sve organe sa nivoa državne zajednice Srbija i Crna Gora, pa je tako preuzela i službu Koordinacionog tela za Preševo, Bujanovac i Medveđu. Sećate se tog vremena kada je preuzeto i Ministarstvo inostranih poslova, Ministarstvo odbrane i da ne nabrajam dalje. Naravno, sećate se kako je to urađeno na jedinstven način u svetu – da je Srbija imala ministra inostranih poslova a da ga Skupština nije birala, ministra odbrane, a da ga Skupština nije birala itd. Ali, rebalansom budžeta za prošlu godinu sredstva od 713.000.000 su podeljena, pa je tako služba koja je formirana za drugu polovinu godine dobila 341.000.000, ali je ostalo i na razdelu 7, funkciji 180, dakle u okviru Ministarstva finansija, još 372.395.000. Kada se sve to sabere, opet je to preko 700.000.000 dinara. Dakle, suština amandmana gospodina Nikolića je: dajte bar onoliko koliko ste predvideli za 2006. godinu ili neka nam Vlada odgovori da li je promenila politiku u odnosu na jug Srbije. Naravno, to nema nikakve veze sa tim da li će to biti služba ili će se zvati nekako drugačije. To nema veze. Ja se potpuno slažem da mora da bude precizan izveštaj o utrošenim sredstvima, ne samo za to telo, već za sva tela. Ovde se govori o politici planiranja sredstava za jug Srbije, pre svega za ekonomski razvoj. Potpuno sam saglasan da treba dobro obratiti pažnju na kriterijume. Ne može niko da dobije više samo zato što je jedne nacionalnosti. Svi moraju da dobiju ravnopravno, jednako. Opet Riza, u skladu sa politikom Socijalističke partije Srbije, kaže da nikom u ovoj Srbiji ne može da fali dlaka sa glave zato što nije Srbin, ali nikome u ovoj Srbiji ne može da fali dlaka sa glave zato što jeste Srbin. Predlažem da poslanici Narodne skupštine podrže ovaj amandman jer ovaj amandman nije samo stranački, ovaj amandman veoma znači za taj kraj, za ekonomski razvoj čitavog područja. Mislimo da je to važno pitanje. Ja se ograđujem, ministar to bolje zna, ako ima negde skrivenih sredstava u okviru budžeta, a da ja to nisam video, a budžet je veoma prepoznatljiv po tome što ima mnogo skrivenih stavki, naravno najveća skrivena, ali kad dođe vreme o tome ćemo pričati, jeste Nacionalni investicioni plan. Hvala.
Narodni poslanik Riza Halimi, replika.
Želeo bih da politika Socijalističke partije Srbije u narednom periodu bude u duhu ovoga što govori poslanik Petronijević, a kakva je bila u prošlosti – poznato je. Jer, upravo kada je program donet, 2001. godine, bilo je potrebno sanirati posledice oružanih sukoba i dugogodišnje diskriminacije koja je na tim područjima sprovođena. Hajde, gospodo, objasnite, opštine kroz koje prolazi koridor 10, glavni magistralni putevi, a da budu šest puta nerazvijenije od proseka države? Ako nije to diskriminacija, šta je onda? Dajte neki novi naziv. Podržavam ovaj amandman isključivo iz razloga što ga podnosi jedan uspešni biznismen, poznavalac prilika tog područja, i što je amandman veoma dobro objašnjen i ima svrsishodnosti u svim delovima, jer niko ne bi smeo da dovodi u pitanje, da devalvira ono što je tamo pozitivno počelo da se radi, zbog nedostatka informacija, zbog neobaveštenosti, da ne kažem zbog nekih drugih motiva. Ne bih hteo da pozadina ove restrikcije bude neki drugi motiv, koji bi u ovom slučaju bio još štetniji. Hvala vam.
Po Poslovniku, narodni poslanik Žarko Obradović, a zatim narodni poslanik Aleksandar Vučić. Izvolite.
Gospodine Halimi, imam obavezu, u ime SPS-a, da vas podsetim na neke činjenice. Gospodine Halimi, vama se obraćam, sada je jun 2007. godine. Mi nismo na republičkom nivou vlast od 2000. godine. Kad pominjete prošlost, molim vas, Skupštine radi, poslanika radi, javnosti radi, pomenite malo i svoju prošlost: da ste bili član Saveza komunista, da ste bili u opštinskom komitetu, da ste bili levičar, da ste bili deo referenduma koji se devedesetih godina zalagao za odvajanje delova teritorije od Srbije. Podsetite na to malo javnost, da znaju i vašu drugu stranu ličnosti, da se niste ogradili od protesta koji je bio pre petnaestak dana, koji je takođe uperen protiv Srbije. Podsetite malo javnost na tu stranu priče, pa da vide kako izgleda kada se neki demokratski opredeljeni poslanik, sa demokratskim vrednostima, zalaže za razvoj svog kraja. Gospodin Nikolić i gospodin Petronijević su, čini mi se, vrlo ubedljivo dali sijaset argumenata zašto taj kraj i te tri opštine treba da dobiju više sredstava, i to nije naše zalaganje od danas, od juče, od prekjuče, nego godinama pre toga. Vi ste bili, čini mi se, predsednik opštine u tri mandata, ili tako nešto, ništa vam nije falilo u to vreme. Naprotiv, pričali ste i radili ste šta ste hteli, ali imate potrebu, to je već evidentno, pošto se ovo ne dešava prvi put, kad god pomenete, da se setite SPS-a, pa setite se onda i vas i recite – ja sam u to vreme, kada je bio SPS radio to i to, a pre toga sam bio komunista, levičar, član komiteta Saveza komunista. Dajte onda mogućnost ljudima da sami procene vrednost vaših reči. Hvala vam.
Po Poslovniku, narodni poslanik Aleksandar Vučić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Halimi, samo se malo smirite pa ćete dobiti pravo. Za razliku od vas, gospodine Halimi, vi ovde imate sva prava, kao malo vode na dlanu vas čuvamo i držimo. Vi gledate dole da nema Srba ili da se što više približite onima koji bi da otcepe deo teritorije Republike Srbije, a mi ćemo vas uvek da čuvamo. Dragoceni ste nam u parlamentu i zato što se razlikujemo od vas, jer mi želimo da pokazujemo kako poštujemo ljudska prava i slobode, kako i na koji način nacionalne manjine mogu da ostvaruju sve ono što im međunarodno javno pravo dozvoljava. Dakle, gospodine Halimi, nisu dole bili oružani sukobi, da to malo suštinski razjasnimo. Dole je bila teroristička pobuna. Dakle, skupila se banda terorista koja je želela otcepljenje dela teritorije i koja je tražila na sve moguće načine kako da razara i uništava institucije sistema, pa do fizičkog uništenja srpskih policijskih i vojnih snaga. Da li je to istina? Istina je. Na svakom mestu su teroristi, u ovom slučaju su sasvim slučajno u najvećem delu bili pripadnici albanske nacionalne manjine, ali su ti teroristi želeli sve najgore državi Srbiji. Država Srbija nije dovoljno uverljivo odgovorila zato što ste imali zaštitu od zapadnjačkih okupatora, kao što i danas, gospodine Halimi, u albanska sela ili čak u albanske delove sela stiže neuporedivo više pomoći, i finansijske i bilo kakve druge, više Albancima, nego Srbima. Ovo o čemu je ovde reč... Ja ću da vam kažem, u tom delu Srbije svi su ugroženi, siromašno žive i Srbi i Albanci, ali ako ćete da merite ko je ugroženiji, Srbi su ugroženiji od Albanaca. Moram da vam kažem još jednu stvar, u koridoru 10 je i Ražanj, to je siromašna opština; ko zna koliko je siromašnih opština, jer nam je Srbija siromašna, jer njom upravljate vi i DOS, gospodine Halimi, i vaši prijatelji iz EU koji nam otimaju Kosovo i Metohiju. Da ne biste vi pričali mnogo o oružanim pobunama, o srpskoj policiji, zločinačkoj i ne znam kakvoj, znam da ove dosmanlije neće ništa na to da vam kažu, ali ja imam pitanje za vas i dobro bi bilo da građani Srbije to čuju – da li vi, gospodine Halimi, u potpunosti podržavate teritorijalni integritet Republike Srbije i zalažete li se za to da Kosovo i Metohija zauvek ostanu deo teritorije Republike Srbije? To je moje pitanje za vas. Poštujete li Ustav Srbije? Da li je odgovor da ili ne, a ne ovde da nam pričate šta je radio Milošević, šta je radila moja tetka i šta je radio ne znam ko. Nisam pri tom mislio na gospođu Borku, nije mi ona tetka. Ja bih se ponosio time, nemam ništa protiv, kao što zna gospođa Vučić, ali nije, slučajno nismo rod. Nikada nisam ni bežao od toga, kao što znate. Morate da nam odgovorite ovde, gospodine Halimi, da bismo mi slušali vaša predavanja, vaše tirade; mnogo nam je drago da vas slušamo, ali samo nam kažite jeste li vi za to da Kosovo i Metohija budu u sastavnom delu Srbije ili ste za to da Kosovo dobije nezavisnost? To je veoma važno pitanje. To je ključno pitanje za našu državu i ključno pitanje za naš odnos i prema vama i prema svakom drugom političaru koji bi da krši Ustav Republike Srbije. Znam šta je vaš odgovor. Vi se zalažete za nezavisno Kosovo, gospodine Halimi, i to ste bezbroj puta ponovili i bezbroj puta rekli. Ja vas pitam – je l' tako želite dobro Srbiji? Kao i ovi prijatelji iz EU što nam kažu – može nešto da se menja u Ahtisarijevom planu, ali suština mora da bude ista, nezavisnost. To su nam prijatelji? Neka budu malo vama prijatelji, odnosno Albancima u Albaniji, neka budu malo prijatelji Hrvatima, neka budu malo prijatelji Muslimanima, pa neka njima uzimaju teritorije, nemoj više Srbima, ko boga vas molim, da budu prijatelji. A nemojte ni vi da se predstavljate kao veliki prijatelj Srbije ako se zalažete za njenu dezintegraciju i ako se zalažete za to da Srbija ostane bez Kosova i Metohije. To je ključno pitanje, a onda ćemo da razgovaramo ko je sve odgovoran za to što u Srbiji žive siromašni ljudi. Složiću se sa vama da smo svi zajedno za to odgovorni, i Srbi, i Albanci, i Romi i svi ostali su siromašni. Da ne bi bili siromašni, da mi promenimo kriminalnu vlast, od dosovske do vaše, gospodine Halimi, i da počnemo da rešavamo probleme građana Srbije. Hvala vam.
Narodni poslanik Riza Halimi, replika.
Prvo da kažem da sam poslanik, predstavnik Albanaca iz Preševske doline koji su dali 17.000 glasova da ja zastupam njihove interese u ovom parlamentu. O Kosovu se, gospodo (između ostalog, i sam gospodin Vučić je imao prilike, a ima i dosta drugih poslanika iz tog vremena), moglo dosta u ovom stilu govoriti 1996, kada je počeo da bude prisutan gospodin Vučić u ovom parlamentu, a i pre toga, 1991, 1992, kada su redom fabrikovane privremene mere, čak i u obdaništima. Tada se u ovom parlamentu moglo daleko i demokratskije i ljudskije govoriti o ovoj temi. Sada... Ja govorim za Preševo, Bujanovac i Medveđu. Pitanje Kosova je demokratsko pitanje građana Kosova i o tome šta ovde... Da li je uopšte ovde to predmet razgovora u ovim trenucima? Ja mogu govoriti o opredeljenjima Partije za demokratsko delovanje, koja okuplja Albance u Preševu, Bujanovcu i Medveđi, a oni su svojim glasovima pokazali spremnost da u okviru institucija ove države rešavaju probleme. Znači, samim tim ti građani apsolutno priznaju, i plaćanjem poreza i svakidašnjim njihovim ponašanjem, i suverenitet i integritet ove države. Najznačajnije političke partije u januaru prošle godine su dale političku platformu u kojoj takođe traže rešavanje njihovih problema ovde. A, ja sam decidno rekao, po meni i shvatanju moje stranke, to sam izneo još devedesete u Beogradu, da je demokratsko pravo građana Kosova da reše njihove probleme ili njihove stavove. Ja podržavam tu demokratsku volju i građana na Kosovu i bilo kog građanina u čitavom svetu, kao i ovde i bilo gde. Mislim da sam ja decidan, sasvim jasan da građani na Kosovu odlučuju o svojoj budućnosti i o svojoj sudbini. Mislim da tu nema drugih stvari da se u tom pravcu dalje kažu. Apsolutno, mislim da je problematika o kojoj mi ovde govorimo važna, da Koordinaciono telo vratimo u normalu onako kako je postavljeno te godine. Vlada Srbije je Koordinaciono telo napravila... (Predsedavajući: Vreme, gospodine Halimi.) Mislim da govorimo o amandmanu gospodina Nikolića, o Koordinacionom telu opština Preševo, Bujanovac, Medveđa. Stavite vi u dnevni red pitanje Kosova i ja ću da vam kažem svoj stav. Govorim o tački koja je na dnevnom redu.
Po Poslovniku, narodni poslanik Aleksandar Vučić, a zatim narodni poslanik Dragan Šormaz.
Mi smo, dame i gospodo, sada čuli gospodina Halimija. Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam zadovoljan; koliko god da je gospodin Halimi izbegavao i izvrdavao odgovor, potpuno je jasno da se on zalaže za nezavisno Kosovo. Šta ste nam pričali, neku 1991, 1992, 1996. pominjali, da biste na kraju rekli - još devedesete ste bili za nezavisno Kosovo. Bili ste i pre toga, gospodine Halimi. Što ovde lažete i ceo naš narod i sve narodne poslanike kao, tobože, to je rezultat Miloševićeve represivne mašinerije ili ne znam ni ja čega? O čemu pričate? To je rezultat vaše želje da nam otmete teritoriju. Vi govorite o Kosovu kao da nije u Srbiji. Da, u redu je, još izvesno vreme smo mi u Preševu, Bujanovcu i Medveđi. Kakve veze vi sa Medveđom imate? Na prste mogu da se prebroje albanske kuće u Medveđi. Što Medveđu uopšte pominjete? Šta pričate uopšte? Na prste dve ruke mogu da se prebroje albanske kuće u Medveđi. Šta pričate gluposti ovde? Našli tek tako da ... Hajde da kažem još nešto, šta su nam aspiracije u narednom periodu. Da li je to vaša želja? Da li vi mislite da je normalno i da je u redu da govorite ovde u najvišem srpskom domu – da, ja vas mnogo volim i zato se zalažem da vam uzmem Kosovo i Metohiju. Hvala, gospodine Halimi. Znam da ćete vi za to da dobijete i podršku kod dela poslanika, svakako manjeg dela poslanika, svakako neuporedivo manjeg dela poslanika, ali za to nećete dobiti podršku u većinskom srpskom narodu. Građani Srbije vam to nikada neće podržati kao ideju. Znam da ćete vi reći – šta me briga, imam podršku Tirane, podršku Čekua, Tačija i ostalih u Prištini, pa ću ja sa njima da rešavam te probleme. Znam da ste vi sada presrećni, da vam raste rejting kod vaših prijatelja, onih koji su sa puškama na raznim barikadama, u raznim terorističkim zasedama ubijali srpsku decu i srpske policajce, onih koji su krali i otimali sve što im padne na pamet, tamo od Končulja do Gnjilana itd. Gospodine Halimi, samo jednu stvar morate da znate. To što se vi zalažete i kažete – demokratsko je pravo i pitanje, ja imam za vas drugo pitanje, i tako ću pitanjima da vas mučim da bih vam pokazao koliko ste neprincipijelni kao pripadnik i predstavnik jedne političke opcije koja se zalaže za otimanje dela teritorije Srbije. Kada se vama obraćam, ne obraćam se samo vama, obraćam se... Gospodine Albijaniću, zamolio bih vas da ovog čoveka ovde, ne znam ko je i šta je, upristojite. Da li možete da budete pristojni? Da li mogu da vas zamolim za to? To zaista nema smisla. (Predsedavajući: Gospodine Vučiću, ali vreme je.) Gospodine Albijaniću, trudim se i koncentrišem se, jer znam o koliko ozbiljnim stvarima govorim, da ne izgovorim pretešku reč, da ne kažem neku glupost, a onda moram ovde da trpim izvesnu personu, za koju ne znam ni ko je ni šta je, niti šta radi ovde, koja sve vreme ovde razgovara, okrenuo se, nagnuo se do trećeg reda i hajde nije važno šta će da govori ovde neko sa skupštinske govornice. Bar kažite - izvinite, ili izađite napolje. (Predsedavajući: Gospodine Vučiću, da nastavimo.) Da, to što je nevaspitan, to je njegov problem, nije moj, slažem se. Moj je problem samo koncentracija. Dakle, gospodine Halimi, ja ne govorim samo vama, ja govorim i onima koji se u Srbiji slažu sa vama, koji na isti način hoće da prevare građane Srbije, da kažu – nije važno pitanje Kosova i Metohije, nama su važne evropske integracije. Video sam neke koji valjda posle parola "Kosovo je srce Srbije" prave parole "Ibica je srce Srbije". Pretpostavljam da je njima to super; pretpostavljam i Santorini. Neću ni da vam govorim po čemu je poznat. Morate da znate jednu stvar. Moje sledeće pitanje je da li narod u Republici Srpskoj ima pravo na demokratsko opredeljenje ili narodu u Republici Srpskoj ne dozvoljavate? Ili narod u Srpskoj Krajini, vidim da će za godinu dana ponovo Srbi da budu apsolutna većina, hoćete li mu dozvoliti opredeljenje? Ne, nisam, već u Vukovaru je potpuno jednak broj. To što je veći broj birača Hrvata, to je zato što ih oni dovode iz Rijeke i Zagreba da glasaju, a ne zato što žive u Vukovaru. Vrlo precizno o tome vodim računa, kao i o srpskim pravima koja su ugrožena na teritoriji avnojske Hrvatske. Hoćete li njima da dozvolite to demokratsko pravo, hoćete lijavno da se zalažete i da kažete – evo, Srbi u Republici Srpskoj imaju svoje demokratsko pravo da žive zajedno sa Srbima u svojoj državi. Može li to, gospodine Halimi? Reći ćete – ne može, i da vas to ne interesuje. Za Srbe ne može ništa, a za vas može sve. Ne može to tako. I za Srbe ima da važi sve ono što važi za sve druge, a ne – mi ćemo da uzmemo i Gračanicu, Kosovsku Mitrovicu. Ne možete da uzmete ni Gračanicu ni Kosovsku Mitrovicu, pa ćemo lepo da pitamo sve i svakoga šta misli o tome, pa da vidim kako ćete da ostvarite većinu u Gračanici, Čaglavici, Goraždevcu, Šilovu, Ranilugu i u svakom drugom mestu. Pa ćete da vidite da od toga nema ništa. Nemojte da se igrate sa državom, nemojte državu da razarate na sve moguće načine i da mislite da je to lako, jednostavno i moguće. Državu Srbiju uništiti nećete, šta god da pokušate da uradite, kako god da pokušavate to da napravite. Mene brine to što nema nikakve brige za to kod predstavnika vlasti, što se ne sekiraju zbog vaših reči, ali to govori o njihovom odnosu prema državi. Ne brinite, biće onih koji će znati da vam kažu – stani malo, prijatelju, zaleteo si se previše, nije Srbija ni vaša prćija, ni šaka zobi da je svako ko hoće pozoba. Čuvaćemo našu Srbiju.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz, po Poslovniku.
Gospodine Halimi, nadam se da se nećete okrenuti dok ja govorim, biću oštriji od Ace Vučića. Gospodine Halimi, nije Kosovo demokratsko pitanje, kako ste vi rekli, naroda Kosova i onih koji tamo žive, građana Kosova, nego je Kosovo i Metohija demokratsko pitanje države Srbije, naroda Srbije i građana Srbije, gde inače spada i nacionalna albanska manjina koja živi na teritoriji AP Kosovo i Metohija. To vam ne kaže samo Ustav Republike Srbije, to vam kaže i Helsinška povelja, to vam kaže i Povelja UN, to vam kaže i Rezolucija 1244. Vi ste izabrani u ovaj parlament kao poslanik Republike Srbije i dužni ste, kao poslanik, da poštujete i branite Ustav Republike Srbije, bez obzira koja je vaša nacionalna pripadnost. Prema tome, molim vas da ubuduće uvažavate ovu govornicu i da izbegavate tu temu ili da govorite onako kako vam nalaže Ustav Srbije.
Reč ima narodni poslanik Željko Vasiljević, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, po članu 225. i članu 226. Zaista mislim da će ovo biti interesantno za sve vas, a naročito za gospodina Halimija i one poslanike koji dolaze sa juga Srbije. Kako javljaju prištinske novine, dnevnik "Ekspres" objavio je juče da posle odlaganja rešenja statusa Kosova raste bes i da bi rezultat tenzija i nezadovoljstva mogle da budu nekontrolisane demonstracije. Međutim, nije to problem, to je nama potpuno jasno. Ovde piše - Džavid Jašari, član ratnih veterana OVK. List je takođe naveo da su se predstavnici udruženja boraca sa Kosova, iz Makedonije i Preševa, gospodine Halimi, okupili na ovom sastanku u selu Glođane i doneli odluku da će, u slučaju da se ne proglasi nezavisnost Kosova, oni ponovo obući uniformu i izazvati nemire na Kosovu. Pretpostavljam, pošto su iz Preševa, da će verovatno te nemire proširiti i na Preševo. Molim vas, gospodine Halimi, da vi kao predstavnik albanskog naroda i vaše partije... Opet napominjem, kao predsednik partije niste se ogradili od skupa ratnih veterana Preševske doline. Rekli ste da je to manja grupica, 150 ljudi. Verujem da je bilo tako i mislim da nije bilo više do 150 ljudi, ali tih 150 ljudi jasnu poruku pokazuju ovom narodu, pa vas molim, gospodine Halimi, da sa ove govornice, ili kako god hoćete drugačije, jasno kažete srpskom narodu i poslanicima u ovoj skupštini šta vi mislite o ovakvim akcijama i koliko ovakve akcije doprinose stabilnosti i poštovanju između srpskog i albanskog naroda.
Reč ima narodni poslanik Stojanka Petković, po Poslovniku.
Pošto se sve vreme promoviše paritet između juga Srbije, gospodine Halimi, i Kosova i Metohije, želim da vas obavestim, vi ste nezadovoljni i neobavešteni o budžetu koji je namenjen teritoriji sa koje dolazite. Postavila bih vam jedno pitanje, šta biste rekli kada bih vam kazala činjenicu da je, recimo, opština Zvečan za 2007. godinu, iako je predala šest projekata za Nacionalni investicioni plan, dobila budžet 0,00. Jedina sredstva koja su odobrena iz 2006. godine, a nastaviće se u 2007. godini, jesu 124.000 evra za 24 stambene jedinice za izbegličko naselje u Malom Zvečanu. Šta biste drugo rekli, a postavila bih to pitanje takođe i gospodinu ministru, ako jedna dečja ustanova, iz koje ja dolazim, "Lane", koja broji 48 radnika i 300 dece, što na celodnevnom, što na predškolskom pripremnom programu, nema od januara pa zaključno sa aprilom mesecom para da uplati doprinose za lični dohodak, samo zato što se načelnici za društvene delatnosti i finansijski sektor prosto iživljavaju pa nam daju manje novca nego koliko im prosledimo kao zahtev za isplatu ličnog dohotka. O tome da nemamo ni dinar materijalnih sredstava za 300 dece, i o tome da preživljavamo samo od 2.000 dinara, koliko je mesečni iznos za celodnevni boravak koji roditelji uplaćuju za ishranu dece, i da se od toga snabdevamo, što za ishranu, što za materijalne troškove, neću ni da govorim. Dakle, hoću da kažem da postoji jedna sasvim druga situacija na Kosovu i Metohiji, mnogo teža nego što je vaša i situacija o kojoj vi govorite.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, po amandmanu.
Javio sam se po amandmanu gospodina Nikolića zato što između tog amandmana i amandmana koji je podneo u ime Srpske radikalne stranke poslanik Slaviša Topalović postoji nekoliko dodirnih tačaka. Iako je gospodin Topalović predložio promenu naziva ovog razdela, mi smo hteli da skrenemo pažnju Vladi Republike Srbije da ako postoji potreba da se pomogne tom kraju da se finansira nešto što je društvena delatnost, infrastruktura, opremanje itd., onda bi to bilo najbolje da se finansira preko fonda. Vi ste odgovorili da veći značaj ima uredba o osnivanju službe nego zakon o fondu. Dobro, neka bude tako. Preko finansiranja službe vi vršite transfer sredstava verovatno za opravdane potrebe. Gospodin Nikolić je podneo amandman i smatram da treba za 300 miliona dinara da se poveća taj razdeo i umesto 300 i nešto miliona da bude 600 i nešto miliona, što odgovara nekom programu odranije, što odgovara jednom trendu koji godinama ide. Vi ste taj amandman odbili sa obrazloženjem da pravno-tehnički nije dobro napisan, jer 300 miliona se obezbeđuje na nekoj poziciji koja je "sveta krava", a ta pozicija je u razdelu Ministarstvu finansija i Ministarstvo finansija ne dozvoljava da se njihove ekonomske klasifikacije diraju bilo kojim amandmanom. Sada da se vratimo na ovu centralnu stvar. Verovatno postoje potrebe za tim sredstvima i mnogo većom količinom sredstava. Pošto je sada postala prosto neka moda ovde, sever, jug, istok, zapad, neka deoba, moram da vam skrenem pažnju samo na jednu činjenicu – da je država jedna velika porodica. Ako je u četvoročlanoj porodici, gde su otac, majka i dva deteta, pa oba deteta rade, nenormalno da onome ko ima najmanja primanja, pa ne može da živi od tih para, drugi pomažu, koji imaju više u kući, onda tu formulu primenite i na državu. Država ne može da se razmatra u pogledu finansija segmentirano, obaška, pojedinačno. Svi vi koji insistirate na tom pojedinačnom pogledu na sredstva u suštini ne znate definiciju države. Vi ne znate da je država Republika Srbija garant ostvarivanja svih ljudskih prava na svojoj celokupnoj teritoriji. Na celokupnoj teritoriji Republike Srbije mora da se obezbedi zdravstvo. Ko je garant – Republika Srbija. Sada oni koji amandmanima povlače za svoj kraj, za svoju ulicu, neka razmisle šta će biti sutra kada im eventualno udari neka nepogoda pa im ulica više nije tako bogata. Onda će da vape za neku solidarnost sa strane. Neko treba onda da ih podseća - kako ste se ponašali kada ste imali. Nacionalna solidarnost, ako mogu da upotrebim taj izraz, mora da prožima budžet Republike Srbije. Vi ste sada izmislili i ministra koji će da vodi računa o regionalnom razvoju, ministra čudo od čoveka. Samo da vas podsetim da je to onaj sa crnom kapicom, čarapom, što je obijao Narodnu banku Jugoslavije, upao je unutra, zapisnici postoje, postoje i izjave, i krivična prijava postoji i tužilac ne sme da ga goni, ne sme Mlađana Dinkića da goni. To su sve činjenice. Sada bih ja pomogao ministru finansija gde da obezbedi tih 300 miliona a da ne poremeti strukturu budžeta. Evo, gospodine Cvetkoviću, da krenemo na neke pozicije. Ja bih vam preporučio da pogledate, recimo, sve pozicije gde su usluge po ugovoru, da vidite koliko se tu bez veze koriste sredstva. Evo, Kabinet predsednika Vlade, gde su usluge po ugovoru 21 milion. Moram da pohvalim, jer je to jedan od retkih razdela gde piše za šta su planirana sredstva. To su sredstva planirana za savetnika predsednika Vlade. Kod Kabineta potpredsednika Vlade takođe postoje usluge po ugovoru u iznosu od 7 miliona dinara, međutim u obrazloženju nema nijednog slova čemu je to namenjeno. Molim vas, sada obratite pažnju šta nam sledi u toku ove, možda sledeće, a možda i Đekna. Generalni sekretarijat Vlade, podgrupa 3.3, kaže se ovako: usluge po ugovoru, 32 miliona dinara. Dali su obrazloženje. Znate šta piše u obrazloženju – izrada novog građanskog zakonika; 32 miliona dinara će da košta izrada novog građanskog zakonika. Ako je u pitanju neka kodifikacija, to podržavam. Moram da vam kažem, na bazi naučnih radova profesora, asistenata, samo da uzmete jedan pravni fakultet u Srbiji ili da uzmete ovaj naš Institut za uporedno pravo, tvrdim da u roku od dva meseca šestorica ima da sednu i da napišu vrlo dobar nacrt jednog takvog zakona. Koliko će to da košta? Neka bude 150 hiljada dinara. Zašto ovo pričam? Zato što ni prošle ni pretprošle godine nisam dobio odgovor niti obaveštenje, jer sam tražio da mi se odgovori koliko je sredstava potrošeno za Hibera, Gašu Kneževića i ove tekstopisce. Samo bih vas podsetio ko je Gašo Knežević. To je onaj kojem u rešenju piše da je primenio nacrt zakona koji još nije donet. Znači, tako je napisao čovek u svom rešenju, u obrazloženju - na osnovu nacrta zakona koji još nije donet ja sam odlučio. Taj uči decu na Pravnom fakultetu. Da vam ne pričam o Liliću itd. Tih 35 miliona je potpuno nepotrebno da se da. Znači, to već postoji, ali verovatno tu postoje neki dogovori, kao što postoje dogovori sa listom "Ekonomist". Zamislite, pojavio se kao ekonomski stručnjak u listu "Ekonomist" Miša Brkić. To je onaj dopisnik "Glasa Amerike". On se u ekonomiju razume samo kada je u pitanju porodica Milošević, jer je ceo život posvetio Marku Miloševiću. On je najbolji biograf Marka Miloševića. On piše za list "Ekonomist", on ekonomski ekspert, on ekonomski stručnjak! Naravno, plate se tekstovi, naruče se, formira se javno mnjenje na taj način, da bi dalo podršku ovima koji rade na ovaj način. Gde još možete da nađete pare, vezano za ovaj problem opština na jugu Srbije, kako se to kaže, a Preševska dolina nigde ne postoji, ali ajde de. Imate Kancelariju za saradnju sa medijima, 27 zaposlenih, a usluge po ugovoru 23,7 miliona dinara. Tih 23,7 miliona dinara ne morate uopšte da plaćate, nego samo lupite rukom o sto i Tijanić ima da objavljuje sve moguće informacije koje su potrebne Vladi, pošto je Vladi stalo da se obavesti javnost. Evo, to vam tvrdim odmah. On je toliko zaplašen zbog ovoga što svakog meseca milion dinara sam deli novinarima, pa miljenice dobijaju po 200, pa po 300, a onaj veterinarski tehničar što vodi Jutarnji program mesečno troši po 100 hiljada samo za frizuru. To se sve plaća, da, da, iz TV pretplate. Ne znam, tamo vodi Jutarnji program, bio je na B92, ne znam kako se zove, valjda Srđan. Vama je verovatno to smešno jer mislite da to nije tako, ali proverite. Evo, na zahtev poslanika Demokratske stranke ja tražim obaveštenje o tome što sam sada prokomentarisao. Neka se Tijanić izjasni i neka napiše da li je tačno, koliko košta šminka, koliko košta drugo. Može u okviru tog objašnjenja da da podatke o tome kako je to moguće da naša televizija kupuje emisije konkurentskih produkcijskih kuća Srđana Šapera i drugih. (Aleksandar Vučić, sa mesta: Mora po zakonu.) Dobro, kad mora. Idemo dalje. Možete da ukinete sredstva na nekim pozicijama koje se zovu "Tomson". Da, baš želim da promovišem novi naziv za neke pozicije. Recimo, Kancelarija za saradnju sa Haškim tribunalom, to je "Tomson" pozicija. Zašto? Oni što rade i Tomson što peva u Hrvatskoj, to je isto i nema nikakve razlike. Možete da smanjite kod ovog specijalnog tužioca za ratne zločine, i to je "Tomson" tužilaštvo. Gospodine predsedavajući, ja bih vas zamolio da potražite obaveštenje i objašnjenje od gospodina Koštunice. Mi smo imali priliku ovih dana da čujemo da je specijalni tužilac za ratne zločine zaključio neki sporazum sa svojim kolegama iz neposrednog okruženja. To je već međunarodni element. Da li to podleže ratifikaciji u Narodnoj skupštini ili ne podleže? Pre neki dan sam primetio, tako je televizija objavila, da je direktor policije zaključio takođe neki ugovor sa kolegama iz neposrednog okruženja. Da li i to ima taj međunarodni element, pa podleže ratifikaciji u Narodnoj skupštini ili svaki činovnik u ovoj vladi može da pravi međunarodne ugovore i međunarodne sporazume sa kim mu padne na pamet da treba da se prave neki ugovori? Kao što vidite, ima puno potrebe da se daju obaveštenja i objašnjenja. Ministre, idemo dalje, gde biste još mogli da obezbedite sredstva. Recimo, usluge po ugovoru za Službu za upravljanje kadrovima – to je 33,5 miliona dinara. Ja mislim da sam u ovih pet-šest stavki koje sam prokomentarisao pronašao preko 100 miliona dinara koje slobodno možete da uključite u ovu poziciju, ovo što je gospodin Nikolić obuhvatio amandmanom. To je podgrupa 3.9 - Služba Koordinacionog tela Srbije za opštine Preševo, Bujanovac i Medveđa. Vaše slepo odbijanje ova dva amandmana koja se tiču ove podgrupe dovodi nas do nekih zaključaka. Ako vi ne želite da prihvatite ovaj amandman, znači da ste vi možda otpisali tu teritoriju pa kažete – nema potrebe da bacamo pare, to će ionako da bude tuđe. Sada kada smo čuli da je tu potrebno ispraviti nešto što je bila selektivnost u prošlosti, možda bi značajan deo ovih sredstava, na čije povećanje se odnosi ovaj amandman, mogao biti usmeren i onim selima, zaseocima gde žive Srbi. Vi ne prihvatate ovaj amandman i kakav je zaključak, na šta nas navodite? Zašto? Nikolićev amandman ste odbili, odnosno dali ste mišljenje da ga ne prihvatate samo zbog pravno-tehničkih stvari, znači ne postoji suštinski razlog odbijanja, neprihvatanja, nego pravno-tehnički. Kako je on mogao da se drzne i da 300 miliona uzme kod Ministarstva finansija i da prebaci ovamo? Eto, to je vaša ljutnja. Vi morate da znate, jer iza svakog broja se krije politika, dela, rad, i šta vi nameravate, kako nameravate, da li to može efikasnije, da li mora da bude ovako skupo, da li može jeftinije, ali vi ćutite, ne želite da pričate o tome. Računate, hajde ova radikalska baraža će da prođe, puj pike i sve će da se zaboravi, tu će biti onda "Ekonomist", "Blic", "Pres", terajte sve vaše medije, a odmah će da izmisle neku novu temu, poslanik ujeo kuče, da se ne priča o budžetu, i ova diskusija se toliko minimizira da se što pre zaboravi. Dakle, da građani kažu – šta da radimo, ne možemo, oni su vlast i njih Evropa hoće. Ja sada samo podsećam na ono što je bilo, dobro pamtim, videćete u nastavku ove sednice.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeli 3, 12, 18, 26. i 27. amandman je podneo narodni poslanik Ninoslav Dimitrijević. Zakonodavni odbor smatra da je amandman moguć, a Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Reč ima narodni poslanik Ninoslav Dimitrijević.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, žao mi je što se Vlada odrekla rekonstrukcije jednog dela puta (a odnosi se samo na kilometar), koji za budžet Republike Srbije sigurno ne predstavlja ništa, ali bi Srbiji značio mnogo. Naime, radi se o kompleksu Vratne, koji se sastoji iz kanjona reke Vratne, a Srbija je prepoznatljiva u svetu po tom kanjonu reke Vratne, po manastiru i po prirodnom rezervatu sa nekoliko stotina biljnih i životinjskih vrsta. Ono što je najspecifičnije za Srbiju jeste upravo kanjon reke Vratne sa tri kamene prerasti. Radi se o jednom svetskom fenomenu, jer su sve tri kamene prerasti različitog porekla i načina postanka. Zainteresovane su mnoge naučne ekspedicije iz celog sveta, a i prošle godine smo imali jednu naučnu ekspediciju iz Engleske koja je došla da proučava ovaj prirodno retki fenomen. Evo kako izgleda jedna kamena prerast; to je, inače, najveća kamena prerast na teritoriji bivše Jugoslavije i jedna od najvećih u svetu. Žao nam je što se neće omogućiti da mnoge naučne ekspedicije, mnogo planinarska društva dođu, mnoge turističke ture specijalno dođu i obiđu ove kamene prerasti, a da ih planinarsko društvo ne odvede čak i do treće kamene prerasti do koje se mora hodati nekoliko sati ili koritom reke Vratne ili suvozemnim putem koji smo trasirali. Takođe mi je žao što se Vlada odrekla još jedne manifestacije, a ona se zove "Mokranjčevi dani". To je muzički festival koji ima 42-godišnju tradiciju, a inače je dobio ime po značajnom kompozitoru, ne samo kompozitoru, nego i dirigentu i horovođi svetskog renomea, a to je Stevan Stojanović Mokranjac, koji je svojevremeno sa svojih 15 rukoveti i sa Prvim beogradskim pevačkim društvom, predratnim, obilazio Evropu i prezentovao Evropi dostignuća horske srpske muzike sa etničkim i duhovnim komponentama. Danas ovo radi Darinka Matić-Marović sa svojim horom "Obilić", sa svojim horom "Kolegijum muzikum", koja pronosi svetom slavu Stevana Stojanovića Mokranjca. Mogu vam reći da su najveći umovi Srbije dolazili i bili učesnici "Mokranjčevih dana", a od njih mogu da pomenem Mladena Jagušta, Vidu Ognjenović, Darinku Matić-Marović, Zorana Hristića, a izvinjavam se i mnogim drugim koje nisam pomenuo, dakle, oni su isto tako bili gosti na ovim "Mokranjčevim danima". Ono što je karakteristično, to je učešće horova ne samo lokalnih, duhovnog hora Crkve Svete Trojice i gradskog hora, već i horova iz svih bivših republika Jugoslavije i horova iz Bugarske, Rumunije i Rusije. Samo da vas podsetim još jednom da ime Stevan Stojanović Mokranjac u svetu svetske horske muzike znači isto koliko Nikola Tesla u svetu tehnike. Treći deo amandmana odnosio bi se na jedan veliki problem koji zdravstvo u Negotinu ima, ne samo u Negotinu, već zdravstvo u celoj Srbiji, u manjim opštinama takođe. Naime, radi se o popisu iz 2002. godine gde je oko 43.500 stanovnika registrovano u opštini Negotin i na osnovu najnovijeg plana mreže koji je projektovan za zdravstvo, mi smo dobili određeni broj lekara, sestara i drugog pomoćnog medicinskog osoblja, koje nažalost nije dovoljno da obavlja kvalitetno svoj rad. Naime, radi se o popisu iz 1991. godine, komparacije radi, koji je uočio negde 50.000 stanovnika opštine Negotin, a sada, ponavljam, 43.500 je znak da se stanovništvo nije izgubilo, ali da se praktično radi o 14.000 stanovnika koji se nalaze na privremenom i povremenom radu u inostranstvu. Šta je problem? Problem je u tome što svih ovih 14.000 stanovnika takođe, koji su na povremenom radu u inostranstvu (jer u inostranstvu nemaju stalno zaposlenje, odlaze samo povremeno i rade sezonske poslove), svoje zdravstvene usluge ostvaruju u zdravstvenom centru Negotin. Cilj ovog amandmana je bio da se praktično u odnosu na ovih 14.000 stanovnika poveća broj zdravstvenih radnika, jer sa najnovijom mrežom zdravstva – a to je u vezi sa ovim budžetom i žao mi je što je procenat izdvajanja iz budžeta Republike Srbije za budžet zdravstva sve manji i da je poslednjih šest godina najmanji – praktično se dovodi u pitanje ne samo kvalitet već i obim zdravstvenih usluga koje mogu zdravstveni centri u tako malim mestima pružiti svojim osiguranicima. U eri kampanje o pravima pacijenata koju Ministarstvo zdravlja sprovodi, smatram da to nije adekvatno onome što u stvari zakonom rade, a to je redukcija mreže. Postavlja se jedno ozbiljno pitanje ne samo kvaliteta, već i obima usluga, što za narod znači da li ćemo uspeti da pružimo sve one zdravstvene usluge, da izvedemo sve one operacije, da lečimo sve one bolesti koje su inače predviđene da se rade i da se leče u zdravstvenim centrima, pa i u negotinskom zdravstvenom centru. Smatramo da je nepravedna hajka na zdravstvene radnike koja se vodi ovih dana, ovih godina. Sa druge strane, zdravstvenim radnicima se onemogućava upravo u budžetu Republike Srbije uloženim sredstvima da svoj posao rade onako kako bi trebalo da rade, a na kraju, položili su i zakletvu da će raditi na takav način. Pitam se da li će biti dovoljno kapaciteta, da li će biti dovoljno prostora da se u hitnom slučaju pruži usluga. Ne daj bože, može da se dogodi i neka nesreća (svedoci smo dešavanja nesreća, kao što su npr. železničke nesreće i slične) i da li će biti, na kraju krajeva, i po zakonu da jedno odeljenje, kao što je operativno odeljenje u zdravstvenom centru, ostane, koje ima jedinicu postoperativne intenzivne nege, da li će biti dovoljno da jedna sestra pokrije one svoje obaveze i u poslovima intenzivne nege i na odeljenju? Ja vam kažem da ćemo doći u situaciju da će se postaviti pitanje da li treba raditi nakaradno ili ne treba raditi. Pitam se ko će pružiti takve usluge našim osiguranicima iz naše opštine ukoliko mi budemo prestali da radimo, ukoliko budemo onemogućeni da radimo onako kako treba da se radi. Ne samo da se radi o redukciji zdravstvenog medicinskog kadra, već se radi o redukciji broja postelja. Mogu vam reći da će Zdravstveni centar Negotin izgubiti 50 postelja po najnovijoj uredbi. Nigde nisam video u budžetu gde se povećava broj postelja koji će amortizovati smanjenje broja postelja u zdravstvenim centrima ovakvih malih opština. Da li će se ponovo čekati na operaciju, kao što se to radilo u doba sankcija, po nekoliko nedelja? Gde ćemo slati, gde ćemo primati hitne slučajeve, ko će im pružati usluge, to ostaje veliko pitanje. Ono što dalje nije dobro, a što se takođe vidi iz budžeta, to je centralizacija zdravstva, centralizacija zdravstvenih usluga. Molim vas, u budžetu jasno piše da će ogromna sredstva da se ulože u velike zdravstvene kuće, i to tako treba. To su referentne kuće koje i edukuju nas lekare iz manjih mesta. Ali, ne smemo zaboraviti i na manja mesta i na manje domove zdravlja i na bolnice. Ne samo da se radi o ulaganjima u opremu, radi se o tome da su ulaganja praktično nebitna, ulaže se, na primer, u fasade, ulaže se u zamenu prozora, na kraju krajeva gde je i sam tok novca veoma sumnjiv, ali se ne ulaže u opremu. Mogu da vam kažem da je za Zdravstveni centar Negotin deset godina opština sprovodila samodoprinos, jer je mnogo malo opreme nabavilo Ministarstvo zdravlja a mnogo više je nabavljeno sredstvima samodoprinosa. Vi znate odlično šta znači samodoprinos, da je samodoprinos socijalistička tekovina, i da ga danas neoliberalni koncept države ne priznaje i ne vidi ga. Kažem vam da je 90% modernih sredstava, moderne opreme nabavljeno upravo iz ovog samodoprinosa. Dalje, u budžetu se kaže - zaposliće se 1000 zdravstvenih radnika, ali gde? Takođe u velike kuće. Mi imamo sada jedan veliki paradoks u zdravstvu da velike kuće zapošljavaju, a male kuće gube radna mesta, gube broj lekara, gube broj sestara. Takođe, još jedna velika nelogičnost jeste i smanjen obim specijalizacija. Praktično danas u Srbiji u manjim mestima nema novih specijalizacija, sve specijalizacije su planirane za velike kuće. Takođe se slažem da velike kuće moraju biti referentne, moraju imati dovoljan broj specijalista, dovoljan broj kadra, ali se ne smeju zaboraviti male kuće. Nažalost, mi ostajemo bez mnogo, mnogo profila specijalista, ostajemo bez specijalista nuklearne medicine, bez dijabetologa, bez nutricioniste itd. Da ne nabrajam sve za šta će biti uskraćena manja mesta. Ono što dalje, nažalost, sledi po ovom budžetu, koji je uložio svega 20% od planiranih sredstava u Fond zdravstvenog osiguranja, jeste značajna redukcija lekova koja će se desiti u bolničkim ustanovama. U bolnicama će biti doveden u pitanje dovoljan broj antibiotika u odeljenjima u operativnim granama, pa i dovoljna količina lekova u drugim medicinskim disciplinama. Zatim, postaviće se pitanje medicinskog materijala, sanitetskog materijala. Da li ćemo mi ponovo kupovati gazu? Da li ćemo mi ponovo kupovati špriceve i igle kao u doba najžešćih sankcija? To su ozbiljne stvari koje treba da se razmotre kada se kreira budžet. Ono što se još dovodi u pitanje je citostatika. Mi znamo danas da imamo citostatika koje su na pozitivnim i negativnim listama. Šta će biti sa citostaticima koji su na pozitivnim listama, s obzirom na povećan trend malignih oboljenja koje doživljavamo svakog dana u Srbiji? Takođe, pitanje veštačkih kukova i druge opreme tog karaktera; znamo da ljudi godinama čekaju za veštački kuk, a sada, po ovom budžetu, veliko je pitanje da li će i doživeti da dobiju veštački kuk. Ono sa čime se takođe zdravstvo suočava jeste i sistem dežurstava. Mogu da vam kažem da je sistem dežurstava takođe predviđen da se plati iz budžeta i tako kreiran da to može da se ostvari samo u velikim kućama, a da u malim kućama nema dovoljno kadrova, nema dovoljno lekara koji će sprovesti ovakav sistem dežurstava po važećem Zakonu o radu i po važećem Zakonu o zdravstvenoj zaštiti. Doći ćemo u priliku, kao nekada, da urolog dežura umesto ušnog ili očnog itd. Na kraju krajeva, ja vidim jedan neoliberalni koncept zdravstva koji me navodi na to da pomislim da je profit iznad interesa pacijenta, kao i da se pacijent usmerava ka privatnoj praksi. Što se tiče privatne prakse, čast izuzecima u velikim gradovima u određenim naučnim medicinskim disciplinama, koji zaista ne mogu da se finansiraju iz budžeta Republike, ali privatno zdravstvo se u manjim mestima zloupotrebljava. Pacijent je u malim mestima često izložen hiperdijagnostici, odnosno, da za narod bude jasnije, onim dijagnostičkim metodama koje donose novac i prihod privatnoj ordinaciji, a koje čak i ne bi možda morale da se urade. Pitanje je i stručne kontrole, ne sećam se da je u nekoj privatnoj ordinaciji bila neka stručna kontrola. Ali, činjenica je da u budžetu nisam video ni stavku za finansiranje privatnog zdravstva, stavku za davanje kredita, stavku da i privatnik sklopi ugovor sa Fondom. Molim lepo, onaj ko dobije kredit biće milosrdniji i objektivniji prema pacijentu. Onaj ko ne dobije kredit, koji sam mora da se snađe, njegov odnos prema pacijentu će biti drugačiji. Na kraju krajeva, čuo sam u nekoliko navrata da će plate zdravstvenih radnika biti povećane, ali je pitanje da li će i takve plate biti dovoljne da zadovolje standard radnika? Da li će biti dovoljne da zadovolje povećan obim posla sa smanjenim brojem kadrova? I, na kraju krajeva, ipak bih rekao - da li je dovoljno za lekara opšte prakse 40.000? Da li je dovoljno za lekara specijalistu 50.000 - 70.000, ako se zna činjenica da su studije pet godina, da je specijalizacija još pet godina? Da li je dovoljno za sestru 20.000 za takav posao koji radi? Sve bi to bilo ispravnije da Vlada hoće da prizna sindikat lekara i farmaceuta, za koji danas smatra da je nereprezentativan, a ja vam kažem da se jedino sa sindikatom lekara i farmaceuta može pregovarati u cilju rešavanja ovih problema. Hvala lepo.
Da li se još neko od narodnih poslanika po ovom amandmanu javlja za reč? (Ne.) Ministar finansija u Vladi Republike Srbije gospodin Mirko Cvetković ima reč.
Poštovani narodni poslanici, vrlo kratko. Pored generalnih opservacija koje smo imali prilike da čujemo, pa i nekih dobrih ideja, nažalost, ili možda na sreću, izrada budžeta mora da prati veoma rigoroznu zakonsku proceduru. Praktično, vi imate ekonomsku klasifikaciju na tri cifre koja predstavlja zadnji nivo koji posmatra budžet, sve ispod toga se odnosi na planove pojedinačnih budžetskih korisnika. Evo, konkretno ovaj amandman o kome smo maločas imali prilike da čujemo, između ostalog, u predlogu balansiranja sredstava, daje predlog da se sredstva sa klasifikacije, upravo te trocifrene, skinu i određeni nivo sredstava, odnosno poveća, a da se nadomesti sa zbira. Da bih to prostije rekao, vi ne možete iz jednog zbira koji ima niz sabiraka dati predlog da se promeni zbir a da niste ukazali na to koji sabirak treba biti promenjen. Prema tome, ovaj amandman, uprkos i nekim dobrim idejama koje su ovde date, prosto iz tehničkih razloga ne može biti prihvaćen. Želeo bih još dodatno da se osvrnem na konstataciju vezanu za odustajanje Vlade od finansiranja ovih dobrih događaja. To apsolutno nije tačno. Dakle, mi imamo na razdelu, ali se to ne vidi, nije pojedinačno, već je to ta ukupna suma. Može se razgovarati sa Ministarstvom kulture i definisati koji će deo Ministarstvo kulture sada za te namene dati. Dakle, ne radi se ni o kakvom odustajanju. Konačno, u nekoliko rečenica vezano za zdravstvo i za strah da će doći do nedostatka antibiotika u bolnicama itd. Mislim da to apsolutno nije tačno. I sam narodni poslanik verovatno zna da je kontribucija budžeta RZZO u prethodnih šest meseci bila nula, u prethodnoj godini takođe je bila nula, a sada se predviđa tri milijarde i sto. Ako ništa drugo, obezbediće se bar da se taj nedostatak koji se desio u poslednjih godinu i po dana postepeno počne da popunjava, a ne da time što smo dali daleko više sredstava nego ranije odjednom izazivamo dalji nedostatak. Hvala vam puno.
Replika, po članu Poslovnika 101, narodni poslanik Ninoslav Dimitrijević.
Gospodine ministre, meni je drago da ste vi uslišili, odnosno prihvatili neke moje dobre ideje. Ali, samo razrešenja radi, festival "Mokranjčevi dani" i dalje se finansira po konkursu iz Ministarstva kulture, ali to su veoma mala sredstva, veća sredstva se izdvajaju za jedinice lokalne samouprave. Međutim, s obzirom da znamo kakvo je stanje u lokalnim samoupravama, kakvo je stanje privrede, privatnog preduzetništva itd, drugih elemenata, mi smo morali ove godine, praktično, da se ovaj festival finansira kao posebna stavka u budžetu, upravo zbog toga što lokalna samouprava neće moći efikasno da odgovori celokupnim zahtevima festivala "Mokranjčevi dani" da bi oni ostali upravo ono što jesu, prezentacija jednog značajnog nivoa. Izvinite, ali smatramo da je to evropski nivo događaja, sa učešćem horova iz inostranstva, i to sa stalnim učešćem horova iz inostranstva. Ono što dalje želim da vam kažem tiče se zdravstva. Ja, naravno, nisam ekonomista, ali podsećam vas da sam čovek koji dolazi iz prakse, iz bolnice, i ukazujem vam na to šta je trend poslednjih meseci ili godina i dobronamerno želim da ukažem da se ovaj problem prevaziđe. Znači, nije moj prevashodni pristup ovom problemu – hajde sada da kritikujemo zdravstvo zato što sam ja narodni poslanik iz opozicije pa hoću da kritikujem sve živo, pa i zdravstvo. Ne, verujte da nije, ja samo upozoravam, ne samo vas nego Vladu, sve nadležne, da su trendovi u zdravstvu, praktično kriterijumi... A ne sviđa mi se ono što se radi, počinje jedna medijska hajka na lekare i zdravstvene radnike. S druge strane, proklamuju se prava pacijenata koja po zakonu mogu da imaju, da ostvaruju, ali na kraju u osnovi svega je budžet, novac koji se ulaže. Naša dobra volja postoji, ali nema dovoljno novca, nema dovoljno sredstava, nema dovoljno objektivnih okolnosti da mi u potpunosti pružimo sve kvalitete i obim zdravstvenog procesa. O tome se radi. Hvala lepo.
Na član 5. razdeli 3, 21, 24, 26, 28, 29. i 52. amandman, sa ispravkom, podnela je narodni poslanik Aleksandra Jerkov. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman, sa ispravkom, odbije. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? Da, gospođica Aleksandra Jerkov.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre svega bih htela da ukažem pažnju Vladi na činjenicu da sam ženskog roda i da je u redu ukoliko neko ne želi da koristi termine kao što su "narodna poslanica", ali postoji nešto u srpskom jeziku što se zove kongruencija, i ako me možete oslovljavati sa "narodni poslanik" nemate prava da govorite da sam "podnela" amandman. Dakle, molim vas da mi se ubuduće obraćate u ženskom rodu. Moj amandman se odnosio na nekoliko stvari. Prva je bila da se iz razdela 3, glava 3.10 – avio-transport Vlade oduzme pet miliona dinara iz ekonomske klasifikacije 426 – materijal, i da se to stavi u Kancelariju nacionalnog saveta za saradnju sa Međunarodnim tribunalom za krivično gonjenje lica odgovornih za teška kršenja međunarodnog humanitarnog prava. Smatrala sam da je to potrebno uraditi zbog toga što, hteli mi to da priznamo ili ne, saradnja sa Haškim tribunalom mora biti jedan od prioriteta naše zemlje, ako ni zbog čega drugog, ako vi ne osećate potrebu da je to zbog drugih stvari potrebno, onda je potrebno zbog evropskih integracija. Bojim se da deo novca koji se ulaže u Kancelariju nacionalnog saveza za saradnju sa Međunarodnim tribunalom zapravo odslikava stav aktuelne vlade i stav premijera Koštunice uopšte prema saradnji sa Haškim tribunalom. Podsetiću samo na neke od njegovih izjava kada je rekao da je sud u Hagu politička a ne pravna institucija, koja služi interesima SAD i koja ima nameru da sudi svima osim Amerikancima i da je Haški tribunal sredstvo ucene i pritisaka za ostvarivanje volje SAD. Nakon toga, na pitanje šta će raditi u vezi sa saradnjom, on je rekao – ja ću ih ignorisati, u ovome me ohrabruje činjenica da Evropa sve manje insistira na tome. Neobavešteni premijer verovatno ne zna da Evropa sve više insistira na tome i da je to trenutno jedna od najvećih prepreka, možda i jedina, integracije Srbije u EU. Nekoliko godina kasnije premijer je rekao – Hag nije naš prioritet i nikada nije postao naš prioritet. Ono što ovde čudi je zapravo stav Demokratske stranke koja je spremna to da prihvati. Ja ću samo reći da je predsednik Tadić pre nekoliko dana rekao da je izuzetno zadovoljan što se njegovi stavovi po pitanju Haškog tribunala poklapaju sa stavovima premijera Koštunice. Nadam se samo da je ovog puta premijer Koštunica prišao stavu predsednika Tadića, a ne obrnuto, kao što je to bila praksa u proteklih nekoliko meseci kada je sve drugo u pitanju. Drugi deo mog amandmana se odnosio na to da se od dotacije za Hilandar, koja je 90 miliona dinara, 50 miliona tih sredstava preusmeri za socijalno ugrožene građane, jer smatram da je neumesno da se u situaciji u kojoj 35% stanovništva živi na granici ili ispod linije siromaštva izdvaja 90 miliona dinara za obnovu crkvenog i verskog objekta. Smatram da građani uvek treba da budu ispred građevina i da to mora da bude politika kojom će se ova vlada voditi. Po istom principu funkcioniše i sledeći deo amandmana gde se od Ministarstva vera, od zaista izdašne sume od 610 miliona dinara, 100 miliona ovih sredstava preusmerava za obnovu zabavišta. Jer, ako neko malo zađe po zabavištima može da vidi u kakvim uslovima odrastaju deca svih nas, odnosno vas, s obzirom na to da još nemam dece. Mislim da ona moraju biti ispred crkava, bez obzira na to koliko mi mislimo i koliko zaista crkveni objekti jesu važni, deca moraju biti važnija od njih. Poslednji deo mog amandmana se odnosi na opet neumesno velika sredstva koja se izdvajaju za dijasporu. Smatram da bi deo ovih sredstava mogao da se preusmeri na izbeglice, zbog toga što ovi ljudi zaista teško žive u Srbiji, bojim se da žive teže od naših sugrađana koji ne žive u ovoj zemlji i da im je finansijska pomoć potrebnija nego onima koji žive u zemljama zapadne Evrope. Sada samo par reči o ovome što sam dobila kao obrazloženje, zbog čega se amandman odbija. Zapravo, radi se o drugom delu obrazloženja koje je netačno, jer se meni kao obrazloženje navodi: "Amandman se odbija iz razloga što je Zakonom o budžetskom sistemu, članom 206, utvrđeno da predlog za povećanje izdataka u budžetu mora sadržati mere za uvećanje prihoda ili umanjenje drugih izdataka za isti iznos. Ovim amandmanom predlaže se povećanje rashoda za 605 miliona dinara, s tim da je predloženo smanjenje drugih izdataka za 205 miliona dinara". Ovo naprosto nije istina, veoma sam vodila računa o tome i svaki put kada sam predložila povećanje nekog rashoda predvidela sam smanjenje drugog. Nadam se da je to očigledna nepažnja kojom se Vlada odnosila prema našim amandmanima, mada ceo budžet izgleda tako kao da ga je pravio neko ko obično ume dobro da sabira. Hvala vam.
Da li se još neko javlja povodom amandmana? Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, jako se trudim da razumem i shvatim sve narodne poslanike, sve težnje narodnih poslanika, verujte, ostao sam frapiran posle ovakvog pledoajea prethodnog narodnog poslanika, gospođice Jerkov. Da ponovim, da čuju građani Srbije: gospođica Jerkov i njena poslanička grupa traže da se sredstva koja Srbija izdvaja za renoviranje manastira na Hilandaru, onih istih svetinja koje su izgorele, preusmere u druge namene. Predlažem gospođici Jerkov da se sredstva koja se izdvajaju za Kancelariju za pridruživanje, za Kancelariju predsednika Vlade, za Kancelariju predsednika države, za ona silna putovanja, za avio-kompaniju koja će opsluživati naše vrlo predsedništvo, usmere u oblast socijalne zaštite. Nemojte da dirate srpske svetinje, bez toga smo niko i ništa. Bez korena srpski narod, srpska nacija nema šta da traži na ovoj planeti. Ovoliko zla kod ovako mladog čoveka, verujte, ne mogu da prihvatim.
Narodni poslanik Borko Ilić, povodom amandmana.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, ukratko ću vam izložiti zašto bi trebalo da odbijemo ovaj amandman, koji je, najblaže rečeno, sulud. (Predsedavajući: Molim vas, gospodine Iliću, da vodimo računa o terminima, može adekvatniji termin da se upotrebi.) Razumem levičarske ideje gospođice Jerkov, koja je kao i Liga socijaldemokrata Vojvodine u celosti izašla ispod skuta vojvođanskih komunista, Boška Krunića i ostalih koji su vladali Vojvodinom kao svojom prćijom od 1945. do 1988. godine i oteli sve što se moglo oteti, i vašu želju za uništavanjem crkve kao viševekovne institucije koja je održala ovaj narod i ovu državu u njenim najtežim vremenima, ali, gospođice Jerkov, Hilandar nije isključivo crkveno pitanje. Hilandar je, kao i Sveta gora, svetska baština ne samo srpskog naroda i ne samo pravoslavnih naroda, već svih hrišćana na ovom svetu. To je jedan od najsvetijih spomenika u istoriji hrišćanske crkve i hrišćanstva. Prema tome, država ovim ne pokazuje brigu samo za Srpsku pravoslavnu crkvu, već i za svetsko kulturno nasleđe. Obnova Hilandara ne znači samo pomoć Srpskoj pravoslavnoj crkvi, već obnova Hilandara znači pomoć obnovi svetske kulturne baštine. Mi kao nacija, svaki pojedinac i ova država možemo samo da se ponosimo Hilandarom. Trebalo bi da ga pomognemo još i više, kada budemo bogatiji to ćemo i uraditi. Zbog svega ovoga ovaj amandman treba odbiti. Hvala.
Hvala. Replika, narodni poslanik Aleksandra Jerkov.
Sređivanje prioriteta i briga o građanima nije stvar levičarskog ili desničarskog opredeljenja. Ja samo smatram da deo sredstava koja su opredeljena za obnovu Hilandara ... Ne kažem da to nije važno, ali u situaciji u kojoj 35% građana živi ispod linije siromaštva potrebno je da sredimo prioritete i da nam stvarno budu ispred građevina. Da ne pričam o deci koja idu u zabavišta od kojih su neka takva da je užasno da se uđe, uopšte nisu mesta gde deca treba da borave, a mi pri tom izdvajamo 610.000.000 za izgradnju novih crkvenih građevina. Dakle, ne radi se uopšte o tome da hoću da jednu stvar nipodaštavam ili da smatram da ne treba obnavljati kulturnu i istorijsku baštinu ovog naroda, ili svetsku ako hoćete, jedino se radi o tome da se moraju srediti prioriteti i da građani moraju biti ispred građevine. Jedino je to u pitanju.
Povodom amandmana, narodni poslanik Rajko Baralić.
Vi iz takozvanog demokratskog bloka i "otporaši", nemojte da se obračunavate preko leđa levice o pitanjima koja nisu predmet rasprave u vezi sa budžetom. Dogovorite se šta vam je platforma. Za vreme vlasti tog komunizma, vaši dedovi, vaši očevi su obezbedili materijalnu osnovu da možete da završite fakultete i da sedite ovde kao narodni poslanici, inače bi pola od vas radilo neke najprizemnije poslove. Gospođice Jerkov, vrlo ste pažljivo birali izvore obezbeđenja za svoj amandman. Precizno ste izazvali polemiku jer ste to želeli. Hilandar ste ovde naveli tačno zbog toga da biste izazvali polemiku. Ova skupština je već ranije opredeljivala sredstva za obnovu Hilandara. Moram da vam kažem, oni koji su zapalili Hilandar imali su istu poziciju kao vi. Imali su potpuno istu poziciju, oni da zapale da ne postoji, a vi da ne date pare da se obnovi. Zahvaljujem.
Jedino što mogu da kažem jeste da narodni poslanici mogu biti i oni koji nisu završili fakultet. Ima puno takvih, prema tome, nećemo o tome. Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Borko Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, povreda Poslovnika, član 104. Ubeđen sam, a i rezultati poslednjeg popisa stanovništva svedoče o tome, da ubedljiva većina građana ove zemlje, bez obzira da li su pravoslavne, rimokatoličke, protestantske, islamske veroispovesti, oni iskreni vernici, a takvih je u Srbiji mnogo, po popisu stanovništva, Hilandar ne doživljavaju kao građevinu. Hilandar je ugrađen u svakog od nas, ugrađen je u ljude koji su bili pre nas i biće ugrađen u ljude koji budu iza nas. Prema tome, slažem se da država mora da vodi računa o najugroženijim kategorijama stanovništva i upravo zato ovaj budžet jeste i razvojni i socijalni, ali ako ćemo da govorimo o prioritetima i ako smatrate da pojedine stavke iz budžeta treba da se promene kako bi se više sredstava preraspodelilo za zabavišta i obdaništa onda, molim vas, potražite na nekom drugom mestu, a nemojte da uzimamo od onoga što nije građevina već je sveto mnogima u ovoj zemlji. Sa druge strane, povodom izlaganja gospodina Baralića, gospodine Baraliću, poreklom sam iz Bosanske Krajine (a rođen sam u Novom Sadu), iz dela u kojem su se ljudi borili za kralja i otadžbinu i od komunista posle rata nisu dobili ništa, već su im sve oteli, a struju su dobili 1986. godine. Hvala.
Po Poslovniku, narodni poslanik Slobodan Maraš.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo, prethodni poslanik DSS-a je malopre rekao da ne diramo u ono što je sveto. S obzirom na to da ja imam dvoje dece, kao i, pretpostavljam, velika većina ovde, smatram da su pre svega naša deca naša svetinja, da moramo da vodimo računa o budućnosti. Poštujemo ono što je bilo deo naše tradicije, naše istorije, što je i sada deo tradicije i istorije. Ali, hajde da se okrenemo malo napred. Ja ne vidim nikakvu zluradost u ovom amandmanu, već vidim pre svega brigu da se okrenemo malo budućnosti. Mislim da ćete se složiti sa mnom. Hvala.
Po Poslovniku, narodni poslanik Žarko Obradović.
Gospodine Albijaniću, ovo je moje obraćanje upućeno, pre svega, vama. Vodite sednicu Skupštine na način na koji to zaslužujemo. Da ste poštovali Poslovnik, morali ste mladog kolegu iz DSS-a odmah na početku da opomenete, da ga kaznite, jer on je rekao da je koleginica dala "ludački amandman" [[Glasovi iz klupe: Sulud.]] Sulud, još gore. Dobio je aplauz svojih kolega. Da ne govorim o načinu na koji je izašao za ovu skupštinsku govornicu, pošto vodimo računa i o redu, i o ponašanju i o oblačenju, i o bahatosti koju prikazuje i dokazuje. Poslanici imaju pravo da iznesu svoj stav, da se drugi slože ili ne slože, ali ako ima nešto sa mladom koleginicom, onda neka kaže činjenice bez ideologije. Tu priču o partizanima i četnicima čuli smo, čini mi se, s jeseni 2005. godine. U vreme komunista ispalo je da su svi bili komunisti, a sad, u vreme ove vlasti, posle petooktobarskog puča, svi su antikomunisti. Svi su bili žrtve komunista. Ali, kad pogledate njihove roditelje, a još bolje imovinu koju poseduju, bogami su mnogo dobro prošli u vreme totalitarizma koji je komunizam sprovodio. Ako imate nešto a propo argumenata, recite, ali bez vređanja i bez ideologije. Ovo je zakon o budžetu Republike Srbije, pa iznesite argumente zašto neki amandman valja ili ne valja. Nemojte se uplitati u stvari ideologije. Kad zakon koji bude imao ideološki sadržaj bude došao na dnevni red, onda izađite pa recite šta imate. Hvala vam.
Upozorio sam narodnog poslanika Borka Ilića da vodi računa o rečima koje upotrebljava u skupštinskoj sali. Po Poslovniku, narodni poslanik Borko Ilić, a zatim narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Prvo, izvinjavam se koleginici Jerkov ako sam je bilo čime uvredio kada sam jednim srpskim epitetom okarakterisao njen amandman, ali ja znam da mi ona, kao profesorka književnosti, neće zameriti, u svom tom bogatstvu našeg jezika nekad odemo preširoko. Što se tiče izlaganja gospodina Obradovića, nisam komentarisao vaše oblačenje i vaš izgled, pa bih vas zamolio da budete toliko kolegijalni i da vi ne komentarišete moj. Govorio sam o komunistima, a ne o onim časnim ljudima koji su bili u partizanskom pokretu i borili se za slobodu svog naroda, nisu imali pojma ni o Marksu, ni o Engelsu, a bogami ni o komunizmu ništa, već su se borili za goli život i da odbrane svoju otadžbinu i svoju kuću. Gospodine Maraš, naravno da mladi ljudi moraju da nam budu na prvom mestu, i naši najmlađi sunarodnici, ali ja sam samo rekao, ukoliko već postoji ta ideja kod gospođice Jerkov da se pomognu zabavišta i obdaništa, da se onda sredstva za to potraže u nekim drugim stavkama budžeta, a ne da se ta sredstva povlače iz sredstava koja su namenjena za obnovu jednog od najznačajnijih kulturnih i istorijskih, bez obzira da li je neko vernik ili nije, spomenika u ovoj zemlji. Hvala vam.
Po Poslovniku, narodni poslanik Čedomir Jovanović, predsednik poslaničke grupe LDP.
Gospodine predsedavajući, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, član 104 – narodni poslanici dužni su da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine. U svakom sistemu mora postojati neki red; red i nas obavezuje, ovde u parlamentu, na drugačiji odnos prema samoj Skupštini. Poslanici koji se javljaju za reč, poslanice koje se javljaju za reč, ljudi koji učestvuju u diskusijama moraju razumeti činjenicu da govore u parlamentu Republike Srbije. Molim vas da ne izlazite za ovu govornicu u košuljama, bez kravate, onako kako se to ne radi ni na jednom drugom mestu u našem društvu. Znači, preko puta parlamenta je ulica i na ulici je sve dozvoljeno, ovde u parlamentu - sako, kravata, pristojno odevanje, Administrativni odbor nas na tako nešto obavezuje, a tek posle toga možemo da pređemo na raspravu o ovoj tački dnevnog reda. Mislim da nam toliko respekta i poštovanja dugujete.
Po Poslovniku, narodni poslanik Borko Ilić. Molim vas da završavamo polemiku i da nastavimo rad po amandmanima.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, ubeđen sam da svojim izlaganjem, a i svojom pojavom nisam uvredio nijednog građanina Srbije, niti većinu narodnih poslanika u ovoj sali. A to što se dotični gospodin koji je govorio pre mene oseća uvređenim, baš me briga.
Nemojte tako da se ophodimo prema kolegama poslanicima. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Da.) Narodni poslanik Paja Momčilov.
Dame i gospodo narodni poslanici, biću vrlo kratak. Poslanici Srpske radikalne stranke sigurno ne mogu da prihvate predloženi amandman koleginice Jerkov a razlozi su vrlo prosti. Mislim da kad neko ovde pledira na neke vrednosti, na sistem vrednosti, onda ipak treba da ima malo više širine i da malo više poznaje čitav sistem vrednosti. Naime, mi u našem društvu imamo temeljne institucije kulture i u te sigurno spada i naša Srpska pravoslavna crkva sa svojim objektima, o Hilandaru da ne govorim. Sa druge strane, imamo Srpsku akademiju nauka i mi smo već čuli ovde predloge da i toj instituciji treba oduzimati sredstva. Navodno, pozivamo se na to da je potrebno da budemo humani i da bi u ovoj situaciji, kada imamo 35% siromašnih, trebalo da usmerimo sredstva na druge pravce. Ima jedan problem kod ove teorije, što se ovde izvrću stvari. Ne kaže se koji je uzrok da imamo ovo siromaštvo i da se ide na lečenje tih uzroka. Upravo mondijalistički princip slobodnog protoka robe, ideja i ljudi, u službi multinacionalnih kompanija, ovu zemlju dovodi u siromaštvo. Plus bombardovanje ove zemlje i dugoročne ekonomske sankcije, plus pljačka ove zemlje privatizacijom, za koju svi vi dobro znate. Prema tome, to su uzroci. Kada govorimo o SPC, samo da završim sa tim, ako bismo slušali ono što SPC kaže, onda treba sigurno da znamo da je najveća svetinja na zemlji za SPC, i to svetosavsku, ljudski život. Prema tome, s druge strane, ako hoćemo da idemo i dalje u svemu ovome, šta je osnovni, temeljni princip svetosavlja – ljubav. Znači, vi hoćete da uništavate instituciju koja se zalaže za ovo, a zalažete se mondijalizam, za neokolonijalizam, i tu je problem. Zbog toga mi sigurno ne možemo ovo da podržimo, a vi biste mogli ipak da imate malo širi dijapazon kulturnih poznavanja. Samo toliko.
Narodni poslanik Čedomir Jovanović, predsednik LDP-a, replika na izlaganje narodnog poslanika Borka Ilića.
Gospodine predsedavajući, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom na to da je narodni poslanik iz DSS-a napustio salu, prosto zbog vas želim da budem nešto jasniji. Mene svojom pojavom ni taj poslanik, niti bilo koji drugi ne može lično uvrediti. Radi se o odnosu prema Skupštini Srbije. Prosto, da budem u skladu sa amandmanom i ovim trenutkom rasprave, i u crkvi postoji neki red. Hajde da ga uspostavimo i ovde u Skupštini. Što se tiče načina na koji se iznose i brane politički stavovi, on potvrđuje opšte mesto naše svakodnevice. Vrlo često su bogoljupci među nama najnepristojniji. Ono što treba da bude, između ostalog, obaveza nas kao poslanika jeste da, pre podela na levicu, desnicu, radikale, demokrate, u Srbiji napravimo sistem vrednosti koji bi razdvojio pristojne od nepristojnih, pa onda one koji su nepristojni da prevaspitavamo.
Narodni poslanik Miroslav Markićević, zamenik predsednika poslaničke grupe Demokratska stranka Srbije - Nova Srbija - dr Vojislav Koštunica, po Poslovniku.
Gospodine predsedavajući, pozivam se na član 225. koji kaže da narodni poslanik ima pravo da bude obavešten o svim pitanjima potrebnim za vršenje funkcije narodnog poslanika. Priznajem da prvih desetak minuta nisam bio na sednici, ali nisam čuo da ste obavestili koji su narodni poslanici obavestili vas ili predsedništvo Skupštine da današnjoj sednici neće prisustvovati. Primećujem da gospodin Nenad Čanak apstinira od učešća u radu na današnjoj sednici, a čini mi se da je kod njega i neka druga vrsta apstinencije. Amandman koji je poslanik iz njegove stranke podnela ovde, o brizi za decu, smatram licemernim, s obzirom na to da su drugovi i prijatelji druga Nenada Čanka tamo gde su im narod i narodni sud i ova država odredili, dakle, to su dileri droge osuđeni na višegodišnju robiju, te tako smatram ovaj amandman licemernim, zbog tobožnje brige za decu. Dakle, tražim obaveštenje da li drug Nenad Čanak apstinira od učešća u radu današnje sednice ili ima i neku drugu vrstu apstinencije, s obzirom na to da se dilera droge koji su na višegodišnju robiju osuđeni javno u TV emisijama i dan-danas ne odriče. Tražim od vas da date obaveštenje kako narodnim poslanicima, tako i građanima Srbije, u ovom trenutku.
Predsednik Skupštine na početku sednice obaveštava o odsutnosti i prijavama. Po amandmanu, narodni poslanik Zoran Krasić.
Obično nastupaju problemi kada se jednim amandmanom obuhvati više razdela u okviru člana 5. Ovde postoje neke stvari u amandmanu koje su potpuno prihvatljive. Recimo, predloženo smanjenje sredstava za aviotransportne usluge Vlade je, što se tiče Srpske radikalne stranke, prihvatljivo. Ovo mi nije jasno, predložili ste povećanje sredstava kod Kancelarije Nacionalnog saveta za saradnju sa Međunarodnim tribunalom za krivično gonjenje lica odgovornih itd. Odmah na početku da vam kažem, u samom nazivu ne samo suda, nego i ovog vašeg organa koji prati taj naziv suda sadržane su neke prezumpcije da su sva lica koja su optužena već u startu kriva, jer se ovde u samom nazivu prejudicira njihov status pa se kaže – odgovornih. Znači, nije pokrenut postupak ni protiv jednog lica za koje postoji sumnja, nego je ono odgovorno u startu. Takav sud ne bi smeo da postoji, ali sve može kod nas. Ukoliko bi ovo povećanje iznosa po osnovu usluga po ugovoru sa milion dinara na šest miliona podnosilac amandmana opravdavao potrebom da se napravi neka analiza koja bi pomogla da Republika Srbija kao država dođe do zaključka kakav je karakter Haškog tribunala, onda bi ovo za nas bilo potpuno prihvatljivo. Zašto bi bilo prihvatljivo? Jer bi takva analiza pokazala ko, u stvari, sudi u Hagu i da ovi "Tompson" eksperti sa "Tompson" pozicija pomažu. Kome? Karli del Ponte. Molim vas, da li vi imate puno saznanje o tome ko je Karla del Ponte? To je osoba koja je već 15 godina osnovano sumnjiva u svojoj matičnoj državi Švajcarskoj da je spasila organizovani kriminal, da je uništila kontraobaveštajnu službu Švajcarske, da ima bogatu kriminalnu prošlost, da je sa svojim suprugom, koji je advokat (ona je bila državni tužilac), nameštala neka suđenja, da su stradali neki operativci koji su se borili protiv onih kriminalnih grupa planetarnog značaja koje su švercovale drogu. Ako je ovo povećanje u funkciji da se svetska javnost obavesti o tome ko je Karla del Ponte i da to formalno-pravno ide preko ove vaše kancelarije, onda je za to mene potpuno prihvatljivo. Čak ću i za džabe da vam dam neke materijale, da vas to ništa ne košta. Ako je svrha ovog povećanja da javnost u Srbiji bude obaveštena o onome što se piše u Holandiji... Evo, holandski list "Mond" je objavio jedan podatak o sekretaru suda Hansu Holcijusu koji je još 1990. bio sumnjiv za spasavanje jedne organizovane grupe kriminala prema deci. Ako je ovo povećanje sredstava namenjeno da se objasni javnosti ko su ti tamo koji sude i koji vode postupke, onda je ovaj amandman prihvatljiv što se tiče Srpske radikalne stranke. Valjda bi nam neko dokazao zašto je potrebno izdvojiti više sredstava. Te sudije koštaju. Što se tiče Srpske radikalne stranke, mi bismo ovom savetu maksimalno davali dokumentaciju, pomogli, za džabe bismo pomogli sve da se sazna i ova strana istine o tome ko sudi u Haškom tribunalu. Na bazi ova dva-tri primera mogli ste da vidite da se tamo na odgovornim funkcijama u Haškom tribunalu nalaze ljudi koji treba da budu iza rešetaka. To je sada otprilike situacija, ako to prevedemo na našu ovde – vi nekoga gonite za organizovani kriminal, a on u stvari sudi vama. To je ta inverzija. Ovo bi bilo lokalna, a ona u Hagu bi bila međunarodna. Da vidimo dalje šta se predlaže ovim amandmanom. Ovde je obuhvaćen jedan deo koji ... Ja ne sporim pravo podnosioca amandmana da nalazi razloge, pa čak i da bira ukus. Međutim, ako već pričamo o tom amandmanu, moram da iznesem i svoj stav. Umanjiti sredstva povodom rekonstrukcije Hilandara je apsolutno neprihvatljivo. Vidite, čak ni ovaj demokratski blok nije to mogao da izbegne. I oni imaju averziju prema verskim objektima, prema veri itd. i neki od njih su sledbenici Mirka Đorđevića i ovih drugih, ali prosto nisu mogli da izbegnu Hilandar. Zašto? Zato što Hilandar nije samo pitanje pravoslavlja i vere, nego pitanje suštine, biti srpskog naroda, naše tradicije, našeg postojanja. U tom delu ja, recimo, ovaj amandman ne bih prihvatio. Samo da vas podsetim zašto ga još ne bih prihvatio. Mi smo dve godine ovde vodili akciju da se određena sredstva po osnovu poreza usmere na obnovu Hilandara. Gospodin Arsić je pisao tri puta amandmane; čak smo podneli i jedan predlog zakona, čini mi se da je bio porez na finansijske transakcije na plate itd, ako se to već ukida, da taj zakon i dalje ostane samo da mu se promeni naziv i da se sredstva namenski usmere prema Hilandaru radi obnove. Znači, taj deo ne bismo mogli da prihvatimo što se tiče podnosioca ovog amandmana. Dalje, ne bismo mogli da prihvatimo ni ovaj deo amandmana koji se odnosi na dijasporu. Zašto? Da li shvatate, DOS je dužan dijaspori, DOS je ukrao pare dijaspori. Vi niste čitali amandmane. Gospođa Borka Vučić je podnela jedan amandman upravo zbog toga što je dosmanlijska vlast ukrala pare Fondu dijaspore. Mi treba sa dijasporom da imamo razvijene odnose, prisne odnose i u pogledu očuvanja jezika, kulturne baštine i svega toga. Nažalost, zbog ove prekompozicije bivše SFRJ, pošto je tamo samo na taj način mogla da se razori JNA, što će na kraju da se ispostavi kao glavni cilj svih ovih koji su 15 godina napadali srpski narod...
Vreme, gospodine Krasiću. Zahvaljujem. Replika, narodni poslanik Nenad Čanak.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, gospodine predsedniče, uvaženi građani Srbije, ne apstiniram od sednice, a nisam ničega ovisnik da bih imao od čega da apstiniram. Međutim, količina, recimo, nervoze koju pokazuju određene naše kolege je zaista velika i razlog je jasan. Ja sam u svojim današnjim nastupima jasno rekao da će ministar Velimir Ilić morati da vuče bukagije na robiji za krađe koje je napravio i upravo je to razlog zbog kojeg se sada skreće tema od onoga o čemu ovde razgovaramo. Meni je jasno da se oni koji imaju lošu prošlost, jer su se iz karijerističkih razloga laćali crvenih knjižica, sada pokušavaju oprati od toga crkvenim knjižicama. Zaklinjali su se juče u Tita, a danas u Hilandar. Uvek mora da postoji nešto što je iznad razgovora i iznad rasprave. Kada Liga socijaldemokrata Vojvodine i mi vojvođanski poslanici kažemo građani ispred građevina, mi to i mislimo, jer smo autohtona stranka koju su osnovali ljudi koji nikada nisu pre toga bili članovi nijedne, a naročito ne komunističke partije. Kada dođemo u poziciju da se ljudi etiketiraju po najgrubljim boljševičkim modelima i metodama iz prošlosti, onda je sasvim jasno zbog čega se to radi. Radi se zato da se ne bi razgovaralo o činjenicama. Strašno bih voleo da se na raspravi o Vladi, koja će se dogoditi kad-tad, koja se neće izbeći, jasno objasni gde su pare koje je ova vlada pokrala i šta će se dogoditi sa ovom zemljom koja uspeva da opstane na površini uprkos Vladi, a ne zaslugama ove vlade. Zbog toga, neka mi svako onaj ko ima sa mnom bilo kakvu stvar da raspravi objasni jedno – oni za koje se ustanovilo da su kršili zakon u vreme DOS-a su u zatvoru, a oni koji krše zakon danas su ministri.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marton, po Poslovniku.
Poštovani predsedniče, potpredsednici, poštovane poslanice i poslanici, povreda Poslovnika član 226. Samo bih predsedniku Duliću postavio pitanje da nama poslanicima da odgovor na to kako je moguće da od poslanika Nove Srbije bukvalno niti jedan jedini poslanik nije sedeo u sali sinoć prilikom sednice, a da praktično sve kartice budu ubačene i sve su bile na monitoru. Svi znamo da nisu sedeli, ko god je hteo mogao je da vidi da su prazna poslednja dva reda klupa. To smo čuli od gospođe Radete sinoć. Mislim da poslanici imaju pravo da čuju na koji to način poslanici obavljaju svoju funkciju ako su im kartice u tim jedinicama, a oni ko zna gde su.
Po Poslovniku, narodni poslanik Miroslav Markićević.
Gospodine predsedniče, pozivam se na član 225. i tražim neka obaveštenja. S obzirom na to šta smo čuli malopre od druga Čanka jasno je zašto on ovako govori. Nadamo se i verujemo, kao građani i narodni poslanici, s obzirom na to šta državni organi poslednjih dana preduzimaju u ovoj državi, da će se otkriti sve o svima. Što se tiče gospodina ministra Ilića, pre nekoliko dana na jednoj od televizija, u emisiji od dva sata, sva njegova imovina je slikana. Voleo bih da drug Čanak, s obzirom da je 1993. rekao da nema ništa od imovine, dopusti kamerama centralnih televizija da snime šta on ima i koje vile. A, čini mi se, druže Čanak, da ste zaboravili nešto o dilerima droge. Jasno sam rekao ovde da se vi vaših prijatelja koji su osuđeni na višegodišnju robiju, koji su trovali našu decu i delili im drogu, a ovde pričamo o brizi za decu... Čini mi se da ste nekako zaboravili da to objasnite građanima. Što se tiče poslanika Nove Srbije, podržavamo državne organe u tome da se za svakog građanina, svakog funkcionera u ovoj državi ispita sve šta je radio pre pet, deset i 15 godina i šta radi sada.
Replika, Nenad Čanak.
Pošto sam već u više navrata objašnjavao, ali pošto gospoda iz narodne Srbije malo sporije shvataju, pa im treba više puta ponoviti, a za to se inače ide u namenske institucije, ne ide se u Skupštinu, moram vam reći: Nenad Opačić, o kome govorite, čovek je koji je obezbeđivao naše skupove za vreme 1999. godine. Kada je otkriveno da ima veze sa narkoticima uhapšen je od strane DOS-ovih vlasti i od tada je u zatvoru. Time sam tu stvar završio. Što se tiče imovine, nemam apsolutno ništa da krijem, niti me to interesuje. Kao što znate, u svakoj emisiji, na svakoj televiziji svaki novinar se slobodno kreće po mojoj kući i po mom imanju. Ja više od toga što imam nemam. Ovo sam dobro rekao. Naravno, to što ima gospodin Ilić, to je nešto sasvim drugo. Nemam šta da krijem, kao što on krije ugovor o koncesijama. Strašno me zanima da li je tačno da je dobio po milion evra za svaku benzinsku pumpu i da li je tačno da je vaša stranka dobila 20 miliona evra da ne pokaže ovaj ugovor. Pokažite i opovrgnite me. Pokažite, kažite – evo, Čanak laže, evo ugovora o koncesijama, lepo piše da je to dobar ugovor za građane Srbije i Srbiju kao državu. Vi ste interesna grupacija, da ne koristim ružne reči. Vaše delovanje se sankcioniše krivičnim zakonom, i to onim kojim se hapse lopovi.
Po Poslovniku, gospodin Belić.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu Poslovnika, član 101. Odnosi se na izlaganje kolege koji je govorio pre gospodina Čanka. Pre prekida sinoćne sednice gospodin Dulić trebalo je da mi da reč jer sam reklamirao povredu Poslovnika. Nije ništa bitno, samo sam hteo gospodi radikalima da se obratim jednom opaskom, ako su nas već kritikovali, a kritikovan je jedan deo poslanika koji nije sinoć prisustvovao. Međutim, definitivno, poslanici Nove Srbije jesu sinoć bili na sednici. Gospodin predsednik Dulić u datom trenutku trebalo je meni da da reč da reklamiram povredu Poslovnika. Naravno, prekinuta je sednica. Nije imalo svrhe danas da o tome uopšte govorim, ali sam hteo da kažem da jednostavno treba biti principijelan do kraja. Slažem se da pojedini poslanici, kada već pripadaju vladajućoj koaliciji, treba da budu prisutni da brane Predlog zakona o budžetu. Sa time se slažem i ta primedba gospođe Radete bila je na mestu. Međutim, hteo sam samo da podsetim da smo mi i u prošlom sazivu, a bilo je bar stotinak a nekada i više amandmana koje su podnosili poslanici SRS, strpljivo sedeli u sali i glasali, najvećim delom protiv njih, a poslanici SRS su izlazili napolje. Druga stvar, pre sedam dana kada je bio dan za glasanje, ako se sećate, bilo je nekih 30-40 povreda Poslovnika. Naravno, najvećim delom povredu Poslovnika su reklamirali poslanici SRS, što je njihovo legitimno pravo i, naravno, to niko ne osporava. Kada je trebalo da se glasa o povredi Poslovnika svi su izašli. Mi smo ostalih svih 45 minuta. Ništa tu sada nije sporno. Ja samo hoću da kažem, budimo principijelni, ako već hoćemo da opravdamo neke zašto nisu bili, hajde da budemo onda pošteni i da pogledamo u svoje dvorište i da kažemo – pa, da i mi nismo bili principijelni u par navrata. Druga stvar, zaboravio sam da se izvinim onima kojima moje pojavljivanje u košulji izaziva nelagodnost i neprijatnost. Verujte, meni i najvećem broju poslanika veliku i najveću nelagodnost izaziva ako znamo da sedimo u blizini ljudi za čiju se biografiju vezuju krajnje nerazjašnjene delatnosti vezane za Šilerovu ulicu, za Centralni zatvor, za niz veoma opasnih poslova i, naravno, veoma opasne ljude. Zaista, meni to izaziva mnogo veću teskobu, mnogo veću nelagodnost, nego to što izađe, recimo, kolega Borko Ilić i sasvim pristojnim i biranim rečima obrati se ovom domu. (Predsednik: Vreme.) Zahvaljujem. Ne vidim tu nekakvu povredu Poslovnika, ali i te kakvu povredu vidim, naravno to je bila volja birača, zbog toga što neki ljudi sede ovde i prosto izazivaju nelagodnost većine poslanika.
Po Poslovniku ima reč narodni poslanik Slobodan Maraš. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo, poštovani predsedniče Skupštine, javljam se u skladu sa dva člana našeg poslovnika, član 226. i član 104. Prvo moram da kažem da je gospođa Radeta juče bila apsolutno u pravu, da je sramota ovo što govore poslanici Nove Srbije da su bili sinoć u sali. Danima i nedeljama, od kada funkcioniše ova skupština, posle ona tri meseca kada ste nas maltretirali dok niste dogovorili Vladu, ne nalazite se u ovoj skupštini. Dođete samo ujutru i ubacite kartice. Kada su poslanici SRS sinoć izvadili svoje kartice ja sam ustao i pogasio sva mesta koja ste vi ostavili da svetle kao da ste tu. Sada ću da vam kažem, izvukli ste kartice polako i ostavili da vam svetli mesto. Ne poštujete ovu skupštinu. To što dolazite u košuljama meni ne smeta, ali to je vaš odnos prema Skupštini. Zbog čega? Zato što se nikada ne javljate za reč i smatrate verovatno da možete doći u papučama. (Milorad Belić, sa mesta: Ja sam se javio za reč.) Malopre ste spomenuli nešto što mislim da je krajnje nekorektno. To što pokušavate da kriminalizujete jednu politiku prethodnih dana preko vaših medija, to će se lupati vama o glavu. Doći će vreme kada će i vaš ministar i ostali vaši saradnici takođe biti na optuženičkim klupama.
Po Poslovniku ima reč narodni poslanik Vladan Vučićević. Izvolite.
Reklamiram član 101. Poslovnika. Dame i gospodo narodni poslanici, pretpostavljam da se većina vas seća one izjave jednog velikog političara koja je glasila – ko u mladosti nije pušio marihuanu, vozio motor i slušao rok, taj je promašio život. To je izjava gospodina Čanka. Ja želim nešto drugo da kažem. Iznenađen sam da jedan ozbiljan čovek, kakvim sam smatrao gospodina Čanka, može izaći za ovu govornicu i građanima Srbije prepričavati priče rekla-kazala. Već više puta smo slušali ovde napade na gospodina Velimira Ilića. Ja bih razumeo svaki napad koji je argumentovan, ali argumentovan napad je napad sa dokazima, a ne napad žute štampe, priče pojedinaca iz kuloara, rekla-kazala. Prema tome, gospodine Čanak, kada bi se obistinilo sve ono što ste vi u prošlosti pričali i kada bi se obistinile one vaše priče kome biste sve vi bukagije na noge stavili, otprilike pola Srbije bi bilo danas na robiji. Ali, nije to baš tako kako vi pričate. Za neke vaše priče morate da imate i dokaze i to bi vas onda karakterisalo kao ozbiljnog čoveka i ozbiljnog političara. Ovako to deluje dosta šarlatanski. Moram da budem iskren i da vam priznam da vrlo često gledam vaše nastupe i ta vaša humoristička doza odgovara kada se nađete u nekoj TV emisiji, razgali to malo čoveka i oraspoloži. Ali, kada već govorite za ovom govornicom, sa koje se nekada krojila budućnost, sada se kroji sadašnjost, a krojila se, bogme, i prošlost, koja nije baš tako zavidna za građane, smatram da vi kao jedan ozbiljan čovek treba da imate i ozbiljnu diskusiju i da vama ne priliči da pripadate onoj grupaciji ljudi koja u Srbiji sve prašta, sem uspeha. Ako je iko pokazao uspeh u ovoj prošloj vladi, pokazao ga je gospodin Velimir Ilić, i to je ono što se vidi. Srbija danas ima mnogo bolje puteve no što je imala u prethodnom periodu i u periodu kada ste vi bili u ovom parlamentu, kada ste vi odlučivali. Prema tome, ostaje ta gorčina da se vi borite i da pripadate onoj grupi ljudi koja sve priznaje, samo ne priznaje uspeh.
Hvala puno. Imamo repliku Nenada Čanka, ali vas stvarno molim da se posle toga vratimo na temu, raspravu o amandmanima na budžet. Posle gospodina Čanka ima reč narodni poslanik Aleksandar Vučić. Izvolite.
Blagodarim. Ja sam, naravno, rekao, a vi, verovatno, kada čitate razumete pročitano. Pisalo je vrlo jasno da ko nije u mladosti pušio marihuanu, vozio motor ili svirao rok, obično ode kasnije u ekstremizam. Dakle, to je ono što sam rekao. Naravno da sam tu mislio na gospodina Vilijama Klintona, predsednika SAD u pretprošlom mandatu. To je bilo potpuno jasno i iz konteksta onoga što sam izgovorio. To nema nikakve veze sa mnom. Što se tiče ovoga što sam zamolio gospodina Ilića da nas razuveri u tome da li ima zloupotreba u koncesionom ugovoru Horgoš - Požega i da li su tačne glasine o tome da je on inkasirao po milion evra od svake benzinske pumpe, a 20 miliona evra za sam ugovor itd., ja se potpuno slažem da baratanje takvim stvarima nije dobro za državu i zato i molim da se on oslobodi tih sumnji i da jednostavno kaže građanima Srbije šta je sadržina koncesionog ugovora, da ga pokaže nadležnim organima u Vojvodini. Jer, baviti se stvarima koje su bez argumenata je uvek pogrešno. Zato dobro razumem gospodina Ilića koji je aludirao na ljubav gospodina Pajtića prema dečacima.
Hvala puno. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić, replika, a potom po Poslovniku, narodni poslanik Miroslav Markićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, vrlo ću kratko, pošto bismo želeli da govorimo o amandmanima na Predlog budžeta Vlade Republike Srbije, ali na jednu primedbu mora da usledi ozbiljan odgovor. Dakle, zašto ponekad poslanici Srpske radikalne stranke, iako predlože 10, 20 ili 50 amandmana, nisu u sali kada se glasa? Zato što smo već dobili vladino mišljenje i znamo vaš odnos i znamo da nećete glasati za to, a za budžet vam je potrebno 126 glasova. Što bismo vam mi na bilo koji način pomagali; potpuno je svejedno da li ćemo biti u sali ili ne, nikakve razlike nema, a mi smo svoj demokratski zadatak, opozicioni zadatak, koji obavljamo u interesu naroda, da vam predložimo bolja rešenja, u svakom slučaju ispunili. Što se tiče onoga na čemu je insistirala gospođa Radeta, insistirala je i na tome da neki poslanici DSS-a i DS-a nisu bili u sali, ali ponekad slušate a ponekad ne. Što se tiče ove rasprave o tome ko je mnogo ukrao, ko je narkoman ili ko je ne znam ni ja šta, srećan sam što se u tu priču ne uvlačimo mi iz Srpske radikalne stranke, ali moram samo jedno pitanje da postavim. Neka je sve istina što kažu predstavnici vlasti, zašto ne pokažu taj ugovor? Ja nemam nikakav problem sa tim što priča Nenad Čanak, jer meni je Požega jednako draga i Beograd jednako drag koliko Novi Sad, koliko Subotica ili bilo koje drugo mesto i jednako ih volim, nikakvu razliku ne vidim. U čemu je problem da mi vidimo o čemu se tu radi, samo to da vidimo? Ne može da vam uruši ni Čanak, ni bilo ko drugi ugovor ako je u skladu sa zakonom, nikakva tu autonomija, niti imaju šta da traže, niti bilo šta drugo, sem onoga što oni imaju, a to su sredstva koja im u skladu sa našim zakonima i Ustavom pripadaju, samo da to vide ostali građani. Ne vidim zašto bi to bila neka posebna tajna. Sada, kada je cela ova priča krenula, očekujem hapšenje jedne nove mafije i pretpostavljam da će to biti ''bakarna mafija''. To su ovi što kradu ispod mostova bakar, ne znam ni ja šta, po dva ili pet kilograma, pa ćemo sada da se obračunavamo i sa ''bakarnom mafijom''. Imam samo još jedno pitanje i završavam, gospodine predsedniče, hvala na strpljenju. Došli smo do ovoga što je objavio ministar Bubalo pa imam pitanje za njega, za vas, gospodine Cvetkoviću, da mi kažete gde ovo ima, u kojoj zemlji na svetu. Naime, poštovani građani Srbije, ako niste znali, ministar Bubalo je ne samo obznanio, nego legalizovao uzimanje provizije od strane pojedinaca i predstavnika države. Ja ću vam pročitati šta je objavljeno u "Službenom glasniku", dakle, u Beogradu 9. juna 2005. godine, broj 110-00-45/2005-01, sa sve potpisom Predraga Bubala, svojeručno. Kaže, Pravilnik, pa dalje kaže – ovim pravilnikom određuje se visina posebne naknade ostvarene zaključenjem ugovora o prodaji kapitala, odnosno imovine (u daljem tekstu: provizija). Visina provizije iznosi 5% od ugovorene cene. Ljudi, je l' ste se vi zbog toga toliko tukli za onaj ''Kuprom'', da li ste se zato toliko tukli za preprodaju naših firmi, pa tamo gde je 300 miliona, vama 15 miliona, ministrima? Da li je to u pitanju? Je l' vi tu vrstu reketa i tu vrstu usluga za Agenciju za privatizaciju i za državne organe i za sve drugo 5% naplaćujete? Umesto 15 miliona evra da imamo za obdaništa, za crkve, za Hilandar i za šta god hoćete, mi ćemo da imamo u ministarskim džepovima. Molio bih vlast da nam odgovore samo da li je ovo istina ili sam slagao. Samo pitam da li sam možda izmislio, možda sam falsifikovao, možda sam slagao i neka mi kažu da je laž, neka kažu da je neistina. Ako ne, samo neka objasne kako i na koji način mogu građanima u oči da pogledaju oni koji odlučuju o tome ko će da uzme ili da otme pojedina preduzeća, a oni će mimo toga da uzmu još 5%. Dakle, 5% za lopovluk ljudi u državnoj upravi previše je za naš ojađeni i napaćeni narod. Hvala.
Gospodin Markićević, po Poslovniku.
Pozivam se na član 101. Što se mene tiče i poslanika Nove Srbije, moguće je da kolege koji ne misle kao mi i shvate ovu seriju replika i da završe. Gospodine Čanak, ili, kako vi više volite, druže Čanak, vi pričate o nekim tarifama, pričate nebuloze. Kako ste vi došli do te cifre, do toga koliko košta benzinska pumpa, kako ste vi to tako upoznati? Koliko košta gram kokaina i heroina, kako ste vi to upoznati i da li to znate? Gledao sam emisiju, vi ste bili u predsedništvu DOS-a i zbog vas se stidim što sam glasao za DOS, rekli ste – ja se svojih prijatelja ne odričem nikada. Danas vaši poslanici podnose amandman kojim predlažu da treba malo više da brinemo o našoj deci, pa ništa drugo nego da skinemo sa Hilandara, a vaši prijatelji su našoj deci delili drogu. To vi pokušavate ovde serijom replika i to je suština što sam ja vama rekao ... A šta je ko radio u ovoj državi za vreme jednopartijskog sistema, za vreme DOS-a, za vreme prve, druge, treće takozvane demokratske vlade, neka istraže državni organi, a ja to kao čovek i otac dva maloletna deteta tražim, ali to vi odgovorite ... U emisiji koja je bila direktno emitovana, građani Srbije su je gledali, vi ste rekli – ja se svoga prijatelja ne odričem. Da li se odričete njegovih dela? Koliko je dece po Vojvodini potrovano drogom? To je bilo vrlo demokratski. Zbog toga je DOS prošao kako je prošao, između ostalog, gospodine Čanak.
Replika, narodni poslanik Nenad Čanak.
Ovo je zaista fantastično! Zaista je neverovatna nesposobnost gospode iz ove stranke da razumeju kada im se nešto ponavlja toliko puta, pet hiljada puta, pedeset hiljada puta. Ali, nije problem, ponavljaću dokle god bude potrebe. Pre svega, kada kažem da se prijatelja ne odričem, ja iza toga stojim, iz jednostavnog razloga što nemam nameru da menjam prijatelje onako kako to nalaže dnevna politika. Ozbiljan čovek traje duže od dnevne politike. Što se tiče konkretnog čoveka o kome pričamo, Nenada Opačića, u trenucima kada smo sarađivali nisam znao da se bavi prometom narkotika. Kada smo to saznali dosovske vlasti su ga uhapsile i stavile u zatvor, gde je do dana današnjeg. Da li ja treba da kažem da se nikada nisam sreo sa njim, da ne znam ko je, pa onda da mi pokažete fotografiju kako on sa svojim ljudima obezbeđuje naše skupove? Da li je trebalo to da uradim? Da li je tako trebalo da pokažem šta je ono za šta se zalažem? Ja to ne radim. Poznajem mnogo ljudi i nikoga od njih nisam spreman da se odreknem, da kažem – ne znam, nikada ih nisam video itd. Sa istim Velimirom Ilićem, o kome sad razgovaramo, puno puta sam razgovarao o tome kako ćemo sprovesti demokratske promene u ovoj zemlji i puno puta smo radili zajedničke stvari. Međutim, kada smo došli u situaciju da se pita o vlasti, onda se gospodin Ilić nije baš sasvim demokratski poneo, ali dobro, ljudi smo, različiti smo. Ali, ovo sada, ovaj lopovluk koji se sprovodi, ovo nije razbojništvo, ovo je drumsko razbojništvo; to je cela poenta, i upravo zbog toga što se nismo borili za to da se ovde kada god ja spomenem pare koje ste uzeli za koncesiju Horgoš - Požega meni vraća – koliko košta gram heroina. Nikada u životu nisam uzimao ni heroin, ni kokain, niti bilo šta takvo, niti imam bilo kakve veze sa narkoticima. Ako mene pitate, iz moje generacije preko četrdesetoro ljudi je umrlo od tog zla i ja znam kakav je to užas i upravo zbog toga sam najveći protivnik narkotika. Ali, vi od mene hoćete da napravite, šta, čoveka koji nije kredibilan da pita šta ste uradili sa milionima dolara, da nije kredibilan da pita otkud vam pravo da tuđu imovinu dajete u koncesije, koji nema pravo da pita kako je moguće da napravite ugovor koji tajite od građana Srbije, zato što je na njihovu štetu. To što ste tamo napravili je napravljeno zato da biste sutra mogli da pobegnete u političke penzije, a ne zato da bi građani Srbije živeli bolje. Ova zemlja i dobija po neki put, uprkos naporima Vlade, a ne zahvaljujući njenim naporima. Treba da se stidite toga što radite. Ali, stid nije vaša kategorija, nego je u pitanju zakon koji će vam stati na put kad-tad, upamtite.
Hvala puno. Izvolite, po Poslovniku. Hajde da čujemo još nešto novo.
Gospodine predsedniče, iznenađen sam što se ljutite što sam se javio po članu 101. Ne znam šta sada očekujete da čujete kao nešto novo. (Predsednik: Očekujem da mi citirate član 101, na primer.) Ja ću ga citirati isto onako kako su ga i svi prethodni poslanici citirali. (Predsednik: Pošto ste izašli da se javite po Poslovniku, hajde da ga bar poštujemo. Hajde svako onda da pročita član. Izvolite.) Rekoste da ne razumete šta hoće poslanici, rekoste da poslanici Nove Srbije ne shvataju, ne razumeju. Razumeli smo sve šta vi radite. Vi hoćete da sto puta izgovorenu laž ispričate da bi građani Srbije poverovali da je to istina. To je vaš metod obraćanja ovde. Moram vam reći da se radi, prvo, o imovini Republike Srbije, a da je gospodin Velimir Ilić ministar u Vladi Republike Srbije. Ne možete reći da je izgradnja autoputa nešto što je štetno; to je, naravno, za jednu državu uvek korisno. Najbolje bi bilo kada bi država od svojih sredstava gradila taj put, ali ako nema svoja sredstva onda gradi koncesijom. Bolje je nešto uraditi nego ništa ne uraditi. Vaša proizvoljnost u nekim ciframa - 20 miliona, milion za ovo, milion za ono, prosto je neverovatna. Imam utisak kao da žalite što vi ne možete da radite taj deo posla i kao da žalite jer biste vi tako radili. To ne znači da svi tako rade, kako vi mislite i kako biste vi želeli da radite. Prema tome, u ovoj zemlji postoje pravosudni organi, postoje nadležni organi koji to ispituju. Vi ste narodni poslanik, pa pokrenite inicijativu. Neka svako za ono što je uradio, a nije po zakonu, odgovara. Nema smisla da na takav način, izgovarajući laži iz dana u dan preko medija, štampe, ove govornice, želite da ubedite građane Srbije da je to što vi pričate istina. Istina je samo jedno, Srbija će dobiti taj deo autoputa i to će biti na zadovoljstvo svih građana Srbije. Srbija je dobila 3.000 kilometara puteva u prošle tri godine, a u ovom mandatu dobiće više. To je ono što stvara mogućnost za investicije, i perspektivu, budućnost i bolji život za građane Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Replika, narodni poslanik Nenad Čanak. Izvolite.
Pošto malo sporije shvatate, ja ću ponovo. Poenta je sledeća: pojam koncesije podrazumeva da se da neizgrađeno zemljište i da na neizgrađenom zemljištu koncesionar podigne infrastrukturu, a posle eksploatacije od, recimo, uobičajeno je 20 godina, to se vraća u vlasništvo onoga ko je tu imovinu dao, tj. u ovom slučaju države Srbije. Da je ovaj ugovor ispravan, onda bi se dalo u koncesiju zemljište između Beograda i Požege i onda bi se tu izgradio put, tu bi se naplaćivala nadoknada i to bi bila koncesija. Ovako, vi dajete gotov put, što nigde u istoriji nikad nije zabeleženo, od Subotice do Beograda, da na njemu, gde već postoji i put i naplatne rampe i sve, naplaćujete novac od koga će koncesionar, možeš misliti, da sazida put od Beograda do Požege. To nijekoncesija, to je drumsko razbojništvo, to je zloupotreba položaja, zato što je taj završeni put platila Autonomna Pokrajina Vojvodina iz kredita koji je podigla od Svetske banke i vratila taj kredit. Dakle, vi dilujete kradenu robu zbog privatnog interesa. O tome ja govorim. To nema nikakve veze ni sa čim drugim osim ovoga što ja pričam. Nema nikakve veze osim sa zakonom o imovini i vlasništvu Republike Srbije iz 1996. godine koji je doneo isti taj Milošević, protiv koga smo se navodno zajedno borili. To ima veze sa tim da ako ne pokažete ugovor o koncesiji, o autoputu Horgoš - Požega, onda imamo pravo da sumnjam u to da u tom dokumentu stoji nešto što je štetno za građane Srbije a korisno za Velimira Ilića i njegove saučesnike. O tome se radi. Da li možemo o tome da razgovaramo? Da li je Velimir Ilić koji je rekao javno građanima Srbije - da, neka dođe Bojan Kostreš, predsednik Skupštine Vojvodine, kod mene sutra, pokazaću mu ugovor, da li je Velimir Ilić lažov zato što to nije uradio? Da li je Velimir Ilić lažov kada dovede čoveka u poziciju da dođe, i onda mu ovaj pokaže – vidite, ima plave korice, ali ne smete da ga otvorite jer je to tajna. To je cela i puna istina, gospodo. To je razlog zbog koga vi ovako očajnički branite celu tu neodbranjivu priču, jer, naravno, ona je za vas izuzetno važna. Strašno me zanima koliko je važna za građane Srbije.
Izvolite. Po Poslovniku, narodni poslanik Dušan Mrvoš.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo poslanici, gospodine Čanak, ja sam iz Pančeva. Moram da pričam polako da biste razumeli. Pančevo je u Vojvodini i ja kao stanovnik Pančeva i kao građanin Vojvodine ne mislim da je loše što će Vojvodina dobiti jedan autoput. Tačno je da postoji jedan put, koji se zove autoput, koji ide od Horgoša, preko Novog Sada do Beograda, samo što je sve sem autoputa. Vi to dobro znate, kao što dobro znaju i građani Vojvodine, kao što znaju i građani Srbije. Što se tiče ugovora i toga ko je lažov a ko nije lažov, tačno je da je gospodin Ilić pozvao gospodina Kostreša. Gospodin Kostreš je došao i video da ugovor ima plave korice; za mogućnost poimanja novih informacija gospodina Kostreša to je sasvim dovoljno. Vrlo sam zadovoljan što je gospodin Kostreš video da ugovor ima plave korice. Slažem se sa vama apsolutno kada se radi o onome što ste rekli, da onaj ko u mladosti nije pušio marihuanu, ko nije svirao rokenrol i nije vozio motor ima mogućnost da ode u ekstremizam. Ako se dobro sećam, na Trgu Republike vi ste pozivali, pričali o vešanju nekih ljudi po beogradskim banderama. Ako se dobro sećam, vi ste skidali tablu Radio-televizije Srbije sa zgrade. Imali ste vi puno tih ekstremističkih, možda propagandnih, stvari, a možda niste dovoljno u mladosti popušili pa ste skrenuli u neki ekstremizam. Samo još jedna stvar i završavam. Postoje tri stvari o kojima ne treba pričati: ne treba pričati o Bogu pre nego što se spozna vera u njega; ne treba pričati o sutrašnjem danu pre nego što svane; ne treba pričati o tuđem grehu pre nego što se setite svoga. Hvala vam.
Hvala puno. Izvolite.
Zaista sam zaprepašćen i ne znam koliko puta treba da ponovim. Prvo, nije pokazan ugovor o koncesiji, nego je samo pokazano gde stoji na polici. Drugo, što se tiče autoputa Subotica - Beograd, on je, ovoliko koliko je završen, završen sredstvima AP Vojvodine, s obzirom da je AP Vojvodina podigla kredit od Svetske banke, napravila put, vratila pare i mogla bi da završi i ovo kada bi joj se dozvolilo da ubira prihod sa naplatnih rampi na autoputu koji je sama napravila. Dakle, u pitanju je dilovanje kradene imovine, gospodo. Vi to vrlo dobro znate. Vi vrlo dobro znate da je sve ovo što govorite istrgnuto iz konteksta, da je taj moj ekstremizam, sa lomljenjem table RTS-a, iste one table sa istim onim znakom pod kojim su naša deca ginula u Vukovaru, pod istim onim znakom koji je bio Bastilja laži, neistina i svega ostalog, pod istim onim znakom na koji je isti Velimir Ilić doterao buldožer, što, naravno, nije ekstremizam, jedan potpuno legitimni način političke borbe u Srbiji. Postavljam drugo pitanje: otkuda vam ideja da pokušavate sada, vadeći iz konteksta sve to, da zabašurite i zatrpate u pesak činjenicu da ćete ugovor o koncesiji autoputa Horgoš - Požega sakriti od očiju javnosti, da ćete činjenicu da niko nije video njegovu sadržinu sakriti od očiju javnosti, da ćete sakriti činjenicu da se dobija po milion evra za svaku pumpu na tom autoputu, a 20 miliona ste dobili za to da bi se ta koncesija napravila? Dokažite da nisam u pravu. Pokažite građanima Srbije, pokažite ovoj skupštini taj ugovor, pokažite šta ste potpisali u ime svih onih koji to treba da plaćaju. Reći ću vam, u sledećih 30 godina iz Vojvodine će zbog toga otići 450 miliona evra, a to je 90 hiljada radnih mesta, a ovaj gospodin iz Pančeva bi mogao da se zapita koliko je to zdravih pluća u Pančevu, recimo. Sve to odlazi zato što ste vi svi našli u svemu tome svoj privatan interes. Upravo zbog svega toga, možete vi o meni pričati šta god hoćete, možete o bilo kome od nas pričati šta god hoćete, ali taj ugovor ćete morati da pokažete i on će biti dokazni materijal na suđenju do koga sigurno mora doći, na kome ćete vi sedeti na optuženičkim klupama.
Hvala puno. Određujem pauzu za ručak. Nastavak je u 15 časova. Molim šefove poslaničkih klubova da dođu na prvi sprat. [[Posle pauze – 15.10]] Dame i gospodo, nastavljamo rad. Na član 5. razdeo 3. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Vučić. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Vlada Republike Srbije nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, biću vrlo kratak, neću se rukovoditi dozvoljenim vremenom da bih vam otimao sve vreme ovoga sveta. Razumeo sam politički razlog zašto je odbijen ovaj naš amandman, reč je o Kancelariji za Nacionalni investicioni plan. Mi smo smatrali da imamo višak birokratije, višak administrativnog osoblja, da imamo višak ministarstava, a ne da imamo posebna ministarstva bez portfelja, u okviru kojih će da postoji i direktor Kancelarije za Nacionalni investicioni plan i posebna kancelarija za Nacionalni investicioni plan. Sad ta kancelarija imaposebne izdatke, dakle novac koji je uzet od građana Srbije, 18.100.000 samo za plate zaposlenih u novoj kancelariji. Sve u svemu, jedan nepotrebni trošak za našu državu i za naše građane, posebno zbog činjenice što smo i u prethodnoj vlasti imali mahanje i Nacionalnim investicionim planom i njegovim rezultatima i svim što su neki želeli i mislili da mogu da postignu preko Nacionalnog investicionog plana. Čini mi se da oni koji su odbili, uz čudno obrazloženje, i ovaj amandman i koja su nam u glavi 3.12. obrazložili šta je kancelarija, da je to služba Vlade i kako, na koji način i šta ona radi, okvire delatnosti ... Mislim da je to samo nagomilavanje radne snage unutar državnih organa, ali bih pre svega rekao politički podobne radne snage, ljudi, u ovom slučaju, iz Demokratske stranke, koji bi trebalo da dobiju nameštenje ili zaposlenje, ako ćete na čistom srpskom jeziku. Posle toga, to nije ni važno naročito, hvalićemo se time kako smo potrošili narodne pare. To je moglo bilo koje drugo ministarstvo da radi, i Ministarstvo za ekonomiju, to je mogao i potpredsednik Vlade da radi, to je mogao apsolutno bilo ko, ali vi ste morali da nađete mesto za svoje kadrove, između ostalih i za ministra, u ovom slučaju je reč o Draganu Đilasu, ali ste morali da stavite nove zahteve i nove namete građanima Republike Srbije zbog toga. Mi smatramo da je to apsolutno nepotrebno. Mislimo da bi građani Srbije znali kako da na neuporedivo bolji način utroše toliko značajna finansijska sredstva, koliko bismo mogli sirotinji da pomognemo, koliko bismo mogli, malopre pominjanih, obdaništa da izgradimo, koliko bismo mogli škola u Srbiji da obnovimo, koliko računara našoj deci po školama da odnesemo. Ali, to očigledno vlast nije naročito interesovalo. Vi ste to raspodelili po partijskoj liniji. Dogovorili se u zgradi Vlade Republike Srbije, ili na nekakvim DOS-ovskim plenumima, DOS-ovskim predsedništvima i onda nije ni naročito važno šta će i kako reći narodni poslanici. Samo očekujem da nam vi kažete da li ćemo imati projekte iz Nacionalnog investicionog plana i na Kosovu i Metohiji ili ne. Šta je to što predstavlja evropsko rešenje, kako nam to saopštava Boris Tadić, pošto ja vidim da nam Evropska unija traži otimanje Kosova i Metohije, pa me interesuje kakvo je to evropsko rešenje. Voleo bih da možda ministar izađe i da nam kaže šta je gospodin predsednik pod tim mislio, kada kaže ''mi se zalažemo za evropsko rešenje''. Da li to znači da on misli isto što Solana i Ren, a oni misle da Srbiji treba oteti Kosovo i Metohiju? Ja sam onda za antievropsko rešenje, tj. da nam Kosovo i Metohija budu u Srbiji. Izgleda da se u tome razlikujemo. Interesuje me da li će finansijska sredstva iz Nacionalnog investicionog plana biti odobravana i našem narodu na Kosovu i Metohiji, odnosno našim firmama ili bilo kome drugom ko podnese zahtev ili odgovarajući projekat, da li će moći da očekuju sredstva iz Nacionalnog investicionog plana ili će, u skladu sa rečima Borisa Tadića, koji podržava evropski projekat tj. otimanje Kosova i Metohije, to biti tim našim ljudima apsolutno onemogućeno. Još jedna stvar, malopre sam zaboravio da kažem, kada se prepirete ko je lopov, ko je narkoman ili ne znam šta sve, moram da kažem, i jedni i drugi ste apsolutno u pravu ali samo kad govorite o onim drugima. Hvala najlepše.
Hvala. Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kad pogledate koliki je iznos sredstava Vlada rezervisala za Kancelariju za Nacionalni investicioni plan, videćete da su ta sredstva dosta velika, videćete da je u ovom delu predviđeno da se uzme dosta novca od poreskih obveznika da bi se namirile određene obaveze, između ostalog, i usluge koje treba da se predvide za ovu kancelariju. Ono što sve vreme niko nije spomenuo, pa ni ministar, niti toga ima u predlogu budžeta, jeste da li će se u ovom budžetu naći i iznosi vezani za reprezentaciju. Ako je to ispušteno i zaboravljeno, u redu je, onda će građani Srbije moći da dobiju najmanje 1.000 traktora jer neće otići za reprezentacije, već bi to trebalo usmeriti za poljoprivredu, da bi naši građani mogli da imaju priliku i mašineriju da obrađuju ovu bogatu srpsku zemlju. Dame i gospodo, pridružujemo se Evropskoj uniji, ali je karakteristično i istinito, zašto je PDV u Evropi 15%, a kod nas 18%? Gospodine ministre, zamoliću vas, ukoliko ste raspoloženi i ukoliko znate, da li je ovaj podatak do koga sam došao tačan? To je krupno pitanje i ostalo je nerazjašnjeno. Ako je stvarno i ostvaren suficit, što nije moguće, s obzirom na neizmirene očigledne obaveze, kako je moguće da zbog prve godine primene tog PDV-a, koja je probna marka sa stanovišta stope 18% nije prilagođeno EU, a to je suficit o kome govorim, koji iznosi 15 milijardi dinara iz 2006. godine. Ima li mesta za smanjenje poreske stope? Ima. SRS smatra da poreske stope treba smanjiti i olakšati građanima Srbije da plaćaju manje poreze, a da birokratija u Srbiji ne troši i ne arči njihove pare. Kao što vam je poznato, u toku ove rasprave napomenuto je da u Srbiji ima 7,5 hiljada poreznika koji naplaćuju poreze od građana, a svega, prema našim raspoloživim podacima, 12 budžetskih inspektora koji kontrolišu šta treba kontrolisati kod onih korisnika budžeta, što nije slučaj. Kao što je poznato, ponavljam ponovo, od 2000, 2001. godine do današnjeg dana nijedan završni račun nije predat na uvid, niti na raspravu Narodnoj skupštini. Iz ovoga proizilazi da je u odnosu na 2000. godinu koja je tada imala 52 milijarde, tada izdvojila za budžet 350 milijardi dinara, skoro 6, 7 puta više nego što je to bilo, kao što je slučaj u 2006. godini. U ovoj godini budžet je veći za skoro 10 puta u odnosu na 2000. godinu. Dame i gospodo, SRS smatra da su budžetski korisnici nekontrolisani i da niko ne zna danas u Srbiji koliko para ide na koje izdatke, a građanima Srbije se ne podnose računi, niti fakture, da bi znali ko koliko troši. Ponovo ću napomenuti da je 42 milijarde dinara predviđeno za robu i usluge u 2007. godini. Dame i gospodo, to je ogroman iznos, a niko ne zna, niti je dostavljena narodnim poslanicima specifikacija, koju to robu korisnici budžeta koriste i sa kojom oni to trguju. Drugo, koje su to specijalne usluge? Za te specijalne usluge SRS traži da polažete račune građanima Srbije, kao poreskim obveznicima, i da oni znaju i da mogu da vas kontrolišu koliko para troši naša vlada, a ona je preskupa. Nijedan ministar u svetu se ne hvali suficitom, jer je suficit najčešće posledica lošeg ekonomskog proračuna. Kakav je to proračun ako imate u jednoj godini neutrošenih sredstava, i iskazujete kao suficit, u iznosu od 31 milijarde dinara? To je bilo prošle godine, a u ovoj godini već predviđate da ćete imati deficit. Pa, šta radite? Pre svega, kada usvojite budžet, vi ćete sigurno 20-30 milijardi da ostavite neraspoređeno po strani i kasnije ćete da prelivate i da koristite prema svojim potrebama. Onda će se reći – sada imamo ili suficit ili deficit. To je nemoguće. Mora biti ravnoteža između prihoda i rashoda ravna nuli. U Evropskoj uniji, dame i gospodo, drage kolege, kada bi jedan ministar finansija u toku godine imao 100 miliona dinara u našem novcu, ili 80 hiljada evra, suficita, morao bi da podnese ostavku. Taj suficit nije proizvod ekonomskog proračuna, niti građani mogu znati da li je to otišlo za stvarne potrebe, da li je imalo mesta da se ta sredstva koriste za socijalne potrebe ili ne. Zamislite, dame i gospodo, kancelarija o kojoj je reč ima oko 77 miliona. Ali, imate i Kancelariju za pridruživanje. Kancelarija za pridruživanje troši takođe ogromna sredstva, predviđa se 72 miliona dinara. Što to? Što da izdvajamo tolika sredstva za Kancelariju za pridruživanje? Nije to pametno. To su ogromna materijalna sredstva i ni u kom slučaju ne bi trebalo dozvoliti da se na takav način ona koriste. Dame i gospodo, kada pogledate kako se troše sredstva po budžetskim korisnicima, imate razne agencije, imate razne uprave, imate ministarstvo u ministarstvu, problem je da li su te potrebe realne, da li ste vi koji koristite sredstva iz budžeta podneli završni račun ili niste. Ako niste podneli završni račun za 2001, 2002, 2003, 2004, 2005 i 2006... (Momir Marković, sa mesta: I 2000.) ...i 2000, što reče kolega Marković, ne znam zašto ministar finansija dolazi pred ovu skupštinu. Kako može doći pred Narodnu skupštinu a da ne položi račune gde su otišle narodne pare? To je, po mišljenju Srpske radikalne stranke, apsolutno neprihvatljivo. Dame i gospodo, SRS će u svojim amandmanima takođe insistirati ... Mada, kao što je rečeno u jučerašnjoj raspravi, kada smo se suočili sa činjenicom da Vlada nije dala ni objašnjenja ni obrazloženja zašto se ne daju valjani odgovori i obrazloženja na odbijene amandmane... To ne može. Amandmani moraju biti razmatrani na Vladi, Vlada mora dati mišljenje, a o tom mišljenju narodni poslanici imaju pravo da se izjasne. Pošto je ostalo malo vremena, kasnije ću se, u toku rasprave o amandmanima, pojedinačno izjasniti.
Hvala puno. Narodni poslanik Aleksandar Vučić, izvolite. Ostalo je još minut i po.
Hvala vam, gospodine predsedniče, neću iskoristiti minut i po. Samo da obavestim narodne poslanike da je stigla informacija da je nemačka obaveštajna služba saopštila preko nekoliko medija da su uhvatili Martija Ahtisarija da je primio 40 miliona dolara od Albanaca povodom njegovog plana za rešavanje kosovsko-metohijske krize. Onima u ovoj sali koji su sa oduševljenjem dočekali Ahtisarijev plan i koji su nas ubeđivali kako je to nešto pošteno i dobro moram da kažem – za 40 miliona evra, i to za ono i onoliko koliko je uhvaćen, dobro je obavio posao. Ali, bez obzira na to što je Ahtisari uradio, Srbija ni njega, a ni ove velike prijatelje Borisa Tadića iz EU koji nam otimaju Kosovo i Metohiju, a ni danas Majkla Polta koji je nastavio kampanju za nezavisno Kosovo ... Da vas obavestim, danas je ponovo u Skupštini grada Beograda držao konferenciju gde nije govorio o Beogradu i Beograđanima, nego o Kosovu i Metohiji, i to nezavisnom. Srbi ih neće slušati, jer Srbi svoju zemlju, svoju otadžbinu ne prodaju ni za večeru, ni za 40 miliona evra. Hvala najlepše.
Hvala puno. Izvolite, gospodin ministar.
Vrlo kratko. Bilo je pitanje da li Nacionalni investicioni plan obuhvata i Kosovo i Metohiju. Želim da vam kažem da postoje sredstva u NIP-u koja su predviđena za Kosovo i Metohiju. Inače, ukupna sredstva otprilike su oko pet milijardi dinara, od čega 3,7 na razdelu samog Ministarstva, a ovaj ostatak je raspoređen po drugim ministarstvima, za potrebe Kosova i Metohije. Drugo na što sam hteo isto da dam odgovor bilo je pitanje vezano za visinu stope PDV-a kod nas i u drugim zemljama, uz konstataciju da je u EU ona niža. Želim da vam kažem da to prosto nije tačno. Dakle, EU nema jedinstvenu stopu, već svaka zemlja ima svoje stope. Daću vam neke podatke: u Nemačkoj stopa PDV-a iznosi 19%, u Sloveniji 19%, u Makedoniji 19%, u Hrvatskoj 24%, a naša stopa od 18% predstavlja nižu stopu u odnosu na okruženje i na prosek Evrope.
Izvolite. Gospodin Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, dobio sam obaveštenje od sekretara Narodne skupštine Republike Srbije da će od 19 sati zbog prenosa odbojkaške utakmice Egipat - Srbija, a kasnije vaterpolo utakmice Partizan - Jug, a ja kao zvezdaš se nadam da će Partizan da pregazi ove Hrvate, sportski naravno ... U svakom slučaju me interesuje, gospodine predsedniče, da saopštite narodnim poslanicima ... Dakle, mi možemo da nastavimo da radimo normalno do okončanja tačke dnevnog reda, pod uslovom da se ide u odloženi prenos, znači, odmah po okončanju ovog prenosa da se nastavi sa odloženim prenosom sednice Narodne skupštine Republike Srbije, tako da bi svi koji budu govorili mogli da budu u prenosu na drugom kanalu nacionalne televizije. Pretpostavljam da je takav bio i vaš razgovor sa Tomislavom Nikolićem, pa vas molim da to još jedanput, zarad javnosti ali i narodnih poslanika, objasnite.
Dakle, po završetku utakmice Partizan - Jug nastavlja se emitovanje odloženog prenosa sednice Narodne skupštine, tako da će svi poslanici koji budu diskutovali u tom periodu biti emitovani po završetku utakmice. Ukoliko se više ne javlja za reč o ovom amandmanu, prelazimo na sledeći amandman. Na član 5. razdeo 9. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Delić. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman. Da li neko želi reč? Izvolite. Narodni poslanik Petar Jojić. Izvinjavam se, gospodine Jojiću, preskočio sam. Na član 5. razdeli 3. i 21, amandman, sa ispravkom, od 21. juna 2007. godine, podneo je narodni poslanik Srđan Šajn. Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, od 21. juna 2007. godine pravno moguć. Vlada Republike Srbije je prihvatila ovaj amandman. Reč ima narodni poslanik Srđan Šajn. Amandman nije postao sastavni deo zbog toga što Odbor za finansije nije razmatrao.
U svakom slučaju, hteo bih da se zahvalim na razumevanju za ovaj amandman i da pojasnim neke stvari, da bi poslanici mogli lakše, a i građani Srbije, da vide posledice te nove situacije u budžetu. Dakle, prihvatanjem ovog amandmana ne stvaraju se uslovi samo u republičkim organima vlasti da koordiniraju svoj rad i da budu efikasni u sprovođenju procesa integracije Roma, već se stvaraju i uslovi da na lokalnom nivou gradovi, odnosno opštine imaju jednog pouzdanog saradnika u procesu realizacije lokalnih akcionih programa. Imali smo situaciju da smo mi kao Romska partija obilazili opštine i razgovarali sa predsednicima opština, bez obzira iz kojih političkih partija su dolazili, a da su nam svi zdušno govorili da oni ne znaju na koji način i kako kvalitetno da pišu projekte kojima bi pomogli Romima i da iako postoji velika politička volja na opštinskom nivou, bez obzira koja politička partija je u pitanju, ne mogu da se realizuju te stvari, jer jednostavno nedostaju kvalitetni projekti koji mogu da animiraju sredstva, bez obzira da li su sa republičkog nivoa, da li su iz međunarodnih organizacija i naprosto se to stavlja kao jedna vrlo ozbiljna potreba. Da ovo neće da doprinese boljitku života samo Roma, već svih građana u Srbiji, ja ću da ilustrujem samo sa nekoliko primera i mislim da to moramo da objasnimo građanima Srbije. Rezultat ovih amandmana treba da bude u 2007, definišemo izgradnju, između ostalog, i nekoliko proizvodnih kapaciteta, znači, nekih koji će da zaposle ljude u nehigijenskim naseljima, gde je veliki deo Roma, ali mi u Romskoj partiji ne smatramo da u tim proizvodnim kapacitetima treba da budu zaposleni samo Romi; jedan ozbiljan deo pripadnika Roma treba da se uključi u proizvodnju, ali moraju da budu uključeni u proizvodnju i pripadnici drugih manjina i pripadnici većinskog stanovništva, jer to je jedini način da govorimo o unapređivanju položaja Roma. Sve ostalo, sva ostala tumačenja nisu svojstvena niti Romskoj partiji, niti programima koje mi zastupamo. Dakle, ni u kom slučaju ne sme da se desi da to budu zatvorene fabrike, nova geta, nove mahale, i da onda neko stavi primedbu da su sredstva opredeljena isključivo za jedan deo građana. Dakle, moramo da budemo vrlo jasni povodom toga, kao i kod realizacije dela za zdravstvo, gde se opredelilo prošle godine 60 miliona za realizaciju takvih projekata. Sredstva nisu išla nekom određenom udruženju itd., sredstva su išla prema domovima zdravlja, a u domovima zdravlja rade svi, svi su bili korisnici tih sredstava, ali je realizovano svega 60% od tih 60 miliona, jer niti su domovi zdravlja, niti smo na republičkom nivou imali odgovarajuće kapacitete da zaista možemo i da realizujemo ta sredstva.
Hvala, isteklo vam je vreme. Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 5. razdeli 3, 5, 12, 26. i 46. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Aleksandar Marton. Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, pravno moguć. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman. Izvolite. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marton.
Poštovani predsedniče, potpredsednici, poslanice i poslanici, poslanici Lige socijaldemokrata Vojvodine i poslaničke grupe Vojvođanski poslanici podneli su nekoliko amandmana. Pre podne je o svom amandmanu govorila poslanica Aleksandra Jerkov. Ja bih, kao poslanik Lige socijaldemokrata Vojvodine, rekao da ovim amandmanima želimo da ukažemo na neke loše aspekte ovog budžeta. O onom prema Vojvodini smo prethodnih dana, svi poslanici naše poslaničke grupe, govorili i tu se ništa nije promenilo. Kada sledeće nedelje, pretpostavljam, bude glasanje o budžetu, naši poslanici će pritisnuti crveno dugme i glasaće protiv budžeta. Što se tiče amandmana, smatramo da je mnogo logičnije da, konkretno, Generalni sekretarijat Vlade Republike Srbije dobije manja sredstva, a da se više sredstava daje mladim talentima, jer su oni budućnost ove države. Govorio sam već pre nekoliko dana na sednici Skupštine, i trebalo bi da ponovim, jer smatram da je i to poprilično pažnje izazvalo u medijima, da bi donošenjem ovakvog budžeta Skupština Republike Srbije, odnosno Vlada Republike Srbije kršila obaveze naše države prema Savetu Evrope zbog, ponoviću, finansiranja Tanjuga. Smatramo da se na taj način druge novinske agencije stavljaju u mnogo gori položaj i da se Tanjug stavlja u nešto što nikako ne bi trebalo da bude ... Savet Evrope je 2004. godine, još pre tri godine, svojom rezolucijom 1397/2004 jasno rekao da Skupština poziva Srbiju i Crnu Goru da se uzdrže od pokušaja, ja ću sada ovo malo glasnije izgovoriti, kontrole, uticaja ili pretnji medijima. Vlada Srbije ne bi trebalo da koristi, ovo je vrlo važno, gospodine ministre, državni budžet sa ciljem da zadrži svoj politički uticaj na preostale medije u svojini države, a na štetu nezavisnih medija. Baš zato amandmanom sam predložio da se briše, praktično, finansiranje novinske agencije Tanjug. Naravno, ja ću još jednom podvući, i o tome sam razgovarao sa gospodinom Đurićem, nemamo ništa protiv zaposlenih u toj novinskoj agenciji, ali smatramo da na ovaj način pre svega Srbija krši svoje obaveze prema Savetu Evrope, upliće se u rad medija i na taj način Vlada Republike Srbije pokazuje da baš ne poštuje svoje obaveze prema onima koji u velikoj meri mogu da nam otvore vrata ka boljoj budućnosti. Pozivam poslanike da glasaju za naše amandmane.
Reč ima gospodin Rajko Đurić.
Poštovani gospodine predsedavajući, uvažene dame i gospodo poslanici, ja sam radio u Tanjugu, bio sam pomoćnik glavnog urednika, ali nisam advokat Tanjuga. Javio sam se za reč iz principijelnih razloga, jer se gospodin Marton, koga izuzetno uvažavam, poziva na preporuku evropskog saveta. Moram da kažem da su preporuke jedno i da preporuke, naravno, treba da imamo u vidu, međutim, kako je s razlogom ovde više puta rečeno, nama evropski savet ne može da uređuje državu, niti institucije u državi. Lično znam i reći ću vam da je Tanjug kao agencija u vrlo podređenom položaju, jer trenutno u Tanjugu radi 360 zaposlenih, a od toga samo polovina su novinari i urednici; moje kolege, na čelu sa direktorom Lukom Mičetom, koji je, oprostite na izrazu, vaskrsao Lazara, provodi dnevno tamo od 16 do 18 sati, a plate su bile jedva 30.000-40.000 dinara. Imate medije danas, neću imenovati, gde su mesečne plate direktora listova, urednika listova između 8.000 i 11.600 evra. Osim toga, molim vas da imate u vidu i sledeće: nijedna evropska zemlja, naročito zemlja u okruženju, nije bez svojih nacionalnih agencija. Makedonci imaju svoju nacionalnu agenciju, Bugari imaju BAT, bio sam više puta u Sofiji, u Mađarskoj postoji, u Poljskoj postoji, u Čehoslovačkoj itd. Oprostite, ja ne zastupam državotvornu politiku, ali sa stanovišta državnih i nacionalnih interesa smatram da svaka država treba da ima nacionalnu agenciju, a kada je reč o Tanjugu postoje i određeni istorijski razlozi zašto Tanjug treba da postoji. Kolega Marton je govorio o nezavisnim medijima. Nemojte mene, kolega, uveravati u sintagmu nezavisni mediji, jer sasvim odgovorno i profesionalno tvrdim da je to jedna vrlo velika floskula. Prvo, nezavisni od koga i u odnosu na koga. Druga stvar, nemojmo se zavaravati da su takvi tzv. nezavisni mediji odista nezavisni.
Reč ima, po amandmanu, gospodin Čedomir Jovanović. Da vas obavestim da će, po odluci predsednika i u dogovoru sa predsednicima poslaničkih grupa, rad Skupštine trajati i posle 18,00 časova.
Gospodine predsedavajući, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, evo o čemu se radi: radi se praktično o zahtevu Vlade da mi kao parlament odobrimo finansiranje vladine agencije, a velika je razlika između Vlade i države. Možemo da polemišemo oko potrebe da Srbija kao država ima svoju novinsku agenciju i možemo po tom pitanju da se razlikujemo, ali mislim da kao parlament ne smemo imati drugačije stavove o odnosu prema Vladi u situaciji u kojoj Vlada od nas traži podršku za finansiranje vladine novinske agencije. Ako je to agencija države Srbije, ko bira upravni odbor te agencije? Ko bira direktora te agencije? Ko bira glavnog urednika? Po kojim kriterijumima funkcioniše Tanjug? Znamo istorijsku dimenziju Tanjuga, ali je to daleka prošlost. Ono o čemu mi treba danas da razgovaramo jeste način na koji se troše sredstva građana ove zemlje. Godine 2003. započeta je reforma medijskog sektora u Srbiji. U zakonskom smislu mislim da ne možemo previše osporavati tu reformu. Drugo je pitanje na kakav način se primenjuje taj zakon, ali mi formalno imamo javni servis, imamo Republičku radiodifuznu agenciju, imamo proceduru konkursa kao oblik izbora rukovodstva javnog servisa, upravnog odbora javnog servisa. Sve to je potrebno i u ovom slučaju, ukoliko želimo da govorimo makar o prividu kojim se pravda kriterijum državne agencije. To nije državna agencija, to je vladina agencija, a u odborima parlamenta, u raspravi u stručnoj javnosti možemo razgovarati o potrebi da uopšte postoji državna agencija tog formata i takvog profila. Uopšte ne mislim da sada kroz ovaj amandman o tome raspravljamo, da li jeste potreban ili nije potreban Tanjug i na kakav način je to urađeno, ali ovde se radi zapravo o nečemu što je potpuno neprihvatljivo, a to je zahtev Vlade da mi finansiramo rad vladine novinske agencije, na koji nikako ne možemo da utičemo, rad koji ne možemo da kontrolišemo i rad koji ne prolazi na zadovoljavajući način našu kontrolu ukoliko gledamo sve ono što iz Tanjuga izlazi u poslednjih nekoliko godina.
Reč ima gospodin Vučić.
Ja ću ne duže od dva minuta, gospodine Mrkonjiću. Dame i gospodo narodni poslanici, čak iako smo se nešto dogovorili i zaista poštujemo to i pokušavamo da u najkraće moguće vreme sažmemo sve što želimo da kažemo o budžetu, onda smo isprovocirani da govorimo o onome šta jeste daleka prošlost, šta nam jeste budućnost, šta se zaista u Srbiji događalo, a šta će se tek dešavati. Naime, nemam bogzna kakvo visoko mišljenje, niti poslanici Srpske radikalne stranke, o onome što Tanjug danas radi. Naravno, to je vladina agencija i nije slučajno izbor nekih drugih stvari bio koje će se to stranačke liste i manjinske liste kandidovati pa baš slučajno da budu povezani sa Tanjugom, nije ni važno. Moram da primetim jednu drugu stvar. Ja sam juče gledao, ne znam da li ste gledali, dragi prijatelji, na Televiziji B92 u ''Poligrafu'' je gostovao čovek koji je glavni i odgovorni urednik agencije BETA godinama. On je danas državni sekretar Ministarstva za kulturu. Sada moram da vas pitam da li to svaki novinar koji vam je nekada nešto učinio, svaki novinar koji je nešto falsifikovao ili lagao u vaše ime ili radio po nalogu okupatora, mora da dobije određeno mesto u državnoj strukturi? Da li ste zato poslali Grujicu Spasovića da bude ambasador u Sarajevu? Čuj, Grujica Spasović štiti srpske nacionalne interese u Sarajevu. Vi se sprdate sa Srbijom. Imali ste Diklića u Parizu. Vi, gospodine predsedniče Narodne skupštine, ovde imate novinara koji nam je glumio nepristrasnost, on je valjda savetnik za medije, Arbutina sa ''Pinka''. Ja svaki put kažem, kako može uvek da navija za ''žute'', da uvek traži nešto loše radikalima, a nešto dobro ovim drugima? Evo ga, sad je postao medijski savetnik. Da li sam slagao nešto? Šta mi sada vidimo? Mi sada vidimo da vi, u stvari, imate mrežu novinara koji uopšte nisu novinari nego društveno-politički radnici, da su to vaše političke sluge koje treba da ispunjavaju vaše političke zadatke. Kakva je bila uloga agencije BETA – da pomaže okupaciju Srbije na različite načine, da pomaže DOS da dođe na vlast i da onda održava DOS na vlasti. Šta sada da radimo mi obični građani koji nemamo para kao Vlada da finansiramo Tanjug i koji nećemo da finansiramo poluokupacione agencije ili poluokupacione medije, od B92 pa nadalje, šta da radimo? Da se ubijemo ili da se borimo. Zato ćemo da se borimo i da govorimo istinu. Kažite mi šta od ovoga nije tačno? Da li vam je Grujica Spasović ambasador u Sarajevu? Koju je on to školu za međunarodno javno pravo završio, diplomatsko-konzularno, bilo šta, možda neki kurs CIA negde ili ne znam šta? Kažite mi da li je možda bio u onom Maršalovom centru, ne znam gde. Čujem da ni tamo nije bio. Kažite mi šta je završio da to bude? Poslali ste jednog novinara u Australiju, koji ne zna engleski jezik dve prosto proširene rečenice. Valjda je za ovih šest ili sedam godina naučio te dve proste proširene rečenice. Meho, ovo što pričam je potpuna istina. To što Karađorđević ne zna srpski, to je vaš problem takođe, a ne naš i na to moram da vas upozorim. Imam sada pitanje za one koji ne predstavljaju većinu, dokle ćete neke ljude da nam predstavljate sa lažnim zanimanjem – da to bude fensi i moderno ja sam istaknuti novinar, a ja u stvari nisam novinar, ja sam društveno-politički radnik. Jer, znate, za Mihajla Kovača ne možete da kažete da je nepismen, to ne može niko da kaže, ali vi vidite, kada se on pojavi, vi znate da će on da zastupa politiku Čedomira Jovanovića i Borisa Tadića. Sigurno neće da bude objektivan, sasvim sigurno. Koga god pogledate na B92, Čeda kao da im je iz oka ispao, a Boris Tadić iz nekog drugog dela tela. Ali, to je suština stvari. Gde je objektivnost i gde je informacija za građane Srbije? Gde je ono što građani Srbije žele da dobiju kao nešto što je racionalno, kao nešto što je razumno? Toga u Srbiji danas nema. Nije problem u Tanjugu, nego je problem da nam Tanjug bude objektivniji, da se ne uređuje iz kancelarije za medije Vlade Srbije. Mislim da bi trebalo da postoji državna agencija, ako je to moguće da bude iole racionalan medij, koji će da daje prave informacije i o opoziciji i o vlasti. Danas ne mislim da je to slučaj. U svakom slučaju, ne vidim da je agencija BETA bolja, a sada treba da ima primat na tržištu. Podsetiću vas da je Goran Svilanović prvi počeo sa uništavanjem državnih institucija 2000. godine. Upao je u medije i rekao – od danas ćete da koristite samo "Betin" servis, zato što je on znao šta mora da se koristi da bi se okupacija sprovela do kraja. Dakle, dragi prijatelji, stvari nisu baš tako jednostrane i jednostavne. Voleo bih da nam objasnite ovu prirodu društveno-političkih radnika, da nam kažete kako je to moguće da oni koji su, tobož, objektivni, nepristrasni i profesionalni novinari... Odnosno, nemojte da vas podsećam da su novinari radili u kabinetu, od Gaše Kneževića do onog Dragana, kako se zove onaj sindikalac, Milovanovića, ili ne znam koga. Sve su novinari, što sa Studija B, B92, postali šefovi kabineta. Aman, bre, da li ima u ovoj zemlji ljudi koji će da se bave svojim poslom, a ne da svi budu društveno-politički radnici? Da li ima takvih u našoj zemlji ili nema? Eno, Rajko Đurić je bio novinar. Kakav crni novinar, vidite ga kakav društveno-politički radnik jeste! Rekao mu je jedan u Vladi Srbije šta treba da govori protiv Srpske radikalne stranke, a on je celu kampanju protiv Srpske radikalne stranke... Ali, ja sam to saznao. Ja znam sve detalje. Znam i koliko je to para koštalo, gospodine Đuriću. Znam mnogo o tome, zato što su u razgovorima o tome sve to detaljno i temeljno pričali, zašto je to baš iz Tanjuga išlo i kako radikalima da se oduzmu romski glasovi itd. (Vjerica Radeta, sa mesta: Da li je dobio na ruke ili je bilo kofera?) Odmah da vam kažem da nije bilo kofera, to se u kesama iznosilo, da se stavi u sako. Odmah da vam kažem kako je išlo, bez utaje poreza, zagarantovano. Tako je funkcionisala Vlada Srbije. Tako danas funkcioniše sve. Mislim, nevezano za to što se tiče Vlade, da moramo da prekinemo sa tim licemerjem, da prekinemo sa tim kako su nam najbolji oni koji su tobože nezavisni. Oni su nezavisni samo od države Srbije i od srpskog naroda. Mi hoćemo one koji su nezavisni od vlasti, a i one koji su nezavisni od okupatora, od onih koji nam otimaju Kosovo i Metohiju. Mi hoćemo normalne ljude koji žele normalnu Srbiju. [[Aplauz.]]
Hvala, gospodine Vučiću. Za repliku se javio gospodin Rajko Đurić, pa narodni poslanik Rajko Baralić. Izvolite, gospodine Đuriću.
Poštovani gospodine predsedavajući, poštovane kolege i koleginice, nisam imao nameru da se javim za reč, ali sam prozvan pa moram. Najpre moram da kažem da se slažem sa gospodinom Vučićem i hvala mu što se principijelno založio za Tanjug. Bez namere da ulazim u neke, da tako kažem, principijelne stvari, ja ću sasvim otvoreno i javno reći da je iza pokušaja gašenja Tanjuga stajao interes određenih pojedinaca da se dočepaju zgrade Tanjuga. To treba naša javnost da zna. Nije ih brinuo informativni sistem Srbije, već ih je prevashodno interesovala zgrada Tanjuga, kao što i do današnjeg dana ima mnogo nerazjašnjenih pitanja koja se tiču prostorija Tanjuga, starog Tanjuga, kao, recimo, prostorije u Knez Mihailovoj gde je bio Međunarodni pres centar itd. Nažalost, iako su neki ministri iz prethodne vlade, kao što je bio gospodin Stojković koji je bio izuzetno raspoložen da se ta stvar izvede na čistac, pokušavali, do današnjeg dana ta stvar nije izvedena na čistac i to će očigledno biti ozbiljan zadatak ove sadašnje vlade. Sada, što se tiče reči "kese", kako vi kažete, gospodine Markoviću, naša partija je bila jedina koja nije ni od koga ništa dobila. Ne znam čemu ta nepotrebna podmetanja. Sem toga, molim gospodina predsednika i nadležne organe ove države da neizostavno na najbolji način sve političke stranke polože račune od koga su dobile novce u vreme predizborne kampanje. To traže građani naše zemlje. Postoje organi državne vlasti i pretpostavljam da oni vrlo pouzdano znaju ko je od koga dobijao novac. I, molim vas, karte na sto i istinu pred građane. Ne želim da se branim od nepotrebnih optužbi, jer, izvinite, ja sam odavno pročitao i Dostojevskog, i Kafku, i našeg Ivu Andrića i, naravno, čuvenu knjigu Londona "Priznanje". Prema tome, braniti se od optužbi značilo bi ući u klopku onih koji vas nepotrebno optužuju. Hvala.
Hvala vam, gospodine Đuriću. Ima reč gospodin Rajko Baralić, pa gospodin Vučić, nadam se replika.
Gospodine Mrkonjiću, dame i gospodo narodni poslanici, za SPS je neprihvatljiva inicijativa, iako je ona legitimna i dolazi od uvaženog kolege Martona, da se na ovaj način onemogući funkcionisanje Tanjuga. Tanjug nije vladina agencija. Ona jeste provladina, bila je i biće, ako smo pametni, a ako nismo, onda ćemo imati druge. Dozvoljavam da se o ovom pitanju otvori rasprava na Odboru za kulturu i informisanje, da o tome kažu svi šta žele i imaju. Nadam se da ćemo imati snage da obezbedimo kontinuitet ''tajne agencije nove Jugoslavije'' koju je formirao jedan komunista Moša Pijade, i baš će mi biti drago; mladi jastreb je od jutros odbio ovaj amandman sa ovom argumentacijom, jer očigledno Moša Pijade nije živeo uzalud. Hvala vam lepo.
Hvala, gospodine Baraliću. Po amandmanu, gospodin Vučić, replika.
Ja neću duže od tri minuta. Nisam slagao ni jednu jedinu reč, ali pokazaće se to, pošto sam do tih saznanja došao iz privatnog razgovora sa jednim od najviših predstavnika režima u Srbiji i nije u redu da to zloupotrebljavamo na taj način, ali sam siguran da ćemo službenim putem doći do svih informacija ko je i kako dobio novac. Što se tiče Srpske radikalne stranke, moram da vas obavestim da smo mi predali kompletan finansijski izveštaj. Nismo lagali, nismo fabrikovali ništa, pokazali kako smo mnogo novca potrošili i uložili; naravno, mnogo manje od partija na vlasti, Demokratske stranke, Demokratske stranke Srbije, G17 plus, i nekih u opoziciji, ali svakako mnogo, jer smo želeli pobedu, želeli smo da Srbija krene putem promena. Sve smo to prikazali, sav novac koji smo iz budžeta dobili potrošili smo, kredit uzeli, kredit dan-danas vraćamo, vratićemo pretpostavljam u septembru ili oktobru mesecu poslednju ratu i do kraja nećemo imati nikakvih obaveza više. Hvala na pitanju, dobro smo i kao firma, odnosno preduzeće funkcionišemo izvanredno. Dakle, mi kao politička stranka i u idejnom i u svakom drugom pogledu moramo da prednjačimo, time se ponosimo, a neke druge pitajte, a ne nas, zašto svoje izveštaje nisu predali, i na kraju... Ili, kako kažu, zbog bezbednosti donatora, ne znam kakva im je to bezbednost ugrožena. Vjerica je morala da me podseti, ne bih se setio toga. U svakom slučaju, ja bih voleo da ste samo rekli ko želi zgradu Tanjuga. Zašto ne kažete da jedan od najviših predstavnika režima traži zgradu Tanjuga, kao što je nekada Gestapo tražio, ne znam da li znate za to; on je to tražio 1941. godine, a neki to traže danas da otmu, a liče na njih i u milionima evra se meri njihova imovina. Jedan je potpredsednik Vlade, ne znam da li postoji drugi, mislim da ima jedan i to je taj. Drugi je jedan ministar, naročito za to zainteresovan. Što se svi stide da to kažu? Što je svima problem da kažu da Đelić, kao i Gestapo, hoće tu zgradu da uzme na takav način? Kao što vidite, meni nije problem da to kažem. Nije meni problem da kažem, ali ne znam kako njemu nije problem da baš sve mora da uzme pod svoju šapu, to meni nije jasno. Ja razumem što meni nije problem da sve kažem, ali ovo ne razumem. Izvinite što sam odužio, gospodine Mrkonjiću.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Idemo, menjamo, pa ćemo prethodno dati reč gospodinu Deliću, koji putuje. On je podneo amandman na član 5. razdeo 9. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije, a Vlada ga nije prihvatila. Izvolite, gospodine Deliću.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, ovim amandmanom želeli smo da ukažemo Vladi Srbije da je vreme da prekine kontinuitet donošenja budžeta kojim se naša vojska iz godine u godinu spušta na sve niži tehnički i tehnološki nivo. Iako se govori o modernizaciji vojske, naša vojska je trenutno na ovim prostorima, a da ne govorim o evropskom nivou, na najnižem nivou. Ja sam se ovde posebno osvrnuo samo na dve klasifikacije. Jedna klasifikacija odnosi se na zgrade i vojne objekte, iako su sva ta sredstva predviđena prvenstveno za izgradnju vojnih objekata, a potom za izgradnju stanova. Ja sam samo kroz proračun broja stanova koji mogu za ta sredstva da se izgrade, nešto preko 420, hteo da ukažem na problem koji vojska ima, 15.500 ljudi bez ikakvog stana, odnosno 22.000 ljudi koji imaju neadekvatno rešeno stambeno pitanje. Zbog toga sam ovim amandmanom tražio povećanje tih sredstava. Ovo što Vlada kaže svakako nije u redu, jer nije imala u vidu da su svi amandmani poslanika Srpske radikalne stranke međusobno usaglašeni, a posebno su usaglašeni sa prvim amandmanom koji je podneo gospodin Veroljub Arsić i na osnovu koga je praktično izvršena sasvim drugačija raspodela budžeta. Drugi deo se odnosi na ekonomsku klasifikaciju - mašine i oprema. Ta klasifikacija se inače odnosi na naoružanje, municiju i generalni remont. Ukupno je predviđeno, ako to prevedemo u evre, oko 40 miliona evra. Gospodo, za 40 miliona evra danas možete da kupite jedan savremeni avion četvrte generacije, i to ruskog porekla, dok su avioni zapadnog porekla skuplji. Nebo Srbije i Crne Gore danas čuvaju avioni koji su bili aktuelni sedamdesetih godina. To su avioni tipa MIG-21, dok su svi avioni MIG-29 prizemljeni već nekoliko godina, kažem svi, a vi znate da ih imamo pet i da su dva para, dva lovačka para. Ukoliko bismo želeli da modernizujemo oklopno-mehanizovane jedinice mogli bismo da modernizujemo sa svim ovim sredstvima samo jedan oklopni bataljon tenkova N-84. Toliko što se tiče ove dve stavke. Gospodine ministre, hteo sam da vam skrenem pažnju na još tri stvari. Jedna od najugroženijih kategorija danas u Srbiji su ratni vojni invalidi. To su, na kraju krajeva, bili moji vojnici ili moji ratni drugovi. Oni su, kada je onaj zakon bio usvojen u Vladi, protestovali ispred Vlade Srbije i tada su bili prevareni, jer je sve ono što je kroz taj zakon povučeno iz procedure rešeno uredbom. Ja vas molim, a mislim da je ovde kroz diskusije, čak i vladajuće koalicije, postignuto jedinstvo da se pitanje ratnih vojnih invalida mora rešavati na drugačiji način i da taj kontinuitet u njihovom sve lošijem i lošijem materijalnom položaju mora biti prekinut. Često se čuje da neko njihovo pitanje, stambeno ili drugo, treba da reši onaj ko ih je zvao u rat. Gospodo, ratne vojne invalide i sve one koji su branili Srbiju je u rat pozvala Srbija i oni nisu branili nijednog pojedinca, već su branili svoju državu. Sledeće, gospodine ministre, u aprilu 2007. godine prosečna neto zarada u Srbiji iznosila je 26.632 dinara, a prosečna zarada oficira u isto vreme iznosila je 24.119 dinara, prosečna zarada podoficira 14.369 dinara. Na osnovu Zakona o Vojsci Jugoslavije, član 75, prosečna plata oficira ne sme biti manja od tri neto zarade, od tri do pet, ali ako govorimo o minimumu, znači, od tri neto zarade, a prosečna plata podoficira 70% prosečne plate oficira. Takođe želim da vam kažem da u Vojsci Srbije i Crne Gore 64% su oficiri i to je sve visoka stručna sprema, veliki je broj magistara i doktora nauka, a onih ostalih 36% su podoficiri. Vama je poznato da su podnesene brojne tužbe, više hiljada, od strane profesionalnih lica i vojnih penzionera za isplatu potraživanja po članu 75. Zakona o Vojsci Jugoslavije. Država bi trebalo da po tim tužbama isplati više od milijardu evra. Neki sporovi su već stigli do Vrhovnog suda. Ukoliko ove presude budu nepovoljne, vi znate da će po ovom pitanju zaštitu svojih zakonom utvrđenih prava profesionalni pripadnici (iako to nije popularno, da tuže svoju državu) tražiti i pred Međunarodnim sudom u Strazburu. Šta Srbija može da traži na svom putu u Evropu ako nekoliko desetina hiljada njenih građana tuže svoju zemlju, ne zato što su oštećeni zakonom, već zato što se zakoni države Srbije ne primenjuju? Gospodine ministre, nefinansiranje zakonskih prava iz socijalnog osiguranja vojnih osiguranika pogoršava se iz godine u godinu, a veoma je bilo izraženo u 2006. godini, sa tendencijom da se tako nastavi i u 2007. godini. U protekloj godini redovno su isplaćivane samo neto penzije, a sve ostalo je sporno. Od decembra 2005. godine do danas ne uplaćuje se doprinos za zdravstveno osiguranje u iznosu od 7,2% na neto penzije.Po tom osnovu u toku 2006. godine trebalo je da bude uplaćeno 1,1 milijardu dinara. Neisplaćene obaveze po osnovu korišćenja prava iz zdravstvenog osiguranja vojnih osiguranika na dan 30.4.2007. godine iznose 435 miliona dinara, od čega 32,5 miliona dinara otpada na isplate naknada vojnim osiguranicima, 9,7 miliona dinara za pogrebne troškove i posmrtnu pomoć, 11,9 miliona dinara za refundiranje troškova za nabavku lekova i 10,9 miliona dinara za refundaciju troškova lečenja. Uredbom Ministarstva odbrane predviđeno je da se za poboljšanje standarda vojnih penzionera iz neto penzija mesečno uplaćuje 3% od čega 2,5% ide na stambeno obezbeđenje a pola procenta na oporavak. U toku 2006. godine za stambeno obezbeđenje trebalo je da se uplati 381 milion dinara, a obezbeđeno je svega 2,6 miliona ili ispod 1%, dok su stvorene obaveze od 658 miliona. Uredbom o privremenom finansiranju Republike Srbije za period januar - juni 2007. godine planirana su sredstva za finansiranje prava iz socijalnog osiguranja vojnih osiguranika u iznosu od osam milijardi iz budžeta i 725 miliona dinara iz prihoda Ministarstva odbrane. Odmah, gospodine ministre, da vam kažem da su sva ova sredstva koja su planirana kao ostvarivanje prihoda vojske i Ministarstva odbrane vrlo sporna i da se može računati samo na ona sredstva koja su dodeljena iz budžeta. Sa predviđenim sredstvima mesečna kvota iznosi milijardu i 533 miliona dinara i od toga se mogu finansirati samo neto penzije u iznosu od milijardu i 483 miliona dinara, naknade za troškove stanovanja u iznosu od 33 miliona dinara. Nedostaje 105 miliona dinara mesečno, i to kao doprinos za zdravstvo, 36 miliona za stambeno obezbeđenje i 7 miliona dinara za oporavak. Zbog ovoga će biti zdravstveno ugroženo 170.000 vojnih osiguranika i neće moći biti isplaćen dug od 32,5 miliona za refundaciju troškova za lekove. Dug civilnim zdravstvenim ustanovama Srbije od strane vojske popeo se na 435 miliona dinara. Zakonom utvrđeni doprinos za zdravstvo od 7,2% i 3% za poboljšanje materijalnog položaja vojnih penzionera, koji se ne isplaćuje od decembra 2005. godine, sa danom 28. februarom 2007. godine dostigao je 2.416.000.000. Vladi Republike Srbije i organima Skupštine Srbije dostavljeni su zahtevi da se budžetom obezbede finansijska sredstva za ostvarivanje prava iz socijalnog osiguranja vojnih osiguranika. Već sam rekao kolika je prosečna plata i profesionalnih oficira i profesionalnih podoficira. Njihova plata iznosi 0,9%, a rekao sam da je zakonski minimum tri, koeficijent tri. Već sam rekao da Fond od decembra 2005. godine nije isplatio one doprinose iz neto penzija po zbirnoj stopi od 10,2%. Ukupna dugovanja po navedenom iznose 10.557.000.000, i to: naknade iz člana 76. Zakona o VJ za period avgust 2004. godine - novembar 2007 - 6.879.000.000; usklađivanje penzijskog osnova po osnovu 340 bodova, jer svi penzioneri koji su penzionisani pre avgusta 2004. godine imaju znatno niže penzije upravo zbog ovih 340 bodova, to je 842.500.000; doprinos za neto penzije po zbirnoj stopi od 10,2% - 2.835.000.000. Nacrtom budžeta koji je Vlada Srbije dostavila Narodnoj skupštini obezbeđena su samo novčana sredstva za neto penzije i doprinos za zdravstveno osiguranje od 7,2%, kao i povećanje neto penzija koje mislim da je predviđeno od 1.7. za 3,2%. Hvala.
Hvala. Da li se neko javlja za reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, zbog javnosti želim samo da, koristeći ovaj amandman, podsetim da je samo 63,6 milijardi dinara iz budžeta, odnosno negde oko 11%, odvojeno za Ministarstvo odbrane; da je za Inspektorat odbrane od 10 miliona sedam izdvojeno za putovanje, za Vojnu službu bezbednosti od 16 miliona čak 9,1 milion su troškovi putovanja, a za Vojno-obaveštajnu službu od 65,5 miliona sedam miliona su troškovi putovanja. Uz to želim da vas podsetim da su velike zloupotrebe u Ministarstvu odbrane. Ja sam o jednoj takvoj postavio poslaničko pitanje, a odnosi se na remont aviona u Rusiji od 30 miliona evra. Da podsetim, iz Ministarstva odbrane upućen je zahtev Ministarstvu finansija da se odobre dodatna sredstva od 5,4 miliona evra za navodno plaćanje PDV-a, što po zakonu nije normalno. Ujedno želim da podsetim da je u pripremi nova velika pljačka u Vojsci Srbije. Naime, ministar poljoprivrede je aminovao privatnicima, nekima iz DS-a i Đorđeviću iz JUL-a, da od vojske besplatno i džabe uzmu avione za protivgradnu zaštitu, a zna se da su tu ogromne zarade. Sledeća stvar ... (Predsedavajući: Vreme.) Samo još sekund. Jedan ministar odbrane koji je ranije bio savetnik i dobro plaćen u SDPR-u postavlja sada na mesta svoje kolege sa kojima je već ugovorio neke poslove iz Nacionalnog investicionog plana, a bez tendera. Stoga vas molim da ove zloupotrebe sprečimo i da amandman koji je gospodin Delić predložio usvojimo.
Hvala najlepše. Gospodin Petronijević, po amandmanu, pa gospodin Čedomir Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, izašao sam da kažem nekoliko reči o ovom amandmanu iz još jednog ugla u odnosu na ovaj o kome je govorio predlagač gospodin general Božidar Delić. Po ovom pitanju, pitanju dela budžeta koji se odnosi na Ministarstvo odbrane, kako mi to kažemo na vojsku, Vlada se izjasnila na način da je to pitanje posmatrala iz ugla tehnike, tehničkog ugla, a gospodin Delić je govorio o suštinskim pitanjima. Naime, u odgovoru Vlade da se ne prihvata ovaj amandman navode se oni razlozi, svi ste dobili i imali prilike da pročitate, koji govore o tehničkim pitanjima budžeta. Mi nemamo odgovor Vlade o suštinskom pitanju i zato želim ovde da upozorim javnost da je SPS na strani suštinskog pitanja, o kome je govorio Božidar Delić. Iz tih razloga mi u principu podržavamo da se odvoji veći deo sredstava za vojsku u cilju poboljšanja njenog materijalnog položaja, u cilju izgradnje vojne infrastrukture, opremanja vojske, naoružanja i vojne opreme. U vezi s tim želim da naglasim da je ovo politika kontinuiteta u odnosu prema vojsci, koja traje od 2000. godine. Naime, od 2000. godine je počelo urušavanje vojske. Vojska se urušava kao institucija, a ljudi koji je čine dovode se u veoma težak položaj. Njeno urušavanje kao institucije, to je već dobro poznato, počeo je sadašnji predsednik Republike, tadašnji ministar odbrane; sadašnji ministar odbrane je njegov kum, Šutanovac, tada mu je samo pomagao, a sada mu je dato u ruke da to dokrajči. Mi hoćemo da se vojsci vrati ugled koji je imala, hoćemo da se prestane i sa urušavanjem te institucije, a Vlada nam nudi politiku kontinuiteta. Pitanje za ministra koji je izašao, pa kada se vrati može da odgovori. Radi se o odnosu prethodne Vlade i ove nove, kada je u nju ušla Demokratska stranka. Prethodna vlada bar formalno je predložila deo budžeta koji se odnosi na narodnu odbranu u delu koji se odnosi na plate za oko 700 miliona više nego sadašnja vlada. Dakle, sadašnja vlada je predložila manje za 700 miliona. Zbog čega? Malopre ste imali prilike da čujete, oficir ima prosečnu osnovnu platu 24.000, ni trećinu onoga što je propisima određeno da ima; podoficir 14.000. Na koji način se misle sprovesti propisi u toj oblasti, a da ne govorim o poštovanju tih ljudi koji časno obavljaju svoj posao? Kada se ni zakonski propis koji to reguliše ne poštuje, kako Vlada misli da reši ta pitanja? Pogotovo ima dosta razloga da se odgovori, kada su svima povećavane plate, kada se ovde raspravlja da li je 100.000, 150.000 poslanicima, ministrima, šefovima kabineta, državnim sekretarima i ne znam sve kome, a ostaju ovakvi proseci plata koje sam malopre pomenuo. Takođe, oko 50.000 vojnih penzionera se nalazi u situaciji da im se duguju velika sredstva. Vlada bi trebalo da da odgovor kako će to da izmiri. Govorio je detaljnije gospodin Delić, a ja opet pitam: prethodna vlada je bar predvidela u budžetu koji nam je predložen, pa nije mogao biti usvojen, jer bi se pretvorila u tehničku, 800 miliona više za deo koji se odnosi na dotacije organizacijama obaveznog socijalnog osiguranja; zbog čega je ova vlada predložila manje, a 50.000 penzionera se nalazi u situaciji da im se stalno smanjuju penzije, a da se pri tom se ne poštuju propisi koji su im regulisali tu penziju? Na koji način Vlada misli da vrati taj dug vojnim penzionerima? I, naravno, pitanje ratnih vojnih invalida. To je jedna kategorija časnih ljudi koji su se našli u takvoj situaciji zato što su se borili za ovu zemlju, što ih je pozvala država da se bore za ovu zemlju, a umesto naknade i priznanja za to, nalaze se u situaciji da svojim protestima pokušavaju da obezbede bar minimum prava koja im sleduju po zakonu. Imam zadovoljstvo da saopštim da je Socijalistička partija Srbije prošle godine kada je podržavala ovu vladu Vojislava Koštunice bila u prilici da spreči donošenje zakona o boračko-invalidskoj zaštiti, između ostalog i zato što su umanjivana prava ratnih vojnih invalida. Dakle, kada sve sumiramo, ja znam da danas nije vreme povoljno za to da se govori o vojsci, da se govori o ratnim vojnim invalidima, to danas nije moderno. Ti ljudi su se časno borili za ovu državu. Danas se toj vojsci i tim ljudima koji su se našli u toj situaciji u javnosti nameće, pogotovo u medijima i politici, da se osećaju loše, proglašavaju ih čak i ratnim zločincima i nazivaju šta znam kojim sve izrazima. Dakle, znam da nije to vreme, doći će sigurno vreme kada će SPS biti bitan faktor i učestvovati u vlasti, kada će ti ljudi ponovo biti tako poštovani i cenjeni u ovoj državi, jer to i zaslužuju. Završiću ovu priču time, vratiću se na početak. Vlada je tehnički odgovorila na suštinska pitanja vojske u ovom trenutku u kome se nalazi. Mi podržavamo suštinsko pitanje, a to je da se vojsci mora omogućiti poboljšanje materijalnog položaja, mora joj se vratiti onaj ugled koji je imala. Naravno, to sumnjamo, s obzirom na to ko je sada vodi, ko je na čelu, ali dok je nas borićemo se za tako nešto. Hvala lepo.
Hvala, gospodine Petronijeviću. Reč ima gospodin Čedomir Jovanović.
Gospodine predsedavajući, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, nema ministra, nema ni gospodina potpredsednika koji je kritikovao predlog budžeta u ovom segmentu gde se govori o finansiranju Ministarstva odbrane. Mislim da su oni neophodni za našu raspravu zbog toga što mi imamo potpuno drugačiji stav i prema jednom i prema drugom pristupu. Mislim da je veoma važno u ovom trenutku postaviti pitanje šta to građani Srbije plaćaju kada izdvajaju više od 60 milijardi za finansiranje Vojske Srbije. Šta se tu plaća? Da li bilo ko od građana i građanki Srbije može računati na tu privilegiju na koju u ovom trenutku računaju oni koji traže od tih istih građana tako veliki novac? Da li je bilo kada vojska položila račun za ono što je u naše ime uradila? Da li je bilo ko u ime vojske učinio ono što je vojska Savezne Republike Jugoslavije, potom državne zajednice, danas Srbije, učinila, podelio sudbinu onih u čije ime je to činila? Za nas je ovaj budžet neprihvatljiv, između ostalog zbog toga što se tako puno novca izdvaja za finansiranje Vojske Srbije. To se ne izdvaja za reformu vojske, to se ne izdvaja za poboljšanje uslova u kojima će osamnaestogodišnjaci, poštujući zakon i ustavnu obavezu, služiti vojni rok. To se izdvaja za obezbeđenje Karadžića, Mladića, održavanje u životu utopije, militarizma i neodgovornosti, koja je suštinska karakteristika Vojske Srbije. Ko je odgovoran za eksploziju u Paraćinu? Da li je parlament o tome razgovarao? Pola grada je srušeno, uz obrazloženje da je došlo do samodetonacije. Ko je odgovoran za ubistvo dva vojnika u Topčideru, u centru Beograda, 2004. godine? Ko je odgovoran za sramno obrazloženje sa kojim smo se suočili nakon toga? Odakle pravo nekome da traži tako veliki novac, a da pri tom tako neodgovorno postupa prema životima onih o kojima treba da se stara? Pa nama vojnici u centru grada ginu kao da smo u ratu. Dok se država koju je vojska branila smanjivala, stomaci generala su se povećavali. Ne govorim o svima, ali govorim o onome što je utisak koji je stvoren i koji se mora promeniti. Ne gradi se moderna vojska u ritualima. Ne gradi se moderna vojska podelom novca široke ruke. Nije dovoljno staviti nekome sablju u ruku i organizovati tragičan ceremonijal u centru grada, paradu kada mesta paradi nema, proslave kada proslavama mesta nema. Ako hoćemo da budemo odgovoran parlament, onda moramo i o tome odgovorno razgovarati. Pre bilo kakve priče o reformi moramo se dogovoriti o ciljevima koje ta vojska treba da ostvaruje. Ako je naša vojska odbrambena vojska, onda politika treba da nam kaže ko to ovu zemlju ugrožava i na kakav način. Ako je politika ta koja misli da se štiti upotrebom vojske, onda se mora postaviti pitanje cene pre nego što nam se ispostavi račun, jer oni koji su svoje argumente branili upotrebom oružja i doveli su Srbiju i vojsku do pozicije u kojoj se danas nalazimo, da smo država bez granica, da smo država puna izbeglica i prognanih, da smo država ratnih invalida bez ijednog rata, da smo država u kojoj oficiri traže pravdu pred evropskim sudom pravde u tom istom trenutku u kome oficiri nisu spremni da se suoče sa međunarodnim pravom i obavezama koje iz njega proizilaze, recimo, pred Međunarodnim sudom za ratne zločine u Hagu. Danas je država talac tog mentaliteta koji svoje uporište, između ostalog, traži i u vojsci, kojoj niko ne sme da postavi nijedno pitanje. Ovo su druga vremena. Kada se od roditelja traži da nekome daju svoje dete, ti roditelji imaju pravo da postave pitanje u kakvim uslovima to dete služi vojni rok, kako se prema njemu postupa, zašto oni koji su dužni da se staraju o tim životima to ne čine, a kada ne čine zašto im niko ne postavlja pitanje zbog čega se na takav način ponašaju. U našoj poslaničkoj grupi je gospodin Batić. On je advokat porodica ubijenih gardista. Vrlo sam pažljivo govorio, nijednog trenutka nisam rekao da znam ko ih je ubio, nisam govorio ni o sumnji, iako mislim da svi u parlamentu vrlo dobro znamo šta je ona osnovana sumnja kojom se opisuje taj događaj, zato što je ovo rasprava o budžetu, ali tih 60 i više milijardi, te pare ne smeju biti potrošene kao što su trošene u prethodnom vremenu. Sto miliona za dve obaveštajne službe. Šta rade te obaveštajne službe? Čime se one bave? Kome polažu račun? Da li snose odgovornost za nesposobnost, za zalutalu informaciju, za zloupotrebu? Ne, zato što je to pravilo službe. Ako je to bilo pravilo službe, onda je to pravilo pogrešno jer pogledajte kakva nam je vojska danas. Da li cenimo te oficire, da li cenimo njihove vojnike, da li poštujemo njihove žrtve? Na sva ta pitanja odgovor je - ne, i to se mora menjati u ovom parlamentu. Suviše je nesreće u temeljima u ovoj zemlji da bismo mi mogli pred tim da budemo toliko neodgovorni. Mi smo protiv ovog budžeta i zbog toga što se 11% budžeta izdvaja za Vojsku Srbije, da bi Vojska Srbije ostala onakva kakva je, a duboko je pogrešna. Ne želim da govorim o pozitivnim primerima, ne želim dagovorim o dobrim pojedincima, jer će i oni kao takvi vrlo brzo postati žrtve tog pogrešnog sistema vrednosti, onog sistema vrednosti koji ima pravo da vam zakuca na vrata i izvede vaš život na ta vrata, kao što su izvodili decu prethodnih 15 godina i pri tom ima tu slobodu da ne položi račun kada to dete vrati u sanduku. Nema u ovom budžetu sredstava koje vojska traži da bi sprovela istrage i utvrdila odgovornost za one koji su uništavali živote srpskih vojnika kao da smo u ratu. Pune su nam fioke dopisa roditelja koji su izgubili decu u vojsci, njihovih sumnji, dokaza da je vojska bila tako ohola, i vojni istražni organi, u istragama koje su sprovedene da su se šablonski potpisivali obdukcijski nalazi, da su ignorisane očigledne činjenice. Nema ni dinara u predlogu budžeta za raščišćavanje tog nasleđa. Zato ne smemo dobiti te 63 milijarde, a ne zbog toga što mi želimo da naši vojnici budu poniženi, da naši oficiri budu poniženi. Naša vojnička tradicija ne može biti izgovor za sve one nesposobnosti sa kojima se danas suočavamo. Ta tradicija nas obavezuje da se naši oficiri školuju u najboljim školama, da imaju najbolje uslove. Naša istorija nas obavezuje na odbranu one politike koja nikada svoj smisao neće tražiti u ratnom konfliktu kao obliku rešavanja problema sa kojima se suočavamo. Ove 63 milijarde se daju da se ništa ne bi promenilo i zbog toga mi protiv toga glasamo. Svaka čast poštenim oficirima, kao što svaka čast poštenim poslanicima, poštenim političarima, svakom poštenom čoveku u zemlji, ali ako hoćemo da ti ljudi dođu do izražaja, onda moramo stvoriti poštene vrednosti i njih afirmisati, a to se ne čini na ovakav način.
Hvala, gospodine Jovanoviću. Reč ima gospodin Vasiljević, po amandmanu.
Nisam se javio po amandmanu, javio sam se po Poslovniku da bih odgovorio. Hteo sam samo da odgovorim na neke stvari. Gospodo poslanici, dame i gospodo, ja sam ratni vojni invalid, učesnik ratova od 1990. godine i zaista se toga ne stidim nego se time ponosim. Svaki dan koji sam proveo u ratu, izašao sam iz njega ponosan, čistog obraza kao i 99,9% mojih saboraca i učesnika rata. Onaj jedan promil koji je ukaljao svoj obraz, ukaljao je samo svoj obraz. Sve što smo radili u ratu radili smo isključivo u svoje ime, i dobro i zlo, naročito zlo. Gospodine Jovanoviću, svaka generalizacija da su oni koji su činili ratne zločine to činili u vaše ili moje ime je vrlo pogrešna. Oni su to činili isključivo u svoje ime, kao i ono što sam ja radio časno i pošteno. Mogu da vam kažem da je u ovom društvu postala opšta tendencija da se svi ratni vojni invalidi i učesnici ratova izjednačavaju sa ratnim zločinima, što je apsolutno pogrešno. To dovodi do jedne katastrofalne situacije da se na osnovu takvih pretpostavki vodi i politika ove države prema nama. Gospodine Jovanoviću, ja ću to posle u svom amandmanu izneti. Mi smo jedini ratni vojni invalidi koji svojim parama plaćamo svoje lečenje od posledica ranjavanja. Do toga je dovela ta pogrešna pretpostavka. Ratni veterani, američki, engleski, francuski, bez obzira gde su ratovali, bez obzira kakav je rat bio, na pijedestalu su tog društva. Nalaze se rame uz rame sa predsednicima država. Glavna karakteristika američkih predsednika država je - da li su učestvovali u ratu u Vijetnamu ili nisu. Molim vas još jednom, ne samo vas, nego sve poslanike u ovom parlamentu i sve državne službenike, da ne generalizuju stvari, da su svi učesnici rata bili izuzetno korektni i pošteni, nisu obrukali svoje pretke, nisu obrukali svoje potomke, a oni koji su činili ratne zločine treba da odgovaraju za te ratne zločine, da im se utvrdi krivica i da odleže svoju zasluženu kaznu.
Hvala, gospodine Vasiljeviću. Gospodin Dušan Bajatović. Izvolite, replika, Čedomir Jovanović.
Gospodine predsedavajući, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, nije ovo mesto gde se meri patriotizam. Bio sam vrlo jasan, ovo je rasprava o zakonu o budžetu i naveo sam zbog čega smatram da je svaki dinar izdvojen za vojsku dinar koji se troši na loš način. Rekao sam da smo mi, kao društvo, vrlo oholi i neodgovorni sami prema sebi. Niko u ovoj zemlji nije branio, niti brani danas da se ceni sve ono što svaka pristojna zemlja ceni. Niko nama ne brani da mi slavimo svoj dan nezavisnosti kao što ga slave Amerikanci, niko nam ne brani da imamo svoj "thanksgiving day", niko nam ne brani da se mi sećamo svega čega treba da se sećamo. Isključivo, odgovornost za taj zaborav je u pogrešnom sistemu vrednosti koji proizilazi iz one politike koja ne sme da se okrene iza sebe zbog toga što zna šta je za sobom ostavila. Tačno je da narod ne može biti kolektivno kriv. Isto je tako tačno da nijedna vojska ne može biti kolektivno kriva, ali prvo što svaki vojnik u vojsci nauči je da na glavu stavi šlem da mu nešto slučajno ne bi palo na pamet. Vojska koja je pristala na ta pravila je sebe dovela do pozicije u kojoj se nalazi, da mora da se stidi zbog toga što je bila vojska, da mora da ćuti zato što su drugi govorili u njeno ime i da mora da crveni pred onima kojima ne može da pomogne, a uništila im je živote. Hiljade je takvih i sa njima se srećemo i o njima moramo da vodimo računa. Nije kriv neki osamnaestogodišnjak što mu je bomba pala na glavu, krivi su oni koji su ga doveli u tu poziciju. Ovo nije vreme za takvu vrstu rasprave. Mi samo glasamo protiv ovog budžeta, između ostalog i zbog toga što se te 63 milijarde troše da se ništa ne bi promenilo. Uz respekt prema onima koji su imali tu nesreću da moraju da rade posao za koji su se vezali životnim opredeljenjem, a to je vojnički posao, ali bez patetike, bez tapšanja po ramenima, bez velikih reči, mi se zalažemo za takvu organizaciju države i društva u kojoj vojska definitivno neće biti najznačajniji segment, neće biti ni zapostavljena, vojska će imati svoju jasnu ulogu o kojoj ćemo se mi dogovarati u parlamentu, a pre toga sa građanima. Sve ono loše što se desilo u vojsci, između ostalog, posledica je pristajanja vojnog rukovodstva na takva pravila ponašanja. I policijski generali i vojni generali, njima su bombe pale na epolete, neko ih je doveo u tu poziciju, danas se njima sudi po optužbama za ratne zločine u Hagu, dok politika koja ih je tome izložila ne misli da treba da snosi bilo kakvu vrstu odgovornosti. To je takođe ozbiljan problem. Moramo zajedno voditi računa o rešavanju tog ratnog nasleđa, o staranju o ratnim vojnim invalidima, kao i o svim drugim ugroženim segmentima društva. Nažalost, ti problemi koje vi pominjete su užasni, često se srećemo sa zahtevima, traži se pomoć, na tu pomoć ne mogu da računaju ako se analizira ovaj budžet, i to je ono što je loše.
Hvala, gospodine Jovanoviću. Gospodin Krasić, po Poslovniku, pa Dušan Bajatović nastavlja diskusiju.
Gospodine Mrkonjiću, poslanička grupa Srpske radikalne stranke je rekla da u toku ove sedmice neće niko da se javlja da reklamira povredu Poslovnika. Morao sam to da prekršim iz prostog razloga što je poslanik Jovanović u svom izlaganju koje je malopre završio načinio nekoliko grešaka, najblaže rečeno. Zamolio bih vas, kada bude gotov stenogram, da pročitate prvu rečenicu kojom je počeo svoje izlaganje. Rekao je da smatra da je svaki dinar izdvojen za vojsku u ovom budžetu bačeni dinar. To je uvreda za sve građane Republike Srbije. Sad nešto povodom stavova koji su izneti malopre. Meni je stvarno žao što neko pored očiju ne želi da vidi nešto. Znate, postoji bolest pa čovek ne vidi, neko je slep pa ne vidi, ali je opasno kada čovek ima oči, ima vid, a ne vidi, ne želi da vidi. Toliko je knjiga objavljeno, toliko je citirano izjava svetskih i belosvetskih državnika povodom ovih 15, 16, 17 godina koje se tiču bivše SFRJ; iz tih izjava se jasno vidi da je sve što je urađeno prema bivšoj SFRJ bilo svesno, namerno i odavno pripremano. Nemojte da menjate osnovne teze i osnovna polazišta. Nešto ću ilustrovati samo kao primer, da biste bili u potpunosti svesni o čemu se radi i čemu služe ovakvi poslanici u Narodnoj skupštini sa ovakvim stavovima. Pre nekoliko dana Srbiju je posetio ministar inostranih poslova Italije. On je 1999. godine bio premijer, zapamtite datum, 19. aprila 1999. godine, kada se podigla javnost u Italiji zbog toga što se Avijano koristi za napade prema Srbiji itd, kada su ga pitali novinari 19. aprila 1999. godine šta je to u pitanju, da li Italija snosi neku odgovornost, on je kratko odgovorio – NATO ne snosi nikakvu odgovornost, nismo mi započeli rat, rat su započeli Srbi, a mi smo se uključili onog momenta kada smo dobili dokaze da su 300.000 ljudi pobili. Molim vas, u Haškom tribunalu se vode neki postupci koji se tiču i Kosova i Metohije. Još se nije došlo do broja od 2000. Neću da vam otvaram temu povodom nekih drugih lokacija gde se ovde licitira... (Predsedavajući: Vreme, gospodine Krasiću.) Gospodine predsedavajući, gospodin Jovanović je izvršio povredu člana 104. Poslovnika. Mislim da treba da primenite odgovarajuće odredbe Poslovnika, a ukoliko ne želite da primenite te odredbe, zahtevam da se u danu za glasanje poslanici izjasne da li je Čedomir Jovanović prekršio odredbu člana 104. kada je svoje izlaganje započeo rečenicom da on smatra da je svaki dinar izdvojen u budžetu za vojsku bačen dinar.
Hvala, gospodine Krasiću. Gospodin Dušan Bajatović, pa gospodin Čedomir Jovanović. Socijalistička partija Srbije ima još četiri minuta, gospodine Bajatoviću.
Malo je bilo šest, gospodine Mrkonjiću, a sada četiri. Nemojte bar vi da nam zakidate. Poštovane kolege poslanici, ja sam se zaista javio u jednom momentu da govorim o amandmanu mog uvaženog kolege Miše Petronijevića, ali se prosto pitam da li se ovde uopšte treba držati teme ili voditi svoju kampanju, kao što rade neki poslanici koji ne primaju dnevnice samo u Skupštini Srbije, nego očigledno na nekim drugim mestima. Zato ću pokušati da u ova četiri minuta kažem nekoliko teza koje vam mogu biti interesantne. Što se mene lično tiče, najbolje bi bilo da je Liberalno-demokratska partija predložila da se izbriše kompletna stavka o finansiranju Vojske Jugoslavije, jer je to reforma kojoj se teži, jer ako nemate stavku o vojnom budžetu, onda ne treba ni da pričamo o vojsci. I ovako smo od divizija napravili brigade, sada ćemo od brigada da napravimo čete, a od četa desetine i stvarno ćemo doći do toga da je vojska jedno socijalno pitanje, izvestan broj veoma stručnih, kvalitetnih, patriotski raspoloženih inženjera, vojnika, elektroničara, ekonomista, kuvara, tenkista, nije bitno ko je šta bio. Izvinite, molim vas, da li postoji jedna država u našem okruženju koja nema vojsku? Da postavim jedno principijelno pitanje o kojem svi treba da razmišljamo: kada je odbrana najskuplja? Odbrana je najskuplja onda kada vas drugi brani. Ako sam ja dobro razumeo ova nastojanja gospode iz liberalno-demokratske frakcije, odnosno partije, najbolje bi bilo da nas neko drugi brani, a kada hoćemo da nas neko drugi brani, ko bi mogao da nas brani – NATO. Onda me baš zanima, kada uđemo u NATO, ako uđemo (nadam se da će narod imati prilike da se o tome izjašnjava, da to neće biti volja samo političkih elita), da li će ista takva priča biti ovde za ovom govornicom o vojnom budžetu, kada budemo usklađivali potrebu nabavke nove vojne opreme po NATO standardima, i to za naše pare, koje daju naši građani? Ako znamo da samo usklađivanje sredstava veze u prvoj fazi za pešadijske jedinice košta preko dve milijarde dolara i da to sigurno neće raditi Elektronska industrija iz Niša, niti bilo koja druga domaća industrija, onda se postavlja pitanje da li je ovih 60 milijardi za održanje Vojske Srbije, a to je malo, to je premalo ... Ali, nažalost, naše društvo nema više, jer nam ne radi privreda i ovo je prenapregnuto i ovo je mnogo, ako Srbija hoće u reforme. Kaže, nema reforme Vojske Srbije. Kako nema? Pogledajte ko su nam saveznici, pogledajte u saveznom parlamentu nacrt strategije odbrane, pogledajte strategijske preglede. Tačno je, neće se budući konflikti rešavati u globalnim sukobima, ali je pitanje da li Srbija treba da ima vojsku? Treba. I vojsku, i policiju i bezbednosne strukture. Setite se samo vehabija, kojih danas, kažu, samo u Bosni i Hercegovini ima 50.000. Vojska može da služi u borbi protiv terorizma. Danas se kao opasnost kojoj je Srbija izložena spominje samo terorizam, a nisam tako siguran da je do ulaska u EU terorizam jedina opasnost kojoj je Srbija izložena. Dalje, što se tiče sudskih postupaka, kaže, nije bilo reforme. Molim vas, nema više vojnih sudova. Danas je to praktično odeljenje pri civilnim sudovima. Uostalom, da vam baš kažem, ako neko ovde pita, ja bih jako voleo da se sva ubistva, ali sva ubistva, i Pavla Bulatovića, i Zorana Todorovića Kundaka, i Boška Peroševića i svih drugih, uključujući i streljanje Zorana Đinđića ispred Vlade Republike Srbije, razjasne pa da vidimo da li je u tome učestvovao Bajatović ili Jovanović ili neko sličan. Nemojte da se tako lako... (Predsedavajući: Molim vas, gospodine Bajatoviću, vreme.) Gospodine Mrkonjiću, ukoliko mogu da dobijem još 30 sekundi... Molim vas, mnogo je sumnje u javnosti. Mi smo pristali kao političari, kao odgovorne, odnosno neodgovorne političke elite da zarad održanja vlasti Srbiju duboko podelimo i politički, a što je najgore i ekonomski, na onih 97% siromašnih i 3% bogatih. Hajde da ukinemo te političke podele, da postanemo transparentna, odgovorna politička, ekonomska i kulturna elita koja Srbiju može da vodi u reforme. Meni je žao što gospodin ministar nema više od 7-8 milijardi evra, jer to nije dovoljno za reformu Srbije. Uzmite samo podatak da se dobar broj reformskih zakona donesenih za vreme prethodne vlade ne primenjuje ili ih nije moguće primeniti zbog kolizije sa mnogim drugim zakonima. Molio bih da svi poslanici koji izlaze za ovu govornicu imaju i odgovornost prema onim poslovima koji Srbiju čekaju. Ovo što se nudi ovde nisu reforme. Svaki dinar uložen u vojsku je dobro uložen dinar, ako znamo šta hoćemo. Ako je cilj uništavanje vojske, onda podnesite amandman u kome ukidamo potpuno budžetsku stavku, recimo da nam ne treba vojska, da nam ne trebaju strukture. Nemojte da vređamo te oficire. I sam sam nosio uniformu. Da je bilo nečega za vreme vlasti Čedomira Jovanovića, Zorana Živkovića, Zorana Đinđića i Vojislava Koštunice i da mi je moja država uputila poziv da obučavam vojsku, ja bih to isto uradio, bez obzira što se sa njima u malo čemu slažem.
Hvala, gospodine Bajatoviću. Gospodin Čedomir Jovanović. Samo bez teških reči i uzbuđenja. Neka se spremi gospodin Petar Jojić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, da je ta briga koju stranke bivšeg režima ispoljavaju prema Vojsci Srbije, jer je to sada njeno ime, gospodine Bajatoviću, a ista je kao što je bila i tokom tih nesrećnih devedesetih godina, briga u kojoj ima bilo kakvog smisla, ne bi nam vojska bila ovakva kakva je. Od te brige i pod tom brigom vojska je nestala. Što se mene lično tiče, to je mnogo manji problem od činjenice da je nestala jedna zemlja, da je nestalo hiljade života, da su izgubljene godine i da nas je to suočilo sa vremenom punim neizvesnosti. Svaki dinar iz ovog budžeta, svaki dinar od ove 63 milijarde je bačen dinar pre nego što nam Vojska Srbije i oni koji u njeno ime taj novac traže pruže jasan dokaz da su se promenili, da svoju ulogu u društvu sada doživljavaju na drugačiji način, da cene ono što im mi kao građani dajemo, a tu najmanje mislim na novac, tu mislim na život. Politika koja se ostvaruje vojnim sredstvima nije dobra politika, bez obzira da li je ostvaruje neko u ovoj zemlji ili u bilo kojoj drugoj. Bio sam vrlo jasan kada sam rekao da je poražavajuće stanje u koje su dovedeni svi oni roditelji koji su svoju decu dali Vojsci Srbije, odnosno Vojsci SCG, Vojsci SRJ ili JNA. Nije ovo mesto gde ćemo mi meriti naš patriotizam, ali je ovo mesto na kojem moramo da postavimo pitanje zašto u budžetu za Ministarstvo odbrane ni dinar nije izdvojen kako bi se stavila tačka na tu agoniju kroz koju ova zemlja prolazi godinama, tragajući za istinom o ubistvu gardista u centru Beograda. To što ste vi iz jedne stranke, ja iz druge, to što svašta možete da kažete o meni, to uopšte nije sada tema. Pitanje je ove, 2007. godine, da li mi imamo pravo da od ljudi tražimo da nam daju svoju decu ako pri tom nismo spremni da ih podržimo u životu. Ne postoji vojska da bi uzimala živote, nego da bih ih štitila. Mi ne poštujemo naše oficire; a da li ne poštujemo naše vojnike, kada postavimo to pitanje? Nisu svi u toj vojsci imali istu sudbinu i to vrlo dobro znamo. Uopšte ne želim da pominjem imena i da navodim primere. Ovo što nam se sada dešava je prvi budžet o kome raspravlja Skupština Srbije. Do sada se o tome odlučivalo bez rasprave, u parlamentu koji se danas zove Dom Narodne skupštine, a to je nekada bila Skupština Jugoslavije, SRJ, državne zajednice. Mi u tim raspravama nismo učestvovali. Sada imamo pravo na tako nešto. Imamo pravo da postavimo pitanje da li je vojska spremna da se menja. Ne da li je spremna sve da stavi na papir, papir sve trpi. Puna su nam usta vojnih reformi. Nama je potreban drugačiji odnos prema životu, to je prvi korak u tim reformama. Armije, brigade, ne pričam o tome, NATO pakt, to nije tema o kojoj mi želimo danas da razgovaramo. Vojska mora da dokaže da se promenila tako što će preuzeti odgovornost za ono što je u toj meri dezavuisalo da mi danas na takav način o njoj govorimo, a to će vam reći svaki pošten oficir i svaki pošten vojnik. Mi osećamo obavezu prema ljudima koji su za nas glasali. Naša poruka Srbiji tog 21. januara bila je – budi siguran da te sa našom politikom sa 18 čeka indeks, a ne front. To treba da bude prvo pravilo našeg rada ovde u Skupštini.
Po Poslovniku, gospodin Bajatović, pa po Poslovniku gospodin Batić.
Moram da priznam da sam se istinski trudio da razumem pokušaj gospodina Jovanovića da se ispetlja iz onoga u šta se upetljao. (Predsedavajući: Koji član, Dušane?) Nije Poslovnik, gospodine Mrkonjiću, nego je replika [[Predsedavajući: Nemate pravo. Nema replika na repliku.]] Dobro, onda član 104. stav 1. Naravno da je očuvanje ljudskog života nešto čime se ljudi vode desetinama, stotinama i hiljadama godina, to nije sporno, gospodine Jovanoviću, ali teško da ima rata bez žrtava. Vi me niste dobro slušali. Nema Srbija više ni ekonomske, ni političke, ni vojne, ni bilo koje druge snage da vodi bilo kakav rat. To je, između ostalog, posledica i dela vaše vladavine. Kako se sudi o nekoj politici? Po njenim rezultatima. Potpuno razumem zašto vi kažete da politika vođena devedesetih godina nije bila dobra. Ja o tome mislim drugačije ili delom drugačije. Nije sporno ni o tome da pričamo, ali vas ponovo pitam, gospodine Jovanoviću, kada budemo ušli u NATO pakt, kako vi želite, a nadam se da će se o tome odlučivati na referendumu, hoćemo li o tim istim troškovima ovde razgovarati na isti način? Kako je bolje potrošen nečiji život? Tako što je branio interese NATO pakta u Avganistanu, Iraku ili drugim delovima sveta gde se sprovode ljudska prava ili je možda časnije braniti svoj narod, svoju zemlju, svoju veru, svoju istoriju, svoju tradiciju, svoju kulturu, svoja prava? Mislite da će Amerikanci koji su uveli ljudska prava na Kosovu sada da se vrate da bombarduju Šiptare na Kosovu? Neće, iako oni ugrožavaju prava Srba, vode drugu politiku. Nisam video da je baza Bondstil napravljena od mekog materijala, nije napravljen montažni objekat, nego se ukopavaju, znači hoće da ostanu tu. Neka će oni, gospodine, da stignu do Kine, ne brinite, bila bi im cilj i Kina, ali će malo teže ići. Šta je ovde poenta cele priče? Poenta cele priče je da je ovo nedovoljno sredstava za vojsku, da vojsci trebaju reforme, ali ne reforme koje uništavaju vojsku, da vojska treba da se prilagodi savremenim uslovima, da vidimo da li je 20.000 vojnika dovoljno ili možda strategijska odbrana danas zahteva nešto više. Po Dejtonskom sporazumu Srbija je trebalo da bude faktor mira i stabilnosti na Balkanu, a to znači vojno-politički i ekonomski najjača sila. Zašto to danas nije tako? Uostalom, neću se više javljati jer smo obećali da nećemo voditi velike polemike, da ovo danas može da se završi. Molim vas, nemojte da zaboravite da već osam godina u Srbiji ne vladaju nikakve crno-crvene ili stranke bivšeg režima. Vladaju stranke demokratske provenijencije. Osam godina vlasti nije tako malo, ma kolike da su prethodne štete. Hajte da malo pričamo i o tome.
Reč ima gospodin Batić, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, reče prethodni govornik da teško da ima rata bez žrtava, ali je Srbija zemlja u kojoj upravo u vojsci imate sijaset žrtava bez rata. U današnje vreme 42 vojnika su poginula za manje od tri godine, većina pod nerazjašnjenim okolnostima, a matrica odgovora ista - samoubistvo. Većina tih mladih ljudi potiče iz seoskih sredina, jer gradska deca uglavnom se opredeljuju za civilno služenje vojske, iz seoskih sredina gde je taj duh, tradicija srpskog vojnika i vojske usađena u njima. Zastupam porodice pet nastradalih vojnika. Znate šta im od svega najteže pada? To što ne mogu da odaju pomen, jer, kao što znate, crkva neće da činodejstvuje kada je u pitanju samoubistvo. Zamislite bol tih ljudi, ponovno ubijanje njihove dece, kada ih sahranjuju bez opela. To je ostalo nerazjašnjeno. Garantujem da u skoro polovini ovih slučajeva nisu u pitanju samoubistva. Dvojica gardista su prvo razoružani, kao što je to rekla nezavisna državna komisija, a potom ubijeni; pošto se danas odomaćio izraz streljani, oni su streljani. Mogu da kažem i zašto. Zato što su se tu skrivali haški optuženici i zato što su videli jednog od njih i onda veo tajne ... A oni koji su učestvovali u falsifikovanju istine o ubistvu dvojice gardista na Topčideru, oni su avanzovali u svojim karijerama. Pogledajte te ljude koji su tvrdili ono što su tvrdili, pre nego što je svoj izveštaj dala državna komisija. Zato mi postavljamo pitanje. Pre neki dan sam se sreo sa vojnim analitičarom gospodinom Aleksandrom Radićem i kaže da nam predstoji zaista istinska reforma vojske po prvi put nakon 60 godina, ali ovde nema ko da nam to objasni. Kao što je Duško Radović govorio: ''Neće da nam kažu, hoće da nas iznenade''. Valjda narodni poslanici imaju pravo da znaju šta podrazumeva ta reforma vojske da bi eventualno glasali za budžet koji se tiče vojske. To je osnovna stvar, osnovno pravo i osnovno ovlašćenje, osnovna obaveza izvršne vlasti da o tome obavesti izabrane narodne poslanike, narodne predstavnike, najviše zakonodavno telo u ovoj zemlji. Ali, na to pitanje niko nam ne odgovara. I dalje se veličaju oni ugojeni generali koji su sve bitke izgubili, ali sve privilegije dobili, dobili stanove u ''Cvećari'' od po nekoliko ari, a oni mladi obrazovani oficiri stanuju kao podstanari u nekim straćarama, u nekim ćoškovima, ne mogu da prežive sa svojim porodicama. O kakvom mi budžetu pričamo? Oni koji su se tobož dobrovoljno predali dobili silne pare od tajkuna i tada se kao krug zatvorio. Onda mi pričamo o reformama vojske i onda neki od njih odlaze u Hag, samo što još muzika nije svirala, kao ispraćaj Legije u zatvor. Za to vreme ne znamo imena onih momaka koji su u avionima poleteli da se odupru NATO armadi i dali svoje živote verujući u nekakve ideale, u lažne ideale. I oni graničari na karaulama, zna li neko njihovo ime? Ne. Oni nisu heroji, i oni koji su poginuli kod bolnice "Dragiša Mišović", i svi drugi koji su izginuli za njihove ratove. Oni uživaju u privilegijama, a njihove porodice ne mogu ni spomenik da podignu, ne mogu ni opelo da daju svojim najbližima. To je priča o vojsci, a da ne govorim o toj famoznoj "Cvećari", o satelitu "Eros", o lakrdiji oko afere "pancir", sada jure Mileta Dragića za neke mrvice, a oni glavni koji su tamo učestvovali nisu nizašta odgovorni. Zato ponavljam, teško da možemo da pričamo o reformama vojske kada u Srbiji ima više žrtava u vojsci nego da smo, ne daj bože, u ratu.
Na član 5. razdeo 5. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije, a Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ministar pobeže. Trebalo je da odgovori na nekoliko pitanja. Pre svega, šta je sa sudskim taksama, jer nije razdvojio i ovde nije dao obrazloženje. Jer, radnici i nosioci pravosudnih funkcija mogli su da se finansiraju od sudskih taksi, ali da Vlada u tu kožnu torbicu ne trpa i te sudske takse koje su enormno visoke, a koje građani plaćaju. Mnogi danas zbog visokih taksi ne mogu da pristupe pred sud da ostvare svoja prava. Ministar pobeže, ne reče nijednu reč o tome gde je ugrađena reprezentacija korisnika budžeta. Ministar ne reče ništa o tome, a trebalo je da govori gde su tri miliona evra koje je naša država dobila za reformu zakonodavstva i pravosuđa. Ko je to primio, u koje svrhe utrošio? Zamislite, dame i gospodo narodni poslanici, Služba za upravljanje, molim vas, za nju je predviđeno 77 miliona, a možete misliti da je za taj iznos moglo da se kupi 100 traktora poljoprivrednicima i da im se pokloni, da se obezbedi pet i po hiljada penzija, a Evro služba sa 263 miliona dinara, sa tim iznosom je moglo biti isplaćeno 16 i po hiljada penzija. Dame i gospodo, na član 5, razdeo 5, glava 5.8 funkcija 330 Srpska radikalna stranka uložila je ovaj amandman smatrajući da ne treba formirati i osnivati paralelne pravosudne organe, kao što je to slučaj sa Specijalnim tužilaštvom za ratne zločine. Jer, u našoj Srbiji u našem pravosudnom sistemu postoje: Ustavni sud, mada nije formiran Vrhovni sud, upravni sudovi, apelacioni sudovi, Državno veće tužilaca, Visoki savet sudstva, Viši trgovinski sud, Republičko javno tužilaštvo, Republičko javno pravobranilaštvo, okružni sudovi, trgovinski sudovi, opštinski sudovi, okružna javna tužilaštva, opštinska javna tužilaštva, veća za prekršaje i opštinski organi za prekršaje. Dame i gospodo, kada je u pitanju Tužilaštvo za ratne zločine, ono je formirano po diktatu iz inostranstva, od strane NATO-vaca koji su zahtevali i traže da se sudi samo Srbima u Srbiji. Zato su osnovali ovo tužilaštvo. Prema tome, Srpska radikalna stranka smatra da ovu instituciju treba ukinuti i prepustiti je redovnim i javnim tužilaštvima. Dame i gospodo, kome se to sudi u Hagu, kome su ovi pomagači iz Srbije i ova institucija, samozvana institucija, koja je produžena desna ruka Haškog tribunala? Kada su u pitanju nelegalni Haški tribunal i tužilac, koga su osnovale Amerika i članice NATO pakta, preko Saveta bezbednosti i Ujedinjenih nacija, kao izvršnog organa, a koga nije osnovala Generalna skupština, postavlja se pitanje legitimiteta i legalnosti Haškog tribunala. Optužnice koje se podižu protiv naših građana, uglavnom protiv najvišeg vojno-političkog rukovodstva, nisu zasnovane na pravno valjanim dokazima. Kazne izrečene prema Srbima su drakonske, kazna Milanu Martiću izrečena je u trajanju od 35 godina, što svedoči da kriterijumi u tužilaštvu i u tome sudu ne postoje za sve optužene podjednako, već se Srbima izriču najveće kazne, čak za ono što nisu ni počinili. Milanu Martiću izrečena je kazna samo zato što je kao Srbin branio svoj narod od ustaških zločinaca, o čemu zna čitava javnost i svet. Takođe želim da podsetim da je Momčilu Krajišniku izrečena kazna zatvara u trajanju od četvrt veka, bez ijednog dokaza da je počinio bilo kakvo krivično delo ili zločin. Nova žrtva Haškog tribunala je general Zdravko Tolimir koga su na divljački i varvarski način oteli u Srbiji, izručili Republici Srpskoj, a onda isporučili u mrtvačkoj vreći Haškom tribunalu. Kao narodni poslanik Srpske radikalne stranke smatram da Vlada Republike Srbije pod hitno mora da odredi i uputi u Haški tribunal ekipu vrsnih lekara koja će izvršiti lekarski pregled građanina Republike Srbije gospodina Zdravka Tolimira, čije je zdravstveno stanje krajnje kritično i koji se bori za život u haškoj tamnici, a da nema adekvatno lečenje. Vlada Srbije je za ovakvo zdravstveno stanje znala i zato je ona odgovorna da u konkretnom slučaju preduzme potrebne mere kako bi se zaštitio život generala Tolimira. Meni je lično poznato, dame i gospodo, da nijedna vlada od oktobra 2000. godine do danas nije pružila nikakvu pravnu ni medicinsku pomoć građanima koji se nalaze u Haškom tribunalu. Imam saznanja da generalu Zdravku Tolimiru pokušavaju da postave branioca po službenoj dužnosti, i to čoveka koji će biti saradnik tužilaštva Haškog tribunala, jer su svi oni koje je on branio gadno prošli i izrečene su im maksimalne kazne. Kao dugogodišnjem advokatu i pravniku, a proučavao sam uporedno i kontinentalno pravo i američko pravo, poznato mi je da sve države svojim državljanima pružaju pravnu i svaku drugu zaštitu. Kao što vidite, Vlada Srbije nije ni prstom makla da nekog Srbina zaštiti pred tim nazovisudom, osim što isporučuje protivno ustavu i protivno zakonu. To isto potvrđuju i brojne optužnice koje su podnete protiv Srba. Jedna od takvih sramnih, ničim potkrepljena, podignuta je protiv profesora doktora Vojislava Šešelja. Profesora doktora Vojislava Šešelja taj nelegalni tzv. tužilac Haškog tribunala optužuje uglavnom zbog držanja vatrenih govora koje su nazvali govorom mržnje. Najviše optužnica, dame i gospodo građani Srbije, od strane haškog tužioca podignuto je protiv Srba. Po pravilu, to tužilaštvo stavlja se na stranu muslimana, Hrvata i šiptarskih terorista. U najteži položaj tužilac dovodi pripadnike srpske nacije, a da takav odnos nema prema Hrvatima, muslimanima i šiptarskim teroristima. Jer, niko iz najvišeg državnog, vojnog i političkog rukovodstva nije optužen u tim zemljama. Navešću primer silovanja Srpkinja u logoru Čelebići od strane muslimana. Samozvani tužilac Karla del Ponte taj zločinački akt je okvalifikovala kao povredu običaja ratovanja, a ne kao silovanje, što je inače činila i čini kada je navodni izvršilac Srbin. Prema optuženicima za zločine protiv čovečnosti ovakvo pristupanje haškog tužioca je prisutno od samog početka rada Tribunala. Tako se od prvih 18 optužnica 17 odnosi na Srbe, a samo jedna na muslimane. Nameru da se sudi Srbima kreatori Tribunala su pokazali i izbacivanjem (pazite, ovo je jako važna činjenica) zločina protiv mira iz Statuta Međunarodnog tribunala za bivšu Socijalističku Federativnu Republiku Jugoslaviju. Simptomatično je da su zločini protiv mira bili jedna od tri vrste zločina predviđenih u Statutu Međunarodnog vojnog suda za suđenja u Nirnbergu. Iako je Statut Međunarodnog tribunala Vojnog suda od Generalne skupštine Ujedinjenih nacija potvrđen kao izvor prava, brisanje je izvršeno sa ciljem da oni koji su planirali, pripremali i izveli rušenje Savezne Republike Jugoslavije... Ovako nisu postupali ni oni koji su primenjivali Hamurabijev zakonik, koji je imao izrazito klasni karakter, jer je u prvom redu štitio i učinio taj samozvani zločinački Haški tribunal. Šta je to učinio prof. dr Vojislav Šešelj? Vojislav Šešelj nije počinio nijedno krivično delo, niti kakav zločin. Za to nema dokaza pa ga drže u pritvoru nepunih pet godina. Šešelj je najreprezentativniji, dame i gospodo, živi predstavnik srpskog naroda i zato će ime prof. dr Vojislava Šešelja biti zlatnim slovima upisano u istoriji srpskog naroda. Zbog toga, dame i gospodo, Vojislav Šešelj je duboko poštovan i cenjen u srpskom narodu, sa svojom velikom i zaslužnom Srpskom radikalnom strankom. Prema prof. dr Vojislavu Šešelju u Haškom kazamatu, u toj tamnici dva sa dva, primenjuju se sve sankcije terora, osim bičevanja. Nije telesna kazna predviđena ni statutom, a nije predviđena ni u našem zakonodavstvu, iako je u Srbiji telesna kazna ukinuta 1873. godine. Samozvani haški tribunal na svom čelu ima čuvenu ozloglašenu Karlu del Ponte, najvećeg srbomrsca, koja je nedavno boravila u Srbiji i kojoj su priređene sve državne počasti, a čija je poseta pripremana čitavih mesec dana, koju su obezbeđivale jake vojne i policijske snage. Obišla je skoro sve zaštićene objekte od vitalnog i bezbednosnog značaja. Najviši rukovodioci ove države klečali su tokom njene posete. Dame i gospodo, šta reći? Šta reći za ovakvu politiku, za okupatore i zločince? Setimo se samo Jasenovca, tada je roštilj radio prekovremeno, a bilo je i slučajeva da su na njega bacali i žive ljude. Zamislite kakav strašan roštilj, kakav strašan zločin, na kome su bačene desetine hiljada živih tela Srba. Dame i gospodo, SRS smatra da odbrana zemlje zaslužuje prvorazrednu funkciju, a ono o čemu je bilo večeras reči, koliki je trebalo da bude budžet vojske... Ja ću da vas podsetim, budžet vojske je 62 milijarde dinara, a Vlada Republike Srbije za svoje specijalne usluge predvidela je 42 milijarde dinara. Dame i gospodo, poznato je u svetu da se odbrana zemlje i njena sposobnost zasniva na tri stvari. Koje su to tri stvari? Novac, novac i novac. Hvala vam.
Hvala vama. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Da bi se bolje shvatila suština ovog amandmana, ona se zasniva na tome što je zakon koji je donet 2003. godine, a tiče se tužilaštva za ratne zločine, i tada bio neustavan i sigurno i danas predstavlja jedan neustavni zakon. Gospodin Jojić je objasnio kakva je organizacija sudova i kakva je organizacija tužilaštava koja postupaju pred određenim sudom. Za postupanje ovog tužioca, u suštini, ne postoji sud. To je osnovna primedba. Druga primedba koja se tiče ovog razdela, sada prelazimo na onaj finansijski deo i odmah da raščistimo jednu stvar – zakon postoji, te po tom osnovu postoji i obaveza, to je nesporno, a mi tvrdimo da je zakon neustavan i insistiramo na tome da se taj zakon stavi van snage u skupštinskoj proceduri i da to ima u vidu i da to planira Vlada Republike Srbije, s obzirom da je budžet jedan planski dokument. Znači, ne sadrži samo dospele obaveze, nego i buduće obaveze koje se planiraju u toku ove godine, pa u tom smislu mi planiramo da se ova obaveza skine. Dalje, moram da skrenem pažnju da će ovo tužilaštvo da potroši 72 miliona dinara i da to tužilaštvo ima ukupno 32 zaposlena radnika, odnosno 23, još manje. Ako napravite neko poređenje sa ostalim korisnicima budžetskih sredstava koji imaju približno isti broj zaposlenih, videćete da su princip raspodele, merila i kriterijumi koje je koristila Vlada Republike Srbije prilikom izrade nacrta budžeta bili pogrešni, te da se daje neka velika prednost i beneficija ovom tužilaštvu. Ovo tužilaštvo spada u grupu onih "Tompson" državnih organa. Dakle, između Vojislava Vučkovića i onog Tompsona koji je pevao skoro u Zagrebu nema nikakve razlike, principijelno ne postoji nikakva razlika. Da neki veliki dušebrižnici ne bi shvatili da se ovde neko sada zalaže da se ne vrši krivični progon za ratne zločine, ne, mi smo za to da se vrši progon za ratne zločine pred našim sudovima, našim organima, ali ako specijalnog tužioca za ratne zločine treba da savetuje Sem Nazaro, pravni savetnik američke ambasade, ako taj tužilac sebi daje za pravo da može da sklapa međunarodne ugovore, sporazume, dogovore, bez ratifikacije u Narodnoj skupštini, ako on može u svojim javnim nastupima da kaže da je on bog i batina, da on svakodnevno sa tri ambasadora razgovara, onda ja postavljam pitanje da li on kao državni službenik ima onu dozu nezavisnosti i samostalnosti koja je neophodna za njegovu osnovnu funkciju. To je sve ovde zloupotrebljeno. Osnovna karakteristika koja je omogućila ovom Vučkoviću da bude to što jeste jeste blizina sa Demokratskom strankom, ne strankom koliko sa Borisom Tadićem. Da vidimo kako je Hag primenio pravilo 11 bis Pravilnika o postupku i dokazima. Dakle, jedan jedini Srbin je ustupljen ovde da se sudi, a da vam ne pričam koliko je Hrvata ustupljeno Hrvatskoj da im se sudi, koliko muslimana iz Bosne i Hercegovine. Još jedna velika zamerka predlagaču ovog zakona. Naveli ste tamo da je nadležnost tužioca da goni za krivična dela po Krivičnom zakoniku, po statutu Haškog tribunala. Nije on nadležan da goni po odredbama statuta Haškog tribunala. On te odredbe ne sme da primenjuje i tu nastupa problem, što bi oni sada hteli preko ovog tužioca da izvrše desrbifikaciju u Srbiji.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 12 amandman je podnela narodni poslanik Borka Vučić. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, a Vlada ga nije prihvatila. Izvolite, gospođo Vučić.
Socijalistička partija Srbije je ocenila da je prilika da izađe sa jednim amandmanom koji je veoma aktuelan danas, a radi se o dijaspori. Socijalistička partija Srbije već više od 15 godina ima dobru saradnju sa dijasporom. Ja ne vidim da ćemo imati velike razlike što se tiče ovog problema koji se pojavio i danas je prilika da, kada se razmatra ovaj zakon o budžetu, kada smo ga već stavili na dnevni red, a i ja imam određenu krivicu kako je to rečeno, da o tome porazgovaramo, jer se radi o jednom veoma krupnom pitanju. Samo ću da kažem da je momenat zbog toga, a to Ministarstvo za dijasporu i Komora znaju, što ovih dana, za dva-tri dana, ovde stiže oko 400, a ja sam ih već srela, naših predstavnika dijaspore sa svih pet kontinenata, na tzv. Vidovdanske dane dijaspore. Na tim Vidovdanskim danima ovo pitanje koje je predmet amandmana SPS-a je glavno pitanje koje dolazi na dnevni red. Ja ću vam sada, s obzirom da se svi žurite na utakmicu, ipak pročitati suštinu ovog amandmana. Na osnovu člana 145. i 163. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije na Predlog zakona o budžetu Republike Srbije za 2007. godinu podnosim sledeći amandman: "U članu 5. Predloga zakona o budžetu Republike Srbije za 2007. godinu, u posebnom delu, u razdelu 12 - Ministarstvo finansija, funkcija 160 - opšte javne usluge koje nisu klasifikovane na drugom mestu, ekonomska klasifikacija 499 - sredstva rezerve, kolona 6, iznos 2.015.830.000, reči "ova aproprijacija obuhvata sredstava namenjena za stalnu rezervu u iznosu od 15.830.000 dinara i sredstva tekuće budžetske rezerve u iznosu od 2.000.000.000 dinara" zamenjuju se rečima "ova aproprijacija obuhvata sredstva namenjena za stalnu rezervu od 15.830.000 dinara i sredstva tekuće budžetske rezerve u iznosu od 1.741.578.116 dinara, a sredstva u iznosu od 258.421.884 dinara namenjena su za izmirivanje obaveza Vlade prema neto poveriocu Fondu dijaspore za maticu - isplata ustupljenog potraživanja po osnovu neizvršenog zaključka Vlade, 05 broj 55-148/2002 od 11. januara 2002. godine". Obrazloženje: Vlada Republike Srbije u januaru 2002. godine, prilikom zatvaranja četiri velike banke, donela je zaključak 05 broj 55-148/2002, kojim je uredila način isplate sredstava deponentima ovih banaka u okviru kojih i deponentima Beogradske banke AD Beograd. Prema ovom zaključku, Vlada se obavezala da će iz budžeta za 2002. godinu sa redovne budžetske pozicije koju je nazvala - sredstva za restrukturiranje banka, kako piše u budžetu, a i u predlogu završnog računa budžeta za 2002. godinu, strana 10, u delu Ministarstvo finansija i ekonomije, pod rednim brojem pozicije 202, da je ukupno planiran i utrošen iznos od 4,13 milijardi dinara sadržan u ukupnoj cifri od 9.887.400.000 dinara. Vlada, odnosno zaduženo Ministarstvo finansija prema ovim zaključcima svim deponentima tražilo je da donesu dokaz o postojanju depozita na bankovnim računima banaka i da o tome ZOP izda pismenu potvrdu, kao i da deponenti potpišu ugovor da ta svoja potraživanja u bankama koje su zatvorene ustupaju Republici Srbiji, kako bi im se iz budžeta isplatio iznos iz potvrde, pod uslovom da su neto poverioci, a to znači da ništa ne duguju banci i da ništa ne duguju po osnovu porezaili nekih drugih obaveza. Ministarstvo finansija, kako stoji u pomenutom zaključku, vrši isplatu za pravna lica - neto poverioce banaka, a koja ugovorom ustupe potraživanja Republici Srbiji. Ova procedura isplate ustupljenih potraživanja vršena je za sve deponente ovih banaka ako su neto poverioci. Srpsko rasejanje je tokom 1999. godine i 2000. godine sakupilo oko 13 miliona nemačkih maraka, odnosno 6,5 miliona evra. Ako setome doda 100.000 što se nalazi u našim diplomatskim predstavništvima, onda to iznosi blizu sedam miliona evra. Novac je bio namenjen obnovi i izgradnji zemlje i humanitarnoj pomoći. Po odluci 300 delegata sa svih pet kontinenata, da kažem, naše elite iz inostranstva, održan je sabor rasejanja od 3. do 5. avgusta 1999. godine i osnovan je Fond dijaspore za maticu, na čiji račun su ta sredstva deponovana u Beogradskoj banci AD Beograd. Oko polovine sakupljenih sredstava je investirano tokom 1999. i 2000. godine za obnovu objekata infrastrukture porušene tokom agresije NATO, od kojih su najznačajniji: most Varadinska duga na Dunavu, most preko Velike Morave kod Varvarina, most na Zapadnoj Moravi kod Kruševca, kasarne VJ, oko 100 kilometara puteva, porodilište, dve bolnice, dve škole, četiri manastira i drugi. Moram da podvučem da je u učešće ovih sredstava naša dijaspora iz Evrope uložila 90%. Veoma mali ulozi su iz Amerike, Kanade i drugih zemalja. Znači, Evropa je u okviru ove kapitalne baze imala 90%. Fond je poslovao preko svog deviznog i dinarskog računa u Beogradskoj banci, a o poslovanju je naravno vođeno uredno knjigovodstvo. Dokaz da su sredstva trošena za obnovu zemlje je u izveštaju koji je podnet u završnom računu budžeta za 2000. godinu i može se videti u prilogu broj 7 u okviru Izveštaja o korišćenju sredstava za obnovu zemlje za 2000. godinu, gde se na strani 2 ovoga izveštaja navodi da su među ostalim izvorima prihoda za obnovu zemlje i donacije pravnih i fizičkih lica i daju se podaci o realizovanim poslovima na obnovi zemlje. Pozivam i gospodina Mrkonjića koji danas predsedava da potvrdi da li je ovo ovako. (Predsedavajući: Tako je, gospođo Vučić.) Druga polovina sredstava u iznosu od 3.128.720,12 evra, bez kamate, najpre je bila blokirana, jer nije bilo dozvoljeno da se isplate sa računa banke, a ulaskom u stečaj Beogradske banke Fond dijaspore za maticu je u potpunosti ispoštovao sve procedure za isplatu depozita od strane Ministarstva finansija. Donete su potvrde o stanju sredstava na dinarskom računu, bilo je 2.487.885,19 dinara i na deviznom računu 3,5 miliona evra, dokazi da Fond ništa ne duguje ni banci, ni po osnovu poreza, potpisan je ugovor. Ministarstvo finansija, tadašnji ministar gospodin Đelić, nije nikako odgovaralo, niti se pismeno izjašnjavao o ovom zahtevu, a drugim deponentima istog statuta su uredno isplaćivana sredstva u ukupnim iznosima. Na sve urgencije i zahteve nije bilo nikakvog odgovora. Duga prepiska za korišćenje tih sredstava i za nastavak rada Fonda koji je bio investicioni fond i humanitarni fond nije bilo odgovora. U periodu od poslednje dve-tri godine, kada je formirano i Ministarstvo za dijasporu, vođena je duga prepiska sa novim ministrom gospodinom Dinkićem, a uz sva nastojanja ministra za dijasporu gospodina Vukčevića da se problem reši, nikada, ni do dana današnjeg nije dobijen nikakav odgovor. Fond je, u traženju rešenja za svoj zahtev, bio prinuđen da zbog neobjašnjivog nepostupanja Ministarstva finansija podnese tužbu Trgovinskom sudu da se evidentira potraživanje pred stečajnom masom, koje je naravno u celosti priznato od suda. Ministarstvo finansija, umesto da se postidi što nije izvršilo svoju obavezu koju mu je Vlada, donoseći zaključak, dodelila, pismeno je obavestilo Ministarstvo za dijasporu da je taj sudski proces u toku. Vešto je, i to nekoliko puta, izbegnut odgovor koji je razlog da se jedino ova isplata, sasvim u skladu sa zaključcima Vlade, ne izvršava. Tako je potpuno obustavljen rad Fonda dijaspore za maticu. Tadašnji ministar gospodin Dinkić je zakazivao, pa otkazivao sastanke na ovu temu. Kod sva tri premijera je urgirano nekoliko puta i ministar za dijasporu je predlagao vrlo razumna i moguća rešenja za ova pitanja ali, nažalost, do sada ništa nije rešeno i nije dat nikakav odgovor kao valjani razlog zašto to nije moguće i koji propis to zabranjuje. Devizno potraživanje ukupno u dinarskoj protivvrednosti od 17.6.2007. godine, to znači onda kada je trebalo da bude naš Odbor za finansije, po kursu 81,8015, iznosilo je 255.933.999 dinara, što je danas još manje i oko 35% gubi Fond dijaspore u ovom momentu. Pored pomenutih sredstava, koja su od 2000. godine značajno obezvređena jer su bila na deviznom znaku i u više valuta, a isplata je bila u dinarima jer je jedino tako i bila moguća iz budžeta, kao i za sve ostale. Uprava Fonda se obraćala i tadašnjim ministrima, gospodinu Goranu Svilanoviću, gospodinu Vuku Draškoviću, predsedniku parlamenta gospodinu Predragu Markoviću, gospodinu Miroljubu Labusu, premijeru, gospodinu Vojislavu Koštunici, obojici ili trojici guvernera i mnogim drugim. Uprava Fonda želi da se problem reši na obostrano zadovoljstvo i da nema potrebe da se zbog toga pokreće sudski i drugi postupak. U današnjim uslovima kada dijaspora kod nas igra značajnu ulogu, kada daje veliki doprinos našim deviznim rezervama, kada učestvuje u platnom prometu dosta značajno, kada je ne samo davalac pojedinih konkretnih transakcija, investicionih projekata, ograničila je svoju aktivnost zbog ovog nepravednog i štetnog postupka Vlade po sredstvima koje je ona predala. Na sedam zborova na kojima sam bila prisutna, to znači svih sedam sabora dijaspore, pokrenuta su ova pitanja i dobila neka ovlašćenja. Do dan-danas nikakvog odgovora nema. Znači, jedan fond koji je formiran 1999. godine ne može da oživi, a mi tražimo investicioni fond, nama su potrebni investicioni fondovi, razvojne banke, jer nema razvoja, nema zaposlenosti, nema nove proizvodnje bez ovakvih ulaganja. Dijaspori je to, po njihovom mišljenju, a i po našem mišljenju limitirano. Veoma sam bila iznenađena kada sam čula da je negativna odluka telefonske sednice naše vlade u odnosu na ovaj amandman, pogotovo zato što je i naš Odbor za zakonodavstvo dao pravni osnov za ovu transakciju, da je ona sasvim na pravu zasnovana. Drugo, naš Odbor za odnose sa Srbima van Srbije je dao veoma pozitivnu političku odluku, koja se više puta pominjala da ne postoji. Prema tome, gospodine ministre, ja zaista posle dugo godina prakse na ovakvim poslovima u zemlji, pa i u svetu, ne razumem da ste vi lično i Vlada Srbije mogli da prihvatite i pošaljete ovakav odgovor i razloge za neprihvatanje vrlo ozbiljnog i važnog aranžmana u Srbiji. Pozivajući se na tehnički dokument u vašem odgovoru, istina važnom za budžet, pravilnik o klasifikacijama i metodologiji ne bi nikad mogao da bude pravni i pravi razlog, a pogotovo brana da Vlada tobože ne može da prihvati ovaj amandman. Šta bi Vlada prihvatanjem ovog amandmana pogrešila i koji bi propis prekršila, koju bi štetu nanela? Pa ako je Vlada toliko principijelnog stava i drži do legalizma, što joj niste predočili i član 48. Zakona o budžetskom sistemu, koji je, dozvolićete mi, ipak važniji od pravilnika o kontima i koji kaže da se u okviru budžeta deo planiranih primanja ne raspoređuje. Izvinjavam se, ali morala bih još da kažem da je odgovornost na ovoj skupštini velika, odluka Vlade je doneta, zaključak postoji. Pokojni premijer gospodin Zoran Đinđić je veoma insistirao, jer je bio poznavalac toga šta znači dijaspora, poznavalac je bio onoga šta se može ne samo na materijalnoj strani učiniti, nego šta se može lobiranjem. Ta dijaspora je nama velika podrška u našoj tranziciji i smatram da bi za ovaj naš predlog i amandman naš ministar trebalo da se više založi kod Vlade, jer će morati da izađe za dva-tri dana pred ovaj veliki sabor u dijaspori koji organizuje Ministarstvo dijaspore, znači deo Vlade, i ne mogu da verujem da je mlada ministarka glasala za ovakav odgovor. Hvala vam.
Ubeđen sam da će ministar, a i cela Skupština da podrži ovaj amandman. Izvinjavam se gospođi Vjerici što odavde diskutujem, nema ko da me zameni. Imam repliku, pa zato kažem. Molim vas, gospodine ministre, ovo je stvarno amandman... Dušan Bajatović, po Poslovniku, pa gospodin Krasić, pa gospodin Vlahović, po amandmanu.
Želim da iskoristim prisustvo gospodina ministra, mislim da je to član 226, da mi da jednu dodatnu informaciju, vezanu za amandman koji je podnela gospođa Vučić. Potpuno sam svestan činjenice i siguran sam da je zaista bila telefonska sednica Vlade na kojoj su usvojena ova odbijanja, uglavnom, amandmana, je l' tako, pa želim, gospodine ministre, da mi vi lično kažete da li zaista po Pravilniku o standardnom i klasifikacionom okviru i kontnom planu za budžetski sistem nije moguće uvrstiti ovih 258 miliona i 421 dinar da se iz tekuće budžetske rezerve, koja iznosi doduše svega dve milijarde... Potpuno sam siguran, konsultovao sam ljude, a pažnju vam je skrenula i gospođa Vučić, da bi ovo, ukoliko to vi hoćete kao predlagač, moglo biti uvršteno bilo pod stavkom tekuće rezerve, da se naznači da će se iz tekuće rezerve isplatiti i ovaj trošak budžeta; ili, ukoliko želite da uložite iskustvo gospođe Vučić, koja je dobar bankar, dobar finansijski stručnjak, i sa druge strane iskustvo koje ima dijaspora, da je ovde vrlo često varana, prevarena, davala pare, nije bitno koja je vlast bila, da li ona stara, nova ili ova najnovija... Gospodine Vlahoviću, ni vi niste najsvetije vladali, nemojte sada o tome da raspravljamo nego o činjenici da je dijaspora često ovde bila prevarena, da se ovde ne radi o preterano velikim sredstvima; velika jesu za ovakav budžet, da se razumemo, ali ukoliko postoji dobra volja treba pružiti ruku i tim ljudima koji sigurno treba da dođu ovde da ulažu. Evo, kaže gospođa Borka Vučić, biće dakle i sabor. Prema tome, mislim da biste vi kao predlagač, ako ne u okviru tekuće budžetske rezerve, mogli da ovo uvrstite pod neku ekonomski neklasifikovanu stavku u budžetu. Ne bih želeo da vam ja kažem gde, ali sam siguran da bi, ukoliko postoji dobra politička volja i dobra politička procena, ovih 258 miliona dinara na osnovu predloga predlagača mogli da postanu sastavni deo troška u budžetu. Molim vas da zaista uvažimo i iskustvo gospođe Borke Vučić i potrebu dobre saradnje sa mnogo puta prevarenom dijasporom i da ovaj posao zajednički odradimo. Ako ništa drugo, vi imate moralni dug prema Vladi iz 2002. godine; u vreme kada je ta odluka Vlade donesena, njom je predsedavao još uvek Zoran Đinđić. Mislim da bi bilo dobro da se ovaj amandman usvoji ili da vi kao predlagač nađete mogućnost da se ovo uvrsti, ukoliko je moguće, s obzirom da je vanredna sednica.
Hvala vam, Dušane. Gospodin Krasić ima reč po amandmanu, pa gospodin Vlahović. Izvolite, gospođo Vučić.
Zaboravila sam jednu krupnu stvar koju sam pripremila gospodinu ministru, sa najboljom željom da ima ovaj komplet od 30 stranica koji se odnosi na ovaj predmet, i mislim da će biti od koristi. Hvala.
Hvala, Borka. Izvolite, gospodine Krasiću.
Ovim amandmanom je obuhvaćen problem koji datira od vremena kada je DOS nasilno oteo vlast u Srbiji. Gospođa Borka Vučić ima potrebu da biranim rečima opiše to stanje do koga se došlo. U pitanju je klasična otimačina. Kolateralna šteta Dinkićeve i Labusove zamisli kako da se uništi domaće bankarstvo jesu i potpuno legalna potraživanja ovog fonda. Međutim, ono što sve treba da nas zabrine to je odgovor Vlade. Vidite, kaže se vrlo kratko da se amandman odbija iz razloga što se predviđa da se u okviru ekonomske klasifikacije sredstva rezerve opredele u iznosu, pa se sad navodi i navodno poziv na neki kontni plan. Na bazi ovoga što ste vi ovde napisali ja mogu da vam osporim svako plaćanje iz sredstava tekuće budžetske rezerve, svako. Ono što tužilaštvo, odnosno Vlada u svom odgovoru nije jasno rekla, ali što može da se pretpostavi, jeste da oni ne spore potraživanje Fonda. Potraživanje postoji. Da li postoji obaveza Vlade da plati? Postoji. Postoji zaključak. Da li je to dospela obaveza? Jeste. Ova vlada ne želi da ispuni dospelu obavezu. Neću da ulazim u te pričice što se tiče stečaja, onih čuvenih Labusovih i Dinkićevih eksperata koji su rasturali preko Agencije za sanaciju banaka naše banke itd. Neću, to vas puštam. Sastavni deo glasanja o zakonu o budžetu može biti i zaključak kojim se nalaže Vladi da iz sredstava rezervi isplati ovaj iznos. Zašto Vlada to neće? Vlada neće zato što je preko te agencije finansirana kamatom po osnovu ovih sredstava nečija izborna kampanja 2002. godine. Gospodine Mrkonjiću, koristeći pravo iz člana 226, tražim obaveštenje i objašnjenje od predsednika Vlade Republike Srbije gde su ova sredstva, kako su nestala, da li je bila neka kamata, čija je izborna kampanja finansirana ovim sredstvima, zašto se ova sredstva ne vraćaju, da li je on obavešten o ovom pravilniku da je to problem da se ne prihvati ovaj amandman. Sve to mora da nam se objasni pre nego što budemo glasali o ovom predlogu zakona o budžetu, da znamo o čemu se radi. Dijaspora je odvojila neka sredstva, napravila svoj fond; kao što se vidi, sredstva su prevashodno namenjena za neke opšte potrebe. Sredstva su izdvajana za opšte potrebe. Opšta potreba nije izborna kampanja Miroljuba Labusa. Vidite... I vi znate, gospodine Vlahoviću, gde su otišle pare. Ali ja pozivam i ovaj UBPOK, oslobođen onog dela koji drži pod kontrolom Mlađan Dinkić... Vi ne znate da tamo postoji jedan deo koji Mlađan Dinkić drži, gde je on zadužio da prisluškuju razgovore žena njegovih prijatelja. Veoma smešno. Samo se vi smeškajte. Sve se zna. Pa, čak se zna i kada dve gospođe odu do Srbobrana da vrbuju člana DSS-a da napusti DSS i da pređe u G17 plus. Opet će taj G17 plus da sruši ovu vladu, da znate. Na vreme vas upozoravam. Sve vam na vreme govorim šta će da bude. Ja sam najsrećniji kada se povodom ovako ozbiljnih tema vi smejete, jer onda šaljete poruku biračima i onda birači kažu ovako – čovek im ozbiljno priča, a oni se smeju; zašto se smeju, znači da ima neki razlog. Ne znate vi za muke građana, vas to ne interesuje. Dijaspori ste oteli pare. Kako? Po osnovu stečaja. A zašto je otvoren stečaj? Ovde se mnogo više postavlja pitanje da li Mlađan Dinkić, sad je njegov manir preuzeo Radovan Jelašić, da li oni poštuju ovu državu. Oni nijednu odluku suda ne izvršavaju. Koju su odluku suda oni izvršili? Znači, ovde postoji neko iznad zakona. Ko je taj što je iznad zakona? Taj je u Vladi Republike Srbije. Sve to mora da trpi Vojislav Koštunica. Zašto? Zato što je neka veća sila gurnula Mlađana Dinkića u Vladu. (Predsedavajući: Molim vas za malo tišine.) Gospodine Mrkonjiću, s obzirom da je i obnova zemlje bila sastavni deo tog paketa i namene tih sredstava, znam da to dobro znate,vidite vi ko je sprečavao obnovu zemlje. Ljudi skupili pare u inostranstvu da pomognu svojoj otadžbini, međutim, ispostavilo se da su pomogli DOS-u. DOS je oteo, gde stignu oni otimaju. Zato vas podsećam na ono što sam pričao pre nekoliko dana. Vodite računa ko je u koaliciji sa DOS-om. Put gde se završava u toj kohabitaciji, koaliciji sa DOS-om je prepoznatljiv. Obično se završava u CZ. Odreknu se oni koalicionog partnera začas. Vidite šta su sve u stanju da urade zbog para. Sada pravilnik ne dozvoljava, sada zaključak svoj ne priznaju, zaključak svoje Vlade, ne, to se ne priznaje. Da krenem sad od nekog opšteg principa; pa, to su sredstva koja su ljudi iz inostranstva uložili za obnovu zemlje. Ta dijaspora ima pravo potraživanja. To su njihova sredstva. Vi to ne poštujete. Samo da vas podsetim, to je gore nego konfiskacija. Kod konfiskacije se nalazi neka krivica. Vi ovde čak niste ni tražili krivicu. Ili ste je pretpostavili time što je dijaspora u vreme kada ste vi bili opozicija skupljala pare, pa ih kažnjavate. Vi čak lustrirate i dijasporu. Vi ste proširili teritoriju na kojoj primenjujete zakon koji se ne primenjuje u Srbiji. Lustrirate sve one koji vole svoju državu. To otimanje para je bilo u funkciji desrbifikacije, zbog čega i postoji DOS u bilo kom agregatnom stanju.
Hvala najlepše. Reč ima Aleksandar Vlahović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, prvo želim da skrenem pažnju da su sredstva tekuće rezerve namenjena za vanredne situacije, koje se svake godine u jednoj zemlji dese. Imali smo i prošle godine poplavu, imali smo nekoliko drugih ekscesnih situacija koje se ne mogu predvideti budžetom. Upravo zbog toga je neophodno da budžet raspolaže dovoljnom količinom sredstava, da bi Vlada mogla da interveniše i sanira posledice koje nastaju zbog elementarne nepogode ili pak nekih drugih razloga. Smatram da su sredstva tekuće rezerve od dve milijarde zapravo donja granica koja može da bude prihvaćena u okviru budžeta, jer se radi o svega 0,33% od ukupnog budžeta, i da bi bilo zaista veoma opasno dalje smanjivati tekuće rezervu koja je predviđena budžetom.Pri tome nijednog časa ne želim ni na koji način da poništim razloge koji su motivisali gospođu Vučić, koja je podnela ovaj amandman, a to je da se isplati obaveza prema fondu dijaspore. Ta obaveza je nastala pre 2000. godine. Činjenica je da je ta obaveza registrovana u stečajnom postupku četiri velike banke. Niko nju ne osporava, niti osporava Trgovinski sud, niti osporava Vlada Republike Srbije, to je obaveza koja bi u redovnom postupku bila izmirena kroz završetak stečaja četiri velike banke. Ceneći potrebu da se obaveza izmiri brže, kao što su, između ostalog, izmirene i druge obaveze prema fizičkim licima, Vlada jeste donela zaključak 2002. godine, ali jednostavno nije postojao mehanizam da bi se taj zaključak realizovao. Smatram da niko ovde u sali ne treba da sumnja da je i ova vlada, kao što je bila i prethodna, odnosno prva vlada pokojnog premijera dr Zorana Đinđića, spremna da izmiri sve prethodno preuzete obaveze. Podsetiću vas da je iznos inostranog duga 2000. godine bio preko 18 milijardi evra, da je danas inostrani dug 9,4 milijarde evra. Dakle, inostrani dug je smanjen za polovinu. Podsetiću vas da je 2001. godine preuzeta obaveza otplate stare devizne štednje, koja je tada iznosila 4 milijarde 350 miliona evra, da je u proteklih šest godina isplaćeno više od milijardu evra i da je preostalo još oko 3 milijarde 300 miliona evra koji se isplaćuju po definisanoj dinamici na osnovu zakona. Uzgred da kažem, država je izdala hartije od vrednosti koje se promeću; ko želi da dođe ranije do svoje devizne ušteđevine prema određenom diskontu može da proda obveznice i da na taj način dođe do utržive gotovine. Podsetiću vas da je ukupan dug prema penzionerima bio više od 500 miliona evra, da je isplaćeno 400 miliona evra, naročito u periodu do 2004. godine, i da taj dug danas iznosi svega 100 miliona evra, što će biti isplaćeno u narednom periodu. Podsetiću vas i na zajam za Srbiju, koji su mnogi zaboravili, koji je raspisan daleke 1989. godine, gde je novac prikupljen takođe od dijaspore, naravno i domaćeg stanovništva, od stanovništva koje živi na teritoriji Republike Srbije. Prikupljena su sredstva u ukupnom iznosu od 50 miliona evra. To je bila ukupna obaveza koju je država Srbija nasledila početkom 2001. godine. Isplaćeno je do sada više od 25 miliona evra i tu postoji jedna jasna dinamika. Isplaćene su čak i obaveze tamo gde država nije bila garant, kao što su obaveze po osnovu štednje koje su obavljene u dve privatne banke, kod popularno nazvanog Jezde i kod Dafine, dakle, u fantomskim piramidalnim bankama, što je izum koji je izmišljen početkom devedesetih godina i funkcionisao do 1993. godine. Te obaveze su bile preko 550 miliona evra i te obaveze je država preuzela na sebe da isplaćuje. Prema tome, moj zaključak je da niko u ovoj Narodnoj skupštini ne treba da sumnja u namere Vlade, namere političke koalicije koja je manje-više na vlasti od 2000. godine, kada je u pitanju isplata svih obaveza koje su nasleđene. S tim u vezi, niti ova vlada, niti prethodna vlada, niti ova politička koalicija, niti politička koalicija DOS od 2001. godine nikada nije pravila razlike da li su to obaveze nastale kada su stranke DOS-a bile u opoziciji. Jednostavno, to jeste poštovanje države, poštovanje državnih obaveza koje se moraju isplatiti. Predlažem da Vlada konstatuje potrebu da dođe do ubrzane isplate fondu dijaspore, koji je nastao kasnije udruživanjem pojedinačnih uplatilaca, a ne u momentu kada je taj novac uplaćen, da Vlada uzme u obzir ovaj zahtev i da pripremi predlog zajedno sa budžetom za 2008. godinu i da onda definitivno ta obaveza bude izmirena, jer se radi o tri miliona evra. Bilo bi jako opasno dalje smanjivati sredstva tekuće rezerve. U ovoj godini Srbija očekuje neke druge političke odluke. Sigurno je da će ta sredstva, između ostalog, i za to biti iskorišćena. Još jednom, niko ne treba da sumnja, niti je ijednog časa vlast od 2000. godine dala bilo kakav dokaz za takvu sumnju, da sve nasleđene obaveze neće biti izmirene. Sve nasleđene obaveze će biti izmirene, čak i one za koje država nije garant. Dokaz je da smo mi danas zemlja čiji ukupan dug iznosi negde oko 26% od ukupnog društvenog bruto proizvoda. Mogli ste da pročitate juče, bila je vest da Hrvatska ima četiri puta veći spoljni dug u odnosu na Srbiju, a Hrvatska nema četiri puta veći društveni bruto proizvod. Prema tome, procentualno, ako se pogledaju druge zemlje u okruženju, iznos duga je daleko veći nego u Srbiji. Prema tome, siguran sam da će Vlada budžetom za 2008. i ovu obavezu likvidirati tako što će isplatiti mimo stečajne procedure koja postoji za stečaj četiri velike banke, na radost onih koji su državi verovali 1990. godine. Ova država će taj dug znati da namiri i siguran sam da će to tako biti. Hvala vam.
Hvala, gospodine Vlahoviću. Po Poslovniku, gospodin Žarko Obradović.
Hvala, gospodine Mrkonjiću, izašao sam u ime poslaničke grupe da reklamiram povredu Poslovnika – pogrešno tumačenje. Gospodine Vlahoviću, oprostite, jeste li vi ministar za koga mi ne znamo? Ovo je bilo pitanje upućeno Vladi, a ne vama. Vi ste u ovom slučaju ovlašćeni predstavnik Demokratske stranke. Od ministra se očekuje da izađe pa da nam kaže to što ste rekli, bez ovih političkih upadica i zlonamernih tumačenja. Nemojte nas sad uveravati, nije to odnos prema dijaspori - vratili bismo mi, vratićemo. Znate ono, kao Đekna, da ste se javili juče, onda bi to bilo u redu. Kada poslanici predlože kako da se pitanje reši, onda ne može. Kad ne predlože - što niste predložili. Kada predlože - ne može, nije po Poslovniku, pa, ne može, nije po zakonu. Što ne kažete - ne interesuje nas ta stavka, ne interesuje nas taj amandman, ne želimo da uvažimo razloge koji su izneti, ne želimo, a mogli smo da smo hteli. Postoji zaključak Vlade. Amandman gospođe Borke Vučić je vrlo jasan. Zna se koliko je sredstava u pitanju, zna se gde su potrošena, zna se da je ta Vlada lepo preuzela. Nego, postavlja se logično pitanje - ako je ta vlada 2002. godine, demokratska, preuzela neku obavezu ili bar želela ili imala odnos prema dijaspori, sad je 2007, bilo je još vlada u kojima su vaši članovi bili predsednici vlada, ili ova druga, takođe, koju smo mi podržavali i vi sada, logična je stvar - ili želite ili ne želite da rešite problem. Ako želite, zna se način kako se može rešiti. Ako ne želite, džabe vam ova priča. Mi smo dobili negativan odgovor Vlade na ovaj amandman. Vi ste pomenuli sijaset stvari koje nemaju veze sa ovim amandmanom. Izvinite, vi ste taj koji je govorio o stvarima koje nisu predmet amandmana. Vi ste bili neko ko priča kao ministar u Vladi, pa nam objašnjavate - mi smo izmirili obaveze, mi smo ovo... Što nam onda ne ispričate kako ste vršili privatizaciju, što nam ne ispričate kako ste prodali "Sartid", što nam ne ispričate gde je 15 miliona dolara, što nam to ne ispričate, pa nam kažete - ne možemo da vam vratimo, ušli smo u neke obaveze prema drugim, ali vi nas ne interesujete. Što ne ispričate da ste prodali 2000 preduzeća za dve milijarde? Što nam to ne ispričate? Vi ste u ovom slučaju samo ovlašćeni predstavnik jedne stranke, ministar je taj koji treba da izađe i da kaže zašto je Vlada odbila, po nama, jedan vrlo smislen amandman. Vlada ovim pokazuje odnos prema dijaspori. Koliko god se vi trudili, ovo je odnos prema dijaspori i džabe vam tolika priča. Hvala vam.
Hvala, gospodine Obradoviću. Po Poslovniku, gospodin Rajko Baralić. Ali, ja sam shvatio da će demokrate glasati za Borkin amandman. Izvolite, gospodine Baraliću.
Gospodine Mrkonjiću, dame i gospodo, ovde je ključno pitanje kako je moguće da tri vlade ne sprovedu u život jedan zaključak. Zamislite kada bi u Narodnoj skupštini, koja ratifikuje različite ugovore o međunarodnim kreditima koje su uzele lokalne samouprave, javna preduzeća ili sama država, kada se promeni vlast, došli i rekli ovde - puj pike ne važi ovo što je ovaj parlament ratifikovao, mi idemo ispočetka. Dakle, ili Vlada vlada ili ne vlada. Bilo bi lepo, mada od obećanja nema ništa, da zaista ministar kaže - u redu, ne može, jeste problem. I ja isto mislim da je budžetska rezerva od dve milijarde za državu kao što je naša kritična, da treba da bude veća ako može, ali to nije dobro obrazloženje za ovo što mi ovde tražimo. Mi smo ovde imali obećanje, npr. kaže ministar finansija Dinkić - ja nisam znao da postoji regionalni vodosistem Rzav, prvi put čujem u životu, ali kad budemo usvajali naredni budžet ja ću predložiti da se to finansira iz budžeta, pa se promeni Vlada, pa to što je ministar rekao više ne važi. To tako nije normalno i nije fer. Dakle, ovde postoji zaključak Vlade iz 2002. godine. Posle toga je došla još jedna vlada i sada još jedna vlada. Pitanje je zaista da li hoćemo ili nećemo da ovaj novac vratimo i nema sledećeg pitanja. Hoćemo ili nećemo? Ako hoćemo kažemo - hoćemo, ovo je dinamika i ovo su izbori. Mi smo vlasni da donesemo takvu odluku. Narodni parlament, Narodna skupština može sve. Može sve u skladu sa Ustavom. Ja sam koliko pre dva dana predložio da se uvede način naplate izrabljivanja prirodnog faktora u Srbiji. Ovi koji prodaju vodu, koji uzimaju laporac, koji prodaju krečnjak, 70-80 miliona evra leži tamo, nema ko da pokupi. Glasaćemo da se donese zakon, a vi kažete – evo, daćemo ovih sedam miliona evra ili koliko je to već za dijasporu. Dakle, izvori postoje. Nisu ovde sporni izvori, sporna je politička odluka, koja vama može biti teška i mi to razumemo, ali dijaspori ste dali pravo da glasa, ali ste joj uzeli pare, i pravo glasa i pare, sve na jednom mestu. Onda je to vlast kakvom ste se predstavljali u izbornoj kampanji. Dakle, brukamo se kao matica. Imate ovde 14 ili 15 odluka skupštinskog Odbora za odnose sa Srbima izvan Srbije, kojima se moli, sugeriše i traži da se ovo pitanje razreši. Ne radi se ovde o nečemu što neko ne razume, nego se samo radi o tome da li neko može to politički da izdrži u ovom trenutku. Dakle, recite - u ovom trenutku ne možemo to politički da izdržimo, i mi ćemo to razumeti. Dakle, u septembru, odnosno oktobru mesecu razgovaraćemo o budžetu za 2008. godinu. Sve što smo danas rekli ponovićemo ponovo i neće biti nikakve dileme. To je manje od 100 dana. Dakle, dajte reč, održite reč, evo u ime dijaspore ćemo da se izvinimo. Dakle, nije problem. Rešavamo to u januaru mesecu, ali to treba da znamo i izađite pred ove ljude koji dolaze ovih dana, o čemu je govorila gospođa Vučić, i recite - ovo ćemo rešiti od 1. januara. I to je dobar odgovor, ali on mora biti sa najvišeg mesta i moramo imati poverenja u ono što ministri saopštavaju.
Hvala, Baraliću. Ja se izvinjavam gospodinu Cvetkoviću. Izvolite, gospodine ministre. Čovek se javio još pre deset minuta, ali u žaru ove diskusije ja sam...
Dame i gospodo narodni poslanici, vidim da me stalno prozivate da nešto kažem, ali nikako mi ne dajete reč. Suština ovog problema u osnovi jeste u tome što je naša rezerva od dve milijarde prosto takva da ona ne omogućava dalje smanjenje. Zahtev od 260 miliona predstavlja 14-15% rezerve, i to prosto ne može ovaj budžet da održi. U tom smislu, odgovor da se ne prihvata amandman nije odgovor da on nije pravno moguć. Znači, on je pravno moguć, možete smanjiti rezervu i tačno je u balansu. Ovde je problem što mi nemamo, ovako koncipirano, finansijskog kapaciteta da to izdržimo i to pre svega iz razloga što je ovaj amandman i ovaj problem, bar što se tiče mene, Ministarstva finansija, izbio na videlo u poslednjih nekoliko dana. Mislim da taj problem ne samo da nije nerešiv, nego je veoma lako rešiv, pa je čak mogao biti rešiv i u okviru ovoga da ne utiče na deficit. To je sada malo stručna priča, ali ovde se radi o jednom potraživanju koje ima svoj pandan u stečajnoj masi i njegov otkup od strane države u osnovi ne bi išao na trošak budžeta, već bi išao u ono što se zove nabavka finansijske imovine, tako da to ne bismo morali, ja to sada tako sagledavam. Takav amandman nije dat i mi ne možemo o ovom amandmanu da rešavamo na drugi način. Iz navedenog razloga mogu da kažem dve rečenice koje mislim da su relevantne. Odbijanjem ovog amandmana od strane Vlade nije poslat signal da Vlada odbija da ovo postoji kao problem države i da ga reši. To je pod jedan. Pod dva, mi ćemo odmah nakon što usvojimo budžet sesti i ozbiljno se pozabaviti ovim problemom, i moje je čvrsto ubeđenje da će on u narednih nekoliko meseci biti rešen na zajedničko zadovoljstvo.
Da li se još neko javlja za reč? Po Poslovniku, Dušan Bajatović.
Nisam se raspustio, gospodine Šami, vi ste mi bili predsednik, i to veoma dobar, u Saveznoj skupštini, ali želim da valorizujem samo inicijativu gospođe Vučić, ubeđen da je najbolji argument ovog budžeta zaista 131 poslanik, ako bude tu, glasaćete za njega. Prema tome, lako ćete vi ovo preglasati, ali bih molio, makar to bilo interno između nas, gospodine ministre, da izvestite našu poslaničku grupu o načinu (i to da nas pismeno izvestite, ako je moguće, narednih dana, ako već ne možete ovo da prihvatite) kako je moguće, kako mislite da ovaj problem rešite i kada. Moguće je ovako kako ste rekli, ali ja bih zaista molio da još jednom razmislite do kraja glasanja, ne znam da li je to poslovnički moguće, da kao predlagači probate da izmenite neku od ekonomski neklasifikovanih stvari ili nešto slično, da ovde nađemo rešenje. Ako ne, onda nas pismeno izvestite, poslaničku grupu SPS, da li je moguće u toku ove godine, na koji način i do kada rešiti ovaj problem i mi bismo vam na tome bili zahvalni.
Na član 5, razdeo 12, amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga i Pastor Balint. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Laslo Varga.
Poštovani potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o budžetu za 2007. godinu za nas predstavlja nastavak ignorantskog odnosa Vlade i vladajuće koalicije prema nacionalnim manjinama. Posle izloženog programa Vlade 15. maja nije ovo, naravno, bilo nimalo neočekivano. Kada smo u raspravi o Zakonu o ministarstvima govorili o neophodnosti formiranja ministarstva za ljudska i manjinska prava, onda nam je rečeno da će se svako ministarstvo baviti problemima nacionalnih manjina. Rezultat te brige o manjinskim pravima, po nama, jeste ovaj predlog budžeta. Svesni činjenice da ovaj predlog budžeta ne možemo amandmanima poboljšati, podneli smo jedan amandman na Predlog budžeta, kojim se predlaže povećanje dotacije nacionalnim savetima nacionalnih manjina sa 63 miliona 100 hiljada dinara na 163 miliona 100 hiljada dinara, i to u skladu sa zahtevima svih formiranih nacionalnih saveta u Republici Srbiji. Prihvatanje ili odbijanje ovog amandmana će predstavljati jasan signal nacionalnim manjinama da li Vlada ili vladajuća većina i dalje želi da nastavi sa ovom politikom omalovažavanja nacionalnih manjina ili će krenuti nekim drugim putem. Obrazloženje kojim se predlaže odbijanje amandmana od strane Vlade je, po meni, krajnje cinično. S jedne strane, razlog zašto se predlaže odbijanje ovog amandmana je da se predloži povećanje sredstava za nacionalni savet za čak 2,6 puta više u odnosu na predloženi iznos. Ne znam da li je Vlada na jučerašnjoj telefonskoj sednici za nekoliko minuta uspela da sagleda potrebe nacionalnih saveta. Ako je uspela, onda mislim da je Vlada veoma efikasna, ali sumnjam u to. Sa druge strane, ako pročitam obrazloženje Vlade onda moram zaključiti da je Vlada potpuno pogrešno razumela obrazloženje koje smo mi dali uz amandman, obrazloženje koje inače sadrži pet tačaka, a Vlada se bavi samo jednom tačkom tog obrazloženja i to potpuno pogrešno. U ovom obrazloženju stoji da su u raznim ministarstvima predviđena sredstva za obrazovne, kulturne, medijske i druge ustanove nacionalnih manjina i da iz tog razloga nije potrebno povećati iznos koji se daje nacionalnim savetima. Ako pročitate obrazloženje amandmana, onda jasno proizilazi da mi ova sredstva, ovo povećanje ne tražimo iz razloga što u raznim ministarstvima ne postoje sredstva za nacionalne manjine, nego iz razloga što Vlada od 2002. godine, kada je usvojen Zakon o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina, nije ispunila svoju obavezu i nije formirala fond za nacionalne manjine u skladu sa tim zakonom. Jednostavno ne postoji fond iz kojeg bi se finansirale razne aktivnosti iz ovih oblasti. Sa treće strane, po meni je veoma indikativno da u ovom obrazloženju stoji da su u Ministarstvu za dijasporu opredeljena sredstva za aktivnosti nacionalnih manjina. Ne znam da li to znači da Vlada misli da nacionalne manjine koje žive u Srbiji čine dijasporu. Mislim da u ovom trenutku to još nije slučaj i nadam se da se ni u budućnosti neće to desiti. Postavlja se logično pitanje kako će članovi poslaničkog kluba DS-a koji pripadaju nacionalnim manjinama s jedne strane sebi, a sa druge strane i pripadnicima svojih zajednica objasniti da će nacionalnim savetima pripasti realno manje sredstava za vreme mandata ove vlade, u kojoj Ministarstvom finansija rukovodi Demokratska stranka, u odnosu na period kada je Vladu podržavala Socijalistička partija Srbije. U poslaničkoj grupi Demokratske stranke sede predsednici manjinskih stranaka, čak i predsednica jednog nacionalnog saveta; kako će ona ili kako će oni objasniti pripadnicima svojih zajednica, a i samim članovima svojih nacionalnih saveta, da se i dalje na ovaj način ovim budžetom vrši omalovažavanje ovih institucija? Naravno, postavljam pitanje gospodinu Tamašu Totu, koji nažalost nije u ovom trenutku u sali, pripadniku moje nacionalne zajednice, kako će on moći da glasa za ovaj budžet koji je protivan interesima mađarske zajednice i kako neće podržati amandman koji je u interesu mađarske zajednice, kako će to sebi i pripadnicima mađarske zajednice u Srbiji objasniti? Još jednom pozivam sve poslanike, pre svega onih stranaka koje se u svojim programima, barem na papiru, zalažu za prava nacionalnih manjina da to i na delu, usvajanjem ovog amandmana, pokažu. Na samom kraju, ukoliko sada ministar finansija izađe za govornicu i kaže da će se rebalansom budžeta ili na bilo koji drugi način u nekom narednom periodu ovaj problem rešiti, onda želim unapred reći da je to za nas neprihvatljivo jer smo se u poslednjih četiri-pet godina naslušali raznih i pre svega praznih obećanja, tako da je za nas jedino prihvatljivo da se ovaj amandman prihvati i da se na ovaj način pošalje, bar u ovom smislu, jedan pozitivan signal nacionalnim manjinama.
Po amandmanu reč ima narodni poslanik Gojko Radić.
Gospodo poslanici, dobro da je Mrkonjić malo otišao da se odmori, pošto smo videli da je od vođenja Skupštine počeo da cinkari poslanike koji su suflirali kome šta iz klupa; evo, sada neće imati priliku ako neko nešto suflira, pa malo neka se i odmori. Gospodo poslanici, evo, vidimo da jedino SRS, kada je nešto od vitalnog interesa i značaja za nacionalne manjine, uvek i u svakom trenutku pokušava da iznađe mogućnost da im da volje da obavljaju svoje delatnosti i da mogu da nesmetano sprovode one aktivnosti koje su potrebne za nacionalne manjine, pa tako i ova sredstva iz budžeta koja oni traže. U svakom slučaju, SRS će podržati ovaj amandman i u danu za glasanje glasati za ovaj amandman, a neka se Savez vojvođanskih Mađara potrudi, pošto je on inicijator i predlagač ovog amandmana, da nađe podršku u većini koju je uvek pomagao i za koju je uvek glasao kada su izbori, ali uvek samo protiv SRS. Ali, evo, dokazalo se da je SRS protivnik nacionalnih manjina samo kada su izbori, a nikada nigde, na bilo kom drugom mestu. Gospodo iz vladajuće većine, čujem malopre jednog govornika, ne bih spominjao ime da ne bih davao povoda za repliku, koji kaže da je ovaj budžet u rezervama tako mali, da su sredstva mala da bi bilo veoma opasno da se iz ove pozicije skinu sredstva, ovih 100 miliona za nacionalne savete nacionalnih manjina. Imamo mi pozicija gde ste vi prikrili novac i sklonili ga kada vam zatreba, a jedna od pozicija je ono ministarstvo bez portfelja, tj. ministar bez ministarstva. Tamo se nalaze ogromna sredstva, pa će on biti najlepši i najbolji ministar u Vladi za vas ministre u Vladi, jer kada vam god zafali novca vi ćete od njega tražiti da vam prebaci i posudi novac, tako će on biti među vama najomiljeniji. Možete vi iz ovih sredstava da prebacite, koja su u ovom amandmanu tražena, pa kasnije da ta sredstva posudite od tog ministra bez portfelja i tu će biti namireno, neće biti problema što se tiče toga. Toliko o vašem izgovoru da je ovo teško i da je neizvodljivo. Izvodljivo je. Pre par dana smo čuli vapaje Demokratske stranke od poslanika gospođe Čomić, što se tiče nacionalnih manjina. Zašto se gospođa Čomić nije založila, upotrebila svoj autoritet da ministar iz njene stranke prihvati ovo i da se Demokratska stranka založi za sve ovo što je predloženo u amandmanu? Zašto gospodin predsednik, gospodin Dulić iz Demokratske stranke, koga je Savez vojvođanskih Mađara podržao za izbor predsednika ovog parlamenta, nije učinio jedan napor i pomogao da saveti nacionalnih manjina dobiju ova sredstva? Zašto uvek SVM prihvata ovakve stranke i u njima traži korisnog partnera i prijatelja kada vidi da ga uvek izdaju, a tako i druge nacionalne manjine, da su im samo potrebni kada su izbori? Setite se samo izborne kampanje, mi smo poslanici ovog parlamenta, poslednjih izbora, setite se samo kako je Demokratska stranka obmanula Nacionalno veće Bunjevaca Vojvodine. Pogledajte samo na koji način, kako su im obećali poslanika. Znate šta kažu - znate, Mirko Bajić. Niste vi obećali, gospodo, Mirku Bajiću mandat, vi ste mandat obećali Nacionalnom veću Bunjevaca. Ne možete se vi pozivati ko je vama simpatičan, ko vam se sviđa, a ko ne sviđa. Nismo mi krivi što je Mirko vas napustio kada je video kakvi ste, pa pobegao iz DS-a, više sa vama nije mogao i otišao u neku drugu stranku, kod Vuksanovića ili ne znam gde. Sada vam se ne sviđa jer vas je napustio. Bunjevačko nacionalno veće sa vama je sklopilo ugovor u predizbornoj kampanji i vi ste obećali da će Bunjevačko nacionalno veće imati svog predstavnika u ovim klupama. Ja sam vam prošli put rekao da poslanici pokrajinskog parlamenta ne mogu da budu i u republičkom parlamentu, ali je mogao Mirko Bajić da da ostavku i da imamo ovde i predstavnika Bunjevaca. Tako se nešto Srpskoj radikalnoj stranci ne bi moglo nikada desiti – da da obećanje, javno obećanje, potpiše neki sporazum i da ga tako javno prekrši. Gospodo iz Demokratske stranke, olako dajete obećanja, olako ih kršite, olako varate ove nacionalne manjine i obećavate im. Bilo je i ranije obećanja i mi ih pamtimo, posebno kod nas gde je nacionalno mešovita sredina, multietnička, znamo kakvih obećanja je bilo i koliko je prevara bilo. Ne želim da ovom diskusijom delujem na vas iz Demokratske stranke. Želim da delujem na nacionalne manjine koje preživljavaju sve ovo sa vama, da se jednom osveste i da vide ko su im iskreni prijatelji, da jednom malo pogledaju, da ostave te intrige državne bezbednosti i režima oko nacionalnih manjina kada su izbori pa u srpskim radikalima proglašavaju i traže neprijatelje. Neka prelistaju malo događaje unazad, ako treba 15-20 godina, i neka upru prstom i pokažu gde su to nešto loše i slabo, nečasno učinili srpski radikali prema bilo kojoj nacionalnoj manjini ili pojedincu. Bilo je prozivanja po Vojvodini, u Subotici, kako se dešavaju etnički sukobi na nacionalnim ili ne znam kakvim osnovama. Nijednog u Subotici nije bilo, znaju ljudi koji dolaze iz Subotice. Svaki dan postoje kafanske tuče. Mogu da se tuku ljudi iste nacionalnosti i različitih, pa se to ne može svoditi na neku nacionalnu mržnju i da je to nešto organizovano. To su stvari koje znamo mi koji dolazimo iz tih krajeva. Posebno podvlačim i tražim od nacionalnih manjina da se jednom dozovu, da jednom sednemo za sto, da vidimo gde su prijatelji, gde su pregovarači, sa kim mogu da razgovaraju, kome mogu da veruju i na koga mogu uvek da se oslone. U Srpskoj radikalnoj stranci će uvek naći ravnopravnog partnera, dobrog prijatelja, saradnika i uvek će naići na reči razumevanja, dogovora i nikada neće biti prevareni. Sa Demokratskom strankom, ja se nadam, ne možete računati i u njima nikada ne možete tražiti partnere. Ovaj zakon koji pripremaju za pokrajinski parlament je zakon obmane. Oni su našli nekog profesora da piše ovakav zakon koji nigde u svetu ne postoji, zakon obmane i prevare. Vi njima tamo trebate samo da bi sebi obezbedili kroz ove prevare uvek nekih 10-12 poslanika koji su na njihovoj strani. Sva suština i sva ova previranja i polemike oko tog zakona se vode u tom pravcu. Demokratska stranka ne priprema ovaj zakon na pokrajinskom nivou u interesu nacionalnih manjina, nego priprema ovaj zakon da sebi pripremi nekih 10-12 poslanika za rezervu; kada dođu izbori sve im obećaju, a kasnije - puj pike ne važi. Pričam sa argumentima i činjenicama. Ako neko može da ospori ove činjenice, izvolite, tu je govornica. Mi koji dolazimo odozgo, iz Subotice, iz Vojvodine smo svedoci šta se dešava i kakva su obećanja Demokratske stranke. Nijedno nije ispunjeno. Šta vam je to ispunila? Kakvo obećanje, kakav dogovor je ispoštovala? Da se ne vraćam unazad, što se tiče diskusija koje je vodio Korhec na televiziji i rekao je na kraju da od tih obećanja ništa nije bilo. Uglavnom, ja od vas tražim da u Srpskoj radikalnoj stranci tražite partnera i da mi uspostavimo prijateljske, dobrokomšijske odnose, kao što imamo mi gore u Subotici, i da krenemo nekim putevima, da jednom zauvek Demokratskoj stranci kažemo da ne može olako da daje obećanja i da vara kroz svoja obećanja.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, pa ministar Cvetković, pa Nadica Momirov. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, nisam se javila za reč da bih ponovila ovo što je moj kolega Gojko Radić rekao. Tačno je, poslanici Srpske radikalne stranke glasaće za ovaj amandman zato što je to principijelni stav i iskren odnos Srpske radikalne stranke prema nacionalnim manjinama. Gojko Radić se možda malo nezgrapno izrazio kada je rekao da je SRS nacionalnim manjinama protivnik jedino u izbornoj kampanji. Nismo mi protivnik ni u izbornim kampanjama ni Demokratskoj stranci, niti bilo kojoj stranci u Srbiji, mi smo samo politički neistomišljenici. Mislimo da bi bilo dobro, gospodine ministre, da nađete mogućnosti da ovaj amandman prihvatite, kada to već Vlada nije uradila. Mi srpski radikali smo i kada se raspravljalo o Zakonu o Vladi predlagali da se formira jedno novo ministarstvo - ministarstvo za nacionalne manjine. Sada moram da kažem da mi je žao, da nisam razumela zašto poslanici nacionalnih manjina nisu glasali za taj naš amandman, jer smo mislili da bi na taj način mnogo više pažnje moglo da se posveti nacionalnim manjinama, da bi moglo mnogo više sredstava kroz ministarstvo da se izdvoji. Da je tada prihvaćen amandman Srpske radikalne stranke, onda danas, svakako, ne bismo imali ovaj problem. Naravno, nije dobro... Znate, kolege iz Demokratske stranke su poprilično čudne demokrate. Kada su izborne kampanje, predizborne kampanje onda su im puna usta i demokratije i nacionalnih manjina, čak ste prekršili izborni zakon i dozvolili ste da se nacionalne manjine kandiduju na ovim poslednjim izborima sa samo tri hiljade potpisa podrške građana, što je, ponavljam, suprotno zakonu. Mi smo i tada imali principijelan stav i rekli - promenite zakon, pa ako u zakonu izglasate da ne treba nijedan potpis podrške, neka bude nijedan, ali dokle god stoji u zakonu da je to deset hiljada potpisa podrške za svaku listu, onda to podrazumeva bukvalno da je tako za svaku listu. Dakle, ovo vam govorim krajnje dobronamerno i iskreno. Kao što vidite, mi se nikome ne dodvoravamo, mi samo iznosimo svoje principijelne stavove. Kada je trebalo da kažemo da se protivimo kršenju zakona da bi se udovoljilo zahtevu nacionalnih manjina, rekli smo - ne, nismo za kršenje zakona. Kada je trebalo da se formira ministarstvo, odnosno kada se pravio Zakon o Vladi tada smo mislili da treba da imamo ministarstvo za nacionalne manjine. Danas mislimo da treba da se glasa za ovaj amandman i glasaćemo. Pre neki dan smo takođe glasali za jedan amandman manjina zato što mislimo da je taj amandman zaista dobar i da je trebalo za njega da se glasa. Juče sam razgovarala sa gospodinom Pastorom o ovom amandmanu, iskreno, pre nego što sam se upustila u suštinu amandmana. Rekla sam mu da ćemo vrlo rado da vidimo o čemu se tu radi i da ćemo najverovatnije podržati amandman. Meni je zaista bilo drago da je gospodin Pastor, bez obzira na to kako nastupa na javnoj sceni, pokazao da veruje u pravičnost SRS, da veruje da ćemo mi učiniti ono što je u interesu bilo kog građanina Srbije. Moram da napomenem, takođe, da mi na teritoriji Republike Srbije imamo i nacionalne savete Srba. Naravno, Srbi nisu nacionalna manjina nigde u Srbiji, računajući Kosovo i Metohiju. Srbi su većinsko stanovništvo u Srbiji, ali ja sada javno pozivam kolege Muju Mukovića i Esada Džudževića da, kao uticajni ljudi u lokalnoj sredini u Tutinu, kao uticajni u lokalnoj samoupravi, pomognu da Opštinski odbor SRS u Tutinu dobije bar jednu kancelariju, dva sa dva, da bismo imali prilike da funkcionišemo, jer u SRS u Tutinu je učlanjeno najviše Srba, a i veliki broj muslimana. Kolega Mujo Muković zna da sam ja više puta dolazila u Tutin i da sam obilazila čestite muslimanske porodice. Rekla sam mu to neki dan privatno, a i sada mu to kažem. Najdraže mi je kada me u jutarnjim satima i na Vaskrs i na Božić pozovu da mi čestitaju. Naravno, ja njima čestitam Bajram na dan Bajrama. Dakle, u Tutinu postoji nacionalno veće Srba, koje je formirano zato što Srbi u Tutinu imaju velikih problema od strane lokalne samouprave. Morali su tako da se organizuju i ne dobijaju ni jedan jedini dinar za funkcionisanje. Takođe, znate, kolega Mukoviću, gde održavaju sastanke. Znate da ih održavaju u jednoj kafanici, jer nemaju drugog prostora. Dakle, zaista je neophodno, ministre, da se sagleda mogućnost da ovaj amandman prihvatite, jer ima smisla, ima logike. A ako imate nekih problema, nisam u tom momentu bila u sali, ne znam da li je amandman tehnički dobro napravljen, da li je moguća preraspodela na ovaj način, vi to možete tehničkom redakcijom da uredite i da to potvrdi Zakonodavni odbor. Nemojte da vam to bude razlog i da se na to vadite, jer to nije razlog. Ako imate volje, možete da prihvatite ovaj amandman. Naravno, ako vi to ne uradite, ja sam ubeđena da će Skupština u danu za glasanje većinom glasova narodnih poslanika prihvatiti ovaj amandman, jer je zaista jedan od amandmana, naravno uz amandmane Srpske radikalne stranke, za koje neizostavno treba glasati, jer svrha donošenja budžeta, kao i bilo kog zakona, jeste da primenom tog zakona bar na neki način i bar ovolicno građanima bude bolje. Ako usvojimo ovaj amandman, onda će zaista veliki broj građana biti zadovoljan.
Reč ima ministar Cvetković.
Poštovani narodni poslanici, ja ću biti vrlo kratak. Ovaj amandman po mnogo čemu je sličan prethodnom, u strukturalnom smislu. Dakle, pojavljuje se jedan zahtev koji ne izgleda mnogo sporan, znači, potrebne su pare, a sa druge strane pojavljuje se "target", rezerva koju treba umanjiti. Odgovor koji je Vlada dala je identičan kao i prethodni. Znači, mi ga ne prihvatamo ne zato što mislimo da je on neopravdan, nego prosto što rezerva, dakle ta pozicija koja je "target", nema kapaciteta da ga izdrži. Ova ideja koju ste čuli – ako ne može rezerva, nađite nešto drugo – jako lepo zvuči, ali samo kolokvijalno. Narodni poslanici znaju da je proces tretmana amandmana strogo formalizovan i čak ako neko da amandman gde se Vlada i svi slože sa prvim delom, a ne sa drugim, ona ga mora odbaciti u celini. Nije moguće jednostavno reći - slažem se, ali neću sa ove pozicije, nego sa neke druge. Dakle, to prosto zakonski nije moguće. Sada bih nešto rekao o ciframa i kakva je stvarna situacija vezana za ovo i šta je ono što mi predlažemo, jer smatramo da imamo rešenje. Dakle, kada se radi o nacionalnim savetima, u ovom trenutku postoji potrošnja koja se na mesečnom nivou kreće oko pet miliona dinara; za šest meseci utrošak je oko 30 miliona. U amandmanu se predlaže da se da još 130 miliona za drugu polovinu godine, što bi predstavljalo porast za 4,37 puta ili 370%. Mi smo bili predložili da se da porast od 21,5%, međutim, nakon razgovora koje smo danas imali zaključili smo da je potrebno učiniti još neki dodatni napor i tom prilikom smo definisali sledeću strategiju iz budžeta. Nakon što uđemo u drugu polovinu ove godine, mi ćemo mesečne tranše sa pet miliona povećati za 50%, pa će one iznositi 7,5 miliona mesečno. Tih 7,5 miliona će trajati tri meseca, a nakon toga ćemo ih povećati za dodatnih 2,5 miliona, pa će one doći na 10 miliona i tako će se godina završiti na nivou od 10 miliona mesečno i time će nam se stvoriti neki osnov za planiranje u 2008. godini. Ovakav pristup će takođe dovesti do deficita u odnosu na predloženu cifru u budžetu, ali je naš predlog da ona ostane ovakva, da idemo sa ovakvom tehnologijom i da onda iskoristimo rezervu, ne unapred i da je sada skinemo, nego kada nam nedostanu pare, i to će biti negde reda veličine 15 miliona, a ne 100ili 20 kao što se traži. Ja sam stekao utisak na osnovu razgovora da su se predstavnici manjina složili sa izloženim predlogom, ali oni i dalje ostaju pri amandmanu i ja tu ne mogu ništa da učinim. Uglavnom, želim da prenesem poruku da smo mi to ozbiljno shvatili i mislim da je rešenje koje se nudi fer i prihvatljivo i sa naše i sa njihove strane. Hvala.
Po amandmanu su se javili Nadica Momirov, Pastor Balint i Rajko Baralić.
Dame i gospodo, pozitivno je čuti da će poslanici Srpske radikalne stranke glasati za ovaj amandman. Međutim, nije tačna informacija da u Subotici nema incidenata. U Subotici postoje incidenti i pre neki dan se desio jedan nesrećni incident. Predsednik Hrvatsko-bunjevačko-šokačke stranke gospodin Blaško Temunović je pretučen na ulici, uz pogrdne povike onih koji su izvršili to delo. Incidenti u Subotici, nažalost, postoje i ja molim sve političke stranke da ne pokazuju svoju brigu prema nacionalnim manjinama tako što će glasati za jedan amandman ili ne, nego se ta briga i blagonaklonost prema nacionalnim manjinama iskazuje na drugačiji način i onda sigurno ne bi bilo ovakvih incidenata. Hvala.
Reč ima Gojko Radić, replika, a onda gospodin Balint Pastor. Gospodin Radić se prepoznao u vašem izlaganju.
Ja nisam nijednog trenutka rekao da ne postoje ni kafanske tuče ni ne znam šta, ali kada ljudi šetaju kerove subotičkim parkom pored hale, kerovi se grizu, oni ih razdvajaju, ne mogu da ih razdvoje, a onda se potuku i kažu da je to nacionalni incident. Ovaj incident o kome gospođa Momirov govori desio se stvarno pre par dana u Subotici i zna se da su u pitanju neki dugovi i obaveze između, odnosno ranije, da je čovek pretukao čoveka bezbol palicom ... Kakve to veze ima sa nacionalnim incidentima i sukobima? Ne razumem. Samo razumem da vaša obećanja, vas u vladajućoj koaliciji, ne važe ništa. Evo jednog dokaza: prošlog četvrtka uveče sa ove skupštine odavde gospođica Momirov je krenula prema Subotici, sačekala ju je gospođa eks-ministarka Dulić, otišle su u Srbobran i vrbovale predsednika opštine Srbobran da napusti DSS i da pređe u G17 plus. Razgovor za stolom u kafani u Srbobranu teče ovako, kaže gospodin predsednik opštine iz Demokratske stranke Srbije ... To su nacionalni sukobi vaši u vlasti, u koaliciji i to govori o vama kakvi ste vi, kako se odnosite jedni prema drugima. Znate kako teče razgovor - evo, ja sam porazio sada, bio je referendum o mom opozivu, radikale; šta treba i kako da učinimo dalje sa njima? Gospođica Momirov odgovara - treba ih iskoreniti, a gospođa eks-ministarka kaže - znaš, to je teško, pokušali su u Republici Srpskoj, ne možemo, ne znamo na koji način. Gospodo, sve to, da bih ja juče čitao u štampi kako dotični gospodin predsednik opštine napušta stranku DSS, sa svojim prijateljima, i najbliže su im ideje iz G17 plus. Evo, ova večera i ovaj razgovor u Srbobranu su urodili plodom i dogovorili su se. Očito, Nadica Momirov, pošto ima tamo raspušten odbor svoje stranke, uspela je, svaka joj čast, dobar je organizator, dobro radi za svoju partiju, i privukla je jedan dobar kadar, a kasnije će videti koliko je to za njih dobro, iz DSS-a u svoju stranku.
Reč ima gospodin Pastor Balint. Molim vas, tiše, da se čujemo, samo jedna informacija pre nego što dam reč gospodinu Balintu. U 18,55 časova se prekida direktan prenos sednice Skupštine zbog fudbalske i odbojkaške utakmice. Nakon završetka tih utakmica biće snimak ovoga što se bude dešavalo u međuvremenu, za sve one koji sada prate da znaju da će moći da prate kako je izgledao rad Skupštine u međuvremenu. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministri, dame i gospodo narodni poslanici, ja sam predlagač ovog amandmana, ali bih sada prvenstveno želeo da kažem nekoliko reči ispred Poslaničke grupe manjina. Prvenstveno moram da kažem da sam ja stvarno vodio neke razgovore u toku današnjeg popodneva sa gospodinom ministrom Cvetkovićem, ali mu nisam rekao da je ovo rešenje koje je on malopre predložio za nas prihvatljivo. Ja sam rekao da to nije prihvatljivo ne zbog toga što mu ne verujemo, mi mu verujemo i mi smo ubeđeni da bi to tako bilo kako je gospodin ministar obećao, ali ne možemo prihvatiti ovo rešenje iz prostog razloga što se ne radi samo o sumi novca, nego se radi o tome da su nacionalni saveti nacionalnih manjina ustavna kategorija, zakonska kategorija. Jednostavno, Republika Srbija mora da nađe neko sistemsko rešenje za finansiranje nacionalnih saveta, jer su nacionalni saveti, na osnovu Ustava Republike Srbije, najviši organi kulturne samouprave, odnosno kulturne autonomije nacionalnih manjina. Trenutno u Srbiji ima 14 nacionalnih saveta, 14 nacionalnih zajednica formiralo je svoje nacionalne savete, a još uvek su u budžetu Republike Srbije i za 2007. godinu nacionalni saveti na poziciji nevladinih organizacija, što jednostavno ne možemo da prihvatimo. Isto tako moram da kažem da mi je žao što je Demokratska stranka dovela sebe u takvu situaciju da SRS mora da štiti nacionalne savete. Isto tako moram da kažem i to da ja juče nisam rekao da verujem u pravičnost Srpske radikalne stranke. Ja verujem u to da je ovaj naš amandman dobar ne samo za mađarsku nacionalnu zajednicu, nego za sve nacionalne zajednice koje su formirale nacionalne savete i ujedno želim da se zahvalim svim strankama koje su obećale da će podržati ovaj naš amandman. Moram da vam kažem, prvenstveno poslanicima iz Demokratske stranke, da postoje dobri izgledi da ovaj naš amandman bude usvojen, a i ako ne bude usvojen od strane Narodne skupštine Republike Srbije i u tom slučaju će dobiti veliki broj glasova. Pitam se kako će se pravdati u svojim sredinama narodni poslanici, prvenstveno Demokratske stranke, koji su pripadnici nacionalnih zajednica, nacionalnih manjina. Kako će, na primer, Ana Tomanova-Makanova, koja je predsednica slovačkog nacionalnog saveta, donedavno koordinatorka svih nacionalnih saveta u Republici Srbiji, objasniti svojim biračima, odnosno građanima u svojim sredinama da nije glasala za amandman SVM? Kako će da objasni to da smo se zajednički na koordinaciji nacionalnih saveta pre nekoliko nedelja dogovorili da tražimo sumu od 150 miliona dinara od Vlade Republike Srbije iz budžeta, da to nije urađeno, a da će ona ipak glasati za budžet a neće glasati za naš amandman? Meni je jako žao što sam to morao da kažem, ali sam ja ujedno i predsednik Izvršnog odbora mađarskog nacionalnog saveta. Mi ćemo i ovih nedelja i ovih meseci imati sednice koordinacionog tela nacionalnih saveta. Mislim da ćemo svi morati položiti račune ostalim predsednicima nacionalnih saveta, ostalim nacionalnim zajednicama i da će se videti ko su poslanici koji rade nešto u interesu nacionalnih manjina, u interesu nacionalnih saveta, a ko su oni koji to ne čine. Isto tako moram da kažem da ukoliko, recimo, Ana Tomanova-Makanova ipak ne bude glasala za predloženi budžet Republike Srbije za 2007. godinu, ukoliko Petar Kuntić, predsednik Demokratskog saveza vojvođanskih Hrvata, ne bude glasao za ovaj budžet, a ne znam kako će moći ovako da glasa za ovaj budžet, onda jednostavno budžet neće proći. Zbog toga sam apelovao, stvarno dobronamerno, na sve narodne poslanike iz Demokratske stranke da se nađe rešenje, ne ovakvo rešenje kakvo je predložio gospodin ministar Cvetković, nego sistemsko rešenje da bi nacionalni saveti i u budžetu dobili one pozicije koje pripadaju nacionalnim savetima po Ustavu Republike Srbije i prema Zakonu o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina. Još jednom apelujem na sve poslanike u Narodnoj skupštini Republike Srbije da glasaju za ovaj amandman SVM, da bi nacionalni saveti i u budžetu dobili one pozicije koje pripadaju nacionalnim savetima već četiri godine po zakonu i Ustavu Republike Srbije. Hvala lepo.
Po amandmanu, Ivica Dačić umesto Rajka Baralića, pa onda Slobodan Maraš, pa Rajko Đurić, pa Slobodan Gavrilović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, nadam se da predlagači amandmana, gospoda Varga i Balint, neće povući amandman zbog toga što će za njega glasati SRS i SPS. Želeo bih da vas podsetim da su neki predstavnici vaše nacionalne zajednice glasali za izbor ove Vlade Republike Srbije. Prema tome, nadam se da će ta vlada imati razumevanja za vaše zahteve. U svakom slučaju, ovo je veoma važno pitanje. Naša država je godinama trpela kritike zbog toga što, navodno, nema dobar odnos prema nacionalnim manjinama, a došli smo u situaciju sada da SRS i SPS podržavaju zahteve nacionalnih manjina, a te nacionalne manjine su godinama govorile kako njihov položaj u vreme naše vlasti nije bio zadovoljavajući. Ali, dobro, pošto smo sada na istoj strani, na strani opozicije, nadam se da će se ti naši odnosi promeniti. Želeo bih sa ovog mesta da pozovem sve naše državne organe da veoma ozbiljno shvate ono što je danas objavljeno u banjalučkim novinama, vezano za Ahtisarija. U novinama je objavljeno, kao što je ovde već rečeno, da je albanska mafija i albanska država kupila plan Ahtisarija. U banjalučkom "Fokusu" je objavljeno da je nemačka obaveštajna služba otkrila da je na privatni račun specijalnog izaslanika UN za Kosmet Martija Ahtisarija prebačeno dva miliona evra, a da su u nekoliko navrata isplaćeni višemilionski iznosi za koje se pretpostavlja da se kreću do 40 miliona evra. List navodi da je nemačka obaveštajna služba izveštaj o tome dostavila generalnom sekretaru UN Ban Ki-Munu. Takođe, da su agenti BND-a otkrili jasnu i učestalu vezu i komunikaciju između vodećih ljudi albanske mafije, njihovih posrednika i Ahtisarija. Navodi se u tom dokumentu da je albansko rukovodstvo na Kosovu kupilo konačni plan Martija Ahtisarija koji definitivno ide u korist nezavisnosti i otcepljenja Kosova od Srbije, što je potvrđeno u izveštaju dostavljenom Ban Ki-Munu. Naravno, ovde su navedeni svedoci, agenti koji su 12. februara ispred Ahtisarijeve zgrade videli džip koji pripada albanskoj vladi, a 12 dana kasnije je primećen dolazak crnog mercedesa bez tablica sa Ekšetom Borijem, liderom albanske mafije itd., ispred Ahtisarijeve kuće. Naravno da će neko od vas sada govoriti da je reč o pričama o međunarodnoj zaveri protiv Srbije, ali u uslovima kada Ahtisari otvoreno staje na stranu Albanaca, kada po svaku cenu gura nezavisnost Kosova i Metohije, mislim da je obaveza svih političkih stranaka da se o ovome govori. Oni koji znaju kako funkcionišu evropske institucije, znaju da bi ova tema bila na dnevnom redu i Parlamentarne skupštine Saveta Evrope, kao što su na dnevnom redu i logori NATO-a koji su bez znanja tih država formirani na teritoriji Evrope. Jedino naša država nije reagovala na to da su za vreme bombardovanja dva srpska vojnika odvedena sa teritorije Srbije i da su boravila u tom ilegalnom logoru NATO-a u Nemačkoj. Takođe, jedino u Savetu Evrope i evropskom parlamentu se govori o tome koje su štetne posledice bombardovanja naše zemlje municijom sa osiromašenim uranijumom. Zato nemojmo da o tome govore neki drugi, ajmo da malo naše političke partije govore o tome, jer za deset dana možda u ovom parlamentu nećemo raspravljati o ovim amandmanima, raspravljaćemo o nametanju Ahtisarijevog plana, za koji, kao što vidite, postoje dokazi od nemačke obaveštajne službe da je kupljen od strane albanske mafije i albanske politike. Zato je to tema na koju treba da reaguju sve političke stranke i svi državni organi. Nadam se da će ovaj tekst koji je objavljen u banjalučkom "Fokusu" biti dobra prilika da se o ovome govori u našoj javnosti, a ne da se međusobno prepucavamo oko toga da li jedna stranka više ili manje podržava jedan amandman ili drugi. Na dnevnom redu za deset dana može biti 15% naše teritorije, ili 12,3, svejedno. Koliki god da je, svaki delić, pa i onaj na kome žive nacionalne manjine, za Srbiju je veoma važan i za Srbiju je najvažniji. Zato pozivam sve političke stranke da ovome posvete odgovarajuću pažnju. Nadam se da će to učiniti i državni organi, a nadam se da će to učiniti i naša delegacija u Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope, jer će raspravljati u toku sledeće nedelje. Imaće priliku da pred sobom vidi i da polemiše i sa Karlom del Ponte, između ostalog, i o ovim pitanjima. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš, po amandmanu, zatim narodni poslanik Rajko Đurić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, hteo sam da kažem da će narodni poslanici LDP-a podržati ovaj amandman koji su podneli narodni poslanici Laslo Varga i Pastor Balint, iz više razloga. Najosnovniji je taj što su nacionalni saveti veoma značajni za funkcionisanje naših građana pripadnika nacionalnih manjina, koji na taj način održavaju svoje osobenosti i oplemenjuju itd., a i samim tim što je život u našem društvu mnogo bogatiji zbog toga. Međutim, mene nešto drugo brine. Brine me to što narodni poslanici DS-a neće podržati ovaj amandman. Setimo se, svi mi koji smo radili izbornu kampanju u Vojvodini znamo da je svakodnevno sa svih mogućih tribina koje su održavane u Vojvodini, sa svih bilborda koji su krasili Vojvodinu bilo puno reči podrške od strane DS-a i poziva nacionalnim manjinama da glasaju za njih. Ja nisam preterano iznenađen zbog toga što jedno obećanje o 100 evra po hektaru nije kroz ovaj budžet održano, ali ovo me zaista iznenađuje, pošto znam da je Demokratska stranka u Vojvodini ostvarila, po njima, veoma dobar rezultat, ali se bojim da na narednim izborima, uz ovakvo ponašanje u Skupštini, to neće biti moguće. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Rajko Đurić, a zatim narodni poslanik Slobodan Gavrilović.
Poštovani gospodine predsedavajući, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, podržavam amandman koji je podneo gospodin Varga i mišljenje koje je iskazao predsednik Poslaničke grupe manjina gospodin Pastor. Ja sam, o tome ću otvoreno reći, imao prilike da o nacionalnim manjinama, naročito o Romima, razgovaram sa gospodinom Borisom Tadićem, prekjuče sa gospodinom Koštunicom i jednom prilikom sa gospodinom Mićunovićem, koji trenutno nije prisutan. Svi su se složili da je neophodno poboljšati položaj nacionalnih manjina i u tom smislu ja ni u kom pogledu ne krivim gospodina Cvetkovića, jer, naravno, on je mogao uraditi to što je uradio, ali za mene gospodin Tadić kao predsednik Republike i kao predsednik DS-a i, naravno, premijer Koštunica, koji su jasno iskazali svoj stav, snose najveću odgovornost za to. Postoji jedno načelo koje je iskazao filozof Žan Pol Sartr: "Istina je na strani onih koji su najmanje povlašćeni". Mi znamo u kom su položaju nacionalne manjine, naročito Romi, i ja sam Voji Koštunici prekjuče rekao da je stavka koja se daje za Rome u ovoj državi manja od stavke koja se izdvaja za zoološki vrt. Neću da citiram jednog italijanskog filozofa da ne bi eventualno neko izveo zaključak da sam maliciozan, ali postoji jedno mišljenje da politička filozofija koja se pretvara u zoologiju nema veliku budućnost. Ja iskreno verujem da će se i u finansijskoj stavci taj odnos iskazati. Povodom ovoga što je gospodin Ivica Dačić maločas sa razlogom i pravom rekao, ja sam juče u Nišu na jednom skupu gde su bili predstavnici i ambasadori iz Evrope rekao da ako Evropljani odista hoće evropsku Srbiju, onda oni moraju imati evropske standarde za našu državu. Nismo do te mere neinformisani, pa da ne znamo kako je bilo u daljoj ili bližoj prošlosti. Molim vas, ja sam rekao, oprostite što to ponavljam, znam da naša zemlja ima ogromne probleme, ali bar mene niko neće ubediti da je Srbija u gorem položaju od onoga u kome je bila Španija posle Frankove smrti ili Portugal posle tridesetogodišnje diktature. Taj koji želi dobro Srbiji, bar u meri u kojoj se to želelo Španiji i Portugalu, neka to pokaže na delu, a ne da stalno teret stavlja na srpsku državu, na građane Srbije itd. i da neprestano ima izgovor. Tim povodom, s obzirom da se javljaju neka poređenja, rekao sam im - niko me ne može ubediti da se Srbija može porediti, izvinite, sa nacističkom Nemačkom, jer je, uostalom, generalni sekretar Konrada Adenauera bio doktor Hans Globken koji je bio odgovoran za 56.000 ljudi ubijenih, a on je potpisao da 26.000 Roma bude poslato u Aušvic - Birkenau. Dakle, ja sam juče apelovao, i to naravno i danas činim, da se ima razumevanja za Srbiju i, naravno, da se neizostavno primenjuju evropski standardi u odnosu na Srbiju i srpsku državu. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Gavrilović, zatim narodni poslanik Srđan Šajn.
Dame i gospodo narodni poslanici, očigledno da je budžet, pa i ova stavka, dobar povod da se vodi određena politička i predizborna kampanja. To je legitimno, svako na to ima pravo, ali je, ono što se ne može izbrisati, za poslednjih 17 godina iz političke prakse u Srbiji jasno i vidljivo koje stranke su i delom i rečima bile na stanovištima građanskog, civilnog društva, štiteći interese svih građana, a posebno nacionalnih manjina. To nismo činili, ni 1990. godine ni na prošlim izborima, iz demagoških razloga ili zbog dobijenih glasova, to smo činili iz ubeđenja i uverenja da jedna država koja je u tranziciji mora da se promeni iz osnova i da ta promena mora biti sistemska. U tom delu sa gospodinom Pastorom se slažem, da mi moramo to učiniti sistemski. Stavka u budžetu ne izražava sistem. Mi smo svoju sistemsku opredeljenost jasno izrazili kada smo u saveznom parlamentu usvojili zakon koji je iznad evropskih standarda, koji u sebi sadrži veliki broj preporuka, a ne obavezujućih normi. To nismo učinili pod pritiskom nacionalnih manjina, niti pod nečijom ucenom, to nismo učinili trgovački, to smo učinili vrednosno, sa ciljem da je to ovoj državi neophodno. Takav zakon je nastao i normalno je da u jednoj zemlji kao što je Srbija, koja ima ogromne probleme, finansijske, ekonomske, strukturne, privredne, kulturološke, koje god hoćete, političke pa i međunacionalne, ne možemo sva pitanja rešiti, od Kosovskog boja pa do danas, za jednu godinu. To je nemoguće. Pogledajte, molim vas, gospodo draga, i Matica srpska je ukinula svoj časopis, koji više ne izlazi zbog sredstava. Ona takođe nema mogućnost da ima svoje izdavaštvo, koje je prekinuto. Kakvi su magacini i depoi Narodne biblioteke Srbije? To su činjenice i to je tako zbog jednog odnosa koji je bio u ovoj državi vrlo dugo. Mi to moramo da menjamo, ali da imamo međusobnog poverenja, da to činimo iz uverenja a ne iz određenih predizbornih ili drugih posebnih demagoških razloga. Demokratska stranka će zbog stabilnosti sistema u koji veruje i koji gradi, zajedno sa svima koji u to veruju ... Mislim da je predlog ministra zaista onaj koji uverava da možemo u sledećem budžetu, o kojem će rasprava početi za mesec, dva dana, po odborima i u javnosti, i već će u oktobru biti u ovom parlamentu, da to izrazimo. To nije tako dugo da bismo mogli da vidimo da je to i ozbiljno. Nemojmo sada da prozivamo pojedinačno poslanike koji to ne zaslužuju. Ovo je jedna jasna politička orijentacija. Mi ne želimo da nipodaštavamo nacionalne manjine i njihove savete, daleko bilo, jer to nismo pokazali ničim, ali želimo da napravimo jedan stabilan sistem koji se izražava kroz budžet. Da smo imali ranije razgovore možda bi bilo bolje, i da smo imali više vremena, ili je možda zato što su dugo trajali pregovori o Vladi taj vremenski tesnac doveo da dođemo do nekih brojki koje nisu izraz naših opredeljenja. Nema sumnje da je stavka o kojoj je ovde reč mala i minorna za rad nacionalnih saveta, ali postoji naš napor i namera da ona bude uvećana na određen način. U politici zaista ne treba nikome verovati na reč nego treba verovati delu; nekoliko meseci i, eto, pokazaće se šta će biti. Zbog toga svako onaj ko želi da imamo stabilan sistem kroz ovaj budžet treba da razume to. Molim one koji se ovde olako izražavaju o navodnim neispunjenim obećanjima... A kada je reč o našem obećanju o 100 evra po zasejanoj površini po hektaru, to je sadržano u ovom budžetu i to ćemo videti da li je tačno. Čak će neke kulture imati i nekoliko desetina hiljada, jer to je 100 evra u proseku, pa ćemo videti da li je to obećanje koje je samo dato u izborima ili će stvarno biti primenjeno. To će videti oni ljudi koji žive od toga, ne selektivno, sva domaćinstva koja su registrovana kao poljoprivredna domaćinstva, u tom smislu da selektivno. To smo rekli tada kada smo govorili u predizbornoj kampanji, jer želimo da podstaknemo da se poljoprivrednici registruju i da u sledećim godinama pokažemo našim poljoprivrednicima koje su prednosti od pristupanja fondovima Evropske unije i ulaska u Evropsku uniju, da pokažemo da je u Evropskoj uniji prošle godine budžet za poljoprivredu bio 46 milijardi dinara, samo za poljoprivredu. Hoćemo da pokažemo da država mora imati daleko stimulativnija i veća sredstva odvojena za rad onih na čijoj grbači je ova zemlja izlazila iz kriza, ne znam u kojim vekovima, ali u ovom sigurno, i u onom koji je za nama. Zbog toga ja ovde neću da licitiram ko će glasati za ovaj amandman ili ne, nego hoću da čvrsto stojimo iza onoga što smo rekli. Mi ćemo iza ovoga stajati, i kada se radi o ovom budžetu i njegovoj realizaciji i o budžetu za 2008. godinu, koji možemo da krojimo, jer u uvodnoj reči i ministar i gospodin Vlahović, u ime većine, jasno su rekli da smo morali za ovih šest meseci da preuzimamo i određene obaveze koje su nastale kao takve i da nismo bili slobodni u formiranju one političke orijentacije koja će da pokaže određene promene i zaokrete u budžetu. To ćemo videti u predlogu budžeta za 2008. godinu, mnogo preciznije i mnogo ubedljivije.
Narodni poslanik Balint Pastor, replika.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Gavriloviću, mi smo se vrlo dobro slagali od kada sam ja poslanik (ja sam naravno u prvom mandatu poslanik); siguran sam da ćemo i ubuduće. Moramo sarađivati, jer ste vi predsednik Odbora za kulturu i informisanje Narodne skupštine Republike Srbije. Taj odbor je od velike važnosti za sve nacionalne manjine, pa tako i za mađarsku nacionalnu manjinu, ali moram da kažem i to da je već nekoliko godina Savez vojvođanskih Mađara strateški partner Demokratskoj stranci. Meni je neobjašnjivo kako je to moguće da niste mogli naći sistemsko rešenje za ovaj problem. Jednostavno, nije mi jasno kako je to moguće – ja sam predsednik Izvršnog odbora mađarskog nacionalnog saveta od decembra 2002. godine, od tada su bile razne vlade – da su planirana sredstva u ovom budžetu najmanja od 2002. godine. Nije mi jasno kako je to moguće da je u budžetu koji je bio izrađen pre nekoliko meseci, koji je prethodna vlada uradila, koji je gospodin Dinkić uradio, bilo predviđeno 68 miliona za nacionalne savete (tu se može vrlo lako pogledati da li je tačno to što govorim), a od kada je Demokratska stranka u Vladi ta stavka je smanjena za 4,9 miliona dinara. Meni je prosto, kao strateškom partneru Demokratske stranke, to neshvatljivo. S druge strane, slažem se da je bilo moguće razgovarati o budžetu, ali ne na način da smo mi budžet dobili u petak, a da je rasprava počela u ponedeljak. Naravno da smo mi bili otvoreni, ja sam i povodom izbora nove vlade rekao da smo mi uvek konstruktivni, da smo uvek dobronamerni i da smo uvek otvoreni za saradnju i za razgovor, ali, nažalost, ne iz krivice Saveza vojvođanskih Mađara, do tog razgovora se nije moglo doći. Što se tiče obećanja, rekao sam, verujem i gospodinu Cvetkoviću, verujem i vama, gospodine Gavriloviću, ali nacionalni saveti od 2002. godine slušaju ova obećanja. Jednostavno, želimo, ne zbog toga što vam ne verujemo nego iz razloga da se sistemski reši ovaj problem, da se nađe rešenje da nacionalni saveti ne budu u istoj stavci gde su nevladine organizacije, jer su najviši organi kulturne autonomije nacionalnih manjina. Tu je poenta, nije prvenstveno poenta u iznosu, nego je poenta u tome što se ovaj problem, položaj nacionalnih saveta koji su ustavna kategorija, sistemski mora rešiti. Hvala lepo.
Ovo je bila replika. Reč ima narodni poslanik Laslo Varga.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, u vezi sa diskusijom gospodina Gavrilovića želim da vam ukažem na nekoliko činjenica. Sa jedne strane, gospodin Gavrilović je govorio Zakonu o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina i o tome da su rešenja iz tog zakona iznad svih evropskih standarda. To je možda i tačno, međutim, koliko je taj zakon tada sa neiskrenom namerom usvojen, mislim da jasno govori činjenica da od usvajanja tog zakona, koji je inače jedan okviran zakon, nije usvojen zakon ni o nadležnostima, ni o izboru, ni o finansiranju nacionalnih saveta. Iz kog razloga? Jednostavno, institucije nacionalnih saveta nisu mogle biti ispunjene ili popunjene sa sadržajem. S druge strane, gospodin Gavrilović je rekao da predlaže odbijanje ovog amandmana iz razloga da se održi stabilnost sistema. Mislim da je veoma tužno ako u Srbiji stabilnost sistema zavisi od toga da li će se nacionalnim savetima dodeliti dodatnih 100 miliona dinara. Što se tiče ranijih konsultacija ili mogućnosti ili zašto se ranije nismo konsultovali, želim da vas podsetim na period kada je gospodin Đelić bio ministar finansija. Njemu smo skoro svakog meseca pisali dopise sa ciljem da nas primi da se konsultujemo i dok je on bio ministar finansija nijedan dinar nacionalni saveti za svoj rad nisu dobijali. O tome je gospodin Pastor govorio. Godinama slušamo obećanja. Ovo je prilika da se ta obećanja i u praksi ispune. Još jednom apelujem da se podrži naš amandman.
Narodni poslanik Slobodan Gavrilović.
I toga ima u svakom društvu i svakoj uređenoj organizaciji, ima i discipline. Vi ste ovde stavili primedbu koliko je poslanika većine govorilo kritički o budžetu. To je za mene pozitivno, a ne negativno. To pokazuje da smo mi određenim delovima tog budžeta nezadovoljni, a da je on proizišao iz tih okolnosti. Mnoge stavke su ostale nemoguće da se reše, kada smo u takvoj vremenskoj situaciji. Ja sam se javio, pre svega, da kažem da je gospodin Pastor bio u pravu što se tiče vremena koje nam je bilo na raspolaganju da ovaj budžet učinimo malo boljim. Da smo imali malo više vremena, mi bismo, kao poslanička većina, uticali na određena rešenja zajedno sa vama i sa drugima koji bi bili za to zainteresovani, i to jeste jedan od ograničavajućih faktora budžeta. Prethodni govornik je izrazio sumnju u iskrenost donošenja tog zakona. On nije bio donet ni pod kakvom presijom, zbog zahteva Evrope ili bilo koga drugog. Bio je donet isključivo sa strateškim, ozbiljnim orijentacijama ove stranke od devedesete godine da gradi jedno ozbiljno građansko, multietničko, multikulturalno, multikonfesionalno društvo sa tolerancijom, sa izgrađenim institucijama, sa određenim institutima koji postaju ustavni i time obavezujući. To su sistemske promene koje smo učinili. Niko ne može više ići ispod toga. Sada sumnjate da li su manje ili veće, a to zavisi od okolnosti u kojima se nalazimo, a one su, i po Pastoru, manje važne od sistemske promene. Mi smo nju obezbedili i siguran sam da ćemo ovo što smo ovde rekli i učiniti. Deset miliona prosečno po mesecu je 120 miliona. To je nešto manje od zahteva koji amandman ispunjava, da bude do kraja godine. U 2008. godinu da uđemo sa tom osnovom i to je važno da osnova koja bude realizovana u ovoj godini bude osnov za budžet iz 2008. godine... Zato pozivam predstavnike nacionalnih manjina u ovom parlamentu, bez obzira u kojoj su stranci, da ovo razumeju kao jednu okolnost u kojoj se mi nalazimo, ako zaista smatraju da smo mi partner koji je držao reč u svojim osnovnim stvarima. Znam da je bilo određenih problema, ovih ili onih, ali magistralno DS je ona stranka kojoj je stalo da formira takvu predstavu ne samo o sebi, već o Srbiji i njenoj tranziciji.
Narodni poslanik Srđan Šajn.
Dame i gospodo, samo da prokomentarišem. Ne vidim zaista problem da li će u narednih šest meseci neko da potroši 20 ili 30 miliona manje, ali vidim problem u nečem drugom – da mi ne možemo da se dogovorimo unazad pet-šest godina; s jedne strane, dali smo kulturnu autonomiju nacionalnim manjinama i nacionalni savet je definisan kao nosilac kulturne autonomije manjina, a s druge strane novac iz budžeta Ministarstva za kulturu troši isključivo ministar, uz eventualnu saglasnost nekoga. Mislim da će tu i gospodin Pastor i gospodin Varga, koji su predlagači ovog amandmana, da se slože sa mnom da mi moramo da definišemo ozbiljan zakon o manjinama, ozbiljne mehanizme kako to manjine ostvaruju kulturnu autonomiju, da li se kulturna autonomija ostvaruje na taj način što će jedna partija da ima predstavnike manjine koji nemaju realnog uticaja na politiku te partije ili ćemo da stvorimo uslove da nacionalni saveti nacionalnih manjina, kao nosioci kulturne autonomije, odlučuju o sredstvima koja imaju za cilj unapređivanje kulture nacionalnih manjina. Mislim da je to ozbiljan problem. Ako na tome ne budemo poradili u narednim mesecima, ne budemo doneli taj zakon, mislim da će da nam se desi, kao sada, situacija da ministar za upravu još ne zna gde mu je 30.000 potpisa građana za inicijativu za smenu Romskog nacionalnog saveta. Kako ja mogu da objašnjavam građanima koji su nam dali poverenje, koji su se izjasnili za smenu ovog nacionalnog saveta da je ozbiljna država kada oni kažu - gde je 30.000 naših potpisa? Da li može da se izgubi 30.000 dokumenata u jednoj državi? Složićete se da ne može. Da li treba ja kao poslanik i kao građanin ove države sada da istražujem po arhivima gde se nalaze ti dokumenti? Šta hoću da kažem time? Ova vlada, ovaj parlament mora da shvati (ovo nije marketing, zaista): ili ćemo konstruktivno da sarađujemo, i ovaj primer prihvatanja amandmana od gospodina ministra pokazuje način da ukoliko razgovaramo konstruktivno možemo da sarađujemo i da rešavamo probleme... Međutim, ukoliko se igramo vlade i parlamenta na način da ja kao poslanik ne mogu da dobijem, iako zovem ministra mesec i po dana, zato što on zna da mora da podiže samo tri telefona koji njemu odgovaraju, onda smo mi, gospodo, neozbiljna država. Ovo je posledica toga. Dakle, dajte da ustrojimo, da iskoristimo ne kapital u novcu, nego kapital u demokratskom potencijalu kojeg imamo u parlamentu, da zaista svaku demokratsku inicijativu na najbolji mogući način iskoristimo, jer zaista je to prednost i to je ono što Srbiju vodi napred.
Narodni poslanik Žarko Obradović, po amandmanu.
Hvala, gospodine Albijaniću. Predsednik naše stranke, šef poslaničke grupe Ivica Dačić je već rekao da ćemo mi glasati za ovaj amandman. Ova diskusija koja je usledila posle toga nas je još više uverila da je potrebno glasati za ovaj amandman, jer smo čuli više vrlo ubedljivih objašnjenja od strane predstavnika manjina zašto ovaj amandman treba prihvatiti. Čuli smo ono što tim manjinama treba, a Srbija može biti na dobitku sa tim amandmanima, a ja sam izašao iz razloga što pored podrške amandmanu želim da kažem još nekoliko reči koje bi vredelo upamtiti ili makar razmisliti o tome. Mislim da je pitanje položaja pripadnika manjina i odnosa države prema pripadnicima manjina nešto što može biti svetao primer politike države Srbije i one prethodne velike Jugoslavije. Jer, ako apstrahujemo politiku i političke stranke čak i od devedesete godine višestranačke Srbije ne može se prenebregnuti činjenica da je i u onoj velikoj Jugoslaviji, a i posle u višestranačkoj Srbiji država radila, trudila se da učini sve što je u njenoj moći da pripadnici manjina dobiju prava koja im sleduju i da budu apsolutno uvaženi. U onoj velikoj komunističkoj Jugoslaviji, ne znam da li se sećate, neki pripadnici manjina imali su i veća prava od drugih, jer je bio stvoren institucionalni okvir i tzv. ključ, tako da su neki pripadnici nekih manjinskih zajednica bili deo čuvenog i famoznog kadrovskog ključa u različitim oblicima života. Od 1990. godine naovamo u višestranačkoj Srbiji država je stvarno činila sve da pripadnici manjina imaju isti položaj. Ako je bilo incidenata devedesetih godina, a bilo je, ipak je reč o incidentima. Državna politika se nije mogla dovesti u pitanje. Ovo ne govorim slučajno, incidenata ima i posle 2000. godine, ali se oni podvode pod jednu drugu dimenziju. Do 2000. godine imali su kvalifikaciju odnosa države prema pripadnicima manjina i služili su kao lepo propagandno sredstvo protiv države. Posle 2000. godine to je bilo kvalifikovano na jedan drugi način. Kolege poslanici, prihvatali vi ovo ili ne, ostaje jedna nepobitna činjenica, da je država Srbija izdvajala finansijska sredstva za rešavanje pitanja položaja pripadnika manjina, da je država Srbija jedina država na Balkanu (ili kako vole popularno da kažu, u jugoistočnoj Evropi) koja je zadržala onoliki broj pripadnika manjina u svom sastavu procentualno kao što je imala i pre ovih događaja devedesetih godina: razbijanja velike Jugoslavije, stvaranja novih nezavisnih država, građanskog rata i agresije na našu zemlju. Sve ostale države, ali baš sve, smanjile su broj pripadnika u svom sastavu, i o tome vredi razmisliti, jer oni koji su nam držali predavanja o tome da treba unaprediti ljudska prava, mislim na pripadnike tzv. međunarodne zajednice, da treba uvažiti i poštovati ljudska prava, unaprediti prava pripadnika manjina, verovali ili ne, ni sami nisu usvojili međunarodna dokumenta kojima se utvrđuje standard u politici države prema manjinama ili u odnosu države prema manjinama, a neke, naravno, nisu ni priznale ni tada, a ni danas pripadnike manjina na svojoj teritoriji. To je život. Država Srbija treba na praktičan, konkretan način, prihvatanjem amandmana, ne pričom, da pokaže da ima odnos prema pripadnicima manjina. Zato Vlada Republike Srbije mora da nađe način da i ovaj amandman prihvati, jer ako ga Vlada ne nađe u ovom odgovoru, a poslanici budu glasali, to će biti dobra stvar za Srbiju, to će biti dobra stvar za pripadnike manjina, pa ćete videti kako će se brzo naći i tehničko rešenje da taj amandman bude sastavni deo zakona o budžetu i naravno biće primenjen u praksi.
Da li se još neko od narodnih poslanika javlja za reč? (Ne.) Na član 5. razdeli 12. i 18. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Milorad Belić. Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, pravno moguć. Vlada nije prihvatila amandman. Reč ima narodni poslanik Milorad Belić.
Dame i gospodo, poštovani gospodine ministre, očito da su poslanici iz vladajuće koalicije podneli veoma mali broj amandmana, što je dobro, predlog budžeta je očito rađen uz saglasnost članica te vladajuće koalicije. Čini mi se da ja ipak nisam imao dovoljno autoriteta kao Mića Albijanić da mi se ovaj amandman usvoji, ali ću pokušati snagom argumenata pre svega da ubedim i vas, a onda i narodne poslanike. Amandman se sastoji praktično iz dva dela. Prvi se tiče naknade štete koja je nastala usled elementarnih nepogoda, odnosno grada, poplave, poslednjih mesec dana na teritoriji Srbije. Prosto sam predložio da se iz sredstava rezerve još 200 miliona odvoji za tu namenu. Zbog čega? Daću vam samo jedan podatak koji, pretpostavljam, imaju i u Vladi, naravno i u resornom ministarstvu, a tiče se recimo štete koja se odnosi samo na Valjevo, odnosno valjevsku opštinu. Preko 2.000 hektara je oštećeno, i to je zvaničan podatak koji je upravo danas stigao od Republičkog hidrometeorološkog zavoda i o tom materijalu će se izjašnjavati Odbor za poljoprivredu na svojoj sednici u ponedeljak. Dakle, preko 2.000 hektara... (Predsedavajući: Molim vas za malo pažnje, da saslušamo govornika.) Meni ne smeta. Verujem da najveći deo poslanika zaista ovo i te kako interesuje. Procenjena šteta je preko 70 miliona dinara. U obrazloženju koje smo dobili, naravno koje je sasvim korektno, kaže se da se amandman odbija jer treba da se prethodnom procedurom utvrdi visina potrebnih sredstava od strane opštinskih komisija, u skladu sa zakonima, odnosno metodologijom. Siguran sam da su sve lokalne samouprave to uradile, između ostalog to je uradila i valjevska opština i to je razlog zbog čega mislim da treba usvojiti ovaj amandman. Ako znamo da je posle ove prve katastrofalne poplave koja je zadesila Valjevo samo pet miliona moglo da se opredeli za nadoknadu štete svim postradalim, što se tiče objekata, njiva itd., onda ovaj amandman zaista dobija na snazi. Dalje, u pomenutom izveštaju RHMZ kaže se da je veoma alarmantna situacija zbog malog broja raketa kojima raspolažu protivgradne stanice. Jedno od opravdanja jeste da su ta skromna sredstva posledica privremenog finansiranja, ali već u narednom stavu se kaže da je održavanje mreže protivgradnih stanica veliki problem, koji se mora rešiti u narednom periodu, i da u ovom trenutku na teritoriji Srbije 103 protivgradne stanice ne rade zbog objekata koji su stari i više od 35 godina, što zaista mora biti signal da se brzo nađe adekvatno zakonsko rešenje. Mislim da je i ovo još jedan argument u prilog činjenicama o kojima govorim i da zaista treba imati sluha i prihvatiti ovaj amandman. Drugi deo amandmana odnosi se na nadoknadu štete Kolubarskom okrugu koji je postradao od zemljotresa 1998. godine. Naravno da je neprimereno posle gotovo devet godina pričati o tome da oko 4.500 objekata u Kolubarskom okrugu još uvek nije sanirano, još uvek građani nisu obeštećeni. Opravdano pitanje prethodnoj vladi, i onoj pre nje, pa i sada u ovom trenutku, jeste šta se radilo toliko godina. Naravno, to nije nikakav odgovor za ovih 4.500 građana koji čekaju na Vladu i na nas koji sedimo u ovom parlamentu da, pre svega, promenimo način rešavanja tog problema, čitavu metodologiju, koncept, ali isto tako, ne može se bez para. Ako je u ovom trenutku opredeljeno 320 miliona i nešto malo više, uključujući i onih 79 miliona iz perioda kada se Ministarstvo za kapitalne investicije, do maja meseca, spominjalo kao nadležno ministarstvo, to iznosi oko 400 miliona. Jedan tipski objekat košta oko dva miliona. Ako uzmete u obzir da ima oko 4.500 objekata, sa ovom dinamikom priliva sredstava jasno je da u narednih 15 ili 20 godina građani ne mogu rešiti taj problem. Drugo veoma bitno pitanje, onog trenutka kada je prva vlada usvojila procenjenu štetu i kada je izvršena njena revalorizacija, a u ovom trenutku taj dug države prema građanima iznosi 8,3 milijarde dinara, jasno je da onda Vlada mora pronaći, kao što sam već rekao, drugi mehanizam, drugu metodologiju ili jednostavno mora ubrzati i povećati obim predviđenih sredstava. U obrazloženju se kaže da treba prvo sagledati postojeće stanje, koliko je toga urađeno i da li su sredstva opravdano utrošena. To je sasvim korektno i u redu, ali u poslednje tri godine za svaki dinar koji je Vlada, odnosno resorno ministarstvo opredelilo za tu namenu, dobijena je povratna informacija, redovne su i kontrole ministarstava, budžetske inspekcije itd. Nažalost, ja nisam u mogućnosti, niti bih se usudio da kažem da li je tako nešto rađeno do 2004. godine, pošto baš nisam bio upoznat kako je rađeno u Direkciji. Od 2004. godine, sticajem okolnosti, nalazio sam se na mestu predsednika saveta te direkcije, do januara meseca ove godine, i to mi je poznato. Kada sam već pomenuo savet Direkcije, moram da kažem da je nekoliko veoma konstruktivnih predloga s njene upućeno nadležnim ministarstvima, odnosno i samoj Vladi, pre svega da pokušamo da rešimo pitanja građana sistemom kredita. Bili bi oni možda u nepovoljnom položaju, ali ako država stane kao garant iza takvog načina finansiranja, naravno sa veoma niskim kamatama, malo dužim periodom, ja lično znam i svakodnevno se suočavam sa takvom idejom i inicijativom tih ljudi koje obilazim na terenu, oni to traže od nas. Naravno, to bi bilo i kroz njihovo lično učešće. Treća stvar je i ona dodela materijala koja se tako nesrećno završila odmah, možda posle godinu i po dana, zbog zloupotreba. Verovatno dobro nije razrađen koncept raspodele materijala. Moram da kažem da se polovina od ovog broja od 4,5 hiljada odnosi na sanacije. Tu ćete na najjednostavniji način da rešite problem tih građana ako im dodelite ono što im pripada po osnovu procenjene štete, a u kategoriji lakše oštećenih objekata. Naravno, ne smemo zaboraviti da je Valjevo imalo i tu nesreću, među mnogim gradovima i oblastima u Srbiji 1999. godine, da je dosta stradalo i od bombardovanja. Voleo bih da dobijem odgovor. Iskoristiću zaista ovo moje javljanje po amandmanu da zvanično postavim pitanje nadležnim organima u Vladi, pošto se transformisala i ta direkcija (mislim da je nekada gospodin Mrkonjić ili neko iz tog tima rukovodio obnovom) – koliko je uopšte država na teritoriji Valjeva i valjevske opštine izdvojila sredstava za saniranje tih objekata i koliku obavezu još ima. Da li se razmišlja o tome? To moram da spomenem, jer smo predstavnici lokalne samouprave i ja gotovo svakodnevno suočeni sa zahtevima tih građana. Oni koji dolaze iz kraja odakle ja dolazim, znaju da je "Krušik" jedna od vojnih fabrika koja je gotovo uništena. Ali, velika površina koju zahvata fabrika "Krušik" podrazumeva i objekte uz ogradu i mnogo je tih objekata oštećeno. Dalje, pojedini izdvojeni lokaliteti vojnog značaja, pa čak i civilnog, oštećeni su prilikom bombardovanja, ali ti ljudi ništa do sada nisu dobili, ni dinara. Dakle, to je ono što sam želeo da kažem i još jednom apelujem pre svega na gospodina ministra, a naročito na moje kolege poslanike da shvate da je ovo vrlo ozbiljna stvar i ne tiče se nekog uskog lokalnog interesa, pogotovo kada se radi o nadoknadi šteta od prirodnih elementarnih nepogoda. Ja nisam naveo da u ovom izveštaju koji će razmatrati Odbor za poljoprivredu ima i niz drugih krajeva u centralnoj i zapadnoj Srbiji, da će brz i efikasan odgovor biti i ministarstva i Vlade, ako nas, ne daj Bože, opet nešto tako snađe, naravno ona prva ad hok pomoć. Zahvaljujem se, zaista sa nadom da ćemo usvojiti ovaj amandman. Na kraju, želim da iskoristim ovu priliku da kažem da su poslanici Nove Srbije u kompletnom sastavu tamo gde se vidi. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, zatim narodni poslanik Mika Vlaović.
Uvažene dame i gospodo narodni poslanici, ovi ljudi koji govore samo kada je tu TV kamera sada nisu u sali. Dakle, mi radimo normalno svoj posao. Ja inače nisam frustriran zbog toga što je neko obećao da mora da se glasa, to me uopšte ne zanima. Ja radim po amandmanima koji su na dnevnom redu. Veoma sam pažljivo spremao budžet i veoma sam pažljivo čitao amandmane. Amandman kolege Belića je smislen, SPS će glasati za ovaj amandman i s tim u vezi ću dati sledeće obrazloženje. Pre 15 dana sam se ovde javio po Poslovniku i molio da ovo pitanje koje je predmet amandmana gospodina Belića bude hitno predmet sednice Odbora za poljoprivredu i ta sednica je zakazana za ponedeljak. Zahvaljujem, gospodine Mašiću, što ste zakazali sednicu Odbora, gde ćemo razgovarati o svim pitanjima. Ovo je užasan problem u Srbiji. Gospodine ministre, vrlo korektno, nije ništa lično, vi ste danas ovde izrekli jednu opasnu tezu – da Vlada ne može da prihvati amandman zato što prosto to nije moguće. Razumem vašu poziciju i poziciju Ministarstva finansija, jer je ona jako teška i delikatna, ali ja molim sve da razumemo – sve što Skupština odluči, Vlada mora da uradi. Dakle, ako Narodna skupština izglasa amandman, može, što bi deca rekla, izvinjavam se, da neko dubi na trepavicama, taj mora to da sprovede. Molim samo da to ne bude argumentacija. Ja stvarno imam razumevanja i sam sam rekao da je prostor za rezervu toliko tanak da i ja sam mislim da nije dobro, ali svejedno. U izbornoj kampanji i neposredno po održanim izborima, uzmite štampu, deset je izjava gospodina Đelića da Demokratska stranka, tj. njen savet za finansije ima gotov budžet, da je pitanje trenutka kad će biti određen premijer, ministar za finansije i da ćemo mi imati ovaj važan zakon u raspravi. Kasnije se ispostavilo da od februara pa do današnjeg dana mi još nismo bili u prilici da razgovaramo o tome. Ali, evo doći će novi budžet, nadam se da ćemo imati dovoljno vremena i dovoljno argumenata, kao i za ovo, da to uredimo kako valja. U vezi sa konkretnim pitanjima, dva su pitanja koja je predložio gospodin Belić amandmanom. Ovo prvo je nacionalna bruka. Znate, lako je sa distance, iz ovog doma, sa Terazija, ne znam odakle razgovarati o elementarnim nepogodama, tako - učinićemo sve što možemo. Molim vas, kada nekome grad uništi letinu, postoji sjajna pripovetka Sime Matavulja, što god hoćete čitajte, taj u toj godini više nije ni na supstanci, taj je ispod nivoa supstance. Ako mu je uništen voćnjak, on pet godina... Gospodin Gavrilović je iz Prijevora, tamo su veliki voćnjaci kajsija, najbolji u Srbiji. Ako mlad voćnjak uništi grad, pet godina nije moguće da dođe ni do kakvog prihoda. Zato je važno da se ovo izuči. Ja sam video, gospodine ministre, da u budžetu postoji značajno povećanje. Ja se vama na tome zahvaljujem vrlo iskreno. Postoji značajno povećanje ove pozicije, sistem veza itd. Biće prilike da u ponedeljak govorimo o tome. Problem u Srbiji sa protivgradnom zaštitom prelama se na tri osnovna pitanja. Ne postoje finansijska sredstva kojima se može avansirati nabavka protivgradnih raketa. Proizvođači protivgradnih raketa ne proizvode za nepoznate kupce, jer ako to učine nemaju kome da ih prodaju. Proizvođači kao što je Tivat, koji više nije u našoj državi, nema nikakav interes za ovu proizvodnju. Proizvođač kao što je "Poliester", Priboj, od traženih 800 protivgradnih raketa je protivgradnom centru Buar - Užice isporučio 60, jer nema više. Ja vam govorim sasvim precizne podatke. Imate i ovu kombinaciju koju rade Valjevo i "Trajal", jedna fabrika mašina, a druga punjenje. To su, nažalost, rakete dometa ispod četiri hiljade metara. Prema tome, država mora da se opredeli za sistem, ili će da uradi kao Slovenija ili neke druge države - da napravi potporni solidarni fond, pa ukoliko jednu regiju pogodi grad da isplati štetu, procenjenu štetu sto posto i da onda proba da to sanira tokom narednih godina. Postoje kombinovani sistemi, a postoji ovaj sa avijacijom, sa raznim hemijskim sredstvima itd. Štete od grada u Srbiji su ogromne. Mi imamo problema sa nekoliko avio-koridora i želim da kažem ovde, i prošli put sam rekao, da imamo ozbiljan problem sa koridorom Tuzla. Dakle, ne može protivgradni strelac u Srbiji da ispali, odnosno da lansira nijednu raketu ukoliko ne dobije saglasnost iz jednog od devet centara u Srbiji koji rukovode ovim sistemom, a to je u Srbiji Republički hidrometeorološki zavod. Za prvu pomoć, ja sam hteo da pišem slične amandmane, verovao sam da će, ako to učini neko iz vlasti, da Vlada prihvati, a kao što ste videli, Vlada je prihvatila amandman predsednika Narodne skupštine i potpredsednika Narodne skupštine. Ja želim da vam kažem da je to sramota. To je sramota kao princip, to nema smisla, to se radilo i prošli put i još neki. Dakle, ako Vlada želi, ako je nešto propušteno, neka sama napravi amandman na Predlog budžeta, to nije sporno, a ne da u ime Vlade neki poslanici budu servis Vladi i da u njihovo ime pišu amandmane koji će postati sastavni deo zakona. U vezi sa ovim drugim delom vašeg amandmana, gospodine Beliću, Narodna skupština usvojila je završni račun za 2000. godinu. U završnom računu za 2000. godinu, između ostalog, nalazi se i to o čemu govorite o utrošenim sredstvima u Kolubarskom okrugu i ima nešto od toga i u 2001. godini. Dakle, ako mislite da postoji neki problem sa tim u vezi, postavite poslaničko pitanje, jer i nas interesuje kako su se stvari razvijale sasvim do kraja. Dakle, podržavamo da se kolubarski kraj, a ima tamo nekoliko veoma siromašnih opština, Mionica, Osečina i druge, osposobi i da ljudi mogu tamo normalno da žive i da rade. Ako čovek nema kuću, on nije čovek sa ljudskim dostojanstvom. Ako seljak nema kuću, on nema nikakvu perspektivu. Dakle, u tom smislu je važno da ovaj amandman bude prihvaćen i važno je šta će zaključiti Odbor u vezi sa ovim pitanjem u ponedeljak. Ja pozivam narodne poslanike da dođu na ovu sednicu, a to neće biti sednica ni za kakva politička pitanja, jer ova su veoma važna. Znam da danas u Čačku, zato sam se javio, ima šest raketa po jednoj stanici, da nije moguće odgovoriti ni na jednu važnu nepogodu, ukoliko se dogodi, a nadam se da neće. Nalazimo u poslednjih deset dana kada se obavlja žetva; ako padne grad kada nije skinuta pšenica, ne daj Bože, neće valjda, tu nema popravke. Ove tri nedelje, odnosno četiri su najteže zato što je tu voće, tu je žito i tu je kukuruz koji uskoro treba da počne, što bi rekli moji seljaci, da odseca, a to znači da klasa. Zato molim da svi koji mogu urade ono što su obećali u izbornoj kampanji. Socijalistička partija Srbije glasaće za amandman gospodina Belića. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Mika Vlaović.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, nisam stručnjak za finansije, pa ne znam da li da podržim ovaj amandman ili da tražim da Ministarstvo i Vlada iznađu neki modus. Po izveštaju Hidrometeorološkog zavoda, 29.000 hektara je pretrpelo štetu od grada. Daj bože da to bude zadnja šteta u ovoj godini, pa se može iznaći, i to je od pet do 100% šteta. To nisu toliko velika sredstva koja se ne bi mogla isplatiti. Sledeće, bili smo prošle godine, Odbor za poljoprivredu, na Blizanskom visu kod Ljiga, tu je hidrometeorološki radar koji upozorava kada će doći grad, kakvi su oblaci i kako na njih reagovati. Rekli su nam otprilike ovako, kada bi se pet evra po hektaru uplaćivalo u Fond za protivgradnu zaštitu, da bi mogli 70% sa sigurnošću da štite od grada. To je već dosta. Međutim, u ovoj godini Francuska je proslavila 50 godina bez grada. To su tako mala sredstva, pet evra po hektaru; kada jednu trešnju ili dve voćke u bašti nekome uništi grad to košta kao protivgradna zaštita na deset hektara zemlje. Još nešto moram da kažem, ovih dana žetva je u punom jeku, a mlinari i pekarska industrija pokušavaju da varaju zemljoradnike i da otkupljuju po niskoj ceni, tvrdeći da je niska cena brašna i da oni nikako ne mogu da se uklope da plate više od devet ili deset dinara. Ja ću samo da podsetim poslanike na nešto, a verovatno to mnogi znaju, 2003. godine bio je nizak rod pšenice zbog suše. Od septembra 2003. do jula 2004. godine pšenica je bila 14 dinara kilogram. Dakle, 14 dinara je bila u to vreme, a to je 200 evra po toni pšenice, i nijedna pekara nije zatvorena, nijedan mlin nije prekinuo da melje, svi su radili, a prodavali su hleb i peciva po istoj ceni koja je sada. Sramota je da za četiri kilograma kifle pekar može da kupi 100 kilograma pšenice, od koje mlinovi koji melju, dosta nepošteno, dobiju 60 kilograma brašna. Gospodo, tu treba nešto preduzeti i ograničiti marže i zarade koje na grbači seljaka zarađuju oni koji jako malo ulažu i rizikuju, a zarađuju puno. Pre rata, dakle, 1941. godine, u ovoj zemlji su mlinovi mleli sa 12% i posle su im oduzimali i govorili da su varali narod, a posle toga se mlelo za 50%, pošteno. Hvala.
Reč ima ministar finansija u Vladi Republike Srbije gospodin Cvetković.
Dame i gospodo narodni poslanici, samo kratko: pre sat vremena smo bili euforični u pogledu potrebe da se reši problem dijaspore i da za to odvojimo 250 miliona iz rezerve; pre pola sata smo isto tako bili euforični što se tiče manjina, da im iz rezerve damo 100 miliona, a sada smo ponovo euforični, zato što su nepogode da opet damo iz rezerve 100 ili 300 miliona. Poruka ove priče jeste da su sve to zaista opravdani razlozi, ali naš budžet prosto nema finansijskog kapaciteta da mu se dalje smanjuje budžetska rezerva. Naravno, ja ne kažem da Skupština ne može to da uradi, neko je već citirao, verovatno smatrajući da sam ja to mislio, ali daleko od toga, ono za šta sam ja zadužen jeste da Vlada da jedan predlog koji je izbalansiran u smislu toga da može da ga brani i sprovede. Na vama je da odlučite da li ćete ići u jednom ili drugom pravcu, ali ja vam kažem da dalje smanjenje rezervi ugrožava budžet kao takav. Uzgred samo da kažem, apropo ove priče koja je sada na dnevnom redu, rezerve će po definiciji za te stvari biti namenjene, one jesu za to ako se desi nešto iznenada, i ne vidim zašto je potrebno sada unapred ih opredeliti. Ja bih ostavio to sa strane, ušao bih u te analize, ne bih pošao od toga da verujem, i ako je to stvarno toliko onda ćemo po prirodi stvari iz rezervi to finansirati. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Žarko Obradović, po Poslovniku.
Hvala, gospodine Albijaniću. Znate kako, mi imamo večeras i ovih dana, protekla dva-tri dana, čast da je ministar Vlade Republike Srbije sa nama. On može da naše amandmane doživi na jedan ili drugi način, ali reći za amandmane, odnosno za zalaganje poslanika da se neki amandman prihvati da su euforični... Nije, nije, rekli ste euforično ponašanje pre sat vremena povodom dijaspore, pa euforično ponašanje povodom predloga amandmana manjina. Vi možete to da doživite kako hoćete, gospodine ministre, i da objasnite kako hoćete, to je vaše pravo, ali pravo Skupštine je da se izjasni šta misli o nekom amandmanu. Onda ćete vi da nađete rešenje, videćete da ćete naći rešenje, pa ćete onda sam sebi skočiti u usta da li je to baš tako ili nije tako. Ovi ljudi ovde govore da se nađe rešenje pre, da ne bi došlo do štete, a vi nam pričate - kad padne grad, kad se uništi letina, e onda će biti para da se ... Vi ste potpuno zamenili teze. Cilj ovih ljudi koji su se zalagali za ovaj amandman jeste da ne dođe do štete, a ne da su obezbeđene pare da se šteta nadoknadi. Šta je vama cilj? Znači, obezbedili smo pare u budžetu, nemojte da brinete, kad padne grad, kad se uništi letina, platićemo vam. Naravno, pre toga će da izađe komisija da izvrši procenu itd., pa šta bude. Ovi ljudi predlažu amandman da bi se sprečilo da do toga dođe. Molim vas, vodite računa, vi ipak razgovarate sa poslanicima Narodne skupštine Republike Srbije. Prihvatite ili ne prihvatite, ali bez ovih dodatnih objašnjenja o karakteru amandmana i o načinu na koji poslanici objašnjavaju. Opšti utisak ogromnog dela poslanika Narodne skupštine Republike Srbije koji su ovih dana izlazili jeste da Vlada ne poštuje Skupštinu iz razloga što je samo jedan ministar, resorni, došao ovde. Kamo sreće da su došli svi ministri pa da pričaju o budžetu. Vi ste tu... Naravno, kao u naše vreme, ovde je sedeo pokojni Mirko Marjanović i bili su svi ministri, pa su morali da izlaze i da obrazlažu sve što je bilo rečeno. To je vlada. I prethodne vlade su to radile, verovali ili ne. Ovde nema ideologije. Rekao sam da su i gospodin Đelić i gospodin Dinkić daleko bolje branili budžet Vlade Republike Srbije nego što se to sad radi. Vi to možete da shvatite ovako ili onako, ali su ministri bili prisutni i branili su, i Dinkić i Đelić. To da li smo se mi slagali sa tim ili ne, to je druga stvar, ali su branili i drugi ministri. Čini mi se, i gospodin Đinđić je ovde bio, kao predsednik Vlade, kada se branio budžet. Ovo je čudna Vlada i čudan način, ali bez ocene o tome kako poslanici brane svoje amandmane. Hvala vam.
Moram da primetim da je ministar finansija gospodin Cvetković sve vreme sa nama za vreme trajanja ove tačke dnevnog reda. Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Da.) Izvolite. Narodni poslanik Radovan Radovanović.
Hvala lepo, gospodine potpredsedniče. Dame i gospodo, ja sam frapiran; izašao je lepo ministar i rekao - ono što sam ja napisao, to je, nema šta da pričate o tome, hajmo kući. Izađe čovek i lepo nam reče - o onome što smo mi napisali nema više diskusije. Iznenađen sam, ljudi koji valjda sačinjavaju ovu vladu izlaze i tuku brate mili po ovom ... Nešto tu debelo nije u redu. Što se tiče ovog amandmana, nije sve tako prosto. Možemo mi naštancovati koliko god želite raketa i spremiti koliko god radara i čega god od tehnike, ali bez ljudi nema ničega. Na teritoriji Autonomne Pokrajine Vojvodine od grada našu zemlju štite protivgradni sistemi, nađe se i poneka raketa, nije svaka ispravna, radari rade sjajno i hidrometeorološki zavod Srbije dobro to pokriva sa svojim ljudima, ali nema ko da izađe i da lansira raketu. Znate zašto? Zato što je naša država odredila da tim ljudima za tih šest meseci pripada po 2.000 dinara. Jedini spreman da to uradi jeste onaj kukavni penzioner, kukavni zbog toga što ne dobija ništa od te penzijice i mora na onaj bicikl i da otrči i da proba da zaustavi. Znate li koliko to vredi? Na teritoriji opštine Bačka Topola samo u toku ovogodišnje borbe protiv ove nepogode tri rakete su pale ljudima na kuću. Znači, ljudi koji barataju time i ne umeju da rade. Nema rešenja samo u tome. Rešenje je mnogo dublje, ali očekujem da ćemo, gospodine Rajko, u ponedeljak sesti pa zajedno prodivaniti o svemu tome, pa da vidimo kako da izađemo... Ali, frapiran sam zbog ovoga što sam čuo ovde - ono šta sam ja napisao, o tome nema diskusije. Mislim da ne treba niko ni da dolazi da nam to govori ovde, sami ćemo između sebe da se izdivanimo i da vidimo kako dalje. Hvala lepo.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 5. razdeli 13. i 48. amandman je podneo narodni poslanik Čedomir Jovanović. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila amandman. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 15. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Vlada nije prihvatila amandman. Reč ima narodni poslanik Milorad Krstin.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, Srpska radikalna stranka je podnela amandman na Predlog zakona o budžetu Republike Srbije za 2007. godinu, i to onaj deo koji se odnosi na Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, a to je u članu 5. razdeo 15, funkcija 420, ekonomska klasifikacija 451, a to su subvencije javnim nefinansijskim preduzećima i organizacijama. Naime, u klasifikaciji 451 u koloni 6 (a tu piše - sredstva iz budžeta) iznos od 12 milijardi 505 miliona zamenjuje se iznosom od 17 milijardi i, zaokružiću, 763 miliona, a u koloni 8 iznos od 12.555.325.000 hiljada zamenjuje se iznosom od 17.813.000.000, zaokruženo. Klasifikacija 451 odnosi se na subvencije javnim nefinansijskim preduzećima i organizacijama, pa imamo u okviru toga: subvencije za unapređenje poljoprivrede - 11 milijardi i 300 miliona, stručne poljoprivredne službe - 205 miliona, i sredstva za otkup poljoprivrednih proizvoda - milijardu dinara. Čitava milijarda dinara. E, pa, kad hoćemo nešto da pomognemo poljoprivredi, treba da shvatite da je ona vlada od 2004, 2005, 2006, na čelu sa ministrom Ivanom Dulić-Marković, počela s kreditima, kratkoročnim, dugoročnim i nepovratnim. Ja bih sada u ovoj 2007. godini rekao - ova vlada je počela sa kratkoročnim, u stvari jednodnevnim kreditima. Zašto jednodnevnim kreditima? Zato što su to jednodnevni krediti, koji su, na primer, u ponedeljak pušteni, milijarda i po dinara na devet banaka, što je trajalo od 8 do 11 časova i stopirano je, jer para više nema. Ja se izvinjavam, kakva je tu sad subvencija i pomoć onom napaćenom zemljoradniku u ovoj poljoprivredi koja je deset godina, takoreći, sankcije nosila na leđima, a sada je mi polako sistematski, moram konstatovati, ali stvarno uništavamo. Moje obaveštenje, ministre, za vas, ono što sam pre dva dana rekao - pšenica je počela da se žanje, vrše i cene su počele da se pojavljuju. Tajkuni su izašli, prerađivači su doneli odluku. Jedan plaća 10 dinara, drugi plaća 10,50 dinara i treći najviše - 11 dinara. Normalno, onaj zemljoradnik, seljak, paor dočekao jadan prvi dinar u 2007. godini, ne pita, nego daje bez obzira da li je u Srednjebanatskom okrugu 11 dinara ili Severnobanatskom, Kolubarskom itd. 10 dinara. Daj šta daš, porodica mora da živi, poljoprivredna proizvodnja mora da se nastavi. Da li je to taj izlaz koji ste vi ovde dali, a ja pokušao ovim amandmanom, kao što sam rekao, za subvencije u javnim nefinansijskim preduzećima i organizacijama da nešto i povećamo? Ali, kada sam se već dotakao tih kredita koji su najzad uspeli da dođu, prvi je bio, ne mogu da se setim, negde krajem februara, početkom marta, jednodnevni, kratkoročni. A, za onu Vladu gde je ministar bila Ivana Dulić-Marković moram da kažem da su svi oni koji su bili uz G17 ili članovi G17 imali privilegije da dobiju kredite, i kratkoročne, i dugoročne i bespovratne. Mi smo tada, kao članovi Odbora za poljoprivredu, u više navrata tražili izveštaj po okruzima, po opštinama, posebno kod onih dugoročnih kredita i nepovratnih, da nam se dostave imena i prezimena tih ljudi (tada je predsednik Odbora bio dr Zoran Mašić, normalno i sada), međutim, nismo ih dobijali. Evo vidite kako su podelili samo jedan iz Fonda za razvoj poljoprivrede za sisteme za navodnjavanje. Ministri, nemojte to i vama da se ponovi, ali iskoristiću priliku da postavim to kao poslaničko pitanje, jer u prošloj, 2006. godini, tri puta za ovom govornicom tražio sam ... Iz tog fonda za razvoj poljoprivrednog sistema za navodnjavanje izdvojeno je 180 miliona dinara. Odgovor je bio da su dobila tri subjekta, po 60 miliona dinara. Ako se zna da taj mora da vraća godišnje 15 miliona dinara, jer je četiri godine u pitanju, zar nije bilo logičnije da ne dobiju troje po 60, nego 60 da dobije po tri miliona? Tražili smo imena i prezima tih ljudi i nismo dobili, ta tri subjekta koja su dobila po 60 miliona, gospodo, 60 miliona. Pa, pričali smo ovde o Vitoševiću i 15 miliona ... Doduše, na kraju krajeva, čovek koji je dobio 15 miliona dinara, kupovao krave, uvozio, on ih kupi za 500 evra, proda nešto ovde poljoprivrednim proizvođačima za 1.500 evra, i vidite, dobije kredit, pa čak da ne kažem i nepovratni, lepo ga iskoristi, od onog početnog kapitala stvori od sebe tajkuna. Takvi nama određuju i cenu pšenice, a prerađivači su ti koji su se ubacili u taj sistem i sad je poljoprivredni proizvođač na takvim granama na kakvim jeste. Vi ste rekli ovde i obećali da će registrovano poljoprivredno gazdinstvo, ali na obradivim površinama, dobiti 100 evra po hektaru i da ste to ugradili u ovaj budžet, u stvari Predlog budžeta za 2007. godinu. Verujte mi, ja ću biti srećan da čujem da su to individualni poljoprivredni proizvođači dobili u 2007. godini, kao registrovano poljoprivredno gazdinstvo za svoju obradivu površinu. Stvarno ću biti srećan. Zasejano, ovi koji su skinuli oni su, znači, to zasejali u 2006. godini. Ali, evo, ispunite, već ispravljate, sad već pričate i malo nešto uže, ne šire, pričate malo uže, ministre... Ali, dočekaćemo vam mi ovde isto, biće rebalans budžeta, pa ćemo vas samo malo, mi poslanici iz redova SRS, podsetiti na ovo što ste pričali ovih par dana ovde i šta ste nam sve pojašnjavali. Ja lično nisam baš siguran, gospodo, da će tih 100 evra po zasejanim površinama stići u ruke zemljoradnika, paora i seljaka. Moramo se malo okrenuti da vidimo kuda vodi ovaj put koji ste vi trasirali sada kao nova vlada, vi kao ministar i Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede; da li ste vi i dalje sigurni da ćete ovakvim budžetom koji se odnosi na agrar uopšte pomoći zemljoradniku, seljaku, paoru, individualnom poljoprivrednom proizvođaču, nazovimo kako hoćemo. Ja sam jedan od tih, imam oko 50 jutara. Mene gledaju oni iz mog sela. Trebalo je da čekam da mi 60 tona, ili 60 hiljada kilograma ili šest vagona još jedno nevreme ne uhvati da bih, kada sam saznao cenu i otprilike razmislio da imam čoveka kome mogu stvar izneti i koji mi je obećao da ću dobiti sutra ili za nedelju dana pare, najzad odlučio da sutra počnem sa žetvom, ali sam zato pretrpeo, moj deo Srednjebanatskog okruga, znači opština Zrenjanin, nevreme. Dotakli smo se malo i ovih protivgradnih stanica. I to smo imali u onom mandatu i tražili smo izveštaj, kada je bilo nevreme u Srednjebanatskom okrugu, kada je Srem pretrpeo ove nepogode. I šta smo dobili od svega toga? Dobili smo da su protivgradne stanice delimično postavili ljudi koji nisu stručno osposobljeni da rukuju sa njima, da su protivgradne rakete te koje jednostavno ... ili im je istekao rok, ili se jednostavno dešava da u datom momentu i one omanu i ne stignu do visine do koje treba i, treće, da su ti ljudi loše plaćeni. Evo, ja vam kažem da je glavna protivgradna stanica Samoš, protivgradna jedinica sa brojem 53 u mom selu, ostala bez raketa, da sam intervenisao i da su pozajmili iz druge protivgradne stanice i dobili smo tri, jer taj deo stvarno, gledajući iz Bečeja kada dolazi, Novog Bečeja, Starog Bečeja, uvek nam donosi grad, donosi onaj led koji uništava letinu. Taj koji tamo radi, koji je volonter, dobija 3.000 dinara mesečno, tako su napravili ugovor za ovu godinu, tri hiljade mesečno, pod uslovom da on odgovara ako načini štetu toj protivgradnoj stanici, misli se verovatno na one rampe za ispaljivanje itd., a niko ne vodi računa da na vreme stignu u punom broju, da stignu te rakete dalekog i srednjeg dometa. Znači, trebalo je da intervenišem, da pozovem u Samoš da onaj šef odobri da se iz protivgradne stanice Melenci uzme i donese u broj 53. To je još jedan primer nebrige, a vi ste ovde rekli, ministre, da vi više nemate iz čega i nemate rezervi, ali da znate, kada onom zemljoradniku, seljaku, paoru samo jedan gradonosni oblak uništi ono što je on radio i u šta je ulagao unazad osam-devet meseci, šta mu drugo ostaje nego jednostavno da kaže – evo, gospodo, izvolite zemlju, uzmite mi sve što možete, a porodica neka mi živi od vazduha. Hvala vam.
Povreda Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić.
Povređeno je dostojanstvo Skupštine zbog iznošenja neistina. Želim samo nešto da kažem, poštovaću vreme koje svi cenimo i neću govoriti dugo. Prestanite da pominjete G17 plus usput i prestanite da ga pominjete zlonamerno i sa potpunim neistinama. Što se tiče poljoprivrednih kredita, neću govoriti opširno o tome kako su oni dodeljivani i ko ih je dobijao, ali, molim vas, prestanite sa tim da kad god neko izađe usput pomene i poljoprivredne kredite i kako su ih dobijali članovi G17 plus. To apsolutno ne da nije tačno, nego je potpuna i zlonamerna neistina. Ali, da ne bismo polemisali o tome, pošto ja ne volim prazne rasprave i polemike, pozivam vas na sledeće. Da li ste vi, gospodine, konkurisali možda za kredit pa ga niste dobili zato što ste član radikalne stranke? Ako jeste, vrlo rado ćemo vam dati odgovor na pitanje zašto niste dobili kredit. Kao dobronamerni poslanik, kao neko ko je podržavao prošlu Vladu i kao neko ko je u Vladi imao ministra poljoprivrede, ja ću se vrlo rado raspitati u vaše ime zašto kredit niste dobili. Isto tako, predlažem i svima ostalima – ubuduće kada izađete za govornicu i kada počnete da govorite o tome kako ljudi bez razloga nisu dobijali kredite, molim vas da pomenete ime i prezime i da razgovaramo o argumentima. A mi ćemo se, ja vam obećavam, kao dobri poslanici koji su dužni da se raspitaju o svakom građaninu čija prava je Vlada povredila, raspitati i dati odgovor na svako konkretno pitanje i za svako konkretno ime. Ovakve primedbe sam slušala jako puno i u svom gradu, jer je zaista veoma mali broj ljudi iz mog grada (već više puta smo o tome govorili) ostvario pravo da dobije kredit. Kada sam krenula da se raspitujem zašto je to tako, znači, potpuno nevezano kojoj su opciji pripadali, obično se ispostavilo da je problem ili sa hipotekom ili sa vlasništvom ili sa nekim drugim pitanjem koje je zavisilo direktno od banke koja je kredit odobravala. Jer, kao što vam je poznato, ne daje Vlada kredite, nego kredite daju banke. Da ne bismo dalje o tome raspravljali, predložila sam i predlažem da ubuduće o konkretnim slučajevima raspravljamo. Shvatila sam da ste vi konkurisali i obećavam da ćemo vam dati odgovor na pitanje zašto kredit niste dobili.
Replika, narodni poslanik Milorad Krstin. Izvolite.
Gospodo, draga moja koleginice, ja nisam izašao ovde da pričam o sebi, o svom poljoprivrednom domaćinstvu, nego sam izašao da pričam o onim nepravilnostima koje su postojale kada ste vi iz G17 plus, zajedno sa ministrom poljoprivrede Ivanom Dulić-Marković, delili kredite po tome što ste vrednovali članstvo u vašoj stranci. Zbog čega vi niste dostavili Odboru za poljoprivredu – a izaći će sada predsednik Odbora, a i tada predsednik Odbora, dr Zoran Mašić, da kaže – spiskove ljudi koji su dobili posebno dugoročne i nepovratne kredite. Evidentno je da je gospodin Vitošević dobio 15 miliona dinara, da je kupovao krave, uvozio, prodavao, umesto za tih 500 evra prodavao za 1.500 evra. Ovde smo imali tu raspravu, sećate se, ja lično i on. Dokazali smo da niste dostavili spisak, sem njega. Zašto niste dostavili spisak onih troje koji su koristili iz fonda za razvoj poljoprivrede za sisteme za navodnjavanje, 180.000.000, njih troje po 60.000.000? Gospodo, znate li vi šta je 60.000.000? Znate likoliko bi bilo da ste to raspodelili pa dobilo njih 60 po tri miliona, ili njih 120 po milion i po. Niste nam dostavili koja su ta tri subjekta. Nisam izašao zbog sebe, da li sam ja tražio kredit ili nisam, to uopšte nije bitno. Prošle godine ga nisam dobio i nisam izašao za govornicu da kažem da nisam dobio, iz prostog razloga što nije bitan pojedinac ili jedan poslanik koji se bavi zemljoradnjom, nego je bitna poljoprivreda i bitni su poljoprivrednici Srbije.
Po Poslovniku, narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić.
Javljam se po Poslovniku jer sam pogrešno protumačena, namerno ili slučajno, verujem da je namerno, jer mislim da sam bila potpuno jasna i da su svi koji su hteli da me razumeju mogli da me razumeju. Naravno da se ne radi o pojedincima, već se radi o poljoprivredi ukupno. Zbog toga neću da ulazim sad u to da li treba dati svima po 100 evra ili po 3.000, ili treba ulagati u one koji su spremni dakonkurentno proizvode i da izađu na evropsko tržište. To je priča o kojoj će raspravljati ministri poljoprivrede. Naravno da se ovde ne radi o pojedincima, radi se o argumentovanoj raspravi. (Predsedavajući: Gospođo Stojanović-Plavšić, niste rekli koji član Poslovnika, pošto poslanici mole da se izjasnite, to je obaveza po Poslovniku, samo recite na osnovu kog člana se javljate.) Član 101, povreda dostojanstva Skupštine. Kad iznosite neistine onda ste povredili dostojanstvo Skupštine i ne želim da raspravljam svaki put. Izvinjavam se, u pitanju je član 104. Radi se o tome da kada raspravljate onda morate da raspravljate argumentovano. Argumenti u ovom slučaju jesu samo slučajevi za koje ćete reći - taj i taj čovek je trebalo da dobije kredit jer je ispunjavao sve uslove, a kredit nije dobio. Ne možete paušalno govoriti da ljudi nisu dobijali kredite ili su dobijali zato što pripadaju određenim političkim strankama, jer je to potpuna neistina. Da bismo argumentovano raspravljali, moramo da znamo pune informacije i podatke. Verujem da ćemo se svi oko toga složiti. Kada budete izneli takve informacije da neko ko je ispunio sve uslove nije dobio kredit, onda ćemo se zajedno zalagati za to da se takve stvari ne dešavaju. Ali, ako kredit prosto nisu dobili ljudi zato što nisu ispunjavali uslove, a sva moja istraživanja, verujte mi, u mojoj opštini govore o tome da najčešće nisu ispunjeni uslovi, i to bankarski, jer banka daje kredit, da ponovim još jednom, da se oko toga jako dobro razumemo... Da bi ona dala kredit, ona mora da ima i zalog da će taj kredit biti vraćen. Ne radi se o subvencijama, ne radi se o nepovratnim sredstvima koja država daje, radi se o kreditima. Verujem da je to potpuno jasno i razumljivo svim građanima Srbije, pa i vama.
Po amandmanu, prof. Zoran Mašić.
Gospodine potpredsedniče, koristiću još ova dva i po minuta po amandmanu. U isto vreme pokušaću da odgovorim gospođi Plavšić, s obzirom na to da sam prozvan kao predsednik Odbora u pređašnjem sazivu, i da iznesem neke istine. Istine su upravo ove koje su iznete: da je Odbor za poljoprivredu, od 46 održanih sednica u proteklom mandatu, na tri sednice zvanično, i to većinom, jednoglasno u suštini, svih članova Odbora, tražio od Ministarstva poljoprivrede i Ministarstva finansija da izveste Odbor o broju datih kredita, visini novčanih iznosa i vraćenim sredstvima, jer je u međuvremenu trebalo da neka sredstva iz 2004. godine buduvraćena. Rečeno je da ne možemo to da dobijemo, jer se to kosi sa nekim finansijskim zakonima. Onda smo predložili da nam se na zatvorenoj sednici Odbora za poljoprivredu daju ti podaci. Postojala je najbolja volja članova Odbora da se na takvoj sednici daju ti podaci. Ni to nije učinjeno. Onda je određena komisija, u sastavu: gospodin Kronić iz G17 plus, gospodin Vlaović i ja, ispred Srpske radikalne stranke; otišli smo u Ministarstvo poljoprivrede i dobili na uvid tu dokumentaciju, koju smo prelistavali sami i selektirali oko 15 poljoprivrednih proizvođača koji su dobili veće iznose sredstava. Prema ugovoru koji je pravljen između Fonda za razvoj poljoprivrede, poslovne banke i onoga ko dobija postojala je obaveza da se u roku od pola godine proveri namensko trošenje sredstava, a isto tako obaveza vraćanja. Međutim, ja sam shvatio da je ogroman broj korisnika da bismo te ljude koje smo evidentirali mogli da obiđemo; isto tako ne bi imalo smisla, jer bi oni mogli biti drugim kanalima obavešteni o našem dolasku, pripremiti eventualno dokumentaciju, i odustalo se od toga. Znači, da su bili čisti poslovi i da je sve što je dato namenski iskorišćeno, onda stvarno ne bi bilo razloga da se članovima Odbora, koji su iz svih stranaka, na zatvorenom sastanku ne prezentiraju ti podaci. Ja sam već izneo poslaničko pitanje. Danas ću, pošto ću najverovatnije sada govoriti o svom amandmanu, ponoviti to poslaničko pitanje i kao predsednik Odbora insistiraću apsolutno da dobijemo te podatke svi mi poslanici, a i javnost.
Određujem pauzu od 15 minuta. [[Posle pauze – 20.55]] Nastavljamo rad. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 15 amandman je podneo narodni poslanik Zoran Mašić. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Mašić.
Gospodine potpredsedniče, žao mi je što nema gospodina ministra, mislim da je ovo o čemu se poslednjih sat, sat i po vremena raspravljalo u Narodnoj skupštini i te kako interesantno za naše građane, da je ipak bilo malo reči o poljoprivredi. To je veliko biračko telo i jedna stranka, pre svega Demokratska stranka, dala je velika obećanja poljoprivrednim proizvođačima, a to je budžet od 400 miliona evra. Upravo ovaj amandman koji sam podneo je podnet sa ciljem da uveća predloženi agrarni budžet koji je dala Vlada i zato mi nije jasno da ga ta ista vlada i ministar, koji je iz Demokratske stranke, nisu prihvatili. Mi kao stranka nismo davali ta obećanja. Međutim, imajući obzira prema tom biračkom telu, a pogotovo uzimajući u obzir ukupnu situaciju u poljoprivrednoj proizvodnji, i te kako se zalažemo da taj agrarni budžet bude upravo tih 400 miliona evra, pa i više od toga. Međutim, gospodo, vi koji ste davali obećanja da ćete obezbediti 100 evra po obradivom ili zasejanom hektaru, ili ne znate koliko ima obradivog i zasejanog ili ste se stvarno preračunali. Ako je to po zasejanom hektaru, ja ću samo blic reći koliko se šta u ovoj državi seje, a seje se oko 1.100.000 hektara kukuruza, oko 500.000-600.000 hektara pšenice, po 200.000 hektara suncokreta i soje, negde oko 80.000 pa čak i do 100.000 hektara repe i pod povrćem, pod voćem se nalazi oko 300.000 hektara. Suma sumarum, to je blizu 2,5 miliona hektara zasejanih površina. Ako hoćete to da platite sa 100 evra, to je trebalo da bude minimum 2,5 miliona evra samo po tom osnovu. Ako se to doda na onu cifru koju inače taj agrarni budžet treba normalno da pokriva, onda ne možete, ni gospodin ministar koji je juče onako tiho rekao da se u ovom budžetu nalaze ta sredstva, a ni gospodin Gavrilović koji je odlučno rekao da su ta sredstva obezbeđena... Nisu obezbeđena i čekam u ponedeljak ministra za poljoprivredu na Odboru za poljoprivredu, ima zadatak da prezentira program rada Ministarstva poljoprivrede i upravo pre svega nama poslanicima, članovima Odbora za poljoprivredu, kaže kako će biti razdeljen taj agrarni budžet i odakle će se pokriti tih 100 evra po obradivoj površini. Prema tome, javnost ćemo svakako u što skorije vreme obavestiti. Inače, iz ove aproprijacije koja se odnosi na subvencije, to je ekonomska klasifikacija 451, finansira se subvencioniranje proizvodnje i povećanje produktivnosti. Najveća stavka su premije za mleko, prošle godine su bile tri milijarde i sto miliona; zatim regres za priplodnu stoku oko 450 miliona, zatim regres za đubrivo i gorivo, to niste regresirali ove godine, a prošle godine je regresirano sa milijardu i 300 miliona. Zatim, mere podsticaja izvoza takođe su subvencionirane prošle godine sa 600 miliona dinara. Mere unapređenja sela su finansirane sa tri milijarde i 350 miliona. Ako samo to zadržite, a valjda toliko morate zadržati da bismo pružili podršku ruralnom razvoju, da bismo finansirali nekomercijalna gazdinstva, onda vi u ovom budžetu ovako kako je dat nemate ta sredstva. Pošto je meni rečeno od strane moje poslaničke grupe da je vreme za raspravu ograničeno, iskreno mi je žao, mislim da bih imao mnogo štošta reći, pre svega poljoprivrednim proizvođačima i pogotovo će mi biti žao ako se druge poslaničke grupe ne budu držale toga, a meni bude uskraćeno pravo da govorim o onome što sam sve mislio u svojih 15 minuta, ali ću iskoristiti svakako naredno vreme da kažem. Samo želim da kažem još nešto o odnosu ministra, koji je inaugurisan pre mesec i nešto dana, prema poslanicima i pre svega prema Odboru za poljoprivredu. U sredu je održana jedna javna diskusija u Privrednoj komori Srbije, gde je inače ministar bio direktor, na temu - Nacionalna strategija, poljoprivredni razvoj sela. Kako ministar poštuje Odbor za poljoprivredu i sve druge poslanike, a pre svega iz Odbora, vidi se iz toga što nismo ni pozvani, ni obavešteni. Istine radi, iako sam bio politički protivnik gospođe Dulić i na kraju i G17, prva prezentacija dugoročne strategije razvoja poljoprivrede, čiji je ona promoter bila, bila je upravo pred Odborom za poljoprivredu i pred narodnim poslanicima. Očekivanje je da se tako ponaša ministar za poljoprivredu, da bude ovde kada se vodi rasprava o budžetu i da obrazlaže upravo ono što je dato. Na kraju, moram još u pola minuta ponoviti svoje poslaničko pitanje i insistiraću, a ono se odnosi na ministra finansija i ministra poljoprivrede. Radi se o kreditnim sredstvima, i to kratkoročnim i dugoročnim, koja su davana od 2004. godine. Molim da se dostavi informacija (pošto nije bilo završnih računa, ne znamo koja je cifra) koliko je sredstava podeljeno po osnovu kratkoročnih kredita, koliko po osnovu dugoročnih, koliko je od ukupno datih vraćeno do sada; zatim, analitički, koje su banke davale i kolike iznose kredita, kratkoročnih i dugoročnih, i na kraju gde se ta sredstva evidentiraju i ko koristi ta sredstva, pošto evidentno ona nisu vraćena u agrarni budžet.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 16 amandman je podneo narodni poslanik Arsen Đurić. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Arsen Đurić.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, biću vrlo kratak s obzirom da je Vlada prihvatila moj amandman. Želim da izrazim veliko zadovoljstvo što je on prihvaćen, s obzirom da će pored Stare planine, Tare, Zlatara i još nekih turističkih centara i Zlatibor naći svoje mesto u programu razvoja komunalne i putne infrastrukture. Kao najposećeniji turistički centar, sa svim svojim kapacitetima i resursima, mislim da to i zaslužuje, naročito kada se ima u vidu činjenica da je u toku 2006. godine započet niz velikih infrastrukturnih projekata kako na samom Zlatiboru tako i na ski-centru Tornik, tako da ćeprihvatanje ovog amandmana omogućiti da se započeti projekti završe, ali i da se realizuju neki novi projekti.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeli 16 i 21 amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 5. Predlagač zakona o budžetu, odnosno Vlada odbila je amandman. Da pročitam obrazloženje razloga za odbijanje amandmana i da pokušam da pokažem narodnim poslanicima, a prvenstveno građanima Srbije, kako se vi odnosite prema državi i kako brkate babe i žabe: "Amandman se ne prihvata iz razloga što se istim predlaže da se sredstva za sprovođenje aktivne politike zapošljavanja umesto u razdelu 16 - Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja planiraju u okviru razdela 21 - Ministarstvo rada i socijalne politike. S obzirom da je Zakonom o ministarstvima nadležnost za poslove državne uprave koja se odnosi na zapošljavanje preneta na Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja, nije moguće da se sredstva za sprovođenje mera aktivne politike zapošljavanja, u skladu sa Zakonom o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti, a koje se sprovode preko Nacionalne službe za zapošljavanje, predvide u razdelu Ministarstva rada i socijalne politike." Ko bi trebalo da se bavi ovim poslovima, ako ne baš Ministarstvo rada i socijalne politike? Kada su nezaposleni u pitanju, Vlada će da ih zapošljava, Ministarstvo rada i socijalne politike. Kome ste opredelili ta sredstva? Opredelili ste sredstva Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja ili, da prevedem, gospodinu Mlađanu Dinkiću. Mlađan Dinkić je ta figura koja će da zapošljava ljude. Evo, čovek je za sve sposoban. Kada pogledate njegove razdele u Ministarstvu, preko dve i po strane je Mlađan Dinkić, kako će da troši sredstva iz budžeta. Čak i u onom delu u koji se ne razume, jer Mlađan Dinkić zna samo jedno kada je u pitanju zapošljavanje - kako da radnici ostanu bez posla. To je dokazano. Ostali su bez posla radnici domaćih banaka koje su bile u državnoj i u društvenoj svojini, ostao je bez posla zbog privatizacije takođe veliki broj radnika, a kada se sve sabere, suma sumarum, oko milion ljudi. Toliko je ljudi Dinkić ostavio bez posla. Sad će Dinkić da raspolaže sa četiri milijarde dinara kojima će navodno da zapošljava ljude. To je samo nekoliko razdela iz tog ministarstva, koje ne treba više ovako da se zove, nego ministarstvo Mlađan Dinkić, jer je sve moguće nadležnosti gde ima para predvideo za sebe i gde je moguće da se uz to trošenje još više strpa u džep. Znači, pod tim razdelom, Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja, čitaj dalje Mlađan Dinkić, recimo, od 730 miliona dinara je predviđen deo sredstava, u iznosu od 40.750.000, za Republičku agenciju za razvoj malih i srednjih preduzeća i preduzetništva. Deo sredstava, u iznosu od 17,5 miliona, namenjen je za Akreditaciono telo. Koga akredituje i gde akredituje? Deo sredstava, u iznosu od tri miliona, namenjen je za Akcijski fond itd., da ne čitam samo ovaj razdeo, jer ima još puno toga da se kaže za to ministarstvo. Pazite sada ovo, deo sredstava u aproprijaciji od 116.502.000 namenjen je za kreditiranje davanja u lizing domaćih mašina i opreme, a raspored korišćenja sredstava vršiće se po posebnom aktu Vlade. Dame i gospodo narodni poslanici, oko tog posebnog akta Vlade i oko svih razdela gde se nalazi jedan ovakav način trošenja budžetskih sredstava se ovde i lome koplja. Ovde su izlazili narodni poslanici koji brane politiku ove vlade i Mlađana Dinkića i kažu da su sredstva koja je predvideo budžet trošena u skladu sa Zakonom o budžetu i da nije tačno da su određeni politički miljenici dobijali ta sredstva. Što vam to niko ne veruje? Zato što izveštaji ne postoje. Zato što kriterijumi za dodelu tih kredita ne postoje. Gde su vam? "Poseban akt Vlade", ko ima uvid u taj poseban akt Vlade? Nemaju ni narodni poslanici. Da li je to stranački program, taj poseban akt Vlade? Ja ću samo da navedem jedan primer. Lokalna samouprava Požarevac ima svoj agrarni fond u iznosu od nekih 15 miliona dinara. Kriterijume po kojima se dodeljuju ta sredstva je odredila jedinica lokalne samouprave, odbornici. Članovi tog agrarnog fonda su dužni da tromesečno podnose izveštaj lokalnoj samoupravi kome su i kako opredelili ta sredstva. Što to ne radi Mlađan Dinkić? Pa, voli pare. Toliko voli pare da bi ih jeo da može.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 21 amandman je podneo narodni poslanik Željko Vasiljević. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Izvolite, gospodine Vasiljeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, pre nego što počnem svoje obrazlaganje amandmana, moram da vam kažem da sam za ovih nekoliko dana, prateći ovu diskusiju i vaša izlaganja, zaključio da ste pomalo birokrata, pomalo niste humani, a pomalo se i neprincipijelno politički ponašate. To što ste birokrata, to je stvar vašeg profesionalnog opredeljenja i ne bih mnogo polemisao o tome. Što niste humani, to je pitanje morala i to je vaša lična stvar, ne bih da polemišem o tome. Ali, to što ste politički neprincipijelni, o tome bih želeo da kažem nekoliko reči zašto tako mislim. Gospodine ministre, sa ove govornice ste izgovorili, verovatno inspirisani onim što je rekao gospodin Šami u najboljoj nameri, da ćete naročito voditi računa o dugu prema ratnim vojnim invalidima i o školovanju dece poginulih. A upravo ste predlažući ovaj zakon uradili suprotno. Zašto je suprotno? Ja bih želeo narodne poslanike da upoznam sa amandmanom koji sam podneo. Znači, po članu 5. Predloga zakona razdeo 21 - Ministarstvo rada i socijalne politike, funkcija 10, ekonomska klasifikacija 472, naknada za socijalnu zaštitu iz budžeta koja iznosi 9.293.319.000 dinara zamenjuje se iznosom od 10.393.319.000. E, zašto je ovih 1.100.000.000 razlika, gospodine ministre, verovatno je to vama poznato, jer smo o tome već pričali. Radi se o dugu koji je nastao prema ratnim vojnim invalidima u periodu od 1999. do 2002. godine, a koji je Vlada Republike Srbije još 1. maja 2003. godine preuzela da isplati ratnim vojnim invalidima. Odmah bih rekao da ovaj amandman... za taj deo iznos sredstava iznosi 900 miliona. Posle protesta u maju mesecu 2006. godine Vlada Republike Srbije, odnosno gospodin Koštunica i gospodin Dejan Mihajlov su ratnim vojnim invalidima obećali da će ovaj dug početi da se isplaćuje od 1. januara 2007. godine u 24 mesečne rate. To, prema dugu koji imamo, iznosi negde oko 75 miliona dinara mesečno. Zbog situacije sa privremenim finansiranjem u prvih šest meseci, mi smo zaista bili potpuno strpljivi, imali razumevanja za Vladu. Zašto Vlada nije počela da vrši isplatu tog duga po dinamici koja je dogovorena prošle godine? Gledajući ovaj budžet, zaključili smo da se to neće desiti ni 1. jula. Mislim da to nije korektno, da je to prevara od strane Vlade, koju vodi stari i novi premijer, koji je znao za ove dogovore, a pretpostavljam da ste i vi znali, s obzirom da su u ovim dogovorima učestvovali i predstavnici vašeg ministarstva koji su se pojavili u prvom redu ove skupštinske sale prvog dana kada smo o tome raspravljali. Tako, kažete da o tome niste ništa znali. Postoji neki problem u vašem ministarstvu - ili ne postoji komunikacija između vaših saradnika ili ne postoji komunikacija između političkih stranaka koje sada sačinjavaju Vladu. S obzirom na to da su u prethodnoj vladi sve pregovore sa nama vodili predstavnici Demokratske stranke Srbije, ja ću biti dobronameran i pomisliću da se radi samo o tome da nije postojala komunikacija i da niste znali, a ne da postoji zla namera da se ovoj populaciji jedna politička stranka u Vladi predstavi kao nekonzistentna i ona koja ne drži reč. Zato vas molim, ja priznajem da je obrazloženje Vlade potpuno birokratsko i prihvatam to kao potpuno logično obrazloženje, jer nisam dao predlog sa koje pozicije ova sredstva mogu da se uzmu. Međutim, sada ću biti slobodan, pa ću vam reći, gospodine ministre, da predlažem da se ova sredstva uzmu sa razdela 12, funkcija 160, klasifikacija 621; to se zove, samo da budem precizan, Ministarstvo finansija, neke tri milijarde i trista miliona dinara, znaćete vi šta znači 621, neke zgrade i izgradnja ili tako nešto. Drugi deo od ovih milijardu i 100 miliona je 200 miliona za zdravstvenu zaštitu. Već nekoliko puta sa ove govornice želim da potenciram jednu nelogičnost i jednu nepravdu koja se prema ratnim vojnim invalidima iz ratova posle 1990. godine događa već 15 godina, a to je da smo zaista jedini ratni vojni invalidi na svetu koji zdravstvenu zaštitu od posledica ranjavanja plaćamo. Šta to znači? Za nas, ratne vojne invalide, ako nemamo drugi osnov socijalnog osiguranja, odnosno zdravstvenog osiguranja, te troškove snosi Ministarstvo, ali u nivou zdravstvene zaštite zaposlenih, što jeste možda najviši nivo zdravstvene zaštite u ovoj zemlji, ali je potpuno nedovoljan nivo zdravstvene zaštite za ratne vojne invalide. Želim da vas upozorim, gospodine ministre, na jednu činjenicu – da se zdrav čovek, samo ako nema sreće, razboli teško jedanput ili dva puta u životu, a ima mnogo ratnih vojnih invalida koji su od 18. godine kontinuirano na zdravstvenoj zaštiti, koriste lekove i plaćaju iz svojih sredstava sve one lekove koji nisu na pozitivnoj listi. U mnogo slučajeva se dešava da su troškovi lečenja tih ljudi mnogo veći od njihovih ukupnih primanja. Ja znam desetine slučajeva samo u Beogradu, dakle, porodice koje su morale da prodaju svoje automobile, svoje kuće ili stanove, da se presele u manje stanove, da bi mogli da snose troškove lečenja svojih sinova ili braće koji su nastradali u ratu. Bez obzira koliko nehumani bili, bez obzira koliko ne razumeli probleme ovih ljudi, mislim da ne možete da se oglušite o ovaj moj predlog. I, da bi to bilo u skladu sa onim što se od mene očekuje, reći ću vam da predlažem da se to uzme sa pozicije Ministarstva zdravlja - razdeo 27, funkcija 790, klasifikacija 424. Biću slobodan, gospodine ministre, da vam pročitam o čemu se tu radi. To je razdeo za specijalizovane usluge i kaže se da su predviđena sredstva za medicinske usluge - troškovi zdravstvene zaštite lica kojima je izrečena mera bezbednosti obaveznog psihijatrijskog čuvanja i lečenja alkoholičara, narkomana, kao i zdravstvena zaštita stranaca itd., da vam ne bih čitao i da ne oduzimam vreme. Ja uopšte ne želim da kažem da ovo nije neophodno, ali ako uporedite zašto je dato preko milijardu i 100 miliona dinara, a nema se 200 miliona za ovu populaciju koju čine ratni vojni invalidi, ja dovodim u pitanje logiku i pitam da li su u ovoj zemlji mnogo važniji ljudi koji su u zatvorima, koji su na obaveznom lečenju, nego ratni vojni invalidi. Znači, gospodine ministre, biću slobodan da pretpostavim da je ovo samo greška i da nije loša namera, da nije zla namera i da se nadam da ćete u što kraćem roku iznaći mogućnost. Odmah da vam kažem, ja sam predložio 200 miliona, a s obzirom da je to nova stavka u budžetu... Nažalost, od 1988. godine, zahvaljujući tadašnjem političkom rukovodstvu, koje nije pretpostavilo da će se 1990. godine dogoditi rat na ovim prostorima, iz specijalnog zakona koji tretira prava ratnih vojnih invalida i porodica palih boraca izvuklo je zdravstvenu zaštitu i vratilo u opšte zakone... Vidimo sada do čega je to dovelo. Znači, tadašnji nivo zdravstvene zaštite je bio visok, potpuno zadovoljavajući i prihvatljiv za ovu populaciju, ali danas je nivo zdravstvene zaštite jako nizak i nije prihvatljiv i više ne može da zadovolji osnovne potrebe ove populacije. Ja znam da vas ovo baš ne interesuje, ali šta ćete, tako je. Još jednu stvar želim da vam kažem, gospodine ministre, primanja ratnih vojnih invalida i porodica palih boraca nisu socijalna davanja, bez obzira koliko se trudili da nas držite u socijali. Iako sam vam ukazivao i ono veče kada je izabrana Vlada, kada je donet Zakon o ministarstvima, da je nelogično da ratni vojni invalidi budu smešteni u Ministarstvo rada i socijalne politike, niste smogli snage, iako smo predlagali to ranije, da tom ministarstvu dodate naziv "i pitanje veterana" i da na taj način izdvojite ovu oblast iz socijale. Zašto je to važno, gospodine ministre? Primanja koja mi dobijamo su nadoknada štete i nacionalno priznanje, znači nisu socijalna davanja. Kada je u pitanju nadoknada štete, složićete se sa mnom da ne može baš onaj ko je učinio štetu da uvek odlučuje o uslovima plaćanja, o iznosu koliko treba plaćati i kako treba plaćati. Zato mislim da smo potpuno u pravu i da treba da razmilite o ovome iz još jednog razloga – vi kao partner u koalicionoj Vladi, bez obzira iz koje stranke došli, morate da vodite računa o onome što su vaši koalicioni partneri prethodne godine obećali. Mislim da ćete vi to razumeti, da ne biste gospodina Koštunicu i gospodina Dejana Mihajlova doveli u vrlo nezgodnu poziciju, jer ako se ovo ne prihvati za mesec ili dva dana moraće ispred ratnih vojnih invalida, koji će kao i do sada uvek za svoja prava da se bore na ulici protestujući ispred Vlade, da objasne zašto se nisu izborili za ovo što su obećali. Takođe želim da vam kažem da sam u trećem delu svog amandmana predložio da se u razdelu koji je predviđen za rad boračko-invalidskih organizacija sredstva povećaju na 72 miliona i, odmah da vam kažem, predlažem da se to uzme iz razdela 12, funkcija 160, klasifikacija 621. Zašto je to važno? Zašto sam vas na početku okarakterisao ovako kako jesam? U svom govoru koji ste dali po završetku načelne rasprave o ovom zakonu, rekli ste da moramo da vodimo računa o deci poginulih boraca i da moramo da im omogućimo stipendije za školu. Upravo, gospodine moj dragi, ovo što ste predložili, ovo smanjenje sredstava za tu oblast direktno dovodi u pitanje akciju udruženja ratnih vojnih invalida Srbije koja preko budžeta finansira svakog meseca 120 stipendija dece palih boraca i ratnih vojnih invalida. Da li hoćete da vam pročitam koji je to deo? Samo malo, znači, razdeo 21, funkcija 10, klasifikacija 481, radi se o iznosu od 39.443.000 dinara. U svom amandmanu predložio sam da se zadrži iznos od prošle godine, ne tražimo povećanje, jer ćete time, ako nam umanjite iznos sredstava, dovesti u pitanje upravo ovu akciju koju vodi Udruženje ratnih vojnih invalida Srbije. Moram da kažem da u ovoj zemlji nema mnogo privrednih subjekata, osim države, koji su spremni da finansiraju ovu populaciju. Jedini ko to radi je vlasnik modne kuće "Mona", gospodin Đorđe Momirović, koji već treću godinu ličnim sredstvima finansira sedmoro dece ratnih vojnih invalida i porodica palih boraca, i to svakog meseca u iznosu od 28.000 dinara, odnosno 4.000 dinara po detetu. Hteo bih još samo da vam kažem da sam predložio da se u istom razdelu u istoj funkciji na kraju doda nova ekonomska klasifikacija koja glasi - stanovi za ratne vojne invalide, članove porodica palih boraca iz ratova posle 17.8.1990. godine, a ukupan iznos 380 miliona. Zašto je ovo važno, gospodine ministre? U jednom izlaganju sam rekao da država Srbija ni jedan jedini stan za ratne vojne invalide nije izgradila u prethodnih 15-16 godina, samo je sredstvima Vlade Japana usled donacije japanske države izgrađeno 206 stanova, uz pomoć lokalnih samouprava koje su dozvolile, otprilike 30% te donacije, besplatno građevinsko zemljište i oslobodili su komunalija ove stanove. S obzirom na to da mi ističe vreme, samo bih zamolio za još jedan minut. Samo da vam kažem, gospodine ministre, po obećanju gospodina Koštunice i gospodina Velimira Ilića, 120 stanova je započeto da se gradi.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 23 amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, predsednik parlamenta gospodin Oliver Dulić nas je zamolio da od 18 časova zbog prenosa neke utakmice radimo bez televizijskog prenosa, uz obećanje da će odloženi prenos biti odmah po završetku te utakmice. Utakmica je odavno završena, a na drugom programu je u toku Budvanski festival. Molim vas, gospodine Obradoviću, da vidite o čemu se radi, da pošaljete sekretara, ako je tu, i da vidimo da li ima smisla da dalje radimo ili ne, zato što je očigledno da nas je gospodin Dulić obmanuo. Njega sam malopre srela, reče da ide na neku televiziju, pa možda je rezervisao da ljudi koji gledaju političke emisije gledaju njega, a ne Narodnu skupštinu, pa iz tog razloga mi trenutno nismo u prenosu. Sobzirom da se inače radi o odloženom prenosu, ja ću govoriti o ovom amandmanu, a očekujem da ćete vi u međuvremenu da saznate o čemu se radi i da nas obavestite tačno kad i da li imamo taj odloženi prenos. (Predsedavajući: Ako mi dozvolite, u ovo nećemo računati vreme, mislim da gospodin Dulić nije na drugom programu, neko na nekom od ostalih. Odmah ćemo izvršiti proveru i u toku sledećih petnaestak minuta ćemo dobiti informaciju. Ako to nije onako kako je bilo predviđeno, onda ćemo naravno prekinuti sednicu.) Hvala, ali ja nisam ni mislila da je gospodin Dulić na drugom programu. Jasno sam rekla ... Ali, da ne gubimo vreme na tome, rekli ste da ćete mi vratiti vreme, nadam se da hoćete. Dakle, podneli smo amandman na član 5. razdeo 23, glava 23.1 i funkcija 560 i predložili da se to briše. Naravno, kada ja ovo ovako pročitam, ljudi koji nisu u prilici da pročitaju budžet i koji se dovoljno ne razumeju u ovu materiju misle - pa šta se to briše i šta to uopšte znači. Zato ću kratko da obrazložim o čemu se zapravo ovde radi. Radi se o činjenici da ste vi u ovom razdelu i u ovoj glavi, funkciji koja je predložena za brisanje, predvideli finansiranje Agencije za zaštitu životne sredine i za ovu agenciju ste predvideli 16.113.000 dinara. Za tih 16 miliona, dame i gospodo, bilo je moguće napraviti, recimo, bar jedno obdanište, pa se onda možda ne bi desilo ono što se desilo danas u Beogradu, da su obdaništa poskupela, da su se maltene od danas izjednačile cene u privatnim i u državnim obdaništima. Šta inače radi ova agencija? Agencija za zaštitu životne sredine, kao i sve agencije koje ste vi formirali kroz sve zakone koji su donošeni u prethodnom sazivu Skupštine, ima istu funkciju kao i Ministarstvo, odnosno to su paralelni organi Ministarstva. Zašto smo podneli amandman? Iz tri razloga. Prvo, u pitanju je principijelni stav SRS da su sve ove agencije, komisije, odbori, ne znam kako ste sve nazvali ta vaša tela, kancelarije itd. bez ustavnog osnova, nepotrebni su. Jer, ako se uz jedno ministarstvo formira nekoliko agencija, komisija itd., onda se postavlja pitanje šta radi ministar i šta radi ministarstvo. Dakle, znam da bi ministar, kad mu slučajno padne na pamet da odgovara na ovo što govore narodni poslanici, rekao ono što nam je napisano u obrazloženju Vlade, da je ovo moralo da se predvidi zato što je Agencija za zaštitu životne sredine predviđena Zakonom o ministarstvima. Dakle, mi to znamo, ali smo principijelno protiv postojanja agencija i zato predlažemo da se ovo briše i naravno da se briše postojanje agencije i u zakonu u kojem je ona predviđena. Sledeći razlog zbog čega treba brisati ovo jeste nepostojanje pravnog osnova za formiranje ove i ovih agencija. Znate, juče vam je gospodin Martinović kao profesor upravnog prava održao jednu kratku lekciju o tome šta je organ uprave, šta je ministarstvo, šta su agencije. Trebalo je da zapamtite da agencija ne može da se svrsta u organ uprave i da ona to nije, i da zato nema ustavnog i pravnog osnova za postojanje bilo koje agencije u okviru ministarstva. Sledeći razlog je faktičko stanje, a to faktičko stanje znači da formirate agenciju da biste ispunili želje vaših partijskih funkcionera, zaslužnih partijskih ljudi. Kad god se desi (to je bilo u onoj prethodnoj vladi, to će biti vrlo brzo, a možda se već dešava i u ovoj, pošto su vam nešto čudni odnosi) situacija da nešto ne mogu da se dogovore u Vladi ko će šta da radi, ko će da dobije ovaj ili onaj posao, brže-bolje se urade izmene i dopune nekog zakona, agencija, čoveka iz stranke za direktora agencije, dobra plata, lepa funkcija, smire se strasti i idemo dalje, do neke sledeće agencije. Četvrti razlog zašto to treba da se briše jeste što većina ovih agencija, odbora, komisija koje ste formirali, za koje predviđate i izdvajate pare, ne rade ono što ste im predvideli zakonom. Dakle, u pitanju je 16 miliona dinara građana Srbije, jer podsećam da budžet Republike Srbije pune građani Srbije. Vi ste ovde u obrazloženju napisali da će za ovu Agenciju za zaštitu životne sredine, između ostalog, sredstva predviđena za rad Agencije biti obezbeđena iz sopstvenih prihoda i donacija međunarodnih organizacija. Toga ovde nema. Imate samo sredstva obezbeđena iz budžeta, drugim rečima iz džepova građana Srbije. Dakle, kako vi uopšte punite budžet? Da li znate da se građani Srbije pitaju na osnovu čega plaćaju već drugu ratu poreza na imovinu? Još uvek nisu dobili rešenja kojim je utvrđen iznos koji treba da plate. Šta to znači? Kažu na televiziji i u novinama - platite prvu ratu do kraja februara na osnovu prošlogodišnjeg rešenja, pa sad platite i druguna osnovu prošlogodišnjeg rešenja, a ukoliko se kad dobijete rešenje ispostavi da niste platili dovoljno onda će država da vam zatezne kamate pripisuje. Dakle, a vi ćete da vidite koliko vam treba para, pa ćete na osnovu toga onda da utvrdite porez na imovinu. Na koji način dalje punite budžet? Šta se sad dešava, recimo, sa Beogradskom autobuskom stanicom? To je firma u koju se svakodnevno slivaju milioni dinara. Znači, gotov novac je u pitanju. Sada su iz Uprave prihoda BAS zadužili sa tri miliona evra. Oni su dokazali, i imaju prvostepeno rešenje, da su iznos od tri miliona evra na ime PDV-a platili prevoznici koji koriste usluge BAS-a, ali naravno, vi ste doneli izvršno rešenje i rekli da žalba ne odlaže izvršenje rešenja. Zašto to radite? Zato što znate koga ste planirali da kupi BAS, i sada treba da ih dovedete na prosjački štap, kao što se doveli RK "Beograd". Opet će ko zna koliko stotina ljudi ostati bez posla, vi ćete da napunite budžet i do kraja ove godine bićete mirni. U međuvremenu stižu NIS, EPS i vama lepo, čuvate svoje fotelje, građana Srbije sve više bez posla, sve teže se živi, sve manje plate, proizvodnje nema. Naravno, to nije tema ove vlade. Ovde je uglavnom bilo komentara kako nema ministara danas u sali, i ovih dana, da pričamo o budžetu. Naravno, nema ih, ministri se šetaju od televizije do televizije i tamo se nalupetaju gluposti, da vas bog sačuva. Pa tako izađe Đilas i kaže, citiram ga: "Nisam mnogo propustio što nisam sedeo u parlamentu. Tamo se svi nešto pozivaju na Poslovnik, kao da je to najvažnije". Znači, Đilas misli da troši pare građana Srbije iz Nacionalnog investicionog plana, a da ne dolazi ovde u Narodnu skupštinu, da ne polaže račune, kao što ste navikli. Od petooktobarske revolucije ni jedanput niste ovde položili račune građanima Srbije i ovom parlamentu, jer ni jedanput niste imali završni račun. Ili, kaže Bubalo, pitala ga novinarka kako će sada da se pomire DS i DSS na temu međunarodnih odnosa kada je u pitanju Kosovo i Metohija, i on kaže – dogovorili smo se šta će da bude ako eventualno bude nekih pojedinačnih priznavanja Kosova, ali to javnost ne treba da zna. Dakle, čudno se ponašate, gospodo iz Vlade, budžet vam nije dobar. Ja se nadam, ne očekujem da ćete... Vidim, ministar samo što nije zaspao, nema pojma ni gde se nalazi, ni o čemu se priča. Gospodine ministre, ne očekujem da ćete prihvatiti ovaj amandman, ali molim narodne poslanike da razmisle, da glasaju, da oslobodimo budžet balasta i, pošto smo mi principijelno uložili amandmane na sve agencije koje ste vi predvideli, nadam se da će neke moje kolege i odustati od dalje diskusije, jer je suština upravo ovo što sam ja sada iznela.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 24.6 amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Miloljub Albijanić. Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, pravno moguć. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 25 amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe podneo sam amandman na član 5. Predloga zakona o budžetu Republike Srbije, koji takođe govori o ovim agencijama koje samo crpe sredstva iz budžeta Republike Srbije. Ovim amandmanom u članu 5. predlaže se brisanje glave 25.2, jer se ovakvom preraspodelom opredeljuju sredstva za funkcionisanje Antidoping agencije, odnosno kako bi to zabavljači rekli, još jedne agencije za sve i svašta. Opštepoznata stvar je da gomila agencija koje danas životare pri većini ministarstava ili samostalno u stvari predstavljaju način za nepotrebno trošenje narodnih para. Zar nisu sve te poslove mogla da obavljaju neka lica iz Ministarstva za sport i omladinu ili neko lice iz Ministarstva zdravlja? Ovako, pravi se nepotrebno čitav ministarski aparat. Naš sport je trenutno u usponu, ali zahvaljujući entuzijazmu i sredstvima samih takmičara i klubova. Da je država kako treba, da postoje zakoni, između ostalih i zakon o sportu, mogli ste da predvidite i značajne prihode od novčanog kažnjavanja onih klubova i pojedinaca koji koriste zabranjena sredstva za dopingovanje. Još gora je stvar što će ova agencija postojati ne da bi se bavila doping kontrolom, već da se iz budžeta Republike Srbije namiruju plate i ostalo. Budžetom je za ovu agenciju,verovali ili ne, predviđeno čak 90 miliona dinara, odnosno 1.117.000 evra. Kada samo pomislimo koliko još sličnih agencija postoji u Srbiji, koje su na grbači naroda, onda je ta suma daleko veća. Kamo sreće da se ovaj novac utrošio za pomoć mladim sportskim talentima da putuju na takmičenja po svetu, da im se kupuju sportski rekviziti, oprema i slično. Za plate, dodatke i naknade zaposlenima izdvojili ste 26 miliona dinara, što znači da su mesečna izdvajanja za tu namenu 2.100.000 dinara. Ako uzmemo da su prosečna primanja u visini od 40.000 dinara, što je zaista visok prosek, ispada da tamo dnevno radi 50 ljudi. Šta u stvari rade? Ne rade ništa. Ministar sporta, inače prekaljena u angažovanju da izgradimo što bolju i tvrđu saradnju za NATO-om, da vas podsetim, to su oni koji su nas bombardovali 78 dana i koji nam trenutno rasparčavaju našu zemlju, teško će odgovoriti na ovo pitanje. Da se vratim opet na mlade talentovane sportiste kojima su i te kako potrebna ova finansijska sredstva. Sami se snalaze za novac, mole sponzore; kada odu na takmičenje spavaju po jeftinim hotelima ili kod naših zemljaka, hrane se na kioscima, ali ipak postignu značajan rezultat. I onda je sve lepo, Koštunica i Tadić upute čestitku pobedniku, slikaju se zajedno, dodele neku novčanu nagradu i gotovo. Doduše, neki funkcioneri znaju i da otežaju našim sportistima da pobede. Čim se pojave na nekoj utakmici naši katastrofalno izgube. Ne mogu vam reći koje su to utakmice, odmah biste se setili o kom funkcioneru se radi. Ne bi bilo čudno da se iz ovih agencija izrodi nova afera, možda doping afera. Ljudi svašta rade, jure se rezultati, jure se kvalifikacije za međunarodna takmičenja, tako da je i ovde moguće sprovesti onu čuvenu ideju poznatu kao kraduckanje. Čudno je kako u okviru Ministarstva za sport niste osnovali još neku agenciju sličnu ovoj, na primer agenciju za navijače, agenciju za bacanje kamena sa ramena, agenciju za skok u dalj i tome slično. Usmerite ova sredstva i u nerazvijene seoske sredine, u polupusta sela, gradite sportske terene, dajte početni impuls nekom detetu da počne da se bavi sportom, umesto što ste omogućili trošenje tih sredstava na plate više desetina ljudi. S obzirom na to da vodimo računa o vremenu, nadam se da će i moje kolege takođe poštovati naš dogovor i da će govoriti koliko-toliko o agencijama.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeli 20. i 26. amandman, sa ispravkama, podnela je narodni poslanik Nadica Momirov. Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkama, pravno moguć. Reč ima Nadica Momirov.
Amandman koji sam podnela u ime poslaničke grupe G17 plus, odnosi se na finansiranje muzičkog festivala Exit u Novom Sadu i dodatna sredstva za rekonstrukciju i adaptaciju Dečijeg pozorišta u Subotici. Ovaj amandman Vlada nije prihvatila uz obrazloženje da se sredstva za finansiranje muzičkog festivala Exit nalaze na ekonomskoj klasifikaciji 451 - subvencije javnim nefinansijskim preduzećima i organizacijama. Ovom prilikom želim da uputim jednu dobronamernu kritiku gospodinu ministru finansija – da smo imali priliku da na poslaničkim klubovima čujemo prezentaciju budžeta, možda bih imala priliku da postavim pitanje i da dobijem odgovor, tada ne bi podnela ovakav amandman. Ukoliko je to tačno, da su ova sredstva predviđena na ekonomskoj klasifikaciji 451, ipak smatramo da muzički festival Exit zaslužuje da ima posebnu stavku u budžetu. Takođe imam zamerku zbog čega je drugi deo amandmana odbijen, odnosno rekonstrukcija Dečijeg pozorišta u Subotici. Obrazložiću ipak narodnim poslanicima zbog čega očekujem da glasaju za ovaj amandman i da tako on postane sastavni deo budžeta. Muzički festival Exit u Novom Sadu, pored toga što je jedan od najprepoznatljivijih brendova Srbije i pored toga što okuplja veliki broj mladih ljudi ne samo iz Srbije već iz celog sveta... Samo u Engleskoj je prodato 10.000 karata za ovogodišnji festival. Postoji još nekoliko argumenata zašto treba usvojiti ovaj amandman. Značajna finansijska sredstva se tokom trajanja festivala slivaju u republički budžet. Samo porez je oko 20 miliona dinara. Muzički festival Exit zapošljava na privremenim radovima oko 2.000 ljudi. Preko 1.500 novinara se akredituje za Exit svake godine, što govori o značajnoj promociji ovog festivala, Novog Sada, Vojvodine i Srbije. Takođe, još nekoliko podataka. Britanski nedeljnik preporučio je prošle godine Exit kao najbolji festival na svetu koji treba podsetiti te godine. Drugi po posećenosti sajt je takođe sajt muzičkog festivala Exit. U maju ove godine na top-listi svetskih muzičkih festivala Exit se našao na četvrtom mestu. Na kraju, podatak koji fenomenalno ilustruje kako Exit menja sliku o Srbiji u svetu: kada na najvećem svetskom pretraživaču Google ukucate Slobodan Milošević dobijate 1.450.000 jedinica, kada ukucate Exit festival dobijate 2.130.000 jedinica, kada ukucate Siget festival dobijate 1.480.000 jedinica, na Guča festival 13.500 jedinica, na Kopaonik dobijate 337.000 jedinica, a ako ukucate Ratko Mladić dobijate samo 806.000 jedinica. Sve ovo govori o tome da muzički festival Exit ima veoma veliki značaj za Srbiju. Ova sredstva će se koristiti za ulaganje u infrastrukturu tvrđave, za ulaganje u infrastrukturu kampa, za ulaganje u produkciju, ispunjenja evropskih standarda za nastupe izvođača i ulaganje u smeštajne kapacitete. Što se tiče Dečijeg pozorišta u Subotici, nešto samo ukratko o pozorištu da kažem. Osnovano je 1934. godine, kao jedno od prvih lutkarskih pozorišta u zemlji. Oprema i unutrašnjost pozorišta poslednji put su obnovljeni 1971. godine i trenutno je jedno od najstarijih u Srbiji. Predstave se igraju na srpskom, mađarskom i hrvatskom jeziku. Godišnje se izvede 250 predstava. Preko škole i obdaništa 35.000 dece godišnje prisustvuje predstavama. Pozorište je dobijalo brojne nagrade na domaćim i stranim festivalima. Nažalost, nijedno dete sa invaliditetom ne može da uđe u Dečije pozorište i pogleda malo predstave. Ovim projektom je predviđena rekonstrukcija u smislu pravljenja jednakih mogućnosti za svu decu. Reći ću vam samo nešto ukratko i o rekonstrukciji i adaptaciji Dečijeg pozorišta koja je započeta prošle godine; sredstva iz budžeta za 2006. godinu su bila opredeljena i iskorištena za rekonstrukciju pozorišta. Za Dečije pozorište u Subotici je izdvojeno 32 miliona dinara republičkih sredstava. U okviru navedene vrednosti, ugovoreni su radovi koji predstavljaju najnužnije intervencije u građevinskom smislu i u smislu funkcionisanja scene i sale sa stanovišta bezbednosti dece, glumaca i osoblja pozorišta. Konkretno, izvedeni su radovi na popravci krovne konstrukcije i krovopokrivača zbog prokišnjavanja objekta; radovi na demontaži starih stolica i ostale opreme, uključujući i deo scenske tehnike koja je predstavljala opasnost u požarnom smislu i u smislu stabilnosti elemenata scene. Isto tako, izvršena je nabavka nove scenske tehnike, stolica i ostalih zastarelih elemenata scene iz sale. Da bi ova investicija bila uspešna okončana, neophodno je obezbediti dodatna sredstva da bi se započeti radovi mogli kompletirati. Potrebno je obezbediti sredstva za termotehničke i druge instalacije, kako se deca ne bi zimi smrzavala tokom predstava, scensku mehaniku, montažu scene, galerije, protivpožarnu zavesu, kao važan deo sveukupnog sistema sigurnosti dece, i druge propratne radove koji sa ugovorenim radovima čine celinu. Tek nakon izvršenja svih navedenih radova moći će se reći da Dečije pozorište u Subotici zadovoljava minimalne kriterijume u pogledu sigurnosti dece u objektu. Zato molim sve poslanike da se pozitivno izjasne o ovom amandmanu u danu za glasanje, da ne zaboravimo koliko nam je svima potreban Exit. Jedino nas mladi mogu izvući. Naša budućnost je u njihovim rukama. Takođe, ova sredstva za Dečije pozorište su isključivo na radost dece. Hvala.
Po amandmanu, narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo poslanici, moram da kažem da nemam ništa protiv Exita i sličnih festivala, ali smeta mi što je od 2000. godine merilo uspeha i vlada, ali i lokalnih samouprava postalo upravo to ko će dovesti neku kvalitetniju i jaču grupu iz inostranstva u Srbiju, ko će napraviti veći koncert u Srbiji, kao da je u Srbiji sve u redu, sve probleme smo rešili i sad treba samo da zabavljamo narod tim vremešnim muzičarima iz belog sveta. Ne bi mi smetalo ovo što je gospođica Momirov predložila ovde da je ujedno predložila i da se povećaju, recimo, sredstva za izbeglice, da se reši problem izbeglica u Srbiji. Pre petnaestak dana sam postavio poslaničko pitanje ovde, na koje nisam dobio odgovor, verovatno ga neću ni dobiti u onom poslovničkom roku, ali samo hoću da kažem da je taj položaj izbeglica izuzetno težak u Srbiji i da postoji tendencija ovih vlada koji su u kontinuitetu da se sredstva iz budžeta za izbeglice smanjuju iz godine u godinu. Primera radi, u 2005. godini bilo je izdvojeno 1.300.000.000 dinara za izbeglice, da bi se u 2006. godini ta cifra smanjila na 931.000.000, a zatim ove godine na 905.000.000. Postoji tendencija smanjenja sredstava namenjenih izbeglicama u Srbiji. Istovremeno, tim ljudima se ne nudi integracija u srpsko društvo, oni se seljakaju iz jednog centra u drugi, a vidimo da postoji najveća verovatnoća da će se ti kolektivni centri definitivno i ukinuti. Ono što takođe smeta jeste što je kod izbeglica predviđeno za stalne troškove 11.000.000, a za usluge po ugovoru 16,6 miliona. Pazite, te usluge po ugovoru šta predviđaju. U obrazloženju budžeta stoji, u okviru sredstava za tekuće rashode Komesarijata za izbeglice: najveći deo se odnosi na stalne troškove (to su troškovi grejanja, komunalni troškovi i troškovi zakupa poslovnog prostora), kao i na usluge po ugovoru (to su usluge prevođenja, izrade softvera, informisanje javnosti i tendera i oglasa). Molim vas, 16,6 miliona dinara se potroši na prevodioce, na izradu softvera, na oglašavanje i informisanje javnosti kada su izbeglice u pitanju! Da je ova vlada štetna po Srbiju pokazaću vam i na jednom primeru. Preduzeće "Tarateks" iz Bajine Bašte ne radi nekoliko godina. Prošle godine, u septembru mesecu, Vlada je usvojila socijalni program za ovo preduzeće. Po toj odluci trebalo je da se zaposlenima isplati deset prosečnih bruto zarada u Republici Srbiji na ime tog socijalnog programa. Takođe, trebalo je po tom dogovoru da se to uradi jednokratno, da bi se oni na neki način zbrinuli i da bi preduzeće zatim išlo na aukciju, odnosno da se privatizuje. Isplaćena je jedna rata u decembru mesecu u iznosu od 10% i još nekoliko, takođe, po 10% u narednih nekoliko meseci. Postavljam poslaničko pitanje: šta je sa tim ugovorom, odnosno dogovorom ili odlukom prethodne vlade, a ova je u kontinuitetu sa prethodnom, i kada će se realizovati ovaj socijalni program za preduzeće "Tarateks" iz Bajine Bašte? Ne bih više vremena oduzimao. Toliko.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Informacija: pošto je zbog sportskog prenosa bio prekinut prenos i trebalo je da počne odloženi prenos Skupštine, zbog tehničkih problema prenos počinje u 23 časa, ali smo napravili dogovor da nastavimo rad, jer će u 23 časa krenuti tamo gde smo stali i gledaoci će imati prilike da vide kako je izgledao današnji radni dan. Na član 5. razdeo 30 amandman je podneo narodni poslanik Zvonko Mihajlović. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman kojim tražim da se u članu 5. razdeo 30, glava 30.1, funkcija 160, ekonomska klasifikacija 463 - transferi ostalim nivoima vlasti, u kolonu 6 umesto iznosa 88 miliona stavi iznos 8.088.000.000 dinara. Iz ovoga vidite da tražim da se iznos namenjen za Fond za Kosovo i Metohiju, koji se finansira iz budžeta Republike Srbije, udesetostruči. Iznos od 8.000.000.000 dinara bio bi namenjen za kapitalne investicije na Kosovu i Metohiji i trošio bi se po programu Odbora za Kosovo i Metohiju Narodne skupštine Republike Srbije, a na predlog Ministarstva za Kosovo i Metohiju Vlade Republike Srbije. Zašto? Srpska radikalna stranka smatra da bi ovim potezom Vlada Republike Srbije i Narodna skupština Republike Srbije pokazale pre svega međunarodnoj zajednici, a zatim i albanskoj populaciji koja čini većinu stanovništva na Kosovu i Metohiji da su namere Republike Srbije da očuva Kosovo i Metohiju u svom sastavu nedvosmislene. Primetili ste da amandmanom tražim da novac bude uplaćen na račun Fonda za Kosovo i Metohiju, upravo iz razloga što bi, između ostalog, i skupštinski Odbor za Kosovo i Metohiju mogao da prati kako se taj novac troši. Poznato vam je da pojedinci koriste haotičnu situaciju na Kosovu i Metohiji kako bi lovili u mutnom i protivpravno sticali određena dobra. Ovde pre svega mislim na Koordinacioni centar u vremenu kad je na njegovom čelu bio gospodin Nebojša Čović. Ništa bolja situacija nije bila ni za vreme predsednikovanja Koordinacionim centrom gospođe Sande Rašković-Ivić. Otimačina Kosova i Metohije se nastavlja i samo zahvaljujući čvrstom stavu Rusije, koja je stala u zaštitu srpskih nacionalnih interesa braneći Povelju UN i princip o nepovredivosti granica, insistirajući na poštovanju Rezolucije 1244 Saveta bezbednosti UN, Kosovo i Metohija je i dalje u sastavu Republike Srbije. Oni kojima još možemo da zahvalimo na ovome jesu kosmetski Srbi, koji su uprkos žestokom pritisku ostali da i dalje žive na svojoj dedovini i time se našli na prvoj borbenoj liniji. Dokle god je Srba na Kosovu i Metohiji, dotle će država Srbija imati argumenta da traži očuvanje kosmetske teritorije u svom sastavu. Međutim, više od 200.000 Srba je proterano sa Kosova i Metohije. Određeni broj njih se u međuvremenu snašao, ali najveći broj njih nije. Mnogo je onih koji se nalaze u kolektivnim centrima u kojima u jednoj sobi, male kvadrature, žive bebe od osam meseci i starci od 80 godina, u krajnje nehumanim uslovima. Svi oni imaju želju da se vrate na svoja vekovna ognjišta. Ovo je razlog zbog kojeg sam podneo ovaj amandman. Od Vlade Republike Srbije tražim mnogo veće angažovanje da se ovim ljudima obnove porušene kuće, u koje bi se prognani Srbi mogli vratiti. Znam da obnoviti kuće povratnicima nije dovoljno, potrebno im je garantovati i bezbednost i slobodu kretanja, a to se ne može bez koordinacije sa KFOR-om i UNMIK-om koji po Rezoluciji 1244 imaju mandat da bezbedno okruženje i slobodu kretanja svima obezbede. A to ide jako teško. Zato predlažem da se kuće i stanovi sagrade u srpskim enklavama, ustupe povratnicima na korišćenje, ne u vlasništvo, do stvaranja uslova za njihov povratak u mesta iz kojih su proterani. Mislim da o ovome treba dobro razmisliti jer svaki Srbin više na Kosovu i Metohiji predstavlja glas više protiv nezavisnosti. Naravno, na Kosovu i Metohiji nisu ugrožena samo prava Srba, već i Roma, Goranaca, Muslimana, Turaka, zato smatram da deo ovih sredstava treba usmeriti i na rešavanje njihovih životnih problema. Ako hoćete da budem krajnje iskren, 90% albanske populacije živi izuzetno loše, u krajnjoj bedi i nemaštini, a samo 10%, oni koji su bliski terorističkoj vrhuški, živi u ekonomskom blagostanju. Što se tiče principa Vlade Republike Srbije o ravnomernom finansiranju regiona, od vas, gospodine ministre, tražim objašnjenje kako je moguće to da Kosovski upravni okrug na svom računu ima ili dobija 21.003.000 dinara, Pećki 6.168.000 dinara, Prizrenski 5.819.000 dinara, Kosovskomitrovački 347.720.000 dinara, uočavate razliku, a Kosovskopomoravski upravni okrug 748.685.016 dinara. Kod Kosovskomitrovačkog i Kosovskopomoravskog upravnog okruga u ekonomskoj klasifikaciji 14 stoji stavka: neutrošena privatizaciona primanja iz ranijih godina - 336.036.000 dinara, odnosno 336.036.000 dinara, slučajno ili namerno isti iznos. Tražim objašnjenje o kakvim privatizacionim sredstvima je ovde reč.
Narodni poslanik Radojko Obradović, po Poslovniku.
Imam samo informaciju da je prenos upravo krenuo. Otklonjene su sve smetnje, prenos ide direktno, a odloženi deo će biti emitovan naknadno, tako da poslanici i gledaoci imaju prilike da to vide.
Gospodine Obradoviću, zahvaljujemo na pozitivnim informacijama. Za reč se javio narodni poslanik Zvonimir Stević.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, javio sam se da podržim amandman kolege Zvonka Mihajlovića što se tiče povećanja iznosa za ulaganje i investicije na prostoru Kosova i Metohije kroz ekonomski razvoj, jer je to jedan od garanta za opstanak Srba na prostoru Kosova i Metohije. Posebno podržavam insistiranje da programi, projekti ulaganja na prostoru Kosova i Metohije idu na predlog Odbora za Kosovo i Metohiju, preko Ministarstva, radi kontrolisanja i uvida u trošenje sredstava. Takođe, gospodine ministre, jedan od razloga što sam se javio je sledeći: pažljivo sam pratio raspravu o budžetu, detaljno, i ako bismo pogledali stenograme, želim da vas pitam, vi nijednu rečenicu u načelnoj raspravi, u pojedinostima, niste rekli o Kosovu i Metohiji. Šta se to ulaže, kolika se sredstva izdvajaju, zašto se izdvajaju? To je narod Kosova i Metohije očekivao od vas i očekivali su oni u raseljenju. U čemu je problem? Da li se stidite, da li niste želeli, da li nećete ili je problem ...? Danas ste rekli jednu rečenicu, stidljivo, da iz Nacionalnog investicionog plana idu sredstva prema Kosovu i Metohiji. Da li je u pitanju nalog međunarodnih mentora sa Zapada da ne smete da govorite o ulaganju i izdvajanju sredstava za Kosovo i Metohiju ili su u pitanju dve vlade, pa se jedni zalažu za izdvajanje i ulaganje na Kosovu i Metohiji, a drugi imaju rezervu što se tiče toga? Mislim da vam je bila obaveza, ako niste, a možemo stenograme da pogledamo, bilo bi dobro u završnoj reči da to kažete. Zarad javnosti i građana, pre svega na Kosovu i Metohiji, Srba i ostalog nealbanskog stanovništva i onih u raseljenju, želim da informišem da smo mi doneli Zakon o ministarstvima i da je Zakonom obrazovano Ministarstvo za Kosovo i Metohiju, u cilju funkcionisanja institucija Republike Srbije na teritoriji Kosova i Metohije u oblasti obrazovanja, zdravstva, socijalne politike, kulture, infrastrukture i telekomunikacija. Ministarstvo za Kosovo i Metohiju obavlja poslove državne uprave koji se odnose na funkcionisanje institucija Republike Srbije na teritoriji Kosova i Metohija, gde se nabrajaju stavke itd., između ostalog, saradnja sa Komesarijatom za izbeglice u delu koji se odnosi na interno raseljena lica. Moram da kažem, gospodo demokrate, da u vašoj politici prema Kosovu i Metohiji i prema narodu sa Kosova i Metohije ima dosta licemerja i demagogije. Ovde se izdvajaju značajna sredstva, ali "Politika" je 20. 6. ove godine objavila da se gase kolektivni centri, pa se kaže da u Srbiji postoji 89 kolektivnih centara, i to u centralnoj Srbiji 72, a na Kosmetu 17. Dalje u obrazloženju, navodno, Visoki komesarijat UN se zalaže za ukidanje kolektivnih centara na prostoru Kosova i Metohije, što je jasna poruka Srbiji i kolektivnim centrima na Kosovu i Metohiji - pakujte kofere i trbuhom za kruhom. Ono što je nelogično i što je kontradiktorno jeste obrazloženje zašto se ukidaju kolektivni centri. Centri za izbeglice se zatvaraju jer su ti objekti u vlasništvu pojedinih preduzeća koja se ubrzano privatizuju. Ova preduzeća stoga zahtevaju da im se ti objekti vrate. Drugi razlog je taj što su uslovi u tim centrima prilično loši. Da li je moguće da se solidna sredstva izdvajaju za Kosovo i Metohiju, a da se ne vodi računa o raseljenim licima? Dalje, najveći iznos sredstava opredeljenih budžetom namenjen je za transfere ostalim nivoima vlasti, koji se odnose na tekuće transfere za jug Srbije, AP Kosovo i Metohiju (isplata plata lokalnoj samoupravi, civilnoj zaštiti, materijalni troškovi za škole, tekući transferi za jug Srbije itd). Takođe, sredstva su, u skladu sa zaključkom Vlade, obezbeđena za nadoknadu za socijalnu zaštitu iz budžeta (naknade za invalidnost, naknade za decu itd). Šest meseci se kasni sa isplatom nadoknade, a budžet je navodno prošle godine bio u suficitu. Kada je Nacionalni investicioni plan u pitanju, vi se sećate pompeznog najavljivanja Vlade demokratskog bloka da će od ukupnog iznosa sredstava za Kosovo i Metohiju kroz projekte biti uložen 31 milion. Ne znam gde je u centralnom delu Kosova i Metohije uložen i dinar, da budem bukvalan gde je zakovan ijedan ekser. U moravskom kraju takođe, nešto se radi u severnom delu Mitrovice, a ovde u planu stoji da će se od usvajanja budžeta uložiti oko 15 miliona evra. U uredbama o privremenom finansiranju za prvih šest meseci... Iako je u planu postojala izgradnja naselja u Novom Badovcu od 70 kuća, da situacija bude tragikomična i žalosna, obrazloženje je bilo da navodno UNMIK i sadašnja skupština opštine u Prištini nisu hteli da daju dozvolu. To je bilo obrazloženje. Moram da kažem da su UNMIK i albanska opština u Prištini izdali dozvolu, a mi smo kroz uredbe o privremenom finansiranju skinuli tu stavku, i skinuli stavku za izgradu puta Gračanica - Laplje Selo, što jasno govori o odnosu ove demokratske vlasti prema Kosovu i Metohiji. Sada da objasnim građanima Kosova i Metohije: Ministarstvu za Kosovo i Metohiju opredeljeno je tri milijarde i 497 miliona, a sinoć su sredstva javnog informisanja objavila da je Vlada naknadno opredelila još dve milijarde; Fond za Kosovo i Metohiju - 3.704.000.000; za dosadašnji rad Koordinacionog centra - 1.200.000.000, i ove stavke što je kolega govorio za okruge i ono što se izdvaja za plate u obrazovanju i zdravstvu, znači da su solidna sredstva. Nadam se da će Ministarstvo za Kosovo i Metohiju, inače je inicijativa bila iz SPS-a još u prethodnom periodu da se ovo ministarstvo formira, da ćemo sa formiranjem Ministarstva imati pravi uvid i da će biti vršena kontrola utroška svih sredstava. Takođe, želim da zatražim objašnjenje i obrazloženje od ministra i njegovih saradnika što se tiče statusa i tretmana opština na Kosovu i Metohiji. Ako se u stavkama u budžetu nalaze okruzi, zašto su opštine skinute, a one su 2004. godine bile taksativno nabrojane, kao i sve opštine u Srbiji. Godine 2005. nešto je na brzinu Dinkić... Da uslovno kažem, skinute su opštine i rekao je da sredstva idu preko Koordinacionog centra. Isto je bilo za 2006. godinu. Znači li to, i sve ovo što sam govorio, da se ne ulaže na prostoru Kosova i Metohije dok se ne zna čije će biti? Verovatno se očekuje da u razvoj Kosova i Metohije ulažu predstavnici UNMIK-a i KFOR-a. Međutim, sve što su oni za ovih osam godina ulagali, ulagali su u korist i zarad Albanaca, a na štetu Srba. Kao poslanik sa Kosova i Metohije želim da kažem, s obzirom na to da pitanje definisanja statusa Kosova i Metohije ulazi u završnu fazu, da za nas Srbe na Kosovu i Metohiji nije problem Riza Halimi i ono što on izjavljuje; te tendencije i zahtevi, želje i predlozi Albanaca sa prostora Kosova i Metohije i juga Srbije odlično su nam poznati još od 1968. godine, kada je bio najveći proces iseljavanja sa prostora Kosova i Metohije, 1981, 1984, 1994, 1995. i 1996. godine. Nas zabrinjava odnos države Srbije, sadašnje vlasti i odnos pojedinih stranaka prema pitanju Kosova i Metohije. Zato koristim priliku da postavim nekoliko pitanja koja sa pravom postavljaju Srbi sa Kosova i Metohije. Šta u slučaju nepoželjnog i po nas negativnog rešenja kosmetskog pitanja? Šta uraditi u tom slučaju? Da li Vlada ili državne strukture imaju plan i za taj eventualni dan posle? Da li i kako pod tim uslovima živeti i opstati na Kosovu i Metohiji? Da li treba organizovati u tom slučaju paralelne institucije? U kojoj meri se može očekivati pomoć srpske države? U glavama kosmetskih Srba je i niz drugih pitanja i dilema na koja se traže odgovori. Nesumnjivo da najveću odgovornost za stanje i ono što će se događati na prostoru Kosova i Metohije snose predsednik države i predsednik Vlade, a svakako i ovaj visoki dom, ova Narodna skupština.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman poslanika Srpske radikalne stranke Zvonka Mihajlovića koji se odnosi na neophodnost da se povećaju sredstva namenjena za Kosovo i Metohiju je ozbiljan amandman i trebalo bi ozbiljno o njemu da razmislite i kada se bude glasalo da glasate za ovaj amandman. Ovo je neophodno da bi Vlada i ova skupština pokazale tzv. međunarodnoj zajednici da zaista imamo čvrste i ozbiljne namere da Kosovo i Metohija ostanu u sastavu Republike Srbije. Naravno, i da pokažemo onim ljudima koji dole žive da nemamo nameru da ih ni u kom slučaju i ni na koji način ostavimo na cedilu. Znate, dok se mi bavimo nekim drugim stvarima, predstavnici te tzv. međunarodne zajednice i te kako se bave problemom Kosova i Metohije, nažalost na način koji nama ne odgovara. Evo, pročitala sam u sutrašnjoj "Pravdi" - Albanci platili dva miliona evra, mafija podmitila Ahtisarija. Pročitaću samo jednu rečenicu: "Nemačka obaveštajna služba DMB otkrila je da je na privatni račun specijalnog izaslanika UN za Kosovo i Metohiju Martija Ahtisarija prebačeno dva miliona evra i da su u nekoliko navrata prebačeni višemilionski gotovinski iznosi za koje se pretpostavlja da se kreću i do 40 miliona evra". Prelistala sam celu sutrašnju "Pravdu", iako se pričalo o ovome, našla sam mnogo kvalitetnih tekstova, ali nigde nisam našla nijedan glas nekog od zvaničnika iz Republike Srbije. Vidite kako neki ne štede pare da nam otmu Kosovo i Metohiju, a mi ovde povodom budžeta razmišljamo da li ćemo ili nećemo prihvatiti amandman kolege Mihajlovića, koji, za vašu informaciju, živi u Štrpcu i odlično zna u kakvim uslovima žive Srbi na Kosovu i Metohiji.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 5. razdeo 39 amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić.. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Vlada je odbila ovaj amandman. Da li neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 5. razdeo 40 amandman je podneo narodni poslanik ZdravkoTopalović. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Vlada je odbila ovaj amandman. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 5. razdeo 48 amandman je podnela narodni poslanik Marina Raguš. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Vlada je odbila ovaj amandman. Reč ima narodni poslanik Marina Raguš. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, u ime Srpske radikalne stranke podnela sam amandman koji se odnosi na član 5. razdeo 48 i predlažem da se razdeo 48 i funkcija 360 brišu. Građanima koji nas upravo sada slušaju ovo najverovatnije ne znači puno, ali se radi o čuvenoj komisiji za lustraciju. Srpska radikalna stranka je, naravno, protiv Zakona o lustraciji i naravno da je protiv Komisije za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava. To je naš politički stav i nadam se da ćemo uspeti u nekoliko rečenica vrlo jasno da ga obrazložimo time što ćemo vas samo podsetiti na uporedne primere iz svih istočnoevropskih zemalja. Dakle, ono što je osnova lustracije, koja je kao proces diktirana naravno samo iz jednog centra koji je dolazio iz zapadne Evrope i prekookeanskih zemalja, jeste koji su kriterijumi bili važni pri utvrđivanju ko je taj koji je kršio ljudska prava i ko su žrtve počinilaca kršenja ljudskih prava. Najpoznatiji model je model koji su napravili Česi na osnovu Zakona o lustraciji koji su doneli 1991. godine. Uglavnom, u svim istočnoevropskim zemljama osnovni kriterijum u lustraciji je bila saradnja sa tajnim službama. Češki model je bio prepoznatljiv po tome što se odnosio na period i na ljude koji su služili komunistički režim i bili ideološki saradnici u periodu od 25. februara 1948. godine do 17. novembra 1989. godine. Ukoliko bismo primenili primer češke lustracije u slučaju tranzicionog srpskog društva, onda se dovodi u pitanje cela vlast. Idemo dalje, jedan od čuvenijih modela lustracije je model lustracije u Istočnoj Nemačkoj. Isti kriterijum i isti osnov je bio, dakle, saradnja sa čuvenim Štazijem. U Štaziju je radilo 90 hiljada ljudi, a bilo je 170 hiljada doušnika, i svi su bili lustrirani. Postavlja se pitanje, ukoliko bismo primenili taj primer Štazija i saradnje sa Štazijem, ko bi ovde bio taj koji bi provodio lustraciju i da li bi u vladajućoj garnituri ostao neko ko bi bio izuzet od te lustracije. Dakle, nema pravične lustracije i SRS to potkrepljuje upravo ovim primerima iz uporedne prakse istočnoevropskih zemalja, zato što se, nažalost, što je nekada važilo u starom Rimu, a preuzeto od starih Grka, lustracija svodi na čist revanšizam i čistku. Gospodine ministre, onda bi vam možda bilo bolje da napravite novi Goli otok. Ima ovde ljudi koji mogu da posvedoče kako je bilo na Golom otoku i kako su, iz uverenja da potpomažu vlasnike te institucije Golog otoka, prolazili, pa bi bilo eventualno dobro da ih čujemo, kako su im prolazili dani na Golom otoku. Ali, hajde, možda SRS, možda i ja grešim u svemu ovome, hajde da ostavimo naš politički stav, jer mi zaista mislimo da su izbori jedini, osnovni kriterijum koji će odrediti ko se krši o šta i da postoji individualna krivična odgovornost za svako kršenje zakona. Srpska radikalna stranka je poznata po legalizmu. Ako imate nešto, imaćete dovoljno snage da izađete za govornicu, pa eventualno da replicirate. Ali, hajde, mi nismo u pravu. Citiraću samo dva gospodina, koji po svemu sudeći ne inkliniraju ideologiji Srpske radikalne stranke. Dakle, bitno mi je da me razumete vi i vaši birači, oni koji su zabludeli pa da se vrate nama. Dakle, na nedavno održanoj konferenciji pod nazivom "Nezavisnost pravosuđa i izazovi tranzicije"... Imate nešto protiv? (Predsedavajući: Dopustite, molim vas, da narodni poslanik govori.) Dakle, predsednik Međunarodnog udruženja sudija i tužilaca, obratite pažnju molim vas gospodo sa leve strane, za slobodu i demokratiju gospodin Karmon Migel rekao je sledeće: "Lustracija je osetljivo pitanje i po mom mišljenju nema pravične lustracije. Ne može nova generacija koja nije živela ili radila u to vreme da preuzme ulogu sudije i da nekome sudi zbog njegove prošlosti. Svi imamo prošlost, ali svi se menjamo." To je jedan od primera. Dakle, ne izvor Srpske radikalne stranke. Drugi primer je profesor Vladimir Vodinelić. Taj gospodin sasvim sigurno ne inklinira nama. Evo šta je rekao u intervjuu za nedeljnik "Vreme": "Mislim da kod nas nema uslova za lustraciju, iako se Srbija, kao i bivše socijalističke zemlje Evrope, oslobodila autoritarnog režima koji je kršio ljudska prava, a pri tom ta ista nova demokratska Srbija nije promenila nijednu instituciju tog autoritarnog režima. Dakle, kod nas nedostaje početni uslov za lustraciju. U Srbiji nema jasne linije razgraničenja između žrtava i počinilaca", kaže profesor Vodinelić. Zašto je to tako? Kod nas u Srbiji nije bilo masovne iznuđene saradnje sa režimom, gospodo i dame. U Srbiji se dobrovoljno sarađivalo i potkazivalo. Hajde da otvorimo tajne dosijee i da vidimo ko je to potkazivao na Beogradskom univerzitetu, u svim kulturnim institucijama i ko je to mogao da radi u tom autoritarnom, totalitarnom sistemu, a da nije bio po volji nomenklature. Dakle, šta je suština ovoga na šta smo mi ovde pokušali amandmanom da skrenemo pažnju celokupnog građanstva i naroda države Srbije? Da bi bilo bolje da tih 220.000 dinara opredeljenih za ovu poziciju ide za ratne vojne invalide, za poneku opštinu na teritoriji Metohije posebno, za majke koje bi trebalo da rode drugo ili treće dete, za porodice onih koji su osumnjičeni pred Haškim tribunalom, za one koje je progutala tranzicija i za gomilu mladih ljudi koji čekaju u redu za vizu, ne sanjajući o beloj šengenskoj listi, već o tome da mogu negde da zarade hleb, jer u sopstvenoj državi, u demokratskoj Srbiji, evo, već osam godina to ne mogu. To je tema za razmišljanje.
Da li još neko želi reč? (Da.)
Veoma kratko, mi smo glasali za ovo što se naziva Zakonom o lustraciji, zato što Srbija ni po čemu i ni u čemu nije uporediva sa državama koje su takve zakone donele, a nisu bile u stanju da ih sprovedu. Navodim reči gospodina Gorana Petrovića, šefa Službe DB, izrečene 2002. godine na jednom stručnom savetovanju u Vrnjačkoj Banji, gde su učestvovali i članovi Odbora za bezbednost ove Narodne skupštine, da su u Srbiji, molim vas, od 1990. godine do 1998. godine vođena četiri dosijea za ljude koji se bave politikom. Sramota je i za ta četiri, naravno. Želim da vam kažem da je posle sloma tzv. demokratske Istočne Nemačke ostalo šest miliona i osamsto hiljada dosijea. Upućujem vas na pismo učenika Krakovske gimnazije koji su molili gradonačelnika Krakova da obustavi lustraciju zato što u njihovim kućama niko ni sa kim nije govorio, jer su denuncirali svi sve međusobno. Srbija nije tipičan primer. Na kraju, što se Golog otoka tiče, upućujem vas na jednog gospodina koji normalno uživa ovde u Beogradu, preziva se Kapičić, a to je otac Dragana Kapičića, to je deda Stefana Kapičića; on je bio gospodar i smrti i života na Golom otoku više od dve i po godine. Sada je glasač Demokratske stranke, kao i njegov sin, kao i njegov unuk. Hajde da ih lustriramo sa velikim zadovoljstvom. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 49 amandman je podnela narodni poslanik Marina Toman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije, a Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 50 amandman je podnela narodni poslanik Elena Božić-Talijan. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije, a Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vlado Sekulić.
Dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se da obrazložim amandman moje uvažene koleginice Elene Božić-Talijan. U članu 5. razdeo 50, funkcija 510, Srpska radikalna stranka i moja uvažena koleginica Elena Božić-Talijan smatraju da bi trebalo da se ukine Agencija za reciklažu. Vrlo je nejasna ova formulacija - Agencija za reciklažu, a posle se u obrazloženju zašto je odbijen ovaj amandman kaže da je Agencija za reciklažu registrovana po posebnim uredbama Zakona o postupanju sa opasnim materijama. Da bi i građani Srbije shvatili šta je reciklaža, a ovde se radi o vrlo opasnim materijama, i ako neko smatra da je to samo reciklaža papira, polietilena ili polietilenske kese, onda je to velika greška. Ovde se radi o opasnim materijama koje su pod posebnom uredbom i koje su namenjene, uzeću primer poljoprivrede, znači, za otrove od prve do šeste grupe koji su izuzetno opasni i po okolinu, a posebno se tretira, pošto postoji jedan vremenski period karence koji je postojan. Da bi se znalo kako se to radi... A ja smatram da je moja koleginica odlično predložila, odnosno obrazložila da treba ukinuti Agenciju, pošto se ovde poziva i ministar finansija i Vlada sa odlukom zašto je odbijen amandman... Amandman je odbijen zato što je to regulisano posebnim zakonom, ali se ne obrazlaže šta to nije urađeno kako treba. U amandmanu koji je odbijen se kaže da je Agencija za reciklažu povezana sa svim ostalim nivoima vlasti koji to kontrolišu, a to su vam inspekcije i sve ostalo, a pošto je pod posebnom uredbom, onda vi znate da je to posebno nadgledano. Što se tiče ovog dela, ovde se vidi da je to 20.422.000, što uopšte nije mala svota novca iz budžeta, koji se uzima prevashodno od građana i privrede. Obrazložiću zašto tako mislim, zašto se odnosi na privredu u ovom delu. Ovde se vidi da je 70% izdvojeno za Agenciju za reciklažu i da to odlazi na plate. Ostali deo koji se ovde sagledava, to su vam putovanja, za troškove putovanja 2.200.000, a mene interesuje gde ćemo mi to toliko putovati, ako se zna ... Ja ću uzeti primer grane hemije i nemetala, znači, firme koje se bave proizvodnjom pesticida, insekticida i herbicida, a to su vam otrovi od prve do šeste grupe; ako neko ne zna, to se pakuje u džambo džakove, metalnu burad ili u polietilensku ambalažu. Objasniću vam da se to posle upotrebe nigde ne reciklira, niti, ovo što ste vi napisali ovde - deponuje. Ne može nešto da se deponuje, nije to ni zlato, niti hartija od vrednosti, pa ćete negde deponovati; to može samo da se odlaže ili uništava, a da bi nešto uništili iz ovog dela recikliranja... A tu je još Ministarstvo za zaštitu životne sredine i posebne inspekcije, i onda dolazimo do toga da je 17 miliona otišlo na plate i sve ostale doprinose. Dakle, 2.190.000 za putovanja, a ja ću vam odmah reći, pošto je neuspešno privatizovana "Župa" iz Kruševca, nećete ni imati potrebe da idete tamo i da sagledate njihovu bazu i procesnu hemiju; imate "Zorku" - Šabac, koja je pred kolapsom; moći ćete samo da idete u Zemun, mislim na "Galeniku", to je vodeća firma u oblasti zaštite bilja i neće vam biti veliki troškovi za sve to. Između ostalog, kaže se da su oni bitno povezani sa sistemom i da će se sagledati gde se to deponuje. Ja ću vam reći, da bi moglo ovo da se deponuje, smatram da Vlada treba da razmotri i da da objašnjenja šta je reciklaža i da bi bilo bolje da je usmerila ova sredstva u finansiranje ovih firmi ili jednostavno u centar za reciklažu i da to bude stvarno reciklaža gde će ići taj otpad. Jer, ovako deluje vrlo neozbiljno, a građani i mi ovde ne možemo da sagledamo koje bi to bile tragične posledice da se ovaj otpad koji ste videli da se pojavljuje u nekim pećinama, a po posebnim uredbama može da se reciklira... Ovaj otpad od posebnih materija ne može da se reciklira, gospodo, mora pod posebnim režimom da se negde odvoji ili da se napravi fabrika koja će to uništavati, jer ta fabrika ne postoji u Srbiji. Bolje da se usmere pare na izgradnju fabrike ili na pomoć neuspelim privatizovanim firmama kao što su sada "Župa" i "Zorka" - Šabac, nego što ste dali ovde. Ovde se vidi da ste samo hteli da kadrove svoje stranke dobro udomite i da njima date pare. Hvala.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 5. razdeo 51 amandman je podneo narodni poslanik Veljko Kovačević. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 55 amandman je podneo narodni poslanik Božidar Koprivica. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica.
Poštovani narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog ovog zakona, kao uostalom i desetine poslanika SRS, u nameri da se poboljša ovaj zakonski tekst, ali zaista ne mogu da se ne osvrnem na skandaloznu odluku Zakonodavnog odbora od pre dva dana koja je nezakonita i, kako mi pravnici kažemo, predstavlja apsolutni pravni promašaj. Praktično, oni su preuzeli pravo pune jurisdikcije, iako je nemaju, da raspravljaju o amandmanima u meritumu. Ovde vidim gospodina predsednika Zakonodavnog odbora, i obraćam mu se, kolege smo po struci, advokati. Dakle, vi niste matični odbor Skupštine Republike Srbije i vi kao Zakonodavni odbor (odmah da vam kažem, ja sam bio član tog odbora u prethodnom mandatu) ne možete donositi takve odluke, jer vaš jedini, isključivi zadatak jeste da pratite da li je amandman u skladu sa Ustavom, zakonom i pravnim sistemom zemlje. Da, da naravno bilo je juče, ali sad ću preći na amandman, jer su upravo svi amandmani Srpske radikalne stranke pravno mogući i u skladu su sa pravnim sistemom zemlje. To treba da znate; ako ne znate, naučite makar sad. Zato sam ja u svojstvu inicijatora u ime Srpske radikalne stranke i podneo amandman na Predlog zakona o budžetu Republike Srbije za 2007. godinu, tako što sam predložio da se u članu 5. razdeo 55 funkcija 160 briše. Razdeo 55 funkcija 160, čije sam brisanje amandmanom predložio, odnosi se na Direkciju za restituciju. Mi smo, inače, kao stranka programski protiv jednog ovakvog organa, protiv svih direkcija, a i protiv svih drugih agencija gde se izdvajaju velika sredstva. Za ovu direkciju predviđena su, po mišljenju Srpske radikalne stranke, ogromna sredstva, po svih 12 stavki ekonomske klasifikacije, a odnose se na: plate - u iznosu od 11 miliona dinara, troškove putovanja - u iznosu od 250.000 dinara, usluge po ugovoru - 8.300.000 dinara, mašine i opremu - 1.000.000 dinara, i druge stavke, sve u iznosu od 25.612.000 dinara. Dakle, rashodna strana budžeta, ako usvojite ovaj moj amandman, bila bi rasterećena za ovaj iznos i mogla bi biti usmerena u socijalna davanja. Naravno, to vi nećete, jer za vas je demokratija brojka, nije proces i poštovanje zakona i propisa, kao što bi trebalo da bude. Sa druge strane, mi još nemamo zakon koji reguliše ovu oblast, odnosno nemamo zakon koji reguliše postupak povraćaja ove imovine. To je i drugi razlog zbog kog bi trebalo da usvojite ovaj moj amandman. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 5. razdeo 57 amandman je podneo narodni poslanik Jadranko Vuković. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovim amandmanom predlažem da se član 13. Predloga zakona o budžetu Republike Srbije za 2007. godinu briše, i to iz razloga zakonskopravne i pravno-tehničke prirode, iz razloga funkcionalnosti, institucionalnosti i svrsishodnosti, zatim, zbog narušavanja principa godišnjosti budžeta i principa uravnoteženosti prihoda i rashoda koji su iskazani u Nacionalnom investicionom planu. Naime, predlogom budžeta za 2007. godinu utvrđena su u ekonomskoj klasifikaciji 55 ukupna sredstva u iznosu od 44.381.000.000 dinara, što predstavlja 535 miliona evra. Moramo se složiti da se radi o ogromnim sredstvima. S obzirom da Nacionalni investicioni plan, koji je institucionalno uspostavljen pre godinu i po dana, predstavlja novinu kako u pravnom sistemu tako i ustavnopravnoj regulativi i kao takav bez zakonskog osnova, jer sve ono što je predviđeno članom 2. Zakona o budžetskom sistemu koji je u definicijama pojmova koji su predviđeni Zakonom o budžetskom sistemu nije dovoljna osnova ne samo za podelu sredstava Nacionalnog investicionog plana, nego bez zakonskog osnova ne može se krenuti u distribuciju ovih sredstava. Članom 13. predloga budžeta predviđeno je da će se sredstva Nacionalnog investicionog plana izvršavati u skladu sa odredbama Zakona o javnim nabavkama. Gledajte, u normativnom pravnom sistemu ovo je nepotrebna definicija, zato što ako je zakon donet i ako je važeći, on obavezuje, a ponavljati ga u zakonu o budžetu je krajnje nepotrebno. S druge strane, bez zakona, to je stav SRS, ne možemo krenuti u distribuciju i raspodelu sredstava, ne samo Nacionalnog investicionog plana nego i bilo kog drugog vida finansiranja. Zakon o kome pričam mora da definiše uslove finansiranja, mora da govori o tome o kojim sredstvima se radi, pod kojim uslovima se plasiraju, da li su ta sredstva beskamatna, da li su ona bespovratna ili su povratna, da li je definisana kamata ili nije itd. U budžetu, odnosno predlogu budžeta ne možemo utvrđivati prava na temelju kojih će se rasporediti taj deo sredstava. Pored toga, moramo reći da ovim predlogom budžeta dajemo velika prava ministarstvima zato što nismo utvrdili pravila, a pravila se utvrđuju zakonom kojima će se ta sredstva deliti. Tu su moguće zloupotrebe. Prvu zloupotrebu činio je ministar ekonomije i regionalnog razvoja, ministar Dinkić, kada je otišao u Sombor pet dana nakon izbora Vlade i privatnoj firmi "Kalcedonija", italijanskoj firmi, dodelio sredstva u iznosu od 800.000 evra, za svakog radnika po 2.000 evra; 400 radnika i to je 800.000 evra. Na temelju kog zakona su ta sredstva podeljena? Znači, mediji su preneli informaciju o tome da su ta sredstva podeljena. Pitam vas da li je o tome odlučivala Vlada, jer je uredbom predviđeno da se sredstva Nacionalnog investicionog plana dodeljuju na temelju odluka Vlade. Da li je Vlada o tome odlučivala? Da li jedan ministar može samovoljno otići, obećati i izaći u javnost i dodeliti određena sredstva? Ne sme. U ovom slučaju ministar se osmelio i podelio je ta sredstva, dodelio je privatnoj firmi. To samo govori da je neophodno doneti i usvojiti zakon kojim će se utvrditi kako ciljevi Nacionalnog investicionog plana, tako i obim sredstava, način raspolaganja tim sredstvima i tačno utvrđena procedura načina donošenja odluka. To ste vi učinili na temelju uredbi, inače to je vaša praksa u podeli ovih sredstava. S obzirom na vreme, pet minuta je prošlo, završiću. Znači, zalažem se da se ovaj član briše, da donesete poseban zakon kojim ćete definisati tačne uslove i način podele sredstava iz Nacionalnog investicionog plana. Hvala vam.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč? Izvolite, narodni poslanik Milisav Petronijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja ću, poštujući ovo vreme, vrlo kratko da se izjasnim ne samo o ovom amandmanu, nego i o naredna dva člana, jer član 14. i član 15. takođe govore o Nacionalnom investicionom planu. Želim da se u ime poslanika SPS-a izjasnim, u stvari, o ideji Nacionalnog investicionog plana. Nacionalni investicioni plan je jedna ideja koja kada bi se osmislila do kraja, utvrdila pravila ponašanja, od donošenja preko načina kako će to da se realizuje, jasnih kriterijuma, konačnog izveštavanja, nema toga ko je ne bi podržao. Ko ne bi podržao ideju koja omogućava razvoj, izgradnju, nova radna mesta, zapošljavanje itd? Šta želim da ukažem? Ona je od ideje imala svoj put gde je došla dotle da više u to ljudi ne veruju, i to je već gotovo, priča se samo o idejama. Ja znam da još nije vreme, jer ova vlada, umesto da okuplja, i dalje nastavlja da deli i ljude i stranke i ostalo, ali Nacionalni investicioni plan bi trebalo da bude nešto što treba da okupi sve, što treba da pozove na jedinstvo, na konsenzus, ali da se od početka podrazumeva, od donošenja do realizacije. Nacionalni investicioni plan je uveden prošle godine kroz izmene Zakona o budžetskom sistemu i kroz rebalans budžeta za 2006. godinu. Dakle, tad je propuštena šansa koja je mogla da se nadoknadi sad. Ali, tada kada je donet rebalans budžeta za 2006. godinu bar je Nacionalni investicioni plan veoma precizno bio razložen po svim stavkama gde će, kada i kako da se troši. Rebalans budžeta za 2006. godinu važi za 2006. godinu. Šta se dalje događa? Predlogom budžeta za 2007. godinu koji je ona prethodna vlada, kasnije je postala tehnička, predložila Skupštini, takođe je ostala varijanta da to bude sastavni deo budžeta. To je lošija varijanta nego da se donese zakon o Nacionalnom investicionom planu, što je najbolja varijanta. Ali, opet je precizno zakonom o budžetu, odnosno predlogom, definisala kompletnu proceduru kada je u pitanju Nacionalni investicioni plan i opet je razložila sve stavke po svim oblastima, šta, gde, kako, po opštinama itd. Konačno, sada smo došli do Predloga zakona o budžetu gde nema ništa od toga, osim da treba da se izdvoji 44 milijarde dinara. Dajte to nama, a mi ćemo znati kako time da raspolažemo. I naravno, slede primeri, jedan o kome je govorio moj prethodnik i čitav niz drugih primera iza toga. To se moglo i naslutiti onog momenta kada je gospodin Đilas došao da te stvari uzme u svoje ruke. On je poznat, inače, po tome, tamo gde su finansije tamo on ide, tamo gde se barata parama; onog momenta kada je došao na to mesto, prvo što je sledilo - kakva skupština i drveni bakrači, pare ima da se izdvoje toliko, a mi ćemo da vidimo kako će dalje da se troši. E, vidite, onda Nacionalni investicioni plan nije ono što je bila ideja, ono što je trebalo da bude, već postaje nešto u šta ljudi nemaju poverenja i naravno postaje nešto što omogućuje veoma velike zloupotrebe u trošenju tih sredstava. Zato mislimo da je smislena bila reakcija i intervencija da se zakonom reguliše Nacionalni investicioni plan. Stoga mislim da treba podržavati takvu ideju da se donese zakon o Nacionalnom investicionom planu kojim će se uporediti sva ta pravila, okupiti ljudi oko toga i onda će imati svoj puni smisao. Hvala.
Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman. Da li neko želi reč? Izvolite, narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 14, a da bi i vama i građanima Srbije, bar onima koji gledaju ovaj prenos, bilo jasno najbolje je da pročitam i član i obrazloženje. Član 14: "Izvršavanje obaveza za projekte Nacionalnog investicionog plana, kao i obaveza za projekte koji se finansiraju sredstvima budžeta planiranim kao kapitalni izdatak, može se vršiti i obračunskim oblicima plaćanja (asignacija, cesija, kompenzacija itd)". Drugi stav: "Ministar nadležan za poslove finansija bliže će urediti način izvršavanja izdataka iz stava 1. ovog člana". Moj amandman glasi: "Član 14. briše se". Razlog je vrlo jednostavan. Prvo, ministar je državni činovnik, a ministarstvo je institucija, Vlada je institucija i ako je već trebalo, trebalo je napisati "Ministarstvo nadležno za poslove finansija bliže će urediti način izvršenja". Tim pre što je ministar iz ovog ministarstva čovek koji je prodajući maglu u Srbiji samo u prošloj godini zaradio šest miliona evra sa dve fantomske firme, odnosno pet milijardi dinara. Radi se o čoveku koji je kroz Narodnu kancelariju, tu preko puta, proturio silne pare i podelio silna obećanja, a građani Srbije koji su imali tu nesreću da dođu u Narodnu kancelariju nisu dobili ništa osim - videćemo, razmotrićemo. On je, otprilike preko puta B92, napravio velelepnu poslovnu zgradu. Danas smo takvom čoveku, koji se dokazao tako što je ... Televizijske sekunde niste mogli da kupite za reklamu na RTS-u ili kod ovih televizija, sve je moralo da ide preko Đilasove dve firme. Dobio sam obrazloženje od Zakonodavnog odbora da mi je amandman pravno moguć. Pazi, bogati, ko je još do sada napisao da amandman nije pravno moguć. Ali, obrazloženje zašto mi se amandman odbija je vrlo interesantno: "Amandman se odbija iz razloga što je članom 14. predviđeno da se izvršavanje obaveza za projekte Nacionalnog investicionog plana, kao i obaveze za projekte koji se finansiraju sredstvima budžeta planiranim kao kapitalni izdatak, može vršiti i obračunskim oblicima plaćanja, što će bliže urediti ministar". Upravo to jeste problem, nije problem kako će se plaćati, nego ko će uređivati bliže. Dali ste kozi da čuva kupus. Molim vas, gospodo, upravo ova vlada kada se pogleda, bar za polovinu njih ima jedno 150 godina teške tamnice. Vi ste kriminalno delo kroz Pravilnik uredili, kaže – o visini posebne naknade ostvarene zaključenjem ugovora o prodaji kapitala, odnosno državne imovine... Sećate li se kako je Bubalo pozeleneo kad "Kuprom" ne kupi Bor. Znate zbog čega? Zbog ovih 5% provizije. To jeste suština. Dame i gospodo narodni poslanici, član 14. treba brisati, jer nije u Predlogu zakona urađeno onako kako je trebalo. Uostalom, čitav predlog budžeta je skupljen s koca i konopca. Zato smatram da treba usvojiti amandman i član 14. brisati.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Vlada Republike Srbije nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Milovan Radovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 15. Predloga zakona o budžetu Republike Srbije za 2007. godinu, kojim se predviđa brisanje člana 15. Već su vam poslanici poslaničke grupe SRS u prethodnim izlaganjima dosta iscrpno obrazložili zašto SRS smatra da ne treba u budžetu Republike Srbije da bude predviđen termin, ideja, institucija Nacionalnog investicionog plana. Znate da se Nacionalni investicioni plan kao ideja pojavio prošle godine, i to vaninstitucionalno, u glavama i u određenim predviđanjima trošenja sredstava tadašnje Vlade Republike Srbije. Konkretno, ministar koji je zadužen za sprovođenje Nacionalnog investicionog plana, gospodin Mlađan Dinkić, pre nego što je ugrađen u određene delove teksta Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu, trošio je taj novac i pri tome je dosta zloupotrebe vršeno od strane članova Vlade, a pre svega njega kao ministra u toj vladi. Postavlja se pitanje kada ćemo imati vladu i članove vlade u koju ćemo imati poverenje po pitanju trošenja velikih sredstava narodnih para, odnosno budžeta Republike Srbije? Vremenom, ta ideja je postala institucionalizovana, tako da su sada u zakonu o budžetu Republike Srbije za 2007. godinu predviđene konkretnije odredbe o načinu primene Nacionalnog investicionog plana. Po članu 15, konkretno, predviđeno je u suštini, da ne bih čitao član 15. Predloga zakona, da se nalog za izvršenje ukupnih izdataka za realizaciju Nacionalnog investicionog plana poveri funkcioneru koji se brine o projektu Nacionalnog investicionog plana, kao i nadležnom ministru koji vodi Nacionalni investicioni plan, u konkretnom slučaju gospodinu Draganu Đilasu iz Demokratske stranke, ministru bez portfelja koji je zadužen za Nacionalni investicioni plan. Ja lično, kao poslanik SRS, a znam pouzdano i svi poslanici Srpske radikalne stranke, imajući u vidu određena ponašanja gospodina Dragana Đilasa iz Demokratske stranke (a znam da će poslanici Demokratske stranke negodovati i neće prihvatiti ovo obrazloženje, neće im se svideti), upravo zbog zloupotrebe kod preuzimanja prava prenosa svetskog fudbalskog prvenstva 2006. godine iz Nemačke, kada je BK platila prenos 3 miliona i 100 hiljada evra, znate dobro šta se desilo sa BK televizijom, platila je 2 miliona i 800 hiljada evra; za taj iznos su predviđena i prava prenosa i za Makedoniju, Kosovo i Metohiju i za Crnu Goru, otprilike, polovina tog ukupnog iznosa od 2 miliona i 800 hiljada evra. Naime, firma gospodina Dragana Đilasa je otkupila pravo prenosa od BK televizije i prodala ga Radio-televiziji Srbije; kako vi kažete - informativnom servisu građana Srbije, a to je jednostavno bio informativni servis tada Vlade Srbije, a sada konkretno Vojislava Koštunice i Borisa Tadića. Prodali su Radio-televiziji Srbije pravo prenosa za tri miliona i 100 hiljada evra i oštetili državu za priličan iznos novca; predviđa se da je to bilo oko dva miliona evra. Usput, određene banke, konkretno Meridijan banka i jedna pivara iz Novog Sada platili su posredniku u preuzimanju prava reklame u toku Svetskog prvenstva u fudbalu, ukupno dva miliona i 500 hiljada evra firmi Dragana Đilasa, "Dajrekt mediji", za reklamiranje u toku trajanja Svetskog prvenstva u fudbalu. Data sredstva dugo vremena nisu bila uplaćena. Kasnije, nemam podatak da li jesu, pretpostavljam da nisu. Zbog toga mi poslanici Srpske radikalne stranke smatramo da je potrebno da se glasa za ovaj amandman i da se ova materija konkretno uredi posebnim zakonom, kada su u pitanju veliki iznosi sredstava.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada Republike Srbije nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Vlada Republike Srbije nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada Republike Srbije nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Ognjen Mihajlović. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Vlada Republike Srbije nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Nebojša Stefanović. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Vlada Republike Srbije nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Saša Valjarević. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada Republike Srbije nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Nikolić-Vukajlović. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Vlada Republike Srbije nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vidoje Jovanović.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, javio sam se da podržim amandman narodnog poslanika Vesne Nikolić-Vukajlović na član 22. Predloga zakona o budžetu Republike Srbije, a isto tako i amandman koji ide odmah iza ovoga, a odnosi se takođe na član 22, podneli su ga narodni poslanici Socijalističke partije Srbije dr Ninoslav Dimitrijević i Miletić Mihajlović. Radi se o sledećem. Zakonodavni odbor se ovde nije jasno izjasnio da li je pravno moguć ili nije moguć ovaj amandman, s jedne strane, a Vlada obrazlaže ograničenje sredstava za platu zaposlenih koji se finansiraju iz budžeta lokalne vlasti, u skladu sa Zakonom o budžetskom sistemu, kojim se predviđa da se vrši konsolidacija između različitih nivoa vlasti, odnosno da je opšti bilans sastavni deo memoranduma o budžetu za budžetsku godinu u okviru koje se finansiraju ukupna primanja i izdaci Republike i lokalne vlasti. Šta želim time da kažem? Gospodine ministre, ovde se zarade vezuju za septembar 2006. godine. Isto tako, prethodna vlada je to činila kada je bio u pitanju Predlog budžeta za 2006. godinu. Polazna osnova je bila takođe septembar 2005. godine. U međuvremenu, mi sada imamo jednu sasvim novu situaciju i da li je moguće to da se razreši? Vlada je donela osnovice od septembra 2006. godine pa do aprila 2007. godine, rast zarada je za 12,73%. Vi ste u Predlogu zakona u članu 22. planirali povećanje za 10%. U međuvremenu su donete dve uredbe, polazeći od sindikata obrazovanja i zdravstva, i promenjeni su koeficijenti za primanja radnika koji su zaposleni u dečijim vrtićima i bibliotekama. Postavlja se sada jedno racionalno pitanje - ako ste doneli uredbu o povećanju koeficijenata za ove radnike, a oni se finansiraju iz budžeta, da li je moguće da izvršimo mi sada promenu na pozicijama koje se odnose na biblioteku, odnosno dečiji vrtić? Istovremeno, Vlada se izjasnila o tome i govori da su pojedine lokalne sredine narušile rashode kada su u pitanju plate i iz tih razloga su pribegle ograničavanju plata i vezale za septembar 2006. godine. Postavlja se pitanje da li je obrazloženje Vlade realno. Ona govori da nije narušila samostalnost lokalne uprave u donošenju budžeta. Lično mislim da jeste narušila samostalnost, iz razloga što je svojim prethodnim uredbama jednostavno dala nama mogućnost povećanja tih plata, a istovremeno obavezu da povećamo koeficijente u ustanovama dečije zaštite i u bibliotekama. Sadašnjim predlogom zakona mi imamo moguće povećanje od 10%. Trenutna situacija je takva, a ovde vidim mnogo poslanika i treba svi da se zapitaju šta ćemo mi imati u lokalnim sredinama, jer moramo vratiti plate zaposlenima u dečijim vrtićima ili biblioteci ili nećemo imati masu sredstava od 12 plata u tekućoj 2007. godini. Zato ja u principu i podržavam ovaj amandman da se član 22. briše, ili sledeći amandman koji se odnosi na to da procenat od 10% bude zamenjen procentom od 17%, što će ublažiti eventualno posledice koje bismo imali u lokalnoj sredini. Kada je u pitanju samostalnost lokalne uprave u donošenju budžeta, ona je ugrožena ovim članom 22. Predloga zakona o budžetu. Zašto to kažem? Mi nemamo mogućnost prijema radnika. Vezani smo za onaj broj radnika koji smo imali u septembru 2006, odnosno 2005. godine. Ako je Vlada primetila da pojedine lokalne uprave krše troškove što se tiče plata, ona preko svog sektora za budžet u ministarstvu može da izvrši kontrolu i da takve lokalne uprave kazni, a ne da budu kažnjene one lokalne uprave koje su se ponašale u skladu sa preporukama i memorandumom Vlade. Ovde navodim još primera. Kada je u pitanju zaposlenost, naša samostalnost je ugrožena i iz praktičnog razloga, evo, ovaj predlog republičkog budžeta – povećanje radnika u kabinetu predsednika Republike u odnosu na 2000. godinu, imao je 39, sada ih ima 103; Ministarstvo za rad i socijalna pitanja 2000. godine 352, a sada 558; Ministarstvo za prosvetu 2000. godine - 397, a sada 502; Ministarstvo zdravlja 334, sada 433; Ministarstvo finansija 2000. godine 121, sada 284. Znači, Vlada i resorna ministarstva mogu da imaju slobodu, a lokalne uprave ne mogu. Moram da istaknem da su lokalne uprave u Srbiji bile sredine koje su doprinosile stabilnosti Srbije. U principu, u najvećem broju slučajeva one su donele budžet u decembru mesecu i funkcionisale na odgovarajući način, a sada se gone da se vraćaju na septembar 2006. godine kada je u pitanju projekat budžeta. Zamolio bih vas, gospodine ministre, ako je moguće, da ovo ispravite, jer mi ćemo imati sigurno problema ako ne u svim, onda u najvećem broju opština. Zato bi dobro bilo da se procenat od 10 zameni sa 17 ili da se ovaj član briše. Ili, da u ovom članu dodamo jedan stav koji će se odnositi na to da one sredine koje imaju za tim potrebu mogu da se obrate sa jasnim razlozima i predlogom ministarstvu da im se odobri da ta sredstva mogu da ostanu onako kako su planirana u budžetu.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Izvolite.
Upravo cilj ovog amandmana jeste da se omogući radnicima opštinske uprave i javnim preduzećima u opštinama da ostvare svoja primanja...
Izvinjavam se, vi se javljate po vašem amandmanu. Sačekajte samo sekund. Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ninoslav Dimitrijević i Miletić Mihajlović. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada Republike Srbije nije usvojila amandman. Izvolite, imate reč.
Suština ovog amandmana jeste upravo da se omogući radnicima opštinske uprave i radnicima javnih preduzeća opštine, koje se inače finansiraju iz budžeta lokalne samouprave, da mogu da ostvare svoja planirana primanja za 2007. godinu. Mi ovde imamo jedan primer da praktično uredba dozvoljava da se povećaju plate, da se povećaju koeficijenti i osnovice za platu, a s druge strane da zakon to onemogući i da onemogući da ti ljudi prime platu po tim novim koeficijentima. Pitanje je i pod uslovom da se broj radnika i ne poveća, odnosno mnoge lokalne samouprave su smanjile broj radnika u lokalnoj samoupravi po uputstvu Vlade Republike Srbije. Konkretno, lokalna samouprava u Negotinu je umesto planiranih 10% smanjila za 20% broj radnika u lokalnoj samoupravi. Međutim, sada taj smanjeni broj radnika po novom zakonu, a po prethodnoj uredbi, iako ima povećan obim posla, ne može da ostvari svoje planirane lične dohotke. Ovo je još jedan dokaz da se Vlada još uvek bavi sama sobom, jer je praktično zaboravila da postoje lokalne samouprave, više ne obraća pažnju na interese građana lokalne samouprave. Kako tumačiti pojavu da je Vlada po novom Zakonu o energetici u lokalnim samoupravama ukinula Fond rente Đerdapa, praktično fond koji je služio da obešteti lokalne samouprave koje su pretrpele štetu prilikom izgradnje "Đerdapa 2". Fond rente je bio među značajnim stavkama u budžetu lokalnih samouprava. Pogotovo ako se setimo da je lokalna samouprava u Negotinu prošle godine imala strašne poplave, pa bi taj novčani iznos iz Fonda rente bio dobrodošao za sanaciju ovih nanetih šteta. Kako bi se inače mogla tumačiti ova pojava da uprava dozvoljava, a zakon joj onemogućava? Ili je Vlada površno donela zakon ili se radi o prećutnim signalima da lokalna samouprava još mora smanjiti broj radnika i da ovo uputstvo Vlade za smanjenje radnika nije dovoljno, nego da se planira još veće smanjenje radnika u lokalnoj samoupravi. Podsećam vas da će to izazvati strašne socijalne probleme, jer u lokalnim samoupravama u uslovima kakvi su danas, gde privreda ne radi, gde poljoprivrednici jedva preživljavaju, gde mogu jedino da uplate poreze i doprinose, gde se postavlja pitanje da li mogu uplatiti i poreze za penzijsko i invalidsko osiguranje i zdravstveno osiguranje, gde se privatno preduzetništvo takođe gasi, mogu vam reći da su to radnici koji su jedini u familiji, porodici, koji ostvaruju svoje pravo na rad. Šta nas čeka u lokalnim samoupravama? Čeka nas još veći gubitak posla, čekaju nas nove privatizacije, čekaju nas novi stečaji. Praktično, vlada pravi socijalne slučajeve koji su prepušteni nekoj lokalnoj samoupravi na rešavanje. Ako govorimo o platama u lokalnoj samoupravi, da li vaspitačica sa 27 hiljada mesečno može da radi svoj posao kvalitetno, sa voljom, da ima puno strpljenja prema deci koju čuva? Da li fakultetski obrazovan čovek, pripravnik u lokalnoj samoupravi, može da ima 25 hiljada dinara mesečno? Molim vas, to su stvari o kojima Vlada, država treba da razmisli. Što se tiče mladih, pitamo se zašto ne zasnivaju svoje porodice. Upravo zato što nema ekonomskih mogućnosti da se zasnuje porodica. Posle se pitamo zašto je natalitet tako mali. Što se tiče nataliteta, podsećam vas da u ovom trenutku u Srbiji ima oko 200 hiljada sterilnih brakova, koji čekaju na asistiranu oplodnju, kako bi se u narodu reklo - veštačka oplodnja. Država trenutno iz svog budžeta može da izdvoji novčana sredstva svega za oko hiljadu oplodnji godišnje. Ako se uzme u obzir da svaka asistirana oplodnja ne daje jedan embrion, da je bezuspešna, da je u proseku potrebno dva do tri puta da se to uradi, trend rešavanja 200 hiljada sterilnih brakova u Srbiji će se rešiti za više od 200 godina, po ovoj dinamici rešavanja ovih problema. Ako bi se išlo privatno, to bi koštalo nekoliko hiljada evra, što je nedostupno za običnu porodicu, za običnog građanina, koji ne zna kako će platiti lek, da li će dobiti lek na recept. Moram da vam kažem, po predviđenom budžetu za zdravstvo postavlja se veliko pitanje pozitivne i negativne liste lekova. Ja predviđam da će se mnogi lekovi sa pozitivne liste plaćati sa većom participacijom, ili da će mnogi od njih prelaziti na negativnu listu ili ih veštački neće biti u državi. Molim vas, gospodine predsedniče, da umirite gospodu narodne poslanike. (Predsednik: Molim vas za još malo strpljenja da se saslušamo. Izvolite, nastavite) Šta reći, pored ovih banalnih problema u zdravstvu, šta će se desiti sa složenim zdravstvenim procesom koji se u primarnom zdravstvu sve više razbuktava. Molim vas, postavlja se jedno etičko pitanje. Danas ono što je država uradila, Vlada, u domenu plata u lokalnim samoupravama, imamo još jedan primer, a uredba onemogućava... Naime, po novom Zakonu o zdravstvenoj zaštiti svi pacijenti imaju pravo na lečenje, svi pacijenti imaju pravo da odu kod lekara, da obave pregled, da uzmu lek. Ali, po uredbama koje je država uredila, sve ovo im je onemogućeno. Ja ću vam to pokazati na prostom primeru. Da bi danas bolestan čovek došao do specijaliste, na primer do urologa, on mora da ode do svog izabranog lekara, da se javi svom izabranom lekaru, da u redu čeka nekoliko sati, pod uslovom da izabranog lekara nađe, da izabrani lekar nije na godišnjem odmoru ili na slobodnim danima. To je dvostruko nezadovoljstvo, jer pacijent čeka nekoliko sati a izabrani lekar se znoji celog dana da bi postigao normu. Zatim on dobije uput da ode kod specijaliste, dođe kog njega, biva pregledan od strane specijaliste. Da bih mogao da ga izlečim dajem mu uput za laboratoriju, dajem mu uput za ultrazvuk. Nekada sam imao pravo da napišem sve te upute. Danas tog prava više nemam. Pacijent se sa mojim izveštajem ponovo vraća svom izabranom lekaru. To se ne može ostvariti u istom danu. To se može ostvariti tek sutradan, jer on čeka u redu, podsećam vas, i kod mene i kod svog izabranog lekara. Tek tada izabrani lekar njemu ponovo piše upute - za laboratoriju, za ultrazvuk, za rendgen. Da bi otišao u laboratoriju potrebno je dva do tri dana da zakaže. Da bi obavio ultrazvučni pregled, potrebno je nekoliko nedelja da dođe do ultrazvučnog pregleda. Da obavi druge pomoćne dijagnostičke metode, za sve to vreme, da bi ponovo pokazao svom lekaru specijalisti, kome uput ističe za mesec dana, on mora ponovo da ide po taj uput. (Predsednik: Molim vas, gospodine Dimitrijeviću, samo sekund. Dame i gospodo narodni poslanici, stvarno nema smisla. Svi razgovarate međusobno, strašna je buka. Hajde da se saslušamo, ostalo je još samo nekoliko amandmana da završimo današnji rad. Molim vas.) Gospoda narodni poslanici nisu bolesni, ali će se razboleti, ne daj Bože, jednog dana, pa će ih interesovati kakav će biti zdravstveni proces kada oni budu došli na red kod lekara. Ali, ja znam da će oni imati privilegije i da neće čekati u redovima kao što čekaju obični pacijenti. Ali, ja ih podsećam da se danas za ultrazvuk čeka u Negotinu, u manjim mestima po nekoliko nedelja, a vaši Beograđani, vaši sugrađani čekaju po nekoliko meseci da dođu na red do laboratorije, do ultrazvuka i do drugih dijagnostičkih metoda. Zato vas molim da pažljivo saslušate, gospodo narodni poslanici, jer se radi o našim građanima i u Beogradu, i u Negotinu,Zaječaru i u drugim gradovima. Ovo su upravo one anomalije u zdravstvu koje su prisutne u celoj Srbiji poslednjih par godina. Po ovome se može videti koliko ova vlada vodi računa o zdravstvu, koliko ova vlada poklanja pažnje obolelom čoveku, pacijentu. Podsećam vas da problem nije u lekarima, u zdravstvenim radnicima, niti u pacijentima, nego u novcu koji se odvoji za budžet zdravstva iz celokupnog budžeta Republike Srbije. Za kraj, samo želim da vas podsetim da je nekada, u moje vreme, kada sam bio lekar opšte prakse, svako od pacijenata mogao da dođe i da kaže da jednom godišnje hoće da proveri krvnu sliku, da jednom godišnje hoće da proveri svoje zdravstveno stanje. Gospodo narodni poslanici, a građani to odlično znaju, sada toga više nema; sada i bolestan čovek teško može da ostvari svoje pravo na lečenje u tako složenom zdravstvenom procesu. Znate li šta se desi? Desi se da čovek praktično odustane od čekanja. Da li će bolestan čovek čekati na ultrazvučni pregled mesec dana? Da li će čekati na laboratorijske rezultate nedelju dana? Neće, gospodo, nego će se pozajmiti, otići u privatnu ordinaciju i tamo uraditi sve što mu treba. [[Aplauz.]] Hvala lepo. Sve ovo što sam rekao je istina i to se odražava na građane Republike Srbije. Znam da ste nestrpljivi, uskoro ću završiti, nije problem, ali mi je drago da sam ipak uspeo da privučem pažnju narodnih poslanika koji se bave problemima svog naroda, pa i problemima bolesnih građana Republike Srbije. Samo za kraj bih rekao da smo nekada bili država koja je imala najbolje uređeno socijalno i zdravstveno osiguranje, ali nažalost, to danas više nismo. Danas u ovoj državi sve više građana Republike Srbije ne može da ostvari svoje pravo na zdravstveno osiguranje.
Hvala puno. Da li još neko želi reč o amandmanu? (Ne.) Na član 23. amandman je podnela narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Izvolite.
Poštovani građani Srbije, poštovane kolege... Rečima "poštovane kolege" obraćam se onima koji su od petka od 16 časova, kada je predlog budžeta donet u Skupštinu i dat nama na uvid, imali strpljenja da ga čitaju, da ulažu amandmane, poslanicima koji ovde nekoliko dana o tome raspravljaju vrlo strpljivo, bez osećaja za umor, sa osećajem za odgovornost, jer je reč o budžetu vrednom osam milijardi evra, žele da okončaju raspravu na način kako to dolikuje narodnim predstavnicima, narodnim poslanicima. Molim za još nekoliko minuta pažnje one koji se neće radovati posle informacije koju ću izneti, većinu onih koji su otišli da gledaju utakmicu, da se odmore, popiju po neku i da ovde dođu i uz nered pokušaju da završe raspravu o budžetu glasanjem koje će svima nama, ne verujem, doneti mnogo dobra. Mene nećete dekoncentrisati, ali ja vas želim da upozorim i verujte mi, šest godina čekam ovaj trenutak. Šest godina čekam trenutak da dokažem koliko je teška odluka koju ste 2001. godine doneli usvajajući međunarodni sporazum donacija o starateljskom fondu. Od tada obećanih šest milijardi dolara dobili ste donaciju od šest miliona evra, za koju ne mogu da tvrdim da je donacija, jer u budžetu, a to je tema rasprave, piše da se za tu namenu, za reformu bankarskog sistema i podršku privatnom sektoru, vraća kredit. Ne znam kada ste ga uzeli, pod kojim uslovima i sumnjam da je ono što ste rekli da je donacija u stvari kredit. Poenta amandmana koji sam podnela i koji će ujedno biti definicija vladavine DOS-a, a koju ja zovem provizija kao način života, svima će postati jasna, neće ostati nijedna nedoumica. U članu 23. ovog budžeta, koji je, ponavljam neupućenima, samo rasporedni zakon, a ne onaj koji ustanovljava prava, napisali ste kako će se trošiti jedan deo sredstava od privatizacije. Ja sam amandmanom zatražila da nam se dostavi, prvo vama, ministre finansija, a onda i nadležnim odborima Skupštine i za privatizaciju i za finansije, izveštaj o sredstvima ostvarenim od prodaje kapitala u postupku privatizacije. Ako neko misli da takav izveštaj postoji, varate se, jer tražim izveštaj pre isplate provizije u visini od 5% od ugovorene cene određene ovde pominjanim pravilnikom, koja se ostvaruje zaključenjem ugovora, Pravilnikom kojim je gospodin Bubalo 2005. godine precizirao visinu provizije od 5%, ali je ona ustanovljena 2001. godine; znači, naplaćivana, jer je ustanovljena, sve vreme, ali je samo ozvaničena Pravilnikom 2005. godine. Strana 49 međunarodnog ugovora, "Službeni list", broj 8, donet u Saveznoj skupštini u septembru a odštampan 24.10, da se što kasnije vidi, piše – naknada za uspeh u postupku privatizacije, ukoliko se takav uspeh postigne, biće isplaćena iz sredstava ostvarenih prodajom preduzeća i neće biti finansirana iz donacija. U ovom Službenom listu - međunarodni ugovori, propisan je, znaju ovde mnogi, čitav postupak privatizacije, koji je tek kasnije ozvaničen zakonom, i svi organi koji će je sprovoditi. Zakonom o privatizaciji, članom 41. precizno je regulisano da ugovorena cena, gospodine Vlahoviću, za postupak privatizacije podrazumeva kada se odbiju troškovi, znači, posle izmirivanja troškova prodaje u postupku privatizacije, a ti troškovi su troškovi za angažovanje finansijskih i pravnih savetnika, naknade za javne pozive, čitam drugi stav člana 41b; znači, po odbitku troškova koji su nužni i neophodni sredstva se uplaćuju Agenciji za privatizaciju, a u budžet, gospodine ministre, dobijate sredstva kada se izmiri i posebna naknada koja je Pravilnikom određena u visini od 5%. Zakonito, nema šta. Pitam ja, drage moje kolege, da li će se tako lako preći preko obrazloženja koje neko ovde kaže. Nego šta, ako uzmete vaše mobilne telefone ili papir i olovku i izračunate: 3,2 milijarde onog što zovu direktne investicije od prodaje kapitala, odnosno od privatizacije, 3,2 milijarde pa puta 5%, 160 miliona evra nije ušlo u budžet i o tome niko nema izveštaj. Ja tražim taj izveštaj za ministra finansija i za odbore. Zašto tražim baš za ovog ministra i zašto mi je to zadovoljstvo? Gospodine Cvetkoviću, 19. novembra 2003. godine dali ste intervju u kojem ste rekli - u 2003. godini smo prihodovali 1,3 milijarde od privatizacije kroz prodaju. Tada je tih 5% bilo 60 miliona evra ili 4 milijarde 860 hiljada dinara. U 2003. godini procenat i provizija, ustanovljena, nema zabune, 2000. godine kao obaveza, primenjuje se sve vreme i problem je što taj novac ne ulazi u budžet Srbije, i koliki je taj novac. Ovo nije insinuacija, ovo je računica. Dakle, 3,2 milijarde puta 5% je 160 miliona evra, 12 milijardi i 960 miliona dinara po kursu evra 81, ponavljam, 12 milijardi i 960 miliona dinara. Toliko, drage kolege, iznosi otprilike budžetski deficit, ali je zbir onoga što kažete uspeh ove godine, ono što odvajate za izbegla i raseljena lica, za sportske stipendije, Fond za mlade talente, studentski standard, učenički standard, i socijalna zaštita u budžetu Republike Srbije za 2007. godinu iznosi toliko. Znači, da se niste, a sada dolazi ključ priče, zadužili prema svojim mentorima 2000. godine i da niste u Saveznoj skupštini usvojili ovakav ugovor, a tražili su da ga usvojite u Saveznoj skupštini, ne što su poštovali taj dom, nego što su znali da će vas jedino tako obavezati da ga poštujete, i što ste ga vi preuzeli kao praksu, jer je bila mnogo fina, jer je omogućavala npr. firmi "Citadela", u kojoj je radila izvesna gospođica čije ime ne želim da pominjem, ali je izabrana od strane Božidara Đelića... I mnogi sadašnji članovi Vlade, i neki koji to više nisu, a vaše stranačke kolege su, gospodine Cvetkoviću, iznosili su ozbiljne primedbe što je do kraja 2003. godine ta firma, bilo posredno kao podizvođač "Morgan Stenli" firme, bilo direktno, dobijala najveći deo poslova u ovoj oblasti; dok Božidara Đelića nije prošla ljubav, pa odlučio da sam otvori firmu "Altis" i da te poslove radi ili direktno ili preko "Rotšilda" (je l tako, gospodine Vlahoviću, možda je tu nešto zakačio i "Eki investment"), da li preko KPMG-a. Kad budemo, drage kolege, dragi građani, videli izveštaj ko je na spisku onih koji su bili ne privatizacioni savetnici, ne govorim o njima, oni su regularni, moraju da pripreme posao, ne govorim o nezakonitim provizijama, ne govorim o Kolesaru, neotkrivenima, govorim o naknadi za uspeh u procesu privatizacije koji je ono što je bio zahtev donatora da im se nazovipoklon vrati u zemlju donatora, to sam objasnila prošli put, da je od šest miliona vraćeno četiri miliona i 830, ko je dobio te pare, ko je na spisku, ko su najčešći prijatelji nekih ovde od nas? Zašto su tako visoke provizije ako ste danas u pripremi procesa privatizacije NIS-a definisali proviziju od svega 3%? Zašto je ova stalna pet, u vreme kad pričamo o platama, o socijalnim davanjima, o zemlji u tranziciji itd? Gospodine Vlahoviću, vi ste tu vrlo interesantni kao učesnik, lepa fotografija. Pre nego vam pokažem sa sajta Vlade Srbije, info, Vlada Republike Srbije, ponavljam, ja prijatelje u BIA nemam, nemam tajne izvore, jedini izvori su vaši podaci, zakoni, službeni listovi i glasnici. Samo pažljivo čitam, onako kako to rade srpski radikali. Ono što želim ovde da pomenem, novinari su vas upozoravali, drage kolege, u trenutku kada su vam pregovori sa Londonskim klubom trajali dugo, a Londonski klub, opet ću podsetiti, čine poverioci banaka od kojih je najveća "Kredi agrikol", koja je ovde kod nas poznata po tome što je kupila "Meridijan banku"... Malo mi ne priliči, ja sam dama, ali je taj posao posvađao dobre prijatelje Božu Đelića i gospodina Vlahovića. Zašto je taj posao zanimljiv? Zanimljiv je zato što je u Londonskom klubu "Kredi agrikol" najveći poverilac za taj dug ove zemlje. Kažu da je do tog duga došla pre nego što je Boža Đelić bio ministar finansija, ne znam. Kažu da nema sa tim ništa ni gospodin Pitić. To je druga po redu, "Sosijete ženeral banka", koja je poverilac tog našeg duga. Ali, novinari su vas upozoravali, citiram, da je došlo vreme da država pojedinim bankama iz Londonskog kluba pokaže zube, umesto što ih angažuje u procesima privatizacije, nagrađujući ih vrlo visokim provizijama. Za šta ste im davali proviziju? Gospodine Vlahoviću, vi i ja smo stari znanci iz Vlade Republike Srbije. Za ono što je "Službeni list" objavio u septembru 2001. godine, 28. ... (Predsedavajući: Imate još minut, gospođo Jorgovanka.) Gospodin Vlahović se 7. septembra već hvalio objavljenim oglasom, i zamislite za šta - za pripremu procesa privatizacije tri cementare. Vi i ja, kao stari znanci, znamo da je prethodna vlada potpuno pripremila proces privatizacije tih cementara i da tu nije bilo nikakvih troškova, a vi ste samo za taj deo posla angažovali ... Molim za pažnju! Izabrali ste za finansijskog konsultanta HSBC banku i austrijsku kompaniju CMS iz Austrije; uveli ste austrijske konsultante do danas spornih koncesija do navodnog ulaska samo "Lafarža" u BFC, a uveo je tada već "Alpinu"; ja tek danas govorim o tome, da ne uđem u sukob interesa jer sam to znala kao ministar, ja to danas prvi put govorim o tome, što će reći da ste uveli provizije kao princip života. Pričate o pravima građana, pričate o borbi za bolji život, a zanima vas da zadovoljite firme svojih mentora, prijatelja i ispuštate... Ja ovim amandmanom hoću da vas nateram da izmenite Zakon o privatizaciji, da ne plaćate 5% i da ne izražavate lažnu brigu za dobrobit građana dok se ovako rasipa novac svih nas. To je ono što SRS ima da kaže u prilog protivljenja ovakvom budžetu i da još jednom jasno kaže – dok se budžet donosi u interesu Vlade i njenih prijatelja koji rentiraju prijateljstva i usluge, a protiv građana Srbije ili nedovoljno u interesu građana Srbije, mi ćemo biti protiv.
Hvala. U ime SPS-a, narodni poslanik dr Bojan Milovanović, pa potom narodni poslanik Aleksandar Vlahović.
Uvaženo predsedništvo, kolege poslanici, gospodine ministre, izgleda da je ovaj 23. član izazvao malo više pažnje. Ja sam pažljivo slušao i pokušaću da pojasnim zašto sam se javio jer smatram da se kroz ovaj član 23. može sagledati čitava situacija što se tiče procesa privatizacije u lokalnim sredinama, pogotovo u onim malim i nerazvijenim. Ovo što je koleginica Tabaković govorila ja bih najkraće objasnio kao jedan proces, jednu želju i jedan zahtev upućen ka ministarstvu da se ono što u novije vreme zovemo transparentno prikaže i usmereno je u pravcu Ministarstva finansija. Obrazloženje za odbijanje amandmana upućuje na to da se ovakvi izveštaji vezani za proviziju od 5% upućuju resornom ministarstvu za privatizaciju koje izveštava odbore. Malo ću se time pozabaviti, mislim da je vrlo zanimljiva tema, ako budete imali malo strpljenja, ja ću požuriti, radi se o članu 61. Zakona o privatizaciji, koji upravo određuje raspodelu sredstava ostvarenih privatizacijom. Taj famozni član 61. je upravo ono što u svakom pogledu oslikava želju sadašnje vlade da se tobože pozabavi ravnomernim razvojem ovih nerazvijenih i malih opština. S obzirom na to da dolazim iz Raške, ja ću podsetiti da je Raška, nažalost, možda opština sa najvećim potencijalom u ovom momentu u Srbiji, ali još uvek u statusu nerazvijene opštine. Dakle, 10% sredstava, kako ovaj član kaže, upućuje se u republički fond za penziono i invalidsko osiguranje; 50% sredstava za restrukturiranje privrede i uticaj na razvoj privrede; 5% sredstava naknada za nacionalizovanu imovinu, i ono što je za lokalne samouprave najvažnije, to je 5% sredstava za razvoj infrastrukture lokalne samouprave prema sedištu subjekta privatizacije. Zašto sam, kolege poslanici, ovo govorio? Zato što je krajnji epilog svih malih sredina, pozabaviću se Raškom, taj da smo mi u procesu privatizacije dobili nula sredstava. Eto, da budem precizan, možda nije čista nula, ali ti finansijski efekti iskazani u opštini Raška su tako mali i beznačajni da sam ih označio kao nula. Šta to znači? Subjekti privatizacije po mestu sedišta konkretno za Rašku znače sledeću sliku i priliku - "Geneks", "Putnik", "Lola sistem", "Zastava", sami znate gde su sedišta tih privrednih subjekata. U procesu privatizacije dogodila se ona najstrašnija situacija po te male sredine da je čak i tih beznačajnih 5% odlazilo u razvoj infrastrukture možda mnogo razvijenijih opština. Socijalistička partija Srbije će sigurno u budućem periodu podneti zahtev za izmenu Zakona o privatizaciji, gde će pokušati da ublaži tragične posledice svih ovih događanja proteklih par godina, pa će predložiti izmenu Zakona gde će - po mestu sedišta subjekta, zameniti jednom definicijom - po mestu obavljanja delatnosti. Nadamo se da ćemo kroz ovu izmenu Zakona o privatizaciji uspeti bar malo da sprečimo onaj katastrofalni učinak. Napomenuću samo da se danas, čitamo u novinama, priprema i privatizacija "Geneksa". Ministar za ekonomiju i regionalni razvoj je najavio da će ta privatizacija ići po jednom specifičnom modelu koji kaže da će se prvo privatizovati neopterećena imovina, a nakon toga iz onog drugog dela (ne znam šta je to drugi deo) finansiraće se po zahtevima poverioca. Nisam ekonomista, lekar sam, pa mi to možda i nije baš mnogo jasno, ali mi je i te kako jasno kakve će biti posledice po Rašku. Moram podsetiti da kada je krenuo da se gradi taj famozni Kopaonik, Geneks hoteli, čitavi onaj urbani deo Kopaonika, da je tada mala nerazvijena opština Raška, zajedno, preko Fonda za razvoj, tada sa našom zemljom, nadam se kao i sada, i uz određena sredstva "Geneksa", investirala u Kopaonik. Uz sve apele opštine Raška da se deo sredstava iz pomenute privatizacije vrati opštini Raška, reći ću i opštini Brus, ništa se konkretno nije dogodilo. Nadam se da ću kao poslanik, i vi kao poslanici ovde, pomoći da, pre svega kroz vladin projekat uravnoteženja razvoja, i Raška i opština Brus ne ostanu bez ijednog dinara od ove famozne privatizacije. Izvinjavam se još jednom, možda ovo nije zanimljiva tema za ovako visoku politiku. Samo sam hteo kroz par rečenica da ukažem na moguće posledice i da uputim apel malih i nerazvijenih opština da se ovakva nepravedna privatizacija, kroz ovaj famozni član 61, može ispraviti dok je još vreme, jer, podsetiću, sama privatizacija u našoj zemlji je limitirana i ograničena. Prema tome, ovo je krajnji momenat. Mislim da će SPS kroz svoj poslanički klub učiniti napor da bar trunku svega onoga što se događa u procesu privatizacije, konkretno u opštini Raška, popravi. Evo, ako sam bio konstruktivan, pokušaću da završim ovu priču, da ne koristimo i ne limitiramo sa svim ovim vremenom. Zahvaljujem se još jednom na pažnji. Hvala.
Hvala, kolega. Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman. Da li neko želi reč? Izvolite, narodni poslanik Marko Milenković.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman da se član 24. vašeg Predloga zakona o budžetu Republike Srbije za 2007. godinu briše, jer je suvišan. Sporan deo teksta iz člana 24. glasi – direktni i indirektni korisnici budžeta bili su dužni da na račun - izvršenje budžeta Republike Srbije, do 31. 01. 2007. godine, prenesu sva sredstva koja nisu utrošena za finansiranje rashoda u 2006. godini. Dakle, vi demokratori, 20. 06. 2007. godine tražite od korisnika budžetskih sredstava da vrate novac sa svojih računa u vašu kasu koji su, kako vi kažete, bili dužni da vrate kao neutrošena sredstva. E pa, gospodo, to je u najmanju ruku nedržavnički i sasvim besmisleno. Vaša formulacija da vi kao vlast kažete "bio si dužan", apsurdna je. A šta sa onima koji su bili dužni, a nisu to uradili? Koji je smisao ovog retrogradnog zahteva, osim da plašite korisnike budžeta i da se pokazujete kao vrhovni gazda? Zamislite situaciju u koju vi stavljate lokalnu samoupravu koja bukvalno sa tim 31. januarom nije izmirila stvorene obaveze, a vi zahtevate da vam se pare vrate, ili neko javno preduzeće kome nije dospela naplata dugovanja do tog datuma, a ima ih mnogo. Sve toplane imaju manjkove i kome one da vrate sredstva? Stiče se utisak da nas vi ovim članom 24. Predloga zakona o budžetu pravite ludima. Ovim članom kome nije mesto u srpskom budžetu i vašim uredbama o privremenom finansiranju dodatno utičete na stradanje siromašnih opština u koje spadaju i Prokuplje, Kuršumlija, Blace i Žitorađa iz Topličkog okruga, u kojima ste se posebno proslavili vašom privatizacijom. Kao eklatantan primer navešću jednu od najboljih fabrike vode u Srbiji "Milan Toplica". Iako znate da je svaka fabrika vode u prevodu fabrika novca, jer prodajete proizvod za čiju proizvodnju niste imali posebno ulaganje, vi ste požurili da brže-bolje prodate Centropromu, Atlas banci i Eksport-importu. Kada se niste pogodili oko daljih procenata, stopirali ste privatizaciju, stopirali ste postupak pred sudom, fabrika godinama ne radi, ogromne rezerve vode leže neiskorišćene, a 200 radnika sedi kući bez posla, ne primajući nikakvu naknadu. Ovo je samo jedna od dvadesetak topličkih fabrika koje ste uništili, a verujte mi da je fabriku "Milan Toplica" teže bilo upropastiti negoli je dovesti u red najboljih svetskih fabrika vode. Dakle, umesto da ulažete u opštine, bez obzira na to ko je predsednik opštine i iz koje stranke, da jačate lokalnu samoupravu i dodatno joj pomognete u svim poslovima iz njene nadležnosti, vi sa pet meseci zakašnjenja bez imalo stida i srama kažete - bili su dužni da vrate novac. Da li je to vaše zalaganje za decentralizaciju, ili po ovome ispada da vi dozvoljavate decentralizaciju po svim osnovama, ali kada je reč o finansijama, tu zaboravljate sve što ste ikada rekli i postajete apsolutni gospodari narodnog novca, novca malih ljudi, onih ljudi koji su glasali za vas na izborima i koji su vam jedino tada bili dobri. Ako se zalažete za princip decentralizacije, ne može Republika, odnosno Vlada da odlučuje o svemu. U traženju razloga za postojanje ovog člana 24. zapitao sam se da li ste možda prepisivali iz prošlog nacrta budžeta, pa ste reči "su dužni" zamenili sa "bili su dužni". Možda ste tako pukim prepisivanjem prošlog budžeta zapali u ovaj paradoks, jer vi sada ovog momenta, pet meseci kasnije, morate imati tačnu informaciju koji je iznos ovih vraćenih sredstava, a ne kroz ovakve nejasne formulacije pokušavate sebe da opravdate, pokrijete ili uplašite korisnike budžeta koji nisu vratili utrošena sredstva. Verovatno je u pitanju još jedna tehnička manipulacija, jer vi ste majstori za takve stvari. Setimo se vaše tehničke manipulacije kada ste predstavili stvaranje suficita od 23 milijarde dinara u prethodnom nacrtu budžeta, a sada u projekciji budžeta imamo deficit. Da ne zavaravate građane, rezultati su isti, vraćanje kredita i trošenje novca po Nacionalnom investicionom planu bez kontrole. Dame i gospodo narodni poslanici, prihvatite amandman Srpske radikalne stranke, poštujte naše predloge i sugestije i bićete možda poštovani među građanima Srbije.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo poslanici, računam da su ovi vaši koalicioni partneri otišli da jedu nešto ili ih je, kako je to danas moderno, neko strpao u gepek da ne glasaju za ovako loš budžet. Šalu na stranu, amandman Marka Milenkovića je vrlo logičan, posebno što bi bilo dobro da vidimo ko su oni koji će da utvrđuju i kako će da utvrđuju koja su to sredstva za koja nije postojao osnov za trošenje, kad znamo da je bilo toliko novca za koji nije bilo osnova za trošenje, i to ne tako što bismo to govorili mi srpski radikali ili bilo ko od vaših političkih protivnika, već onako kako znamo da se to dešavalo danima i nedeljama u izbornoj kampanji, posle izborne kampanje, danima i nedeljama. Svi to veoma dobro znate, ali sada morate da ćutite zbog zajedničke vlade i zbog onoga što zajednički morate da uradite u predstojećem periodu. Mi u Srpskoj radikalnoj stranci na to ćemo vam ukazivati, reći ćemo vam kako i na koji način da predvidite prikupljanje novih sredstava, da ste smislili neke ozbiljnije poreze po Putinovom receptu za one najveće bogataše koji su opljačkali Srbiju, umesto da se ponašate kao da ništa ne znate, kao da ništa ne razumete i kao da se u Srbiji ništa ne događa, već je sve gotovo idealno, a Srbija nam je sve manja i manja i sve siromašnija i siromašnija. Uzgred, povodom svega onoga što ste nam govorili danima o evropskim vrednostima ovog budžeta, o tome kako ovaj budžet jasno pokazuje evropsko opredeljenje srpske vlade, iz ekonomskih uglova, iz ekonomskog aspekta, mogu da vam kažem da bi bilo dobro da obratite pažnju malo i na drugu stranu. Ranije ste se sprdali sa Rusijom, Kinom i mnogim drugim zemljama, danas jedino od tih zemalja pomoć očekujemo. Danas od tih zemalja tražimo i čekamo da nam sačuvaju državu, da nam spasu otadžbinu u pravom smislu reči. Samo da vam pokažem na jednom primeru koliko su te zemlje napredovale. U međusobnim odnosima Rusija je 1995. godine imala deficit u trgovini sa Evropskom unijom od 6 milijardi dolara. Danas Rusija ima suficit od 18 milijardi dolara u trgovini sa Evropskom unijom. Znam da vas naročito ne interesuje, da vas mnogo ne zanima, kao što vas mnogo ne zanima ni to koliko su Ahtisariju Šiptari dali para, preko koga, kako i na koji način, kako je cela operacija provaljena, jer vas ništa drugo ne interesuje sem toga kako ćete moći na televiziji da se pojavite i da kažete kako štitite evropske vrednosti. Mi smo u celoj raspravi o budžetu Republike Srbije, i u raspravi u načelu i u raspravi u pojedinostima, pre svih Jorgovanka Tabaković, ali i ostali poslanici Srpske radikalne stranke, ukazali vama na greške, na ono gde je trebalo izdvojiti više finansijskih sredstava, na one razdele u budžetu gde je trebalo potrošiti mnogo manje ili uštedeti novac. Vi niste želeli da čujete glas opozicije. Svejedno, sasvim sam uveren da građani Srbije jesu, ali obaveštavam vas, ako možete samo malo, pretpostavljam da su poslanici koji izlaze za govornicu malo umorniji od onih koji ne izlaze i onda, zarad koncentracije, da ne bismo rekli nešto pogrešno, molim vas za vrlo malo strpljenja, neću duže od minuta. Dakle, želim da vam dam jednu informaciju. Očekujte već 30. juna, prema informacijama koje smo dobili od naših ljudi iz pojedinih obaveštajnih službi, ozbiljne nemire i pokušaje stvaranja nemira na Kosovu i Metohiji. Ovo govorim Narodnoj skupštini zato što ne znam važnije i značajnije telo u ovoj zemlji. Govorim da bi to ostalo zapisano i da biste znali. Molim vas, predstavnike vlasti, da razmislite šta sve možemo da uradimo, kako to može da se spreči. Oni planiraju da do 15. jula jednostrano proglase nezavisnost, da dobiju podršku od vaših prijatelja, Evropljana i Amerikanaca, razume se, od koga bi drugog. Vi gledajte, veoma nam je malo vremena ostalo da sačuvamo ono što je naše. Zato mislim da imamo mnogo važnog posla i mnogo toga da uradimo. Povedite računa o ovoj informaciji, ona je veoma ozbiljna, vidim da su neki od vaših ljudi nešto slično već čuli. To znači da ima ozbiljnosti, da neki to razumeju. Plašim se samo da neki drugi, koji bi to morali mnogo bolje da razumeju i shvate, ne žele. U svakom slučaju, mi smo vas upozorili, ne kao političke protivnike, već kao ljude koji se danas nalaze na vlasti i koji zajedno sa nama, ali uz mnogo veću odgovornost, moraju da vode brigu o državi. Mi rezervnu otadžbinu nemamo, Srbija nam je jedina, a bez Kosova i Metohije neće postojati ni Srbija.
Zahvaljujem se. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada Republike Srbije je odbila ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača dr Mirko Cvetković, ministar finansija, želi da da završnu reč? Izvolite.
Želeo bih da se zahvalim svim narodnim poslanicima koji su davali amandmane. Uprkos činjenici da je Vlada prihvatila manji broj amandmana, želim da kažem da su i oni amandmani koji nisu bili prihvaćeni vrlo ozbiljno analizirani i njihov sadržaj ostaće i dalje zapisan i gledaćemo šta se može učiniti po tom pitanju u narednom periodu. Drago mi je bilo, naročito danas, da je diskusija išla ka završetku. Osećam jedno veliko olakšanje, i mislim da ga i vi osećate, što privodimo kraju jedan vrlo ozbiljan posao. Hvala vam najlepše.
Zahvaljujem se. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Podsećam vas da, prema članu 152. stav 3. Poslovnika, predsednik Narodne skupštine može da odredi dan za glasanje o predlogu zakona o budžetu u toku sednice ne čekajući da se završi rasprava u načelu i u pojedinostima o ostalim tačkama dnevnog reda. Određujem dan za glasanje o Predlogu zakona o budžetu Republike Srbije za 2007. godinu za danas, 23. jun 2007. godine, sa početkom u 00.15 časova. [[Posle pauze – 00.15]] Dame i gospodo narodni poslanici, molim vas da pre početka rada utvrdimo kvorum za rad i odlučivanje. Molim poslanike da ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Pre nego što pređemo na odlučivanje o Predlogu zakona o budžetu Republike Srbije za 2007. godinu, podsećam vas da, na osnovu člana 105. stav 2. tačka 8) Ustava Republike Srbije, Narodna skupština usvaja budžet većinom glasova svih narodnih poslanika. Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona, u načelu. Za 130, protiv 18, nije glasao jedan, od ukupno 149 narodnih poslanika. Konstatujem da je Skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Podsećam vas da je narodni poslanik Vladan Batić podneo 18. juna 2007. godine u 11.40 časova deset amandmana na Predlog zakona o budžetu u Republike Srbije za 2007. godinu, koje je povukao pismom od 18. juna 2007. godine u 13.00 časova i podneo nove amandmane na članove 5, 8, 12, 15. i 16. Predloga zakona. Takođe vas podsećam da je narodni poslanik Milan Nikolić podneo amandman na član 5. razdeo 3, 18. juna 2007. godine u 12.00 časova, koje je povukao pismom od 18. juna 2007. godine i podneo novi amandman na član 5. razdeli 3 i 12 Predloga zakona. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, prelazimo na odlučivanje o amandmanima Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 51, protiv 131, nije glasalo 10, od ukupno 192 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Čedomir Jovanović. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za niko, protiv 132, nije glasalo 59, od ukupno 191 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 55, protiv 132, nije glasalo pet, od ukupno 192 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 54, protiv 133, nije glasalo pet, od ukupno 192 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 54, protiv 131, nije glasalo 7, od ukupno 192 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Saša Valjarević. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 54, protiv 131, nije glasalo 7, od ukupno 192 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 2 amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 57, protiv 131, uzdržan jedan, nije glasalo pet, od ukupno 194 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeli 2, 3, 5, 11, 12, 15, 21 i 27 amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za niko, protiv 144, nije glasalo 49, od ukupno 193 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 3 amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 56, protiv 131, nije glasalo 7, od ukupno 194 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 3 amandman je podneo narodni poslanik Nebojša Stefanović. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 57, protiv 132, nije glasalo 6, od ukupno 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 3 amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 45, protiv 129, nije glasao 21, od ukupno 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 3 amandman je podneo narodni poslanik Slaviša Topalović. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 57, protiv 133, nije glasalo pet, od ukupno 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 3 amandman je podneo narodni poslanik Slavko Jerković. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 57, protiv 130, nije glasalo 8, od ukupno 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeli 3 i 12 amandman je podneo narodni poslanik Milan Nikolić. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 57, protiv 131, nije glasalo 7, od 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeli 3, 12, 18, 26 i 27 amandman je podneo narodni poslanik Ninoslav Dimitrijević. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 57, protiv 132, nije glasalo 6, od 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeli 3, 21, 24, 26, 28, 29 i 52 amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Jerkov. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman, sa ispravkom, odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 7, protiv 143, nije glasalo 45, od 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 3 amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Vučić. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 57 protiv 132, nije glasalo 6, od 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeli 3 i 21 amandman, sa ispravkom od 21. juna 2007. godine, podneo je narodni poslanik Srđan Šajn. Vlada je prihvatila amandman, sa ispravkom od 21. juna 2007. godine. Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom od 21. juna 2007. godine, pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 151, protiv jedan, nije glasalo 43, od 195 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeli 3, 5, 12, 26 i 46 amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Aleksandar Marton. Vlada nije prihvatila amandman sa ispravkom. Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za pet, protiv 131, nije glasalo 59, od 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 5 amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 57, protiv 132, nije glasalo 6, od 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 9 amandman je podneo narodni poslanik Božidar Delić. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 56, protiv 133, nije glasalo 6, od 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 12 amandman je podnela narodni poslanik Borka Vučić. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 59, protiv 131, nije glasalo pet, od 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 12 amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga i Pastor Balint. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 66, protiv 125, nisu glasala četiri, od ukupno 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeli 12 i 18 amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Milorad Belić. Vlada nije prihvatila amandman, sa ispravkom. Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 71, protiv 115, nije glasalo 9, od 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeli 13 i 48 amandman je podneo narodni poslanik Čedomir Jovanović. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za niko, protiv 145, nije glasalo 50, od 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 15 amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 56, protiv 132, uzdržana tri, nisu glasala četiri, od ukupno 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 15 amandman je podneo narodni poslanik Zoran Mašić. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 57, protiv 130, nije glasalo 8, od 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 16 amandman je podneo narodni poslanik Arsen Đurić. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 131, protiv 45, nije glasalo 19, od 195 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeli 16 i 21 amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 56, protiv 131, nije glasalo 8, od 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 21 amandman je podneo narodni poslanik Željko Vasiljević. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 60, protiv 130, uzdržan jedan, nisu glasala četiri, od ukupno 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 23 amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 57, protiv 131, nije glasalo 7, od 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 24.6 amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Miloljub Albijanić. Vlada je prihvatila amandman sa ispravkom. Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 133, protiv 43, uzdržana dva, nije glasalo 17, od ukupno 195 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 25 amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 57, protiv 132, nije glasalo 6, od 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeli 12 i 26 amandman, sa ispravkama, podnela je narodni poslanik Nadica Momirov. Vlada nije prihvatila amandman sa ispravkama. Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkama, pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 23, protiv 157, nije glasalo 15, od 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 30 amandman je podneo narodni poslanik Zvonko Mihajlović. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 55, protiv 132, nije glasalo 7, od 194 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 39 amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 57, protiv 132, nije glasalo 6, od 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 40 amandman je podneo narodni poslanik Zdravko Topalović. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 57, protiv 133, nije glasalo 5, od 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 48 amandman je podnela narodni poslanik Marina Raguš. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 57, protiv 132, nije glasalo 6, od 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 49 amandman je podnela narodni poslanik Marina Toman. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 57, protiv 131, nije glasalo 7, od 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 50 amandman je podnela narodni poslanik Elena Božić-Talijan. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 56, protiv 133, nije glasalo 6, od 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 51 amandman je podneo narodni poslanik Veljko Kovačević. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 43, protiv 131, nije glasao 21, od 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 55 amandman je podneo narodni poslanik Božidar Koprivica. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 57, protiv 131, nije glasalo 6, od 194 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 57 amandman je podneo narodni poslanik Jadranko Vuković. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 55, protiv 132, nije glasalo 7, od 194 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za niko, protiv 145, nije glasalo 48, ukupno su prisutna 193 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za niko, protiv 144, uzdržanih dvoje, nije glasalo 48, ukupno su prisutna 194 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 57, protiv 133, nije glasalo pet, od 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 57, protiv 132, nije glasalo 6, od 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 57, protiv 131, uzdržan jedan, nije glasalo 6, ukupno je prisutno 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za četiri, protiv 146, nije glasalo 45, ukupno je prisutno 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 57, protiv 124, nije glasalo 9, od 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za niko, protiv 146, nije glasalo 49, od 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Ognjen Mihajlović. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 57, protiv 130, nije glasalo 8, od 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Nebojša Stefanović. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 57, protiv 131, nije glasalo 7, od 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Saša Valjarević. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 58, protiv 131, nije glasalo 6, od 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 22. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Nikolić - Vukajlović. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 56, protiv 130, nije glasalo 9, od 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ninoslav Dimitrijević i Miletić Mihajlović. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 61, protiv 132, nisu glasala dva, od ukupno 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 23. amandman je podnela narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 56, protiv 130, nije glasalo 9, od 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 57, protiv 132, nije glasalo 6, od 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 57, protiv 128, nije glasalo deset, od ukupno 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o budžetu Republike Srbije za 2007. godinu, u celini. Za 133, protiv 62, od ukupno 195 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o budžetu Republike Srbije za 2007. godinu. Pošto smo usvojili Predlog zakona o budžetu Republike Srbije za 2007. godinu, prelazimo na odlučivanje o predlozima odluka kojima Narodna skupština Republike Srbije daje saglasnost na finansijske planove organizacija obaveznog socijalnog osiguranja. a) Stavljam na glasanje Predlog odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje zaposlenih za 2007. godinu. Za 131, protiv 16, uzdržan jedan, nisu glasala dva, od ukupno 150 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje zaposlenih za 2007. godinu. b) Stavljam na glasanje Predlog odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje poljoprivrednika za 2007. godinu. Za 132, protiv 15, nisu glasala tri, od ukupno 150 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje poljoprivrednika za 2007. godinu. v) Stavljam na glasanje Predlog odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje samostalnih delatnosti za 2007. godinu. Za 133, protiv 15, nisu glasala dva, od ukupno 150 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje samostalnih delatnosti za 2007. godinu. g) Stavljam na glasanje Predlog odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Nacionalne službe za zapošljavanje za 2007. godinu. Za 133, protiv 15, nisu glasala dva, od ukupno 150 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Nacionalne službe za zapošljavanje za 2007. godinu. d) Stavljam na glasanje Predlog odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje za 2007. godinu. Za 132, protiv 15, nisu glasala tri, od ukupno 150 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje za 2007. godinu. Dame i gospodo narodni poslanici, zahvaljujem se na radu. Zakazujem nastavak zasedanja u utorak, 26. juna, u 10 sati. Želim vam prijatan vikend.