Gospođo predsednice Narodne skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, želim da postavim poslaničko pitanje Ministarstvu finansija, vezano za postupak restitucije, odnosno vraćanje oduzete imovine. Narodna skupština je u jesen 2011. godine donela Zakon o vraćanju oduzete imovine. U martu 2012. godine je započeta primena tog zakona i podnošenje zahteva za restituciju, a 3. marta ove godine je taj period za podnošenje zahteva završen. Ovaj period koji je iza nas je pokazao brojne nedostatke važećeg Zakona o restituciji i mi kao poslanička grupa ni tada nismo podržali taj zakon, zato što se sa brojnim rešenjima iz tog zakona nismo slagali. Jedna od naših ključnih zamerki se odnosila na nemogućnost naturalne supstitucije, odnosno vraćanja oduzete imovine u slučajevima kada nije moguće vratiti imovinu koja je oduzeta, originalnu imovinu, i to na način da se omogući vraćanje neke imovine koja je slične vrednosti, dakle, te tzv. zamenske restitucije. Dakle, nemogućnost tog načina vraćanja oduzete imovine je jedna okolnost koja bi trebala da rezultira izmenama i dopunama važećeg zakona. Doduše, u jednom delu važećeg zakona, u odnosu na jedan deo imovine, u odnosu na poljoprivredna zemljišta, ta supstitucija je predviđena u važećem zakonu, ali je predviđena procedura koja u praksi onemogućava vraćanje poljoprivrednog zemljišta. Moje pitanje je upućeno Ministarstvu finansija. Imam dva pitanja. Prvo pitanje - da li u Ministarstvu finansija postoji razmišljanje u pravcu izmena i dopuna Zakona o restituciji? Ukoliko je na to pitanje odgovor – da, onda se drugo pitanje odnosi na eventualno prihvatanje novog modela restitucije. Dakle, da li Ministarstvo finansija razmišlja u pravcu da prihvati mogućnost zamenske restitucije? Znači, u slučajevima kada nije moguće vratiti originalnu imovinu koja je oduzeta, da se u tim slučajevima vrati imovina koja je u državnoj svojini i koju bi država mogla bez problema da vraća bivšim vlasnicima odnosno njihovim naslednicima. Ima nekoliko razloga zbog kojih bi bilo dobro prihvatiti ova rešenja, odnosno uspostaviti jedan novi model restitucije. Svakako da ova blokada postupka vraćanja oduzete imovine jednostavno onemogućava bivše vlasnike odnosno njihove naslednike da dobiju ili da se desi ispravljanje one nepravde koja se pre nekoliko decenija dogodila njihovim porodicama. S druge strane, ukoliko bi država prihvatila ovaj model o kojem sam govorio, to bi u velikoj meri rasteretilo i budžet Republike Srbije od naredne godine, pošto od 1. januara naredne godine bi država trebala da krene sa isplaćivanjem akontacija u novcu za bivše vlasnike odnosno njihove naslednike, a od naredne godine bi trebala da počne emitovanje obveznica, što će u svakom slučaju značiti veliko opterećenje za budžet. S treće strane, sve je ovo povezano i sa evropskim integracijama. Naime, jedno od važnih pitanja u okviru budućih pregovora sa EU će biti pitanje imovinskih prava i ako zaista želimo da početkom naredne godine, ili najkasnije sredinom naredne godine, otvorimo Poglavlje 23. koje se bavi osnovnim pravima, onda bi bilo dobro što pre usvojiti izmene i dopune Zakona o restituciji i deblokirati ovaj proces koji je, nažalost, u ovom trenutku u velikoj meri blokiran. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Poštovana predsednice, kolege narodni poslanici, postavio bih pitanje predsedniku Vlade. Ko vodi spoljnu politiku države Srbije? Po Ustavu, Vlada utvrđuje i vodi politiku. Ovih dana imamo situaciju da vidimo da u spoljnoj politici Srbije oni koji su zaduženi da sprovode utvrđenu politiku, čini mi se, postupaju kao da postoje različite spoljne politike države Srbije. Sutra će predsednik Vlade biti u Berlinu, u izuzetno važnoj poseti. Dobro je da posle dve godine najviši državni funkcioneri imaju susrete sa najvišim državnicima najvažnijih zemalja i ta poseta je u skladu sa utvrđenom politikom, onako kako je nama ovde prezentovano, a to je da su evropske integracije najvažniji spoljnopolitički interes Republike Srbije. S druge strane, u Beograd će sutra doći predsednik države koji se nalazi pod sankcijama EU i brojnih drugih zemalja i sasvim sigurno da ta poseta ne doprinosi ugledu Republike Srbije i ne doprinosi ostvarivanju spoljnopolitičkih interesa. S treće strane, imamo već mesec i po dana novog ministra spoljnih poslova koji nije otputovao nijednom iz države Srbije na bilateralni sastanak sa nekim svojim kolegom. Sve sastanke koje je imao, imao je na nekoliko međunarodnih ministarskih konferencija ili ovde u Beogradu. Postavlja se pitanje - da li u ovom trenutku, kada mnoga najvažnija državna pitanja zavise od međunarodnog položaja države Srbije, možemo da dopustimo da ministar spoljnih poslova sedi u Beogradu i bavi se unutrašnjim pitanjima Republike Srbije ili svoje stranke, ili čega god već, a ne sprovodi i ne učestvuje aktivno u sprovođenju spoljne politike koja je ovde predstavljena i izglasana kada je izabrana Vlada pre nešto više od mesec i po dana? Želim ovaj odgovor, kako bi se u budućnosti izbegle situacije koje ćemo imati sutra. Ne znam koja će vest biti dominantna i koji susret će biti važniji za budućnost Republike Srbije – da li onaj u Berlinu ili ovaj u Beogradu? Zanima me i gde će biti ministar spoljnih poslova sutra? Da li će biti pored premijera ili će biti pored predsednika Republike? Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Čotrić. Izvolite.
Moje pitanje je upućeno Ministarstvu unutrašnjih poslova a odnosi se na traženje informacije u vezi sa mogućnošću da se dodatno liberalizuje Zakon o državljanstvu Republike Srbije odnosno u onim odredbama koje se odnose na liberalizaciju mogućnosti dobijanja našeg državljanstva, građana srpske nacionalnosti koji žive u zemljama regiona. Dakle, 2005. godine je donet novi zakon o državljanstvu koji je umnogome olakšao svima koji su zainteresovani iz naše dijaspore i iz zemalja regiona da dobiju državljanstvo Srbije. Međutim, ostala je jedna prepreka koja se odnosi na traženje porekla iz Republike Srbije onih koji žele da ostvare pravo na državljanstvo Republike Srbije, tako da to dovodi u veoma tešku situaciju autohtone srpske nacionalne manjine koje žive u susednim zemljama – u Mađarskoj, u Rumuniji, u Albaniji. Ti ljudi koji već vekovima, odnosno iz generacije u generaciju žive kao rezidenti nama susednih ili zemalja regiona, nisu u mogućnosti da dokažu da su oni, odnosno njihovi preci, poreklom iz Srbije. To ih onemogućava da po jednoj olakšanoj proceduri ostvare pravo na državljanstvo svoje matične zemlje. Meni su se kao predsedniku Odbora za dijasporu i Srbe u regionu obraćali i pojedinci i srpska udruženja u zemljama regiona sa ovim zahtevom i mi smo razgovarali na tu temu sa predstavnicima MUP koji su nas obavestili da je pokrenuta procedura u tom smislu da se više kao jedan od obavezujućih uslova za dobijanje državljanstva traži dokaz o tome da je neko od njihovih predaka nekada živeo na teritoriji Republike Srbije, odnosno da je imao državljanstvo. Mi smo recimo, bili u apsurdnoj situaciji i da predstavnik Srba u Albaniji gospodin Bojdar Bašanović, koji je član Saveta Vlade Republike Albanije za nacionalne manjine, koji se školovao u Srbiji, završio pravni fakultet u Nišu, ne može da dobije državljanstvo Srbije. Ista situacija je sa nekim Srbima u Rumuniji, u Mađarskoj koji su podneli zahteve preko diplomatskog konzularnih predstavništava naše zemlje u svojim domicijalnim zemljama, ali već nekoliko godina čekaju i ne mogu da dobiju jedno od osnovnih prava. Mi bi trebalo da se ugledamo na neke druge zemlje iz regiona, recimo, poput Mađarske, poput Hrvatske, koje su omogućile pripadnicima svojih nacionalnih manjina u našoj i drugim zemljama da ostvare to pravo, jer to nama može da ide samo u prilog. Mi se inače suočavamo sa iseljavanjem sa velikim demografskim problemima, ovo bi dovelo i do povećanja broja državljana Srbije i dobili bismo zaista autentične iskrene prave zastupnike, ambasadore, slobodno mogu reći naše zemlje u tim, a i u drugim zemljama u kojima ovi ljudi žive, kreću se i rade. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić.
Zahvaljujem. Pitanje upućujem ministru unutrašnjih poslova Nebojši Stefanoviću i ministru pravde Nikoli Selakoviću, a vezano je za tragediju koja se dogodila u Novom Sadu u saobraćajnoj nesreći gde je život izgubilo troje mladih i jedan od učesnika ima to kao pečat u biografiji, bez obzira, što je srećom, bar ostao živ. Radi se o snimcima sigurnosnih kamera koje su se pojavile na medijskim sajtovima, ali na internet stranicama raznim privatnim te moje pitanje ko je, s kojim ovlašćenjima dostavio snimke sigurnosnih kamera tako da mogu biti deljene na internetu? Pitanje je i ministru unutrašnjih poslova i ministru pravde, zato što nije prvi put da se snimci sigurnosnih kamera ili snimci kojima treba tokom istrage raspolaže samo MUP ili tužilaštvo pojavljuju u medijima. Nije prvi put, a mi smo uskraćeni za informaciju kako se postupa u takvim slučajevima i na osnovu kojih propisa je bilo kome ko raspolaže snimcima sigurnosnih kamera dozvoljeno da te snimke prosledi medijima ili kome god oni smatraju da treba. Ne mogu da komentarišem naravno odluke u medijima da to objave, čak imam i razumevanja za to jer, mediji znaju da je to nešto što iz bilo kojih motiva i razloga ljudi žele da gledaju. Dakle, oni nisu predmet mog pitanja, nego je predmet mog pitanja put snimka sigurnosne kamere kao u ovom slučaju kada je u pitanju saobraćajna nesreća na našu zajedničku žalost i tragediju, pojavio se još jedan o teškim povredama jedne mlade devojke u Nišu, a ne činjenica da mediji to objavljuju. Zašto je to važno da se detaljno govori? Zato što se radi prvo o ljudskim pravima onih koji su učesnici na snimku, a drugo radi se o našoj obavezi kao Narodne skupštine da garantujemo da će se njihova prava poštovati, a da će oni koji su dužni da primenjuju zakon to raditi sasvim striktno i u skladu sa obavezama koje imaju i u MUP ili u Ministarstvu pravde. Koliko je slučaj nekontrolisanog davanja medijima i podataka sa sigurnosne kamere, ali na žalost i podataka iz službenih istraga ozbiljan govori to da je to tema i u izveštaju koji ćemo svi čitati koji pravi Evropska komisija o situaciji da postoje informacije da se detalji iz istraga neovlašćeno daju medijima. Ponavljam, važno je zbog mnogih razloga i mnogih posledica koje proističu iz ovakvog postupanja da nas oba ministra odgovorima na isto pitanje uvere da je reč o incidentu, da je reč o izolovanoj situaciji, a nikako nije reč o strategiji dela državne uprave, bez obzira da li je u Ministarstvu unutrašnjih poslova, u tužilaštvu ili u Ministarstvu pravde. Ne mogu ni da zamislim koliko je strašno ako je na tim snimcima neko koga poznajete, ko vam je drag ili neko ko je iz vašeg šireg okruženja, ali mogu da zamislim koliko će biti strašno ako oćutimo da nekoga toliko i tako zabavlja da krši propise koji ga obavezuju na postupanje u državnoj upravi ili da ga zabavlja senzacionalizam koji time proizvodi. Mislim da smo u obavezi da, u ime ljudskih prava svih nas i u ime pravne države, vrlo tvrdoglavo insistiramo na odgovoru na ova pitanja. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije koji gledate ovaj prenos, imam pitanje, odnosno tražim obaveštenje od Ministarstva državne uprave i lokalne samouprave i od Zaštitnika građana koji se stara o poštovanju ljudskih prava svih građana Srbije. O čemu se radi? Radi se o mom interesovanju za stanje ljudskih prava građana srpske nacionalnosti u opštinama u Srbiji u kojoj su oni u velikoj manjini. Dakle, radi se, pre svega, na čemu ja insistiram, o njihovim političkim pravima, o njihovim, tako da kažem, šansama na lokalnim izborima. Zar ne bi bilo logično da ono što naše nacionalne manjine imaju na centralnom nivou, da Srbi ili pripadnici drugih naroda na lokalnom nivou u opštini imaju ista takva prava? Dakle, svedoci smo da u nekim opštinama u Srbiji građana srpske nacionalnosti ima nažalost 2% ili 3%, i oni praktično nemaju nikakvu šansu na izborima zbog postojećih izbornih zakona. Smatram da nisu ispoštovana njihova ljudska prava. To je moje mišljenje, mišljenje poslanika poslaničkog kluba Nove Srbije i zato tražim obaveštenje, molbu i pitanje od Ministarstva državne uprave i lokalne samouprave i Zaštitnika građana kakve su njihove namere i šta će oni preduzeti po ovom pitanju, naravno, ukoliko smatraju da smo mi u pravu i da ima osnova u istini ovo o čemu ja govorim? Mi smo ubeđeni da svi građani Srbije treba da budu ravnopravni, naravno, bez obzira na svoju nacionalnost i druge osobene karakteristike i ne vidim zašto to ne bi važilo i za građane srpske nacionalnosti na celoj teritoriji države Srbije. Drugo pitanje koje imam u okviru ovih pet minuta pitao bih Vladu, posebno Ministarstvo odbrane - da li je moguće da se naprave neke izmene zakona, uredbe ili slični dogovori, da se imovina Vojske Srbije, pre svega mislim na kasarne, vrati u vlasništvo lokalnih samouprava, pogotovo kao što je slučaj u gradu iz koga dolazim, u gradu Čačku, gde postoje papiri i dokumenti da je zemljište na kome su napravljene kasarne vlasništvo grada i da je taj grad pre dosta godina tadašnjoj Vojsci Srbije, srpskoj vojsci, poklonio tu zemlju. Ako neko ne može da koristi poklon, opšte je neko pravilo, red bi bio na adekvatan način da to vrati onome ko je taj poklon i učinio, dakle poklonodavcu. Dakle, pitam da li je moguće da se naprave neke izmene zakona kojima bi vlasništvo nad zemljištem, pre svega koje se u nekim gradovima nalazi skoro u samom centru, vrati lokalnoj samoupravi, a da ona preuzme neke obaveze prema Vojsci Srbije u pogledu izgradnje stanova u određeni procenat? Mislim da imamo pozitivna iskustva u nama susednim zemljama. Ne bih sada nabrajao koja iskustva i koje zemlje, ali tamo je bezmalo to procedura koja se završava za 48 sati, jer imovina koja godinama stoji i ruinira se stvorili su građani Srbije, naši preci, svojim trudom i znojem i ne bi neko trebao, kao što sam ja imao priliku da čujem pre 10-12 godina da tada u Vojsci Jugoslavije jedan crnogorski general kaže 15 miliona maraka ili nećemo da razgovaramo. Mislim da svi treba da shvatimo da je to imovina građana Srbije i da je to narodna imovina i da bi trebao da bude širi krug faktora koji bi se pitali o sudbini te imovine s obzirom da je to sve zaradio ovaj narod. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Hvala, gospođo predsednice. Poštovani građani Srbije, pitanje upućujem ministru rudarstva i energetike gospodinu Aleksandru Antiću, direktoru Javnog preduzeća „Elektroprivreda Srbije“ gospodinu Obradoviću, ministru privrede gospodinu Vujoviću, a konačan odgovor na ovo pitanje dotiče i Vladu Republike Srbije. Suština pitanja odnosi se na status preduzeća Privrednog društva za izgradnju elektroenergetskih objekata i postrojenja „24. septembar“ u restrukturiranju iz Užica. Obzirom da je ovaj parlament usvojio nedavno Zakon o privatizaciji sa osnovnim ciljem da se zaštiti interes preko 45.000 zaposlenih u subjektima privatizacije u restrukturiranju, logično je da takvom zaštitom treba da budu obuhvaćeni i zaposleni u preduzeću „24. septembar“. Nažalost, ovo preduzeće je više od deceniju zanemareno i prepušteno problemima u poslovanju, problemima u sticanju prihoda, izmirenju obaveza prema zaposlenima i nemogućnosti angažovanja na poslovima iz registrovane delatnosti.Naime, na način koji sigurno nije ekonomski opravdan za „Elektroprivredu Srbije“ još 2004. godine ovo preduzeće je izdvojeno iz sistema „Elektroprivrede Srbije“ i na taj način„Elektroprivreda Srbije“ onemogućena da najkvalitetniji nivo pružanja usluga obavljanja delatnosti, naročito kroz izgradnju elektroenergetskih postrojenja, trafo stanica, dalekovoda itd, može da servisira sve potrebe građana Republike Srbije. Od 2011. godine ovo preduzeće se nalazi u postupku restrukturiranja, opterećeno brojnim problemima u vidu hipoteka, sudskih izvršenja koja se vezuju za izvršne naloge poverilaca svih kategorija, nemogućnosti da učestvuje na tenderima za dobijanje drugih poslovazbog odredaba Zakona o javnim nabavkama, a imajući i u vidu da je ovo preduzeće već dugo vremena u blokadi računa. Nakon brojnih obraćanja Vladi i resornom ministarstvu za pomoć radi prevazilaženja problema, prošle godine je Ministarstvo energetike, razvoja i zaštite životne sredine preko ministarke Zorane Mihajlović ispoljilo razumevanje za preduzeća u ovom statusu, preduzeća u restrukturiranju i postignut je sporazum zaključen sa sindikatima Javnim preduzećem „Elektroprivreda Srbije“ da se do 01. maja 2014. godine izvrši analiza opravdanosti ispunjenosti uslova da se ovakva preduzeća pripoje ili integrišu sistemu EPS. Nažalost, od 01. maja je prošlo više od mesec i po dana, a takav koncept, odnosno analiza opravdanosti ispunjenosti još uvek nije izvršena. S druge strane, preduzeće „24. septembar“ nije u ovom konceptu, imajući u vidu da je poznato da se druga preduzeća, kao što su „Kolubara - Metal“, „Georad“ i neka druga već nalaze u postupku pripajanja sistemu EPS. Ja sam uveren da će i ovo ministarstvo ili ministarstva na čelu sa ministrima Sašom Antićem, gospodinom Vujovićem, direktorom „Elektroprivrede Srbije“, imati razumevanja za ovako urgentne potrebe ovakvih preduzeća i smatram da je sada krajnje vreme da odmah, neodložno i hitno se donese sledeće i mere i aktivnosti. Pod jedan, da se donese odluka o pripajanju Privrednog društva „24. septembar“ u restrukturiranju iz Užica Privrednom društvu za distribuciju električne energije „Elektrosrbija“ DOO Kraljevo ili na drugi način izvrši integracija ovog preduzeća u sistem EPS. Pod dva, da se u slučaju nemogućnosti donošenja odluke pod tačkom 1. donese odluka o preuzimanju svih zaposlenih preduzeća „24. septembar“ od strane Privrednog društva za distribuciju električne energije „Elektroprivreda Srbije“ DOO Kraljevo. Pod tri, da se do donošenja napred navedenih odluka Preduzeću „24. septembar“ povere poslovi iz registrovane delatnosti i to oni poslovi koji, obzirom na okolnosti koje su kao katastrofa u vidu poplava zadesile našu državu, ne podležu odredbama Zakona o javnim nabavkama. Konačno, tražim odgovor kada će se ova pitanja i mere realizovati, jer je krajnje vreme da se prestane sa maćehinskim odnosom prema ovom preduzeću i da država kao njegov isključivi vlasnik zaštiti interese ovog preduzeća i zaposlenih u istom. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milija Miletić.
Da se predstavim još jednom, pošto sam samo jednom govorio. Ja sam Milija Miletić. Dolazim iz opštine Svrljig, najlepše opštine u našoj Srbiji. Inače sam poslanik sa liste SNS, predstavnik Ujedinjene seljačke stranke. Moje pitanje bi bilo Agenciji za privatizaciju, a vezano je za privatizaciju jedne firme u našoj opštini, firme koja je bila jedina u Srbiji, koja je imala gluvu sobu, to je „Ei Akustika Svrljig“. Ona je privatizovana 2006. godine i iz te privatizacije taj vlasnik je oterao u stečaj. Normalno, kao i u prethodnim periodima, dao je tu firmu u zalog za određene kredite, a iz stečaja je isti vlasnik kupio, samo sa drugim imenom i sada ta firma nema ni jednog radnika. Sve one hale koje su bile u veoma dobrom stanju su raščerupane. Traktorima su izvlačili kablove za struju i više puta su radnici i sindikati u „Ei Akustici“ nadležnim organima pisali određene prijave za prekršaje, za loše stvari koje su rađene u „Ei Akustici“ i do današnjeg dana nemamo nikakvih rezultata tih svih prijava. Pitanje je - kako je odrađena privatizacija i da li ima elemenata krivičnih dela? Drugo pitanje jeste isto iz dela privrede, jer je opština Svrljig bila jedna od najrazvijenijih opština u Srbiji 80-tih godina. Imali smo ITK Svrljig. To je firma koja je imala preko 1.000 radnika. Iz stečaja se prodao jedan deo ITK gde je više od 200 radnika oštećeno i koji traže svoja prava kod stečajnog upravnika. Do današnjeg dana stečajni upravnik nije dao odgovor radnicima. Ja bih stečajnom upravniku postavio pitanje - kada će se dati izveštaj radnicima, odnosno skupštini radnika koji su radili u toj firmi? Moje treće pitanje, pošto sam ja iz Ujedinjene seljačke stranke, jeste namenjeno „Srbijavodama“. Pošto smo svi svedoci da su u prethodnom periodu bile velike poplave, velike štete, sa žrtvama koje su stvarno, što se kaže, velike jer i jedan čovek, to je velika žrtva za našu Srbiju. Svi smo svedoci da bedemi koji su rađeni prethodnih decenija su pod znakom pitanja. Unazad 13, 14 godina ništa nije rađeno na proveri tih bedema. Kroz Svrljig prolazi reka Timok, koja u samom Svrljigu ima bedeme koji su rađeni u nekom prethodnom periodu, znači, 80-tih, 90-tih godina. U jednom delu Svrljiga kroz koji protiče Timok nema tog zaštitnog bedema. Moje pitanje bi bilo „Srbijavodama“, čije je sedište sada za taj deo u Negotinu, kada će se napraviti zaštitni bedemi kroz Svrljig? Kada će se na određenim mestima ispraviti Timok? Imali som 2010. godine veliku poplavu u kojoj nije bilo žrtava, ali je bilo materijalne štete. Ovo nam je još jedna opomena da sve one stvari koje su rađene, odnosno mislimo konkretno na poljoprivredu, sve te stvari koje su rađene, konkretno za rešavanje tih tokova i bujičnih potoka, da to još jednom moramo svi proveriti. Inače, lokalna samouprava opštine Svrljig je siromašna, ali je uvek bila na liniji da potpomogne sve te nadležne službe koje održavaju i reku Timok koja je u nadležnosti „Srbijavoda“. Opština Svrljig će zajedno sa ljudima iz „Srbijavode“ biti spremna da potpomogne i određenim sredstvima da se napravi taj zaštitnik pojas, jer ne želimo da se desi 2010. godina, kada je u Svrljigu bilo poplavljeno više od 200 kuća, gde su ljudi iseljavani na isti način kao po ovim našim ugroženim gradovima. Pitanje je – kada će se rešiti vodotok Timoka kroz Svrljig i kada će se napraviti zaštitni bedemi da bismo zaštitili i imovinu i ljude od neželjenih stvari, kao što je to bilo sada u ovom vremenskom periodu? Ujedno, mi ćemo danas imati Odbor za poljoprivredu, gde ćemo zajedno sa našim predsednikom Odbora, Marijanom Rističevićem gledati i ta pitanja zajedno sa Odbora da prosledimo nadležnom ministarstvu. Siguran sam da će naša Vlada i naši ministri u narednom periodu imati snage da se provere sve ove stvari koje smo rekli i da će sve biti, siguran sam, bolje nego što je bilo do sada.
Vreme. Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo a radom. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Suzana Spasojević, Miroljub Stanković, Bojan Kostreš, Branko Đurović i Olgica Batić. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, pored predstavnika predlagača dr Nebojše Stefanovića, ministra unutrašnjih poslova, pozvala da sednici prisustvuju i Milorad Todorović, sekretar MUP i Zorica Lončar Kasalica, načelnik Uprave za upravne poslove u Direkciji policije. Nastavljamo rad i prelazimo na načelni pretres o PREDLOGU ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PUTNIM ISPRAVAMA Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača dr Nebojša Stefanović, ministar unutrašnjih poslova, želi reč? (Da.) Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovani narodni poslanici, pred nama se nalazi Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o putnim ispravama. Ovaj zakon donet je 1. oktobra 2007. godine i bio je jedan od ključnih uslova za viznu liberalizaciju, koja je bila jedna od ključnih stvari naše države na njenom putu ka EU. Na ovaj način dostigli smo jedan zaista zavidan nivo, jedan najviši nivo zaštite putnih isprava u standardima evropskog prava. Danas naše putne isprave spadaju u red najzaštićenijih. Danas je izdato oko 4.850.000 putnih isprava, dakle, gotovo pet miliona putnih isprava, što je bio jedan veliki posao od 2007. godine. Najznačajnija izmena koja je danas pred nama se odnosi na ukidanje viza na brodarsku i pomorsku knjižicu, čime bi ove dve knjižice prestale da postoje kao putne isprave, s obzirom na to da evropsko pravo ne poznaje institut izlaznih viza. Naime, Zakonom o putnim ispravama bilo je predviđeno da su vize kao odobrenje za putovanje u inostranstvo potrebne samo radi unošenja u brodarsku ili pomorsku knjižicu. Na ovakav način, ove brodarske, odnosno pomorske knjižice postale su nešto kao pasoš i na takav način su ljudi koji su bili njihovi nosioci mogli da napuštaju našu zemlju. Naravno, vi shvatate da su brodarske, pomorske knjižice mnogo nižeg stepena zaštite, nego što je to pasoš, i da smo na ovaj način, pogotovo što se u praksi utvrdilo da je određeni društvenim grupama izdavan neočekivano veliki broj ovih knjižica, imali i zamerke, primedbe da se ova knjižica zloupotrebljava kao pasoš, odnosno kao dokument koji se koristi za izlazak iz zemlje. Ovim izmenama ostaje da se izdaju po posebnim propisima, jedino što ukidanjem viza gube svojstvo putne isprave. Dakle, što i jeste cilj ovog zakona. Takođe, ostale izmene su da prilikom podnošenja za pasoš detetu mlađem od 12 godina se ne uzimaju otisci prstiju, kao ni potpis. Licu kom se iz objektivnih razloga privremenog karaktera ne mogu uzeti otisci prstiju, pasoš se izdaje sa rokom važenja od godinu dana. Lice koje u periodu od pet godina izgubi dva ili više pasoša, u roku od tih pet godina, novi pasoš se izdaje sa rokom važenja od godinu dana. Dakle, ni na koji način mu se ne uskraćuje mogućnost da putuje, ni na koji način mu se ne limitira broj puta, ukoliko može svaki put dobiti pasoš. Njemu se pasoš ne uskraćuje. On ima pravo da putuje u skladu sa Ustavom i našim zakonima. Jedino što kada neko za pet godina dva ili više puta izgubi pasoš, onda to ukazuje na određene mogućnosti zloupotreba, zbog čega se pasoš onda izdaje na godinu dana. Precizirano je da je putna isprava, pre svega pasoš, javna isprava koja se državljaninu naše države izdaje i služi mu za prelazak državne granice radi putovanja i boravka u inostranstvu i za povratak u zemlju, ali i za dokazivanje identiteta, kao i dokaz o državljanstvu Republike Srbije. Propisana je i prekršajna odgovornost, tj. novčana kazna od tri do 30 hiljada dinara ili kazna zatvora do 30 dana za lice koje preinači izbriše ili na drugi način falsifikuje lične podatke koji su upisane i elektronski unete u putnu ispravu, preinači ili izbriše ili na drugi način falsifikuje beleške i oznake koji su u putnu ispravu naknadno unela službena lica. Dodatnim izmenama ovog zakona predlažemo da se zahtev za pasoš koji se predaje u diplomatsko-konzularnim predstavništvima, policijska uprava za Grad Beograd, ne izdaje sve te pasoše već samo za ona lica koja nemaju prebivalište u Republici Srbiji, a da se za lica koja imaju prebivalište u RS ovi dokumenti izdaju na teritoriji policijskih uprava gde oni imaju boravište, što se faktički smatra kao olakšica za građane, a i za naš sistem. Olakšice za građane se ogledaju u tome da lice koje je u inostranstvu ostane bez putne isprave ne mora lično da podnese zahtev za putni list, ukoliko diplomatsko-konzularno predstavništvo može neosporno da utvrdi njegov identitet. Osim toga, kada se traži pasoš za maloletnu dete roditelj može podneti zahtev bez saglasnosti drugog roditelja, ako je drugi roditelj pravno ili fizički sprečen da vrši roditeljska prava. Precizira se da se prethodna putna isprava poništava prilikom preuzimanja novog pasoša, što doprinosi dodatnoj pravnoj sigurnosti. Takođe, pošto smo primetili u praksi u MUP i Ministarstva spoljnih poslova, omogućavamo poništavanje, odnosno da se mogu poništiti i diplomatski i službeni pasoš koji njihovi imaoci ne vrate u roku od 60 dana od dana prestanka pravnog osnova zbog kojih su izdati. Dešavalo se da lica kojima su izdate ovakve vrste putnih isprava, u trenutku kada je prestao osnov zbog čega su te putne isprave izdate, status diplomatskog lica ili službenog lica, nastavili da koriste te pasoše i na takav način zloupotrebili pravo, ili kada se radi o vraćanju po osnovu sporazumao readmisiju, odnosno zemlju porekla, odnosno posle zvanično prijavljenog boravka pred nadležnim organom izjavljivali da su pasoš izgubili, čime se otvarala mogućnost za stvaranje novih tokova iregularnih migracija. Dakle, još jedan razlog, možda ne manje važan, ali kao zaključak ovog uvodnog dela. Jedan od razloga zbog čega donosimo ove izmene i dopune zakona je usaglašavanje ovog zakona sa drugim zakonima koji su u međuvremenu doneti. Na takav način se propisuje dužnost da svi pravosudni organi, ne samo sudovi, kao do sada, već i tužilaštva, MUP dostavljaju podatke od značaja za odbijanje zahteva za izdavanje pasoša itd. Mislim da su ove izmene i dopune samo usavršavanje dosadašnjih zakona i da na ovakav način usaglašavamo naše zakonodavstvo sa evropskim zakonodavstvom, čime povećavamo pravnu sigurnost za naše građane, a sprečavamo mogućnost zloupotreba, a o kojima sam govorio u prethodnom delu. Hvala.
Da li izvestioci nadležnih odbora želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić.
Poštovana predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas imamo ovaj, naizgled, tehnički zakon, izmene jednog broja članova Zakona o putnim ispravama, ali činjenica da je ministar unutrašnjih poslova danas sa nama, otvara mogućnost i razgovora o raznim drugim temama koje zaokupljuju javnost…
Poslaniče, odmah da vam kažem, pričaćemo isključivo o dnevnom redu.
Nisam ni počeo da govorim…
Ne, ne, zbog najave, da ne bi bilo nesporazuma. Sve ostalo možete. Izvolite.
Mogu da kažem o čemu nećemo pričati danas. Molio bih vas da me pustite da završim rečenicu.
Nema potrebe za objašnjenjem, nego volim da kažem da ćemo pričati o dnevnom redu, po Poslovniku.
Nisam hteo da govorim, verovatno, o čemu nećemo pričati. Ono što ste vi mislili da ću da kažem…
Ne možete ni da zamislite šta sam mislila.
I vi ste nešto zamislili i dali ste sebi za pravo da me prekinete, odnosno da mi dozvolite nešto da kažem, a ja sam hteo da govorim o tome da izveštaji sa ulica naših gradova i puteva izgledaju kao izveštaji sa fronta, da svaki dan imamo mrtve ljude, i to se ponavlja iz godine u godinu.
Imali smo instituciju pitanja, kao što znate. Govorite samo o dnevnom redu.
Hteo bih da govorim o tome na koji način će se država boriti protiv toga, a nisam hteo da govorim ono što ste vi mislili. Mislim da te tabloidne teme ne zaslužuju pažnju ovog doma, ali da postoje mnoge ozbiljne stvari o kojima bi ministar mogao da govori. Prekinuli ste me na jedan način koji nije zabeležen u parlamentarnoj prakse, gde nisam ništa ni rekao, a vi ste me već prekinuli. Dobro. Govoriću o zakonu. Ima nekoliko stvari i dobro je što se one sada menjaju i preciznije definišu. Ono što je propušteno, čini mi se, jeste da ove prekršajne kazne nisu usaglašene sa Zakonom o prekršajima i ovaj raspon po našem amandmanu, o kome je i ministar govorio, od tri do 30 hiljada, dali smo jedan amandman da se usaglasi sa novim Zakonom o prekršajima, treba da iznosi od pet do 150 hiljada dinara. Najvažnija tema o kojoj bih govorio je činjenica da se novim zakonom, odnosno Predlogom ovog zakona, definiše da će se samo od maloletnih lica, starijih od 12 godina, prilikom izdavanja pasoša uzimati biometrijski podaci, što do sada nije bilo definisano, nije postojala granica i postojala je različita praksa. Negde su deci i bebama uzimani biometrijski podaci, negde to nije bio slučaj. Ono što smo mi, kao poslanička grupa, primetili i kroz jedan amandman tražili jeste da se oni podaci koji se sada nalaze u evidenciji MUP za putne isprave koje su do današnjeg dana, odnosno do dana stupanja zakona na snagu, ukoliko se ovako usvoji, obrišu. Na Odboru za odbranu i unutrašnje poslove postavio sam pitanje šta je plan Ministarstva sa tim podacima? Odgovor je bio da se ti podaci čuvaju. U smislu zakona, samo čuvanje, pohranjivanje podataka smatra se obradom podataka, a obrada podataka dece mlađe od 12 godina je suprotno direktivi Evropskog parlamenta i saveta o zaštiti građana. Mislim da je u tom smislu potrebno prihvatiti naš amandman, kojim se nalaže Ministarstvu da te podatke obriše. Svi smo svedoci i nešto je poslanica Gordana Čomić jutros govorila o tome da iz MUP često neki podaci izlaze, o raznim stvarima. Naša je bojazan da ukoliko ti podaci ostanu u nekoj bazi, u nekom trenutku mogu biti zloupotrebljeni. Zato tražimo da se ti podaci, koji su do sada prikupljani, oni jesu prikupljani sa važećim zakonom, koji važi danas i važiće dok ove izmene ne usvojimo, obrišu, jer ne vidimo nikakvu svrhu njihovog čuvanja. Mislimo da se time dovodi u opasnost, otvara se mogućnost kršenja prava na privatnost maloletnih lica. S tim je važno i mišljenje Ombudsmana iz maja ove godine o zaštiti deteta, gde se navodi da obaveza organa javne vlasti da se dužnosti svih da obezbede zaštitu i privatnosti i ličnih podataka deteta. Ne vidim mu nikakav problem da se ovaj amandman usvoji i u skladu sa stavom ministarstva naša poslanička grupa će se u Danu za glasanje opredeliti da li ćemo podržati izmene ovih zakona ili ne. Takođe, govorio je i ministar o tome, ove izmene regulišu još jedno pitanje, a to je pitanje diplomatskih i službenih pasoša lica kojima prestaje pravni osnov za posredovanje takvih dokumenata, a imali smo do sada praksu da jedan broj tih lica nije u skladu sa zakonom i pravilima vraćao ta dokumenta, nego je nastavio da ih koristi i sada se predviđa da ukoliko u roku od 60 dana od prestanka osnova za njihovo korišćenje ili izdavanje se ta dokumenta ne vrate ministarstvo može da poništi taj dokument. Ono što je loše, čini mi se, što se nije išlo u izmene članova 9, 10. i 11. koje govore o izdavanju diplomatskog ili službenog pasoša, što se ne precizira zakonom ko može da ima diplomatske, a ko može da ima službeni pasoš. Pa, smo tako u javnosti čitali da bliža ili dalja rodbina najviših državnih funkcionera ima diplomatske pasoše koji su im izdati na osnovu diskrecionog prava ministra da izdaje ta dokumenta. Onda smo čitali ili mogli da čujemo, ne postoji ni precizna evidencija ko sve ima te pasoše, ko ih je vratio, ko nije i mislim da je time što nismo išli na izmene zakona u ovom delu propuštena jedna prilika da se smanje diskreciona prava ministra spoljnih poslova koji i sada ima tu mogućnost. Izražavamo bojazan da sadašnji ministar spoljnih poslova, s obzirom na njegov običaj u prošlosti kada je bio ministar unutrašnjih poslova, kada je izdavao obične pasoše raznim uglednim manje ili više, ili ne znam po kom kriterijumu, ličnostima, sada ne krene da deli i ove diplomatske pasoše na isti način. S obzirom da to nije bio predlog ovih izmena i dopuna mi nismo mogli tu da predložimo neka konkretna rešenja. Nadamo se da će i to doći na dnevni red. U svakom slučaju, ovaj zakon će pomoći radu MUP-a i uvođenje većeg reda, razjasniće neke nejasnoće koje su postojale. Ali, smatramo da je ovo pitanje ličnih podataka maloletnih lica koje do sada postoje u evidenciji MUP-a, odnosno njihovo uništavanje je veoma bitno i ponavljam, u skladu sa stavom ministarstva vezano za naš amandman po ovom pitanju u Danu za glasanje ćemo se opredeliti za glasanje o ovom zakonu. Hvala.
Reč ima ministar Stefanović.
Ako dozvolite u jednoj rečenici da kažem da sam i sam potpuno nezadovoljan situacijom u saobraćaju. Kao što ste videli, prve mere su već preduzete. Videćete i do kraja nedelje i naredne i ozbiljnije i druge korake koje ćemo preduzeti da se nedopustivo veliki broj saobraćajnih nesreća, koje se dešavaju pre svega zbog brzine, upotrebe alkohola, smanjuje na našim putevima. Nažalost, koristićemo veći broj represivnih mera. Nadam se da će edukacija dati rezultate. Međutim, očigledno je da postoje ljudi koji razumeju samo kada ih kaznite. To ćemo preduzimati. Potpuno sam saglasan sa vama u tom smislu i mislim da je to nedopustivo. Kao što ste rekli, postoje neke stvari koje ste izneli i koje su logične. Prihvatiću vaš amandman da se kažnjavanje usaglasi sa Zakonom o prekršajima, odnosno da kazna bude između pet i 150 hiljada dinara. To je potpuno smisleno i logično. Razgovaram sa kolegama, meni je u prvom momentu zvučalo logično da ostane u bazi, odnosno evidenciji MUP-a, biometrijski podaci dece mlađe od 12 godina, pogotovo što ovim zakonom ukidamo obavezno uzimanje pasoša. Postoji samo jedna nedoumica. Pošto su ti podaci uzeti u skladu sa zakonom i koristimo ih kao biometrijske podatke za važeće pasoše koji i dalje važe u prometu u RS, da li bi nastali određeni problemi za nosioce tih pasoša ukoliko se utvrdi da recimo da ne možemo da potvrdimo neki podatak ili ne možemo da verifikujemo u slučaju bilo kakvog problema, bilo čega, promene identiteta takvog lica, jer to lice onda ima pasoš u kome su uneti biometrijski podaci. Samo zbog toga ne bismo, a mislim da možemo da razmišljamo o tome da se nakon isteka važnosti poslednjeg pasoša koji je izdat, a da sadrži takve podatke, ti podaci izbrišu. Mislim da bi u tom smislu mogli da radimo i da bi bilo logično. Ministarstvo unutrašnjih poslova nema nikakvu potrebu da ima evidenciju takvih podataka. Što se tiče ovih drugih stvari, ti pasoši za nosioce diplomatskih i službenih pasoša su izdavani u skladu sa Uredbom Ministarstva spoljnih poslova i kao neko ko je sedeo u ovom domu mnogo više volim kada se nešto uredi zakonom a ne uredbom, jer je preciznije i bolje definisano i više obavezujuće. Manje su sve druge mogućnosti, ali to je nešto o čemu treba još da razgovaramo. Mislim da treba definisati mnoge druge stvari vezano za službene i diplomatske pasoše, pre nego što definišemo ko i na kakav način može da ih dobije. Mislim da to svakako ostaje zanimljiva tema o kojoj treba da razgovaramo i spremni smo na sve ono što je u delokrugu rada MUP-a da razgovaramo jer je to dobro za uređenje ove materije koja je pokazala manjkavosti u prethodnom periodu, što je uostalom i razlog za donošenje ovih izmena i dopuna.
Reč ima Gordana Čomić.
Zahvaljujem. Zakon koji je pred nama, Predlog izmena i dopuna Zakona o putnim ispravama je u najvećem broju članova kojima se menjaju ili dopunjuju drugi članovi sasvim usklađen i sa izmenama koje su bile potrebne i u prethodnom zakonu, osim što je usklađen sa onim što su manje više direktive ili pravila običaja EU, on je u tim članovima usaglašen i sa realnošću u Srbiji. O članovima kojima se omogućava drugačiji, odnosno bolji, efektniji i efikasniji način da se dođe do putne isprave ili da se komunicira sa svojim ministarstvom, ako imate prebivalište i boravište u stranoj zemlji, mogu da imam samo pohvalne reči jer je napisano kako valja, kao i u odredbama kojima se briše institut izlazne vize jer je to nešto što poznaju samo zemlje koje neće da razumeju da im institut izlazne vize je mnogo više nego proceduralna na formularu ili u samoj putnoj ispravi ubeležen iznos novca ili dozvola. Uključujući primedbe koje je dao narodni poslanik Marko Đurišić, sa kojima sam saglasna, ali mogu da razumem zašto se novi Zakon o prekršajima može smatrati i sa iznosima koji je ubeležen u izmenama i dopunama Zakona umesto od pet do 150 hiljada dinara bude 30 hiljada, nemam problema ni sa jednom drugom odredbom osim sa članom 9. Član 6. Predloga izmena i dopuna govori o tome kada ne možete da dobijete putnu ispravu. Kao kratki uvod, putna isprava je takođe ljudsko pravo. Radi se o oblasti slobode kretanja i ako i po čemu možete da prepoznate nedemokratska, autokratska od svakih vrsta pravila jednakosti građana pred građanima društva, to su ona društva u kojima nije obično, rutinski, podrazumevajuće da dobijete pasoš i da putujete gde god hoćete. Takva društva su bila društva bivšeg istočnog bloka do 1989. godine. Takvih društava još uvek ima u Aziji, ima ih i u srednjoj Americi, ima ih u južnoj Americi. To je društvo pred koje dolazite kao građanin i kažete – ja bih da putujem tamo i tamo, a tvoja država kaže, nemam ja poverenja u tebe. Mora se videti da li ti zaslužuješ putnu ispravu i smeš li ti uopšte da putuješ bilo gde. To je jedna svojevrsna kultura nepoverenja prema sopstvenim građanima, omalovažavanje sopstvenih građana i stava da je putna isprava opasno oružje u rukama slobodnih ljudi. Srećom mi smo daleko od takvog društva. Bili smo uvek prilično udaljeni, čak i u vreme kada smo bili jednopartijsko društvo, osim u periodu kada smo imali institut izlazne vize. Dakle, hoćeš da izađeš iz zemlje pa platiš taksu, što je dosta bilo karikaturalno objašnjavati kome i zašto se to dešava. To podsećam da bih argumentovala koliko je važno pažljivo rukovati ljudskim pravom na putnu ispravu. Šta je problem sa članom 9. izmena i dopuna? On se odnosi na član 23. koji u postojećem zakonu glasi u dva stava. Prvi stav – pasoš se može izdati i sa kraćim rokom važenja od rokova utvrđenih u članu 19. ovog zakona, ako nadležni sud odnosno javni tužilac to dozvoli u slučajevima utvrđenim ovim zakonom. I u drugom stavu – u slučajevima iz stava 1. ovog člana pasoš se može izdati za jedno ili više putovanja u jednu ili više država. Ovaj član sa izmenama i dopunama menja sa dva nova stava. Treći stav po Predlogu izmena i dopuna Zakona kaže – licu kome se iz objektivnih razloga privremenog karaktera ne mogu uzeti otisci prstiju pasoš se izdaje sa rokom važenja od godinu dana, i poslednji stav – licu koje u periodu od pet godina izgubi dva ili više pasoša, novi pasoš se izdaje sa rokom važenja od godinu dana. Sa stavom 3. može da se ima pitanje, ali se nema problema pošto postoji čitava jedna grupa ljudi koje je moguće da ne može da pristupi procesu davanja otisaka prstiju. Izdavalac putne isprave tačno zna koja su to lica. Ona obično nisu u zemlji ili su u zemljama, u inostranstvu na mestima gde ne može da se da otisak prstiju i to je vrlo jednostavno utvrditi. Dakle, postoji žena koja se zove Marija Marić, koja je na Tibetu i ne može da otiske prstiju u Ambasadi u Pekingu. O tome se obaveštava i dobija pasoš na godinu dana. Međutim, poslednji stav proizvodi mnoga pitanja i njega sam spominjala i na Odboru za evropske integracije gde smo razgovarali o ovom zakonu. Čitam ga još jednom – lice koje u periodu od pet godina izgubi dva ili više pasoša novi pasoš se izdaje sa rokom važenja od godinu dana. Šta je problem sa ovim stavom? Sve, osim motiva i namere koju ne sporim. Želja mi je bila i na Odboru da se nekako dogovorimo sa predstavnicima Vlade da se nađe dobra formulacija koja bi otklonila svaku sumnju i dala sve odgovore na pitanja koja ću ja sada redom postaviti. Dakle, imate lice koje je u zemlji, nije problem da ne može davati otiske prstiju i izgubilo je pasoš dva puta i po ovom stavu, ko odlučuje o tome da li će to lice dobiti pasoš na godinu dana. Znači, to je prvo ozbiljno pitanje. Vi uvodite jedan stav u članu koji se odnosi na opšte pravo na trajanje važenja putne isprave osim u slučajevima kada o tome odlučuje sud odnosno javni tužilac i tražite od lica da da izjavu o tome da je dva puta izgubilo pasoš. Lice kaže spektar razloga zbog kojeg je izgubilo pasoš je beskonačan, od toga da ne zna gde ga je izgubilo do toga da ga je pokralo, preko elementarnih nepogoda, dugačak je spisak verovatno. Sada vam onaj ko treba izdaje putnu ispravu kaže – ovo lice može da dobije pasoš samo na godinu dana. Nedostaje postupak. Znači, ako sam ja u pitanju ili ako je u pitanju ona ista hipotetička Marija Marić koja nije sada u Tibetu, nego je u Kruševcu i dva puta je izgubila pasoš, ako se utvrdi da zbog dva puta gubljenja pasoša sleduje pasoš na godinu dana, ona nema kome da se žali. Ona ne zna ko je o tome doneo odluku. To se ceni. U tom smislu je postupak po kojem će se ovaj stav primenjivati na ivici onoga što je predmet sasvim drugih zakona koji se bavi bezbednosnim procenama o građanima koji nešto urade ili ne urade. Šta je drugi problem? Ako je građanin dao lažnu izjavu o tome gde je izgubio pasoš, kako je izgubio pasoš? Onda one ne može da bude predmet ovog zakona, onda uopštene može da mu se izda putna isprava i o tome mora da odlučuje javni tužilac. Davanje lažne izjave o svojoj putnoj ispravi je delo koje podleže krivičnoj prijavi. Dakle, ne može oba, ne mogu i da hoću da sprečim manipulacije sa izdavanjem putnih isprava i da u to ne uključim institucije koje po prirodi stvari moraju biti uključene u izdavanje putne isprave. Uz nedostatak postupka i eventualno usvajanje podzakonskog akta kojim bi se to regulisalo što je takođe krajnje sumnjivo sa tačke gledišta procedure, ne mislim ja tu ništa sumnjivo nešto strašno, nego sa tačke gledišta postupka koji vam se nekim podzakonskim aktom uređuje način na koji ćete vi biti osoba koja neće dobiti svoj pasoš na, inače za sve druge osim one koji su odlukama suda i tužioca u drugačijoj grupi, nego ćete dobiti pasoš na godinu dana. Ako podzakonski akt stavi ministra u rešenje, tek onda bih bila protiv ovog zakona. Znači, da stavljate u nekoj formi diskrecionih ovlašćenja bilo kome da odlučuje da taj i taj zato što je dva puta izgubio pasoš, e o njemu će na kraju da odluči ministar. Ne zato što podržavam ili ne podržavam ministra, nego zato što mislim da nijedan ministar to ne bi trebalo da radi. Ko će onda to da radi? Ko će da reši da će ovih 12 građana imati na godinu dana zato i zato, a svi ostali će imati na deset godina. Drugi problem sa ovim stavom, šta kada mu istekne ta godina dana? Da li onili ona, sada nije izgubio celu godinu, ništa se nije desilo, da li on ili ona sada ulaze u proceduru za izdavanje pasoša na zakonom propisano trajanje putne isprave ili ostaje neka posebna, nigde vidljiva procedura za građane koji su opet nevidljivom procedurom ušli u odluku da njihova putna isprava može da važi samo godinu dana. Vrlo retko u članovima zakona čitam mogućnost zloupotreba. Duboko verujem da članovi zakona treba da budu poboljšanje ponašanja onih na koje se zakon odnosi, a ne obrnuto. Mislim da zakoni služe boljem uređivanju sektora na koji se odnosi i promeni ponašanja nas u tom sektoru, a ne da treba da služe isključivo pretnjama za kazne. Međutim, u ovom članu, ja vidim nažalost mogućnost za zloupotrebe zato što ne vidim čist postupak za onog koji će da ceni kako je neko lice izgubilo pasoš više od dva puta, a ostalo mimo procedure davanje lažnog iskaza. Ako je dao tačne iskaze zašto mu se onda ne daje pasoš na zakonom propisan rok, odnosno putna isprava na godine koliko i za sve druge. Ovo je posebno problematično za ljude koji mogu biti predmet i prethodnog stava, dakle, nisu u mogućnosti iz raznih razloga da daju otiske prstiju. Dakle, na naše građane koji žive i rade u inostranstvu i to tek otvara mogućnost da se ceni da li nekome treba ili ne treba dati putnu ispravu na rok važenja od godinu dana. Sa željom da pokušam da pomognem, imala sam dilemu da li da uopšte podnosim amandman, jer želim da se uredi prostor u kome je primećeno da imate loše rukovanje putnim ispravama od strane građana. Ne želim da se Srbija bilo gde vidi kao zemlja u kojoj postoji veći broj ljudi nego u drugim zemljama koji, pod znacima navoda, zloupotrebljavaju svoje pravo na putnu ispravu ili loše rukuju, nezakonito rukuju putnim ispravama. U tom smislu sam imala dilemu da li da podnosim amandman ili ne. Na kraju sam podnela amandman. Nemam nade da ću imati razumevanja od predstavnika Vlade za amandman, ali ima nade će bar ovo moje pitanje stava koji se odnosi na izostanak postupaka o tome kako će se izdati pasoš na godinu dana doprineti da se na najkreativniji mogući način dođe do svima jasnog postupka, kojim će neko biti uskraćen za svoje, inače važeće pravo, da svoju putnu ispravu dobija na zakonom propisan vremenski rok. Ne želim da komentarišem šta sve može da se smatra dodatnim podatkom, osim gubljenja pasoša, pa da se licu ne izda pasoš. Imamo razna iskustva. Mi koji smo želeli da putujemo nismo putovali, bili smo putovali, tražili vize, plaćali izlazne vize. Imamo razna iskustva sa nadležnima koji su deo pravne države, a koji treba da obave uslugu, sa nama kao sa građanima, izdavanja putne isprave. Ne bih volela da se dve stvari čitaju iz ovog stava. Prva je, na mala vrata proces bezbednosnih procena o tome da li će se nekom građaninu dati ili ne pasoš na godinu dana, a drugo, na mala vrata uskraćivanje građaninu da ulaže žalbu na ono što je odluka predstavnika državne uprave, tj. da ne može da dobije pasoš na duže od godinu dana. Ono što mi je potpuno nejasno je šta se dešava sa pravima tih lica nakon isteka ove godine dana? Da li ulazi u normalno pravo ili ne, ko će to da mu objasni i na koji način? Deo koji se odnosi na prestanak važenja putnih isprava diplomatskih i službenih pasoša je potreban. Vrlo se često kod nas u javnosti pravi zabuna oko toga ko donosi odluku o tome ko može imati diplomatski pasoš, pri čemu se ne uviđa da MUP samo izdaje putnu ispravu na to kada neki od ovlašćenih predlagača da neko lice dobije diplomatski pasoš zaista i prođe proceduru, ali dobro je da država tom porukom ovo prestaje da važi koliko god dana. Ako vam je do političkog folklora, moglo je da se daje amandmana da ne važi 40 dana, 30 dana, 15 dana i ostalo. Nije nam to cilj, nego je važno da država time pošalje poruku da poštuje sopstvene diplomatske pasoše, jer je to dragocena putna isprava, kao što je dragocena svojevrsna legitimacija ova naša, poslanička legitimacija. Ja to stavljam u ravan onoga da li imate samopoštovanje za sebe kao za vlasnika takve jedne putne isprave, ako je u pitanju diplomatski ili službeni pasoš, ili za vlasnika poslaničke legitimacije, ako ste voljom građana Srbije odabrani da budete njihov glas u Narodnoj skupštini. Baš zato što želim da budem glas, nadam se da će ministar imati odgovore, bar na neka od pitanja koja se tiču nedostatka postupka, kada vam neko prijavi i da izjavu da je izgubio pasoš, šta se dešava sa tim licem posle godinu dana, kako će se to sve odvijati, na kom mestu u MUP i kako mi da budemo sigurni da nema prostora za zloupotrebe, za korupcije i da nema prostora za kršenje i smanjivanje ljudskih prava i svih nas kojima je putna isprava jedno od ljudskih prava, kao legitimacija za to da Srbija smatra slobodu kretanja nepovredivim ljudskim pravom. Hvala.
Reč ima ministar Stefanović. Izvolite.
Poštovana gospođo Čomić, vi ste ovde izneli nekoliko interesantnih argumenata i mislim da vrede da se tome obrati pažnja. Svakako, srećom što zaista postoje u svetu društva koja su restriktivna, koja svojim građanima uskraćuju pravo da napuštaju svoju zemlju i srećom što Srbija nije jedno od tih društava. Srbija svakom svom građaninu omogućuje da dobije putnu ispravu, čak i onima koji gube pasoš, a složićete se, da neko izgubi dva pasoša u roku od pet godina, da nije baš čest slučaj i ja nisam čuo ni za jednu osobu koja je to uradila i kojoj se to desilo slučajno. Zakon predviđa, kada vam pasoš neko ukrade, kada pasoš neko pocepa, kada vam nestane tokom izvršenja krivičnog dela, kada nestane na bilo koji drugi način osim da ga izgubite, tada se pasoš izdaje normalno u roku važenja od 10 godina kao što to zakon i predviđa. On samo kaže da, kada neko izgubi pasoš u roku od pet godina, dva ili više puta, a praksa koju ministarstvo, ja sam ministar tek nešto više od 30 dana, praksa koju su svi ovih godina ljudi imali je pokazivala da je bilo mnogo lica koja su namerno bacala svoje pasoše, da ne bi mogao da se dokaže njihov identitet u inostranstvu i onda tražile, odnosno predstavljali se kao lažni azilanti i tražili da im se takav status prizna. Dakle, čak nisu hteli da prijave i kada taj pasoš nisu bacali, nego su ga samo oglašavali kao nestao i to više puta. U skoro svim tim slučajevima je to bio pokušaj zloupotrebe, a nekada je to teško dokazati, ali vi imate mehanizam da neko ko na ovaj način dobije pasoš u trajanju od godinu dana, nakon toga mu se izdaje ponovo pasoš ako ga ne izgubi u tih godinu dana, i onda mu se pasoš izdaje ponovo na 10 godina. Pasoš izdaje Uprava za upravne poslove MUP, odnosno oni vode postupak kojim se pasoš izdaje i pošto se zna tačno ovlašćeno službeno lice kojepasoš izdaje, u skladu sa Zakonom o upravnom postupku, protiv te odluke, dakle, može se voditi upravni spor pred nadležnim sudom. Dakle, svako lice u ovom postupku ima pravo na žalbu sudu i sud kao osnovna institucija koja o ovome daje svoj sud, kao poslednja, koja odlučuje o tome, može odlučiti da tu odluku preinači i ministarstvo je dužno da po tome postupi. Dakle, radi se o Upravi, ne radi se o diskrecionoj volji ministra, jer ministar u ovom poslu nema nikakvu ulogu, čak nije ni obavešten o tome. Što se tiče samog zakona, Evropska komisija je dala pozitivno mišljenje o ovom zakonu, čak i o ovom stavu, jer ovaj stav je preuzet iz nekih država koje su već članice EU i evropsko zakonodavstvo ga tretira kao nešto pozitivno. Mislim da je naš cilj da usaglasimo što više naših odredbi sa odredbama koje Evropska komisija i druge evropske države smatraju pozitivnim i tako smanjimo mogućnost zloupotreba koje nažalost čine neki naši građani. Upravo je to razlog zbog čega smo se odlučili za ovu meru. Uveravam vas da niko u MUP, pogotovo što to rade profesionalci, koji se tim poslom bave mnogo godina i bez obzira na bilo kakvu političku opciju, koju predstavlja ministar ili bilo ko drugi u ministarstvu i te poslove rade na način da se trude da omoguće zakonitost i trude se da spreče što veći broj zloupotreba. Zbog toga mislim, ako su oni procenili da je to nešto što je praksa pokazala kao dobro, kao mehanizam prevencije i preventive, a vi znate da u zakonu piše da nosilac putne isprave ili bilo kakvog drugog ličnog dokumenta, dužan je da vodi računa o putnoj ispravi, odnosno da ne dozvoli da u posed dođe drugog lica ili da se zloupotrebi ili da se koristi u izvršenju krivičnog ili bilo kakvog drugog dela, da na ovaj način opominjemo i sve one koji imaju putnu ispravu i da povedu računa o tome šta rade sa putnim ispravama. Kada vam to nestane jednom, može se desiti svakom čoveku, da izgubi putnu ispravu, dobijate novu, to je normalno. Ako vam se u pet godina desi da dva puta izgubite putnu ispravu, a ja ne znam ni jednu osobu kojoj se to desilo slučajno, onda to dovodi u sumnju da li ste vi to uradili i onda vam država ne uskraćuje, čak vas ne tretira, niti vodi neki krivični postupak protiv vas ili bilo šta slično. Država kaže, u redu, ali onda ti izdajemo putnu ispravu sa kraćim rokom važenja i nakon tog perioda od godinu dana ti ponovo izdajemo putnu ispravu sa normalnim rokom važenja. To je utemeljeno u zakonu. Mislim da je ovo mera koja će povećati, odnosno smanjiti broj zloupotreba i povećati pravnu sigurnost naše države i na takav način ojačati ovaj zakon. Što se tiče službenih, odnosno diplomatskih putnih isprava, to je ono o čemu smo i na početku govorili. U ovom slučaju zakon predviđa da diplomatske pasoše izdaje MUP. Ministarstvo unutrašnjih poslova čak nema ništa sa tim. Zavod za izradu novčanica štampa obrasce, a Ministarstvo spoljnih poslova ih izdaje. Ministarstvo unutrašnjih poslova sa diplomatskim pasošima nema nikakav kontakt, osim što se odredba o izdavanju faktički nalazi u sastavu ovog zakona, a uredbom Ministarstva spoljnih poslova se definiše, način i pravo korišćenje diplomatskih pasoša.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospođo predsednice, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je danas Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o putnim ispravama i vi ste u uvodnom izlaganju, između ostalog, rekli da je reč o zakonu koji je usvojen 1. oktobra 2007. godine i koji je bio jedan od ključnih uslova za viznu liberalizaciju. Takođe, ste pomenuli, i mi se u potpunosti slažemo, da je ovde reč o zakonu koji je omogućio najviši mogući nivo pravne zaštite putnih isprava. Ono što takođe želim još jednom da podsetim, a i o tome ste govorili u uvodnom izlaganju, ukupno je u periodu od usvajanja zakona do danas izdata negde oko 4.850.000 putnih isprava. Želim na početku svog izlaganja vrlo jasno da kažem da će poslanički klub SPS u danu za glasanjepodržati predložene izmene i dopune Zakona o putnim ispravama i podržavajući ovaj zakonski predlog mi zapravo želimo da podržimo onu nameru, intenciju predlagača ovog zakona, a to je da se propisi Republike Srbije usklade sa propisima EU u ovoj veoma važnoj i značajnoj oblasti rekao bih i za Srbiju, ali pre svega za građane Srbije. Predložene izmene i dopune o kojima danas govorimo, ako bi sagledali odredbe i članove koji se menjaju ili dopunjuju, ako bi sagledali delove ovog zakona koji se menjaju, možemo reći da jesu potpuno opravdane, da jesu razumljive, konkretne, jasne i precizne i iz tog razloga će i imati u danu za glasanje podršku poslaničkog kluba SPS-a. Dakle, ovim izmenama i dopunama Zakona o putnim ispravama, kao što ste, takođe, istakli tokom uvodnog izlaganja, prestaju sa važenjem, odnosno neće postojati izlazne vize koje je Republika Srbija izdavala svojim građanima i to na neki način zapravo predstavlja usklađivanje ovog dela zakona, odnosno ovih odredbi i članova sa propisima EU, jer pravo EU ne prepoznaj institut izlaznih viza. Prosto, institut izlaznih viza definišu kao ograničenje slobode kretanja. Dakle, prestajanjem i nepostojanjem izlaznih viza prestaju da postoje i brodarske i pomorske isprave, tako da će oni koji poseduju ove isprave u narednom vremenskom periodu i ubuduće moći da putuju samo uz pasoš. Što se tiče usklađivanja postojećeg zakona i pojedinih odredbi i članova zakona sa propisima EU, u tom pravcu i u tom kontekstu treba posmatrati i član 14. O tome je već bilo reč. Mislim na član 14. predloženih izmena i dopuna zakona, a reč je o ostavljanju otisaka prstiju osoba koji iz objektivnih razloga nisu u mogućnosti to da učine, kao i dece mlađe od 12 godina. Dakle, oni ovim izmenama i dopunama neće morati da ostavljaju otisak prsta ili potpis prilikom podnošenja zahteva. Takođe, ono što želim da istaknem jeste da usvajanjem ovih predloženih izmena i dopuna Zakona o putnim ispravama otklanjaju se na neki način nedostaci koji su uočeni u praksi i kroz otklanjanje tih nedostataka pojednostavljuje se procedura. Konkretno, kada je reč o članu 13. predloženih izmena i dopuna Zakona o putnim ispravama, mislimo da je ovo rešenje veoma dobro, da jeste praktično, da jeste efikasno, da pojednostavljuje proceduru i ono se konkretno odnosi na dobijanje putnog lista kada se utvrde svi neophodni i svi potrebni uslovi. Takođe, naše mišljenje je da predloženim izmenama i dopunama zakona o putnim ispravama se jasnije, odnosno preciznije definišu određene procedure koje se tiču ovog zakona. Recimo, članovima 15. i 16. predloženih izmena i dopuna propisuje i preciziraju se uslovi kada se poništavaju putne isprave. Poslanički klub SPS naročito ceni i podržava nameru predlagača ovog zakona koji je posvećen i usmeren pre svega ka zaštiti, korišćenju i dostavljanju podataka koji se nalaze u putnim ispravama. Važno je da je to ovim predlogom jasno određeno i objašnjeno da ne bi došlo do mogućih zloupotreba podataka koji se nalaze u ličnim ispravama, odnosno koje sadrže lične isprave. Ono što takođe želim da istaknem i smatram da je veoma važno jeste da predložene izmene i dopune Zakona o putnim ispravama na jedan način stvaraju pravnu mogućnost, odnosno pravni osnov za realizaciju jedne, rekao bih, potpuno opravdane inicijative koju je pokrenuo potpredsednik Vlade Republike Srbije i ministar spoljnih poslova gospodin Ivica Dačić, a tiče se upravo onoga o čemu je bilo reči tokom današnjeg izlaganja, a to je oduzimanje diplomatskih pasoša kod pojedinaca kod kojih je prosto prestao postojanje pravnog osnova za posedovanje diplomatskog pasoša. Maločas je bilo reči i o tome ko može dobiti diplomatski pasoš. Gospodine ministre, mislim da postoji Uredba Vlade koja vrlo jasno definiše ko može dobiti diplomatski pasoš. Moraću da pročitam, da ne bih prepričavao. Diplomatski pasoš se izdaje: predsedniku Republike, predsedniku Narodne skupštine, premijeru, vice premijeru, ministrima, predsednicima Ustavnog i Vrhovnog suda, guverneru Narodne banke Republike Srbije, načelniku Generalštaba, zaposlenima u Ministarstvu spoljnih poslova na valjano obrazloženje i nama, predstavnicima Narodne skupštine Republike Srbije, ali i tužiocu za ratne zločine, predsednicima skupštine, izvršnih veća AP i rukovodiocu civilne i vojne službe bezbednosti. Može se izdati uz valjano, adekvatno obrazloženje i predstavnicima međunarodnih organizacija, odnosno ambasadorima dobre volje. Dakle, postoji Uredba Vlade Republike Srbije po kojoj je vrlo jasno i precizno definisano kome se može izdati pasoš, ali postoji i onaj drugi deo Uredbe koji kaže da pasoš prestaje da važi onog trenutka kada prestane funkcija. Mislim da se ovaj deo ne odnosi na predsednika Republike, premijera Vlade Republike Srbije, predsednika Narodne skupštine Republike Srbije i ministra spoljnih poslova. I pored ovih činjenica, veliki je broj onih koji danas nemaju osnovano pravo da zadrže diplomatski pasoš, a nisu vratili diplomatski pasoš. Mislim da je u vremenskom periodu od juna meseca 2009. godine do aprila 2013. godine izdato oko 3.218 diplomatskih pasoša sa petogodišnjim trajanjem. Kao poslanički klub, obzirom da je danas o tome uglavnom govoreno, podržavamo inicijativu da se preispitaju odluke koje su dugi niz unazad donete i tiču se upravo dodeljivanja diplomatskih pasoša, da se napravi jedna revizija donošenja ovih odluka dugi niz godina unazad i, ukoliko se utvrdi da određeni pojedinci nemaju valjano obrazloženje za dodelu diplomatskog pasoša, onda ga svakako treba oduzeti. Izmenama i dopunama člana ovog zakona o kojem danas govorimo stvara se jedan pravni osnov i ove izmene i dopune predstavljaju jednu pravnu podršku za realizaciju ove važne inicijative. Dakle, ako se putna isprava ne vrati, nadležni organ će po službenoj dužnosti proglasiti nevažećom putnu ispravu u roku od 60 dana. Takođe, tokom rasprave bilo je reči o tome kako je gospodin Dačić, kao ministar unutrašnjih poslova, dodeljivao pasoše, nije rečeno kome. Zarad javnosti, u svom izlaganju moram reći da je gospodin Dačić, kao ministar unutrašnjih poslova, dodeljivao pasoše ali da državljanstvo, o izdavanju državljanstva, o dodeli pasoša, naravno, postojao je jedan konsenzus, jedna saglasnost kompletne Vlade Republike Srbije. Dakle, nije postojala nikakva samoinicijativa, postojao je jedan zakonski osnov i dogovor unutar Vlade Republike Srbije. Ono što takođe želim da kažem, tačno je da ove izmene i dopune Zakona o putnim ispravama unose jednu dodatnu pravnu sigurnost i da usaglašavaju, odnosno jesu jedna vrsta usaglašavanja ovog zakona sa novim zakonima koji su doneti u proteklom vremenskom periodu. Definitivno, u jednoj rečenici, na samom kraju, ove izmene i dopune hoće usavršiti postojeći zakon koji je usvojen 2007. godine, hoće uneti pravnu sigurnost, hoće uskladiti delove i odredbe ovog zakona, što je važno, sa propisima EU. Još jednom, u Danu za glasanje poslanički klub SPS podržaće ovaj zakonski predlog. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Gospođo predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SNS podržaće u Danu za glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o putnim ispravama iz tri osnovna razloga. Pre svega, ovim predlogom zakona se vrši usklađivanje našeg zakonodavstva u oblasti putnih isprava sa pravnim tekovinama EU. Kao što je rekao i gospodin ministar, kao što su rekle i neke druge kolege, ukida se institut tzv. izlaznih viza i na taj način se naše zakonodavstvo usklađuje sa četiri osnovna principa EU, kada je reč o slobodi kretanja. Reč je o slobodi kretanja ljudi, robe, kapitala i usluga. Mislim da je ovo jedan od važnijih zakona na putu priključivanja Srbije EU. Drugi razlog zbog kojeg ćemo podržati ovaj predlog zakona leži u činjenici da se njime pooštravaju sankcije. Tačnije, predviđa se novi prekršaj tako što se u članu 23, koji se odnosi na član 50. osnovnog zakona, s jedne strane uvodi novi institut koji je usklađen sa Zakonom o prekršajima, koji je stupio na snagu 1. marta ove godine, a reč je o pokušaju prekršaja, a sa druge strane, propisuje se novi prekršaj koji propisuje da onaj ko preinači, izbriše ili na drugi način falsifikuje lične podatke koji su upisani i elektronski uneti u putnu ispravu, ili preinači, izbriše ili na drugi način falsifikuje beleške i oznake koje su u putnu ispravu naknadno unela službena lica. Dakle, s jedne strane, vrši se pooštravanje sankcija prema onima koji zloupotrebljavaju pravo na posedovanje putnih isprava. To je drugi razlog. Treći razlog, koji je povezan sa ovim drugim, jeste da se uvode benefiti i koristi za, rekao bih, savesne nosioce putnih isprava, za savesne državljane Republike Srbije koji su nosioci naših putnih isprava, između ostalog i tako što je propisano da se detetu koje je mlađe od 12 godina života ne uzimaju otisci prstiju, odnosno ne traži se potpis na zahtevu za izdavanje putne isprave, kao što se sa druge strane uvode i olakšice za državljane Republike Srbije koji traže putnu ispravu, tačnije putni list od diplomatsko-konzularnih predstavništava Republike Srbije u inostranstvu. Dakle, to su tri osnovna razloga zbog kojih će SNS u danu za glasanje podržati ovaj Predlog zakona. Hteo bih da kažem samo nekoliko rečenica vezano za član 9. Mislim da je ministar to vrlo lepo objasnio. Mislim da ništa nije sporno u odredbi člana 9. kojim se menja član 23. Zakona o putnim ispravama. Radi se o licima koja u periodu od pet godina izgube dva ili više pasoša, pa se onda propisuje da se novi pasoš izdaje sa rokom važenja od godinu dana. Mislim da nisu u pravu kolege koje u ovoj odredbi vide mogućnost bilo kakvih zloupotreba od strane MUP zato što se ovde ne radi, i ministar je to naglasio, o tome da je neki građanin Republike Srbije koji je nosilac naše putne isprave počinio bilo kakvo krivično delo ili prekršaj. Prosto, ovom odredbom se podstiču državljani Republike Srbije koji su nosioci naših putnih isprava da se sa jednom posebnom pažnjom odnose prema svojim putnim ispravama. Ako dozvolimo da neko u roku od pet godina 10 puta izgubi putnu ispravu, onda se osnovano može postaviti pitanje da li je takav građanin savestan? Ne radi se o tome da je on počinio krivično delo. Ne radi se o tome da je dao lažni iskaz, da je na bilo koji način zloupotrebio putnu ispravu, ali s druge strane, radi se o tome da nije dovoljno savestan, da nije dovoljno pažljiv, a putne isprave su u svakoj državi, pa i u Republici Srbiji, izuzetno važna vrsta javnih isprava. To je javna isprava koja omogućuje da napustite teritoriju Republike Srbijei da se u nju vratite. Mislim da je dobro što država, odnosno MUP, kroz jednu ovakvu odredbu podstiče građane Republike Srbije da budu savesniji kada je reč o upotrebi njihovih putnih isprava. Mislim da nije na mestu konstatacija pojedinih kolega da se ne zna kakva je dalja procedura kada protekne taj period od godinu dana za lice koje je u periodu od pet godina dva ili više puta izgubilo putnu ispravu. Ministar je objasnio da takva lica, kada istekne period od godinu dana, podvrgavaju se onom režimu koji je važio pre toga, dakle, mogu uredno da podnesu zahtev za izdavanje nove putne isprave i onda im se putna isprava izdaje na onaj period važenja koji i inače važi za sve druge građane Republike Srbije. Nije tačno i SNS ne vidi da je bilo koji deo procedure oko izdavanja putnih isprava u ovakvim situacija nejasan. Ne vidimo bilo kakvu mogućnost zloupotreba od strane MUP. Naprotiv, mislim da je ovakva odredba bila preko potrebna i ranije da se uvede u naš pravni sistem, jer su putne isprave do te mere važni lični dokumenti da sa njima zaista treba pažljivo i savesno da se postupa, a ako neko u periodu od pet godina dva ili više puta izgubi putnu ispravu, onda se zaista osnovano može postaviti pitanje – da li je takav građanin Republike Srbije dovoljno savestan i pažljiv? Mi u tome ne vidimo ništa loše i podržavamo unošenje ove odredbe u izmene zakona o izmenama i dopunama Zakona o putnim ispravama. Da ponovim još jednom, poslanici SNS će u danu za glasanje podržati ovaj predlog zakona.
Prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč u načelnom pretresu. Reč ima narodni poslanik dr Marko Atlagić.
Poštovani gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre Stefanoviću. Drago mi je što vas vidim u ovom visokom domu kojim ste vi, gospodine Stefanoviću, po mišljenju većine ne samo građana Republike Srbije, nego i narodnih poslanika, kako opozicije, tako i pozicije, izuzetno dobro, da ne kažem fenomenalno, predsedavali i vodili. Nadam se da će i sadašnja predsednica ovakve reči zaslužiti na kraju mandata. Ovo je, po meni, vaš drugi dolazak u ovaj visoki dom od izbora Vlade. Dakle, za ovo kratko vreme, što govori o aktivnosti kako vašeg ministarstva koje vodite, tako i vas kao ministra. Iako ste bili izuzetno aktivni u ovim nesretnim poplavama koje su zadesile naš narod, vaše ministarstvo i vi pokazali ste pravo lice u tim aktivnostima, zato vam veliko hvala. Siguran sam da će građani Srbije to znati da cene, gospodine ministre. Pred nama je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o putnim ispravama. Kako reče moj prethodnik, bit izmena i dopuna jeste da se ukidaju tzv. izlazne vize, tj. vize koje Republika Srbija daje svojim državljanima. Zašto to radimo? Zato što evropsko pravo ne poznaje institut izlaznih viza. Na neki način, one su i ograničavale slobodu kretanja ljudi. Pošto smo mi potpisali Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju sa evropskim partnerima i njenim članicama, onda ovaj predlog zakona zaista treba što pre usvojiti, jer je u najširem interesu građana Republike Srbije. Evropska unija je svoje unutrašnje tržište uspostavila 1993. godine. To je jedan od najvećih dostignuća EU. Unutrašnje tržište EU zasniva se na četiri slobode. To su sloboda kretanja robe, slobodi kretanja ljudi, usluga i slobodi kretanja kapitala itd. Ukidanjem viza u ovom zakonu prestaje da postoje i brodarske i pomorske isprave, u koje je uneta viza kao vrsta putne isprave, a imaoci ovih isprava koristiće običan pasoš. Usklađivanjem ovoga problema putnih isprava sa propisima EU vrši se posebno u delu koji se odnosi na postupak uzimanja otiska prsta osobe kome se iz posebnih objektivnih razloga ne može uzeti, kao i propisivanje odredbi da se detetu mlađem od 12 godina ne uzimaju otisci prstiju, niti potpis prilikom podnošenja zahteva za izdavanje putnih isprava. Tada se predviđa mogućnost da se takvim licima izda pasoš sa kraćim rokom od godinu dana. Isto tako, uvodi se i prekršajna odgovornost za ona lica koja na putnoj ispravi menjaju, prepravljaju, brišu lične podatke. Na kraju, sve u svemu, ovaj predlog treba usvojiti i za njega glasati u danu za glasanje, jer ćemo time dati svoj mali doprinos daljem usklađivanju propisa Republike Srbije sa propisima EU unete u Zakon o putnim ispravama. Zakon je ključan kako rekoste vi, jedan od ključnih, ministre, za uslov naše države u EU. Time ujedno učestvujemo i u modernizaciji Republike Srbije, što je jedan od osnovnih zadataka Vlade Republike Srbije iznesenih u eskpozeu predsednika Vlade Republike Srbije, gospodina Aleksandra Vučića, prilikom izbora ove Vlade. Hvala vam lepo.
Reč ima narodna poslanica Ljiljana Malušić.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, poštovana gospodo poslanici, čast i zadovoljstvo je biti danas ovde sa gospodinom ministrom. Hvala vam na vremenu koje ste nam posvetili, ali samo da znate da u svim mogućim situacijama SNS stoji uvek uz vas. Svaka vam čast za sve ono što činiti za našu Srbiju. Danas govorimo o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o putnim ispravama. Pravni osnov za donošenje ovog zakona je u članu 97. stav 1. tačka 2) Ustava Republike Srbije. Razlozi za donošenje ovog zakona su sledeći: usklađivanje propisa Republike Srbije sa usklađivanjem propisa EU i njene izmene i dopune. Ukidaju se izlazne vize, kao institut koji nije poznat EU, a koje predstavljaju svojevrstan vid ograničenja, po njima, slobode kretanja ljudi. Jedan od najvećih dostignuća EU je upravo stvaranje unutrašnjeg tržišta koji je uspostavljen 1993. godine. Unutrašnje tržište zasniva se na četiri slobode: slobode kretanja robe, ljudi, usluga i kapitala, pa između ostalog u ovom delu usklađujemo predmetni zakon sa pravilima EU. Ograničenja slobodnog kretanja ljudi su još uvek moguća iz sledećih razloga: javnog reda i sigurnosti, zaštite zdravlja i zapošljavanja u javnoj službi. Ukidanjem viza u predmetnom zakonu prestaju da postoje brodarska i pomorska isprava u kojoj je uneta viza kao vrsta putne isprave, već će od sada imaoci ovakvih putnih isprava putovati uz običan pasoš. Sledeće usklađivanje EU i Republike Srbije je upravo u uzimanju otisaka prsta, ukoliko je to moguće. Ukoliko nije moguće uzimanje otiska prsta, putna isprava se imaocu dodeljuje na godinu dana, što je po meni jako ispravno. Sledeće usklađivanje EU i Republike Srbije se tiče prava deteta, odnosno detetu se ne uzima otisak prsta, kao što se i dete ne potpisuje. Putna isprava je javna isprava sa elektronskim nosačem podataka. Putni list ne sadrži elektronski nosač. Putna isprava služi imaocu za dokazivanje identiteta i kao dokaz o državljanstvu Republike Srbije. Postoji više putnih isprava. To su pasoš, diplomatski pasoš, službeni list, putni list, putne isprave. Pasoš izdaje policijska uprava pri MUP. Diplomatski pasoš izdaje policijska uprava, ali putni list izdaje diplomatsko ili konzularno predstavništvo Republike Srbije. Licu kome se ne može uzeti otisak prsta daje se pasoš na godinu dana. Takođe, licima koja gube pasoš u periodu od pet godina dva ili tri puta, što po meni nije baš normalno, izdaje se pasoš u trajanju od jedne godine. Vrlo je bitno reći da postoji obrazac kada se popunjavaju pasoši. To je svima jasno, ko god je imao putnu ispravu bilo koje vrste. Znači, taj obrazac se sastoji od nekih karakteristika taksativno nabrojanih: ime, prezime, pol, državljanstvo, jedinstveni matični broj građana. Da bi se dobila putna isprava, neophodno je da se uz popunjen obrazac dostavi neki lični dokument, bilo da je to stara putna isprava ili lična karta. Oduzimanje putnih isprava se dešava često, i to ako je putna isprava data nekom drugom na korišćenje, ukoliko se iščita da podaci nisu validni, da ne pripadaju osobi koja je te podatke dala, ukoliko to lice ima dva ili tri pasoša. Sankcije su sledeće: kazna je od 3.000 do 30.000 dinara i u trajanju od 30 dana. Vrlo je bitno reći da sve ove putne isprave i ovo usklađivanje zakona, pošto smo mi u evropskim integracijama, treba da podrži Vlada Republike Srbije i u danu za glasanje SNS će podržati ove predloge zakona. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Nikolić.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, hoću da iskoristim priliku da kao narodni poslanik iz Vranja, koji je ovde u parlamentu zahvaljujući tome što je za SNS u Vranju glasalo 23.000 ljudi, pozdravim ministra policije, da izrazim uverenje velikog broja Vranjaca da ste vi pravi čovek na pravom mestu, da je izbor predsednika Vlade da vi budete ministar unutrašnjih poslova bio jedan od poteza koji imaju moju punu podršku. Pokazali ste za 30 dana da ste čovek koji voli ovu državu, da ste čovek koji zna da radi svoj posao i kome želim još jedan mandat, imajući u vidu da ste započeli jedan veoma ozbiljan, težak posao. Ono zbog čega smo danas ovde u ovoj Skupštini jeste što ste dali predlog za izmene i dopune Zakona o putnim ispravama. Kolege su veoma podrobno o ovom predlogu dale svoje mišljenje, rekle o svakom članu ponaosob šta donosi novo. Ono što je generalno i najvažnije, izvestilac naše poslaničke grupe, gospodin Martinović, je o tim detaljima izneo i upoznao javnost. Ono što je važno za sve nas, poslanike, a još važnije za građane Republike Srbije, jeste da je ovo još jedan korak ka putu u EU. Izmenama i dopunama ovoga zakona mi činimo jedan mali korak ka EU, ali veliki korak za Republiku Srbiju, imajući u vidu da će ovaj sastav parlamenta vrlo verovatno usvojiti sve zakone koji su potrebni i koji su propisani Agendom za ulazak u EU, da bismo stvorili uslove da 2018. godine budemo punopravni član EU ili da od 2018. do 2020. godine po parlamentima članica EU bude usvojen naš zahtev, pošto smo mi ispunili sve zahteve koji su pred nas postavljeni. Hteo bih samo nešto da kažem o kaznenim odredbama koje su ovde predviđene, a koje su u rasponu od tri do 30 hiljada dinara. Mišljenja sam da ove kazne moraju biti povećane i moraju biti upodobljene sa Zakonom o prekršajima koji je stupio na snagu 1. marta 2014. godine. Očekujem da Ministarstvo i gospodin ministar usvoje amandmane koji su u tom smislu dati i siguran sam da ćemo u Danu za glasanje, kao SNS i kao poslanička grupa, svojim glasom usvojiti ovaj zakon i podržati ministra unutrašnjih poslova Nebojšu Stefanovića. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milorad Cvetanović, a neka se pripremi narodni poslanik Riza Halimi.
Poštovani predsedavajući, uvaženi gospodine ministre Stefanoviću, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, govoriću o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o putnim ispravama. Suština zakona o izmenama i dopunama ovog zakona, između ostalih odredbi, o načinu izdavanja putne isprave, u pojedinim slučajevima u putnim ispravama, se sastoji u konkretnim i veoma naglašenim ciljevima da se zakoni Srbije usklade sa zakonima EU, koji jednostavno ne prepoznaju pojam izlazne vize. Zapravo, to je viza koju država Srbija izdaje svojim državljanima. Datum od kada one datiraju nisam mogao tačno da pronađem. Ovom prilikom bih iskoristio mogućnost, zbog potpunog informisanja građana Srbije, obzirom da se radi o veoma interesantnoj uredbi ili zakonu, najverovatnije iz ne tako skorijeg perioda, da uputim pitanje Ministarstvu unutrašnjih poslova – od kada on zapravo datira? Diskutovati o njihovom ukidanju, mislim da je krajnje nepotrebno, obzirom da se u EU, kojoj nesumnjivo težimo kao država i društvo u celini, odavno ili možda nikada taj pojam nije nalazio u zakonima o putnim ispravama. Kao savremeno, evropsko, tržišno orijentisano društvo, koje teži slobodnom i ničim ograničenim pravom na kretanje ljudi, roba, usluga i kapitala, ne mogu da ne spomenem da nam je veoma teško palo uvođenje viznog režima sa zemljama Zapadne Evrope. Izdavanje novih biometrijskih pasoša, počevši od 7. jula 2008. godine, sa elektronskim nosačem, za potrebe automatskog očitavanja podataka, je tek bio jedan od preduslova za ukidanje viznog režima sa nama saobraćajno i robno najfrekventnijim zemljama, zemljama EU. Od 19. decembra 2009. godine smo uspostavili bezvizni režim i ušli u red zemalja koje sa pravom, nadom i nestrpljenjem očekuju prijem u red najrazvijenih zemalja ovoga dela sveta. Uopšteno gledano, bezvizni režim je vrlo osetljiva stvar. Ovu priliku koristim kao molbu Ministarstvu unutrašnjih poslova da u okviru zakonskih mogućnosti i raspoloživih pravnih propisa, na svaki način spreči bespotrebnu i po državu Srbiju veoma štetnu pojavu – priliv azilanata sa naših prostora u zemlje EU, koji može biti veoma loše protumačen i uvođenjem novog viznog režima izazvati velike posledice po ekonomiju zemlje. Ukidanje tzv. brodskih putnih isprava i njihovom zamenom za redovne i zakonom propisane putne isprave, kao i za sve ostale građane, smatram takođe jednim vrlo korisnim predlogom zakona, obzirom da smo bili svedoci u ne malom broju slučajeva njihovih mnogobrojnih zloupotreba u doba viznog režima sa zemljama EU. Apsolutnim i bezrezervnim ukidanjem viza, obzirom na sadašnje trajanje mogućnosti boravka u zemljama EU od 90 dana i nakon toga napuštanjem zemlje EU takođe u istom vremenskom periodu, siguran sam da će u tom slučaju smanjenje broja izgubljenih i oštećenih putnih isprava, kao i za njihovu zloupotrebu, takva situacija biti zanemarljiva. ID karte koje koriste svi građani EU i koji su im jedini validni dokumenat za dokazivanje identiteta su, iskreno se nadam, naša veoma skora budućnost, pa se tako nadam, na dobrobit društva u celini, da ćemo i ovaj predlog zakona, koji je danas pred nama, uskoro imati iza nas. Na osnovu svega rečenog, pozivam narodne poslanike da u Danu za glasanje podrže, prihvate i izglasaju Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o putnim ispravama. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodin Milan Stevanović je u sistemu. Izgleda da je greška. Reč ima narodni poslanik Riza Halimi, a neka se pripremi narodna poslanica Gordana Čomić.
Gospodine predsedavajući, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, na početku da pozdravim predlog za ukidanje izlazne vize. Prethodni govornik je načeo tu temu kada je i iz kojeg vremena je ta obaveza bila prisutna. Prvi put sam za to saznao početkom 90-ih godina, u vremenu kada se počelo intenzivnije da se komunicira sa Albanijom i kada su mogli ljudi iz područja Preševa, Bujanovca, da odlaze u Albaniju. Tada je bila aktuelna izlazna viza koju je izdavalo MUP i tada je bilo problema u vezi sa ovom problematikom. Mislio sam da je to odavno ukinuto jer u praksi nije bio problem duži period. Sasvim je u redu da se konačno sa nekom neprihvatljivom praksom i ovako formalno raskine sa takvim obavezama, sa kojima je do sada bila važeća odredba. Očekivao bih da će se preko amandmana moći da se poboljšaju određene odredbe u pravcu potpune primene Zakona o službenoj upotrebi jezika i pisma. Ovde pre svega mislim na oblasti primene pisma i jezika manjina. Ima u praksi još uvek tih problema, doduše ne direktno sad u proceduri kada organi MUP izdaju pasoše, nego indirektno preko dokumenata koja se izdaju u matičnim službama. To sam ja, kada smo raspravljali o izveštaju Zaštitnika govorio, da je veći problem za Preševo, Bujanovac, u slučaju kada se izdaju lični dokumenti uopšte izvodi rođenih i druga dokumenta u Vranju. Da li je zbog toga što Preševo, Bujanovac ima svojim statutima regulisanu službenu upotrebu albanskog jezika i pisma, a Vranje takvu obavezu nema, ali je pak činjenica da većina građana rođenih u bolnici u Vranju, u porodilištu u Vranju, dobija izvode u matičnoj službi u Vranju. Onda imamo tu praksu da se ne primenjuje zakonska odredba o pisanju imena i prezimena u pismu manjine, u ovom slučaju albanskom pismu, i onda se to reflektuje i kod putne isprave, jer se putna isprava izdaje na osnovu dokumentacije koju izdaju matične službe. Mislim da ove stvari preko amandmana je moguće doći do preciziranja i da praksa bude efikasnija u pravcu potpunog sprovođenja odredaba Zakona o službenoj upotrebi jezika i pisma. Na kraju bih još spomenuo ovu problematiku vezanu sa putnim ispravama lažnih azilanata. Poznato je nekoliko godina da pored Roma i Albanci sa Preševa, Bujanovca, Medveđe, takođe su bili u većem broju uključeni u tu pojavu, kako se to zvanično, ne samo od naše Vlade, nego i od međunarodne zajednice, po meni neopravdano, koristi termin lažni azilant. Oni su postojeći, traže neko rešenje po evropskim državama, a drugi po meni, pravilniji termin da ne ispunjavaju uslove za politički azil. To je već drugi problem. Ali, to su konkretna lica koja traže rešenja za svoje životne probleme na takav način. U izveštaju Zaštitnika ima zabrinutosti o izvesnim ograničenjima koja se pojavljuju prilikom prelaska granice za ovakva lica, upravo zbog ove pojave i u smislu suzbijanja te pojave. Mislim, da je vizna liberalizacija samo što je pomogla da se smanji broj tražioca azila iz naše zemlje. Ni u kom slučaju ne bi se smelo da se odvijaju stvari u pravcu nalaska rešenja, otklanjanja opasnosti za povratak u raniji režim i ukidanja vizne liberalizacije zato što ljudi traže azil. Po meni je od uvođenja azila, moj je utisak da je manji broj ljudi koji traže azil, jer su ranije tražili ilegalno, uz daleko teže procedure, uz ponekad veoma tragičnim posledicama. Tako da bi orijentacija morala da ide u pravcu rešavanja problema u korenu, tamo gde se pojavljuje problem, a to je rešavanje problematike nezaposlenosti,… (Predsedavajući: Vreme, gospodine Halimi.) U tom pravcu bi trebala i pomoći EU državi da reši te probleme, da građani traže rešenja u rodnim mestima, a ne da idu po belom svetu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima dr Nebojša Stefanović, ministar u Vladi Srbije.
Postoji tu nekoliko stvari. Prva stvar, oni ljudi koji zaista traže azil to rade iz razloga koji su navedeni u njihovom zahtevu za obrazloženje i najčešće su to politički motivi, koje prepozna zemlja EU. Termin „lažni azilanti“ koristi se za one ljude koji nemaju nikakav razlog zbog čega traže azil. Ne možete vi navesti razlog za azil, mala mi je plata u mojoj matičnoj zemlji, pa bi da tražim azil od vaše. To je zloupotreba i to tako kažu sve zemlje EU, to ne kažem ja. Ti ljudi pokušavaju da zloupotrebe mehanizme koji postoje u evropskim državama da bi stekli neku imovinsku korist, da bi rešili neko svoje pitanje, u tom smislu, što nanosi štetu suštinski nama, jer se mi posmatramo kao zemlja koja to nije na bezbedan način rešila. Mi smo radili sa državama EU na različite načine, da Srbija dobije status sigurne zemlje. Nakon toga procedure za razmatranje, dakle one se ne ukidaju, one se samo ubrzavaju, i onda su te procedure vrlo jasne. Kada jedna Nemačka utvrdi da je neko lažni azilant, ne utvrđuje to Republika Srbija, ona ga pošalje i kaže ovo je lažni azilant. Ti ljudi su onda lažni azilanti, morate se složiti samnom, ako to kaže npr. Nemačka, ako to kaže Austrija, ako to kaže Luksemburg, ako to kažu zemlje u kojima smo imali, najviše lica za koja su te zemlje utvrdile da su lažni azilanti, jer su razlozi za azil koji su naveli u svojim aplikacijama bili nepostojeći ili lažni. Naravno to je bio razlog zbog čega se na takav način to radi. Da li postoji među njima dosta lica koja imaju nerešen radno pravni status, da li su to ljudi koji su siromašni, verovatno ste u pravu. Naravno da treba da radimo na tome da se svakom građaninu ove zemlje poboljša materijalni status, ali to ne znači da on treba pod tim izgovorom da traži azil u drugoj zemlji, pod lažnim izgovorom, a u suštini se bori za nešto potpuno drugo, samo je u tome stvar.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić. Sledeći prijavljeni narodni poslanik Neđo Jovanović.
Zahvaljujem. Doprinos raznih nas koji smo učestvovali do sada u raspravi je član 9. i namere i motive i predlog za rešenje, nego što sam ja u uvodnom izlaganju, ali nezavisno od toga, pažljivo prateći sve što su kolege narodni poslanici kazali, ministre čini se, da je mnogo bolje po vas, kad vas ja napadam, nego kada vas drugi brane, ali dobro to je folklor naše institucije. Dakle, manje više radi se o azilantima kada je u pitanju drugi stav člana 9. u izmenama i dopunama. Kako god da postavite proceduru kojom ćete rešiti taj problem ovako kao je napisan u zakonu je manjkavo. Vaš odgovor da će to biti predmet upravnog postupka, pa će se oni žaliti, pa u drugostepenom rešenju, pa tako dalje, ne otklanja manjkavost, jer ne obezbeđuje jednakost pred zakonom na osnovu osnovane od strane suda ili tužilaštva opaske, analize da je lice izgubilo više od dva puta, te da zato ne može da dobije pasoš na rok duži od godinu dana. Potpuno sam saglasna sa vama da imamo obavezu kada smo već izborili to pravo da dobijemo putne isprave da imamo obavezu da je čuvamo i da je to pitanje i naše sopstvene savesti, o tome sam govorila, i da je pitanje obaveze da smo dužni da s pažnjom se odnosimo prema svojoj putnoj ispravi. Ali, ne može to što nismo savesni ljudi da bude predmet zakona, bar ne ovog ovde. To je suštinski problem. Čini mi se, nisam sigurna da li smem da tvrdim skroz da čak ovako kako je postavljeno neće nam pomoći ni u nameri koja je dobra zato što morate da pokažete kredibilitet pred EU, a to je da onemogućimo ljude da zloupotrebljavaju jedno takođe dragoceno ljudsko prava. Pravo na azil je dragoceno ljudsko pravo koje moramo štititi, čuvati, unapređivati i kod nas, i za sve slučajeve kada u međunarodnim institucijama učestvujemo u razgovoru o tome da je lice bez putnih isprava došlo na neku teritoriju. Zašto insistiram na ovom članu? Zato što ćemo u godinama pred nama u kojima ćete takođe biti Ministar unutrašnjih poslova, mi biti zemlja sa povećanim prilivom azilanata. Raskršća, konfliktna društvenih događaja su se pomerile na istok, mi smo unutra, unutar EU bez obzira na status koji nije punopravno članstvo, on će doći pa će doći kada zaista promenimo sve kod nas, tako da je sve jedno koji je datum formalnog učlanjenja. Ali, bićemo zemlja u koju će dolaziti ljudi od Kavkaza, preko centralne Azije do dalekog istoka. Ako smatramo da je način da uputimo poruku onima koji odlaze iz naše zemlje u druge zemlje EU predstavljajući se da su ovde politički ugroženi, da nemaju političke slobode i prava, tražeći zato politički azil, jer samo takav postoji. Meni je jako žao što u medijima imamo foskule koje se usvoje, pa se govori o ekonomskom azilu, to ne postoji. Postoje migracije, postoje migranti i postoje propisi protiv punog kapaciteta prava migranata ili za pun kapacitet prava migranata, ali to je potpuno drugi sektor. Azil može biti samo politički. To znači da je meni život ugrožen zato što imam neki politički stav, ugrožena mi je porodica, sve mi je ugroženo zato što imam politički stav, jer država u kojoj živim ne dozvoljava slobode ili prava, ili ne dozvoljava svima jednako, ili ne dozvoljava samo nekima. Ne postoji ekonomski azili. Uzalud je pričati o tome da ljudi pokušavaju da zamene te dve stvari, jer politički azil je politički azil. Kako ćemo mi ovako smanjiti broj azilanata. Znači, odredba ima smisla samo ako u nastavku saradnje sa EU koju ja pozdravljam postoji informacija o tome da onaj koji dolazi na granicu sa rokom važenja pasoša od godinu dana, da službe koje se inače bave prilivom azilanata obrate posebnu pažnju na njega ili nju. Onda u tu grupu stavljate i ljude koji u upravnom postupku nisu uspeli da objasne da su jednom bili pokradeni, što možda jeste, a možda i nije pitanje njihove savesnosti, a drugi put im je poplava odnela pasoš, a treći put je, ne znam ni ja već, zaturen u selidbi. Ne govorim ovo zato što poznajem ljude kojima se to desilo ili zato što ne poznajem ljude kojima se to desilo. Kada se analizira odredba člana onda gledate kako će se ona odnositi na ljude kojima ta odredba treba da se desi. Što znači, da bez pojašnjenja vi imate situaciju da će neko ko je iz ova tri razloga u upravnom postupku, a vi ste kazali, nije dala ili nije dao lažni iskaz, ali tri puta je tri puta i može da dobije pasoš na godinu dana. Ona ili on neće da traže politički azil, ali će da uđe u proceduru svih onih sa kojima je uspostavljena saradnja uneli smo ovo u odredbe i hoćemo da smanjimo ukupan broj ljudi koji, zbog nedovoljno dobre primene zakona zloupotrebljavaju jedno dragoceno ljudsko pravo kao što je politički azil. Hoćemo da ostanemo kredibilni pred EU, da budemo sigurna zemlja i hoćemo da partnerskom odnosu sa zemljama u kojima odlaze naši građani, da se zna ko su ti ljudi i šta se dešava. Problem sa ljudskim pravima je dvostruk, a u našem društvu je trostruk. Mi nemamo kulturu ljudskih prava. Mi se ne zalažemo za kulturu ljudskih prava, jer ne razumemo koliko je to važno. Drugi je problem što ljudska prava nemaju hijerarhiju. Sva su ljudska prava takva, da ili ih poštujete i primenjujete, ili se neka od njih krše. Treće je, što su ljudska prava prekršena. Ako imate samo jedan slučaj nekoga ko će na osnovu stava 4. ovog novog zakona biti vlasnik putne isprave sa rokom važenja od godinu dana, zato što mu se tri puta,ili joj se tri puta i kada vi odgovorite, pa u tom slučaju se neće dozvoliti da mu se ili joj se ne izda isprava, onda govorite u prilog moje argumentacije. Nema u stvari postupka. Ovaj stav je na ivici onoga što se zove bezbednosna procena o licu, koji se inače radi kada se lice zapošljava, pa je to uslov da se uradi bezbednosna procena, da bi moglo da radi neki posao u državnoj upravi, u institucijama, organizacijama, gde god hoćete, jer vi morate da skupite podatke o tom licu. Ako je u pitanju lice koje je tri puta, četiri puta izgubilo putnu ispravu, ne tražite ga ili je, na osnovu lažnog iskaza, procenjujete da bi moglo da bude u grupi lica koje će tražiti politički azili i time stvoriti problem i nama kao državi i zemlji u kojoj putuje, jer ne iznosi tačne opaske o tome da ima politički azil, ali će problem biti, pa će biti i cenite da li bi mogao da pripada toj grupi. To ne može da bude upravni postupak. Ako se radi samo o jednom licu, oko koga će se ovaj stav ogrešiti, onda je naš problem ogroman. Nikako ne zagovaram da se ne napravi mehanizam kojim bi rekli, pa dobro, kod nas je slaba primena zakona o putnim ispravama, slaba je kontrola, jer ima jako puno ljudi koji kažu, nije to moj posao, pa nam se zato pojavljuje jako puno ljudi u zemljama EU koji kažu da su iz Srbije i da traže politički azil. Daleko od toga da zagovaram da takvo stanje ostane, ali je moja obaveza dužnost, pre svega, moja želja da upozorim da se u primeni ovakvog člana zakona mogu javiti nepotrebni problemi kojima ćete problem koji već imamo, uvećavati, a ne smanjivati. Poseban problem su nosioci i imaoci putnih isprava, razvedeni roditelji, gde jedno od roditelja sa detetom živi ili u inostranstvu ili ovde. Ukoliko se ova odredba primeni na jedno od njih, onda vam se problem udvostručava višestruko. Kada gledam bilo koji član zakona, ponovila sam, ja vrlo retko govorim o zloupotrebama, smatram da zakon može zloupotrebiti samo onaj ko je dužan da zakon primenjuje. Ja zakon mogu prekršiti kao građanka, bez obzira da li je u pitanju prekršaj, ili je u pitanju krivično delo i onda podležem sankcijama jednim ili drugim, ali i zloupotrebu može da učini samo onaj ko sedi u upravi, ko sedi u ministarstvu, u Narodnoj skupštini. Zbog toga napominjem važnost da se vrlo detaljno ovakva ideja kontrole ukupnih brojnih isprava za koje se ne zna gde su, uspostavi. Poseban problem je što, ako usvojimo ovo u postojećem tekstu i ako svi oni koji su već koristili mehanizam namernog gubljenja pasoša, a da nisu bili sankcionisani bilo kojim propisom koji se odnosi na to, ako se to sve usvoji tako, dobićete kao što kod nas, u zemlji dolaze, ljudi bez ikakvih putnih isprava i to će problem, ako ne održati na nivou na kojem je, onda ga može uvećati. Nisam sigurna da li može podzakonskim aktom, kao što bih volela da smo u ovom slučaju poštovali rezoluciju o zakonodavnoj aktivnosti Narodne skupštine, za koju smo svi glasali, a koja obavezuje svakog podnosioca predloga, da podnese i predlog podzakonskog akta, uz predlog zakona ili da da obrazloženje zašto nije u mogućnosti da podnese predlog podzakonskog akta. U junu prošle godine smo je usvojili zajedničkim glasovima svih nas, smatrajući da je to dobro po kontrolu i po mogućnost za sve nas da objasnimo ljudima kako će zakon da se primenjuje. Ako se razjašnjenje ovog stava završi na tome da bude podnet, odnosno usvojen, podzakonski akt, onda će biti nužno da i na Odboru za evropske integracije, bar tamo gde sam članica i na odboru koji neposredno nadzire i kontroliše rad MUP, da bude objašnjeno kako će se taj podzakonski akt primenjivati. Imam još uvek dileme oko toga da li da glasam za ovaj zakon ili ne. Nemam dileme oko toga da li ćete prihvatiti moj amandman zbog toga što moj amandman podrazumeva da u izmenama i dopunama ovaj poslednji stav bude izostavljen, da ostaje stav o licima koja zbog privremenih okolnosti ne mogu da daju otisak prsta, ali kao i u svakom drugom slučaju kada su u pitanju ljudska prava, kada se govori o tome da ovo nije protiv građana nego za građane, da postanu savesni kada su u pitanju njihove putne isprave i da je ovo jedan od mehanizama da uspostavimo kredibilnu međusobnu kontrolu sa zemljama EU kada su pitanju azilanti koji ponavljaju taj nesavesni greh, gubljenja putnih isprava. Dakle, možemo da budemo sigurni da ćemo vrlo pažljivo pratiti primenu ovog zakona sa velikom nadom da se neće pojaviti ni jedan jedini slučaj koji bi sasvim očigledno, kao što ima slučajeva prilično u drugim sektorima, ukazivao na volju državnih organa da krše ljudska prava, zato što sam ja sigurna da će se u našem društvu izgraditi kultura ljudskih prava, da ćemo razumeti koliko je to dragocen mehanizam, da zaista imamo dobro osećanje podeljeno među nama u društvu da smo jednaki pred zakonom i da se poštuju sva naša prava zapisana u Ustavu i u zakonima. U Ustavu i u zakonima koji propisuju način dobijanja držanja i korišćenja putne isprave stoji zakonski rok na koliko se izdaje. Svako smanjenje zakonskog roka mora biti obrazloženo ili odlukom suda ili odlukom tužilaštva ili toliko nedvojbeno jasno u bilo kom podzakonskom aktu da otkloni svaku sumnju da će baš onaj ko treba da primenjuje zakon biti prvi koji će ga i zloupotrebljavati. Ne želim da imamo i jedan takav dokaz da svedočimo, jer je šteta zajednička. Tada se ne vidi da li je u pitanju osoba kojoj su ljudska prava prekršena, osoba ovakvih ili onakvih političkih ubeđenja, opozicija ili vlast, muškarac ili žena, Rom, Albanac, Srbin, Hrvat, Rusin, ko god, nego se vidi ono što je u suštini ljudskih prava, da su mu prekršena ljudska prava odredbom u zakonu koji ta ista ljudska prava treba da štiti. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospođo Čomić. Reč ima dr Nebojša Stefanović, ministar unutrašnjih poslova. Izvolite.
Prvo moram da vam kažem vezano za pasoše koji su faktički izgubljeni. Za definisanje toga je ključni iskaz lica koje tvrdi u svojoj pisanoj izjavi da je pasoš izgubljen. Dakle, nema nedoumice da li je pasoš izgubljen. Tim slučajem se ne smatraju oni slučajevi kada mu poplava odnese pasoš, kada ga odžepare ili kada mu tokom izvršenja bilo kakvog prekršajnog krivičnog dela pasoš, što naravno to lice prijavljuje nadležnom organu, nestane na takav način. To se faktički ne smatra nestankom pasoša, već se tačno zna kako je došlo do gubitka pasoša. Ovde se radi o licima koja tvrde svojom izjavom da su izgubila pasoš i kada imate pet takvih izjava za pet godina, onda shvatate da nešto nije u redu. Da ne ulazimo u one argumente koje smo već razmenjivali. Što se tiče postupka, kada nadležni organ utvrdi da je lice dalo lažnu izjavu ili da je na bilo koji drugi način prekršilo zakon, postupak se vodi protiv tog lica. To će biti uobičajena praksa u skladu sa zakonom. U pravu ste da moramo da vodimo računa da nikad ne povredimo pravo nijedne osobe, ali tu možemo da dođemo u političku debatu. Da li onda šaljemo poruku da je u redu da svi građani Srbije izgube viznu liberalizaciju i da li je u redu da sutra izgube mogućnost da putuju van zemlje zato što je jedan broj ljudi namerno zloupotrebljavao svoje pravo i time nam naneo štetu i ljudi ostanu bez mogućnosti da bez vize putuju npr. u zemlje EU? Pošto zakon već postoji u evropskom zakonodavstvu i Evropska komisija nije našla da je bilo gde manjka sa bilo kakvim ljudskim pravom. Kada bi Evropska komisija na bilo koji način smatrala da ovo nije u skladu sa ljudskim pravima, verujem da bi nam na to skrenula pažnju. Dakle, posle ozbiljnih primedbi koje su imali na različite zakone, ovaj zakon sa ovakvim rešenjima naišao je na pozitivne ocene Evropske komisije i već se nalazi u zakonodavstvu drugih evropskih država. Ja smatram da mi ne treba da budemo veći katolici od Pape. Ako su ti ljudi našli za shodno da je to u skladu sa svim ljudskim pravima, da je to onda zaista tako.
Zahvaljujem, gospodine Stefanoviću. Pravo na repliku, narodni poslanik Riza Halimi. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Ja sam samo hteo da dopunim ono prethodno oko tog lažnog azila i da konstatujem da je ta upotreba ovog termina zapravo nakon vizne liberalizacije i pretnji koje su dolazile od određenih država EU da će se eventualno zbog povećanog broja tražioca azila dovesti u pitanje vizna liberalizacija, što je po meni sasvim neopravdano. Po meni, vizna liberalizacija je uticala da se ova problematika humanizje, da se ipak sprovede u neke normalnije tokove u odnosu na ranije pojave, pa čak i organizovanog kriminala, kada su se uz paprene cene omogućavali ilegalni odlasci i prelasci granica. U većini slučajeva kada ljudi idu na ovaj način po ovim uslovima vizne libaralice dva suosnovna motiva – traženje posla koga ne mogu dobiti u mestu rođenja ili uopšte u državi u kojoj žive i zdravstveni razlozi, kada u našem zdravstvenom sistemu ne nalaze rešenje, pa pokušavaju u evropskim država to rešenje da nađu. Verovatno ima i ovih o kojima ministar govori, koji čisto imaju druge motive i klasično zloupotrebljavaju tu situaciju. Zato sam predložio da se u ovakvim situacijama, kada vizna liberalizacija humanizuje ovu problematiku, nađe adekvatniji, prikladniji način rešenja problema i od evropskih država, ali i od našeg zakonodavnog sistema.
Zahvaljujem. Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović. Izvolite.
Slažem se. Mi i radimo sa evropskim državama, nego da li znate šta je problem? Mnogo je onih koji rade to na način na koji sam pominjao, koji pokušavaju da zloupotrebe. Da su to dva, tri lica mesečno, pa da kažete, nego je mnogo više ljudi koji idu iz zdravstvenih ili iz nekih drugih razloga. Pa, oni to mogu da urade i preko zdravstvenog sistema sopstvene zemlje. Azil traži neko ko to radi iz političkih razloga. Suštinski to nisu politički razlozi, već neki drugi, da sada ne ulazim u elaboraciju. Samo je to suštinski bio problem. Taj problem nismo prvo identifikovali mi. Identifikovale su ga druge zemlje EU koje su nam skrenule pažnju na to i one su se žalile. Znate, kada to urade Nemačka, Luksemburg, Austrija, Belgija, te zemlje imaju mehanizme koje tolerišu svaku prijavu za politički azil i te ljude smeštaju, kao što i mi imamo obavezu da to radimo, ali kada utvrde da to nije u skladu sa zakonom i kada to nije urađeno u dobroj nameri, onda reaguju. Mi ovim merama pokušavamo da se i taj broj slučajeva smanji, odnosno da upozorimo ljude da mi svojom prevencijom činimo da ih ne dovedemo u poziciju da to pravo mogu tako lako da zloupotrebe. Inače, nikom ne ugrožavamo pravo. Svako ima pravo na putnu ispravu. Može da napusti zemlju kad god to želi, ali ne da pokuša da zloupotrebi to.
Zahvaljujem, ministre. Pravo na repliku, narodni poslanik Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Sasvim kratko, pošto je manje-više, čini mi se, upitanju nesporazum. Dakle, ne može se suprotstavljati pravo svih nas da živimo u društvu u kojem postoji vizna liberalizacija sa pravom jednog ljudskog bića koje falsifikuje pasoš ili ga gubi pet puta ili laže na granici ili radi već šta god hoće. Te dve stvari ne mogu biti u sukobu, jer je naša država odgovorna sa obe jednako. Ja to pokušavam samo da dam kao argumentaciju, ne sumnjajući da će ljudi u MUP koji budu zaduženi za ovo, raditi svoj posao u skladu sa zakonom. Rekla sam i u prvom delu, ja vrlo retko govorim i čitam zakone, sa željom da tu pročitam zloupotrebu, ali uvek čitam zakone da bih videla kako će se odnositi na jedno ljudsko biće. Mislim da je to zajednički zadatak svih nas. Ne može biti suprotstavljanja ljudskih prava. Mi, koji smatramo potrebnim da živimo u društvu i državi bez viza i u okviru EU, naša prava nisu ugrožena time što će neko da laže o svom pasošu. Naša prava mogu biti ugrožena time što državna uprava, što državni sistem, ko god hoćete, ne primenjuje dovoljno detaljno. Moja ideja je da pomognem da rade što detaljnije i bolje u primeni svojih zakona, a ne da suprotstavljam ljudska prava. Hvala vam na odgovorima. Biće praćeno šta se radi u MUP sa izdavanjem pasoša, sa nadom da nećemo imati da upratimo ni jedan slučaj, jer je to dobro za Srbiju.
Zahvaljujem, gospođo Čomić. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović, a neka se pripremi narodniposlanik Goran Ćirić, kao poslednji prijavljeni govornik.
Hvala. Uvaženi ministre, kako je već naveo naš uvaženi kolega ovlašćeni predstavnik Đorđe Milićević, poslanička grupa SPS će nedvosmisleno podržati i u danu za glasanje i glasati za zakon o izmenama Zakona o putnim ispravama. Ja ću u ovom svom izlaganju na krajnje afirmativan način govoriti o pojedinim delovima ovih izmena, zato što smatram da predstavljaju jedan kvalitativan pomak u odnosu na dosadašnja sistemska rešenja. Prvo, ono što, gospodine ministre, treba primetiti kada se sagleda tekst predloženih izmena Zakona o putnim ispravama, nameće se kao jedno jako kvalitativno rešenje da se sada putna isprava smatra javnom ispravom, da dobija pravni tretman javne isprave, što u svakom slučaju u jednom pravnom saobraćaju podrazumeva i jedno jako dobro rešenje. Što se tiče tzv. izlaznih viza, mislim da je tu učinjen veliki pomak. Ja bih zarad građana i informisanja građana skrenuo pažnju, što pretpostavljam da i ministar Stefanović zna, odnosno da je upoznat sa tim činjenicama, da je još početkom decembra 2013. godine održan bilateralni skrining na kojem je država Srbija preko MUP-a identifikovala probleme koji mogu izazvati posledicu ograničavanja ili uskraćivanja jedne od elementarnih sloboda i prava čoveka, a to je sloboda kretanja zajamčena Ustavom, međunarodnim dokumentima, pre svega konvencijama i deklaracijama. Kako bi se izbeglo da se našim građanima onemogućava sloboda kretanja, još sa tog skrininga je pokrenuta inicijativa za ukidanje tzv. izlaznih viza. To je primer dobrog organizovanja rada u MUP-a, naročito u tom periodu, a to isto ministarstvo sada iskazuje veoma visok nivo razumevanja za potrebe naših građana i zaštitu njihovih prava kroz donošenje ovog zakona o izmenama i dopunama Zakona o putnim ispravama. Sledeća kvalitativna rešenja u ovom zakonu, jer nikad nisam težio tome da prepričavam zakonska rešenja, već samo da ih komentarišem, jesu činjenice koje se vezuju za definisanje određenih rokova i to rokova koji se vezuju za izdavanje pasoša, kao i rokova koji se vezuju za ono što podrazumeva vraćanje pasoša, naročito kada su u pitanju diplomatskipasoši, a naročito jedan vid jednog novog sistemskog rešenja koji se vezuje za biometriju, i to biometriju kao jedan od vidova aktivnosti iz odredaba ovog zakona. Stoga, poslanička grupa SPS, gospodine ministre, snažno podržava više nego dobar predlog da se deci ispod 12 godina ne uzimaju otisci i ne traži potpis, dok slika na fotografiji ostaje, što je razumljivo rešenje. Međutim, da bi bilo informisanje onako kako treba i da bi građani prepoznali suštinu u celoj ovoj našoj diskusiji, treba istaći da podaci koji su ranije uzimani, i potpis i otisak, su uzimani u skladu sa tada važećim zakonom, dakle, potpuno legitimno i regularno. Zbog toga ti podaci ostaju i čuvaće se u posebnoj bazi podataka, centralizovanoj bazi podataka, uz poštovanje odredbi o zaštiti podataka o ličnosti. Ono čega nema u predlozima zakona, a što građani treba da znaju, jeste činjenica da je Srbija među prvim zemljama u Evropi ustrojila obavezu uzimanja otiska prsta prilikom izdavanja pasoša, odnosno u pasoš, i to prema standardu EAK 1.11. Moramo odmah da skrenemo pažnju da takvu meru nemaju kao sistematizovanu ni mnoge evropske zemlje, mnoge države u Evropi, čak znatno ekonomski razvijenije i pravno ustrojenije, odnosno stabilnije u svom nekom pravnom sistemu i pravnom saobraćaju, nego što je to Srbija. Moram da podsetim na jednu činjenicu koja se ovde nije do sada manifestovala, nije se iskazala. Do donošenja ovih zakonskih izmena MUP Republike Srbije je izdalo 15 miliona biometrijskih dokumenata, od čega pet miliona pasoša, pri čemu nije prijavljen ni jedan jedini falsifikat. Nije stavljena ni jedna jedina primedba, što samo ukazuje na jednu vrlo dobru organizaciju rada u ovoj oblasti, što samo ukazuje na kvalitet postupanja kada govorimo i o ličnim podacima, o putnim ispravama, načinu izdavanja putnih isprava, proceduri itd. Zato i u tom delu jedna posebno afirmativna dimenzija analize ovih zakonskih izmena mora biti danas prisutna u ovoj našoj raspravi. Ali, postoji nešto na šta moram kao dobronamernu sugestiju da skrenem pažnju, a to je član 36. predloženih izmena i dopuna, gde se navodi da nadležni pravosudni organi su dužni da MUP, preko policijskih uprava dostavljaju tražene podatke iz člana 35. Ovde imamo jednu malu dilemu koja se, nadam se, u praksi neće pojaviti kao problem, a to je da samom ovom terminologijom „dužni su da dostavljaju“ ne zadiremo u onaj deo koji se zove nezavisnost pravosuđa, naročito sudova i tužilaštava. Vi sami znate koliko je to osetljiva materija, osetljiv problem. Ja bih, ako postoje amandmani, čak i da se vežemo za amandman odbora, da se na zahtev MUP, preko policijskih uprava, od strane pravosudnih organa dostavljaju traženi podaci iz člana 35. Dalje, ono što smatram da je takođe kvalitativno rešenje jeste odredba po kojoj se daje mogućnost da se za maloletna ili poslovno nesposobna lica zahtev za izdavanje putne isprave može podneti od jednog roditelja i bez pismene saglasnosti drugog roditelja. Smatram da je jedno jako dobro, odnosno kvalitativno rešenje da to može da se radi i u drugim slučajevima pravne i fizičke sprečenosti jednog od roditelja da vrši roditeljsko pravo. Mislim da ste ovde potpuno pogodili sa ovom izmenom, jer ste očigledno prepoznali probleme u praksi, a ti problemi u praksi su se multiplicirali, upravo zbog toga što smo i u sudovima imali situacije da jedan roditelj namerno ili zloupotrebljavajući određena sistemska rešenja u ovom zakonu onemogućava drugog roditelja, uglavnom je to majka, da odvede dete van granica države Srbije. Mislim da se vrlo dobro na ovaj način sprečava jedna takva vrsta zloupotrebe i nadam se da će u praksi takvi problemi kroz primenu ove odredbe na kraju krajeva iščeznuti, odnosno da se nećemo sa tim problemima više susretati. Takođe, mislim da se konačno, s tim što bih vas zamolio da se razmisli od podzakonskim aktima, u zakonu definišu norme, da se normira onaj deo koji će na poseban način obezbediti zaštitu ličnih podataka, odnosno podataka o ličnostima. Zašto? Zbog toga što sada ulazimo u jednu fazu elektronske baze podataka, sistematizovanja svih činjenica, imamo čak i situaciju u kojoj se pojavljuje taj tzv. elektronski nosač podataka i mašinski čitljiva zona za potrebe automatskog očitavanja podataka. Čim imate ovako jednu materiju automatski se stvara određeni stepen rizika da podaci, koji podležu korpusu podataka o zaštiti ličnosti, mogu da budu dostupni onima kojima ne treba i ne smeju biti dostupni. U tom pravcu moguće je da se još kvalitativnije ove mere, koje su propisane predloženim izmenama i dopunama Zakona o putnim ispravama, donesu. Na kraju, moram samo još jednom da ponudim našu dobru volju da učestvujemo i u daljim izradama ovakvih tekstova, odnosno zakonskih rešenja, koja u svakom slučaju uživaju podršku i ponoviću ono što je naš ovlašćeni predstavnik rekao i ja lično, bez obzira što je to propušteno u ovom delu evidencije prijavljenih učesnika za diskusiju, snažno podržavamo, i ja i moja poslanička grupa, poslanička grupa SPS, sve predložene izmene Zakona o putnim ispravama. Hvala na razumevanju.
Pošto na listama poslaničkih grupa nema više prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Izvolite, po kom osnovu se javljate gospodine Imamoviću?
Ovlašćeni sam predstavnik. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre gospodine Stefanoviću, dame i gospodo narodni poslanici, ja ću ovom Zakonu o putnim ispravama govoriti sa aspekta predstavnika jedne nacionalne manjine, odnosno predstavnika Bošnjaka u ovom parlamentu. Ovaj predloženi Zakon o putnim ispravama, kako u obrazloženju stoji, ima za zadatak da usaglasi propise Republike Srbije sa propisima EU. S tim u vezi, predlagač se poziva na evropsko pravo i dostignuća EU kojima mi, bojim se, samo deklarativno težimo. Predlagač je dalje naveo u svom obrazloženju da su predložene izmene i dopune usaglašene sa evropskim normama. Međutim, danas u realnom životu u Srbiji stvari su daleko od evropske prakse, evropskih standarda i dostignuća, a naročito sa aspekta manjinskih naroda i stepena ostvarivanja, odnosno ostvarenosti njihovih individualnih i kolektivnih prava. U većini slučajeva zakoni ostaju mrtvo slovo na papiru, a ovaj predlog zakona je još jedan korak u nazad. Kada je u pitanju ovaj zakon, on nastavlja dosadašnju praksu sistemskog i institucionalnog ignorisanja prava nacionalnih manjina, kao što je pravo na službenu upotrebu jezika i pisma. Želim da vas podsetim da ovo pravo garantuje Ustav, zakoni i drugi akti Republike Srbije. Takođe, Republika Srbija je ratifikovala određena međunarodna dokumenta, čime je preuzela određene međunarodne obaveze u pogledu regulacije položaja manjina i njihovih individualnih i kolektivnih prava. Okvirna konvencija za zaštitu nacionalnih manjina i Evropska povelja o regionalnim i manjinskim jezicima je ova država ratifikovala i obavezuju nas da priznamo pravo pripadnicima nacionalnih manjina na ravnopravnu upotrebu njihovog maternjeg jezika i pisma. Ovaj zakon nastavlja praksu po kojem se jednim zakonom daje neko pravo manjinama, a već drugim ignoriše ili nekim podzakonskim aktima čak i suspenduje neko pravo. Kada govorimo o ravnopravnoj upotrebi jezika i pisma nacionalnih manjina, govorimo o jednom od ključnih identitetskih pitanja i korišćenje tog prava u praksi, tj. nivo ostvarenosti najbolje govori o odnosu države, odnosno vladajućih struktura prema manjinama. Predlagač ovog zakona, namerno ili ne, nije ignorisao samo međunarodno pravo, već i domaće zakone po kojima je država obavezna da manjinama javne isprave izdaje na maternjem jeziku i pismu. Želim da naglasim da sam postupak, koji prethodi izdavanju javne isprave, treba da se vodi na jeziku i pismu nacionalne manjine. Ove obaveze propisane su, u prvom redu, Ustavom gde je službena upotreba jezika i pisma jedno od četiri zajamčena prava jedne nacionalne manjine. To pravo proističe iz Zakona o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina, a regulisano je i Zakonom o službenoj upotrebi jezika i pisma. Hajde da novim zakonima ne kršimo Ustav i ne kršimo već postojeće zakone. Ovaj zakon je pokušaj da se pravo na izdavanje putnih isprava na jeziku i pismu nacionalnih manjina svede samo na upisivanje imena i prezimena. Samo otvaranje, odnosno pokretanje postupka izdavanja putnih isprava u startu suspenduje pravo nacionalnim manjinama da pokrenu i okončaju postupak izdavanja, odnosno dobijanja putnih isprava na svom jeziku. Pojasniću, svaki zahtev za dobijanje putnih isprava je upravni postupak. Prema zakonima obaveza države je da upravne postupke na zahtev pripadnika nacionalnih manjina vodi na njihovom maternjem jeziku i pismu. Stiče se utisak da država svesno konfrontira zakone, tako da jedan daje neko pravo, a već drugi uskraćuje neko pravo. Ovde bih se zaustavio, što se tiče jezika i pisma. O tome ćemo malo više govoriti kada bude rasprava u pojedinostima, jer smo podneli nekoliko amandmana na ovaj zakon, a sada bih pažnju posvetio definiciji državljanstva u putnim ispravama. Zakon o državljanstvu Republike Srbije u članu 1. kaže da državljani, odnosno građani Republike Srbije imaju državljanstvo Republike Srbije. Sam Zakon o putnim ispravama tu definiciju tretira identično u članu 8. Međutim, u praksi imamo nešto sasvim drugo. U rubrici u kojoj se upisuje u državljanstvo u putnim ispravama, umesto odrednice državljanstvo Republike Srbije upisuje se odrednica državljanstvo srpsko. U ovom kontekstu termin „srpsko“ asocira na nacionalnu pripadnost, a ne na pripadnost određenoj državi, kako je to pripisano Zakonom o državljanstvu i Zakonom o putnim ispravama. Podneli smo nekoliko amandmana na ovaj zakon. Ovo su pitanja zbog kojih su nas Bošnjaci delegirali ovde. Naša želja je da amandmanima na konstruktivan način delujemo u ovom visokom domu, da ove i sliče probleme rešavamo kroz institucije sistema, koliko je to moguće, a parlament je svakako jedna od najjačih institucija sistema. Amandmani narodnih poslanika su jedan od najjačih instrumenata koje mi u ovom trenutku posedujemo. Pozivam vas da razmotrite naše amandmane, kao konstruktivne predloge, i našu želju da unapredimo zakone koje ovde donosimo. Hvala.
Zaključujem načelni pretres. Zahvaljujem se na aktivnom učešću na današnjoj sednici dr Nebojši Stefanoviću, ministru unutrašnjih poslova. Nastavak je sutra u 10,00 časova po tačkama 5. i 6. dnevnog reda, objedinjena rasprava. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Drugog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 106 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 103 narodna poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? (Da.) Narodna poslanica Olena Papuga.