Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanikakonstatujem da sednici u ovom momentu prisustvuju 84 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 90 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sednici sledeći narodni poslanici: Esad Džudžević, Momo Čolaković, Milan Dimitrijević, Jovan Palalić, Milica Radović, Balint Pastor, Riza Halimi, Mladen Grujić i Radoslav Mojsilović. Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pozvala da današnjoj sednici, pored predstavnika predlagača dr Diane Dragutinović, ministra finansija i Milutina Mrkonjića, ministra za infrastrukturu, prisustvuju i Ivan Maričić, direktor Uprave za trezor i Žarko Milićević, mlađi savetnik u Ministarstvu finansija. Pozvala sam ih, očekujem da dođu. Obaveštavam da sam ih pozvala. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O DAVANjU GARANCIJE REPUBLIKE SRBIJE U KORIST „SOCIETE GENERALE“, PARIZ, FRANCUSKA, PO ZADUŽENjU JP „PUTEVI SRBIJE“ (pojedinosti) Primili ste amandman koji je na Predlog zakona podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Primili ste mišljenje o podnetom amandmanu. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodine Aleksiću, izvolite.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, mi smo na ovu objedinjenu tačku podneli ukupno dva amandmana, i jedan i drugi se tiču roka u kojem zakon stupa na snagu. Predložili smo da rešenje bude ono koje je usklađeno sa našim pravnim sistemom i da to bude u skladu sa zakonom, znači, osmog dana od usvajanja zakona. Sada ću da vam pročitam obrazloženje Vlade kada je reč o Predlogu zakona o davanju garancije Republike Srbije u korist „Societe Generale“, Pariz, Francuska… (Predsednik: Gospodo poslanici, zamolila bih vas da čujemo gospodina Aleksića. Molim, malo tiše.) …po zaduženju Javnog preduzeća „Putevi Srbije“. Kao razlog za stupanje zakona na snagu narednog dana od dana objavljivanja navodi se obaveza koju Javno preduzeće mora da izvrši do 30. juna 2009. godine, vezano za realizaciju ovog kredita. U sledećem zakonu, koji je vezan za „Unikredit banku“, navodi se praktično isti razlog, samo što realizacija kredita mora da bude završena do 29. novembra. Ovde odmah uočavamo nelogičnost – ako se žuri u vezi sa prvim predlogom zakona jer on mora da se realizuje u junu, postavlja se pitanje zbog čega se žuri sa ovim drugim predlogom zakona, koji treba da se realizuje 29. novembra? Mislim da je Vlada Republike Srbije u isti koš stavila nešto što je nespojivo. Ovom prilikom takođe želim da istaknem da mi nismo dobili od predstavnika Vlade sve što smo tražili prošli put, a što nam je donekle i obećano, a tiče se ugovora koji je Javno preduzeće zaključilo sa navedenim bankama, dakle, sa „Societe Generale“, Pariz, sa njihovom centralom, sa bankom u Francuskoj, i sa Unikredit bankom a.d. Beograd. Dakle, nismo imali priliku da proverimo sve ugovorne klauzule i da se uverimo u opravdanost ovakvog zaduživanja. Mi smo već prošli put naveli, to ću i u raspravi istaći još nekoliko puta, da je trenutno zaduženje Republike Srbije spoljni dug od trideset milijardi dolara, da je spoljni dug stare SFRJ bio trideset milijardi dolara, da je stara Jugoslavija imala 22 miliona stanovnika, a da Srbija ima oko osam miliona stanovnika. Dakle, tek rođeno dete u Srbiji, tek rođena beba je na ovaj način zadužena sa 3.750 dolara. Svaki stanovnik naše zemlje je zadužen za ovaj iznos. Ukoliko krediti ne budu otplaćivani, ukoliko nešto ne bude reprogramirano, ukoliko ne obnovimo proizvodnju, ovaj dug će se višestruko uvećati. Takođe, žao mi je što tu nije gospodin Mrkonjić, želeo bih da dam jednu važnu informaciju koju smo juče dobili od predstavnika Demokratske stranke, a veoma je važna za putare. Naime, juče su predstavnici DS, pre svega gospodin Šutanovac, promovisali tzv. koridor, projekat „zelene transverzale“, verovali ili ne. Pročitaću vam iz stenografskih beležaka o čemu se ovde radi. Na direktno pitanje jednog poslanika Demokratske stranke o uticaju Turske na Balkanu gospodin Šutanovac ističe sledeće: „Nešto što je definitivno zajedničko za sve zemlje jugoistočne Evrope, ne kažem Balkana, mislim da to treba da pripadne do Beča, čak po meni možda i dalje, jeste taj jedan bezbednosni sektor koji postavlja Ankara, ta linija jedna koja dolazi do samog Beča. U tom smislu“, kaže dalje ministar odbrane, „Turska je jedna od možda najvažnijih zemalja koje postoje na našem prostoru. Turska je zemlja koja ima veoma dug niz godina direktan uticaj, a danas ima indirektan uticaj“. Dakle, ovo je citat, da neko ne misli da pravim gramatičke greške. „Turska je zemlja koja ima ugled širom sveta, sa vojskom koja podiže ugled više čak nego ekonomija“. Završen citat. Dakle, gospodin ministar odbrane je predložio, da li svesno, da li nesvesno, projekat „zelene transverzale“ koji vodi od Ankare do srca Evrope i do Beča, gde je Turska svojevremeno poražena. On takođe hvali tursku vojsku, koja je poznata po masovnim ubistvima Kurda. Mislim da je ovo važna informacija za putare, pre svega zbog toga što će oni morati sada da grade koridore u tom pravcu, pa bi bilo zgodno da i gospodin Mrkonjić kaže šta on misli o ovom novom projektu, znači, nije više Koridor 10, sada je „zelena transverzala“, sve do Beča. Kada je u pitanju „zelena transverzala“, podsetiću vas da je jedan od najvećih stručnjaka američkog Kongresa za borbu protiv terorizma, gospodin Džozef Bodanski, koji se nalazio na mestu šefa tima za borbu protiv terorizma i nekonvencionalno ratovanje Kongresa SAD od 1998. godine, od 2004. godine u više navrata govorio o pogubnosti projekta „zelene transverzale“, koji vodi od Turske, pa kako je rekao sam ministar Šutanovac, do Beča. Nebrojene publikacije objavila je „Strateška politika“ iz SAD (između ostalih, i Gregori Kopli, njegov saradnik), koje govore o pogubnom uticaju ovog koridora, švercu narkotika i švercu terorista do zapadne Evrope... (Predsednik: Gospodine Aleksiću, samo da se razumemo, vi očigledno govorite i u okviru 15 minuta, kao predstavnik poslaničke grupe. Samo izvolite.) Dakle, ovo je jedna katastrofalna priča. Kao što vam kažem, zvanična dokumenta američkog Kongresa govore o pogubnosti koridora „zelene transverzale“ ili „zelenog autoputa“, kako ga nazivaju neki stručnjaci na zapadu. Kao što sam već rekao, njime se prevoze i teroristi sa istoka prema zapadu, a takođe i narkotici. Verovatno je poslanik koji je postavio pitanje gospodinu Šutanovcu, koji voli da stoji uz simbol srebrnog čekića, imao na umu jedan sastanak koji je održan od 14. do 17. maja u Grčkoj, u atinskom predgrađu Vuljagmeni, u hotelu „Astir palas“. Praktično je svetska aristokratija, neki novi prvi, drugi stalež, daleko od očiju trećeg staleža, došla i održala sastanak. Bili su predstavnici međunarodnih finansijskih organizacija; biće zanimljivo i za gospođu Dragutinović da su tu bili predstavnici Svetske trgovinske organizacije, MMF-a, sistema federalnih rezervi SAD, Svetske banke i mnogi drugi. Naime, na tom sastanku su, između ostalog, razmatrana pitanja širenja EU i proširenje EU na Tursku i Makedoniju, pa su usvojeni određeni zaključci u tom pravcu, tako da je verovatno poslanik iz DS o kome sam govorio imao na umu upravo taj detalj kada je govorio o uticaju Turske. Dakle, pod uticajem ovog sastanka on sada promoviše jednu, rekao bih, zaista užasnu englesku politiku, politiku Siton-Votsona, formulisanu memorandumom 1915. godine, politiku Dizraelija, politiku podržavanja „bolesnika sa Bosfora“ i politiku podržavanja turske „mrtve ruke“ u Evropi. Ne treba da govorim da je ona direktno suprotstavljena pravoslavnim zemljama, naravno, Rusiji, Grčkoj, Srbiji, pa i samoj Evropi, tradicionalnim evropskim vrednostima i evropskoj kulturi. Sada ću morati da se pozabavim samim zakonima i da podsetim građane Srbije zbog čega smo mi izneli kritiku ova dva predloga zakona. Kao što svako može da primeti iz ovih predloga, prvim predlogom, vezanim za „Societe Generale“ banku iz Pariza, Srbija se zadužuje za novih 100.000.000 evra, uvećano za iznos ugovorene kamate, naknade i ostalih stvarnih troškova. Kako smo već napomenuli, nemamo podatke kolika je kamata, kolika je naknada, koliki su ostali troškovi. Nemamo ni plan otplate, koji je obavezni deo svakog ugovora o kreditu, a koji se navodi u ovom predlogu zakona. Moramo da donesemo odluku, vezano za ovaj zakon, na osnovu predviđanja, na osnovu prekognicije. Smatram da to niko ne može da uradi i svaki stručnjak u bankarstvu bi jednostavno odbio ovakav predlog i prešao na neki drugi, zato što je neozbiljan. Evo, navešću vam par detalja iz ovog predloga zakona, vezano za „Societe Generale“ banku iz Pariza. U članu 3. se navodi da je dužnik obavezan da sredstva za otplatu kredita obezbedi prema planu otplate, u iznosu koji uključuje glavnicu i obračunatu kamatu. Dobili smo podatke o glavnici, to je sto miliona evra. Nismo dobili podatke koliko iznosi kamata. Doduše, ministarka Dragutinović je iznela podatak da će se kamatna stopa obračunavati po modelu jednomesečni euribor plus 4,05%. Međutim, to sve nije dovoljno da bismo imali precizne podatke o zaduživanju građana Srbije, o zaduživanju Republike Srbije. Ono će po ovom ugovoru o kreditu biti veće od sto miliona evra. Ostaje da se vidi koliko. U tački 2, gde se govori o razlozima za donošenje zakona, predlagač navodi da je u pitanju refinansiranje dospelih obaveza Javnog preduzeća „Putevi Srbije“. Nema sumnje da treba pomoći „Putevima Srbije“, nema sumnje da treba obnoviti infrastrukturu u Srbiji, ali moramo da budemo veoma oprezni kada je u pitanju zaduživanje građana; sa tim nema igre, posebno sada kada je spoljni dug dosegao onu fantastičnu cifru od trideset milijardi dolara, koja je postojala u staroj SFRJ koja je imala tri puta više stanovnika. Kada je u pitanju drugi predlog zakona, o davanju garancije Republici Srbiji u korist „Unikredit banke“, tu se građani Republike Srbije zadužuju za novih 75.000.000; doduše, ovaj put ne u inostranstvu, već u samoj Srbiji, mada će taj novac, kako je objasnila ministarka Dragutinović, stići iz inostranstva, što je logično zbog iznosa. Takođe, ovaj iznos se uvećava za iznos ugovorene kamate, naknade i ostalih stvarnih troškova. Znamo kolika je glavnica – 75.000.000 evra, ali ne znamo kolika je kamata. Nemamo plan otplate, nemamo precizne podatke i primećujemo da se nešto krije u ovom predlogu zakona. Krije se, kao što krije i Ministarstvo odbrane podatke vezane za otvaranje NATO kancelarije u Ministarstvu odbrane. Srpska radikalna stranka je još 2006. godine, na osnovu Zakona o informisanju, preko našeg stručnjaka Ivana Ninića podnela zahtev da se objave podaci o NATO kancelariji u Ministarstvu odbrane, koja je oprema data NATO-u, da li je to ustupljeno besplatno, da li je možda neki kredit dobijen za to, o čemu se tu radi. Podatke nismo dobili. Ista stvar je bila sa SOFA sporazumom koji je Ministarstvo krilo godinu dana, dakle, nije htelo da ga objavi. Znači, donet je Zakon o informisanju, tu je Poverenik za informacije, međutim, Vlada ne poštuje sopstvene zakone, godinu dana nije htela da dostavi podatke. Čak su predstavnici Ministarstva odbrane govorili da je taj dokument u Ministarstvu spoljnih poslova, što nije bila istina. Naš stručnjak Ivan Ninić uspeo je posle godinu dana da dođe do tog sporazuma. Budući da je ovo zaduženje od 175.000.000 evra, plus kamata, dakle, prevazići će 200.000.000 evra, moram da podsetim građane da su ih prošle nedelje Vlada Republike Srbije i vladajuća većina u Narodnoj skupštini zadužili za novih 155.000.000 evra. Prošle nedelje 155.000.000 evra, ove nedelje 175.000.000 evra, plus kamata. Pošto su se građani Srbije javljali u Poslanički klub SRS, posebno su ih interesovali detalji vezani za promenljive kamatne stope, izrazili smo sumnju da eventualno, pošto nismo videli ove ugovore o kreditu sa Javnim preduzećem „Putevi Srbije“, slične klauzule postoje i u ovim ugovorima. U obavezi sam da pojasnim o čemu se ovde radi. Banke su intenzivno od prošle godine, komercijalne banke, poslovne banke, koje posluju na teritoriji RS, unele u svoje ugovore o kreditima koje odobravaju stanovništvu klauzule o promenljivoj kamatnoj stopi, koja je vezana za maržu, ne samo za onaj deo indeksiran u stranoj valuti, za švajcarske franke ili za evre, dakle, euribor ili libor. To su zelenaške kamatne stope, to je protivzakonito. Već sam napomenuo da su zelenaške kamatne stope bile zabranjene čak i u starom Rimu, po rimskom pravu. Kao što znate, brojni dnevni listovi u Srbiji su objavili podatke da su banke povećale kamate, da su rate za otplatu kredita građana porasle, iako je, recimo, euribor, referentna kamatna stopa, pao čak za 50%, a i više, od početka prošle godine. Tako je „Blic“ naveo podatak da je osam banaka, namerno neću reći kojih, povećalo marže na kredite u otplati. Narodna banka ne obavlja svoju funkciju, ona ne obavlja funkciju kontrole poslovnih banaka, ona sprovodi ankete. Ona se ponaša, recimo, kao Cesid. Ne treba Narodna banka Srbije da sprovodi ankete, ona treba da kontroliše poslovne banke, da postupa po izveštajima inspektora Narodne banke, da poštuje zakon, a da one koji krše zakon dovede pred udar zakonodavstva. Vlada Srbije mora da pomogne u tome. Prema podacima „Blica“, Narodna banka Srbije je od oktobra 2008. do aprila 2009. godine (dakle, ona je primetila tu pojavu uvođenja zelenaških klauzula još 2008. godine) sprovela tri ankete u kojima je tražila od banaka da je obaveste da li će na kredite u korišćenju i otplati povećati svoju maržu. Od 35 banaka 20 je, prema izvoru „Blica“, navelo da to neće uraditi. Ali, ko može da veruje? Suštinski problem je to što se te klauzule nalaze u ugovorima o kreditu. Te klauzule daju njima mogućnost da povećaju maržu sto puta, dvesta puta, plus beskonačno, što je protivzakonito. Kako je navela ekipa „Glasa javnosti“, kamatna stopa, euribor, po kojoj vodeće evropske banke međusobno pozajmljuju novac i koja ulazi u sastav kamate koju građani Srbije plaćaju na uzete stambene kredite, prepolovljena je od početka godine. Od oktobra prošle godine, kada je euribor imao rekordnu vrednost, kamate je pala za čak 72,72%. Ovo bi trebalo da bude dobra vest za klijente banaka. Međutim, pošto su zajmodavci mahom odlučili da jeftiniji kapital pretvore u veći profit, građani i dalje otplaćuju jednako visoke mesečne rate. (Predsednik: Gospodine Aleksiću, sada koristite vreme svoje poslaničke grupe da biste završili. Izvolite.) Šta se ovde desilo? Došlo je do faktičkog povećanja kamatne stope, jer padom euribora nije smanjena rata za otplatu kredita. Pogledajte sada tu igru. To su mahinacije na tržištu, to je čisto profiterstvo i građani Srbije moraju da budu oprezni po pitanju uzimanja kredita, moraju dobro da čitaju svoje ugovore o kreditu, a Vlada Srbije ima obavezu da ih zaštiti. Narodni poslanici imaju obavezu da o ovome otvoreno govore. Šta se dalje kaže? „Kao glavno objašnjenje za ovakvo ponašanje“, ovo je iz „Glasa javnosti“, „banke navode svetsku ekonomsku krizu.“ Nema blage veze sa nama; svetska ekonomska kriza je nastala zbog pogrešne upotrebe finansijskih derivata, zbog toga što velike svetske ekonomije nisu želele da primene pravila Bazela 1 i Bazela 2, zbog toga što su privatne centralne banke, pre svega sistem federalnih rezervi SAD, štampale enormnu količinu novca. Niko živ ne zna koliko je dolara odštampano, koliko je u opticaju u svetu. Prvo je stradalo hipotekarno tržište, „fjučersi“ i „hedžeri“ su propali, zatim je stradala auto-industrija itd. Kod nas niti je stradao bankarski sistem, jer je pre toga vlada DOS-a uništila pet velikih srpskih banaka da bi otvorila prostor za neke druge banke, iako su te banke imale veća potraživanja nego dugovanja. Dakle, banke nisu mogle da propadnu, i dalje posluju. Auto-industrija nije mogla da propadne. Kao što vidite, vi ovim subvencionisanim kreditima, građani misle da njima omogućavate da jeftino kupe automobile, međutim, vi direktno stavljate novac u džep Miroslava Miškovića, koji je jedini zadužen za servisiranje „Fijatovih“ vozila, za prodaju auto-delova „Fijatovih“ vozila itd. Svi građani Srbije, ako budu imali problema sa „puntom“, nadam se da neće, ali ako budu imali problema, moraće da se obrate Miroslavu Miškoviću. On je monopolista po tom pitanju. Kao što vidite, veliki su problemi sa ugovorima o kreditu i naveo bih još jednom kako glasi otprilike ta klauzula koju banke protivzakonito umeću u kredite. Ona glasi otprilike ovako: banka XY (zbog reputacionog rizika nije važno koja) zadržava pravo promene kamatne stope, tj. banka može do konačnog izmirenja svih obaveza korisnika kredita po ovom ugovoru, bez zaključenja posebnog aneksa, menjati visinu kamatne stope iz prethodnog stava, u skladu sa aktima poslovne politike banke koji regulišu visinu i način obračuna kamate. Ne, dame i gospodo, oni mogu da obračunavaju kamatu u skladu sa zakonom, oni moraju da obračunavaju kamatu u skladu sa zakonom. Ovo je klauzula koja se obično umeće ili posle dela kojim se definiše kamatna stopa ili između nekih stavova, često se štampa manjim fontom. Tako, građani, obavezno obratite pažnju ako vidite negde manji font, petit, to pročitajte prvo, ali u svakom slučaju, iščitavajte ugovore o kreditu od početka do kraja. Sada ću i svojim kolegama ostaviti mogućnost da nešto kažu. Zahvaljujem se.
Da li želi reč još neko od predstavnika poslaničkih grupa? Pošto je samo jedan amandman, pitam i druge, da bih dala vama reč, ako se niko drugi ne javlja. Gospodin Zoran Krasić i Dragan Todorović su se javili. Najpre šef poslaničke grupe. Izvolite, gospodine Todoroviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada smo počeli raspravu u vezi sa davanjem garancije neke stvari, koje bi trebalo da se kažu i zbog poslanika i zbog građana Srbije, ostale su potpuno nedorečene. Zbog čega smo došli u situaciju da ovoliki novac treba da se da? Nemamo informaciju koliki je osnovni dug, kolike su kamate i kako je uopšte bilo moguće da država dođe u ovu situaciju i da pretrpi ogromnu finansijsku štetu. Postavlja se osnovno pitanje, da li je ovaj dug stvoren zakonito ili nezakonito? Da li će država ovim zakonom potvrditi nezakonite radnje koje su vezane za stvaranje ovog duga? Ovde bi trebalo da se zna da je 2000. godine, odnosno posle 5. oktobra, Direkcija za puteve završila godinu sa nula dinara duga, nije imala ni jedan jedini dinar duga. Sve što je bilo vezano za radove i rekonstrukciju magistralnih i regionalnih puteva je tada, kao i ove, i svake godine, moralo da bude predviđeno budžetom; Direkcija za puteve nije prekoračila u 2000. godini, u 1999. godini ni za jedan jedini dinar. Međutim, 1998. godine izmenjen je Zakon o putevima i tada je po zakonu bilo obavezno da se svi poslovi koji se dodeljuju putnoj privredi mogu dodeliti isključivo licitacijom. Ali, 2001. godine dolazi DOS na vlast, direktor Direkcije za puteve postaje Tihomir Timotijević, Tika Timotijević. Tada počinje besomučna pljačka u Direkciji za puteve, odnosno u putnoj privredi. Iako je u Direkciji za puteve postojao Savet Direkcije za puteve, koji je imao isključivo pravo da donosi odluke za sve transakcije veće od 800.000 dinara, taj savet se nije sastao do juna meseca 2001. godine. Do juna meseca 2001. godine su milioni maraka, odnosno evra potrošeni u putnoj privredi. Za to su najodgovorniji tadašnji ministar Marija Rašeta i direktor Direkcije za puteve Tika Timotijević. Godine 2003, odnosno 2004, Direkcija za puteve je zabeležila minus od 5,5 milijardi dinara, što je oko 80.000.000 evra. Ono što je posebno interesantno, podignuta je krivična prijava protiv tadašnjeg direktora Direkcije za puteve zbog zloupotrebe dužnosti. Do dana današnjeg, ta stvar nije završena. Postavlja se pitanje zašto 2004. godine nova vlada nije preduzela sve mere da se te stvari raščiste i da oni koji su odgovorni odgovaraju? Zato što to nije urađeno 2004. godine mi se danas, 2009. godine, nalazimo u još težoj situaciji. „Putevi Srbije“ ostali su dužni nešto između 30 i 32 milijarde dinara, što je oko 400.000.000 evra. Sad se postavlja pitanje, tih 400.000.000 evra, ili 320.000.000 evra, ako uzmemo onih 80.000.000 evra koje je napravila prethodna garnitura u Direkciji za puteve, kako su te pare trošene? Ko ih je potrošio, za šta ih je potrošio i da li su trošene na osnovu zakona? Međutim, vi to pitanje ne postavljate, vas to uopšte ne interesuje. Za nezakonite radnje koje su počinjene vi uvaljujete državu time što će dati garancije, odnosno verovatno platiti svaki evro za poslove koji su urađeni u prethodnom periodu. Koliko znam, i protiv poslednjeg direktora preduzeća „Putevi Srbije“ takođe je podignuta krivična prijava zbog oko 200.000.000 evra. Vi preko toga prelazite. Vas to uopšte ne interesuje. Kako je uopšte moguće da vi rešite bilo šta u ovoj državi? Obećavate da ćete se boriti protiv kriminala i korupcije, a ovakve stvari vas uopšte ne interesuju, preko toga prelazite kao da se ništa nije desilo. Jer, vama je cilj da ponovo obmanete građane Srbije, i to gledate na svakom mestu i na svakom koraku. Zbog građana Srbije, opet virtuelni most, opet obećanja, u svakoj predizbornoj kampanji, most Zemun - Borča, grad Beograd. Čudi me, pa Boris Tadić je dao preporuku da se ne štampa na kunstdruku, skup je, nego na ofsetnom papiru. Pogledajte današnje dnevne novine, sve imaju ovo kao dodatak, čak i slike mostova. Čudi me da nisu ovde stavili i Dragana Đilasa da se slika na ovom mostu. Imali smo sličan most preko Ade Ciganlije, šest godina je već otkako je taj most izgrađen, mada još uvek ne može da se pređe, ali verovatno ćemo ovim mostom preko Dunava moći već koliko sutra. Zato vi nemate nameru da istražite ni jednu jedinu stvar i da raščistite stvari. Bavite se samo prevarama. Boris Tadić obećava da će se boriti protiv korupcije, ali zašto ne krene u sopstvenoj kući, pre svega? Evo, javno postavljam pitanje, neka Dragan Đilas objasni odakle mu 1.347.000 evra 2005. godine, u maju mesecu, kao udeo u firmi „Ovation“. Da li je to od bižuterije koju je prodavao u Češkoj? Ljudi moji, da li vi znate šta je 1.347.000 evra, da neko stavi kao ulog u firmu? Zašto ne postavite to pitanje? Verovatno iz ovakvih poslova, kao što je ovaj most... Kao što sada obećavate da ćete hapsiti predsednike opština itd.; verovatno hoćete sitne ribe, da biste pred izbore pokušali ponovo da prevarite građane Srbije, jer vama je samo to interes. Pogledajte, kada su u pitanju sve ove korupcijske i kriminalne radnje koje sada polako pokušavate, navodno, da procesuirate, vi o njima imate obaveštenje već godinama. Srpska radikalna stranka vas godinama upozorava na korupciju i kriminal koji vlada i koji je, pre svega, i u redovima Demokratske stranke. Oni su nosioci kriminala i korupcije, ali vi preko toga prelazite. Vas država jednostavno ne interesuje. Kolika god cena treba da se plati, platiće građani Srbije, jer vama je cilj da se još ovo malo što je ostalo u Srbiji rasproda pa da onda spakujete kofere i pobegnete iz ove države. To je problem sa kojim se susreće ova država. Dokle god se ne promeni vlast Demokratske stranke, borba sa korupcijom ne može da se reši. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Naravno, kao ni ostali poslanici Srpske radikalne stranke ni ja ne gajim iluzije i svestan sam činjenice da skupštinsku većinu ne bih mogao da ubedim čak ni video-snimcima, a kamoli analizama, papirima ili upoređivanjem nekih podataka. Danas u ovoj objedinjenoj raspravi imamo dva zakona koja nekontrolisano stvaraju obaveze svima onima koji će da budu i za pet godina u Republici Srbiji; ne stvaraju obaveze onima koji će da pobegnu iz Srbije. Ovi zakoni se predstavljaju kao nešto što nema alternativu. Zašto nemaju alternativu? Pa, nemaju alternativu, jer od 25. januara 2001. godine imamo vlast koja besomučno troši, prodaje, rasprodaje i, uz pomoć medijskih magnata poput Dragana Đilasa, Šapera, Krstića i ovih tajkuna, u stanju je da sve okrene i da u uslovima ekonomske krize i socijalne bede ljudi poveruju da je preko ovog mosta juče prošao Boris Tadić, a na televiziji nije bilo svečanog otvaranja mosta. Gle čuda, kažu – kineski, a pre sedam-osam godina taj Boris Tadić i svi vi koji ste na vlasti pljuvali ste i po Rusima i po Kinezima, pričajući: „Kakve ste to prijatelje vi radikali našli u svetu, oni će baš da vam pomognu, oni će baš da spasu Srbiju, oni baš vode računa o Srbiji.“ Kao što svaka laž vremenom padne, tako su pale i te laži. Sada je dobar ruski gas, sada je dobar „Gasprom“, sada su dobri Rusi, pošto imaju čvrst stav povodom Kosova i Metohije. Poželjni su čak i Kinezi. Postali su poželjni zato što sada imaju najjače banke na planeti Zemlji. Eto kako se menja vaš kriterijum, osećaj za istinu, za pravdu i gde vi pronalazite interese građana. Dobili smo dva predloga zakona. Šta je poenta ovih predloga zakona? Poenta je da će Republika Srbija da da garancije za 175.000.000 evra, a te garancije treba da služe kao neko obezbeđenje da će jedno javno preduzeće od republičkog interesa te pare da iskoristi da bi izmirilo svoje dugove. Postavlja se pitanje da li država može za te stvari da daje garancije? Država sigurno može da daje garancije svojim javnim preduzećima povodom nekih kredita, povodom gradnje nečega, ali da li je moguće izdati garanciju radi refinansiranja obaveza? Da vidimo kako je išao taj pakleni plan Borisa Tadića, Mirka Cvetkovića i satelita, što se tiče ove vrste zaduživanja. Sećate se da smo krajem prošle godine imali Zakon o budžetu Republike Srbije. U članu 3, pod A, iznose se podaci o tome koliko će Republika Srbija u toku 2009. godine da izda garancija. Vi ste izglasali da će Republika Srbija u 2009. godini da da garancije do iznosa od 191 milijarde dinara. Kako to – 250.000.000 dolara za 60.000.000 švajcarskih franaka, za 1.341.000.000 evra i za šezdeset milijardi dinara. Kada okrenete budžet, član 3, pod A, broj VII, videćete da se stavka pod 1 odnosi na poslovne banke. Znači, planirali ste garanciju za Javno preduzeće „Putevi Srbije“ za refinansiranje dospelih obaveza, u visini od dvadeset milijardi dinara. Decembra prošle godine ste doneli odluku da ćete obaveze koje ima ovo javno preduzeće prema putarima da izmirite u dinarima, da će to preduzeće da se zaduži u dinarima i da će Republika da da garanciju u dinarima. Ta operacija vam očigledno nije uspela. Šta ste uradili sa rebalansom? Pre mesec dana promenili ste član 3. Zakona o budžetu Republike Srbije za 2009. godinu. Opet pod stavkom A kažete da će se u 2009. godini izdati garancija Republike Srbije do iznosa od skoro 131 milijarde dinara. U kojoj valuti? Sto miliona dolara, 880.000.000 evra, četrdeset milijardi dinara. Pod brojem VI, pošto je u međuvremenu nešto za železnicu izbačeno, stavili ste tri garancije. Sve tri imaju isti tekst, a razlikuju se samo iznosi: pod jedan, JP „Putevi Srbije“, za refinansiranje dospelih obaveza - šezdeset miliona evra, 5.700.000.000 dinara; pod dva, isti tekst, sto miliona evra, i pod tri - 75.000.000 evra. Znači, neizmirene obaveze JP „Putevi Srbije“ iznose 235.000.000 evra. Kome se duguje? Gospodin Todorović je započeo nešto o tome kako je bilo 2001. godine. Đinđić rekao Čumetu i Krmivu, ovaj uvezao na lizing mašine iz Nemačke. Da vas samo podsetim na one pesme koje su već postale antologijske – Čume asfaltira, a Marija Rašeta solira. U tim pesmama se nalazi i Mlađan Dinkić, nalazi se i Pitić, nalazi se i Božidar Đelić, lepe narodne pesme, prepevane, sve u stilu šta su radili. Naravno, mi moramo da skrenemo pažnju povodom ovakvih predloga zakona da se ne bi desilo da dobijemo još jednog „vojvodu od Meridijan banke“. Dok je Božidar Đelić bio u opoziciji, bio je marljiv, vredan, nudio je usluge stranim investitorima. Pošto nisu mogli taj blistavi um da isplate na drugi način, oni su mu dali 11.000.000 evra u akcijama kod nekih banaka. Unapred kažem, zbog ovih 175.000.000 evra, da je moguće da se opet pojavi neko uspešan. Kad se kaže, pretpostavljam, neka od ovih banaka, onda nepogrešivo možete da kažete da je to neko od bivših ministara iz Đinđićeve vlade, jer je sada i Pitić na čelu banke, Đelić je takođe blizak bankama, Vlahović nije baš dobro sagledan, pa se buni, to je zatvoreni krug. Što se tiče ove francuske banke, zaduženje se vrši u Francuskoj, a kod ove druge, „Unikredit“, u Srbiji, u ekspozituri te banke u Srbiji. Šta se to radi? Kako je moguće da se ne izmire obaveze po osnovu komercijalnih poslova? Kako je moguće da država ne priznaje jedan obligacioni odnos? Ovde je država dužnik. Slučaj je hteo da je državni posao poveren firmi koja je napravljena kao javno preduzeće. Ko je najodgovorniji za rad javnog preduzeća? Osnivač. Kojim sredstvima raspolaže JP „Putevi Srbije“? Državnim sredstvima. Ko raspolaže u ime Republike Srbije državnim sredstvima? Vlada Republike Srbije. Kako se to Vladi Republike Srbije otelo to preduzeće, pa ušlo u neke investicione zahvate i nije izmirilo obaveze? Šta je to bilo preče, pa nisu mogli da plate? Drugo pitanje: šta je to išlo plus od nečega što je moglo da se planira za raspoloživa sredstva? Da nisu to možda izborne kampanje, kao ona u Prijepolju, gde ste asfaltirali sve i svašta, u Kovinu; sad asfaltirate i po Voždovcu, gledam sinoć delite i telefone, delite telefone građanima. Izgleda da će sunce da ogreje ljude u Srbiji ukoliko svakog dana budu dopunski izbori u nekoj opštini. Onda se Đilas kao Deda Mraz šeta kroz Beograd i kaže – nema problema, to će biti asfaltirano za 15 minuta. Gde mu je građevinska dozvola? Ako državi ne treba građevinska dozvola, zašto tražite od običnih ljudi? Vaša logika je, otprilike, sledeća: uništili smo privredu, zatvorili smo fabrike, isterali smo vas napolje, ne dozvoljavamo vam da radite na tezgama, ne dozvoljavamo da radite na kutijama. Šta da rade ljudi sa ovakvom vlašću? Vama smetaju građani. Možda će Dinkić za koji mesec da kaže da treba da ukinemo penziju, pošto je to trošak, nepotrebni trošak za državu; ionako će penzioneri da umru, pa da ukinemo te troškove. Šta je sledeće? Dva nevidljiva mosta, ali je vidljiv Dragan Đilas, to je problem. Nešto sam zbunjen, stalno u ovim toplim danima ide u košulji sa dugim rukavima, zar nema sa kratkim rukavima? Znate ko leti nosi košulje sa dugim rukavima? Šta radi ova država? Da li ste vi u mogućnosti da obezbedite akumulaciju? Održavanje puteva je redovni trošak poslovanja, društvo je obavezno da održava te puteve. Zar je moguće da mi vozimo po putevima koji su bespravno sagrađeni objekti? Kako drugačije protumačiti? Sećam se kada je u onu zgradu došao, sa sveže ofarbanim brkovima, ministar Šumarac i rekao – donosimo novi zakon, ne sme gradnja bez dozvole, za 15 dana svi dobijete dozvole. Tada smo javnost upozoravali da zakon piše čovek koji u životu nije projektovao garažu, ali je imao svoju privatnu firmu koja je vršila te premere itd. Sinoć čujemo – menja se zakon ponovo. Šta, sada ćemo jedan evropski da zamenimo sa turboevropskim zakonom? Da li neko odgovara? Da li može neko da pozove na odgovornost nekoga ko bespravno gradi u toku izborne kampanje da bi prevario građane? Pitajte one u Prijepolju, svi prevareni; Rasim Ljajić sad ne može da prođe cenzus u Prijepolju. Slično G17 ima da prođe u Knjaževcu. Znajte, svi koji su išli na dopunskim izborima sa velikom investicijom, sa velikom izgradnjom, na opštim izborima u tom mestu nisu prošli cenzus. Ko to više troši nego što je moguće? U obrazloženju ova dva zakona ste se pozvali na članove 5. i 16. Zakona o javnom dugu. Izvinite, ni član 5. ni član 16. ne daje vam za pravo da Republika izdaje garanciju za refinansiranje dugova javnog preduzeća. Kako možemo da pričamo dalje „ništa se nije desilo, ništa ne važi“, a da ne razrešimo pitanje zašto dug, ko je napravio dug, kako je napravio dug, da li je postojala neka šansa da se to smanji? Putari su platili, verovatno, i PDV kada su fakturisali, pa dva puta stradali od države. Država njima nije isplatila. Verovatno oni duguju poreze i doprinose. Verovatno i dobavljači putara takođe duguju poreze i doprinose, jer oni nisu mogli da izmire svoje obaveze prema svojim dobavljačima. Da li tu postoji neka mogućnost kompenzacije, pa da se raščisti to stanje, da se smanji efektivna obaveza? Ili ćemo biti svedoci ovakvih situacija, da pojedini ministri obećavaju građevinarima da će obaveze biti izmirene: „nemojte da idete u stečaj, ako treba, ja ću da budem direktor vašeg preduzeća“, pa nam se pojavi čovek, a mi ne znamo da li je ministar ili je direktor preduzeća. Kako je moguće da strada i građevinska operativa u Srbiji? Ko je kupio preduzeća za puteve? Neki kažu da je Mišković najveći vlasnik, a priča se da je on najveći dužnik državi. Zašto se malo ne prebijete, isprebijate, kompenzirate, nego mu omogućavate da preko banaka kupuje državne hartije od vrednosti i po tom osnovu dobija za jedan do dva posto veću kamatnu stopu nego da je pare držao u nekoj banci? Čija je ovo vlast? U čije ime vršite vlast? Prilikom donošenja Zakona o budžetu i prilikom donošenja rebalansa, doduše, nisam prilikom rebalansa, pošto ste me izbacili, ali prilikom donošenja Zakona o budžetu skrenuo sam vam pažnju na član 3. i na ove odredbe o garancijama. To što ste u članu 3. Zakona o budžetu napisali da će se izdati garancije nije pravni osnov da ovde nekritički sagledavate svaki predlog Vlade i da za to glasate. To nije pravni osnov, niti je član 5, niti član 16. Zakona o javnom dugu. A ovde nema alternative. Naravno, podržavamo radnike koji su radili a nisu dobili platu zato što im država nije izmirila obaveze, ali znate li koliki spisak svojih poverilaca ima ova država? Vi sagledavate putare, između ostalog, na ovaj način samo zato što je vama gusto: Koridor, pa ovo, pa ono, međunarodni ugled itd. Koja je poruka? Vlast po svaku cenu. Spoljni dug ove naše Srbije je trideset milijardi, zahvaljujući ekspertima koji kažu „stručnost ispred politike“, zahvaljujući onome što juče beše ovde „NATO ispred Srbije“ i onom drugom što beše „EU ispred Srbije“. Vi ste postavili ta tri cilja i srljate prema tim ciljevima, uopšte vas ne interesuje život pored vas, da li neko u Srbiji može da živi, da li ne može da živi. Koja je to šizofrenija – zatvorite fabriku i ne date čoveku da radi i onda se pozivate na neki zakon. Samoodbrana je ispred svakog zakona. Građani treba da se organizuju i da se samoodbrane od ovakve vlasti. Onda padate u mentalne probleme. Ako je Dragan Đilas za mesec dana u Zemunu i Voždovcu mogao da ispuni obaveze koje grad nije ispunjavao 30 godina, vi onda priznajete šta radite. Menjaćete liftove, protivpožarna stepeništa, menjaćete krovove koji prokišnjavaju, rešavaćete kanalizaciju. To su sve poslovi iz nadležnosti grada. Vi se setite da ljudi postoje samo kada su izbori. Koliko se setite? Samo koliko je potrebno da ih prevarite, a šta će biti posle izbora vas uopšte ne interesuje. Čim prođu izbori, oni dolaze kod mene i kažu: „I ovaj put sam pogrešio, pa sam glasao za njih“. Ovo pričam zbog tih građana. Ne verujte Demokratskoj stranci. Sve su prevarili, apsolutno su sve prevarili. Kod njih je vrednosni kriterijum od minus beskonačno do plus beskonačno. Ne valjaju Rusi, a sada – gde ste, braćo Rusi. Ne valjaju Kinezi – gde ste, braćo Kinezi, spasavajte. Pre osam godina ste pljuvali po njima. Šta ste sve vi u mogućnosti da uradite da biste očuvali vlast po svaku cenu, a taj „autobus“ ne znate da vozite. Vozite ga tako što ste sada napravili Srbiji veći dug nego onaj koji je imala bivša SFRJ. Kada ćete da se zaustavite? Vas mogu jedino birači da zaustave, da shvate ove prevare, da shvate da trošite pare koje tek naši unuci treba da zarade da bi izmirili neke obaveze. Vi se ne razbacujete svojim rezultatima rada, vi se ne razbacujete onim što je vaš um ili što su vaše ruke oprihodovale, toga nema. „Sartid“ ste poklonili. Vidim, svi vozite „punto“ iz „Zastave“, samo što je izašao ispod čekića. Gde vi to nas vodite? Da li uopšte ovo pitanje mogu da reše izbori? Da li izbori mogu da reše pitanje mentalnog zdravlja članova Vlade i interesnih krugova koji pritiskaju Vladu? To je naš ćorsokak. Onda zagrmi neko sa rezultatima, da vidimo koji su rezultati. Pa, koji su rezultati? Đilas je jedan od najbogatijih ljudi. Pored privatnih firmi, sada ima i privatni grad, šeta se kroz ulice i kaže: „Dečko, zapiši ovo, da se sutra asfaltira ovde; dečko, zapiši, kad počne školska godina ova škola ima da se otvori“. Ona jeste završena, ali nismo mogli da je otvorimo dok su radikali na vlasti, a u nadležnosti je grada. Ne, nego za sledeću školsku godinu. Strašno je to što vi radite. Kada je onaj u Prijepolju asfaltirao, pokazao je i nacionalni predznak asfalta. Loše stoji asfalt ispred srpskih kuća. Šta radite to, ljudi? Vi tražite konflikt, vi ste u konfliktu sa građanima. Sa nama niste u konfliktu, jer mi dobro znamo ko ste i šta ste. Mi samo pokušavamo da ubedimo građane da ne nasedaju na ovakve odvratne laži. Glasajući za Demokratsku stranku, za Đilasa, vi glasate protiv sebe, građani. Postavite pitanje – ako je mogao da asfaltira juče tu ulicu, zašto nije vašu asfaltirao? Kako to pred izbore? Kojih se vi to propisa pridržavate? Gde su vam građevinske dozvole, gde su vam investicioni projekti, gde su vam tenderi? Pajtić sve u Vojvodini radi bez tendera. Ko može njega da zaustavi? Niko. On komanduje Demokratskom strankom, on kaže Borisu: „Ćuti, mali, ima da te tužim u inostranstvu“ i kraj priče. I Čanak je počeo da diže na vas. Zamislite, Čanak diže na vas, ko bi rekao. Većina će da glasa za ove zakone. Zašto će većina da glasa? Zato što kažu – nema alternative. U medijima će da kažu – to smo uradili zbog ljudi koji rade u putnoj privredi. Da ste mislili o ljudima koji rade u putnoj privredi, nikada država ne bi dugovala. Mislite vi samo o sebi. To je taj problem. Kod vas ne postoje građani Republike Srbije, ne postoje ni naši interesi. To ste rekli prošle godine. Bilo vam je teško i da sazovete sednicu Narodne skupštine o Kosovu i Metohiji. Pozvali ste Euleks, pa ste onda počeli i vi da kritikujete Euleks. Vi ste u stanju sve, dok imate medije. Naravno, mi nećemo da glasamo za ovo. Predložili smo dva amandmana da se koliko-toliko makar ove prelazne odredbe urede, da vas podsetimo da u ovoj zemlji postoje Ustav i zakoni.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnici predlagača dr Diana Dragutinović, ministar finansija i gospodin Milutin Mrkonjić, ministar za infrastrukturu, žele da daju završnu reč? (Da.)
Bez obzira na oštre reči gospodina Krasića, moram da kažem, dame i gospodo narodni poslanici, da sam ovih dana koje sam proveo ovde sa vama bio impresioniran načinom na koji ste govorili o problemu, koji je vrlo veliki, koji se nalazi u resoru ministra za infrastrukturu. Čini mi se da je prvi put, uz sve kritičke tonove (bilo je malo kritizerstva, možda malo više, ali neću da me to odvuče na drugu stranu), Skupština jedinstvena po tom pitanju, tako da sam ubeđen da će i gospodin Krasić da glasa za ova dva zakona. Ako hoćemo da krenemo, najzad, dobrim putem, a ponavljam, kritiku sam prihvatio na svoje ime i za sve ono što je bilo pre mene, onda moramo ove stvari ovako rešavati. Dakle, shvatanje i razumevanje poslanika za problem putne privrede je preduslov. Ovaj zakon je danas za mene, bežim od tih teških reči, ali moram da kažem – revolucionaran za nastavak tog projekta koji stvarno znači život za Srbiju. To je za mene najveće ohrabrenje, jer smo sada svi u istom stroju i svi guramo u jednom pravcu, što podrazumeva, još jedanput kažem, moje shvatanje i razumevanje, s obzirom na to da taj posao radim 40 godina, i za kritičke tonove koje ste izrekli. Da bi jedan ovakav posao mogao da se završi, ne samo u ovoj oblasti kojom trenutno rukovodim, nego uopšte, onda iza njega moramo svi da stanemo. Kao što je bilo uvek do sada, kada god smo nešto menjali stvarajući novo nismo gubili nijednog čoveka, a posao nas je ujedinjavao. Kada god smo nekim deklaracijama pokušavali da menjamo staro, mi smo gubili ljude i svađali se. Zbog toga sam zahvalan svim narodnim poslanicima na razumevanju. Sada smo svi jedan tim. Dali ste novu snagu, novu obavezu, naravno, pre svega meni kao čoveku koji vodi taj projekat, pa onda celoj Vladi. Da ne govorim krupne reči dalje, u ime Vlade Republike Srbije i, hajde da proširim, u ime građana Srbije koji će shvatiti šta ovo znači, vama se zahvaljujem. Hvala.
Zahvaljujem. Zaključujem pretres Predloga … (Dragan Todorović: Replika.) Ne možete, pošto završnu reč, po Poslovniku, imaju predstavnici predlagača [[Dragan Todorović: Imam pravo na repliku.]] Ne. Vi se javljate, ali nije bilo ničeg uvredljivog, nejasnog. (Dragan Todorović: Pogrešno je protumačio.) Gospodine Mrkonjiću, nemate reč. Nema osnova za repliku. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. (Dragan Todorović: Nema smisla.) Imamo još jedan zakon i imaćete mogućnosti. Zaista nije bilo ničeg nejasnog, ničeg uvredljivog. Sve što je gospodin ministar rekao bilo je vrlo jasno i deci koja još nisu pošla u školu. (Dragan Todorović: Ne možete da dajete dijagnoze...) Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu … Gospodine Todoroviću, upozoravam vas, izreći ću vam meru za slučaj da ometate dalji rad. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Izvolite, gospodine Todoroviću, po Poslovniku.
Gospođo Dejanović, vi stvarno brutalno kršite Poslovnik, član 104. Vi vređate poslanike. Mislio sam da je to privilegija samo jedne osobe koja predsedava na tom mestu, ali izgleda da vi poprimate navike i da zloupotrebljavate mesto predsedavajućeg. Ili ste profesionalno na neki način u problemu, naučili ste da dajete dijagnoze, pa to pokušavate i sa poslanicima. Pre svega, imao sam pravo na repliku. Da li je nekome jasno ili nije jasno, to ostavite građanima da procene, jer oni su ti koji procenjuju, ocenjuju, svoju ocenu daju na izborima. Ne vi i ja, vi o meni ili ja o vama, vi o mojoj stranci ili ja o vašoj stranci. Da mislimo isto, bili bismo u jednoj stranci. Ako vi na ovakav način sprečavate naše ustavno pravo i poslovničko pravo da koristimo ovaj poslovnik, onda je to grubo i brutalno kršenje Poslovnika. Ne znam zbog čega vam je to potrebno. Sa gospodinom Mrkonjićem već deset godina, i više, sarađujemo, i sve to što bih rekao gospodin Mrkonjić zna. Ništa novo ne bih rekao. Trebalo bi to da znaju i građani Srbije. Zašto se vi plašite toga da građani Srbije čuju i drugu stranu? Zar mislite da će od toga biti građanima gore? Ne, biće samo bolje. Što više informacija i što više budu više znali, moći će bolje da ocenjuju i da procenjuju. Ovako, vi to sprečavate. Vi to sve …
Zahvaljujem, prošla su dva minuta. U skladu sa članom 101, pravo na repliku ima poslanik za slučaj da je uvređen ili da ga je neko pogrešno protumačio, pa mu onda replicira. Predsedavajući, odnosno predsednik procenjuje da li se to dogodilo. Zaista mislim da ste razumeli gospodina ministra i da nije bilo uvredljivih izraza upućenih vama, niti vašoj poslaničkoj grupi. Prema tome, primenila sam član 101. Ako niste zadovoljni mojim objašnjenjem, u danu za glasanje možemo se izjasniti o povredi Poslovnika. Koji je osnov za dobijanje reči? (Dragan Todorović: Upravo 101. Zašto niste pročitali do kraja 101?) Ne možete dva puta o istoj temi. (Dragan Todorović: Niste pročitali do kraja član 101. Malopre sam reklamirao član 104. Zašto niste pročitali do kraja član 101?) Dostojanstvo Skupštine nije povređeno, a član 101. je primenjen tako što vam nisam dala pravo na repliku. Ako niste zadovoljni, imate pravo da tražite da se u danu za glasanje Skupština izjasni o povredi Poslovnika. Da li želite? (Dragan Todorović: Kako da objasnim kad mi ne date reč?) Dala sam vam, evo, recite, izvolite.
Gospođo Dejanović, zbog građana Srbije, vi to sigurno znate, a i da ne znate, pomogao bi vam zamenik sekretara. Član 101. ima tri stava. Drugi stav kaže: „Ukoliko se uvredljivi izrazi odnose na poslaničku grupu, odnosno političku stranku čiji narodni poslanici pripadaju toj političkoj grupi, u ime poslaničke grupe pravo na repliku ima predsednik poslaničke grupe.“ Ono što je rekao ministar za infrastrukturu odnosilo se na izlaganje poslanika SRS. Vi ste tek na osnovu mog izlaganja, da ste mi dali reč, odnosno da ste mi dali pravo na repliku, mogli čak da primenite meru opomene, ukoliko bih zloupotrebio pravo na repliku. Ali, da vi unapred znate, to je prosto neverovatno. To se stvarno graniči sa nekim stvarima u kojima bi vi trebalo da budete ekspert. To je problem sa kojim se mi susrećemo ovde u Skupštini, što predsedavajući unapred zna šta će da se kaže, kako će da se kaže. Zbog toga što unapred zna, ne može ni da se dobije reč. Zašto to vaše diskreciono pravo ne regulišete Poslovnikom, jer postaje vrlo rastegljivo? Ovde postoji mogućnost da pojedini poslanici dobiju devet minuta u kontinuitetu. Neću da pominjem ime, nije mi cilj da bilo kome stvaram problem. Drugi poslanik ne može, nego mora iz tri puta. Primenjujte Poslovnik prema svima isto i onda neće biti problema. Čim imate diskreciono pravo, dolazi do problema, i to posebno kada je u pitanju SRS. To su stvari koje vi morate da regulišete. Ako ste izmenili Poslovnik na ovakav način kako ste ga izmenili … (Predsednik: Prošla su dva minuta.) Zbog građana Srbije, izdržaćemo mi i ovo. Vaše diskreciono pravo precizno definišite Poslovnikom i onda ćemo biti sigurni da će Poslovnik prema svim poslanicima biti jednako primenjivan.
Zahvaljujem. Gospođa Vjerica Radeta ima reč, povreda Poslovnika. Izvolite.
Ukazujem na član 100. Poslovnika Narodne skupštine, na stav 8. Gospođo Đukić-Dejanović, Poslovnik služi da bi se primenjivao, a vaše pravo, kako ga vi nazivate - diskreciono, treba da bude pravo, a ne zloupotreba prava. Ovo nije prvi put da vi zloupotrebljavate svoje pravo, koje vam zaista u tom delu daje Poslovnik. Znam da ne smem da govorim o nečemu što se dešavalo, recimo, juče, a nema načina da pomenemo ono što ste juče uradili kada ste obmanuli narodne poslanike – obećali ste da ćemo o one dve tačke dnevnog reda juče da govorimo odvojeno, pa ste nam onda dali spisak gde su pomešane i jedna i druga tačka dnevnog reda. Ne javljam se sada zbog toga, ali moram to da pomenem, jer nema drugog načina, pošto ste zabranili da se u tom danu kada ovde sede ministri pominje povreda Poslovnika. Tada može slobodno neko nekoga ovde da upuca, i onaj drugi ne sme da kaže da je povređen Poslovnik, dostojanstvo, zakon, bilo šta. Šta kaže stav 8? „U slučaju iz stava 7. ovog člana predsednik Narodne skupštine, odnosno predsedavajući, dužan je da vreme koje je narodni poslanik koristio zloupotrebljavajući pravo iz stava 1. ovog člana oduzme od ukupnog vremena koje pripada njegovoj poslaničkoj grupi u pretresu po tekućoj tački dnevnog reda, ukoliko je njegovoj poslaničkoj grupi preostalo vremena za pretres“. Dakle, nakon izlaganja gospodina Dragana Todorovića vi ste mogli da konstatujete da ste mu slučajno dali reč, a namerno je trebalo da mu date, da je on po vašem mišljenju zloupotrebio to svoje pravo i da ta dva minuta oduzmete od vremena koje je poslaničkoj grupi ostalo na raspolaganju. Dakle, gospođo Đukić-Dejanović, toliko kršite Poslovnik iz dana u dan, iz sata u sat, da ovo nije bilo ni u najcrnje vreme u parlamentarizmu, za koje smo mislili da je bilo od 2000. do 2003. godine.
Prošla su dva minuta. Naravno da nema povrede Poslovnika. Za slučaj o kome vi govorite trebalo bi da izreknem meru opomene, pa da se oduzme od vremena, da se to konstatuje, pa onda da se oduzme od vremena koje je preostalo poslaničkoj grupi po toj tački dnevnog reda. Meni nije bila namera da sednicu koja ide sasvim korektnim tokom pretvorim u sednicu u kojoj ću izricati mere, ako se baš izričito ne stvore preduslovi za to, koje naravno svaki poslanik može stvoriti ako insistira da tako bude. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O DAVANjU GARANCIJE REPUBLIKE SRBIJE U KORIST UNICREDIT BANK SRBIJA A.D. BEOGRAD, PO ZADUŽENjU JP „PUTEVI SRBIJE“ (pojedinosti) Primili ste amandman koji je na Predlog zakona podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Primili ste mišljenje Vlade o podnetom amandmanu. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Todorović, pa gospodin Aleksić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, pošto zbog predsednika Skupštine i načina kako tumači Poslovnik nisam imao prilike da odgovorim na vaše izlaganje, evo, sad ću to pravo iskoristiti. Vi ste ovde pozvali sve poslanike, celu Skupštinu da stane iza predloga ova dva zakona, kako bi na takav način pokazali jedinstvo, jer smatrate da će ova garancija omogućiti da putari budu plaćeni za poslove koje su obavili i da je to neophodno kako bi potrebe vezane za putnu privredu, posebno za Koridor 10, mogle da se izvrše. Podsećam vas, gospodine Mrkonjiću, da se to jedanput desilo. Desilo se posle bombardovanja, kada je Srbija morala da obnovi svoju infrastrukturu, skoro kompletnu infrastrukturu, posebno infrastrukturu vezanu za putnu privredu, za mostove koje su NATO zločinci porušili u toku zločinačkog bombardovanja 1999. godine. Tada je formirana Direkcija za izgradnju države i tada je za relativno kratko vreme učinjeno mnogo da bi građani Srbije mogli koliko-toliko normalno da žive, da ne prelaze preko pontonskih mostova, nego da se normalno kreću. Nažalost, ožiljci od tog zločinačkog bombardovanja su i dan-danas vidljivi; odmah preko puta Vlade su zgrade Ministarstva odbrane koje su porušene; ima ih još širom Srbije i pitanje je kada ćemo uspeti da obnovimo ono što su nam porušili. Nažalost, mi smo povukli one optužbe, odnosno presude za sve čelnike NATO pakta koji su učestvovali i koji su odgovorni za to zločinačko bombardovanje. Tada je bila vlada narodnog jedinstva, i tada je stvarno postojalo jedinstvo i to je moglo da se tada uradi. To je bilo pre, sada je potpuno drugačija situacija. Ja vama, gospodine Mrkonjiću, predlažem jednu stvar. Vi dobro poznajete putnu privredu, poznavali ste Predraga Krkića, dugogodišnjeg direktora Direkcije za puteve. Niste bili tu kada sam iznosio činjenice. Kada je otišao u penziju gospodin Krkić je, što se tiče salda Direkcije za puteve, imao nulu. Znači, on nije potrošio ni jedan jedini dinar više nego što je bilo predviđeno budžetom. Vi znate da je postojao i Savet i da se o tome vodilo računa, da su sednice trajale i po nekoliko sati, ali ništa, apsolutno ništa nije moglo da se uradi mimo zakona. Tu su sedeli predstavnici nekoliko stranaka. Ali, jedno je bilo precizno definisano – mimo zakona ne može. Poslovi ne mogu mimo licitacije i ne mogu mimo nekih normi koje su predviđene u putnoj privredi. Ne znam da li se sećate, ali kada su preduzeća za puteve shvatila da nema više mogućnosti da se dobiju poslovi sem putem licitacije, pribegla su tome da se dogovaraju između sebe – ti ćeš da dobiješ taj posao, sećate se vi toga odlično, mi ćemo dati veće cene, ti ćeš dati manje, tebi će taj posao, ali zato ćemo mi dobiti ovaj drugi. Tu smo ih sprečili tako što smo rekli da će cena moći da bude samo u okviru normi koje postoje u Direkciji za puteve. Zato je na kraju mogla da bude nula. Onda je došao Tika Timotijević. Kada je on otišao situacija je bila potpuno drugačija – pet i po milijardi dinara ili osamdeset miliona evra. Neko je morao to da ispita, gospodine Mrkonjiću. Kako je stvoren toliki dug? Kako su deljeni poslovi? Zakon o putevima jasno kaže – može samo putem licitacije. Hajde da vidimo zašto 2004. godine nije pokrenuta inicijativa da se vidi koliko je poslova bilo u prethodnom periodu, ko ih je dobio i na koji način? Stvar bi bila vrlo jednostavna. Između ostalog, znate da je protiv Tike Timotijevića podignuta i krivična prijava, a do danas nije procesuirana. Protiv Marije Rašete je pokrenuta krivična prijava, čak je bila i u pritvoru, ali to nije završeno, stavljeno je pod tepih. Međutim, gospodine Mrkonjiću, za ovoliki kriminal suviše je mali tepih, polako već ispada; sa jedne strane se gura, ali na drugoj strani već ispada. Sada dolazite vi kao ministar za infrastrukturu. Sada su dugovi oko 32.000.000.000 ili 400.000.000 evra i vi ste tu sada najodgovorniji. Sad treba da se preseče. Znači, što se tiče Srpske radikalne stranke, ne postoji dilema da li hoće da stane iza svakoga posla, projekta koji je koristan za državu, ali hoćemo čist račun, hoćemo da vidimo iza čega stajemo. Gde ste vi omogućili poslanicima da vide šta se dešavalo u proteklom periodu? Vas ništa ne obavezuje, vi nemate odgovornost za to, niste bili u Vladi. Zašto biste vi pokrivali poslove koji su obavljeni u proteklom periodu? Zbog čega? Vi znate da je protiv ovog poslednjeg direktora „Puteva Srbije“ takođe podignuta krivična prijava. Čak se tvrdi da je 200.000.000 evra potrošeno nenamenski. To je zloupotreba službenog položaja. To su ogromne pare. To jedanput mora da izađe na površinu. Zašto vi da dolazite u poziciju, što kaže naš narod „ni luk jeli, ni luk mirisali“, da za to snosite odgovornost? Snosićete ako se sada ne raščisti, da se zna ko je od tih 400.000.000 evra napravio taj dug i na kakav način. Samo da vas obavestim da su u toku radovi između naselja Plavi horizonti i Zemun polja, da se spoje Plavi horizonti i Zemun polje, i to je odlično. Nemamo mi ništa protiv da svaka ulica bude asfaltirana, da svako selo dobije vodu, da dobije kanalizaciju, da dobije ambulantu, da ima školu i da ima prevoz, kamo sreće da su ti problemi rešeni. Ali, zašto dva aršina? Znate, kad su u pitanju ti radovi, na početku nema one table koja je obavezna, rešenje kojim se kaže da je na osnovu građevinske dozvole izdata dozvola da se taj put izgradi. Zato Đilas non-stop šparta. S kojim pravom? S kojim pravom? Na istom tom mestu su građani godinama imali problem sa vodom; uzeli da uvedu vodu, tri inspekcije su došle. Zamislite, u 21. veku, gospodine Mrkonjiću, ljudi nemaju osnovne uslove za higijenu! Ne rešava grad Beograd koji je nadležan za to, čeka izbore, pa će pred izbore, da bi pokupio neki glas, da rešava te probleme. Uzeli da rade građani, a oni opštinsku inspekciju, pa dve gradske inspekcije. A put može? A 150 metara vodovoda ne može? Zašto vi da stajete iza toga? Zašto mi da stajemo iza toga? Nećemo. Hoćemo čist račun. Hoćemo čist račun jer jedino tako možemo da dođemo u situaciju da stvari krenu napred. Ovako će jedan kriminal da se pokriva drugim kriminalom, pa trećim kriminalom, dok ne budemo došli u situaciju da apsolutno nećemo imati šanse da se izvučemo. Gospodine Mrkonjiću, ovaj poziv Borisa Tadića na obračun sa kriminalom i korupcijom mogao bi da bude prihvaćen kada bi građani bili ubeđeni da će to stvarno biti pokrenuto. Kako? Pogledajte, opljačkali su zemlju, u crno su je zavili. Godine 2001. vrednost svih preduzeća koja je trebalo da se privatizuju procenjuje se između 50 i 60 milijardi evra. Neka je 50 milijardi evra; 70% te vrednosti je prodato za dve milijarde i sedamsto hiljada evra. Znači, od 35 miliona evra vrednosti kojima smo raspolagali, mi smo prodali za manje od 10%. Kako je to moguće? Moguće je, ako uzmete da je „Sartid“ prodat za 21 milion maraka, ako uzmete da je „Ušće“ prodato za deset miliona maraka. Sećate se vi toga dobro, vi ste građevinac, vi znate koliko vredi palata „Ušće“. Pri tom, od osam ari dobijeno je 5,5 ha zemljišta. Kako? Korupcijom. Sada jure predsednika opštine, najavljuju hapšenja. Šta je jedna opština za grad Beograd? Šta je jedna opština za grad Beograd, gospodine Mrkonjiću, i šta je jedno ministarstvo u odnosu na jednu opštinu? Šta su cementare? Šta su šećerane? Šta je Luka Beograd? Šta su mnoge fabrike i preduzeća koja su prodata u bescenje, za 10% vrednosti, ne ukupne vrednosti, nego od 70%? Pogledajte sada „Zmaj“, IMT, IMR; prodaće se zbog građevinskog zemljišta. Sada je državi jeftinije da proda IMT i IMR na postojećim mestima, sa postojećim mašinama, da ih izmesti van Beograda i, navodno, to je korisno za državu, jer će moći da proda zemljište. Juče smo imali saopštenje iz MPC-a, kaže – jeste, tačno je, mi smo dobili, kažu, na zakonit način, ali smo zato zaposlili 1.200 radnika. Dobro, ljudi, oni nas potcenjuju na neprimeren način. Hiljadu dvesta radnika, a dobili su vrednost od šezdeset miliona evra! Koliko, ljudi, košta otvaranje jednog radnog mesta? Jesu li oni to otvorili zbog tih 1.200 radnika ili da bi zaradili? Koliko su zaradili kada su izgradili taj poslovni prostor i izdali taj poslovni prostor? To su jednostavne računice, do kojih može vrlo brzo da se dođe i da se vidi koliko su to enormne zarade. Da vas podsetim na „Merkator“. „Merkator“ je tada prodat za 15.000.000, koliko se sećam. Zbog zakona koji je važio imali su pravo na 50% popusta ako daju sve odjedanput. Oni su to uradili. „Merkator“ je po izgradnji, samo izdavanjem poslovnog prostora, odmah vratio sva uložena sredstva i zaradio. Između ostalog, tako je i Dragan Đilas dobio pravo da gradi zgradu i zaradio oko 4,5 miliona evra. Znate kako je u Beogradu najjednostavnije da se obogatite? Dobijete lokaciju, bez dinara. Ne mogu svi da dobiju lokaciju, nego samo odabrani. Dobijete lokaciju, na osnovu lokacije odete u banku i tražite kredit, projekat i sve; oni vam daju kredit, vi izgradite, bez dinara ili sa učešćem koje pokrijete bez velikih problema. Kada to završite, prodate. I vi znate kako stvari stoje u građevinarstvu – jedna trećina rad, jedna trećina materijal, a jedna trećina je zarada. To je tako bilo uvek. Mislim da je i sada situacija takva, možda nešto malo drugačija, ali nije toliko bitno. Znači, ako je vrednost milion, 300.000 evra u džepče. Nije sad neki veliki problem da se vidi kako će da se reši ta borba protiv kriminala i korupcije. To govorim zbog članova Demokratske stranke. Pogledajte samo članove onih tzv. tenderskih komisija. Uzmite spisak, pogledajte šta su imali pre, šta imaju danas i vrlo brzo ćete doći u situaciju da vidite kako oni nisu otkrili ne znam ni ja kakvu pametnu stvar ili rupu u saksiji; jednostavno su došli do mogućnosti da opljačkaju ovu državu, da nanesu ogromnu štetu državi, a da razliku stave u džepove. Jer, ako vi danas imate čoveka koji je gradonačelnik, koji dnevno zarađuje 230.000 evra, o čemu mi onda ovde pričamo? Hajde, ljudi, vi znate Dragana Đilasa... U stvari, niste ga ni znali dok nije postao direktor Narodne kancelarije. Tražite mu jednostavnu stvar, kao i Božidaru Đeliću – da pokaže jednu poresku prijavu. Kada je počeo da podnosi poreske prijave? Stvari će biti vrlo jasne. Taj čovek, gradonačelnik, kako da mu veruju građani Beograda? Veruju mu zato što u najvećoj meri on pokriva taj medijski prostor, bavi se marketingom, njegove firme se bave marketingom. Onda agencije prave reklame, kampanje koje imaju za cilj da prevare građane Beograda. Vi se dobro razumete. Recite mi, kako je moguće napraviti ovakvu sliku? (Pokazuje.) Je l' ovo stvarno most? Jeste li spremni da krenete sa mnom da pređemo preko tog mosta? Poslaćemo prvo Đilasa da krene on, pa ćemo mi za njim. Šta je ovo? Je l' se sećate, gospodine Mrkonjiću, 2001. godine, reklame na televiziji – mama i tata zagrljeni, deca im mašu, krenuli na more. Kaže – iduće godine ćemo da kupimo auto, pa ćemo onda da uzmemo kredit da izgradimo kuću. Božidar Đelić dodaje da ćemo verovatno sutra (ili malo sutra) da dođemo u Evropu itd. Preko televizije nas samo zasipaju tim reklamama: Nenad Bogdanović sa onim mostom na Adi Ciganliji, pa onda Mlađan Dinkić... Znate da je on neviđeni prevarant, to je sačuvaj bože, on je prevario i Zorana Đinđića sa Nacionalnom štedionicom. Namagarčio ga, došao i uložio u Nacionalnu štedionicu. Kad je shvatio da je to privatni biznis Mlađana Dinkića, bilo je kasno. Činjenica je da je Mlađan Dinkić opljačkao državu; naše državne rezerve u „Euroaksis banku“ u Moskvi, a iz te banke Vuk Hamović, Vojin Lazarević i ostali tajkuni uzimaju pare i kupuju preduzeća po Srbiji. Mlađan Dinkić, pametan i sposoban. Nije to ni pamet ni sposobnost, to je lopovluk, kriminal, pljačka države. Zato, gospodine Mrkonjiću, ne možemo da stanemo iza ovoga. Hoćemo da se sa korupcijom i kriminalom raščisti. Nećemo da pokrivamo prethodni kriminal, jer smo sigurni u jednu jedinu stvar – dok se stvari ne raščiste Srbija ne može da krene napred. Mi hoćemo da Srbija krene napred. Zato moramo da se obračunamo sa kriminalom i korupcijom. Zato pre ovoga raščistite situaciju u putnoj privredi, da vidite kako je napravljen ovaj dug, da li ima odgovornosti i ako je ima, oni koji su odgovorni moraju da je snose. Kad to budete uradili pozovite nas da i mi stanemo iza ovakvih projekata.
Gospodin Mrkonjić.
Meni je mnogo lakše nego drugim ministrima, verovatno, zato što ovde u poslaničkim klupama sede tri prethodna ministra. Ne volim da govorim o bivšim ljudima. Gospodin Todorović je lepo rekao, ja sam najstariji među njima. Možda će on sutra opet biti ministar. To je jedan od razloga zbog čega ovako radim. Ne želim više da govorim o obnovi zemlje, ali uzeli ste dobar primer, obnovu zemlje. To je drugi motiv i razlog što sam... To je bio poslednji veliki projekat na čijem čelu sam se nalazio, naravno, uz pomoć gospodina Todorovića i čitavog niza drugih ljudi. Samo ako idemo svi zajedno, svi državni organi, prvo visoki dom, pa Vlada, pa ministri, pa preduzeća, možemo da imamo rezultate u nečemu što smo rekli da je važno. To je bio vrlo važan razlog. Tako je, u obnovi zemlje svi smo bili kao jedan i zato smo imali rezultate u daleko gorim uslovima što se tiče novca, u daleko gorim uslovima što se tiče okruženja, bez dinara međunarodnih kredita, u startu bez dinara, što mi se često prebacuje, ali sad se polako zaboravlja, bez dinara u kasi za realizaciju projekta koji je mnogo značio za Srbiju. Upravo to me nagoni da sada, kad su uslovi daleko bolji nego tada, kada ceo svet stoji sa parama iza ovih projekata, tražim od vas jedinstvo, molim da na tom projektu budemo jedinstveni, uvažavajući sve kritike o kojima ste govorili. To je suština. Ubeđen sam, i u tom kontekstu sam spomenuo druga Krasića, jer tako mogu da mu kažem, to je pozitivna kritika, ali sad ću se vratiti na neke detalje o kojima ste govorili ovde. Vi ste bili ministar i znate kako to izgleda. Odluku sam, naravno, donosio sam. Nisu na mene uticali ni moji partijski drugovi, niti bilo ko drugi. Evo, gospodin Rade Obradović je najviše uticao. Uticalo je na mene saznanje da možemo da uradimo više nego što smo do sada uradili i da u toj ekipi ljudi mogu nešto i da pomognem. To je bilo presudno i zato sam se ovoga prihvatio. Što se tiče vremena o kome ste vi govorili, 2004 - 2007. godina, dve budžetske komisije su istraživale, od ovoga o čemu ste govorili, od 80 miliona evra duga, pa do ovih 250 ili 300. Jer, u 2008. godini nisu napravljeni dugovi, završni račun je usvojen, to juče nisam rekao, preduzeća za puteve. Upravo zbog toga smo i program doneli tek pre dve nedelje, da se ne bi dešavalo to što se dešavalo prethodnih godina i potpuno definisali kako će u ovoj godini preduzeće za puteve raditi. Nismo promenili sva pravila koja tamo vladaju, vi to znate bolje od mene, ali ćemo i to promeniti; tenderi, specijalni nalozi itd. i čitav niz tih poslova. Od toga izdvajam putarinu. Sve ovo što ste rekli vrlo dobro znam, zato i radim. Zato smo i odvojili segment autoputa van uticaja ljudi koji su sada u preduzeću za puteve, da bi mogli nesmetano da rade svoj posao i da ih ne opterećuje ovo o čemu sada govorite, a ovo ćemo sve najzad ispitati do kraja. Iza mene u ovoj vladi neće ostati neraščišćene stvari. Znaće se ko je za šta odgovoran i ko je šta radio, ali za to morate dati vremena. To podrazumeva – ako sada, što vi mnogo bolje od mene znate, ne završimo taj autoput, obići će nas, proći će Koridor 4, to je ovaj koji ide kroz Rumuniju i Bugarsku, izgubićemo na vremenu, a već smo na ivici vremena, to znate dobro. Zato insistiram i tražim da svi stanemo iza ovog projekta, makar ga vi sami izdvojili, mada ste vi već stali u svojim diskusijama, pa i drug Krasić je bio za to, da stanemo iza tog projekta jedinstveni i da ga realizujemo. Bez toga nema realizacije projekta. Ne štedim nikoga, ne aboliram nikoga, svestan sam svoje odgovornosti, a to sam rekao i prvog dana ovde. Molim vas da ovaj projekat podržimo, jer su ovi zakoni preduslov da bi putari mogli da nastave da rade. Neću više, ako bude pitanja, odgovaraću. Hvala.
Gospodo iz SRS, samo obaveštenje: podnosilac amandmana ima dva minuta, a poslanička grupa još sedam minuta, a javila su se gospoda Zoran Krasić i Dragan Todorović. (Dragan Todorović, sa mesta: Replika.) Imate pravo na repliku. Izvolite.
Gospodine Mrkonjiću, što se tiče ove vaše diskusije, mogu jedino da zaključim jednostavnu stvar – 1999, 2000. godine to je moglo, zato što se radilo pošteno, a sad su potpuno drugačije okolnosti, stvari su se radile nepošteno. Sama činjenica da vi kažete da ste izdvojili iz „Puteva Srbije“ autoput, odnosno Koridor 10, govori da nemate poverenja u tu ekipu. Potpuno se slažem sa time. Apsolutno sam siguran da ste u pravu i da u njih čovek ne može da ima poverenje, jer su u proteklih skoro devet godina zloupotrebili svoj službeni položaj i oštetili ovu državu. Međutim, neke stvari moramo da znamo, bez obzira na to što je to prioritet države. To zbog čega ste vi izdvojili i šta se dešavalo, to je suština, jer je u pitanju kriminal. Kažete, dve budžetske inspekcije; pa, deset budžetskih inspekcija... Ali, gospodine Mrkonjiću, Zakon o putevima je vrlo jasan – nijedan posao u putnoj privredi nije mogao da bude dobijen bez licitacije. Nemamo šta da pričamo. Je l' bilo licitacije ili nije bilo? Nije bilo. Pa, ja sam bio predsednik Saveta u Direkciji do juna meseca 2001. godine, a Savet se nije sastao ni jedan jedini put, a znate li koliko je posla urađeno do tada? Šta se ovde sada postavlja kao pitanje – ko će da pokrene odgovornost budžetske inspekcije? Možda su oni evidentirali sve, ali je negde to stalo, negde su ti papiri stavljeni u fioku i do dana današnjeg to nije izvađeno iz fioke. Nemoguće je, gospodine Mrkonjiću, vama je to jasno, zakon kaže – licitacija. Drugo, odluku o tome donosi Savet u Direkciji za puteve. Bio sam predsednik tog saveta do juna meseca 2001. godine, a nije se sastao ni jedan jedini put. Šta je to? Kriminal, težak kriminal. Desetine miliona maraka su u opticaju. Nikome dlaka s glave... Odnosno, verovatno je budžetska inspekcija došla do svega toga. Nije otišla Marija Rašeta u istražni zatvor zato što nije imala lepu frizuru; nije zbog toga, nego zato što je budžetska inspekcija našla odgovornost ministra. Kako? (Predsednik: Zahvaljujem, gospodine Todoroviću.) Samo još jednu rečenicu. Zato što je Tika Timotijević rekao – naloge sam dobijao direktno od Marije Rašete, i nije imao prava da stavlja bilo kakvu primedbu. I on je bio svestan da se to radi mimo zakona, međutim, nije mogao da reaguje.
Reč ima podnosilac amandmana gospodin Aleksić.
Zahvaljujem se. Amandman je podnet na član 5. Kao i prošli put, mi smo predvideli da se reč „narednog“ zamenjuje rečju „osmog“. Vlada u svom obrazloženju kaže da se amandman odbija zato što je neophodno da se što pre realizuje kredit. Međutim, to je u suprotnosti sa samim obrazloženjem u Predlogu zakona o davanju garancije Republike Srbije u korist „Unikredit banke“, gde se kaže da kredit treba da se realizuje do 29. novembra 2009. godine. Bilo je dovoljno vremena i mislim da je Vlada mogla da prihvati ovaj amandman. Samo bih za ovo kratko vreme podsetio predstavnike Vlade Republike Srbije, a posebno ministra Mrkonjića, on verovatno nije imao prilike to da čuje, da su juče predstavnici Demokratske stranke u Skupštini, pre svega gospodin Mićunović i gospodin Šutanovac, promovisali projekat „zelena transverzala“, vrlo bitan koridor, koji, kako kaže gospodin Šutanovac, seže od Ankare do Beča. Vi znate da su Turci zaustavljeni kod Beča. Inače, prema dokumentaciji američkog Kongresa, to je koridor preko kojeg idu islamski teroristi i narkotici prema zapadu i zapadnoj Evropi. Na direktno pitanje gospodina Mićunovića o uticaju Turske na Balkanu gospodin Šutanovac odgovara: „Nešto što je definitivno zajedničko za sve zemlje jugoistočne Evrope, ne kažem Balkana, mislim da to treba da pripadne do Beča, čak, po meni, možda i dalje, jeste taj jedan bezbednosni sektor koji postoji od Ankare, ta linija jedna koja dolazi do samog Beča.“ Dakle, to je citat. Dalje gospodin Šutanovac kaže: „U tom smislu, Turska je jedna od možda najvažnijih zemalja koje postoje na našem prostoru.“ To je oživljavanje one stare teorije i koncepta turske „mrtve ruke“ na Balkanu. Samo da znate, između ostalog, kakve projekte promovišu predstavnici Demokratske stranke. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodin Krasić ima reč.
Povodom ovog amandmana na ovaj drugi predlog zakona, nastavio bih tamo gde sam ranije stao. Znate, javnost u Republici Srbiji je dobro upoznata sa tim da je bila neka rekonstrukcija nekog aerodroma i da je fikus bio nekoliko stotina hiljada dinara, da je kašičica za šećer i kafu bila nekoliko hiljada dinara i to, jednostavno, ne može iz javnosti da se izbriše. Prosto, ne može da se izbriše. Ne može da se izbriše da je Čume namenski kupio mašine da bi asfaltirao, dobijao poslove, asfaltirao. Ne može da se izbriše ni spor unutar DOS-a, povodom Olimpijade koja je bila u Grčkoj, zašto kasni put. Što bi rekli oni moji zemljaci sa juga, „kam gi pare, nema gi pare“. Gde se izgubiše pare? Put plaćen, nema ga, nemaju ni pare. Od 2001. godine veliki broj kredita je odobren za putnu privredu; samo da vas podsetim, bili su oni sa IDA uslovima, bili su oni za razvoj lokalne mreže, bili su oni magistralni i oni glavni itd. Nije teško da se zaključi, Srbija je uzimala kredite od Svetske banke i drugih međunarodnih finansijskih institucija. Ti krediti su potrošeni, nema tih kilometara i onda se postavlja pitanje – šta je urađeno sa parama? Sad znamo da postoje obaveze prema putnoj privredi i sad se postavlja pitanje da li mi dva puta plaćamo jedno isto? Putari nisu uzeli, a ko je onda mogao da uzme? Naravno, onaj ko je bio tamo gde je fond, tamo gde je račun, gde su pare, taj koji je odlučivao, taj koji nije raspisivao tendere. Nikakva tajna nije da Pajtić radi na isti način kao Đilas u Beogradu, šeta se ulicom i kaže – dete, ovo da se za dva dana asfaltira. Naravno da sa pravom postavljamo pitanje šta će biti od ovog. Država ima da pruži garanciju za nešto svoje. Prosto sam iznenađen, gospodine Mrkonjiću, što vi preko svega toga želite da pređete i da postavljate neki, navodno, viši cilj. Kome mi da verujemo, ljudi? Kome mi da verujemo? Kad je Đelić došao, nije imalo kuče za šta da ga ujede, pa mu svi verovali. Posle tri godine, veliki akcionar, 11.000.000 evra! Znači, kredit je uzet, pare su potrošene, ostao je dug prema putarima i onda se neminovno javljaju dva pitanja: ili je urađeno više nego što je trebalo ili je neko uzeo pare? Kako je onda moguće da ostane dug? Skrenuo bih pažnju, da ne ispadne da pričamo sa gospodinom Mrkonjićem a da zaobilazimo Ministarstvo finansija, u Zakonu o javnom dugu postoji član 11, po kome je vaše ministarstvo dužno da se stara o javnom dugu i da upravlja tim javnim dugom. Mi nikada ne čujemo vaše mišljenje. Vi uvek kažete – mi spadamo u grupu srednje zaduženih zemalja. Oni časopisi koji se bave ekonomijom i finansijama u inostranstvu kažu da smo kao zemlja izuzetno zaduženi. Pre mesec dana smo vam čitali članak iz jednog „Fajnenšel tajmsa“, tako se valjda zove, sad treba ponovo na sitne štoseve da hvatate. Izbegnite te sitne štoseve prema meni, ja sam malo veći čovek. Nije valjda da ne znate šta pišu u inostranstvu o nama? Izgleda da i vi verujete ovoj kampanji Dragana Đilasa da je sve lepo. Lepo, lepše, levo. Nemojte tako, ljudi. Nemojte tako. Trideset milijardi dugujete, imate blokadu trezora. Niste izvršili kompenzaciju. Zašto? Verovatno i ne možete da izvršite kompenzaciju. Koliko je hiljada preduzeća pod blokadom? Koliki je ukupan iznos blokade? Vi se smeškate, puj pike ne važi i idemo dalje, teramo dalje. Gde dalje? U ambis? Mi smo već u ambisu, niko vas nije obavestio. Videli ste da noću menjaju kontejnere u Zemunu. Novi tip kontejnera. Molim vas, pa gradska opština godinama je tražila da se promene kontejneri, kako se to baš sinoć promeni? Dajte, molim vas, da stalno budu raspisani izbori, lokalni, dopunski; na svakih 15 dana u svakom mestu da se raspišu izbori, pa ćete onda nešto da radite, a ne sve lepo da blokirate i kad krenu izbori, hajde, pusti malo. Obećanje ludom radovanje. Sve posle dođe na naplatu. Kako dolazi na naplatu? Kroz zakon o zaduživanju, kroz zakone o davanju garancija. Šta sad država garantuje? Da će se izmiriti ta obaveza. Država i treba da garantuje da će biti izmirena obaveza, ali ne može država da garantuje ako tu obavezu koja se stvori državi neko pretvori u lični prihod. Koliko će od ovih kredita da ide agencijama Dragana Đilasa za promociju Koridora 10? Niste postavili pitanje. Samo da vas podsetim, on je bio direktor Narodne kancelarije, pa je posle bio ministar bez portfelja za NIP, a mi još ne znamo gde su pare od tog Nacionalnog investicionog programa. Vi se unutar Vlade svađate, do tuče, ko će da ima šaku nad tim parama, pa imate i posebnog ministra.
Zahvaljujem, gospodine Krasiću. Završili ste sa vremenom. Reč ima gospodin Radojko Obradović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsednice, kolege potpredsednici, gospodine Mrkonjiću, gospođo Dragutinović, dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se po amandmanu, ali me je i kolega Mrkonjić prozvao u svom obraćanju narodnim poslanicima. Vi, gospodine Mrkonjiću, ovde imate najjaču opoziciju. Jer, sami ste rekli da imate tri bivša ministra koja su ovde, između ostalog, i da vas kontrolišu. Mnogo mi se svidela ona vaša pričica o bivšim i budućim zato što sam imao prilike da vas vidim kada ste bili aktuelni, pa kako ste odlazili, pa sam vas gledao dok ste bili na „klupi za rezervne igrače“, a sada ste ponovo ovde sa nama, u prvom planu. Značaj ovog zakona i značaj infrastrukture apsolutno pozdravljamo, kao i ideju da se ulaže u infrastrukturu. Bez dobre infrastrukture nema investicija. Sa druge strane, pričali smo ovde dosta i o strukturi i načinu na koji se dolazi do bruto društvenog proizvoda u strukturi naše privrede. Ovo vreme krize je bitno promenilo način na koji će u godinama kad ta kriza prođe funkcionisati naša privreda. Očigledno je da način na koji je naša privreda funkcionisala do sada, gde je domaća tražnja bila jedan od najvećih izvora rasta bruto društvenog proizvoda, neće moći da se ispoljava u budućnosti i da će ovakvi projekti, kao što su infrastrukturni, biti izuzetno važni za budući razvoj naše privrede i za ekonomsku stabilnost čitave zemlje. Ono što nam niste rekli danas, a ni pre dva dana kada smo govorili u načelu... Budžetska inspekcija, državna revizija, policijske i neke sudske istrage su u toku, utvrdiće da li tu ima krivične odgovornosti, ali činjenica je da je iza svake vlade ostajao neki dug preduzeća za puteve. Možemo da verujemo vama, ali su i neki bivši ministri, manje lepo ili lepo, ovde govorili o tome da im verujemo na reč. Ono što nama treba to je pravni osnov i pravna, institucionalna garancija da za dve godine, četiri, kada vi jednog dana budete... Moraćete i vi, ipak, jednog dana da budete bivši; žao mi je, ali to će se jednom desiti. Koja je nama garancija da se to neće ponoviti? I do sada je važio zakon po kome je Direkcija za puteve davala svoj plan, Vlada je to odobravala, mi smo to dobijali kao jedan i po red u budžetu, skupštinske većine su za to glasale, a kada se pojavi završni račun to nikako ne odgovara onome što je predviđeno. Nemoguće je da prihodi ne odgovaraju rashodima. Kako nastaju toliki dugovi? Koja je garancija da se to neće ponoviti, odnosno kako vi garantujete, osim svojom rečju, da do toga neće doći? Druga stvar, u vreme krize ozbiljan problem su finansijska sredstva. To je činjenica, ali to ste rekli pre nekoliko dana, a mi smo ovde govorili pre više od dva meseca o tome. Postoji više kredita koji su dogovoreni; Vlada ih je potpisala, Skupština ratifikovala, država plaća određene obaveze koje joj dospevaju, a one i dalje stoje jer država i odgovarajuće institucije nisu u stanju da te kredite realizuju. Naveo sam nekoliko, vi kao resorni ministar, siguran sam, imate još više podataka – obilaznica, „Gazela“, mostovi. Recimo, „Gazela“ je bila na dnevnom redu Skupštine Srbije pre skoro godinu dana. Tada je ratifikovan taj ugovor i tada su se stekli uslovi da se sredstva povuku. Koliko je meni poznato, ta sredstva još uvek stoje rezervisana na računu banke sa kojom smo taj ugovor sklopili. Koje su garancije da se ovakve situacije neće ponavljati? Jer, prilično mi zvučni neverovatno da će Direkcija za puteve sada moći da servisira ovakav zajam i da istovremeno radi sve tekuće poslove na koje je obavezna po zakonu. To je jedno pitanje. Drugo pitanje je: u čemu je problem, šta je problem u institucijama (i šta će se tu uraditi), pa se krediti, pored svih tih mukotrpnih procedura, pregovora i svega ostalog, kada se potpišu ne realizuju? To su dva ključna pitanja na koja rasprava o ovom zakonu i o ovom konkretnom amandmanu treba da nam da odgovore. U suprotnom, biće to da li mi vama verujemo ili ne. Jedan resorni ministar će biti manje energičan, drugi malo više, ali institucionalno se stvari neće rešavati i to će onda ostati ključni problem.
Gospodin Zoran Ostojić ima reč.
Poštovana predsednice, uvaženi ministre, koleginice i kolege, gospodine Mrkonjiću, moja poslanička grupa i ja rekli smo šta smo imali u načelnoj raspravi. Nisam mislio da se javljam za reč u pojedinostima, da me niste vi isprovocirali. Nisam hteo da se mešam u ovu raspravu između vas i vaših bivših koalicionih partnera, ali se setih jedne vaše izjave od juče i zbog toga se javljam. Zamerili smo vam to što se ne zna kako su ovi dugovi nastali i ko je odgovoran za to i zamerili smo što u zakonu nema kamate i bližih uslova kredita. Gospođa Dragutinović je ovo objasnila, ali, gospodine Mrkonjiću, činjenica je da je Direkcija za puteve, kada je Živkovićeva vlada odlazila, to su podaci gospođe Dragutinović, ostavila milijardu dinara duga. To je u to vreme bilo nekih petnaestak miliona evra. Tada je već bio evro. To su operativne pare i to faktički nije dug. To je kraj 2003. godine. Krajem 2005. godine dugovi te direkcije su devet milijardi evra. To je mnogo para, to je desetostruko više, devetostruko više, to je sto miliona evra. Od 2005. do 2006. godine ti dugovi su skočili na dvadeset jednu milijardu dinara, što je već 200.000.000 evra. To je Vlada koju ste tada podržavali, manjinska vlada, prva vlada Vojislava Koštunice. Šta se desilo te 2004. godine? Znamo, bili su predsednički izbori i imali ste nekog neuspešnog kandidata, Koštunica je imao još neuspešnijeg, Maršićanina, asfaltiralo se, asfaltiralo, pa su opet došli izbori, parlamentarni i predsednički; beše i ona referendumska kampanja, i u njoj se asfaltiralo, i dugovi su došli do 300.000.000 evra. Sada građani Srbije treba to da plate. U suštini, građani Srbije treba da plate predizborne kampanje prethodnih vlada. Gospodin Obradović kaže: koja je garancija da ubuduće građani Srbije neće plaćati predizborna asfaltiranja? Vi ste sada u prilici da asfaltirate i bićete u prilici, velika je verovatnoća, kad dođu sledeći izbori. Ono što se dešavalo u lokalnoj kampanji u Prijepolju, gde se asfaltiralo prošle godine, a vi ste bili ministar, ono što se dešavalo, da se gradi, recimo, put u srpskom „emiratu“ u Mokroj Gori do privatne žičare Emira Kusturice, sve je to bilo „asfaltiranje na telefon“. Gde je garancija, gospodine Mrkonjiću, da se sa asfaltiranjem preko telefonskog poziva prestalo i da ubuduće građani Srbije neće plaćati ono što radi Vlada? Rekoste juče u novinama kako ste vi pregledali papire i sve je u redu. Znači, dug od 300.000.000 evra, i vi kao stručnjak za finansije i policijske istrage pregledaste papire i utvrdiste da je sve u redu. Predlažem, pošto predsednik vaše stranke najavljuje hapšenja gradonačelnika, hapsiće se ljudi za milion, dva, tri, da vas angažuje kao nekog eksperta za pregledanje papira. Mislim da ste toliko stručni da znate da li su papiri u redu ili ne. Naprosto, to nas žulja, to nas boli, što se ništa ne menja, iako se priča da se menja. Nikakvih garancija nema da za tri-četiri godine nećemo opet nekih trista miliona evra pokrivati, iz sledećih izbora i onih koji dolaze, i opet zaduživati buduće generacije, samo zbog toga što u ovoj državi institucije ne funkcionišu, uključujući i tu budžetsku inspekciju i reviziju. To je ono što me je nateralo da se javim, vaša izjava kako ste vi sve pregledali i zaključili da je u redu. A da nije u redu govori i ova tačka dnevnog reda i davanje garancije države Srbije na 175.000.000 miliona evra kredita, dve banke, što će plaćati oni koji dolaze. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Maraš Slobodan.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, gospođo Dragutinović, gospodine Mrkonjiću, kolege, pre svega bih hteo da se obratim gospođi Dragutinović, mislim da će ona to bolje razumeti. Imamo Državnu revizorsku instituciju. U načelnoj raspravi smo rekli koji nam je suštinski problem, dajte da vidimo kako su nastali dugovi. Imamo Državnu revizorsku instituciju i mislim da uz podršku samog parlamenta, svih nas, naravno i uz podršku Vlade, možemo da pošaljemo Državnu revizorsku instituciju u JP „Putevi Srbije“. Nas ne interesuje da vidimo samo brojke, nas interesuje, pre svega, da vidimo kakve su odluke donošene, ko je učestvovao u tim odlukama, ko je insistirao da se određene odluke donesu, struktura i suština tih odluka koje su dovele do tolikog gubitka. To je odlična prilika da Državna revizorska institucija opravda svoje postojanje. Nije to jedino javno preduzeće u koje treba otići i tako nešto proveriti, ali evo sada prilike. Iz tog razloga ne možemo da podržimo ovako nešto, zato što, kao što su rekle kolege, zaista ne možemo da verujemo na časnu reč. Nama treba nešto što će nas uveriti da su greške počinjene, zbog čega su počinjene, da li su se finansirale političke partije, ili su se finansirale samo neke prethodne kampanje ili nešto drugo. To je pitanje na koje treba neko drugi da da odgovor. Nas interesuje da li postoji mogućnost da mi u parlamentu – to, gospođo Đukić-Dejanović, i vama upućujem kao pitanje – ovde jednom vidimo i Državnu revizorsku instituciju, da čujemo šta se radi, da li ima šanse da oni, kao neko kome smo mi dali podršku ovde u Skupštini, kao neko od koga očekujemo neke rezultate, neke rezultate i daju? Stalno slušamo izgovore sa njihove strane da je „nemoguće ovo, nemoguće ono, nemamo dovoljno ljudi, nemamo kapacitete, nemamo prostorije“. Dobro, ali prošlo je puno vremena i sada imamo jedan divan primer na kom može da se pokaže da institucija, koja je osnovana da nešto radi, radi. Ne interesuje nas da li kilometar puta košta toliko i toliko, to može da se prikaže u knjigama, nas interesuje ko je donosio odluke koje su proizvele ovolike gubitke. Da li će taj da odgovara? Da li je to prethodna vlada, ona pre nje, ona pre nje, potpuno je svejedno, ali to vam govorim zbog svih javnih preduzeća o kojima slušamo ovih dana da postoje gubici, da postoje problemi, a nikako da vidimo odgovornost. Kao što je rekao moj kolega Ostojić, eto odlične prilike. Ministar unutrašnjih poslova je, doduše, demantovao da je dao takvu izjavu, odnosno da je pogrešno protumačen, ali eto prilike, zagrebite malo po javnim preduzećima. Zbog čega imamo UBPOK? Da juri političke protivnike, kako kaže gospodin Todorović? Mislim da nije zbog toga. UBPOK treba da uđe u sva ta javna preduzeća, gde su toliki gubici, i onda možete dobiti podršku od svakog poslanika ovde, kad čujemo – jeste, ovaj je odgovoran, ovaj će odgovarati, odgovorni su ovi, nije bitno da li jednina ili množina, odluke su donete zbog toga i toga. Odluke su pogrešne, neko mora zbog toga da odgovara. Ovako, ostaje nam da vam verujemo ili ne verujemo na reč. Mi iz Liberalno-demokratske partije nismo toliko naivni da verujemo na reč, tako da ne možemo podržati ovo.
Zahvaljujem. Gospodin Velimir Ilić, a zatim gospodin Batić.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, vidim da moram da ponovim priču koju sam pre neki dan pričao. Mislim da je ona potpuno jasna, ali neki poslanici neće da shvate realnost, nego sada svi pričaju svoju priču. Ponavljam, kada je preduzeće za puteve prešlo u svoju organizaciju došao je dug iz Direkcije od 10,2 milijarde. Pre toga su sva preduzeća za puteve, uzmimo samo „Mostogradnju“, bila društvena preduzeća; morali su da rade ako im Vlada naloži, direktori bi bili smenjeni, ljudi su radili poslove, a nisu plaćani. Gospodo narodni poslanici, slušam ove diskusije, samo ono parče puta do Feketića plaćeno je tri milijarde, uz blokadu preduzeća za puteve, a rađeno je 1992 - 1993, u onim inflatornim godinama; to je posao koji je vredeo par miliona, a ispao je dug od trideset miliona evra. Advokati, sudije, svi su bili u nekoj sprezi. To se odigralo van Vlade, jednog jutra je stigla blokada, jer naš pravobranilac nije reagovao. Jednostavno, i on je učestvovao u tome, pa je zbog toga bio smenjen. Prema tome, samo tri milijarde na jednom poslu nije plaćeno preko 10 - 12 godina. Sada su ta preduzeća privatna i sada su privatnici koji su ih kupili izneli račune. Tada je i ministar finansija prilikom privatizacije preduzeća obećao – kada se preduzeća privatizuju od tog novca će biti razduženi dugovi putara koji su se godinama provlačili. Znači, 10,2 milijarde je preneto, to znaju i Dinkić i Mirko Marjanović, iz prethodnih vlada; šest milijardi iz NIP-a, nije bilo para da se isplati. Rečeno je, u narednoj budžetskoj godini. Do današnjeg dana nije ništa isplaćeno, a radovi su izvedeni. Putari su izveli radove, na kraju kalendarske godine u rebalansu nije bilo para da se to plati. Rečeno je da će kroz rebalans da se obezbede sredstva. Rečeno je da će od „Mobtela“ to da se nadoknadi. Nije nadoknađeno i dug je ostao. „Putevi“ su dobijali naloge i Upravni odbor je po direktivi Vlade to prihvatao, jer je u Upravnom odboru bio isti odnos kao u Vladi. Pet milijardi su probijene investicije i MMF je uložio protest da neće da poštuje ugovor ako se ne umanje investicije u Srbiji. To je bilo u novembru mesecu, krajem kalendarske godine. Ministar Dinkić je predložio da svim ministarstvima ne umanjuju pomalo, već da svih pet milijardi zakinu putarima, a da se u narednoj godini u budžet vrati pet milijardi. Ušlo je u budžet za narednu godinu, promenila se vlada, bili su izbori, Cvetković je postao ministar finansija i rekao da on to neće da plati, mada je bilo usvojeno u budžetu, i u rebalansu je to izbačeno i tih pet milijardi nije plaćeno. „Kamatilo“ se, gomilalo se... Pored toga, za klizišta koja su došla iznenada bilo je naloga u vrednosti od tri milijarde, i rečeno je da će se uzeti kredit da se te tri milijarde izmire. Putari su morali, po nalogu policije i inspekcijskih službi, da to urade. Uradili su ljudi pošteno, podnet je zahtev za jedan međunarodni kredit da to pokrije (mislim da je kredit stigao, još nije ratifikovan), da se to plati. U vrednosti od tri milijarde su bili posebni nalozi policije i razni drugi nalozi, što se tiče odrona koji su bili u toku godine, poplava itd. Uzmimo samo opštinu Osečina, odneto je šest mostova u jednoj poplavi. Odsečena su sela i, naravno, dat je nalog da se to uradi. Prema tome, slobodno vi kontrolišite, ali ponavljam, tačno je da je bilo problema. Ne znam kako je bilo 2004, 2005. godine. Ne želim da učestvujem u onim poslovima koji su tada rađeni, asfaltiralo se, miniralo, dizane su mašine u vazduh itd., tu je bilo svega. Ponavljam, mi smo uveli red, ali Vlada nije imala sredstva da izmiri obaveze koje je stekla po nalozima i programu koji je dat putarima. Ovo je sve usvajano na Vladi, na Upravnom odboru i ljudi su dobijali naloge i radili poslove. Oni su sada došli u tešku situaciju, „Jugopetrolu“ duguju 1,5 milijardi. Poslovanje „Jugopetrola“ dovedeno je u pitanje i mora da se plati dug. Naravno, sada su to privatne firme. Mene čudi da u privatizaciji... Pošto su vlasnici firmi učestvovali kao putari pre toga u nekim poslovima, bilo je dogovoreno da će to biti prebijeno, razduženo. Međutim, to nije urađeno do današnjeg dana. Danas su to privatne firme, uz pretnju da će utužiti, i napravilo se ovo što se napravilo, da dugovi moraju da se vrate i da se plate. Pazite, kakvi su bili tenderi? Putari imaju svoju tendersku komisiju koja je određena, a koju imenuje Upravni odbor. Ko su bili predsednici Upravnog odbora, to se može videti. Zašto nije izlazilo na tendere? Neka odgovara onaj ko je dozvoljavao u tom periodu da nema tendera, da nema papira i da se radi na jedan nekorektan način. Prema tome, gospodo, zašto mi ovde sada raspravljamo ko je kriv itd. Predložio bih da se formira jedna anketna komisija, da ispita sve to, ali od 1995. ili 1990. godine, pa da se vratimo unazad. Nije korektno što se sada traži da se ispituju neke poslednje godine. Dajte da vidimo šta je pre bilo. Zašto se preskače period 2000 - 2004. godina? Kada je vođena istraga o naplati putarine, naloženo da se taj period ne ispituje i nije ispitan. Mislim da su tada bili najveći problemi, ali niko nije dao da se u taj period uđe. Meni su ljudi iz policije rekli – imamo nalog za period 2004 - 2008. godina, pa je ispalo sve u redu. Hajde da spustimo malo do 2000. godine, pa da vidimo šta se tada radilo i šta se sve događalo u putnoj privredi. Meni je jako ružno ako neko nešto uradi korektno i sve to bude čisto kao sunce... Mislim da sada određene službe mogu to da pregledaju, mislim da ste, gospodine Mrkonjiću, to i gledali i da tu nije bilo nikakvih problema. Putari su uradili poslove za koje su dobijali naloge. Od koga god da su dobijali, da li od policije, od javnog preduzeća, od Vlade, od bilo koga, oni su sve uradili kako valja. Ponavljam, jednom dugovi moraju da se raščiste. Dugovi su postojali. Uzmimo samo Feketić – šest milijardi, a da ne pričam koliko je bilo sudskih rešenja, samo stižu i blokade se vrše. To je moralo sve da se plati. Niko nije mogao da ne plati. Vidim da sada neki optužuju nas zbog toga što smo dali kvorum da se ovo pitanje razreši. Ovde su u pitanju putari, koji rade i po kiši, i po snegu i po ledu i koji su ovo čestito zaradili. Direktor „Puteva“ je dobio prijavu zato što je poslušao onaj predlog iz Vlade, iz Ministarstva finansija, da se prebaci u narednu godinu, pa je ispalo da su asfaltirali u januaru i februaru. To je stvarno nelogično. Ti radovi su urađeni u jesen, ali putari nisu imali pare da plate PDV ako fakturišu, već su zamoljeni da od Nove godine počnu da puštaju naloge i da će im biti plaćeni. To je rekao ministar finansija Mlađan Dinkić. Oni su ispostavili račune i do dana današnjeg im nisu plaćeni. Moramo to da platimo, Vlada je preuzela obavezu da se ti računi izmire. Ispada da je neko u januaru šišao travu ili da je u januaru radio neke radove koji su predviđeni za jesen, ali tako je dogovoreno i tako je bilo urađeno. Sada čovek krivično odgovara zato što je falš dokumentaciju dao u jednoj godini, a nalog je pustio u narednoj godini. Prema tome, to stvarno nije korektno. Ako ima nekih sumnji, ako ima nekih problema, za to sam da se sve to ispita i proveri i da se vidi o čemu se, zapravo, radi. Ponavljam, putarske firme su najkorektnije uradile posao i otišle pod led i sve su sada blokirane. Mislim da nema nijedne da nema blokadu. „Mostogradnja“ je ovakvim poslovima potpuno razorena i uništena, a bila je vodeća firma. Nijedno naše preduzeće na međunarodnom tenderu nije moglo da dobije posao, jer nisu mogli da učestvuju, već su morali da dolaze kod stranih firmi kao podizvođači, jer nisu bili kreditno sposobni da prihvate kreditne linije i da uđu u tender zato što su firme bile u blokadi. Ovo je spas putne privrede, kroz ove kredite. Ko ih je sticao, možemo ispitivati, možemo proveravati, ali, ponavljam, niko nije kriv ako se dogode danas odroni. Vidite koliko je samo odron kod manastira Studenica koštao; došao je odjednom, krenulo je brdo, poravnalo sve, pregradilo reku, počelo da pravi veštačko jezero, da poplavi posle čitavu regiju; ljudi su dobili hitno nalog i do danas se taj odron sanira, maltene, tri godine. Mehanizacija, stručnjaci su nemoćni da se brdo zaustavi. Mislim da se to sada konačno privodi kraju. Uzmimo samo put kod Umke; da li verujete, od tolikih klizišta, na primer, debljina asfalta je oko šest metara pored savske obale, jer se svake godine nadograđuje, dodaje, radi? Policija daje nalog kad vidi da je put potonuo. Oni odmah nalože prvoj putarskoj firmi da obavi taj posao. To su specijalni nalozi, za koje se ne može predvideti da će ih biti u nekoj godini. Niko nije kriv ako se pokrenu klizišta. Hiljade kuća je napravljeno u Srbiji, jer su klizišta odnela, i stotine kilometara puteva. Sećam se, u kopaoničkom kraju, u bruskoj opštini, u opštini Blace, desetine kilometara je odnelo klizište, to je sve moralo da se izgradi, uradi. Počeli ste priču sa Starom planinom, otvorili ste skijalište, gospodo. Ljudi su krenuli na Staru planinu, nastala su klizišta, nastali su problemi. Sve je to trebalo sanirati, dovesti u red da bi saobraćaj mogao da se uspostavi. Prema tome, nisu ljudi u putnoj privredi krivi. Hoćete da gradite turističke centre tamo gde nema puta i izazovete klizišta, izazovete odrone, napravite niz problema. Sećam se da je u novopazarskoj opštini dozvoljena gradnja, date su dozvole da se prave kuće, minirana brda, i otišli su putevi, napravljena je milionska šteta. Dati su nalozi da se to uradi. Prema tome, gospodo, nisam projektovao most Beška, ali je počeo da tone stub, prvi stub od Beograda, i sanira se svake godine, ulažu se milioni u sanaciju i ne može nikako da se reši, dok se to konačno ne završi. Prema tome, ima niz poslova koji se ne mogu predvideti. Ne postoji stručnjak koji to može predvideti. Na ovakav način su uništene građevinske firme. Posle bombardovanja su dobili naloge da rade, da grade itd. Mnogi su otišli u stečaj i do danas im nisu plaćeni računi. Država je imala obavezu da izmiri dugove prema njima, kao i prema putarima. Vi znate, kada su pali mostovi, videli ste kada je Novi Sad bio blokiran, moralo je da se radi. I u tom periodu su se radili mostovi. Neko je postavio pitanje zašto neki krediti koji su ratifikovani u parlamentu nisu realizovani, zašto nije počela gradnja. Tačno je da banke intervenišu, prvenstveno Svetska banka, Evropska investiciona banka i ostali, zato što se sredstva ne troše, a država izmiruje obaveze prema tim kreditima koji su ratifikovani u parlamentu. Ne može da se realizuje zbog toga što država nije imala pare za eksproprijaciju, nije imala pare za projektnu dokumentaciju. Kada dobijete kredit morate sami da radite eksproprijaciju i projektnu dokumentaciju. Mislim da do danas nije završen projekat Grdeličke klisure, tunela. Možemo da obezbedimo sredstva za izgradnju, ali moramo sami da odradimo ostali deo poslova, a mi nemamo pare, gospodo. Neko je dao nalog, biće iz NIP-a para. Kao što se i sada priča, i gospodinu Mrkonjiću su obećali iz NIP-a silna sredstva, pa je rekao – radiće koridore. On čovek krene da radi. Zašto stane? Ne uplate se sredstva. Putari ne mogu da rade, i oni su se sada opametili i neće, nemaju više od čega; došli su u ćošak i ne mogu više da rade, finansijski ne mogu da izdrže. Zato im treba jedna finansijska injekcija preko ovih kreditnih linija. Prema tome, godinama se radilo, davani su nalozi, sve vlade su to prihvatile, svi ministri finansija su davali obećanja i nisu ispunjavali. Kada dođe budžetska godina, znate kako je bilo prošle godine – dođu ovi i traže da bi glasali, oni traže; kaže – gde ćemo da otkinemo, otkini tamo putarima, pošto su oni bili veliki potrošači određenih sredstava itd. Tu se zakinu poslovi. Međutim, ljudi dobiju posao na tenderu i urade. Kako može na kraju budžetske godine da se ukine pet milijardi, a svi su radovi bili izvedeni? Šta treba da kažemo? Od januara ćemo vam platiti, i slažemo ih i pet godina im ne platimo. Oni povukli kredite od banaka i plaćaju te kredite dodatnim sredstvima, i ne mogu da primaju plate. Molim vas da ne pričamo sada jednu priču, koja je možda popularna – neko je pokrao pare. Ako je neko uzeo jedan dinar, neka neko kaže tamo, pa taj neko neka odgovara. Ponavljam, ovo su stečene obaveze koje su mnoge vlade... ja znam pet vlada unazad koje su sticale obaveze, a nisu ih ispunjavale; davale su naloge i insistirale da se određeni poslovi rade i oni su rađeni. Zato smo išli na koncesiju, jer smo znali da nema para i da ne možemo da pratimo. Grci su obećali sto miliona za makedonsku granicu, za Koridor 10. Obećali, i već deset godina stalno donosili na vladi, a nikad nisu uplatili dinar, jedan jedini evro nisu uplatili, a rekli su – sto miliona evra imate, računajte i slobodno uđite u posao. Mi smo ušli u posao. Kada je početa makedonska granica, kada smo sklopili taj ugovor, krenuli, dali avans, nismo imali (ne znam da li je gospodin Mrkonjić isplatio) da platimo eksproprijaciju i zato su radovi stali. NIP je obećao sredstva i do današnjeg dana nije plaćena eksproprijacija. Albanci koji žive dole stavili su sudsku zabranu i nismo mogli da uradimo posao. Svuda se to ponavljalo. Sada je trebalo da počne posao Ub - Obrenovac, ali nije bilo para da se plati eksproprijacija. Zato nije rađen Koridor 10, jer Srbija nije imala sopstvena sredstva za svoj deo koji je obećala i bila obavezna, kada smo dobijali kredit i kreditne linije, da to ispuni. Zašto nije počeo da se radi most Gazela? Zato što država Srbija i grad Beograd nisu izdvojili sredstva da se plati onaj deo koji smo bili obavezni, a to je projektna dokumentacija, konstrukcija Savske ulice, prilagođavanje da prihvati saobraćaj i sve ostalo. Do danas taj kredit stoji i čeka, „kiseli se“, dok država ne obezbedi sredstva. Slično je i sa Pančevačkim mostom. Molim vas da se u putnoj privredi promeni politika, da ministarka finansija dozvoli da se radi toliko koliko ima para i da budemo realni, a ne preterano ambiciozni, da izlazimo sa projektima a znamo i sami da ne možemo da ih realizujemo. Vi znate da je Temerinska petlja koštala pedeset miliona evra, da će da košta. Vi znate da je za most Beška uzeta kreditna linija, jer nismo mogli da pratimo sa našim sredstvima sanaciju drugog dela, pa smo morali kreditnom linijom i za ovaj most koji se koristi da povučemo kredite da bismo sanirali. Srbija iz NIP-a, i zato sam se bunio gde su pare od „Mobtela“, Robnih kuća i trećeg operatera, nije mogla da prati investicije po kreditnim linijama koje smo dobijali spolja. Do dana današnjeg to je tako. Prenosila je dug sa vlade na vladu, sa vlade na vladu. Ako neki ministar i „očeše“, da izvinite, neki dinar, pa se malo ublaži dug, čim malo popusti i prihvati stavove Vlade, oni svi - prolongirajmo, i to dođe sledećem ministru kao štafetna palica. Zato je došlo vreme da se to plati. Ovo je obaveza koja je postignuta radom. Ako nešto nije bilo u redu u nekom periodu, recite tačno u kom periodu, ko je obavljao dužnost i neka se sprovedu određene istražne radnje da se to ispita. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladan Batić, a posle njega narodni poslanik Zoran Šami.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Dragutinović, gospodine Mrkonjiću, čini mi se da sam pomenuo u načelnoj raspravi da ovde presipamo iz šupljeg u prazno. Treba da se uzmu ti krediti. Šta će se sa tim uraditi? Neće se otplatiti ni svi dugovi putarima. Od čega ćemo onda da gradimo ono što je obećano ili ono što je neophodno? Gospodine Mrkonjiću, verujem u vaše dobre namere. Apsolutno sam siguran u vaše dobre namere, kao što sam siguran da ste poprilično naivni u davanju tih obećanja, jer imate jedno negativno nasleđe u pogledu tih dugova, u pogledu onoga što se dešavalo u Preduzeću za puteve ili „Putevima Srbije“, kako se to zvalo. Hajde da raspravimo, neka to bude učinjeno deset godina unazad, ko je napravio dugove, ko je vršio malverzacije, ko je vršio mahinacije, ni po babu, ni po stričevima. Nije uopšte bitno koja je vlada u pitanju, ni koji je ministar u pitanju. Svi znamo da je tu bilo malverzacija i mahinacija i svi se prave ludi. Prvog dana trebalo je da kažete – nasledio sam to i to, nameravamo da napravimo to i to, da bismo isplatili dugove treba nam toliko i toliko para, da bismo izgradili to što nameravamo treba nam toliko i toliko para, te ćemo pare obezbediti na taj i taj način. Ovako, kada vi to kažete, s dobrim željama i dobrim namerama, to liči na one stare priče o metroima, o brzim prugama. Imamo najsporiji voz u Evropi, kao ono „sightseeing“, kao na Divljem zapadu. „Ćira“ je bio brzina za ovo. Onaj „ćira“ koga nema više od 30 godina. Hajde da pričamo pošteno, ali to je trebalo da kažete, kao i za koncesiju koja je raskinuta. Niti znamo zašto je zaključena, niti znamo zašto je raskinuta. Misterija, tajne, ko zna o čemu se radi. Isto tako se obećava olako – nema ništa od međunarodne arbitraže, džabe su nas tužili. Nije tačno. Opet će neko to da plaća. Svake godine državni vrh se slika, to im je valjda lepo, na putu od Beograda do Subotice. Pa, to se gradi kao Skadar na Bojani. Ne može da se napravi od Beograda do Batajnice. Sada imamo temu: učešće naših mirovnih snaga u Čadu u okviru snaga Ujedinjenih nacija. Zbog tog Čada i rata u Čadu nema više relija Pariz - Dakar. Predložio sam da mi budemo organizatori, jer imamo sve: trnje, korov, rupe, bare, šume, prašume, pustinju, idealna prilika da reli bude ovde organizovan. Zašto se naplaćuje putarina kada idete za Suboticu? Koliko tu ima kilometara pravog autoputa? U civilizovanim zemljama ni na autoputevima se ne naplaćuje putarina. Hajde da ne kažem u civilizovanim, u dobrom delu zemalja. Ovde bi se i Valentino Rosi napatio da prođe tu deonicu. I onda autoput, tobože, i naplatna rampa. To stvarno nema smisla. Zašto se naplaćuje putarina na putu Beograd - Subotica, ponavljam, kad nemate nekoliko kilometara, 20 - 30, autoputa gde bi trebalo naplaćivati putarinu? Možemo da mislimo šta god hoćemo, ali Hrvatska je napravila fantastične autoputeve na mnogo težem terenu. Pre neki dan ste imali sliku u informativnim emisijama: Sali Beriša i Hašim Tači otvaraju nekakav tunel na autoputu Drač - Priština. Pa, i tamo će biti autoput, a ovde ne možemo da rešimo klizište, što reče Velimir Ilić! Pomenuo sam pre neki dan, hajde da odemo, gospodine Mrkonjiću, na Duboko. Stalno pričamo o tome da odemo, ali nikako da odemo. Mi hoćemo u 21. veku Koridor 10. Ko je pokrao pare? Taj ko je pokrao neka odgovara. Kako da obezbedimo pare da bismo napravili elementarne puteve? Ili da organizujemo reli Pariz - Dakar, pa da od tih para počnemo da pravimo puteve. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Šami, a posle njega narodni poslanik Slobodan Maraš.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo poslanici, gospođo Dragutinović i gospodine Mrkonjiću, moram da kažem da je ministarski sastav u ovoj sali trenutno veoma inspirativan za mene i da sam se zapravo najviše zbog toga javio. Naime, prilikom usvajanja poslednja tri, a zapravo i četiri budžeta, ali poslednja tri svakako, bezuspešno sam pokušavao gospođu Dragutinović da ubedim da u budžetu predvidi mnogo veće pare za Koridor 10. Ona se toga svakako seća. Doduše, da mislim da je ona odgovorna za to, ja se sada ne bih ni javljao; ona nije odgovorna, niti se pitala, odgovorna je Vlada Srbije, odnosno njen predsednik. Zapravo bi bila vrlo interesantna analiza zašto se to tako dešava. Ali, pre te analize treba da obrazložim zašto mislim da u gradnju puteva i rekonstrukciju pruga valja ulagati, jer Koridor 10 nisu samo putevi, to je i pruga. Uzgred budi rečeno, mi trenutno u zemlji Srbiji na magistralnim pravcima imamo 200 km pruga na kojima vozovi ne mogu da idu brže od 20 km na sat. To je precizan podatak. Znate, najveća prednost koju ova država ima je njen geografski položaj, verujte mi. Nažalost, u nekim vremenima je to i mana, ali u mirnim vremenima je to prednost. Ako na nečemu treba raditi, u nešto ulagati novac, to je upravo taj čuveni Koridor 10. Da bi naši gledaoci znali o čemu se radi, taj koridor polazi od Austrije, prolazi kroz Sloveniju i Hrvatsku, ulazi u Srbiju, prolazi kroz Srbiju i glavni krak izlazi prema Grčkoj. Postoje još dva kraka: Budimpešta – Beograd i Niš – Dimitrovgrad. To je Koridor 10, i pruga i put. Dakle, da su najsrećnija ekonomska vremena, da smo zemlja najvećeg ekonomskog prosperiteta, valjalo bi ulagati u izgradnju tog koridora. Reći ću vam i zašto. Ima i drugih područja u koja valja ulagati, npr. u energetiku, ali postoji jedna bitna razlika: kada uložite sto dinara u energetiku, vi potrošite 90% toga da biste kupili generator (naravno, pojednostavljujem); kada uložite sto dinara u izgradnju puta ili pruge, svih sto dinara ostaje državi. Sve se potroši u državi, bez obzira nato ko je izvodio radove. U prvom naletu plaćeni su ljudi koji direktno rade na tom poslu. Na njihove plate država uzme poreze, doprinose i sve ostalo. Oni te plate, naravno, ne odnesu na ne znam koja ostrva, nego ih potroše u državi. U sledećem izvlačenju oni koji od njih zarađuju opet potroše te iste pare i kad sve okrenete dva-tri puta dođete do toga da svakih sto dinara koje uložite u izgradnju puta ostaju državi. Kažem, u najsrećnijim ekonomskim vremenima. Drugo, gradnja puteva je i političko pitanje. Na tome mogu da se zarađuju ozbiljni politički poeni. Postoji nešto što se zove – saobraćajna diplomatija. Doduše, to kod nas ne postoji kao termin, neuki smo malo, ali to da li ćete da gradite prema Aziji kroz Bugarsku ili Grčku jeste neki argument, na primer. Sad smo, povrh svega toga, u ekonomskoj krizi. Nisam ja izmislio, niti je to neko danas izmislio, šta se radi u ekonomskim krizama – prave se javni radovi. Dakle, i da imamo pet hiljada kilometara autoputa, a nažalost nemamo, valjalo bi izmisliti šta valja graditi. Mi imamo toliko toga da gradimo da je meni prosto neverovatno da smo, na primer, u budžetu za 2009. godinu imali predviđena sredstva za Koridor 10 u ministarstvu gospodina Mrkonjića, a da smo u rebalansu tog budžeta to izbrisali. Ona su, kobajagi, negde drugde. Mi se sad bavimo dva dana jednim malim kreditom u odnosu na ono šta sve valja potrošiti na Koridor 10. To jekap u moru, verujte mi. Da smo pametni, umesto razmišljanja o povećanju PDV, o povećanju ovog ili onog poreza, valjalo bi izdvajati pare u izgradnju puteva i pruga. Ali, mi te pameti nemamo. Odnosno, sada ću da izreknem nešto, nije da nemamo, imamo mi ljude u Vladi, ne ovde prisutne, koji, ja mislim, namerno neće da Srbija gradi puteve. Kada analizirate šta se sve dešavalo u proteklih sedam-osam godina videćete da ima onih koji misle da u to ne treba ulagati, i nije slučajno što putarima nije plaćen dug. Uzgred, budi rečeno, ako je tu bilo nekog kriminala, oni koji su kriminalci neka idu u zatvor, uopšte me ne interesuje ni kako se zovu, ni iz kojih stranaka dolaze. Ali, nije to problem, problem je što neko neće da Srbija dobije Koridor 10. Zašto neće, ne znam. Da li se radi o „zelenoj transverzali“ ili se radi o Koridoru 4 kroz Rumuniju i Bugarsku? Naša sreća je u tome što Koridor 4 ne može da se izgradi tako jednostavno; da može, on bi već devedesetih godina bio izgrađen. Srećom po nas, ne može. Ali, ako nastavimo da sami sebi radimo ovo što radimo, onda ćemo stvarno umesto velike, bogom dane, prednosti koju donosi moravsko-vardarska dolina na kraju u toj priči „izvisiti“. Pametna vlada bi, ponavljam, u vreme ove ekonomske krize, da nema jedan kilometar autoputa koji valja izgraditi, izmislila puteve koje valja izgraditi, a mi možemo da gradimo koliko god hoćemo. Razumem da je možda skupo izgraditi autoput kroz Grdeličku ili Sićevačku klisuru, ali nama su, izgleda, u Vojvodini Alpi, gde treba graditi, kopati tunele i prelaziti neke..., graditi grdne vijadukte itd., a radi se, naprosto, o jednoj ravnici i jedini problem je da se izgradi drugi deo mosta kod Beške. To je jedino što je ozbiljno skupo, a sve ovo drugo nije ništa. Nama je problem da otkupimo 20-30 km puta. Doduše, prethodno smo raznim tajkunima omogućili da kupe tu zemlju, pa će sad da je preprodaju po mnogo ozbiljnijim cenama, ali to je za drugu vrstu priče. Dakle, bio bih sklon, izađe gospodin Batić, da se sa njim složim, da mi raspravljajući o ovom kreditu, koji je svakako važan i treba ga usvojiti, bez obzira na to što sam principijelno protiv nekog nepotrebnog zaduživanja... Ali, taj kredit, neka to ostane zapisano, neka nam ostane negde u svesti, jeste kap u moru u onome što bi mi trebalo da ulažemo. Pomenuta je Hrvatska, koja je izgradila mrežu autoputeva i u to uložila velike pare, ali te velike pare će da joj se vrate nazad, i to vrlo brzo. A mi beskrajno trošimo vreme. Nije red da pričam dok nema predsedavajućeg. Hvala. U redu je ovo zaduženje, nije u redu što se ne predviđaju ozbiljni novci za gradnju puteva i ako po nečemu ova vlada ostane upamćena, ostaće upamćena kao vlada koja je direktno minirala gradnju puteva i pruga. To je, ponavljam, naša najjača forsa koju imamo u zemlji. Neka se niko ne naljuti, čak mislim jača od poljoprivrede. Kada bismo povezali puteve i poljoprivredu, onda bi se razvila jedna druga grana, koja omogućava da krmenadlu ne prodajete po cent, nego po dolar, a to je turizam. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Šami. Reč ima narodni poslanik gospodin Slobodan Maraš.
Morao sam ponovo da se javim, pošto izgleda da jedan od prethodnika gospodina Šamija nije najbolje razumeo šta sam govorio. Nijednog momenta nisam upirao prstom u bilo koga ko je bio direktor javnog preduzeća ili ko je davao naloge, između ostalog, Javnom preduzeću „Putevi Srbije“. Zaista sam saglasan sa onim što je rekao i gospodin Batić, nema problema, neka se uđe u prethodnih 10, 15, 20 godina, što kaže gospodin Todorović, da vidimo kako su nastali ti dugovi. Voleo bih da gospođa Diana Dragutinović potvrdi da li je to tačno, da li je na kraju 2003. godine Direkcija za puteve imala dug od jedne milijarde prema putarima; da li je tačno da je na kraju 2005. godine, kada je postojalo već Javno preduzeće „Putevi Srbije“, bilo devet milijardi, pa 2006. dvadeset jedna milijarda, pa 2007. dvadeset pet milijardi? Da li je sve to tačno? (Predsednik: Sada se morate ponovo prijaviti, pošto sam dala reč gospođi Dragutinović.) Žao mi je što je gospodin Šami izašao, on je rekao jednu interesantnu stvar koja je, vidim, nasmejala i gospođu Čomić – treba izmisliti puteve, pa ih graditi u ovakvoj krizi. Verujem da svaki poslanik zna, ali i veliki broj građana, da je bilo ministara koji su u izbornoj kampanji išli i govorili – sagradićemo most u vašem gradu, pa kada saznaju da u tom gradu nema reke, kažu – napravićemo i reku. Znači, bilo je onih koji su to obećavali u izbornim kampanjama. Možda su zbog toga dugovi nastali. Postoji institucija koja je mogla da ispita zašto su dugovi nastali. Zato smo radi da Državna revizorska institucija uradi svoj posao, ne upirući prstom ni u koga, to nije naš posao. Naš posao, kao narodnih poslanika, jeste da kažemo zbog čega ne možemo da podržimo ovako nešto. Naravno da želimo da Javno preduzeće isplati svoje dugove svima onima kojima je dužno. Ali, zbog budućnosti, pre svega to se odnosi na DS, mi želimo da se raščiste ove stvari, da mi, da građani imaju poverenja da se takve stvari više neće događati, da neće nastajati dugovi za koje se neće znati ko je odgovoran, da preuzmete odgovornost. Mislim da je suština u tome i da ćemo uvek podržati ovako nešto, ukoliko zaista postoji odgovornost. Naravno da nam trebaju putevi, naravno da nam trebaju železnice, odnosno vozovi koji će da idu brže. Sve je to nesporno i sve to podržavamo, ali ne želimo da dajemo podršku nečemu ukoliko ne znamo zašto su nastali određeni dugovi, ko je odgovoran, kakve je odluke donosio. Suština je – kako su odluke donošene da nastanu toliki dugovi? To je ono što nas interesuje i, ponavljam, zbog čega ne možemo podržati, ne upirući prstom ni u koga, samo zahtevajući da Državna revizorska institucija, koja ima mogućnost da kontroliše javna preduzeća, odnosno završne račune i da vidi na koji način su donošene odluke koje su dovele do dugova tih i tih, taj posao i uradi. Hvala.
Gospodin Velimir Ilić ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, samo bih želeo jednu stvar da istaknem, što svi mi ovde zaboravljamo. Godinama se u putnu privredu izuzetno malo ulaže, a mora da se radi puno, zbog održavanja same infrastrukture. Pogledajte koliko je ove godine ukupno uloženo u izgradnju puteva. Videli ste, to je najminimalnije što postoji. Da li verujete da sva sredstva koja se ulažu u putnu privredu – i budžetska, i sredstva iz NIP-a i naplata putarine – nisu dovoljna samo za održavanje puteva? U svetu postoje standardi za održavanje puteva po kilometru. Kod nas se za održavanje ulaže šest puta manje nego u Evropi. Prema tome, mi hoćemo da napravimo puteve bez dinara, i slažemo tamo resornog ministra – hajde da izađemo na otvaranje, dobićete za koridore, obećaj rad, sve (evo, i sada se to događa), i ništa se ne plaća. Onda se svi sklone, ministar ostane na cedilu i ne može da plati. Ove velike investicije idu preko Vlade, a Javno preduzeće „Putevi“ preko Upravnog odbora upravlja svojim prihodima i onim što je u budžetu predviđeno. Znači, oni imaju upravni odbor; ne možete vi reći – ministar je dao. Nije ministar dao. Javno preduzeće „Putevi Srbije“ ima svoj upravni odbor koji usvaja plan, program i dozvoljava naloge i pravda naloge kod Vlade. Vlada ima posebna sredstva koja daje Ministarstvu – kada sam bio ministar bilo je oko dve, dve i po milijarde dinara – za neke poslove, za brdsko-planinska područja, tamo gde treba da se nešto interventno uradi itd. Mi godinama ne ulažemo u putnu infrastrukturu ni približno onome koliko treba, a hoćemo da uradimo puno. Jedini način da napravimo autoputeve bila je koncesija. Onaj ko je porušio koncesiju ne misli dobro Srbiji. To je bio najbolji ugovor, garantovano. Neka mi neko dokaže da tu nešto nije bilo u redu. Sada po takvom ugovoru autoput radi Republika Srpska, radi Crna Gora do granice sa Srbijom; Hrvatska je sve autoputeve izgradila koncesijom. Kod nas to ne može da zaživi. Kod nas se kaže – mi imamo para, evo, kada prodamo „Mobtel“, kada prodamo Robne kuće, kada prodamo trećeg operatera... To je sve pojela maca, na kraju ostanete na cedilu. To će se i sada dogoditi. Albanija pravi 300 km, gospodo, autoputeva i na jesen će završiti. Zašto Evropa insistira da se spoji ovaj deo prema Makedoniji? Da povežu to sve lepo preko Bujanovca, a mi naivni, kažemo – idemo tamo. Naravno, mi smo evropejci, svi smo tu. A mi ćemo da gazimo blato, nemamo gde da priđemo. U opštini Kuršumlija 17 sela nema nijednog stanovnika zbog loše putne infrastrukture, ne mogu ljudi da dođu kući. Vi se sećate kakvi su bili pojedini krajevi... Mi smo napravili žičaru na Staroj planini. Kako doći tamo, gospodo? Žičarica košta. Jedan dečko, koji voli to da pravi i gradi, napravio je, ali treba doći. Znate li koliko košta put da bi se došlo gore? Pola milijarde evra. Kako doći na Staru planinu? Kako autobuse zimi izvesti, kako ih spustiti dole, turiste? Prema tome, nemojmo da pričamo prazne priče. U puteve se nije ulagalo ništa. Ni sada se ne ulaže. Gledam ministra koga muče, cede ga ko zmija žabu, i tačno znam tu poziciju, kada svi kažu – biće iz NIP-a, obećano, sve su pare spremne. I, šta će da bude? Ništa, gospodo. Čovek izađe, napravi projekte, odveze mašine, pusti radove, svi dođu, uslikaju se, a posle – nema para. Iako putari rade, oni rade džaba, pa se ne plati. Molim vas da se ta praksa prekine. Tačno je da dobijamo kreditne linije, ali nemamo naše učešće da bismo mogli da koristimo kreditne linije. Ono što mi treba da damo, to godinama nemamo. Ponavljam još nešto – od privatizacije su tolike pare potrošene, a nije izgrađena putna infrastruktura, nisu urađeni koridori, nisu urađeni autoputevi. To je veliki greh ove Srbije. Tražite tamo gde su pare potrošene. Šta se u NIP-u događalo? Nemojte juriti gole putare, koji nemaju ni za vodu. Znate da je „Mostogradnji“ voda godinama bila isključena. Nemaju dinara. Prema tome, u ovoj godini, poštovani prijatelji, skoro četiri milijarde kreditnih linija je uzeto za Srbiju. Saberite sve kredite – četiri milijarde evra. Jesmo li dobili kilometar puta? Nismo. Gde su tri milijarde, gde će da odu? Jelašić radi šta hoće, Narodna banka. Kad nam je Narodna banka ovde u parlamentu podnela izveštaj? Nikad. Da li će nam podneti? Baš ih briga. Oni su država u državi. Deset godina drže taj... Pa, molim vas, kako je moguće da kreditna linija… Znate, kažete, za stabilnost dinara. Pa, jesmo li čuli ministra Dinkića kad je rekao da će deo sredstava otići u privredu? U koju privredu? Ko će dobiti? Kako će dobiti? Forsirate uvoznički lobi veštačkim održavanjem dinara. Kolika je vrednost dinara? To su pitanja na koja niko nikada ovde nije dao odgovor. Zato vam i kažem – ima mnogo problema u putnoj privredi, malo izdvajamo para, minimalno. Mislim, Mrkonjiću, hiljadu i ne znam koliko beše, 1.600 evra po kilometru… (Predsednik: Vreme.) … u Evropi se koristi za održavanje puteva, a mi izdvajamo možda 300 evra, 100-200 evra po kilometru. Ne možemo da menjamo saobraćajne znake, ne možemo da obeležimo pune linije. Ni za to nema para. Zato vas molim da se svi oni koji su danas u Vladi uozbilje, što se puteva tiče. U prethodnim vladama putna privreda je bila pastorče Srbije, … (Predsednik: Zahvaljujem.) … kao i građevinarstvo, i potpuno je razorena i uništena.
Zahvaljujem, gospodine Iliću. Pomenuli ste prethodne ministre, među kojima je i gospodin Todorović, pa mu moram dati reč. Replika, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, očigledno je da iz svih ovih diskusija proizilazi jedna stvar, odnosno problem koji nismo rešili. Nažalost, trebalo je da ga rešimo mnogo ranije. Nije rešen, ali izgleda da neće biti rešen ni u nekom budućem vremenu, a to su prioriteti Srbije kada je u pitanju putna privreda, pre svega Koridor 10. Izneli su to ovde svi, gospodine Mrkonjiću, da imamo jedan problem vezan za Koridor 10, a to je autoput Bugarska – Rumunija – Mađarska. Znate da u Evropskoj uniji nema graničnih prelaza itd. i da to ozbiljno ugrožava Srbiju, odnosno mogućnost Srbije da na autoputu zaradi lepe pare preko naplate prolaza, pre svega teških drumskih krstarica, pa onda i putničkih vozila, jer znamo da ogroman broj Turaka, a sada i Bugara, radi u EU i da svake godine u vreme godišnjih odmora prolazi kroz našu zemlju. Sada se postavlja jedno logično pitanje – interesantno je da svi znamo da je naš prioritet, prioritet svih prioriteta, deo autoputa vezan za Niš – Dimitrovgrad. To je osnovna stvar. To jeste izuzetno teška deonica, zahteva izuzetno velika sredstva, ali to je jedina mogućnost koju imamo da bismo rešili neke probleme, pre svega vezane za mogućnost da Srbija opstane na ovim koridorima, odnosno na putnoj mapi EU, odnosno Evrope. Sada se postavlja pitanje – zašto se, kada svi to znamo, to ne realizuje? Slažem se, Srbija nije u mogućnosti, nema ekonomske snage. Slažem se, dajte da vidimo da se to uradi na neki drugi način – putem koncesije. Siguran sam da bi bilo zainteresovanih, odnosno bilo ih je. Bilo je pokušaja, nekoliko puta, da se taj projekat realizuje, ali izgleda da se dešava nešto kao sa Skadrom na Bojani. Pokušavao sam da saznam zbog čega to nije rešeno do 2008. godine, kada sam ušao u Vladu, odnosno 1998, pardon, ne daj Bože, postao ministar saobraćaja. Osnovni problem bile su strane koje su lobirale za jednog ili drugog koncesionara, odnosno onoga ko bi ušao u taj posao. To je rak-rana naše države. To su oni koji pokušavaju... Izvinjavam se, samo da završim. To je problem koji nismo rešili. Nažalost, i ovim predlogom zakona mi prelazimo preko tog problema i dolazimo u istu situaciju.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč? Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnici predlagača žele reč? Gospodin Mrkonjić, izvolite.
Samo nekoliko kratkih odgovora na pitanja koja su postavili poslanici. Neću ponavljati ono što su ministri govorili, stvarno im se zahvaljujem. Na ideju da napravimo poseban savet sam došao čim sam izabran za ministra, možda zbog toga što sam među njima najstariji, ali zbog nekih stranačkih razmimoilaženja (izađe sad Rade Obradović napolje, i on je jedan od tih ljudi) to sam zaustavio. Ali, danas obećavam da ću odmah sutra taj predlog pripremiti i da će ministri koji su poslanici biti članovi tog saveta, naravno, ako opet ne bude nekih stranačkih prepucavanja. Sada, nekoliko kratkih komentara. Neću ono što je Dragan govorio, gospodin Todorović, izvinjavam se. Šami, najlepše hvala. Velja, hvala, uz neke netačnosti Veljine, neke nepreciznosti, neću da komentarišem. Javnost u radu, malopre je govorio gospodin Obradović, najveća je garancija, to govorim gospodinu Marašu, odnosno Ostojiću, da nema korupcije. Dakle, javnost u radu i kontrola institucija. Malopre je Velja govorio kako funkcionišu institucije u Direkciji za puteve. To ne znači da neće biti promena u preduzeću za puteve danas. Kada smo pre dve nedelje usvojili program, to smo i zaključili. Preduzeće za puteve, ovakvo kakvo jeste, tu su i strani partneri koji dolaze i bankari, mora da trpi neke transformacije i promene. To će biti priprema da bi onda javnost u radu i institucije mogle da se kontrolišu, i da sprovodimo ovo što sada sprovodimo. Naravno, lične garancije ni od koga ne tražim, nisam toliko naivan, kao što kaže gospodin Batić. Ličnih garancija nema, samo ono što je u institucijama prisutno. Što se tiče „zelene transverzale“, nisam shvatio i nisam gledao juče šta je gospodin Šutanovac govorio, ali Koridor 10 (i pre neki dan sam ovde sa poslanikom iz Niša ušao u sukob, pa sam posle shvatio da čovek možda ne mora to da zna), Koridor 10 je autoput i pruga kroz našu zemlju od Dimitrovgrada, malopre je to govorio gospodin Todorović, do Subotice ka Zagrebu, i od Niša ka jugu. To je Koridor 10 u našoj zemlji. To je Koridor 10, koji je zacrtan devedesetih godina u EU, baš zbog robe koja dolazi sa Bliskog istoka, i da to područje koje ima oko 200.000.000 stanovnika veže za Evropu. Samo je to bio razlog, bez ikakvih političkih implikacija – zelena, žuta, plava, crvena magistrala. To je danas Koridor 10 i za to evropske banke i Svetska banka obezbeđuju sredstva. Kada govorimo o sredstvima, takođe sam nekoliko puta rekao (ali kada je čovek dugo u jednom projektu on već zaboravlja, pa misli da će biti dosadan, to ne želim) da je garancija i pre krize, koja je nastala u svetu onog momenta kada i poslednja vlada, za mene bilo upravo to što su svetske banke zainteresovane za te naše projekte. Danas, kada je došla svetska kriza, imamo potvrdu kroz najavu kredita za ovaj značajan projekat. To sam nekoliko puta rekao, ponavljam još jedanput, organizacija celog posla ide preko (gospodine Šami, jedino se tu sa vama ne bih složio) Nacionalnog saveta za infrastrukturu, koji je formiran na moj predlog upravo zbog toga da bi se institucije kontrolisale. Nacionalni savet je savet, on utvrđuje strategiju, Vlada izvršava, a ministri koordiniraju i rade. Takva je organizacija i ja bolju ne znam. Za mene je to garancija – upravo javnost u radu i organizacija. Nacionalni savet utvrđuje prioritete. Prioritet prioriteta je Koridor 10, autoput, drugi prioritet je železnička pruga, treći je Beograd - Čačak, četvrti je metro itd. To smo do sada utvrdili i to je dobro. Dakle, u najavi su krediti za 1.600.000.000 evra, koliko nam treba; nemojte me hvatati za reč, jer novinari hvataju, pet miliona, deset miliona, nisu male pare, ali to još uvek ne možemo da znamo. Šta to znači? To znači da od avgusta meseca možemo očekivati da ćemo za jug, dakle od Leskovca, odnosno od Grdelice do makedonske granice, imati 600.000.000 evra odobrenog kredita iz Evropske investicione banke i Evropske banke za obnovu i razvoj. To znači da ćemo za istok, znači, od Beograda, odnosno od Niša ka Dimitrovgradu imati 388.000.000 dolara od Svetske banke iz Vašingtona, i to znači da će Grci taj famozan kredit najzad dati u iznosu od 100.000.000 za jug. To znači (odgovaram, takođe, gospodinu Obradoviću, mada je to već i Velja rekao) da 115.000.000 kredita koji već imamo, za koji nismo uradili projektnu dokumentaciju i eksproprijaciju, sad to radimo ubrzanim tempom, koja košta koliko košta, da taj kredit već imamo i da u najavi, za drugi deo obilaznice od Bubanj potoka do Orlovače, imamo 120.000.000 kredita od Evropske investicione banke. To je novac, kad se sve sabere, bez deonica koje sada gradimo sopstvenim sredstvima. Takođe je jedan od ranijih ministara lepo govorio, moramo biti svesni da učešće naše zemlje mora da bude oko 20%. To je bilo uvek. To je bilo i kad je drug Tito donosio kredit iz Vašingtona za prugu Beograd-Bar. To je i tada bilo, 20% para moramo mi odvojiti da bismo povukli međunarodne kredite. To znači da to garantuje upravo ono o čemu sam govorio, da od polovine godine možemo računati na ta sredstva, a do polovine godine ćemo završiti projektnu dokumentaciju i izvršiti deo eksproprijacije. Tu sam sad i ja postao obazriv, jer je potrebno oko 100.000.000 evra, po procenama ovih naših institucija, za eksproprijaciju celog Koridora 10. Samo obilaznice... Znate koliko je polemike izazvala moja izjava o vlasništvu. Ne bih sada ulazio u to čije je to vlasništvo, to nije tema za mene. To je tako kako jeste. Dakle, velike su pare potrebne, ali ćemo izvršiti eksproprijaciju na onim deonicama koje bismo pripremili za gradnju odmah posle dobijanja međunarodnih kredita. Tu je pre svega, Dragane, deonica od Proseka; znači, kada izađemo iz Niša to je deonica od Proseka, dokle je završen autoput, do Crvene Reke, od 20 i nešto kilometara, gde je završena projektna dokumentacija danas. To je deonica od Dimitrovgrada, od granice do Dimitrovgrada, osam kilometara, gde sada završavamo eksproprijaciju. Te dve deonice bismo sa ovih 388.000.000 dolara počeli da gradimo; naravno da je to najznačajnija deonica. To je dokaz šta znače međunarodni krediti. Ta deonica autoputa, po svim procenama, vidim da su poslanici za to zainteresovani, a ministri bolje znaju od mene, po onim pokazateljima, recimo, broju automobila koji prolaze tuda itd., nije rentabilna, ima četiri-pet hiljada vozila. Ali, Evropa hoće da bude rentabilna i da tih milion kamiona koji danas lutaju Koridorom 4, ili ne znam gde, Koridor 4 neće biti gotov još tri godine, jer u Vidinu ima jedan veliki most... I Bugari razgovaraju, otprilike, kao mi, svađaju se malo oko toga, tako da se ti kamioni usmeravaju na ovu stranu. Veliki je tranzit na tom pravcu, i tu je Dragan potpuno u pravu – milion kamiona, sto evra, to je sto miliona. Tako se otplaćuje to. Što se tiče gospodina Batića, malopre sam mu odgovorio. O koncesijama ne bih hteo da govorim, jer je to ušlo u proces, mada me i vi često puta povučete, pa ja kažem nešto što mislim ili znam, a ne bi trebalo da kažem. Dok traje ova faza u kojoj se sada nalazimo, ta medijacija ili arbitraža, dogovorili smo se u Vladi da ne govorimo o koncesiji. Zato ne bih odgovarao gospodinu Batiću, neka bude stvar arbitraže. Samo ću ponoviti, pa nek me neko kritikuje, lično se zalažem da se i taj posao završi mirno, da se dogovorimo sa tim ljudima, jer ne valja kada u jedan veliki projekat idemo ovako, uz svađu. To je moje lično mišljenje i isključujem iz toga Vladu. Tako mislim. Što se tiče jedinstva, gospodine Šami, moram da vam kažem da do sada, uz moju naivnost ili „nenaivnost“, Vlada kompletno stoji iza ovoga što sada govorim. Nijedan od ministara nije... To je tako poslednjih deset meseci, odnosno od početka formiranja ove vlade. Zašto je to tako, u to ne ulazim. Naravno, to je samo dokaz značaja tog projekta i ja to tako gledam. Kada bih ulazio sada u detalje šta je ovo bilo, kada će biti, onda bi me to odvuklo od onoga što je mnogo važnije za ovu zemlju – da to napravimo. Na kraju, još jedanput se, to sam rekao i povodom prethodne tačke dnevnog reda, zahvaljujem svim poslanicima i ljudima koji su diskutovali, prihvatajući sve kritike, gospodine Todoroviću, koje su mi upućene za rad Preduzeća za puteve. Naravno, kao ministar, Velja je o tome delom govorio, svim svojim autoritetom ću pokušati da promenim te odnose i da popravimo rad Preduzeća za puteve. Koridor 10 nije izdvojen, samo sam rekao da smo pojačali direkciju Preduzeća za puteve novim ljudima, neopterećenim tekućim problemima. Upravo zbog toga nisam rekao da tamo ima lopova, to nisam tvrdio, to je stvar drugog ministarstva, na čijem čelu je drug Dačić. To je njegov posao, time se ne bavim, ali ono što mogu da garantujem, to je maksimalna javnost u radu. Pozivam sve vas koji sumnjate u ovom što sam rekao... Kada sam objašnjavao šta sam ja uradio, rekao sam – pregledao sam 20-30% dokumentacije iz prethodnih godina. U tim dokumentima, koji su svi apsolutno papirološki ispravni, koji su donošeni na temelju propisa, zakona i dokumenata kada je formirana direkcija Preduzeća za puteve, nisam video da je bilo nekih propusta. Naravno, pošto stvarno nisam naivan, ne sumnjam da su možda neki nalozi davani ovako ili onako; moj zadatak to nije, to je zadatak drugih službi. Ali, ono što od vas očekujem, uz podršku koju ste mi dali, uz kritiku koju ste izneli u vezi s poslom koji sada radim, jeste da upravo na tom projektu, na tom putu, Koridoru 10, pokažemo jedinstvo, jer je to od neprocenjive vrednosti za aktivnosti koje će se dešavati dalje. Od novca koji sada dajemo, odmah ću navesti jedan primer, preko dve trećine će otići u banke, jer su putari uzimali kredite, onim čuvenim cesijama itd. Insistiram i molim Dianu, to ću tražiti i u Vladi, da te banke taj novac vrate ponovo putarima i da ga investiraju baš u autoput i infrastrukturu. To je moguće, uz vašu podršku. Ako smo mi tu podeljeni, onda ni ja nemam šansu da napravim nešto. Zbog toga insistiram da oko tog projekta nema dilema. Sve ćete znati, svaki projekat, svaki posao, sve ide na tender. I prva licitacija, za taj sever, pokazala je apsolutnu javnost u radu, nije bilo intervencija, ali vas molim da stvarno na tom projektu pokažemo maksimalnu ozbiljnost i jedinstvo, kao što ste pokazali ovde u razgovoru u toku ove rasprave. Zahvaljujem se, i ako je nešto... Svako od vas poslanika može, kad god hoće, da dođe u Ministarstvo, da odemo u Preduzeće za puteve i da vidi materijal i dokumentaciju. U tom delu tražim vašu pomoć. Hvala.
Gospođa Diana Dragutinović, ministar finansija, izvolite [[Zoran Šami traži repliku.]] Repliku? Dobro, nije bilo ništa uvredljivo, ali izvolite. Mislim da ste se razumeli. Izvolite. Gospodin Šami. Izvinite, gospođo ministre. Samo ćete morati ponovo da se prijavite.
Zahvaljujem. Naravno da nije bilo ničega uvredljivog. Međutim, dozvolite da iskažem svoje neslaganje sa gospodinom ministrom kada je reč o državnom savetu za infrastrukturu. S obzirom na sastav tog saveta, moram vam reći da, čast izuzecima, u taj savet nemam nimalo poverenja. Hvala.
Ponovo se prijavite. Izvolite, gospođo Diana.
Poštovano predsedništvo, poštovani narodni poslanici, osvrnula bih se veoma kratko na neke od vaših diskusija. Kao prvo, gospodin Krasić jeste u pravu. Upravljanje javnim dugom jeste posao Ministarstva finansija, ali u čitavom periodu od 2001. godine do danas javni dug, i to ne može da se porekne, opada. I pored toga što je krajem prošle godine došlo do depresijacije, i pored toga što su postojale neregulisane docnje JP „Putevi“ prema putarima, javni dug nije veći od 30%. Normalno je, gospodine Krasiću, opet ću ponoviti, ne postoji zemlja koja se ne zadužuje. Zato postoje u razvijenom svetu razvijene javne agencije za upravljanje dugom. Šta će te agencije ako se zemlje ne zadužuju i razdužuju? U normalnim zemljama, kada su vremena dobra, javni dug se smanjuje; kada su vremena loša javni dug se povećava, jer to jeste način da se neutrališe pad privatne tražnje i kriza učini manje bolnom. Gospodin Obradović je pitao (njega sada ovde nema, ali nema veze) šta je garancija da se istorija neće ponoviti. Činjenica jeste da je Javno preduzeće, prvo Direkcija, a onda i Javno preduzeće „Putevi“, tokom godina povećavalo svoje docnje i dugovanje. U uvodnom izlaganju sam rekla da neću da isključim neke neracionalnosti, ali meni se kao laiku čini, kada je taj posao u pitanju, da postoji neki nesklad između prihoda koje to preduzeće ostvaruje i njegovih obaveza prema zakonu. Šta je garancija da se neće ponoviti? Recimo, jedna od garancija mogao bi biti taj program koji sada imamo sa Međunarodnim monetarnim fondom. Taj program traje dve godine i u tom programu jasno stoji da se neće dozvoliti generisanje docnji ili neplaćanje obaveza. Pri tome, za razliku od našeg budžeta, u programu sa Međunarodnim monetarnim fondom, kada govorimo o državi, ta država uključuje i Javno preduzeće „Putevi“. Dakle, kada govorimo o prihodima i o rashodima države, to što smo dogovorili sa MMF-om uključuje i prihode i rashode Javnog preduzeća „Putevi“. Na svaka tri meseca vršiće se kontrola prihoda i rashoda. Mislim da je to dovoljna garancija da se, makar u ovom periodu od dve godine, docnje neće povećavati, odnosno neće stvarati. Državna revizorska kuća, gospodine Maraš, vi to dobro znate, odgovorna je Skupštini. Prema tome, pretpostavljam, kada bi Skupština pozvala državnu revizorsku kuću, ona bi kontrolisala završne račune Javnog preduzeća „Putevi Srbije“. Mislim da Zakon o državnoj reviziji, mislim da je to član 5, ovlašćuje revizorsku kuću da to uradi ukoliko joj parlament da taj zadatak. Mogu da kažem da je budžetska inspekcija bila u Javnom preduzeću „Putevi“. Posao još nije završen do kraja, još nema finalnog izveštaja, ali na osnovu prvog izveštaja koji je podnela budžetska inspekcija podneta je krivična prijava. Ali, kapacitet budžetske inspekcije u odnosu na kapacitet državne revizorske kuće je daleko manji. Gospodin Šami je rekao da će ova vlada biti zapamćena po tome što je to vlada koja neće da gradi Koridor 10, zato što nisu odvojena nikakva sredstva. Možemo govoriti o tome da li su ta sredstva velika ili mala, ali prosto nije tačno da nisu odvojena nikakva sredstva. Dakle, sigurno znam, gospodin Mrkonjić može da potvrdi, činjenica jeste da je budžetom za 2009. godinu iz budžeta Republike Srbije (to ponavljam jer to nije jedini budžet iz koga će se finansirati Koridor 10) bilo odvojeno pet milijardi dinara. Rebalansom, zahvaljujući tome što prihodi nisu toliki koliko smo očekivali, ta sredstva su umanjena na tri milijarde. Ponavljam, budžet Republike Srbije nije jedini finansijer Koridora 10. Pored budžeta Republike Srbije, za onaj deo koji se odnosi na obilaznicu oko grada Beograda deo sredstava će se obezbediti iz budžeta Beograda; takođe, deo sredstava, opet nisu velika ali jesu budžetska sredstva, iz budžeta Vojvodine. Dakle, ne sporim da ta sredstva nisu velika, ali nije tačno da se iz budžeta ništa ne izdvaja. Takođe, nije tačno da se ovako veliki projekti rade budžetskim sredstvima. Tačno se zna, kada imate normalan nivo kapitalnih izdataka, neka redovna održavanja, to je dva-tri posto društvenog proizvoda. Ukoliko imate krupne privremene projekte, jer jednom kad počnete projekat, završite, znači, privremeno imate potrebu za većim kapitalnim izdacima, po pravilu se takvi izdaci finansiraju iz kreditnih izvora. Napominjem, kada usvajamo budžet Republike Srbije mi ne usvajamo samo raspodelu budžetskih prihoda, mi usvajamo i garancije koje se daju Javnom preduzeću „Putevi“ ili Železnici za Koridor 10, usvajamo i zajmove države za te namene. Prema tome, mislim da je krajnje nepravedno govoriti da se radi samo o tri milijarde dinara. U svakom slučaju, hvala vam na ovim diskusijama.
Zahvaljujem. Gospodin Mrkonjić. Izvolite.
Moram da se izvinim svim poslanicama i poslanicima, ovo je nešto sasvim lično, ali ćete me shvatiti, jer se radujem zbog toga što smo doneli pozitivnu odluku. Gospođa inženjer Marija Rašeta je bila moj pripravnik. I ona je bila ministar i bila je, Markoviću, dobar ministar. Molim da kad dajemo kvalifikaciju o ljudima, da sutra ne bi ponovili to i o meni, ipak vodimo računa. Marija Rašeta je bila dobar ministar, dobar inženjer. U krajnjoj liniji, iza nje stoje rezultati koji su dobri. Hvala.
Ima prijavljenih poslanika. (Zoran Šami, s mesta: Replika.) Moram vas podsetiti da smo upravo završili najpre pretres Predloga zakona, a zatim su se predlagači obratili. Imam utisak da predlagači zaista nisu nikoga uvredili, da nije bilo elemenata. Zamolila bih vas da u duhu u kojem smo danas radili sve vreme i završimo. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Dakle, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Zahvaljujem se gospodi ministrima na aktivnom učešću u radu. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O POREZU NA DOHODAK GRAĐANA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Lidija Dimitrijević i Slobodan Maraš. Primili ste izveštaj Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? Reč ima gospođa Dimitrijević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, na Predlog zakona o porezu na dohodak građana podnela sam, ispred poslaničkog kluba SRS, dva amandmana. S obzirom na uslove u kojima se nalazimo, na ekonomsku krizu, čiji kraj nije na vidiku, mi u SRS smatramo da u ovom trenutku država treba da pomogne da se sačuva što više radnih mesta, a ne da svojim potezima inicira gubitak posla jer vrši određena opterećenja. Pre mesec dana, kao način da se poveća prihodna strana budžeta Vlada je videla povećanje poreza obveznicima koji plaćaju porez na prihode od autorskih i srodnih prava. Smanjen je procenat u kome se priznaju normirani troškovi i tako povećan oporezivi deo. Ova mera Vlade izuzetno je pogodila radnike u oblasti kulture, umetnosti, medijske kuće i sve one koji autorskim honorarima obezbeđuju egzistenciju sebi i svojim porodicama, ali je pogodila i nevladine organizacije. Odmah nakon usvajanja izmena i dopuna Zakona usledile su oštre reakcije. Unija poslodavaca Srbije upozorila je u svom saopštenju da su izmenama Zakona o porezu na dohodak građana ukupni porezi i doprinosi po autorskom honoraru udvostručeni, što predstavlja težak udarac za mnoge uslužne delatnosti i da će praktično prepoloviti angažovanje lica na autorskim poslovima u mnogim delatnostima. Prema podacima Unije poslodavaca Srbije, na mesečnom nivou u našoj zemlji ostvari se prosečno 180.000 autorskih ugovora. Velikom broju nezaposlenih građana ovi ugovori su jedini izvor prihoda. Udvostručavanjem poreza na autorske honorare i povećanjem opterećenja poslodavaca Vlada Srbije primoraće mnoga preduzeća iz oblasti uslužnih delatnosti da značajno smanje broj osoba angažovanih za autorske poslove, u uslovima opšteg pada prometa i smanjenja obima posla. Na taj način, rečeno je u saopštenju, država ne podstiče privrednu delatnost, već je zaustavlja i guši time što onemogućava poslodavce da honorarno angažuju radnu snagu, što će se dugoročno loše odraziti na republički budžet i uopšte nivo privredne aktivnosti u toku ekonomske krize. Stručna služba za ekonomiju Unije poslodavaca Srbije iznela je stav da je poslednje povećanje poreza i ukupnog opterećenja poslodavaca na ime autorskih honorara kontraproduktivan potez, koji će mnogim preduzećima zavisnim od angažovanja honoraraca staviti katanac na vrata. Dalje kažu: dok ministar ekonomije gromoglasno najavljuje da će zaposlenost u ovoj godini ostati na istom nivou kao u 2008, iako imamo preko 30.000 više otpuštenih nego zaposlenih u prva tri meseca 2009. godine, istovremeno se podizanjem nameta države na autorske honorare desetine hiljada nezaposlenih kojima je to jedini izvor prihoda ostavljajubez posla, jer poslodavci neće moći da plate tolike poreze i doprinose na honorare. Poreska politika države je takva da u oblasti zapošljavanja postoji apsurd da poslodavac plaća veće poreze i doprinose ako za honorarni posao angažuje nezaposleno lice, nego ako angažuje već zaposlenog. Umesto da spusti poreske stope na autorske honorare nezaposlenima i tako stimuliše poslodavce da ih angažuju, država praktično destimuliše autorsko angažovanje, čime nezaposleni imaju manje šanse od zaposlenih da budu angažovani na autorskom poslu, jer više koštaju poslodavca. Takve antistimulativne stope sada se još udvostručuju, čime se praktično poslodavci teraju da autorski rad plaćaju na crno, navodi se u saopštenju ove stručne službe i apeluje na Vladu Republike Srbije da suspenduje povećanje opterećenja poslodavaca na autorske honorare. Medijske kuće okupljene oko Asocijacije medija ocenile su da je izmenama i dopunama Zakona o porezu na dohodak građana drastično otežan već izuzetno težak finansijski položaj svih medijskih kuća u zemlji. Učinjeno je to u trenutku kada je, kao jednu od mera za pomoć oporavku medijske industrije, Asocijacija predložila upravo smanjenje i privremeno ukidanje dažbina koje se regulišu ovim zakonom – navodi se u saopštenju ove asocijacije. Ovim izmenama zakona, kako navodi Asocijacija medija, na informativnom planu najozbiljnije je ugrožena dalja saradnja sa više od 1.500 honorarnih saradnika, dopisnika, slobodnih novinara, fotoreportera iz svih krajeva Srbije, koji su nezaobilazni faktor u uspešnom ispunjavanju društvene uloge medija da kvalitetno i ravnomerno informišu iz svih krajeva zemlje. Usvojene izmene otežavaju dalju saradnju kako novinskih kuća, tako i elektronskih medija na svim ostalim planovima na kojima se ona do sada zasnivala na honorarnoj saradnji, kaže se u saopštenju Asocijacije medija. NUNS, Nezavisno društvo novinara Vojvodine, Asocijacija nezavisnih elektronskih medija i Asocijacija nezavisnih medija „Lokal pres“ ocenili su da je nedavno usvojenim izmenama Zakona o porezu na dohodak građana drastično otežan položaj medija u Srbiji. Ove izmene imaju posebno nepovoljan uticaj na medijske kuće koje po prirodi svog posla zaključuju znatan broj autorskih ugovora, ali i na brojne samostalne novinare i druge autore i honorarne saradnike novina, radio i televizijskih stanica i nezavisnih produkcija. Ono što posebno iznenađuje jeste činjenica da izmene Zakona o porezu na dohodak građana koje je inicirala Vlada koincidiraju sa akcijama koje Ministarstvo kulture Srbije vodi na usvajanju seta kriznih mera za pomoć medijskom sektoru u prevazilaženju efekata svetske ekonomske krize. Još jednom se pokazalo da odsustvo sveobuhvatne strategije razvoja medijskog sektora rezultira parcijalnim i kontradiktornim merama, od kojih niko neće imati koristi. Ovakve mere nužno rezultiraju daljim gubitkom poverenja u Vladu i iskrenost njenih namera da položaj medija poboljša. Umanjenjem, odnosno potpunim ukidanjem normiranih troškova kod autorskih ugovora budžet se neće, posebno ne značajno, popuniti, dok će, sa druge strane, realno znatno viša poreska opterećenja obesmisliti sve mere koje su medijske kuće već preduzele u cilju racionalizacije sopstvenog poslovanja kao načina prevazilaženja efekata krize. U svom saopštenju pomenuta udruženja zahtevala su od Vlade Srbije i Narodne skupštine da bez odlaganja preispitaju negativne efekte poslednjih izmena i dopuna Zakona o porezu na dohodak građana i da opterećenja u odnosu na prihode od autorskih naknada vrate na prethodni nivo. Udruženje književnih prevodilaca Srbije saopštilo je da je ogorčeno novim poreskim opterećenjima na autorske honorare. U toku je konkretna akcija za prikupljanje 15.000 potpisa, koliko je potrebno da bi se ukinuo ovaj zakon. Pozivamo sva umetnička udruženja i celu kulturnu javnost da se pridruže ovoj akciji – reagovalo je Udruženje književnih prevodilaca Srbije. Ovo udruženje dalje zaključuje da su honorari umetnika ionako mali i neredovni, a da su ovom merom potpuno obezvređeni. Književni prevodioci žive isključivo od autorskih honorara za svoje prevode. Ova mera dovešće do propadanja onih izdavača koji objavljuju vredna umetnička dela od kulturnog značaja. Zahtevamo od Vlade Srbije da smesta ukine ovaj zakon sa nesagledivo štetnim posledicama – saopštilo je Udruženje prevodilaca. Dobro je čuti mišljenje običnih građana, ako je to nekome u srpskoj vladi bitno, a trebalo bi da bude bitno. Na forumu jednog internet provajdera i portalu jedan običan građanin izneo je svoje mišljenje, evo šta je rekao – najgori porez u vreme Turaka je bio tzv. harač. Plaćali su ga srpski kmetovi, tj. seljaci bez zemlje, turskim agama i begovima kao porez za obrađivanje njihove zemlje. Taj turski harač je iznosio jednu trećinu letine ili 33%. Ovaj Tadićev porez je duplo gori i iznosi skoro 77%. Oni čija se reč u Srbiji, bez sumnje, sluša otišli su najdalje sa reakcijama. Predstavnici nevladinih organizacija i udruženja građana okupili su se 12. maja na Kalemegdanu da bi izrazili protest zbog povećanja poreza na autorske honorare. Honorarci Srbije su u letku koji su u subotu delili na beogradskim ulicama napisali da je u trenucima ekonomske krize očekivano da se i za honorarce povećaju porezi i doprinosi, ali da je procenat za koji su ti nameti povećani apsolutno neprihvatljiv i neodrživ. U letku koji su delili dalje piše – honorarci su vitalna snaga ovog društva, kičma mnogih delatnosti i celog nevladinog sektora. Među honorarcima je ogroman broj mladih bez zaposlenja kojima je honorarni angažman glavni način obezbeđivanja egzistencije i nečuveni je bezobrazluk ovako ih oderati porezima. Ponoviću ono što sam rekla kada sam govorila u raspravi u načelu. Predstavnici nevladinih organizacija su kritikovali Vladu zbog povećanja poreza, a onda dali prognozu da će, ukoliko ovi poreski propisi ostanu na snazi, Srbija nastaviti da pada na jednom od najvažnijih ispita koje mora položiti kao potencijalni kandidat za članstvo u EU. Čim se našoj vladi pomene put u Evropsku uniju, ona odmah radi ono što se od nje traži. Takve su bile reakcije i evo opet pred poslanicima Narodne skupštine izmena Zakona o porezu na dohodak građana. Dobro je što je tako, jer je činjenica da je većina onih koji se u Srbiji bave poslovima u oblasti kulture, umetnosti i informisanja u nezavidnom položaju. Ministarstvo kulture objavilo je pojašnjenje efekata predloga ovih izmena o kojima sada vodimo raspravu, upoređujući ih sa nedavnim izmenama Zakona o porezu na dohodak građana u aprilu mesecu. Sada ću zbog javnosti pročitati deo ovog objašnjenja. Stopa normiranih troškova koji se priznaju autoru kod obračuna prihoda, neoporezovani deo bruto iznosa honorara, koja je sa prvobitnih 60% smanjena na 30%, prema novim izmenama povećana je na 50%. Stopa normiranih troškova koja je sa 50% prvobitno smanjena na 20%, prema novim izmenama iznosiće 43%, a stopa priznatih troškova koja je sa 40% prvobitno smanjena na 20% prema novim izmenama iznosiće 34%. Ukupno fiskalno opterećenje zavisi kako od stope priznatih troškova, tako i od statusa autora (nezaposlen, zaposlen ili samostalni umetnik). Poslodavac prilikom isplate autorskog honorara za nezaposlena lica plaća porez na dohodak građana 20%, doprinose za PIO 22% i zdravstveno osiguranje 12,3%, za zaposlene plaća porez na dohodak i doprinose za PIO, a za samostalne umetnike poslodavac plaća samo porez na dohodak građana. Samostalni umetnici pri tom sami plaćaju doprinose za PIO i zdravstveno osiguranje iz neto primljenog honorara, po rešenju poreske uprave. Nove stope smanjenih normiranih troškova imaju za posledicu nove, veće stope ukupnog fiskalnog zahvatanja u odnosu na neto ugovorene honorare. U okviru kategorije normiranih troškova 60 - 30 - 50, stope poreskog opterećenja za poslodavca su povećane: za nezaposlene – sa prvobitnih 27,7% na 61,3%, odnosno sada na 37,3%; za zaposlene – sa prvobitnih 20,2% na 41,6%, odnosno sada na 26,6%; za samostalne umetnike, deo koji plaća poslodavac – sa prvobitnih 8,7% na 16,3%, odnosno sada na 11,1%; za samostalne umetnike, deo koji sami plaćaju povećan je sa prvobitnih 14,9% na 27,9%, odnosno sada na 19,1%, od primljenog neto honorara. Na primer, od ugovorene i primljene neto naknade od 100.000 dinara nezaposleni i zaposleni nemaju dodatne odbitke, dok je samostalni umetnik prvobitno izdvajao 14.900 dinara, a sada će izdvajati 19.100 za doprinose, to jest, ostaje mu realno 80.900 dinara. Ukoliko želi da ovaj teret prevali na poslodavca i realno primi 100.000 dinara, potrebno je da ugovori neto naknadu u iznosu od 123.500 dinara, to jest uvećanu za 23,5%. U okviru kategorije normiranih troškova 50 - 20 - 43, stope poreskog opterećenja za poslodavca su povećane: za nezaposlene – sa prvobitnih 37,3% na 76,8%, odnosno sada na 44,8%; za zaposlene – sa prvobitnih 26,6% na 50,6%, odnosno sada na 31,5%; za samostalne umetnike, deo koji plaća poslodavac – sa prvobitnih 11,1% na 19%, odnosno sada na 12,9%; za samostalne umetnike su povećane sa prvobitnih 19% na 32,7%, odnosno sada na 22,1% od primljenog neto honorara. Na primer, od ugovorene i primljene neto naknade od 100.000 dinara nezaposleni i zaposleni nemaju dodatne odbitke, dok je samostalni umetnik prvobitno izdvajao 19.000 dinara, a sada će izdvajati 22.100 za doprinose, to jest, ostaje mu realno 77.900 dinara. Ukoliko želi da ovaj teret prevali na poslodavca i realno primi 100.000 dinara, potrebno je da ugovori neto naknadu u iznosu od 128.300 dinara, to jest uvećanu za 28,3%. U okviru kategorije normiranih troškova 40 - 20 - 34, stope poreskog opterećenja za poslodavca su povećane: za nezaposlene – sa prvobitnih 48,3% na 76,8%, odnosno sada na 55,9%; za zaposlene – sa prvobitnih 33,7% na 50,6%, odnosno sada na 38,4%; za samostalne umetnike – sa prvobitnih 13,6% na 19%, odnosno sada na 15,2%; za samostalne umetnike su povećane sa prvobitnih 23,4% na 32,7%, odnosno sada na 26,1% od primljenog neto honorara. Na primer, od ugovorene i primljene neto naknade od 100.000 dinara nezaposleni i zaposleni nemaju dodatne odbitke, dok je samostalni umetnik prvobitno izdvajao 23.400 dinara, a sada će izdvajati 26.100 za doprinose, to jest, ostaje mu realno 73.900 dinara. Ukoliko želi da ovaj teret prevali na poslodavca i realno primi 100.000 dinara, potrebno je da ugovori neto naknadu u iznosu od 135.300 dinara, to jest uvećanu za 35,3%. Ovo je bilo objašnjenje Ministarstva kulture. Dame i gospodo, shvatajući da je situacija u Srbiji u oblasti kulture, umetnosti i informisanja jako loša, Poslanički klub SRS smatra da je potrebno izvršiti izmene Zakona o porezu na dohodak građana, tako što će iznosi normiranih troškova biti isti kao i pre izmene u aprilu. Podnela sam amandman na član 1. Predloga zakona o izmenama Zakona o porezu na dohodak građana, kojim sam predložila da se u članu 1. tačka 1) procenat „50“ zamenjuje procentom „60“; u tački 2) procenat „43“ zamenjuje se procentom „50“ i u tački 3) procenat „34“ zamenjuje se procentom „40“. Moj amandman nećete prihvatiti jer ste odlučili da ovoj grupaciji na koju se ovaj zakon odnosi ipak malo povećate poreze. Najpre ste planirali da im povećate puno, pa sada, kada shvatate da ne možete da ostvarite tu svoju nameru, hajde barem da se poveća malo. Računate da ćete time malo povećati prihodnu stranu budžeta. Ne znam da li ste razmišljali o tome da ćete možda ovim svojim postupkom mnoge poslodavce i zaposlene, koji su do sada barem sačinjavali ugovore o autorskom honoraru i plaćali poreze i doprinose državi, inspirisati da svoja prava i dužnosti po osnovu rada uređuju na principima sive ekonomije, to jest, da izbegavaju bilo kakve ugovore i plaćanja državi. Onda bi organi kontrole imali prepune ruke posla, a sa druge strane, to predstavlja pogodno tlo za korupciju, bolest kojoj izgleda nema leka, ili neko u ovoj državi ne želi da ona bude lečena. Govorila sam već o zapanjujućim podacima o utaji poreza; oko 7.500 građana pokušalo je da sakrije svoja primanja kako bi izbegli plaćanje poreza na dohodak građana. To su najčešće članovi upravnih odbora, direktori privatnih firmi, ili je reč o novcu dobijenom od honorarnog rada. U pitanju je nekoliko milijardi dinara na nivou cele zemlje. Ovakve stvari su se dešavale i do sada, a sada, kada sa jedne strane ekonomska kriza uzima svoj danak, a sa druge strane, država ne pokazuje razumevanje, već čini suprotno, postoji velika opasnost da dođe do povećanja utaje svih vrsta poreza. Čija će to šteta biti? Pretpostavljam svih – i države, i radnika, a i poslodavaca, ako budu otkriveni. Poslanički klub SRS smatra da ova vlada ne želi da istinski primeni mere štednje i da ideje koje ima u vezi sa povećanjem naplate budžetskih primanja nisu niti u interesu privrede, niti građana. Kada bi se Vlada odlučila da štedi najpre bi prestala sa neprekidnim osnivanjem novih agencija i drugih organa koji joj služe isključivo za zbrinjavanje zaslužnih stranačkih kadrova. Samo da podsetim da je u poslednjih godinu dana osnovan veliki broj agencija, među kojima su Agencija za borbu protiv korupcije, Agencija za hemikalije, Agencija za bezbednost saobraćaja. Pored agencija osnovane su i direkcije i saveti. Da je namera da se štedi, svi poslovi koji su u nadležnosti ovih agencija mogli su da se obavljaju u okviru određenih sektora ministarstva i onda ne bi bilo novih direktora, zamenika i ostalih rukovodećih kadrova. Na ovaj način se u velikoj meri povećava javna potrošnja, jer, pored zarada zaposlenima, novac ide na prostor za rad, opremu, kancelarijski materijal. Sve to opterećuje rashodnu stranu budžeta i onda vlast ima silne muke da to nadomesti na onoj drugoj, prihodnoj strani. Naravno da će imati, jer što je mnogo, mnogo je. Uvećanje državne administracije je konstantno. U 2000. godini u državnoj upravi je radilo oko 8.000 zaposlenih, a danas je taj broj oko 28.000. Uporedo sa uništavanjem privrede, otpuštanjem zaposlenih, išlo se sa povećanjem zaposlenih u državnoj upravi, jer je to jedina mogućnost da se neko negde zaposli. Zbog izuzetno velike ponude radne snage na tržištu rada mnogi su prinuđeni da prihvate bilo kakav posao, samo da bi porodica preživela od 1. do 15. i od 15. do 1. u mesecu. Rad u privatnom sektoru ni za koga nije nešto čemu se teži. Većina poslodavaca ima robovlasnički odnos prema zaposlenima; zarade su niske; radi se prekovremeno bez nadoknade. Mnogi rade na crno, bez plaćenih doprinosa, sve dok ih ne otkrije inspekcija rada i ne naloži poslodavcu da mora da prijavi zaposlenog. Razumljivo je onda što je mesto u državnoj upravi poželjno radno mesto, ali sve ima svoje granice. Ovo govorim zbog toga što je početkom aprila predsednik Vlade izašao u javnost sa izmenjenim paketom mera za pokrivanje budžetskog deficita. Taj paket je dobio naziv Plan za ekonomsku stabilizaciju Srbije i u njemu su predviđene uštede u javnom sektoru od 89.000.000.000 dinara i dodatni prihod od 16.000.000.000 dinara, kroz uvođenje novih ili povećanje pojedinih poreza. Što se tiče ovog dela koji se odnosi na uštede u javnom sektoru, rečeno je da će sva ministarstva smanjiti rashod za 26%, što će doneti 40.000.000.000 dinara. Predviđeno je smanjenje troškova za 40% svim budžetskim korisnicima koji imaju sopstvene prihode, što donosi 12.000.000.000 dinara, smanjenje transfera lokalnim samoupravama za 15.000.000.000 dinara, smanjenje troškova javnih preduzeća, odnosno uplata 100% njihove dobiti u budžet, što donosi pet milijardi dinara, kao i smanjenje troškova Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje za četiri milijarde dinara. Na kraju, planirano je smanjenje troškova zarada na svim nivoima vlasti za trinaest milijardi dinara. Sve ove priče o uštedama padaju u vodu, jer smo, umesto zaustavljanja novih zapošljavanja u državnoj upravi, svedoci, maltene, svakodnevnog zapošljavanja, i to većeg broja ljudi. Što se tiče smanjenja zarada, u redu je smanjiti zarade veće od 40.000 dinara, jer onome ko godinama nije primio niti jedan jedini dinar taj novac se čini ogromnim. Pored toga, mnogi ljudi u unutrašnjosti rade za platu od 12.000 dinara, i to na crno, bez plaćenih poreza i doprinosa. Interesantno je da je u Zakonu o privremenom smanjenju plata, odnosno zarada, neto naknada i drugih primanja u državnoj administraciji i javnom sektoru u članu 4. regulisano da iznos privremenog smanjenja isplatilac uplaćuje na račun propisan za uplatu javnih prihoda i usmerava se posebnom republičkom budžetskom fondu. Sredstva iz stava 1. ovog člana koristiće se isključivo za rešavanje problema prouzrokovanih negativnim efektima ekonomske krize, prema posebnom aktu Vlade. Kako Vlada rešava probleme prouzrokovane negativnim efektima ekonomske krize? Da li tako što zapošljava neprekidno u državnoj upravi nove ljude u raznim agencijama i direkcijama? Ili tako što investira u proizvodnju „Fijatovih“ automobila? „Fijat“ je privatizovan i ima svog vlasnika, koji nije srpski državljanin. Ili možda kreditima za kupovinu nameštaja? Ko štedi, on ne menja automobil i nameštaj po kući. Posao je ono što treba građanima Srbije, subvencije pri zapošljavanju, a posebno pri samozapošljavanju mladih obrazovanih ljudi koji imaju ideje i nešto svog novca. U takve projekte treba investirati, ali ne u njih nekoliko, već sa mnogo više sredstava i u mnogo većem broju. Pametni i obrazovani ljudi će i u ovo teško vreme uspeti da realizuju svoje ideje, da pronađu mogućnost za preživljavanje svojih porodica, pa čak da zaposle i druge, a ne da čekaju neka socijalna davanja od države. Njima je potrebna podrška države na početku, dok posao ne krene. Državu treba posebno da podstakne na ulaganje u ove projekte entuzijazam tih ljudi, jer je ovo vreme prepuno rizika. Njima treba dati što veće poreske olakšice i omogućiti im da razvijaju posao. Isto tako, sve zloupotrebe koje učine oni koji dobiju sredstva od države za zapošljavanje radnika treba najstrože kazniti. Podsetiću na dešavanja s početka ove godine kada je vlasnik kiparske firme koja je poslovala u Leskovcu u zakupljenim prostorijama nekadašnje fabrike „Inkol“ preko noći izneo mašine iz pogona i nestao bez traga, ostavši dužan radnicima nekoliko neisplaćenih zarada. To je slučaj o kome sam ranije već govorila. To je fabrika u kojoj su dve radnice primile zaradu za oktobar mesec prošle godine u iznosu od 1,93 dinara! Zanimljivo je da je vlasnik unapred od države dobio podsticajna sredstva za zapošljavanje novih radnika, a zaposlio je svega 268 radnika. Bio je tu jedno kratko vreme po završetku predizborne kampanje, jer je ova fabrika otvorena u vreme predizborne kampanje; otvorio ju je bombastično Boris Tadić, najavljujući skoro 3.000 radnih mesta u njoj. Preko noći, pogon je zatvoren, a mašine prenesene u Rumuniju. Mnogi Leskovčani su se tada pitali da nije možda predizborna kampanja u Rumuniji. Ovakveprimere zloupotrebe trebalo bi strogo kažnjavati. Nažalost, poražavajuće su činjenice da mnoge porodice u Srbiji žive od socijalnih davanja. Iz godine u godinu sve je veći broj korisnika koji preko centra za socijalni rad ostvaruju prava na materijalno obezbeđenje porodice. To je ono što demorališe ljude, a posebno one u najboljim godinama, koji bi mogli mnogo da pruže. Međutim, uglavnom se radi o ljudima sa srednjim obrazovanjem, koji su negde radili pa u postupku privatizacije ostali bez posla. Novi posao nisu mogli da pronađu, jer mnogi poslodavci pri zapošljavanju vode računa da zaposle što mlađe ljude, koji će ćutati i raditi i kada su bolesni, neće pomisliti da odu na bolovanje i ići će na godišnji odmor onoliko koliko je poslodavac dobre volje da im to dopusti, radiće prekovremeno i neće tražiti nadoknadu za to, samo da ne bi ostali bez posla. Činjenica je da je većini građana Srbije život postao neizdrživ. Ta ogromna grupa ljudi očekuje od ove vlade da pronađe rešenje da se preživi ovaj posebno težak period. Težak period u Srbiji traje već godinama unazad, ali sada dostiže kulminaciju. Svakog dana imamo neki ekstremni potez očajnih ljudi. To su ljudi koji više ne vide izlaz i čija prava nema ko da zaštiti i da se za njih založi. Nemaju sreće da se za njih zainteresuju nevladine organizacije i izvrše pritisak na Vladu da učini nešto za radnike otpuštene u procesu privatizacije. Njih ti ljudi ne interesuju. Ne bi ih mnogo interesovali ni oni koji plaćaju porez na autorski honorar, ljudi iz oblasti kulture, umetnosti, medija, da ovim zakonom kojim su oštećeni svi ovi koje sam sad pomenula nisu oštećeni i pripadnici nevladinih organizacija. Javnost mora da zna da se ove izmene sada vrše pod pritiskom nevladinih organizacija, jer bi u suprotnom bilo – reći ćemo mi gazdama na zapadu da Srbija nije na evropskom putu. Zato Vlada sada brže-bolje menja ovaj zakon, a to je srećna okolnost za ljude iz kulture, umetnosti, medija, jer, ponavljam, većini njih se nema na čemu pozavideti. Još jednom ističem da SRS izuzetno poštuje pripadnike svih ovih profesija, ljude iz kulture, umetnosti, medija, i smatra da zbog dugogodišnjeg zapostavljanja ovih delatnosti, zbog čega su mnogi od njih dovedeni u težak položaj, država treba da ima obzira prema njima i da smanji namete na njihova primanja. Bilo bi dobro kada bi ovaj moj amandman bio prihvaćen, kada bi iznosi normiranih troškova, od kojih zavisi deo prihoda koji će se oporezivati, bili vraćeni na nivo pre izmena u aprilu, tako da normirani troškovi budu za prvu grupu obveznika 60% od bruto prihoda, za drugu grupu 50% i za treću 40% od bruto prihoda. Hvala.
Zahvaljujem. Javio se gospodin Tomislav Nikolić najpre. Htela bih samo da vas obavestim da ćemo početak naredne sednice odložiti po završetku ove, koja je očigledno izazvala veće interesovanje nego što smo procenjivali i trajaće duže od 15 časova. Gospodin Tomislav Nikolić, izvolite. Po završetku ove, počinjemo drugu sednicu.
Predlog zakona o izmenama Zakona o porezu na dohodak građana u stvari je simbol Vlade Republike Srbije, njenog ponašanja, njenog shvatanja dužnosti i obaveza, njenog odnosa prema građanima Srbije, njene stručnosti i kompetentnosti. U ovoj izmeni zakona je sve to sadržano. Zaista me čudi kako se ljudi koji sebe smatraju uglednim ekonomistima, profesorima univerziteta usuđuju da se ovako ponašaju kada je ekonomija Srbije u pitanju. Ne može paket mera za izlazak iz ekonomske krize da 15 ili 20 dana po stupanju na snagu bude menjan, a da ne vidimo nijedan racionalni razlog za to. Shvatio bih da su ti prihodi bili veći od predviđenih, pa da gospođa ministar, koja je čuvar državne kase i kojoj je valjda teško uzeti dinar iz budžeta, iz ruku, kaže – pa ovo je bilo preterano opterećenje, možemo slobodno da ga smanjimo, ispunićemo sve zadatke koje smo postavili pred sebe. Opredelili ste se da ove godine, prvi put posle mnogo godina, punite budžet isključivo iz potrošnje i poreza i doprinosa, nemajući pri tom nijednu veliku prodaju kojom biste namirili ono što od 2001. godine nijedna vlada do sada nije uspevala, a to je da pokrije rashode pravim prihodima. Zbog toga, gospođo Dragutinović, da sam na vašem mestu, nikada ne bih potpisao ovo obrazloženje za donošenje zakona. Ako ne možete iskreno da kažete zašto zakon donosite, bar nemojte da na nas prenosite svoju neiskrenost, pošto to umemo da uočimo. Kažete ovde – ako ne donesemo ovaj zakon, to će se negativno odraziti na obezbeđivanje neophodnih materijalnih sredstava i drugih uslova za finansiranje rada državnih organa i organizacija na celoj teritoriji Republike Srbije, a mi smanjujemo te prihode ovim zakonom. Sada nas ubeđujete da ćemo, ako ne smanjimo prihode ovim zakonom, ugroziti funkcionisanje države. Razumem da kad povećavate poreze napišete – ako ne povećamo poreze, nećemo imati prihode, ali kad smanjujete, da me ubeđujete da će ako ne smanjimo porez to ugroziti budžet, to možete nekom detetu da kažete, i ono će da vas gleda malo čudno. Uopšte ne razumem zašto ste se usudili da nas tako malo cenite. Zašto nam niste rekli u dve rečenice šta je razlog? Jeste li nešto seljaku skinuli, jeste li nešto radniku, jeste li nešto ljudima koji nemaju nikakvih prihoda dali dodatno? Ne, niste. Od celog paketa mera samo ste normirane troškove ljudi u nekim slobodnim delatnostima smanjili. Ne mogu da budem protiv toga kada smanjujete poreze, doprinose, kad povećavate njihove prihode, ali me interesuje gde je tu koncept i gde je tu princip. Interesuje me koliko je to sredstava. Kažete da za sprovođenje ovog zakona nisu potrebna dodatna sredstva u budžetu Republike Srbije, a ja vama kažem – sprovođenje ovog zakona smanjiće sredstva u budžetu Republike Srbije. Interesuje me odakle ćete namiriti ta sredstva. Jer, kad vam pišemo amandmane na predlog zakona o budžetu, vi tražite da izjednačimo levu i desnu stranu, kažete – dobro, ako skidate ovima kojima ćete da date, ako želite da obezbedite nove prihode nekome, odakle ćete da uzmete? Sada vas pitam – odakle ćete uzeti nedostajuće prihode? Kome ćete to da smanjite? Ili ćete možda kroz 15 dana da nam neke nove obaveze natovarite, što danas niste smeli? Ko je sad taj ko će više da plaća zbog onih koji će manje da plaćaju? Da li je ova izmena Zakona iz aprila, kad je to bilo, bila plod neke analize? Ko stoji iza te analize? Ko je sad gazi, koja je to superrevizija uradila novu reviziju? Da li ste učestvovali u obe analize? Nešto sa vašim znanjem nije u redu, ili sa vašim odnosom prema nama. Ne možete ovde da branite smanjenje troškova i da onda kroz mesec dana branite povećanje normiranih troškova, zato što ste ovde pred ozbiljnim ljudima. Neki znaju ekonomiju možda koliko i vi, možda i ne znaju, ali nemojte da ih potcenjujete. Posebno nemojte da potcenjujete ljude koji čitaju svaki materijal, jer se time bave. Nije naše, kao što misli predsednik Skupštine, da ubacujemo kartice u ove aparatiće da biste imali kvorum, naše je da čitamo ove materijale i da o njima diskutujemo. Tako shvatam funkciju narodnog poslanika, a verujte mi, dostigao sam punoletstvo kao narodni poslanik. Neko je izvršio pritisak. Ko? Oni koji su Vladi potrebni, oni koji obezbeđuju Vladi mir. Nije to Unija poslodavaca, oni se priključuju svemu ovome, a njihovi su interesi subjektivne prirode, sebične prirode. Ovo su mediji i nevladine organizacije. Jer, da me sada ubeđujete da prevodioci imaju normirane troškove, mogu da vam verujem, ali dajte mi da prevedem neku knjigu i recite mi da imam 30% normiranih troškova. Za šta? Hajde, neko pravi predstavu, pa o tome možemo i da se dogovaramo. Vi ste pod pritiskom medija. Znate li kakvo je stanje u zapošljavanju u medijima? Kad ovoj deci napolju dajete izjavu, je l' ih pitate da li imaju radni staž, da li rade u tim medijima ili su tzv. honorarci? Provedu ceo radni vek kao honorarci, ceo radni vek. To je ono što mene sad ovde boli. Da ne bi B 92, da ne bi Javni servis krenuo na vas zbog ovoga, vi ste brže-bolje podneli Predlog zakona, za koji ne kažete da se menja ono što je pre mesec dana doneto, nego kažete da se menjaju postojeća rešenja. Kakva postojeća rešenja? Nisu ni oživela. Da li je uopšte ijedne uplate bilo po ovom osnovu? Možda je proteklo 15 dana od kad je Zakon stupio na snagu, možda i nije, ne znam, proveriću, ali je vrlo indikativno da ste učinili onima koji će da se snađu i bez vas. I, ova njihova buka oko honoraraca nije iskrena. Oni isplaćuju na ruke, oni isplaćuju u kešu, od njih vi nemate prihode. Oni samo žele da ustalasaju i da vam pokažu – ako neko može da zatvori ulicu pa da ostvari svoje ciljeve, ako neko može da unese bombu u neku zgradu pa da ostvari svoje ciljeve, mogu i oni, kada počnu da vas spominju u medijima. Svi se vi, dame i gospodo ministri, a mislim i svi pripadnici vladajuće većine, samo medija bojite, jer mediji stvaraju sud o vama. Građani Srbije imaju mišljenje o vama na osnovu onoga što se o vama govori u medijima. Vi njima ne dozvoljavate da analiziraju vaše postupke, jer kada bi analizirali, šta bi rekli za vas, gospođo ministre finansija, kada za samo mesec dana, bez ikakvih efekata, vi nama predlažete izmenu zakona koji je bio spas za ekonomiju Srbije. Odjednom, više tog spasa nema. Sumnjam u sve mere koje ste predložili. Sad bi samo trebalo da ljudi koji koriste mobilne telefone krenu u akciju protiv vas, da se skupi njih 50.000 na ulici i – gotovo, ode dodatni porez na mobilnu telefoniju. Tako i oni koji imaju neko oružje ili svi oni koji su sad predmet novih nameta na vilajet koje ste uveli. Vi pripadate Vladi koja samo gleda da li će neko loše da je pomene i da odmah popusti, zato što iza nje ne stoji nikakva nauka. Ja bih štitio svoju nauku, rekao bih – gospodo, vi ste mene naterali da obrazlažem ovo pred poslanicima; tada sam rekla da ova mera mora biti doneta, a sada neka neko drugi obrazlaže da ne mora. E, to je časno. Imao sam prilike da to i sam u životu uradim, i da vidite kako se slobodnije osećam i kako lakše dišem, kako sam nesputan kada ne može neko da mi nametne nešto protiv moje volje. Voleo bih da ste tako postupili. Neka dođe tu predsednik Vlade ili Boris Tadić. Ko li je smislio smanjivanje ovih normiranih troškova, taj neka dođe sada da kaže zašto povećava normirane troškove, bez ijednog efekta. Bar da je prošlo dva-tri meseca, da sagledamo efekte, pa da nam kažete – stvarno nije bilo prihoda, skupilo se milion dinara po ovom osnovu, mnogi ljudi su revoltirani, mnoge smo načinili zavisnim od poslodavaca, hajde da to vratimo kako je bilo. Poslanici bi glasali za to. Nije ni nama milo da nas napadaju mediji. Ova moja diskusija je pomalo jeretička. Ko zna ko će sve da se obruši večeras na mene u svom izveštaju. Ali, baš me briga, imam princip u životu. Tražim od svakoga s kim komuniciram, ili kome podnosim račun ili od koga tražim da podnese račun da ima neki princip u životu. Ništa život bez principa. Zbog toga, da je ovo normalan zakon, da ovo nije dirano nekoliko godina, pa vi odjednom povećavate normirane troškove, smanjujete sebi prihode, ali olakšavate život nekim ljudima, ne znam ko ne bi glasao za ovaj zakon. Postoje zakoni za koje će i opozicija da glasa, za sve ono što je olakšanje za građane. Pa nismo ni mi ludi da građani pomisle kako bismo mi njih više opterećivali nego vi. Samo, ne vidim ovde, zaista, da se radi bilo šta ozbiljno. Već je bilo vreme da nam kažete kako se budžet puni po osnovu rebalansa, da kažete da li je ugroženo, hoćemo li imati neki novi rebalans, da li treba da povećamo nove namete, hoćemo li da prekinemo jednostrano da primenjujemo Sporazum o pridruživanju, da malo ostvarimo prihod od carina. Već je bilo vreme da kao ozbiljan ministar finansija... A, računam vas u ozbiljne, samo niste u dobrom društvu, u neozbiljnom ste društvu. Video sam mnoge ozbiljne ministre koji su tako propadali. Mnogo bolje profitiraju neozbiljni. Da je tu sada Šutanovac, pa da počne da viče na mene i da kaže da sam ja bogataš i da zastupam neke lobije – on bolje prolazi. Vi znate vrlo dobro da vam govorim istinu i to vas pomalo peče, kao kad stalno imate neki osećaj da nešto nije u redu. Jer, vi morate da se vratite u svoju nauku. Niste vi Dinkić pa da budete sto godina ministar, dok je DOS na vlasti. Vas će da potroše. Dinkić troši druge ljude. Onaj koji vam nije ni do kolena u toj nauci, on će večito da vodi ekonomiju Srbije. Vi ćete biti samo izvršilac poslova. Zaista je bilo nekoliko ministara pred kojima sam mogao da skinem kapu; vas sam računao kao jednog od takvih. Prvi put kada ste pristali da branite Zakon o spoljnom poslovanju video sam da ste vi potpuno prihvatili da budete talac Vlade Borisa Tadića, Mirka Cvetkovića, Mlađana Dinkića, ne znam već čija je to vlada. Zato, ni manjeg zakona, ni većeg ogorčenja. Proći će ovaj zakon, naravno. Javnost će oduševljeno da ga dočeka i svi će da vas pohvale, i udruženje pravnika za ljudska prava, i stotine nevladinih organizacija i poslodavci će da vas pohvale. A, eno, u Privrednom sudu, svi su pred stečajem. Oni će da vas pohvale zato što ne moraju da prijavljuju radnike, zato što ne moraju da primaju u stalni radni odnos, zato što ne moraju da brinu, sa honorarcima je najlakše. Samo jednog jutra kažeš portiru – ovaj više ne može da uđe na vrata, on nema nikakvih prava, ali nikakvih, apsolutno nikakvih prava. Samo je to razlog. Čak bih prihvatio da budemo uzdržani zato što je ovo neko olakšanje, možda za stotinu, možda za hiljadu ljudi, neko olakšanje jeste. Zaista, ovo nije normalno ponašanje prema Narodnoj skupštini i poslanicima u Narodnoj skupštini. Ovo je samo znak da ste u stanju sve da učinite kad vas ljudi dobro pritisnu i da ćete da iscedite suvu drenovinu i da pronađete ono što ste nam govorili da ne postoji. Zar je potrebno da se još neko osakati, da još neko stupi u štrajk glađu, da još neko blokira ulice i puteve, da se još neko zatvori u fabrike koje su nestale pred njegovim očima, da biste vi, konačno, preduzeli nešto ljudski? Zar je potrebno da vas vlasnici medija uče ekonomiji, a da poture svoje radnike, honorarce, da budu glasni u tome? Ako vam nedostaje glasova da bude izglasan ovaj zakon, bićemo mi u sali, samo da vam pokažemo koliko bismo želeli da Srbiji bude dobro i bolje. (Predsednik: Oprostite, samo da vas podsetim da ste 15 minuta iskoristili. Hoćete dalje vreme svoje poslaničke grupe?) Ne, još samo pola minuta. (Predsednik: Izvolite.) Nismo mi protiv toga da vi donosite bolje mere, ali gde je odgovornost za to što je ovo doneto pre mesec dana, a nije bilo dobro? Gde je sva ta stručnost i koji je to stručnjak koji će da nam menja zakone na svakih mesec dana, a veoma su bitni? Što je najgore, ne znamo koliki je iznos finansijskih sredstava. Znam da nije potreban novac da se ovaj zakon sprovede, ali me interesuju finansijski efekti sprovođenja ovog zakona. Znači, ne koliko zakon košta, on košta toliko materijala koliko smo mi odštampali, nego me interesuje koliko košta državu, odakle će to biti namireno, odnosno koja funkcija će biti ugrožena. Zaista ne prihvatam, kao čovek koji ima 57 godina, da mi vi napišete da će neka funkcija biti ugrožena ako ne donesemo ovaj zakon. Ne, donošenjem ovog zakona neka funkcija će biti ugrožena. Recite mi koja i kako će sredstva biti namirena?
Zahvaljujem. Po Poslovniku? Onda najpre gospodin Zoran Nikolić.
U ovoj raspravi u pojedinostima imamo priliku da i gospođu ministarku podsetimo i ukažemo joj na nedostatak i odsustvo bilo kakve strategije i vizije o tome kako u ovoj godini puniti budžet ili, bolje rečeno, popunjavati budžetske rupe. Predlog ovog zakona od pre mesec dana je bio pokušaj da se popuni ta budžetska rupa, ali ste naišli na otpor javnosti i sada ste nam dali ovaj predlog zakona, koji je naravno, bolji, ali ostaje problem kako ćete inače slabo popunjavani budžet u proteklim mesecima i sa otpisom ovih sredstava uspeti da nadomestite. Vi ste očigledno filmofil i sebe doživljavate kao Harija Potera u oblasti finansija. To ste i rekli pre nekoliko meseci, a jučerašnju raspravu narodnih poslanika ste nazvali „Lajanje na zvezde“. Znate, ima jedna sjajan domaći film, zove se „Čudo neviđeno“. Čovek je pokušavao da sistemom tunela isprazni Skadarsko jezero tako što će se odliti u Jadransko more. Ali, desilo se nešto drugo, bar u filmu. S obzirom na činjenicu da Skadarsko jezero jeste ispod nivoa mora, bilo bi logično da se more uliva u Skadarsko jezero. Otprilike je to na nekom tragu i to je otprilike posao koji vi sada radite, dakle, pokušavate nešto da napunite, ali s obzirom na slabu poziciju i osetljivost vašeg ministarstva za mnoge socijalne grupe, vi to vrlo često radite upravo na način kako je to rađeno u tom filmu. Ovde je bilo reči o aranžmanu sa Međunarodnim monetarnim fondom. Vi ste rekli da to nije javni dug, da jeste deo ukupnog duga, ali da nije javni dug. Svejedno je da li je javni, nije javni, ova zemlja se zadužuje za dodatne tri milijarde evra. Da li je uslov da se taj aranžman sklopi bio da se zamrznu plate i penzije do 2011. godine? To je pitanje više za kolege iz PUPS-a, koje su na to očigledno pristale, ali to je i odgovor ko će snositi teret krize, koja se neće završiti za mesec-dva dana već će trajati i u ovoj a i u narednoj godini. Snosiće je penzioneri i zaposleni. To je sada jedan drugi način opterećivanja u odnosu na ono što ste probali kada je već postalo jasno da se budžet ne može napuniti na način na koji je to planirano predlogom budžeta za 2009. godinu, pa ste najavili u javnosti da će plate biti smanjene za 10 - 15% (one preko 40.000 više, ove druge manje), ali ste odustali takođe zbog pritiska javnosti, baš kao što ste i ovaj predlog zakona dali zbog pritiska javnosti. Da li je uslov za aranžman sa MMF-om i prodaja „Galenike“ do kraja godine i da li je uslov prodaja Aerodroma do kraja godine? Da li je u tom aranžmanu, koji uključuje i 2010. godinu, uslov da se do jula meseca proda i 49% EPS-a? Ako je tako, a mislim da jeste, onda to treba reći, jer bi to onda bila neka strategija koju ova vlada ima, ili je to ta vizija koju bi trebalo da podelite ovde sa narodnim poslanicima, a ne da se o njoj ćuti. Kroz ovaj zakon se takođe jako dobro vidi jedan problem na koji sada ukazujem, to sam i juče probao da vam kažem, a tiče se transfernih sredstava u lokalnim samoupravama. Imaćete velike pritiske, i političke, ali i one realne, jer ćete na osnovu smanjenja transfernih sredstava doći u situaciju da mnoge opštine u kojima u ukupnom budžetu ta transferna sredstva čine i preko 50% neće biti u stanju da izmire svoje obaveze u smislu režijskih troškova prema školama, bolnicama itd., a bogami, ni da isplaćuju plate. To će se svakako dešavati. To nisu smanjenja od 30-40% za pojedine opštine, to je mnogo više. U prvih pet meseci ste sredstva uplaćivali po predlogu budžeta iz 2009. godine i uveliko su ta sredstva već, da kažem... sada kada smanjite pojedinim opštinama, već više od polovine sredstava koja planirate na osnovu ovog rebalansa ste uplatili opštinama, tako da će smanjenja biti i do 60-70%. To sam probao da vam objasnim. Reći ću vam kako to izgleda na primeru Šapca. Transferna sredstva su, otprilike, od 43.000.000 do 45.000.000. Ukupna sredstva predviđena za Šabac su 504.000.000. U prvih pet meseci već je prebačeno 215.000.000. Kad sa petsto skinete na trista, ostaje još sto miliona u narednih sedam meseci. To je po 13.000.000, koliko će se prebacivati u narednih sedam meseci gradu Šapcu. Vidite koliko je smanjenje – sa 43.000.000 mesečno na 13.000.000! Takav odnos, jedan prema tri, može očekivati ogromna većina opština. Šabac će možda moći da izdrži takav pritisak, ali postoje opštine koje to neće moći da izdrže. Desiće se sledeće: opštine će se zaduživati kod banaka kako bi mogle da premoste sopstvene budžetske deficite. Činjenica je da će teret slabijeg punjenja budžeta, odnosno pada industrijske proizvodnje i manjeg društvenog proizvoda platiti zaposleni, po principu zamrzavanja plata, i penzioneri, zamrzavanjem penzija. To je naročito važno, jer je na tom talasu ova koalicija napravljena, i na tom obećanju da će penzije biti 70% u odnosu na prosečan lični dohodak. Juče sam postavio pitanje i jako me interesuje da li imate odgovor. Radi se o famoznoj uredbi od 15. maja gde se poljoprivrednim penzionerima koji imaju registrovano poljoprivredno gazdinstvo neće isplaćivati sredstva od 12.000 dinara po hektaru već 30% od toga, dakle, 3.600. Kolega Maraš je ovde došao sa jednim konkretnim primerom poljoprivrednog penzionera koji je imao registrovano gazdinstvo, 29 hektara, koji je uredno priložio svu potrebnu dokumentaciju (račune za dizel gorivo, đubrivo i ostalo). Prema uredbi od 12. februara ove godine, on je imao pravo na 340.000 - 350.000 dinara. Predao je pre 15. maja uredno prijavu, poštujući zakon i uredbu, ali mu je odgovoreno da može da dobije samo 30% i da se ta uredba od 15. maja primenjuje retroaktivno. Imamo 187.000 poljoprivrednih penzionera u državi, još oko 25.000 porodičnih penzionera, odnosno porodičnih penzija. Mene zanima koliko od tog broja imamo registrovanih poljoprivrednih gazdinstava, koja je površina u pitanju, samim tim, koliko je država odlučila da „ogrbači“ seljaka, odnosno poljoprivrednika, i uštedi novac u budžetu. To nisu mala sredstva. Dakle, ako uzmemo hipotetički da svih 200.000 penzionera imaju u proseku po četiri hektara, što je neki optimum i prosek u Srbiji, to je 800.000 hektara. Kada nekome zakinete skoro sto evra, na 800.0000 hektara, vidite koji je to novac. To je 80.000.000 evra. To je osam milijardi dinara. Ne verujem da je taj iznos, jer sigurno nisu svi registrovani i nemaju registrovano poljoprivredno gazdinstvo, ali neka je i deseti deo toga, opet je to milijarda. Država sada postaje kreativna u tom smislu da uštedi na jednoj strani milijardu tako što će doneti jednu uredbu. Poljoprivredni proizvođači, naročito oni stariji, nemaju naviku da čitaju „Službeni glasnik“ pa im to promakne; umetnici se udruže pa koriste vešto i medije, javnost se uzburka, pa onda popustite. Oni ne koriste računare, ne mogu ni na sajt da odu da se obaveste. Verujem da ima poljoprivrednih penzionera koji znaju da koriste računar i mogu da odu na sajt Ministarstva poljoprivrede, ali tu informaciju na sajtu ne mogu da nađu. Nema na sajtu informacije da je ta uredba doneta 15. maja i da će neko ko je zasejao i računao da će ako ima 10 hektara dobiti 120.000 dinara sada dobiti 36.000 dinara. Toga na sajtu nema, a nekome ko preda zahtev i traži ta sredstva stiže informacija da se uredba primenjuje retroaktivno. To nije korektno i nije pošteno. Moguće je da o tome ništa ne znate, ali sve što se tiče novca i priliva i odliva bi trebalo da bude u sferi vašeg interesovanja. Možda je to ona nepoznata nepoznata koju ste pominjali. Imate dve vrste neizvesnosti, rekli ste da postoje poznate nepoznate i nepoznate nepoznate. Moguće je da je ovo za vas nepoznata, ali ja vas sad upoznajem, da znate da je ovo poznata nepoznata, pa da vidimo kako ćete sa tim izaći na kraj. Nije korektno, ne da nije korektno nego je katastrofalno, donositi 15. maja jednu takvu uredbu, gde ljudima zakidate po osam i po hiljada dinara, a onda još čujemo od ministra kako su to ipak penzioneri, kako oni, pošto su izmirili obaveze prema PIO, mogu da uživaju sa svojom penzijom i da se igraju sa unucima. Prvo, neko sa osam i po hiljada teško da može da živi, a drugo, svako ko je na selu radi do kraja svog života i obrađuje zemlju. Osim toga, to je stvar ponosa; neko ko još uvek oseća da je u snazi, bez obzira na to što ima preko 65 godina, želi da obrađuje svoju zemlju; ako je izmirio sve obaveze prema državi trebalo bi da od države ima preča prava, u smislu tih sredstava koja je država obećala, ali, izgleda, samo u predizbornoj kampanji. Ovaj zakon je prvi dokaz da vi ne samo što nemate strategiju, već i u taktičkom smislu vršite pregrupisavanje u roku od meseca dana – date jedno rešenje i tvrdite da je to jako dobro, a kada vidite da ne možete, izlazite sa drugim rešenjem. Jedino što mi se u obrazloženju ovog zakona dopalo jeste konstatacija da ne postoji uporedna praksa u EU. Jer, samo još da ste naveli da je to evropska praksa i da je to prilagođavanje evropskim standardima... To radite i kad treba i kad ne treba. Zakoni se ne donose, valjda, samo zato da bi se usaglasili sa EU, već da bi konkretne posledice tog zakona bile pozitivne po građane. Ovde ste, doduše, moram da priznam, i u prvom predlogu i u drugom, napisali da ne postoje standardi u tom smislu. Dakle, još jednom vam kažem da se vidimo u septembru kada budete obradili treći ili četvrti put budžet, odnosno kada budete izašli sa novim rebalansom budžeta. Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Dragan Todorović ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, nažalost ili na nesreću, ne znam kako to da kažem, ali danas smo, po ko zna koji put, u istoj situaciji – treba da popravljamo ili da se vratimo na neke stvari koje su već postojale. Ne možete da kažete da vas nismo upozoravali, ne samo kada je u pitanju ovaj predlog, nego i mnogo, mnogo puta ranije kada ste predlagali zakone, da ti predlozi nisu dobri, da će se obiti o glavu i da ćete morati jednoga dana da dođete u situaciju da se vratite na predloge SRS. Evo, to vam se i danas dešava. Postavlja se pitanje, ako neko to uradi jedanput, pa hajde i dva puta, pa i tri puta, ali ovo je postalo kod vas već toliko ozbiljno da se čovek uopšte pita šta vi radite kao ministri, odnosno kao Vlada? Ima li neko tamo kod vas ko zdravorazumski razmišlja i ko treba da predvidi u kakvim ćemo mi sve situacijama da se nađemo? To je jedan od ozbiljnih problema od 2001. godine – praktično sve ove dosovske vlade, sledeći naloge EU i Amerike, samo prevode zakone, daju ih u proceduru, a to što će se obiti o glavu građana Srbije, to njih uopšte ne interesuje. Ima delova posla koji bi trebalo da radite, a koji, nažalost, ne radite. Povodom prethodne tačke govorili ste o budžetskim inspekcijama, kako će one uraditi svoj deo posla, što bi trebalo da pomogne da se raščiste neki problemi u situaciji u kojoj se nalazimo, pre svega u vezi sa korupcijom i kriminalom. Da vas podsetim samo na vaša obećanja vezana za budžetsku inspekciju i Aerodrom „Nikola Tesla“. Sećate se koliko smo imali problema oko Aerodroma „Nikola Tesla“, koliko je Skupština izgubila radnih dana zahtevajući od Vlade da pošalje budžetsku inspekciju na Aerodrom „Nikola Tesla“ zbog brutalne pljačke na Aerodromu „Nikola Tesla“. Sada će godinu dana, ne znam koliko je prošlo, nema godinu dana, vidim da me začuđeno gledate, krajem decembra je trebalo... Šta je sa tim izveštajem budžetske inspekcije, zašto niste obavestili Skupštinu Republike Srbije? Zašto bar niste obavestili predsednika Skupštine? Sada nam takođe obećavate da će budžetska inspekcija i u „Putevima Srbije“ da završi svoj posao, ili u bilo kom drugom javnom preduzeću, ili čak u ministarstvu. Možda i hoće. Ne sumnjam da tamo ima poštenih ljudi koji će u skladu sa pravilima svoje profesije da urade svoj posao, ali sumnjam da će to ugledati svetlost belog dana, to će opet biti u nekoj fioci. Čeka se vreme da se promeni vlast. Onda će doći sve na naplatu. Naš narod kaže – ko ne plati na mostu, plati na ćupriji. Mislim da ćete vi na ćupriji imati izuzetno mnogo zaostalih dugova i da će račun biti otprilike kao i ovaj sa putarima Srbije, da će tu stići i kamate i sve ostalo. Bogami, ne našao se ja u koži onih koji budu u tom momentu odgovarali. Za razliku od budžetskih inspekcija ili poslova koje bi trebalo da radite promptno i da na takav način zaštitite državu, kada su u pitanju neke druge stvari izuzetno ste brzi. U prepodnevnoj raspravi sam govorio o tome da su u Zemun polju građani sami napravili vodovod, ne mogu više da čekaju i, evo, Dragan Đilas je odmah poslao ove iz gradskog „Vodovoda“ da im preseku cev. Trenutno se tamo nalazi oko 150 ljudi. To je deo Zemun polja koji je većinom naseljen Romima; u toj „Dekadi Roma“ vi sad hoćete da im onemogućite ono što su oni platili, elementarne uslove, tekuću vodu; Dragan Đilas je poslao da im se iseče ta cev. Niko nije reagovao na činjenice da je Dragan Đilas protivzakonito, bez građevinske dozvole počeo izgradnju kuće „Velikog brata“, da su onda falsifikovali dokumenta da je tamo gde se snima „Veliki brat“ navodno zgrada za omladinu, a suštinski nije. Niko do sada nije reagovao. Niko prstom nije mrdnuo. Čuo je da su građani uveli vodovod i odmah je potrčao u Zemun polje da im taj vodovod isključi. Kada će neko da reaguje i da ispita odakle Draganu Đilasu 1.437.000 evra za učešće u „Medikom grupi“ (mislim da se tako zove)? Odakle tom čoveku toliko para? Hajde, Božidar Đelić je bio savetnik, ali šta je sa Draganom Đilasom? To je samo jedan deo, jedna firma, on ima 14-15 firmi, on dnevno zarađuje 230.000 evra, a otišao je da isključi vodu ljudima koji je nemaju godinama! Sada kada su je dobili on je otrčao da im isključi. Pri tom, na 50 metara od tog mesta gradi se put koji povezuje Plavi horizont i Zemun polje, i to bez dozvole. Na šta liči ova država? Kako vi imate pravo da bilo kom građaninu tražite bilo šta, da poštuje bilo koji zakon, kad ga vi ne poštujete i kada ga ne poštuju oni koji se nalaze na najvišim i najodgovornijim mestima? Samo obmanjujete građane Srbije. Pokušavate prevarama da dobijete njihove glasove, računajući još kratko vreme, da biste završili ove poslove koji su ostali. Koji su to poslovi? Pa, da rasprodate ovo što je ostalo. Ovo je tačno kada su u pitanju ove tri milijarde koje smo dobili od Međunarodnog monetarnog fonda. Vi se kao Vlada na to uopšte ne obazirete. Uslov da bi dobili je pristanak ove vlade da se proda „Telekom“, da se proda „Galenika“, 49% EPS-a i da se privatizuje Aerodrom „Nikola Tesla“. I mi smo gotovi sa državom. Mi ćemo ovde biti samo pod kirijom raznoraznih tajkuna i inostranih firmi, koje će diktirati sve ono što njima odgovara. Nikome dlaka s glave nije falila, a dokazano je da su u NIS-u izveštaji falsifikovani, da je ruska strana prevarena za sto miliona evra, a ona na to neće da pristane. Zato su podigli cene prerade i mi plaćamo najskuplji benzin u okruženju. Zbog koga to? Zbog lopova iz Demokratske stranke. Dokle više, narode? I vi to plaćate. Zašto? Da bi par pojedinaca imalo koristi od toga. Kada ćete tu da pošaljete budžetsku inspekciju? Zašto tu Dačić ne pošalje ovu sedmu konjičku da reši taj problem? Juri ove predsednike opština po Srbiji. U redu, ako su odgovorni treba da odgovaraju, ali dajtegore u glavu one koji su najodgovorniji za to. Ovde se pljačka pedeset, šezdeset, sto miliona evra, otima se od naroda i nikom ništa. Ali, ako treba da se preseče vodovodna cev, tu ste bez ikakvih problema brzi, da brži ne možete da budete. Važno je da se to izgovori u Skupštini Republike Srbije i odmah se šalje na teren „Vodovod“ da to isključi. Ne služi vam to na čast, ali sam siguran, a imam i solidno iskustvo, da sve dođe na svoje mesto, dođe vreme kad moraju da se polože računi. Gospođo Slavice, sećate se tog vremena, njih će to tek da zadesi, a onda ćemo imati prilike da onaj odbor za imunitet, kao u naše vreme, radi punom parom, mada sad ne radi. Vi ste mi obećali da ćete videti šta je sa obraćanjem Trećeg opštinskog suda kada je u pitanju Boris Tadić i njegov imunitet. Čak ste vi ovde tvrdili da voli da stane na crtu; crta je tu, ali Borisa Tadića nema. Dobro, pojaviće se on. Hvala.
Reč ima gospodin Zoran Krasić.
Povodom ove tačke može da se krene sa onom rečenicom – ista meta, isto rastojanje. Prosto je neverovatno koliko su ovi iz Demokratske stranke tvrdoglavi; sedam puta treba da im se ponovi, pa tek osmog puta shvate. Morate malo da slušate. Znate, nije dobro kada posle nekoliko godina prihvatite ono što vam je Srpska radikalna stranka predlagala, jer kada vam nešto predlažemo mi vodimo računa i o vremenu, i o mestu i o drugim okolnostima. Da bi gledaocima bilo jasnije o čemu se radi, pre mesec dana, kada ste imali vrlo poželjnu atmosferu po novom poslovniku, a to znači skoro praznu Skupštinu, sa jednim poslanikom SRS (a pokazalo se da je i jedan mnogo za vas), na brzinu ste progurali ove propise, između ostalog i izmene i dopune Zakona o porezu na dohodak građana. Radi se o propisu koji je donet još 2001. godine, koji je pretrpeo puno izmena i 2002, i 2004. i 2006. godine. Vidite „Službeni glasnik Republike Srbije“ iz 2009. godine, pod rednim brojem 31, to su neke poslednje izmene. Obično ste izmene radili kada se donosi zakon o budžetu ili zakon o rebalansu budžeta. Neko greškom smatra da ovaj zakon o porezima na dohodak građana predstavlja nešto epohalno, nešto što će da omogući Vladi da obezbedi velika sredstva i da na taj način finansira to što mi nazivamo javni trošak, javni rashod. Međutim, kada ste poslednji put menjali ove odredbe, pa kada ste se okrenuli, videli ste da nema nikakvog efekta. Zbog one poslednje izmene vi ste ovu oblast preselili u ono što se zove crna oblast – keš na ruke, mimo papira. Nije samo ova oblast u crnoj zoni. Pitajte u vašim strankama, po vašim procenama, države i onih iz inostranstva koji vas posmatraju, ako vam lakše zvuči ono „monitoring“, šta kažu njihove analize koliko se ukupno prometa nalazi u crnoj zoni. Mi smo podneli amandmane na ovaj predlog zakona; u stvari smo ponovili amandmane, nešto što smo godinama podnosili, nešto što se tiče normiranih troškova kod umetnika. Znači, nisu to honorarci, nisu to „Kursadžije“, kako neko misli, nego su u prvoj grupi autori vajarskih dela, u drugoj grupi autori slikarskih dela, a tek u trećoj grupi oni koji se bave interpretacijom. Naravno, Vlada je zaključila da je izgubila podršku umetnika. Neće više Bane Bumbar da ide na konvenciju Demokratske stranke sa Mirom Banjac i da pljuje po radikalima u vreme ćutnje, nego je i njima fluid proradio, pa došlo odozdo gore. I oni kažu – ovo je katastrofa za našu profesiju. Znači, nema više Bajage, nema Mire Banjac, ne možete da nađete umetnika gde ćete da naručite – pljuni Srpsku radikalnu stranku, rešio si problem, imaćeš neku korist. I, brže-bolje, hajde da Vlada menja ovaj zakon, ulazi u hitnu proceduru da se spasava što se spasiti može. Kako to radite? Radite upravo onako kako smo vam godinama pričali šta treba da se menja u delu koji se tiče normiranih troškova. Radi gledalaca, da se zna, mi predlažemo da se 60% od te naknade koju uzme, recimo, umetnik koji je napravio neko vajarsko delo prizna u te normirane troškove, a ono što ostane da bude osnovica na koju će da se primene stope poreza i doprinosa. Sve ste vi to odbijali. Čudi me da nema Gorice. Sada ste ovo brže-bolje, po hitnom postupku, da u tom umetničkom svetu, među slikarima, vajarima, glumcima, režiserima, nađete nekoga pred ove izbore ko će da izađe i da kaže– Vlada vodi računa o nama; ova vlada štiti nas umetnike od Vlade. Diana Dragutinović štiti umetnike od Bradića. Naravno da je smešno. Onda čovek kaže – bitan je princip. Jeste bitan princip, svi obveznici poreza na dohodak građana koliko-toliko moraju da budu izjednačeni, ali ono što ne sme da se dira jeste njihov pravni položaj pred zakonom. Ovi normirani troškovi su upravo taj instrument, jer je teško izmeriti vrednost umetničkog dela. To rade Kusovac i ovi drugi koji se razumeju, Kadijević itd., mi obični ljudi... Poreski službenici ne znaju to da izračunaju, ali se zna koliko je skupa bronza,koliko je skupo platno, koliko je ulje, četkice. To su ti normirani troškovi. Ono što je umetnost, što je Bog dao, to nema cenu. Mi podnosimo ove amandmane samo da vi ne biste devalvirali to što je Bog častio nekoga. Bog je častio nekoga da bude veliki glumac. Naravno, ne dozvoljavamo da iko dira u to. Oni su bili protiv nas i pljuvali su nas, za pare koje ste vi njima davali, ali evo, vidite – došlo. Zašto je došlo? Pa, uvek pričamo tu istinu. Sada, ovo postaje svojevrsna dijagnoza. Kada se kod pacijenta hronično javlja ovakvo stanje, onda se izvlači neka dijagnoza. Na bazi te dijagnoze ide, po medicinskim standardima, i terapija. To je – tri puta po jedna pre jela, kafena kašičica, sa nekim sokom ili sa nekim eliksirom, može i narodna umotvorina, a možete malo da idete i u Crnu Reku, tamo na onu lopatu, jer je i ona efikasna. Matematika se najbolje tako uči. Sad ću ja, gospođo Dragutinović, da vam to lepo objasnim. Ne Crnu Reku, nego vrlo stručne stvari. Vas poštujem, za razliku od onog koji je juče sedeo tu na vašem mestu. Vidite, udari nas ova svetska finansijska kriza, trese nas devet godina sa nekim stepenom Rihterove, sa 17 stepeni, ali naročito se pojavila za proteklih godinu dana. Šta je poenta, kako izaći iz te krize? Imamo dva puta. Ova vlada se setila da napravi miks: malo štednja, malo zaduživanje. Malo štednja, prema nekima, promotivno mnogo velika štednja prema svima, a zaduživanje – od malo do malo mnogo zaduživanja, gde god ima para, ti se javi, uzmi, unesi u ovaj naš sistem ovde. Tako smo i dobili pre nekoliko dana onih 800.000.000, ali oni nisu došli kod nas, to je sve u američkoj, engleskoj i nemačkoj centralnoj banci, jer je to garancija da će da se vraćaju krediti. Gospođo Dragutinović, malopre me stvarno niste shvatili. Nekada je SFRJ, sa 22 miliona stanovnika, dugovala 22 milijarde dolara. Danas Republika Srbija, sa 7,2 miliona stanovnika, duguje 28 milijardi dolara. Kada se uzmu ti brojevi i između njih stave dve tačke, pa onda znak jednakosti pa se izvuče neka srazmera i neka proporcija, to je neki rezultat, a ne vaš doktrinarni stav o tome šta je do 30%, šta je više od 30%, da li je država zadužena ili prezadužena. Druga stvar, ljudi, opasnost je nastupila. Malopre ste čuli Zorana Nikolića. Mogli ste da čujete i od gospodina Škrbića, mogli ste da čujete od bilo koga iz ove sale kako je rebalans budžeta dao dobre rezultate u pogledu sredstava koja se vode kao transferna sredstva namenjena jedinicama lokalne samouprave – petnaest milijardi dinara manje. Čuli ste za Šabac, a koliko se sećam, Škrbić mi reče da je kod njega u Apatinu išlo 12.000.000 mesečno, a sada su sveli na četiri miliona. Ili su smanjili za četiri ili sveli na četiri, možda sam ga loše razumeo. Ali, činjenica je da se lokalnim samoupravama iz budžeta manje isplaćuje. Čekajte, kako onda Đilas obećava ovim ljudima da će da im bude bolje ako glasaju za Demokratsku stranku? Kako može da im bude bolje ako im se manje daje? Valjda je bolje ako im se više daje. Vidite, to je ta inverzija preko njegovih 16 medijskih agencija. Druga vest, eno, jadan Milan Marković juri po Srbiji, treba da otpusti 22.000 ljudi iz lokalne samouprave. Kako vi obećavate zaposlenje u lokalnoj samoupravi? Vi istovremeno i otpuštate i zapošljavate, i to po izboru, građanin može da probere šta želi da čuje. Ako želi da čuje otpuštanje, on će da vam da aplauz. Ako želi da čuje zapošljavanje, on će da vam da aplauz. Nekada je takvu dilemu imao i Nikola Pašić, pa kada su mu rekli i jedni i drugi, on kaže – u pravu si, u pravu si. Kako može i jedan i drugi? Kaže – a i ti si u pravu. Nešto ste pobrkali tu. Prošlo je to vreme. Sada postoji pojam transparentnosti, javnosti, jasnosti, više ne može čovek da se tek tako sitno prevari. Ovde država asfaltira, a ovde država ljudima seče vodu. Kako to, ljudi, radite? Zašto mrzite ljude? Ne date im da rade na poslu, isterali ste ih, ne date im da rade u trafikama, ne date na pijaci, ne date na kutiji. Šta da rade oni jadnici? Objasnite mi šta da rade. Ljudi nisu toliko autistični. Nisu svi ljudi toliki mazohisti da uživaju u svojoj patnji. Imaju decu, imaju unuke, moraju da se bore za život. Moraju da se snalaze nekako. Evo kako se Đilas snašao. Evo kako se Đelić snašao, jedanaest miliona. Zašto vi možete da se snalazite, a običan svet ne može da se snalazi? Odakle je vaše pravo na život jače, nego pravo na život drugih ljudi? Kakav je to način? Sledeća poruka koju daje Đilas – oštro sam ukorio Vladu zbog toga što je smanjila sredstva Beogradu. Ukoliko se ta sredstva ne vrate, kaže da će da podnese ostavku. Kako podnosi ostavku, a ovamo se kandiduje? Kada ste vi pravi? Samo neke podvale. Obrazloženje kojim odbijate amandmane gospođe Lidije Dimitrijević ste na kraju završili time da ste vi to – optimalno odmerili. Hajde, neka mi neko to objasni. Kao što ovde često čujem – moja ocena i tvoja procena. Onaj ko daje ocene ima neke kriterijume, ima neki kantar koji meri šta je jedan, dva, tri, četiri, pet. Onaj ko vrši procenu, on se bavi vidovnjaštvom; postao je vidovit i kaže – procenjujem da će biti tako nešto itd. Ovde je novi termin: „optimalno odmereno“. Kada ste rekli 50%, vi ste ga odsekli i rekli ste – pošto smo ga odsekli, to je optimalno, pravilno smo odmerili. Nikada nisam čuo da je demokrata rekao – pogrešio sam. Samo od demokrata čujem, i kada kinu oni kažu – to je demokratski standard, i kada se zakašlju kažu – to je in, to je demokratski standard. Sve je kod vas demokratski standard. Ništa se ne menja u propisima. Jedne godine imamo budžetski suficit, ništa se nije promenilo u propisima, sledeće godine deficit. Katastrofa – majmun u tenku. Ne može tako država da se vodi. Apsolutno ne može. Ovom izmenom Zakona nećete dobiti glas ni Mire Banjac, jer i ona vidi sa km ima posla, ona vidi da vi ne znate da vozite taj autobus koji se zove vlast Republike Srbije. Ne znate da vozite taj autobus. Samo što nismo otišli u neki jendek. Zašto? Koji je to viši interes? Od onog vašeg prethodnika koji je juče sedeo na tom mestu saznali smo da on više voli NATO nego Vračar. Od onog koji je juče sedeo prekoputa saznali smo da on više voli Olija Rena i Solanu zajedno i EU, nego Srbiju sa Pirotom. To su poruke koje nam šaljete. Sada šaljete poruku – građani Srbije, morate više da volite Brisel nego svoju ulicu. Ako volite više Brisel od svoje ulice, možda će Đilas da se smiluje i da asfaltira, naravno, bez građevinske dozvole, bez tendera. Koja je funkcija? Da prođu izbori. Zašto? Da prevarimo, da radikali ne prođu, da mi proevropski ljudi, koji nosimo evropske vrednosti... Koja je to vaša evropska vrednost? Nije valjda Evropska unija prepoznatljiva po lopovluku? Nije valjda? Ako jeste, kažite, moramo da se uklapamo. Ili ponovite onu Đinđićevu priču o NATO agresiji. Vi ne znate, možda niste ni bili članovi Demokratske stranke, Đinđić je lepo rekao – što se tiče NATO agresije, ljudi, pa to je isto kao da ste ušli u kafanu gde se nalazi 19 razbojnika i mi mali, onako sitni, uđemo unutra i kako mi da pobedimo 19 razbojnika. Eto, da bude jedanput i da sam pohvalio Zorana Đinđića, pošto me kritikujete da ga stalno kritikujem. Čovek je bio potpuno u pravu, ali se postavlja pitanje šta mi tražimo pored 19 razbojnika? Šta mi tražimo kod tog Alibabe tamo? Kod vas je Alibaba postao vrednost. To je nešto neverovatno. Danas promeni propis, sutra rikverc. Kad je menjao prvi put – u pravu je, kad menja drugi put – opet je u pravu, i uvek je u pravu. Dokle god je Demokratska stranka u pravu, nama se dešava pustošenje Srbije. Prođite kroz Prijepolje, ako smete. Prođite kroz Knjaževac, kroz Kovin, to su sve grupacije prevarenih građana. U Kovinu ste čak falsifikovali, pa ste izgubili mandate. Niste znali ni da falsifikujete. Osvojili ste pet mandata manje u koaliciji. Nisu znali kako da falsifikuju, a 5% nevažećih listića. Neverovatno je čime se vi služite, prosto neverovatno! Verujte, morate u rikverc, to dolazi na naplatu, kad-tad. Biće i septembar, deca kreću u školu, treba da se ispunjavaju obaveze. Nema obaveze. Vi ste dali veliki doprinos razvoju kanibalizma u Srbiji. Čovek pojeo prst. Da li vam je jasno, ljudi? Kanibalizam u Srbiji. Zbog čega? Zbog osećaja beznađa. Javi se u sud da ostvari pravdu, razočara se, tamo doživi još veću nepravdu. Niko neće da sasluša ljude više. Vi ne želite da čujete za ljudsku patnju, za muku. Vi terate građane da obožavaju one koji su nas bombardovali! Da li ste vi normalni, ljudi, šta radite to? Mi smo pokušali da ovim amandmanima malo popravimo ovaj vaš predlog zakona, da ga ne biste vi popravljali kroz dva meseca ponovo, usvajajući naše ideje, ali, naravno, i da skrenemo pažnju građanima. Ova vlada mi sve više liči na „Putujuće pozorište Šopalović“, samo još fale ljudi koji gutaju zmije, koji spavaju na ekserima; ovo sa vatrom vam dobro ide. Vodite računa, država je ozbiljna stvar, ona zaslužuje ozbiljne ljude na vlasti, a vi ne samo što delujete, nego se i ponašate vrlo neozbiljno.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Maraš. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Maraš.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Dragutinović, pod punom svešću da vi ovaj amandman koji sam podneo u ime LDP nećete usvojiti, mi smo i u načelnoj raspravi, odnosno naš predsednik Čedomir Jovanović je rekao da ćemo mi podržati ove izmene Zakona o porezu na dohodak građana. Zbog čega smo podneli ovaj amandman? Bilo je onih koji su bili skloni da nas kritikuju da pokušavamo da ubacimo jednu grupu u tački 3) i da je izjednačimo sa nekim drugim, koji su u okviru tačaka 1) i 2), ali suština je ono što ste vi dali u obrazloženju. Biću slobodan da citiram: „Razlozi za donošenje zakona po hitnom postupku“, da ne čitam sada sve, vi kažete da bi se „u pogledu realizacije javnih prihoda po tom osnovu...“, ukoliko ne bismo po hitnom postupku usvojili ove izmene, to „negativno odrazilo na obezbeđivanje neophodnih materijalnih sredstava i drugih uslova za finansiranje rada državnih organa i organizacija na celoj teritoriji Republike Srbije“. Šta to znači? To znači da vi pretpostavljate da bi se, ukoliko ne biste podigli ove normirane troškove, manje uplaćivalo poreza u kasu Republike Srbije. Da li je tako? Klimnite glavom da znam. Ako to to znači, gospođo Dragutinović, ja ću onda biti slobodan da vas podsetim. Stenogrami su čudo, ove devojke što ovde rade zapisuju svaku reč koja se izgovori u ovom parlamentu, pa moram da vas podsetim: kada je bio rebalans budžeta i kada smo mi iz LDP-a i nekih drugih partija govorili da treba da smanjite poreze i doprinose na plate, vi ste rekli nešto što se takođe nalazi u stenogramu – da ne postoji primer u istoriji, i da ste to pažljivo proučavali u Vladi, da će ukoliko se smanje porezi biti veća uplata. Da li je tako? To ste rekli, postoje stenogrami. Mi smo ovaj amandman podneli baš iz tog razloga, da što veći broj onih koji su obuhvaćeni ovim izmenama shvati obavezu uplaćivanja poreza. Odnosno, ukoliko im se podignu normirani troškovi sa 34 na 43, biće, po našem mišljenju, veća uplata poreza, odnosno smanjiće se mogućnost bežanja u sivu zonu i neprijavljivanje poreza. Moram da se osvrnem samo na još dve-tri stvari. Gospođa Slavica Đukić-Dejanović je malopre rekla da, u skladu sa Poslovnikom, mi ne možemo da odgovorimo na ono što ste vi rekli po prethodnoj tački. Moram da vas podsetim, naravno da znam da je Skupština ta koja može da pokrene inicijativu pred Državnom revizorskom institucijom, odnosno da ih pozove, ali ponavljam vam, ja sam se namerno vama obratio da biste vi shvatili, u stvari, da je suština da vladajuća većina mora to da pokrene. Mi bismo zaista voleli da vidimo kod njih spremnost da se sazna kako su nastali ti dugovi. To nije posao nas iz LDP-a, odnosno jeste, mi možemo to da iniciramo, ali to ne može proći bez volje vladajuće većine, jer neće biti dovoljan broj glasova da se tako nešto pokrene. Dalje ne bih dužio, samo moram još jednu stvar, to je jače od mene, da vas pitam. Vi ste u toku maja gospodinu Balintu Pastoru rekli da ste dobili informaciju, rekli ste to i pred medijima, da će zakon o prenosu nadležnosti biti do 1. juna u skupštinskoj proceduri, pa me samo interesuje ko vas je to slagao? Danas je 3. jun i taj zakon se nije našao u skupštinskoj proceduri, pa me interesuje ko vam je dao tu lažnu informaciju kada ste ubeđivali Balinta Pastora i nas ostale poslanike da će zakon o prenosu nadležnosti biti do 31. maja ili do 1. juna u našoj proceduri? Ja znam da vi to niste uradili iz zle namere, da vam je neko zaista dao tu informaciju, pa me interesuje ko vas je to obmanuo, pa vi posle obmanuli Balinta Pastora i nas da ćemo imati prilike da raspravljamo i o tom zakonu? Osvrnuću se još i na ovo što je kolega Zoran Nikolić rekao. Da, tačno je, pokazivali smo te podatke kad su penzioneri, poljoprivredni proizvođači u pitanju, ali ipak mislim da je to, kao što je rekao Zoran Nikolić, od one vaše dve opcije, nepoznata nepoznata i nepoznata poznata, ipak bila nepoznata poznata za vas. Pre neki dan sam pokušao na to da skrenem pažnju, da čak nema ni na sajtu i da bi moralo da bude tako nešto. Znači, zaista su obmanuti određeni poljoprivredni proizvođači, tačnije penzioneri. To nije moglo da prođe mimo vas, odnosno ne bi smelo da prođe mimo vas. Zaista vas molim da u nekom budućem periodu i tu temu načnemo, odnosno da pokušamo da neki zakoni koji se donose, tačnije uredbe ne deluju retroaktivno, da ono što se obeća bude i ostvareno. Nadam se da će ovaj zakon, ove izmene biti usvojene, imaćete podršku Liberalno-demokratske partije. Kamo lepe sreće da još neke ovakve izmene zakona budu pred nama. Ima prilike, gospođo Dragutinović, do novog rebalansa i do novog budžeta za 2010. godinu da sednemo zajedno; imaćete našu podršku, u svakom slučaju, ukoliko se bude vodilo računa o interesima građana, odnosno ukoliko se javna potrošnja bude svodila na minimum i ukoliko budete uspeli da učinite sve da se otkrije ko je kriv za dugove u Javnom preduzeću „Putevi Srbije“. Moram da ispravim gospodina Todorovića. Nisu Rusi oštećeni za sto miliona evra, građani Srbije su oštećeni za tih sto miliona evra i za još mnogo miliona neraspoređene dobiti kada je NIS u pitanju. Nemojte da branimo rusku stranu, nisu oni oštećeni, oštećeni su građani Srbije. Molio bih, ako budete u prilici, da mi date odgovor na ono pitanje od pre neki dan – da li je tačno da će se menjati vlasnička struktura u NIS-u zbog ovoga što se desilo sa završnim računom? Hvala vam.
Zahvaljujem, gospodine Maraš. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospođo Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanički klub SRS uvek se zalaže za poštovanje Ustava Republike Srbije. Zbog toga sam podnela amandman na član 2. Predloga zakona o izmenama Zakona o porezu na dohodak građana. Predlogom zakona predviđeno je da zakon stupa na snagu narednog dana od dana objavljivanja u „Službenom glasniku Republike Srbije“. Kako bi ono što u Ustavu piše bilo ispoštovano, amandmanom sam predložila da ovaj zakon stupi na snagu osmog dana od dana objavljivanja u „Službenom glasniku Republike Srbije“. Pročitaću član 196. Ustava koji se odnosi na objavljivanje zakona i drugih opštih akata: „Zakoni i drugi opšti akti stupaju na snagu najranije osmog dana od dana objavljivanja i mogu da stupe na snagu ranije samo ako za to postoje naročito opravdani razlozi, utvrđeni prilikom njihovog donošenja“. Da biste sproveli u delo svoju nameru, uvek možete reći da postoje naročito opravdani razlozi. Vidim argument za podnošenje ovog amandmana u članu 196. stav 4, a vi u istom članu, u istom stavu vidite argument da zakon stupi na snagu narednog dana od dana objavljivanja. U obrazloženju je napisano da je potrebno da zakon stupi na snagu narednog dana od dana objavljivanja u „Službenom glasniku Republike Srbije“ jer postoje naročito opravdani razlozi fiskalne prirode da se što pre obezbedi primena odredaba kojima se uređuje utvrđivanje visine poreske osnovice kod oporezivanja prihoda od autorskih prava i prava srodnih autorskom pravu. Pre samo mesec dana ovi naročito opravdani razlozi nisu bili naročito opravdani. Nije sporno da namet koji je stvoren obveznicima koji plaćaju porez na autorski honorar treba smanjiti. Amandmanom koji sam podnela na prvi član ovog predloga zakona predložila sam da se iznosi normiranih troškova vrate na nivo pre izmene u aprilu i tako rasterete ovi poreski obveznici još više no što je sada Predlogom zakona predloženo. Svi se slažemo da položaj ovih obveznika zahteva jedan ovakav, nazovimo to, ustupak države u ovo krizno vreme. Država sada smanjuje poreze koji su pre mesec dana povećani, ali ih ne vraća na nivo pre aprilskih izmena. Ipak mora nešto i da uzme, a pored toga mora i da razmišlja kako da nadomesti to što je planirano, a neće biti ostvareno. Svi smo svesni toga da će biti još većih problema sa naplatom budžetskih prihoda. Dodatni problem predstavlja i to što na onoj drugoj, rashodnoj strani značajnu stavku predstavljaju rashodi zbog novoosnovanih državnih organa. Interesantno je da u obrazloženju većine predloga zakona kojima se osnivaju ti organi piše da za sprovođenje zakona nisu potrebna dodatna sredstva iz budžeta. Onda se nameće pitanje iz kojih sredstava se finansira rad tih organa? Naravno, iz budžeta. Sada ću samo kratko podsetiti na ono što piše u Memorandumu o ekonomskoj i finansijskoj politici od 30. aprila ove godine, a odnosi se na naplatu poreza. U memorandumu je napisano da je ukupni fiskalni rezultat u 2008. godini bio slabiji od očekivanog. Dok je programom predviđeni ukupni fiskalni deficit od 2,5% premašen za relativno mali iznos, indirektni porezi i doprinosi socijalnog osiguranja su znatno podbacili, oko 1% BDP-a, kao posledica oštrog pada trgovine i sve većih problema u naplati poreza. Poslanički klub SRS smatra da upravo zbog toga što su problemi u naplati poreza sve veći država ni na koji način ne sme da inicira još veće probleme. Već sam rekla da bi visoki porezi na autorske honorare uticali na smanjenje zaključenih ugovora i vodili ka sivoj ekonomiji. Ukoliko želite da to izbegnete, prihvatite amandmane SRS, vratite iznose normiranih troškova na nivo pre izmene u aprilu. Mislim da je to rešenje u interesu građana Srbije koji svoju delatnost obavljaju u kulturi, umetnosti, medijima, a usvajanjem ovog amandmana na član 2. biće ispoštovano ono što piše u Ustavu Republike Srbije. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača dr Diana Dragutinović, ministar finansija, želi da da završnu reč? (Da.) Izvolite, gospođo Dragutinović, samo se prijavite.
Poštovano predsedništvo, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, završena je rasprava u pojedinostima, a svima vama se zahvaljujem na pretežno konstruktivnoj kritici. Ono što mi je najviše zasmetalo jeste možda... bilo je reči gospođice Lidije Dimitrijević, koja je želela da uporedi srpski poreski sistem sa sistemom harača. Možda lepo zvuči kada se kaže, ali prosto nije tačno. Mogu da prihvatim razne vrste kritika, ali kritika da je srpski poreski sistem harački sistem upravo je način kako se može javno mnjenje opredeliti da iz plaćanja poreza pređe u fazu neplaćanja poreza. Dakle, uloga Vlade, ali i ovog parlamenta, jeste da gradi poreski moral jer zaista plaćanje poreza jeste građanska obaveza. Takođe, znam kako treba da izgleda dobar poreski sistem. Dobar poreski sistem jeste kombinacija niskih stopa, bez ili sa minimalnim oslobađanjem. Stojim iza ovih reči, to može da se proveri. Srpski poreski sistem je kombinacija niskih poreskih stopa – i to može da se proveri, recite mi koja je poreska stopa visoka – i velikih oslobađanja. U tom smislu, on nije harački sistem. Rekla bih nekoliko rečenica o samoj ideji da se promeni ovaj zakon u delovima. Zaista jeste prirodna stvar da se izjednači poresko opterećenje. Znači, izjednačiti poresko opterećenje na sve prihode od rada. Ponavljam da fiskalno opterećenje zarada koje predstavljaju referentnu vrednost iznosi 65 dinara na 100 dinara neto zarade, što znači da je ono otprilike 2,5 puta veće od, na primer, autorskih honorara. Možemo govoriti o visini poreskog opterećenja ili fiskalnog opterećenja zarada, da li je visoko ili nije. Ja kažem da nije, posebno je niska poreska stopa. Dakle, ideja jeste bila da se to izjednači. Prihvatam svu krivicu na sebe; obično volim najkraći put do istine, pa umesto da se nešto radi u više koraka, preferiram da se uradi u jednom. Nije tačno, takođe, da Vlada nema viziju ili da ja kao ministar finansija nemam viziju kada je fiskalna politika u pitanju, ali ponekad se morate prilagoditi novonastalim okolnostima, ne možete sve savršeno predvideti. Do cilja se, po pravilu, ne dolazi u jednom koraku. Gospodin Nikolić, Todorović itd. su kritikovali, odnosno gospodin Nikolić je prvi put pohvalio jedan zakon, sa aspekta da nismo poredili taj zakon sa zakonom EU i evropskom praksom. Opet mogu da kažem da nije dobro shvaćeno. Činjenica jeste da standardi ne postoje kad su normirani troškovi u pitanju, ali postoje kad je poresko opterećenje u pitanju. Nema uporedne prakse kada su normirani troškovi u pitanju. Gospodin Todorović iz radikalne stranke kritikovao je, s jedne strane, veličinu države i veličinu javne potrošnje, a s druge strane, nameru Vlade da završi proces privatizacije. Ne možete biti i protiv jednog i protiv drugog. Ili ste za veliku javnu potrošnju, što podrazumeva i značajnu ulogu javnih preduzeća u ekonomskom životu; ako za to niste, onda ne možete biti protiv privatizacije. Gospodin Krasić voli da poredi rezultate ekonomske aktivnosti nekadašnje SFRJ i sadašnje Srbije. Znam, gospodine Krasiću, da je SFRJ bila daleko više zadužena nego sadašnja Srbija. Znam da se vi razumete u metodologiju i vrlo dobro znam da ni vama ne znači isto dolar sada i dolar pre 30 ili 40 godina. Nekorektno je porediti u dolarima iznos duga Srbije sa iznosom duga velike SFRJ, zato što dolar nekad i sad nije isti, društveni proizvod nekad i sad nije isti. Ono što treba da poredimo jeste učešće u GDP. Takođe, pozivate se na metodologiju i kritikujete Vladu zato što jednom prikazuje suficit, drugi put deficit, iako vrlo dobro znate da sam upravo ja bila ta koja je želela da prikaže koliko je velika javna potrošnja u Srbiji i da prikaže, iako to prema sadašnjem Zakonu o budžetskom sistemu nije tačno, koliki je stvarni deficit države. Volela bih da vas podsetim na činjenicu da je tokom osamdesetih i devedesetih godina budžet stalno bio u ravnoteži, naravno papirnato, iako i vi znate da je uvek bio u deficitu. Gospodin Maraš nije tu. Njegovo omiljeno pitanje, koje mi obično postavlja kao ministru finansija, u vezi je sa Naftnom industrijom Srbije. Iako voli da koristi stenografske beleške (to volim i ja), često svoje reči ne prepoznam kad ih on interpretira. Tako je, recimo, pre dva-tri dana, kada su predstavnici Vlade odgovarali na pitanja poslanika, čitao moje reči, koje sam kasnije proverila i shvatila da to nisam izrekla. Nikada nisam rekla da su bila dva završna računa, da se kasnilo 15 dana, da se neko čekao itd. Samo sam rekla da se, prema izveštajima koji su dobijeni od Naftne industrije Srbije, u kojoj Rusi još nisu bili vlasnici, predviđalo da će NIS godinu ostvariti sa dobiti. Mi smo sa tom dobiti računali, ukalkulisali smo je u prihode budžeta. Rok za završnu izradu završnog računa je 28. februar. Tada je završni račun urađen na način kako je verovatno novi vlasnik želeo; korišćeni su, pretpostavljam, međunarodni računovodstveni standardi i kao rezultat dobio je gubitak. Postoji samo jedan zvanični završni račun, taj sa gubitkom, i procene NIS-a da će preduzeće poslovati sa dobitkom. Ono što znam jeste da je Naftna industrija Srbije od 2001. godine uvek imala završni račun sa dobitkom. Ono što znam jeste da je Naftna industrija Srbije redovno uplaćivala 50% svoje dobiti u budžet Republike Srbije i da se to nije desilo jedino 2008. godine. Da li će se promeniti vlasnička struktura NIS-a? Koliko god čitam taj ugovor, znam da za to nema osnova, to je prva stvar. Takođe, vrlo dobro znam da su Rusi tačno znali šta kupuju, da su njihovi ljudi bili skoro celu godinu u NIS-u i da su sve snimili. Uostalom, oni su kupili preduzeće u stanju kakvo je bilo 1. januara 2009. godine. Prema tome, to kako je preduzeće poslovalo od početka svog postojanja do kraja 2008. godine ne bi trebalo da utiče na vlasničku strukturu. Na kraju, još jednom bih svima želela da se zahvalim na kritici, konstruktivnoj diskusiji i da zamolim narodne poslanike da u danu za glasanje podrže ovaj zakon.
Zahvaljujem poštovanoj ministarki. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu i u pojedinostima. O tačnom terminu dana za glasanje bićete obavešteni naknadno. To će biti, u svakom slučaju, sledeće sedmice, ne ove, prosto da možete da planirate, ali ću vas obavestiti na vreme. Molim sve narodne poslanike da uđu u salu kako bismo započeli sednicu koja je bila planirana za 15.00 časova. Kasnimo 25 minuta, ali završili smo jednu vrlo značajnu tačku dnevnog reda. [[Sednica je prekinuta u 15.25 časova.]]
REPUBLIKA SRBIJA NARODNA SKUPŠTINA STENOGRAFSKE BELEŠKE SEDMO VANREDNO ZASEDANjE 3. jun 2009. godine (Prvi dan rada) (Sednica je počela u 15,30 časova. Predsedava Slavica Đukić-Dejanović, predsednik Narodne skupštine.)
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Sedmo vanredno zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, nas je u sali, odnosno trebalo bi da bude 178 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Zahvaljujem gospođi ministarki na vrlo korektnoj saradnji i iscrpnim objašnjenjima. Dakle, molim vas da ubacite kartice u poslaničke jedinice, da bismo utvrdili kvorum. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali u ovom momentu prisutno, što možete videti i na vašim monitorima, 90 narodnih poslanika, odnosno više od jedne trećine narodnih poslanika, i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Esad Džudžević, Milan Dimitrijević, Jovan Palalić, Milica Radović, Balint Pastor, Riza Halimi, Mladen Grujić i Radoslav Mojsilović. Saglasno članu 84. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvala u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 84. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri predlog akta iz utvrđenog dnevnog reda. Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pozvala da današnjoj sednici, pored predstavnika predlagača, Dragana Šutanovca, ministra odbrane, prisustvuju i mr Dušan Spasojević i dr Zoran Vesić, državni sekretari u Ministarstvu odbrane, i Milorad Perić, načelnik u Ministarstvu odbrane. U skladu sa članom 85. stav 5, htela bih da vas obavestim da ćemo raditi do završetka tačke dnevnog reda, i nakon 18 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini, koje je sazvano na zahtev Vlade, saglasno članu 106. stav 3. Ustava Republike Srbije i članu 169. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, dostavljen vam je zahtev za održavanje Sedmog vanrednog zasedanja, s unapred određenim dnevnim redom, sadržanim u tom zahtevu. Kao što ste mogli da vidite, za Sedmo vanredno zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini, određen je sledeći D n e v n i r e d: 1. Predlog odluke o učešću profesionalnih pripadnika sanitetske službe Ministarstva odbrane i Vojske Srbije u sastavu norveškog kontingenta u Mirovnoj misiji Ujedinjenih nacija u Republici Čad i Centralnoafričkoj Republici (MINURCAT) Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda – PREDLOG ODLUKE O UČEŠĆU PROFESIONALNIH PRIPADNIKA SANITETSKE SLUŽBE MINISTARSTVA ODBRANE I VOJSKE SRBIJE U SASTAVU NORVEŠKOG KONTINGENTA U MIROVNOJ MISIJI UJEDINjENIH NACIJA U REPUBLICI ČAD I CENTRALNOAFRIČKOJ REPUBLICI (MINURCAT) Predlažem, pošto danas nismo imali pauzu, da napravimo pauzu od 30 minuta i da nastavimo rad za 30 minuta. [[Posle pauze – 16.10]] Gospodo poslanici, nastavljamo rad. Podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika, članova poslaničkih grupa, što znači da poslanička grupa Za evropsku Srbiju ima sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa Srpske radikalne stranke – sat, osam minuta i 24 sekunde; Poslanička grupa G17 plus – 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa Demokratske stranke Srbije - Vojislav Koštunica – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa Napred Srbijo – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa Socijalističke partije Srbije i Jedinstvene Srbije – 18 minuta; Poslanička grupa Liberalno-demokratske partije – 14 minuta i 24 sekunde; Poslanička grupa Nove Srbije – 10 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa manjina – osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa Partije ujedinjenih penzionera – šest minuta. Saglasno članu 93. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom, do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da je Poslanička grupa SRS-a ovlastila da je po ovoj tački dnevnog reda predstavlja gospodin Zoran Krasić. Niko više nije podneo drugačije predloge. Saglasno članu 163. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstven pretres o Predlogu odluke. Da li predstavnik predlagača, gospodin Dragan Šutanovac, ministar odbrane, želi reč? Izvolite, gospodine ministre.
Zahvaljujem, uvažena gospođo predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, juče smo imali živu raspravu i, uglavnom, izneli razloge naše želje da pošaljemo naš sanitetski tim u Mirovnu misiju u Čad, a sada ću da iznesem samo neke fakte koji juče nisu bili tema naše debate. Želim da vas upoznam sa istorijom učešća pripadnika i JNA, kao naše vojske, i Vojske Srbije i Crne Gore, a danas i Vojske Srbije, u mirovnim operacijama. Smatram da je to istorija koju je neophodno da znate, kako vi poslanici,tako i javnost u Srbiji. Država SFRJ je učestvovala u više mirovnih operacija, od kojih je najznačajnija operacija na Sinaju, koja je bila od 1956. do 1967. godine. U Jemenu smo, takođe, učestvovali, od 1963. do 1964. godine, a u Kongu – 1960. godine i u Kongu i dan-danas imamo svoj sanitetski tim kao jedinicu. Učestvovali smo i u Mirovnoj operaciji u Iranu, od 1988. do 1991. godine, u Namibiji – od 1989. do 1990. godine, i u Angoli – od 1989. do 1991. godine. Od 2002. godine, od juna, SRJ je odlučila da u Istočni Timor pošalje jedan tim od pet posmatrača. Ta mirovna misija je započeta za nas od 2002. godine, a završila se 2003. godine. Imali smo u Burundiju tri vojna posmatrača. Ta mirovna operacija se, takođe, završila za nas 2005. godine, a danas imamo u Liberiji četiri vojna posmatrača. U Obali Slonovače imamo tri vojna posmatrača i u Kongu ceo jedan sanitetski tim. To je jedina jedinica koju imamo van granica naše zemlje i to je 12. mirovna operacija. Želim da naglasim da je u operaciji koja je bila na Sinaju JNA imala kontingent koji je sačinjavao više od 21% svih ukupnih međunarodnih snaga na tom prostoru i da je preko 14 hiljada pripadnika naše vojske i civila učestvovalo u toj mirovnoj operaciji. Interesantno je znati da je tada skoro 11 hiljada vojnika učestvovalo u operaciji, i to vojnici koji su bili na odsluženju vojnog roka i koji su se dobrovoljno prijavili da učestvuju u jednoj mirovnoj operaciji, koja je u to vreme bila na Sinaju. Kao što znate, Zakon o Vojsci definiše tri misije Vojske Srbije. Prva misija je zaštita državnih granica, odnosno suvereniteta zemlje, odbrane zemlje. Druga misija je učestvovanje u multinacionalnim zajedničkim operacijama. Treća misija je pomoć civilnom stanovništvu u slučaju elementarnih nepogoda. Smatramo da, ukoliko ne bismo bili u mogućnosti da odgovorimo na sve tri misije, praktično, ne bismo mogli da ispoštujemo zakon, a u ovom trenutku smo ubeđeni da Vojska Srbije ima mogućnost, znači, može i želi da učestvuje u mirovnim operacijama, i da time treba i možemo da podignemo spoljnopolitički kredibilitet naše zemlje. Misija u Čadu je misija u organizaciji UN-a. Tačno je da idemo s norveškim kontigentom ali, verujte mi, pre svega, zato što je 2006. godine preuzeta obaveza da se s njima pojavimo u Avganistanu. Naime, Vlada Vojislava Koštunice je u to vreme donela odluku da učestvujemo sa većim timom u Avganistanu, nakon čega su doneli političku odluku da se ne učestvuje. Smatram da jedna ozbiljna država, ozbiljan sistem odbrane, ozbiljna vojska ne mogu da daju obećanja i kasnije da ih izigravaju. Ukoliko danas imamo odluku pred vama, kojom želimo da učestvujemo u Mirovnoj operaciji u Čadu, zajedno sa predstavnicima norveškog kontingenta. Želeo bih da vam pročitam koje su zemlje danas prisutne u toj operaciji. Da ne bi bilo zabune, trenutno 36 zemalja ima svoje predstavnike, vojne predstavnike, i 20 zemalja – svoje predstavnike kao policijsko osoblje. To su: Austrija, Bangladeš, Bolivija, Brazil, Hrvatska, Ekvador, Egipat, Etiopija, Finska, Francuska, Gabon, Gambija, Gana, Irska, Jordan, Kenija, Kirgistan, Namibija, Nepal, Nigerija, Norveška, Pakistan, Poljska, Portugal, Rusija, Ruanda, Senegal, Španija, Švedska, Tunis, Uganda, SAD, Jemen i Zambija. To su zemlje sa svih kontinenata zemaljske kugle i smatramo da je naša kontribucija u ovom vidu saradnje, u mirovnoj operaciji, jako važna u spoljnopolitičkom smislu, jer ima zemalja za koje je dokazano da su naši partneri i saradnici, pa smatramo da će naša podrška njima biti dobrodošla i spoljnopolitički. S jedne strane, ovo je humana misija. Želim da naglasim da naši lekari, koji će biti u toj misiji, neće lečiti samo pripadnike norveškog kontingenta, lečiće pripadnike svih ovih zemalja koje su prisutne, ali i stanovništvo. Smatramo da je neophodno pomoći toj zemlji, imajući u vidu da je u njoj jako teško stanje i da naš medicinski tim može puno da pomogne. S druge strane,za nas kao sistem odbrane ovakva jedna odluka je veoma važna i s aspekta međunarodne reputacije, imajući u vidu da je Norveška odlučila da nama ponudi mogućnost lečenja njihovog kontingenta, što ukazuje da imaju veliko poštovanje prema našim lekarima, prema našem zdravstvenom sistemu, i smatramo da je to još jedan od velikih benefita našeg sistema odbrane. Želimo da naša VMA i da naš medicinski sistem odbrane budu prepoznati u svetu. U ovom trenutku, mogu da vam kažem da je naša VMA treća po veličini vojna bolnica na svetu, nažalost, još uvek nije treća i po kvalitetu, ali smo ubeđeni da ćemo se u godinama koje su pred nama učvrstiti na toj trećoj poziciji i po kvalitetu. Utoliko je važno reći da smo, i u godini koja je za nama, i u godini koja je pred nama, već krenuli s opremanjem naše VMA, a samim tim i s edukacijom i opremom naših lekara. Smatramo da je to jedna kontribucija ne samo za Vojsku i za sistem odbrane, već i za celokupno građanstvo ove zemlje. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Među predstavnicima poslaničkih grupa koji žele reč, najpre se javio gospodin Zoran Krasić.
Ovo je, u suštini, nastavak jučerašnje rasprave. Juče smo imali jednu temu koju je inicirao Poslanički klub SRS-a, i to uopšteno, s aspekta ne samo mirovnih misija, nego i drugih aktivnosti naših predstavnika, bilo da je u pitanju Vojska, Ministarstvo odbrane, ili sve ono što predstavlja simbol za silu jedne države i njeno angažovanje u inostranstvu. Danas imamo ovu tačku dnevnog reda i skrenuo bih pažnju na početku da se radi o jednoj odluci, o opštem aktu, gde predlagač traži upućivanje jedne sanitetsko-hiruške ekipe u sastav norveškog kontingenta u okviru mirovne misije odobrene od strane UN-a za državu Čad. Šta je važno u ovoj raspravi da se kaže? Važno je da se kaže da je angažovanje naših vojnika i, šire posmatrano, sve ono što spada pod Ministarstvo odbrane i Vojske, sve što je u strukturama odbrane, moguće samo ukoliko Narodna skupština o tome donese pozitivnu odluku. Pozivamo vas da glasate protiv ovog predloga odluke, da se ova odluka povuče, to bi još bilo najbolje. Prvi razlog je – Norveška je država koja je priznala nezavisno Kosovo. To je činjenica na koju ne može da utiče ni Ministarstvo odbrane, ni predsednik Republike. Jednostavno, Norveška je to odlučila, javnost je o tome obaveštena, a vi znate da mi imamo obavezu da ubedimo one države koje su priznale Kosovo kao nezavisnu državu, da bi se ostvario plan Martija Ahtisarija, da povuku to svoje priznanje, a ako to ne uspemo, onda da imamo prilično hladan odnos prema toj državi. Na to nas obavezuju rezolucije koje je Narodna skupština usvojila. Imamo jednu rezoluciju koja je doneta 26. decembra 2007. godine – o zaštiti suvereniteta, teritorijalnog integriteta i ustavnog poretka Republike Srbije. Tačka 6. kaže – zbog ukupne uloge NATO pakta itd., mi sami kažemo za sebe da smo vojno neutralni, nemamo potrebe da se svrstavamo u neke blokove, pogotovo ne prema NATO paktu. Norveška je član NATO pakta od 1949. godine. Norveška nije član EU, zato što su mnogo bogatiji od bilo koga u EU. Norveška ima 4,5 miliona stanovnika, bogata je država, a sada ima neki svoj fond od 200 milijardi dolara, kao rezervu, da kada se smanje mineralne rezerve, odnosno rezerve nafte i gasa, budu država sa finansijskim sredstvima koja može da učestvuje na finansijskim tržištima i da obezbeđuje blagodet za svoje građane. Mnogo naših ljudi živi i radi u Norveškoj. Neki su naučili norveški jezik, učlanili se u G17 plus i postali funkcioneri. Sećate se, ranije je u Ministarstvu odbrane bila jedna gospođa koja je znala norveški i to je nju preporučilo da bude pomoćnik ministra odbrane u vreme kada je, čini mi se, Davinić bio ministar, ili kasnije. Sada je zadužena za omladinu i sport, kuku omladini, kuku sportu. Što se tiče EU, znate i sami, dovoljno je samo da vam pokažem sa njihovog sajta, KiM nije u sastavu Republike Srbije. Republika Srbija je skraćena za teritoriju KiM-a. Norveška je prisutna, sa svojim vojnicima, i na teritoriji KiM-a, u okviru snaga NATO-a. Evo šta je bilo 26. februara 2004. godine. Kaže se ovako – Norveška je ovih dana u šoku. ''Na tamošnjoj televiziji emitovan je amaterski video-zapis divljanja njihovih vojnika na Kosovu, zabeleženo je kako vojnici ubijaju kučiće u selu čije ime nije navedeno'', da ne čitam dalje. To je njihova vojska. Šta bi naš sanitetski tim mogao da nauči u kontingentu norveških trupa u sastavu mirovne misije UN-a? Verovatno, ništa. Zašto? Do pre nekoliko godina smo slušali profesionalne pohvale na račun naše sanitetske službe, koja je od avgusta 1991. godine, zaključno sa krajem 1999. godine, ili 10. junom 1999. godine, pokazala izuzetnu profesionalnost, stručnost, čak su dolazili na VMA stručnjaci vojne struke, vojni hirurzi i vojni medicinski stručnjaci, da nauče kako to naše ekipe saniraju ratne traume, povrede i sve ono što se doživljava u ratu. Šta bi bio naš zadatak? Mi, država sa osam i nešto miliona stanovnika, da šaljemo naše lekare pod zastavom države koja ima 4,5 miliona stanovnika?! Malo je uvredljivo. Ako UN traži da pomognemo s nekom ekipom, zašto onda ne idemo s našom zastavom, s našom himnom? Tu bi se najbolje demonstrirala naša borba za suverenitet. Norveška je vrlo aktivna u ovim događajima na teritoriji Balkana, pogotovo bivše SFRJ, od 1992. godine do danas. Ima i nekih drugih država koje nisu članovi ni NATO-a, ni EU, a izuzetno su aktivni, poput Švajcarske. Da vas podsetim, 2000. godine, u novembru, Švajcarska nam je omogućila pristup Svetskoj banci i MMF-u. Ona je bila garant, i imenom i sredstvima, da možemo da uđemo u te organizacije i da se zadužujemo. Koja je poenta ove priče? Zašto trčimo u zagrljaj državi koja je priznala nezavisno Kosovo? Onaj ko kaže – nikad neću da potpišem saglasnost za nezavisno Kosovo, onaj ko kaže – nikad neću da priznam nezavisno Kosovo, kako može da predlaže ovakav vid odlučivanja o učešću naše ekipe? Biće ovde govora o tome da je to na principu dobrovoljnosti. Ako se poštuje princip dobrovoljnosti, moje informacije kažu da se, od 12 hirurga na VMA, samo jedan prijavio, zato što su mu obećali između 10 i 15.000 evra mesečnu platu. Da bi se kompletirao tim, potrebno je još. Preti se ljudima. Šta je pravni osnov za ovu odluku? Zamolio bih vas da pogledate obrazloženje i poslednji stav u njemu. Pod tačkom 1 – Osnov za angažovanje i ciljevi koji se postižu, osnov za razmatranje angažovanja je pozivno pismo ministra odbrane Kraljevine Norveške upućeno ministru odbrane Draganu Šutanovcu. Kako može pismo da bude pravni osnov? Kako to može, dva ministra sednu, razmene imejl adrese – kako si, prijatelju, dobro sam, prijatelju, da li bi ti da pošalješ jednu hiruršku ekipu? Važi, Boki će da se složi. Nije ovo privatna prćija, mi valjda vodimo borbu za to naše Kosovo i Metohiju. Da vas podsetim, 2000 godina su neki vodili borbu da ostvare svoje nacionalne i elementarne životne interese i na svakom mestu su ponavljali gde je Jerusalim, kome pripada. Kako se kod nas to zaboravi za nepunih godinu dana? Ili, vlast ima dve kasete, pa menja, a kada dođe nešto što je konkretno, što je život, onda vidimo da ni prva ni druga kaseta ne važe, ni ona kaseta – neću da potpišem, niti ona druga – neću da priznam. O čemu mi pričamo danas? Kakvo je naše iskustvo sa državama članicama NATO pakta? Hajde da se malo podsetimo. NATO je prisutan na KiM-u. NATO nije neutralan. On se zalaže da KiM bude posebna država. NATO je bio prisutan i 1992. godine u UNPA zonama. Da vas podsetim, agresija koju je Tuđman izvršio 1995. godine, maja i avgusta, bila je agresija na teritorijama koje su pod kontrolom UN-a. Prvo je UN razoružao kompletno stanovništvo, a onda su američki stručnjaci, čak, i navodili i avione i artiljerijsko oruđe, napadali, navodno, na UN. Ujedinjene nacije se povukle, došle malo kasnije da konstatuju neka zverstva, koja su i danas predmet interesovanja nekih sudova. Zašto mi onda ovo radimo? Koji ciljevi treba da se postignu? Čiji ciljevi? Ako ima nekih privatnih ciljeva nekoga ko je na vlasti, onda treba da se kaže da je to njegov privatni cilj, privatni interes, obećao. Ali, kako je neko mogao da obeća a da prethodno nije o tome obaveštena i nije odlučila Narodna skupština? Mi smo juče razgovarali o najavi da bi neki naši, navodno, stručnjaci mogli da budu prisutni na nekoj vežbi u Gruziji. Do tog angažovanja nije došlo. Dobro je što nije došlo. Jer da je došlo mimo Narodne skupštine, onda bi to bilo kršenje i Ustava i člana 7. posebnog zakona koji to reguliše. To je sprečeno, javnost je sprečila. Jedan državni sekretar ''kukuriknuo'', javnost se pobunila, i to je sprečeno, da se ne kvare odnosi, ne samo sa Rusijom, nego da se poštuje Ustav i zakon Republike Srbije. Ali, znate, to je sve moguće. U uslovima kada se vrši racionalizacija na svim nivoima, pa, recimo, i u Vojsci, onda se kaže za civilna lica koja su angažovana u Vojsci, ili za neka vojna lica – vršimo transformaciju, vi ste višak, ne znamo šta da radimo s vama, nemamo gde da vas rasporedimo. Onda se neko dosetio neke akcije – otpremninom do posla. Nekada je bila akcija – otpremninom da se otkačimo od nekog kadra, da više ne bude prisutan. Onda se postavlja načelno pitanje – šta se to otpušta? Otpušta se nešto što je višak, nešto što ne zadovoljava kriterijume za nešto novo. Tako je bilo i u saveznom MUP-u. Zato što je neko bio višak, date su mu 24 plate otpremnine, samo da ne radi u državnoj službi. To je dokaz nečije sposobnosti. Uostalom, Ponoš je lepo objasnio, u nekoliko intervjua, s kojom nestručnošću, neprofesionalnošću se obavlja ovaj posao u Ministarstvu odbrane, koje preti da ima više pukovnika i generala nego čitav vojni sistem: Generalštab, trupe itd. Čiju sujetu vi treba da zadovoljite kada budete digli ruku za ovu odluku? Evo vam krupnih argumenata. Norveška je priznala nezavisno Kosovo. Kako možemo s njima da sarađujemo na ovako osetljivim i važnim pitanjima? Zar se sami nisu diskvalifikovali? Drugo pitanje, ko nas tera u taj zagrljaj, zašto nas tera u taj zagrljaj? Da li na ovaj način mi nešto priznajemo, a da tek kasnije saznamo šta se to priznalo? SRS ne želi da saučestvuje u ovom poslu. Mi ne vidimo koji je interes Republike Srbije da naša sanitetska ekipa bude prisutna na jednom takvom području. Prvo, nalazimo se u teškoj ekonomskoj krizi već osam-devet godina, verovatno i duže. Nemamo materijalne resurse za nešto što bi trebalo da omogući sedmorici, a kasniji desetorici ili 24-orici, da odu, da nešto saznaju. Pa, oni to bolje znaju nego bilo ko iz norveškog kontingenta. Sve su oni to naučili na delu, što se kaže. Treba da prenesemo znanja nekima. Neka dođu na VMA da ih naučimo, da prenesemo znanje, neka plate ta znanja. To je mnogo bolji izvozni posao. Koju poruku šaljemo NATO paktu? Šaljemo poruku –možete da uradite šta god hoćete s nama, sve ćemo da prihvatimo. Nije to poruka građana Republike Srbije, to zapamtite. Uostalom, ova država je i tužila deset država članica NATO-a zbog onog zverstva 1999. godine. Možda vi niste čitali knjige, ali zločin protiv mira je vrhunski zločin, sublimira sve ratne zločine u sebi. Taj zločin je NATO pakt uradio nad nama, čak nije imao ni odluku Saveta bezbednosti da se može angažovati vojska prema poglavlju 7 Povelje UN-a. Sve su prekršili, apsolutno sve. Mi ne treba mnogo da prkosimo, ali moramo da kažemo šta su naši interesi. Nije toliko godina prošlo da može da padne sve u zaborav. Ko je nekoga od vas ovlastio da zaboravi i Milicu Rakić, i Varvarin, i ono na KiM-u, i Republiku Srpsku Krajinu? Ko je vas ovlastio? Ko je ovlastio Vladu da predloži ovakvu odluku? Imaginarna floskula o evroatlantskim integracijama? Što više pričate o tim evroatlantskim integracijama, to gore građanima Srbije. Zar ne primećujete to? Nijedan razlog ne postoji da neko iz sistema odbrane Republike Srbije bude angažovan u mirovnoj misiji, po odluci UN-a, tako da budemo u sastavu vojne sile neke druge države. Ako imamo nekog razloga da budemo u sastavu neke vojne sile koja je u mirovnoj misiji, onda je to Rusija. Nemojte da se smejete, oni nas nisu bombardovali. Svi ovi drugi su nas bombardovali. Makar po tome napravite razliku, ako ste u mogućnosti i ukoliko smete da pravite neku razliku. Pozivam, pre svega, vojna lica i one na koje se vrši pritisak da moraju da idu, da odbiju da idu u ovu mirovnu misiju. Ako želite da pravite reputaciju naše oružane sile, svi oni koji žele da nauče o sanitetu iz tuđe vojske, neka dođu na VMA, kod naših stručnjaka, vrlo rado će da im prenesu ta znanja. Ne postoji nijedan kako materijalni, tako ni ustavni, humani, moralni i bilo koji drugi razlog da se glasa za ovaj predlog odluke.
Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
S izlaganjem gospodinom Krasića ću se složiti samo u delu u kom je rekao da Norveška ima četiri i po miliona stanovnika. Ostalo je sve, više-manje, neistina. Ono što je bitno reći, pripadnici našeg kontingenta će ići sa našom zastavom, našim oznakama i našom uniformom. Danas u Vojsci Srbije nema više pukovnika i generala nego ranije. Naprotiv, danas u Vojsci Srbiji ima 38 generala, a reći ću vam da trenutno plaćamo oko 756 takvih penzija. Veliki deo tih penzija je nasleđen iz vremena u kome ste vi krojili sudbinu Vojsci Srbije. Ono što, takođe, želim da kažem, to je da razumem političko osporavanje ovakve aktivnosti, razumem vaše nastojanje da politički ovu stvar osporite, ali ne razumem zašto vređate sve oficire i podoficire koji se nalaze danas u mirovnim operacijama i koji su dobrovoljno otišli u te operacije. Ne razumem zašto ponižavate ljude koji dnevno rizikuju svoj život da bi podigli ugled naše zemlje i da bi na terenu spasavali tuđe živote. Podsetiću vas da je u Kongu nedavno bio incident u kome su naši ljudi spasavali živote nakon neke sportske aktivnosti, u kojoj je došlo do ugrožavanja života civila. Od 2003. godine, 72 lekara i medicinskih tehničara prošli su kroz našu jedinicu u Kongu, 72, za mene, heroja, a za vas – prinudnika, koje smo mi prisilili da odu u te operacije. Imao sam priliku da u poslednje dve godine razgovaram s gotovo svima koji su otišli i vratili se. Neki su i po treći put u mirovnoj operaciji. Sramota je te ljude nazivati onako kako vi govorite. Niko od njih neće otići prisilom, apsolutno niko. Ukoliko imate saznanja da se bilo ko siluje da ide, molim vas, dostavite to meni, nemojte se truditi da zamajavate ovaj narod. Ono što je bitno reći, nisam ovde da branim Norvešku, niti je ideja ove sednice da se napada Norveška. Voleo bih da imamo kapacitet da se pojavimo s našom jedinicom, a ne u norveškom kontingentu. Nažalost, mi danas nemamo taj kapacitet, zato što je Vojska urušavana tokom 90-tih godina, i kada čujem da vam je bilo dobro i da se žalite na ovih devet godina, mi se žalimo na 90-te godine kada ste uništili Vojsku Jugoslavije. S druge strane, želim da kažem da je Norveška u poslednjih devet godina na prostorima Srbije donirala oko 50 miliona evra. Ne postoji gotovo nijedna lokalna samouprava u Srbiji koja nema donaciju od Norveške. Kada odete kod lekara, gospodine Krasiću, pitajte da li je aparat kojim vas leči norveški, pa bi možda bilo dobro da odbijete, jer ako ste toliko principijelni, ne bi bilo u redu da koristite aparat koji je stigao iz donacije takve zemlje. Želim da naglasim da je Norveška zemlja koja ima možda najveću pojedinačnu investiciju u ovoj zemlji. Norveška je zemlja koja je u Drugom svetskom ratu pomagala i spasavala naše zarobljenike koji su tamo bili. Prijateljstvo s Norveškom je mnogo jače od govora koji iznosite ovde. Siguran sam da Parlament Norveške neće promeniti svoj stav prema Srbiji zato što vi ovde iznosite govor koji je, u najmanju ruku, za mene govor mržnje. Hvala.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Izgleda da sam samo pogodio broj stanovnika. Pogodio sam mnogo više, gospodine Šutanovac, znate vi vrlo dobro koliko sam pogodio. Gospodine Šutanovac, da li ima mesta u vašem humanizmu i za one ljude na Kosovu i Metohiji, koji su, takođe, proganjani? Šta ste uradili da njih zaštitite? Vodite računa o Kongu, a ne vodite računa šta se dešava dve ulice od nas. Gospodine Šutanovac, Amerikanci su kupili Maršalat; srušili ga, prvo, bombama, pa sada građevinskim mašinama, posekli drveta, napravili rupu, izbacili zemlju koja je ozračena i doneli novu zemlju. To vam je NATO pakt, gospodine Šutanovac. Ne mogu da tražim od vas da mrzite NATO, kada ste vi njihov učenik, omiljeni učenik. Gospodine Šutanovac, juče ste rekli da sam nešto rekao što nije tačno. Citiram vas: "Uzeo sam otpremninu i ne sećam se najbolje koliko je iznosila, ali mi se čini da je bilo negde oko devet hiljada evra. Sada sam zaposlen u "Jugoimportu" a nikada nisam bio na platnom spisku Skupštine Srbije". To kaže Šutanovac, narodni poslanik DS-a. Na pitanje, zbog čega ni ranije nije prebacio radnu knjižicu u Srpski parlament, odgovorio je da je to zato što su tamo male plate, a da mu je po odlasku iz Ministarstva bilo isplativije da uzme otpremninu. Gospodine Šutanovac, vi ste plaćeni da ne radite u državnoj službi. Vama je država dala pare samo da odete iz državne službe. Boris Tadić vas je vratio, kako rekoste u vašoj biografiji, zato što ste kumovi. Da li vidite koja je katastrofa za državu? Nema tu zdravog rasuđivanja. Ne postoji zdravo rasuđivanje. Gde da se maznu pare, pa da idem. To je problem, što se vaš privatni interes predstavlja kao državni interes. Nije to državni interes.
Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, predsednik Poslaničke grupe LDP-a.
Gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, prvo želim da vam kažem da ćemo podržati vaš predlog i na takav način najkonkretnije doprineti raščišćavanju jedne vrlo štetne, konfuzne politike, čiji ste vi sada ovde talac. Zapravo, vi niste pravi sagovornik za ovu raspravu, jer oduvek je vojska, dobra vojska, izvršavala naređenja. Vojska se ne bavi politikom. Ako je naša politika – stani, kreni, onda je Vojska u jako teškom položaju. Pošto ste istovremeno i političar i ministar, onda uz podršku koju dobijate morate biti spremni da čujete i naše kritike. Od vaše sposobnosti zavisi da li ćete te kritike shvatiti dobronamerno, ili ćete staviti znak jednakosti između naših kritika i politikantstva, koga je tako puno u svakom komentarisanju aktivnosti Ministarstva odbrane, ne samo vašeg, nego oduvek. Mislimo da je logično, u zemlji koja se menja, inicirati ozbiljne i duboke promene u sektoru vojske. Stoga, smatramo da je bilo neophodno započeti bilo kakvu raspravu o aktivnostima Ministarstva odbrane, upravo, na temi strategije Ministarstva odbrane, odnosno naše vojske, potom nastaviti dalje to političko delovanje, kako bi se stvorili neophodni politički uslovi za realizaciju jedne odluke koja je obaveza naše zemlje, a istovremeno i čast. Uprkos svemu kroz šta je Srbija prošla, ili kroz šta je prolazio srpski narod na prostorima bivše Jugoslavije, mi ne možemo ignorisati činjenicu da su neke međunarodne snage garantovale mir, bezbednost i sigurnost i sačuvale ljudske živote pripadnika srpskog naroda na prostorima bivše Jugoslavije, u Hrvatskoj, Bosni, čak i na Kosovu, koliko god da je kontroverzna ta uloga i koliko god da je u pravu poslanik Krasić kada citira neke situacije, koje su, svakako, za osudu. Nije tačno da je Norveška na Kosovu bila prisutna jedino kroz te incidente. Ona jeučinila mnogo toga dobrog na Kosovu. Nije tačno da je SAD na Kosovu bio prisutan samo kroz dolazak 1999. godine, nego kroz sve ono što su učinili 2004, godine kada su zaštitili Srbe na Kosovu, kada su pucali u Albance na Kosovu i kada su ubili oko 20 Albanaca, štiteći srpsko stanovništvo i ispunjavajući svoje međunarodno preuzete obaveze u oblasti garancije mira i sigurnosti. Šta je ono šta mi ne možemo da podržimo, gospodine Šutanovac? Ne možemo da podržimo odsustvo strategije i uvođenje, na mala vrata, onih odnosa koji su, po našem mišljenju, jako važni i moraju biti u prvom planu, a to su odnosi saradnje i partnerstva s drugim zemljama u oblasti bezbednosti. Odavno se ta partnerstva u oblasti bezbednosti ne mogu svesti isključivo na vojnike na prvoj liniji fronta. Naprotiv, to je poslednji nivo partnerstva i najčešće, na svu sreću, nije najznačajniji. NATO pakt postoji gotovo 60 godina, ove godine je obeležena šezdesetogodišnjica, a osim oružane intervencije 1999. godine on nije vojno delovao na način na koji se to pretpostavljalo, recimo, kada je pravljen, ali preventivno i politički, toliko puta do sada. Moramo se osvrnuti na jučerašnju raspravu koja je ovde vođena, jer je to deo jednog konkretnog plana i pokazatelj odsustvajasnog konteksta u kom se kreće naša vojska danas, a zapravo se govori isključivo o politici. Vojna neutralnost oružanih snaga Srbije zasniva se na jednoj rezoluciji Skupštine Srbije, koja je usvojena 26. decembra 2007. godine, odnosno na jednom stavu u Rezoluciji u kojoj je Narodna skupština Republike Srbije odlučivala o zaštiti suvereniteta, integriteta i ustavnog poretka Republike Srbije i glasalo se o šest tačaka, odnosno odluka. Od tih šest, pet je ova država u međuvremenu napustila, odrekla ih se, ne zbog toga što mislim da ste vi izdajnici, nego zbog toga što ne možete biti razuman čovek a slediti odluke koje su komentari i zasnivaju se na političkoj utopiji. Samo se jedna rečenica u ovoj rezoluciji odnosi na vojnu neutralnost Republike Srbije. Kako je moguće poštovati jednu rečenicu rezolucije koja je u potpunosti, u svakoj drugoj rečenici, osporena? To nije pitanje za ministra odbrane i zato vi niste dobar sagovornik u ovoj diskusiji. Mi bismo ovde želeli da vidimo predsednika Vlade, one ljude koji kreiraju politički ambijent u kojem vi sada nama objašnjavate da saradnja s Norveškom, koja je u NATO-u, nije i saradnja sa NATO paktom. Mi protiv te saradnje nemamo ništa, jer mislimo da bismo kroz bliskost s NATO-om najkonkretnije pomogli Srbima koje taj NATO čuva na Kosovu, da bismo kroz bliskost s NATO paktom lakše savladali predrasude koje postoje u našim međusobnim odnosima, da bismo kroz bliskost s NATO paktom uradili ono što su uradile neke druge države koje su u prošlosti bile u jednako teškim antagonizmima, pa su iz tih problema izlazile tako što su pronalazile zajedničke interese u budućnosti. U čemu je problem između Srbije i NATO-a veći od problema koji je postojao između Nemačke i Amerike, Nemačke i Francuske, Nemačke i Velike Britanije? To je pitanje za političare, a ne za generale koji izvršavaju naređenja. Izvršavali su naši generali i nelogična politička naređenja u prošlosti, ulazili su u avione, a unapred su znali da tim avionom mogu samo da polete, ispunjavali su svoju vojničku dužnost; nisu bili tu da razmišljaju o tome da li je nešto logično ili ne. Ne kaže se bez razloga u vojsci – stavi kapu na glavu da ti ne padne nešto na pamet. Ali, ako to važi u vojsci, to ne sme da važi u politici, jer ukoliko vojnik nema prava da razmišlja, a politika je nerazumna, taj vojnik je žrtvovan. Mi danas ovde, pre svega, govorimo o politici, a ne o smislu slanja nekoliko hirurga i naše sanitetske jedinice u Mirovnu misiju u Čadu. Naravno da treba tamo da odu. Naši vojnici su to radili i u prošlosti, čine to i poslednjih nekoliko godina, i to doprinosi, kao što ste sami rekli, tu se slažemo, povećanju međunarodne reputacije ove zemlje. Ako nam je cilj da povećamo tu reputaciju, hajde onda da je povećavamo na jasan i konkretan način, a ne tako što ćemo na svaku poruku koju pošaljemo, sledećeg trenutka slati kontraporuku. Ako želimo da idemo u međunarodne misije, onda hajde da odemo u one međunarodne misije u kojima je naše prisustvo najpotrebnije, u one najznačajnije međunarodne misije, u one međunarodne misije od čije sudbine zavisi i međunarodni poredak. U ovom trenutku je, recimo, to Misija u Avganistanu. Da li je rizična? Jeste. Da li ta misija po svom značaju može da devalvira Misiju u Čadu? Ne može, ljudski život ima jednaku vrednost i u Čadu i u Avganistanu i na Kosovu. Ali, ako želimo da doprinesemo međunarodnom sistemu bezbednosti koji je ugrožen i koji se štiti odlukom Ujedinjenih nacija, tako što su poslate trupe Ujedinjenih nacija u Avganistan, onda nam je i tamo mesto. Mesto nam je na svakoj tački zemljine kugle na kojoj je međunarodni poredak ugrožen, jer, čuvanjem tog međunarodnog poretka, afirmišemo našu zemlju, koja je dugo vremena bila "trablmejker" i ''trn u peti'' te svetske politike. Mi želimo da do toga dođe. Hoćemo da dobijemo, kroz raspravu o strategiji, ne samo legalne i legitimne, nego i za naše društvo prihvatljive osnove za odluke koje sada donosimo. Nema puno smisla u odluci koja se donosi a koju ne prati opšta podrška. Vi sami znate, kada bi se sada postavilo, u nekom ispitivanju javnog mnjenja, pitanje – da li naši vojnici treba da idu u međunarodne misije, u većini bi naše društvo tako nešto odbacilo i osudilo. Da li bi bilo u pravu? Ne bi. Zbog toga i postoje lideri, da menjaju uspostavljene odnose, da krče put. Mi u tome vidimo svoju ulogu kao LDP. Puno smo juče vremena potrošili, mislim da bi bilo dobro shvatiti da niste na najbolji način nastupili u Parlamentu. Vi ovde nemate neprijatelje, imate ljude koji vas kritikuju, s više ili manje osnova, ali ste dužni da te kritike trpite. U pravu ste kad kažete da nismo mnogo zakona doneli do 2003. godine, mnogo više je usvojeno u poslednjih nekoliko godina, jer su okolnosti bile drugačije, Vojska nije znala ko njome upravlja, ko je finansira, Vojska se raspadala, upravo zbog toga što nije bilo jasne politike, ali 2003. godine, čini mi se, Vlada Republike Srbije je, kroz nastup tadašnjeg predsednika Vlade, izrazila spremnost i pokazala volju da pošalje pripadnike naše vojske koji su se dobrovoljno javili za učešće u Misiji u Avganistanu. Od toga nije bilo ništa. Mi smo toliko puta u prošlosti napravili greške da mislim da ovog puta nemamo razloga tako nešto da činimo. Hajde otvoreno da kažemo šta je ono što ova zemlja želi i da na takav način omogućimo našoj vojsci da se normalno razvija. Dobro je što rešavate materijalne probleme vojnika. To je nešto što mi podržavamo. Nemamo ništa protiv ni tehnološke obnove naše vojske, ali mislimo da sve to mora da bude u funkciji jednog šireg političkog konteksta. Ako obnavljamo našu vojsku s idejom kao da će čitavog života biti mir, ali će nas možda sutra neko napasti, onda je to prevaziđen koncept. Ali, ukoliko naše društvo, u partnerstvu s međunarodnom zajednicom, obnavlja našu vojsku da bi ona zauzela mesto koje joj pripada u sistemu kolektivne bezbednosti, onda je to prioritetni interes našeg društva i mi u tome treba da učestvujemo, ali to mora jasno da se kaže. Nema razloga da ovako stidljivo raspravljamo i pokušavamo da objasnimo kako je učešće pod komandom norveškog kontingenta nešto drugačije od partnerstva i saradnje s jednom zemljom koja je u NATO paktu. NATO deluje pod komandom Ujedinjenih nacija, to je činjenica i to treba poštovati. Tako je u Bosni, tako je na Kosovu, to su okolnosti koje ne možemo da ignorišemo. Ako postoji politička slabost koja se pred tim povlači, vi ste dužni da se toj ideji suprotstavite, a ne da sada žongliramo oko toga šta, zapravo, ovo znači. U tekstu ove odluke postoji da je Misija uspostavljena u periodu april-maj i da traje narednih godinu dana. Pretpostavljam da se ne očekuje od nas, to treba jasno reći, da potvrdimo odluku koja je već doneta. Mislim da je to manje-više pogrešno formulisano, da je Misija počela i da traje godinu dana, a da mi u svakom trenutku možemo da se uključimo u tu misiju i naši ljudi će se uključiti kada se odluka donese. Tekst je nejasan i stiče se utisak kao da je neko otišao, a da mi sad treba naknadno da damo tu odluku. Tako nešto treba jasno reći. Ponavljam, podržavamo to, ali mi ne želimo da se stane na Čadu, ili na Kongu, mi želimo da se naša vojska uključi ambiciozno u uspostavljanju onog sistema bezbednosti i garancije ljudskih sloboda i prava koji je potreban i nama samima. Koliko mi doprinesemo tom svetu, svet će doprinositi nama. U tom prostoru postoji mnogo politike, postoji dosta ekonomije i zato u tako nešto treba ući otvoreno. Mislim da bi bilo svima lakše da smo raspravljali o strategiji, da smo doneli dobre zakone, da smo raščistili neke situacije. Mislim da nam je bila potrebna rasprava o vašem razmimoilaženju s načelnikom Generalštaba. Na takav način bi bilo mnogo manje nedoumica u javnosti. Nema ničeg spornog u tome da se ponekad političari ne slažu s oficirima, baš naprotiv, to je opšte mesto svakog ministarstva odbrane, i kao što se u svakoj vojsci zna čija je reč starija, tako se mora znati i u našoj vojsci, ali tu reč mora pratiti odgovornost. Vi ste dobili svoj duel s načelnikom Generalštaba, ali mi nemamo utisak da je taj rezultat posledica jednog jasnog političkog stava, nego mnogo više imamo utisak da je u tome prisutno politikantstvo, pa je na kraju postala tema kome će se prikloniti predsednik. Predsednik će se prikloniti zakonu, i to tako treba da se kaže. Onda se ne bi vodile polemike koje su nam pojele mesece i koje nemaju nikakvu funkciju osim da prodube haos, a Vojska ne sme da bude u haosu. Onda nije dovoljno dati nekome stan i nije dovoljno obnoviti vojno-industrijski kompleks, jer sve to kvari nejasna politika. Kada se smeni prvi čovek jedne fabrike u okviru vojno-industrijskog kompleksa posle 15 godina, onda nema razloga ni za kakvom mistifikacijom. Postoji plan, u tom planu nema više mesta za ranije uspostavljene odnose – čoveku se zahvali i on je smenjen. Ako se to uradi onako, na nekom sastanku upravnog odbora, pa se onda ne prokomentariše, onda svako drugi ima pravo tako nešto da komentariše, a ne postoji nijedna ozbiljna zemlja u svetu u kojoj se takve odluke na takav način politizuju. Ako se zabrani izvoz naoružanja iz naše zemlje, pa zbog toga neka kompanija pretrpi štetu, onda se to uradi s punim i blagovremenim obrazloženjem, pa društvo tako nešto podrži, jer valjda nije interes Srbije da izvozi oružje onima koji ugrožavaju bezbednost od koje zavisi sama Srbija?! Mislim da tu nema nikakvih nesporazuma, ali naš problem je u činjenici da ne može Ministarstvo odbrane da deluje autonomno i nezavisno od opšteg političkog konteksta, koji je konfuzan. Tačno je da postoje zemlje koje su članice EU, a da pri tom nisu članice NATO-a, kao što postoje zemlje koje su u NATO-u ali nisu u EU. Norveška je jedna od takvih. Vi ste bili u Austriji, koja nije u NATO-u, ali je u EU. Mi ne možemo izvlačiti analogije iz toga. Mi treba da definišemo naše interese na jasan način, da uverimo društvo da je naša definicija ispravna i da objasnimo građanima da je najsigurnije, da je garant naše bezbednosti naša sposobnost da inkorporiramo svoje interese u interese prostora kojem pripadamo, a to je, nažalost, ako se govori o Vojsci, prostor koji je omeđen formatom NATO pakta. Svi naši susedi su u NATO-u, ili se kreću ka njemu. Mislim da je ta pozicija neodrživa. U kom trenutku se otvara to pitanje, i o tome možemo da razgovaramo, ali onda nemojte da se pozivamo na ovu rezoluciju. Možemo da kažemo – to sada nije u političkoj agendi ove vlade, ova vlada je došla pred Parlament sa sledećim prioritetima: članstvo u Uniji, očuvanje integriteta na prostoru Kosova i Metohije, ekonomske reforme, NATO. O tome ćemo pričati za pet godina. Ali, ako vi nama pokušavate da objasnite da smo mi dali odgovore na NATO pakt u tekstu jedne rezolucije koju je Vlada, zbog toga što je ona beživotna, što je floskula, napustila pre godinu dana, onda je samim tim besmislena i ta jedna rečenica, jer je nemoguće da rezolucija ne postoji a da se držimo jedne rečenice unutar nečega što ne postoji. Dakle, još jedanput, podrška za ovu odluku, otklonite samo tu nejasnoću, da se zna da će otići ljudi posle glasanja u Skupštini. Nažalost, nedostaje nam ovde predsednik Vlade. Niste vi sagovornik, ministre odbrane, za ove teme. Ovo su politička pitanja. Vi možete da budete sagovornik za neke druge teme, ali nas interesuje politika, pre svega, a Vojska se politikom ne bavi, zbog toga ne možemo da razgovaramo na dovoljno ozbiljan način koliko zahteva ova situacija. Bilo bi dobro da znamo da ovo nije kraj, da je ovo proces u kom preuzimamo one obaveze koje možemo, koje smo kadri da preuzmemo, i polako se pripremamo za onako ambiciozno mesto u međunarodnom sistemu bezbednosti koliko je naše društvo ambiciozno, a mislim da smo vrlo ambiciozni, jer imamo visoko mišljenje o sebi. Kada je to mišljenje tako visoko, hajde da mu odgovorimo na adekvatan način, da profesionalizujemo našu vojsku, da je depolitizujemo u potpunosti, ali da pri tom svakog čoveka unutar sistema odbrane ove zemlje jasno upoznamo s političkim pravcima u kojima se ona kreće i na takav način isključimo mogućnost bilo kakvih ponavljanja onih haotičnih situacija u kojima smo se nalazili u prošlosti, kada smo često dovodili Vojsku u besmislen položaj. I danas je ona, delimično, u jednoj takvoj situaciji, jer povremeno treba sama unutar sebe da rasuđuje, bez jasne političke podrške. To što ste vi intimno za neku drugu politiku, to može da bude vaš lični plus, ali mislim da nije dobro kada se arbitrira ovde da li ste bliži NATO paktu ili državnoj politici koja kaže da smo mi u ovom trenutku zemlja koja je vojno neutralna. To nisu teme, to ne mogu da budu teme, jedne ozbiljne državne politike u oblasti oružanih snaga, prosto, ne mogu. Da bi se ta situacija menjala, mislim da svako mora ponešto tu da doprinese. Mi doprinosimo na ovakav način, kroz razbijanje tih predrasuda. Smatramo da je Srbiji mesto u NATO-u, sigurni smo da će punopravno članstvo u NATO paktu ubrzati proces evropskih integracija zemlje, iako ono nije preduslov članstva u EU, ali kroz saradnju u oblasti bezbednosti najlakše ćemo savladati sve one otpore koji su u ovom trenutku postavljeni pred nas i najkonkretnije ćemo pomoći onima koji zavise od sposobnosti NATO-a i spremnosti vojnika tog saveza da štite njihovu imovinu i njihove živote, a to je, pre svega, slučaj sa Srbima na Kosovu. Konačno, mi smo u prošlosti uvek otvoreno sarađivali, Srbija nikada nije bila neutralna. Cena naših jasnih stavova je bila visoka. Danas se naknadno suočavamo s tumačenjima koja nam kažu – možda bi bilo bolje da smo bili neutralni, ali ne može vojska da bude neutralna kada počinje rat, nego vojska može samo da sprovede političke odluke, koje ne smeju da budu privremene i ne smeju se donositi ad hok. Vojna neutralnost ima smisla kada je svi priznaju. Kada bi neko od nas tražio da budemo vojno neutralni, onda bismo o tome mogli da razgovaramo. Pošto niko to od nas ne traži, niko našu vojnu neutralnost i ne priznaje, a čini mi se i da se menjaju režimom, bar kada se govori o zvaničnoj državnoj politici, ništa više osim same deklaracije, onda hajde da što pre uspostavimo jasne odnose, jer je tako nešto neophodno za normalan razvoj vojske u demokratskom društvu.
Zahvaljujem. Gospodine ministre, izvolite, samo se prijavite, da bih vam dala reč.
Nisam na ovu sednicu došao kao predstavnik Vojske. Ja sam predstavnik izvršne vlasti i ministar u Vladi Republike Srbije, izabran u ovom parlamentu. Shodno tome, odnosite se prema meni na način na koji se odnosim ja prema vama, s maksimalnim poštovanjem. Kao što znate, bio sam poslanik, kao i vi, ne predstavljam Vojsku, već civilnu upravu. Utoliko, ovo što govorim nije u ime Vojske, već u ime politike Vlade. Razumem da vam to smeta, ali je tako. Kažete da ja nisam pravi sagovornik i u isto vreme kažete da je nemoguće poštovati jednu rečenicu u rezoluciji. Možda je za vas tako. Vi koji se zaklinjete u pravnu državu, u novi sistem vrednosti, u demokratiju, u odluke suda, mene ubeđujete da ne poštujem odluku Parlamenta. Na koji način? Možda je vama to dozvoljeno, možda vi to možete da radite, možda vi imate čistu savest. Ja ne bih imao čistu savest. Naprosto, tu vrstu odluke koju Parlament donese ne mogu da kršim. Šta ja intimno želim? Moram da vam kažem da se slažem s tim da bi, da je 2003. godine otišao kontingent u Avganistan, istorija srpskog naroda možda bila danas drugačija. Isto tako, vi ste, kao veoma uticajan političar u to vreme, morali da znate da je to bila jedna velika zabluda. Doveli ste čitavu naciju u zabludu. Hiljadu vojnika poslati u Avganistan, u rotaciju, to je nemoguća misija danas, a ne 2003. godine. Ako imate ikog u Vojsci ko se razume u to, pitajte da li je tako nešto bilo izvodljivo. Danas razgovaramo o sedam vojnika. Vi mi držite predavanje što mi nismo tada poslali hiljadu. Nemoguće je. Danas je nemoguće hiljadu. I to ne Srbija, mnogo jače razvijene zemlje ne mogu da pošalju u jednu rotaciju hiljadu vojnika, jer to znači, bukvalno, minimum tri hiljade vojnika za tu mirovnu misiju. S druge strane, moram da vam kažem da dve godine živim s ljudima koji nose uniformu i ne mislim da važi ono – stavi kapu na glavu da ti ne padne nešto na pamet. Mislim da je to potcenjivanje tih ljudi. Mislim da je to vreme za nama. Juče sam vam rekao da imamo oficire koji su danas najmoderniji i najprogresivniji deo društva. Voleo bih da, kada kritikujete, kažete neke stvari koje su činjenične. Po prvi put u istoriji naše zemlje usvojen je Strategijski pregled odbrane, dokument po NATO standardu, koji smo radili prvi put u regionu. Strategija o nacionalnoj bezbednosti je gotova, Strategija odbrane urađena, prvi put urađena, Zakon o Vojsci, Zakon o odbrani. U Parlamentu se nalaze još dva zakona, zakon o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi, zakon o civilnoj službi, završavamo zakon o agencijama, a u Vladi je zakon o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama i van granica Republike Srbije. Verujte mi, razumem kritiku, ali ovo je nešto što je vredno poštovanja. To nije samo moj rad. To je rad jednog velikog sistema ljudi koji rade na tome, po prvi put završavamo nešto što nije decenijama unazad urađeno, ni u vreme dok ste vi bili uticajniji kao političar nego ja sada. Tada vam to nije smetalo. Tada ste imali simpatije sami za sebe. Danas kritikujete nešto, pozivajući se na to vreme u kome je bila greška. Ponavljam, fenomenalne ideje, nerealne, nemoguće ih je ostvariti. S druge strane, ono što mi je jako važno da znate, ne idemo sa NATO-om u Čad. Nije tačno. Ovo je pozivno pismo UN-a. To što gospodin Krasić nema to pismo, to je druga stvar, zaista ne znam kako je moguće da to nije došlo kod vas. Po pitanju predloga u kome se kaže da se ide od aprila ili maja, ja sam za to, isto, mislio da je greška. Rekli su mi da nije problem, Zakonodavni odbor Vlade mi je rekao da nije problem, ali očekivao sam da vi, kao odgovoran političar, stavite amandman, da to promenimo i da se složimo oko stvari koje se logično ne menjaju. Ukoliko veliki broj razvijenih zemalja, kojima se divite i vi i veliki deo društva u Srbiji, prihvata da se naš sistem odbrane reformiše i menja mnogo brže nego naše društvo, ne vidim ko vam daje za pravo da to negirate. Zbog čega? Danas veliki broj zemalja vide našu zemlju kroz našu vojsku. Naša vojska je, verujte mi, danas jaka, moderna, u meri u kojoj smo nasledili probleme koje imamo. Nažalost, bilo bi dobro da nemamo probleme iz 90-ih. Rekao sam malopre, 38 generala koji rade i 756 generalskih penzija; gotovo dva puta je više penzionera na našem budžetu nego zaposlenih lica. Nije za to kriv ni ministar pre mene, ni ministar pre njega. Naprosto, rešavamo probleme koji su nasleđeni u dve decenije. Želim da vam kažem još nešto. Danas obrazlažem nešto ovde po prvi put; nije jednostavno, iako deluje jednostavno, i verujem da s tog mesta deluje sve jednostavno. Neki ljudi treba da odu tamo gde sebori za život. Obrazlagati ovde za Avganistan, tako jednostavno reći – to je ništa, možda vama deluje da je ništa. Imao sam priliku da razgovaram s načelnikom Generalštaba američke vojske, čovekom koji, praktično, u jednom danu izgubi jednog vojnika; moguće je da je, dok smo razgovarali, izgubio vojnika. Za takve odluke treba imati mnogo veći konsenzus od toga o kome vi pričate, jer se radi o životima ljudi. Mora biti jasno svakom građaninu zbog čega danas ovde slušamo kako ljude sile da odu u mirovnu operaciju. O onima koji žrtvuju svoje živote da bi pomogli našoj zemlji, mi danas govorimo da su sluge režima. Veliki deo izlaganja podržavam i saglasan sam, ali razlika u tome što vi pričate i onome što ja pričam jeste što se ja vezujem za zakon, kao čovek koji je u Vladi, i moram da se vežem za zakon. Možda se vama to ne sviđa, možda ste vi u neko vreme radili drugačije; ne sumnjam da jeste, ako mene ubeđujete javno ovde da treba tako da bude. Naprosto, ne mogu da promenim ono što ste u Parlamentu ponudili kao takvo. Da li se u jednoj rečenici presuda na sudu donosi? Obrazloženja mogu da imaju sto strana. Ne morate da poštujete ni presude na sudu, jer je samo jedna rečenica. Žao mi je, ali je tako, i dok tako bude, sistem odbrane će funkcionisati. Ono što je bitno reći, da vam bude lakše, sarađujemo sa svima, kako u regionu, tako i u okviru NATO-a, tako i na Istoku. Danas sam imao delegaciju iz Pakistana, a bio sam i u Austriji. Verujte mi, ne postoji zemlja u Evropi koja ne želi da ugosti naše ministarstvo. Ne stižemo da razmenimo delegacije, iz prostog razloga što pokušavamo da uštedimo pare u budžetu, s jedne strane, a, s druge strane, pokušavamo da smanjimo taj broj putovanja, jer je naša vojska postala interesantna i mimo naše zemlje. Prošle godine je 141 oficir, kadet i podoficir školovan u našoj zemlji iz inostranstva. Znate kada je to bilo poslednji put? Pre nego što je Tito umro. Stvari se u sistemu koji je jako veliki menjaju sporije nego u manjem sistemu, ali, verujte mi, temeljno. Neće moći više nikad niko da ih vrati tamo gde su bile. Ubeđujem vas da u Vojsci nema politikantstva. Prošle godine, kada je bila odluka o jednostranom proglašenju Kosova, po prvi put se na bini nije našao nijedan oficir, niti je uhapšen bilo koji pripadnik Vojske, niti bilo koji kadet iz Akademije, niko iz sistema odbrane nije registrovan od strane policije da pravi bilo kakav izgred. Postoje stvari koje su jasno definisane. Pitanje na koji način ja vodim sistem i da li treba da vas konsultujem svaki dan, pa to je nemoguće, naprosto, to je neprirodno. Pitajte kolegu Milića da li je, kada je on vodio Ministarstvo unutrašnjih poslova, izlazio pred Parlament svaki dan da objašnjava šta radi? Da li je objašnjavao kada su smenjivali u policiji ljude? Zbog čega je smenjen Ponoš? Čak nije ni u mojoj ingerenciji, po zakonu, ali vam govorim, sistem funkcioniše, sad je bolje.
Zahvaljujem. Gospodin Krasić, replika. Nije ništa bilo uvredljivo, možda samo… (Zoran Krasić, s mesta: Možda vama nije bilo.) … dobro, izvolite.
Ja znam da je vama bilo prijatno, ali je za mene bilo uvredljivo, gospođo Đukić-Dejanović. Gospodine Šutanovac, ''ako koza laže, rogovi ne lažu''. ''Mart 28. 2008. godine, Norveška je danas ozvaničila priznanje nezavisnosti Kosova, saopštila je Vlada u Oslu'', ali oni su se pripremali još 20. februara 2008. godine, znači, tri dana nakon samoproglašenja. Šta je uradila Republika Srbija? ''Ministarstvo spoljnih poslova Srbije uputilo je danas protestnu notu Vladi Norveške povodom priznanja nezavisnosti KiM-a, u skladu s akcionim planom Ministarstva spoljnih poslova koji je usvojila Vlada Srbije. Ministar spoljnih poslova Vuk Jeremić naložio je danas hitno povlačenje ambasadora Srbije u Norveškoj, Vladislava Mladenovića'' itd. Verovatno znate šta radi Vlada, s obzirom na to da niste vojni deo, nego ste politički deo izvršne vlasti. Mašete nekim pismom. Evo, šta ste napisali – osnov za razmatranje angažovanja je pozivno pismo ministra odbrane Kraljevine Norveške, gospođe Ane Gret-Strom Erihsen, upućenog ministru odbrane Draganu Šutanovcu, da se profesionalni pripadnici sanitetske službe Ministarstva odbrane i Vojske Srbije angažuju u sastavu norveškog kontingenta u Mirovnoj misiji UN-a u Republici Čad i Centralnoafričkoj Republici. To ste vi dostavili. Vas pozvale Ujedinjene nacije? Ma, gospodine Šutanovac, vi ste plaćeni da ne radite u državnoj službi, jel vam jasno? Što pre to budete shvatili, biće lakše i vama i nama.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević, predstavnik Nove Srbije. Po Poslovniku? Replika, isto, izvolite. Gospodin Čedomir Jovanović.
Gospodine ministre, uprkos tome što sami postavljate pitanja koja vam niko nije postavio, pa onda na ta pitanja dajete loše odgovore, zadržaću se samo na nekoliko osnovnih činjenica. Bio sam vrlo jasan kada sam rekao da mislim da bi bilo mnogo bolje za ovu zemlju da su prve inicijative koje su stigle iz vašeg ministarstva bile strategije o kojima govorite da su usvojene, a o kojima nikada ovde nismo razgovarali, i zakoni koje ste napisali, koje ne vidimo na dnevnom redu naših sednica. Bilo bi mnogo bolje da smo imali te strategije i te zakone, možda se sada ne bi vodila rasprava u okviru ove tačke dnevnog reda na način na koji se vodi, nego bi ovo bilo tehničko izglasavanje jedne inicijative koja je potpuno u skladu s prethodnim odlukama koje je Parlament donosio. Kada govorim o politikantstvu, izvinite, ali ne može vođenje Ministarstva odbrane biti isključivo posao Vlade. Kada se obuče uniforma, onda prestaju razlike između vlasti i opozicije. Meni je dopušteno da u tome učestvujem. Niko od vas ne traži da nas vi ovde dnevno informišete o onome što se dešava. Samo sam skrenuo pažnju na štetu koja je pratila odsustvo konkretnih stavova u sukobu koji ni po čemu nije karakterističan samo za Srbiju. I u mnogim drugim sistemima se ne slažu političari i generali. Samog Buša su kritikovali njegovi generali, pa ih je on smenjivao, ali se o tome otvoreno govorilo. Mislimo da nema razloga da se tako nešto izbegava. Niko nije rekao da vi to treba da radite, to treba da rade oni koji su za tako nešto nadležni, ali ne u predvečerje novogodišnjih praznika, nego na vrlo jasan i odgovoran način. Mislim da nije dovoljno jedno čitanje odluke u televizijskoj emisiji. Ako vi mislite da je to dovoljno, u redu. Hoću nešto drugo da vam kažem – uopšte niste u pravu kada pominjete tu 2003. godinu i meni sada tu licitirate s nekim brojem vojnika. Govorim o politici, a ne o broju vojnika. Broj vojnika mora da utvrdi Ministarstvo odbrane. To su simbolični gestovi, pre svega. Tačno je da tamo stradaju vojnici i niko od nas ne želi da šalje ljude u besmislene avanture u kojima će oni gubiti svoje živote. Samo mislimo da, ako hoćemo da doprinesemo kolektivnom sistemu bezbednosti, da budemo deo tog planetarnog, integrisanog sistema bezbednosti, hajde da to učinimo na najkonkretniji način, a ne da ulazimo u taj prostor na mala vrata. I druge zemlje iz našeg okruženja imaju tamo svoje predstavnike. Mislimo da bi bilo mnogo korisnije za nas, imajući u vidu naše ambicije, da smo to učinili na takav način. Zašto nisu postojali politički preduslovi za tako nešto? Zato što je srušena jedna vlada koja je imala takvo nastojanje. Što se tiče vaših aluzija na moju savest, delovanje u skladu sa zakonom ili ne, ne može da postoji jedna rezolucija tako što će se poštovati samo jedna njena rečenica, a da se pri tom ne stiče utisak da su to samo izgovori. Postoje mnogo snažnije obaveze ove rezolucije za vašu vladu, gospodine Šutanovac, pa vi te obaveze ne poštujete. Što se mene lično tiče, mi smo glasali protiv te rezolucije u Skupštini i bili jedina partija koja je tada rekla da nema smisla politika koja ignoriše život, jedina stranka koja je ovde govorila otvoreno i pošteno, dan nakon proglašenja kosovske nezavisnosti, da na taj način ne želimo da se bavimo politikom. Sada vam kažem, u prvoj rečenici – podržavamo vašu odluku. Zašto nismo podneli amandman? Zato što mislim da nije pristojno da jedna poslanička grupa menja tekst Ministarstva odbrane… (Predsednik: Vreme. Privedite kraju.) … a vama smo skrenuli pažnju na jednu takvu logičnost i tražili da odgovorite ono što niste uradili, da pojasnite nešto tako.
Reč ima gospodin Miroslav Markićević, predstavnik Poslaničke grupe Nova Srbija.
Gospođo predsednice, hvala vam na unapređenju, ali sam samo zamenik šefa Poslaničke grupe Nova Srbija. Poštovana predsednice, poštovani gospodine ministre odbrane, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, pokušaću da se unekoliko razlikujem od kolega koji su govorili pre mene, ali ne zbog toga što s nekima od njih, odnosno njihovim izlaganjima, nisam saglasan, nego da ne gubimo vreme. Nadam se da gospodin ministar odbrane današnju sednicu neće pretvoriti u cirkus, kao juče, jer danas radimo po Poslovniku, za razliku od jučerašnje sednice, gde je ministar imao pravo da govori koliko god hoće, a narodni poslanici samo tri minuta. Gospodine ministre odbrane, moj ministre odbrane, želim da vam se lično, u vojnom smislu, predstavim. Rođen sam 1958. godine, služio sam vojsku JNA u 271. lakom artiljerijskom puku u Zadru i nosilac sam značke primernog vojnika. Toga se ne stidim, ponosim se tim, a naravno da bih se mnogo više ponosio da sam se malo kasnije rodio, pa služio srpsku vojsku, odnosno Vojsku Srbije. To ne znači da ćete u ovom mom izlaganju da izbegnete odgovore na neka pitanja. Verujte da neću prihvatiti odgovore tipa, kao što ste juče davali – ti to ne razumeš, ti nisi obavešten. Govorim čistim srpskim jezikom. Znate i vi, dolazite u moj kraj, kako se tamo govori čistim srpskim i očekujem da mi na čistom srpskom jeziku, jasno i glasno, odgovorite na neka pitanja. Što se tiče današnje odluke, koju treba ovde da donesemo ili ne donesemo, koju ste vi predložili Narodnoj skupštini Republike Srbije, a tiče se slanja naše mirovne misije u Čad, samo ću se držati činjenica, i to ne onih koje ja možda znam, a nisu u obrazloženju, nego samo činjenica koje ste vi dali pod III – Karakteristike Mirovne misije Ujedinjenih nacija u Republici Čad itd. Ovo ne čitam zbog kolega poslanika, jer svi imaju ovo pred sobom, ni zbog vas, gospodine ministre odbrane, nego zbog građana Srbije, koji u ovom trenutku gledaju direktan prenos. Vi ste napisali ovde, ili neko iz vašeg ministarstva: "Trenutna bezbednosna situacija u istočnom delu Republike Čad i Centralnoafričkoj Republici je nestabilna. U izveštajima snaga EU i UN sa terena navodi se da je povećana mogućnost obnavljanja napada pobunjeničkih grupa nakon završetka kišne sezone. U proteklom periodu došlo je do jačanja pozicija sukobljenih strana sa obe strane granice između Republike Čad i sudanske provincije Darfur." Gospodo narodni poslanici, to je ono što gledamo svako veče. Samo da iz ovih činjenica saznate u šta se sve mi uvlačimo. "Nacionalna armija Republike Čad i pobunjeničke grupe, takođe, jačaju svoje položaje, radi sprečavanja iznenadnih napada. Registrovan je porast kriminala, u vidu oružanih pljački i napada na vozila i radnike organizacija za pružanje humanitarne pomoći. Takođe, u istočnom delu Republike Čad postoje lokacije na kojima se nalaze hiljade neeksplodiranih ubojnih sredstava, koja predstavljaju realnu pretnju za bezbednost. Posebno su ugroženi lokalno stanovništvo i predstavnici organizacija za pružanje humanitarne pomoći, koji su često prisutni na navedenim lokacijama." To znači da se ovo odnosi na našu, eventualnu, misiju, naše lekare i vojnike; oni su sa činovima, dakle, vojni lekari. "Pretnju predstavlja i stalni pritisak na lica smeštena u izbegličkim kampovima, koja se regrutuju u sastave pobunjeničkih grupa. Među regrutovanim kadrom ima mnogo dece. Razlog za to je odsustvo adekvatnih bezbednosnih snaga na terenu. Dostava humanitarne pomoći vazdušnim putem je ograničena, a treba da bude unapređena nakon potpisivanja sporazuma između EU i Ruske Federacije u učešću ruskih transportnih vazduhoplovnih misija. Određene humanitarne organizacije su zbog trenutne bezbednosne situacije napustile istočni deo Republike Čad i izdale su saopštenje da nisu u mogućnosti da obavljaju posao dok se ne poboljša bezbednosna situacija. Smatra se da će raspoređivanje snaga UN, koje će zameniti snage Evropske unije od marta 2009. godine, doprineti poboljšanju bezbednosne i humanitarne situacije na terenu." Ovo nisu moje činjenice i moje opservacije, nego vaše, koje ste nam dali u obrazloženju, valjda, da lakše prihvatimo ili ne prihvatimo ovu odluku koju predlažete. Pitam vas, kao ministra odbrane, i načelnika Generalštaba, i sav komandni kadar u Ministarstvu odbrane, ko god da se pita u ovoj našoj vojsci, kakve vi garancije dajete, ne ovim ljudima, oni će tamo ići dobrovoljno, kako vi kažete, već nama, građanima Srbije, da će ti ljudi tamo, u svojim humanitarnim aktivnostima, bezbedno preživeti i vratiti se svojim porodicama i nama ovde? Mi smo patriotska zemlja, koliko god taj izraz bio profanisan. Svedoci smo bili nedavno da je jedan civilni američki kapetan tamo bio zarobljen od pirata. Cela se država i nacija, s pravom, digla, zabrinuta za njegov život. I mi smo zabrinuti zbog ovih ljudi koji će tamo da idu. Da li verujete da pričam iskreno, kao trećepozivac, kao čovek koji gaji vojnika, koji neće služiti civilno službu, sin moj, nego vojno, s modelom puške koji tada bude, pa makar i u profesionalnoj vojsci? Da li ćete vi meni, gospodine ministre, da verujete ili nećete, neka presude građani Srbije koji ovo gledaju, jer ovo pričam iskreno. Uvod u drugi momenat na koji hoću da upozorim vas ovde, na koji bih želeo da nam odgovorite, jeste ovo pod tačkom 3 – Poreklo sukoba. Evo, šta piše u materijalu koji su svi narodni poslanici dobili: "Misija UN u istočnom delu Republike Čad i severoistočnom delu Centralnoafričke Republike je uspostavljena radi očuvanja mira u regionu i sprečavanja širenja krize iz Sudana (region Darfur) u susedne zemlje. Regije istočnog dela Republike Čad i Darfur regije zapadnog Sudana su naseljene istim plemenima, koji ne priznaju nijednu vlast i odani su svojim plemenskim vođama.'' Da li mi možemo da znamo, gospodine ministre, u koje pleme ide onda ova naša misija? Ko je poglavica tog plemena? Ovo ste vi napisali ovde, nisam ja. Pa se kaže o plemenskim vođama: ''Pleme Zagava, kojem pripada i sadašnji predsednik Republike Čad, gospodin Debi'', valjda se tako čita,''jedno je od tri glavna plemena koja su bila angažovana u borbama protiv Vlade Sudana'', sada i Sudan uvodimo tu, ''na samom početku konflikta. Gospodin Debi se, od sudanske strane, okrivljuje za prećutnu podršku antisudanskim pokretima u Republici Čad, zbog čega se u Sudanu organizuju i podržavaju pobunjeničke grupe protiv Vlade u Republici Čad. U istočnom delu Republike Čad nalazi se više od 290.000 izbeglica i 180.000 interno raseljenih lica, čiji opstanak u potpunosti zavisi od humanitarne pomoći.'' Nekim ljudima je ovo možda smešno, meni nije. ''Slučajno''znam kako su tamo pravljene državne granice. Oni koji su ih naterali da se ubijaju, ti su sad mirovna misija, ti vode mirovnu misiju, NATO ili ne znam ko. Ti su crtali, gospodine ministre, vi to znate, kao i ja. Učili smo geografiju, zemljopis, istoriju, doduše, dosta sam stariji od vas, i znamo kako su tamo crtane granice – šestarom. Imperijalističke sile, kapitalističke, okupatorske, jesu te koje su zavadile te jadne narode, gde se bije kuća protiv kuće, pleme protiv plemena, da ne znaju ni oko čega su počeli, ali mi gledamo samo Darfur i te užasavajuće scene. Bilo bi ljudski da mi nemamo naše probleme, da to nisu uradili s nama ovde, na Balkanu, zbog tih granica izginulo je stotine hiljada ljudi, a sada ne znamo, niko od nas, ni kako je počelo, ni zbog čega je počelo, ni ko je kriv. U takvo stanje, u takvu situaciju, vojno-političku, vi šaljete našu misiju. Drugi momenat koji hoću da istaknem tiče se bezbednosti građana Srbije. Hoću da vi nama kažete koji su mogući bezbednosni rizici da, zbog naše iskrene želje da, preko naših ljudi, vojnih lekara, ove sanitetske ekipe, tako da kažem, pomognemo tamo unesrećenim ljudima, nastradaju naši ljudi, civili ovde? Postoji li mogućnost za tako nešto? Postoji li mogućnost da neka udovica, ili neki samoubica opasan dinamitom dođe u Beograd, ili u naše gradove, ako proceni da, zbog srpske zastave i srpskog grba koje će nositi naši predstavnici u ovoj misiji, nije ostvario tamo neke plemenske nazore i želje, neka osvajanja? Postoji. Svaki misleći čovek iskreno se plaši toga. Nadam se da ste vi uzeli to u obzir. Ako je nešto u domenu državne tajne, samo recite, više neću nijednu reč da vam kažem. Vi ste meni iskreno i pošteno odgovorili na jedno poslaničko pitanje, zahvaljujem vam najiskrenije, kako god vi to shvatili; proglasili ste to državnom tajnom, crveni pečat, i o tome neću da pričam. Samo, moram da vam kažem, gospodine ministre odbrane, u intervjuu načelnika Generalštaba srpske vojske, gospodina Miletića, od 30.05, u "Novostima", pola od toga što ste vi stavili da je državna tajna, a to ću poštovati, on je rekao. Mogu dvosmisleno da razumeju ljudi šta jeste, a šta nije tajna. Kao član Odbora za bezbednost sam potpisao tu izjavu i poštovaću je. Samo ću vas upozoriti na dva ili tri pitanja koja je on dobio i kako je odgovorio na njih. Jedno od tih pitanja je – šta se predviđa u Strategiji o nacionalnoj bezbednosti i Strategiji odbrane koje je nedavno usvojila Vlada Srbije? Evo šta je srpski general odgovorio. To kažem s velikim uvažavanjem i poštovanjem. ''To su najvažniji strateški dokumenti kojima se uređuju sistem odbrane. Oni definišu globalno i regionalno bezbednosno okruženje, potencijalne opasnosti po sigurnost zemlje i određuju misije i zadatke Vojske. Nakon što ova dokumenta prođu verifikaciju u Parlamentu, usvojićemo doktrinu Vojske Srbije, čime ćemo zaokružiti pravno-normativni okvir za funkcionisanje Vojske.'' Shvatio sam da ove doktrine i svi ovi dokumenti nisu prošli još Parlament. Pitanje broj 2. Kako komentarišete kritike da u ovim dokumentima nigde eksplicitno ne stoji da li zemlja treba da uđe u NATO ili ostane vojno neutralna? Načelnik Generalštaba kaže – Vojska se ponaša u skladu sa odlukama Skupštine, koja je decembra 2007. godine usvojila Rezoluciju o vojnoj neutralnosti, tako da su i promene po tom pitanju u nadležnosti Parlamenta. Gospodine ministre, sada postavljamo pitanje civilne kontrole. On u intervjuu dalje kaže – dosta je u Ministarstvu odbrane i u Vojsci, na važnim mestima, ljudi u civilu. Jedan od tih civila ste i vi. Ono što izlažete i politički i kao ministar odbrane ide tome u prilog; to je vaše legalno ljudsko i političko pravo. Verujem da vi to možda iskreno i mislite. Izvinjavam se, možda iskreno mislite da treba da budemo u NATO-u, ali načelnik Generalštaba kaže drugačije. Ko koga tu sada kontroliše? Da li je on kriv što vas ne sluša da treba da idemo u NATO, nego kaže da će da poštuje odluku Skupštine da smo vojno neutralna zemlja? Ne znam kako bih pitao generala, nemam po Poslovniku pravo. Na kraju ovog mog izlaganja, ostavio sam malo vremena da se odbranim od vaših rafalnih paljbi koje očekujem posle mog govora. Nema problema, tu sam, iza mene nisu ni ''Kobre'', ni Vojska, ja sam samo mali poslanik iz Čačka, gospodine ministre, i nemojte mnogo da se žestite. Sve što pričam, mislim iskreno. Pitao bih generala Miletića, načelnika Generalštaba, kako se oseća kada stoji mirno i podnosi raport ministru odbrane koji na svom reveru nosi stranački znak? Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Miloš Aligrudić.
Gospodine ministre, DSS se protivi ovoj odluci. Mislimo da nije dobra. Na samom početku ću vam reći da između mene i vas ne postoji spor oko iznetih činjenica, oko svih činjenica koje ste izneli, u domenu političke interpretacije, ali postoji spor oko politike koja se vodi. Kada je reč o istorijatu učešća Srbije u različitim mirovnim misijama, sve što ste rekli je tačno, i kada je reč o datumu, i o vrstama misija, pa i o tome ko je i kada odobrio slanje tih misija, ili način učešća u međunarodnim operacijama. Ono gde se mi nećemo složiti, to je čista politika, to sa vojnotehničkom oportunošću nema nikakve veze. To je pitanje šta se dešava, u političkom smislu, s jednim datumom i kasnijim posledicama vezanim za taj datum, a to je 17. februar 2008. godine, kada je došlo do nelegalnog proglašenja nezavisnosti Kosova, i kakve reperkusije taj datum i kasniji datumi, kada su pojedine države priznale nezavisnost Kosova, imaju na pojedine političke odluke koje proističu iz izvršne vlasti ove države, odnosno na ukupan kurs politike ove države? Kada je reč o spoljnim poslovima, o tome smo u više navrata govorili, nažalost, najmanje u prisustvu ministra spoljnih poslova, gospodina Jeremića, a ovim povodom ćemo o tome govoriti nešto, iako to u tehničkom smislu nema direktne veze s idejom o slanju misije u neku mirovnu operaciju u okviru UN-a. Zašto mislimo da ne treba ovo učiniti na način kao što ste predložili? Zato što ovaj poziv jeste formalno došao od Kraljevine Norveške i mi ćemo se, na način kako je to predviđeno, uključiti u kontingent Kraljevine Norveške pod zastavom UN-a, što nije sporno, kao što nije sporno da će, pod zastavom UN-a, i Kraljevina Norveška, jednako tako i Srbija, imati svoje zastave. To su nesporne činjenice. Nesporno je i to da niko neće otići bez svoje volje, da će to biti dobrovoljno angažovanje. Nesporno je i to da u nekim drugačijim okolnostima takav vid angažovanja može biti koristan za razvoj oružanih snaga u državi Srbiji. Nesporno je i to da u ispunjavanju ciljeva Vojske to može biti jedna od vrlo značajnih odskočnih dasaka, ali ono što ćemo sporiti i gde se nećemo složiti, to je da li se ovakvim odlukama, od 17. februara pa nadalje, i to ne od 17. februara 2008. godine, nego od pojedinačnih priznanja nezavisnog Kosova od strane respektivnih država članica pojedinih međunarodnih organizacija, pre svega, mislim na NATO alijansu, možemo i dalje ponašati isto, po principu jednake političke oportunosti, kao da se ti događaji nisu desili? Naše političko uverenje je da se ne možemo ponašati isto. Čitajući obrazloženje vašeg predloga, nalazim nekoliko stavova koji bi bili savršeno jasni i dovoljan temelj za zasnivanje ovakve odluke, ili za donošenje ovakve odluke da je situacija iole drugačija. Na primer, u jednom trenutku se kaže, kod razloga za donošenje ove odluke za slanje naše sanitetske misije u Čad, da bi ova odluka svakako doprinela ispunjavanju međunarodnih obaveza Republike Srbije i poboljšanju njenih pozicija u međunarodnoj zajednici, većem razumevanju za stavove Republike Srbije u rešavanju statusa KiM-a i drugih nerešenih pitanja. Taj stav bi bio načelno ispravan, ali kako mislimo da će slanje Misije u saradnji s Kraljevinom Norveškom doprineti sveukupno boljem razumevanju spoljnopolitičke pozicije, naročito većem razumevanju za stavove Srbije kada je u pitanju rešavanje statusa KiM-a? Da li očekujemo da će sama činjenica slanja Misije na ovaj način bitno promeniti okolnosti i ubediti članicu UN-a, koja će isto učestvovati u ovoj misiji, da zbog takvog našeg učešća u ovoj operaciji bitno, ili barem donekle, promeni svoj stav kada je u pitanju status KiM-a i u kakvoj je to neposrednoj korespondenciji s naporima Ministarstva spoljnih poslova, koje, inače, osporavamo, tj. njihovu oportunost, ali ti neki napori, kakvi su da su, postoje? Dakle, tu direktnu vezu nije lako utvrditi. Kada je reč o osnovima angažovanja, osnovom se smatra dogovor između ministra odbrane Kraljevine Norveške i ministra odbrane ove države. Zasnovan je na jednom prethodnom aktu, na Memorandumu o razumevanju između Srbije i Norveške u saradnji u oblasti odbrane. Potpisan je 10. novembra 2006. godine. Tada kada je bio potpisan, sigurno je bio potreban. Zašto sam naveo nelegalno samoproglašenje nezavisnosti KiM-a u kontekstu ove priče, kao i kasnija priznanja? Gde je tu vododelnica? Vododelnica je u tome što naša politička pozicija, naše političko mišljenje ne može da prihvati vaš stav da je sve tako jednostavno i da se sve može nastaviti istim putem, kao da se neki događaji nisu dogodili. Ono zbog čega se sada smejete, a ne razumete do kraja šta hoću da kažem, jeste sledeće. Ne znači da nakon takvih događaja treba prekinuti komunikaciju s međunarodnom zajednicom, pa ni s onim državama koje su priznale nezavisnost KiM-a, nego treba pojačati napore da se bilateralni problemi, koji su na taj način nastali, prevaziđu. čini mi se, a čini mi se da se tako čini dobrom delu građana Srbije, a vi niste baš uspešno ubedili u suprotno, da ti napori izgledaju nedovoljno i da su pojedine teme potpuno promašene. Ako dopuštate da Euleks uđe na teritoriju KiM-a bez odluke Narodne skupštine, uz uslovljavanje sa nekih 6 tačka, od kojih, maltene, nijedna nije ispunjena, a ta misija koju EU čini ima za cilj afirmisanje Ahtisarijevog plana, u kome jasno stoji da Kosovo treba da bude nezavisna država, iako tamo kaže – uslovno, ali to ne znači ništa, onda se postavlja pitanje – šta je cilj politike koju vodi Vlada Republike Srbije, šta je cilj Borisa Tadića, predsednika države i predsednika najveće stranke vladajuće koalicije? To je ono o čemu mesecima govorimo. To je, možda, nešto oko čega ne želite da se razumemo, ali ja verujem da je to nešto što će lako razumeti građani Srbije i znati da razlikuju ove dve okolnosti. Šta se dalje dešava? Poziv Kraljevine Norveške. Ne idemo direktno na poziv UN-a, niti se direktno uključujemo u taj kontingent na taj način. Taj poziv je učinila država koja je, bez obzira na ranije zaključene sporazume i bez obzira na to što je učinila mnogo kada je reč o pomoći Srbiji u različitim oblastima, uključujući i lokalnu samoupravu, priznala nezavisnost KiM-a. Od tog trenutka, pa nadalje, pitanje realizacije važnih međudržavnih sporazuma koje imamo s tom državom mora biti dovedeno makar delimično u pitanje, a ovaj sporazum i realizacija tog sporazuma kroz pojedinačne akte, kao što je dogovor dva ministra odbrane, ne bi trebalo da bude valjan osnov u političkom smislu za zasnivanje ovakvog učešća u Misiji. To je ono što treba vama danas da se kaže i to je ono gde se mi razlikujemo, jer vi, očigledno, smatrate da je to sasvim dovoljno i da naši argumenti u ovom domenu nisu dovoljno jaki, a to je pitanje političke oportunosti i političkog gledanja na stvari. Dalje, u vašem predlogu stoji da finansijskom planom odbrane Republike Srbije za 2009. godinu nisu planirana sredstva za izvođenje ove misije, a onda kažete da će se sredstva obezbediti preraspodelom sredstava po odobrenim aproprijacijama, Zakonomo budžetu Republike Srbije za 2009. godinu, u okviru razdela 9. To samo znači da o realizaciji ove misije, konkretnom poslu, niste razmišljali u trenutku kada je budžet dospeo na glasanje u Republički parlament. Onda se prosto postavlja pitanje –o čemu se ovde radi i kako je moguće da u jednoj eri, za koju se nadam da neće predugo trajati, sveukupne štednje, kada se javljaju ozbiljni problemi u privredi i društvu, nekom padne na pamet da je upravo ovo i sa tog aspekta politički oportuno da se izdvoje dodatna sredstva, bez obzira na to što se radi samo o preraspodeli u okviru aproprijacije u budžetu za ovu namenu? Juče je, u odgovoru na poslanička pitanja, potpredsednik Vlade Božidar Đelić jednog našeg poslanika pitao, kada je on tražio da se više izdvoji za poljoprivredu – izvinite, ali odakle? Ako ga je pitao – izvinite, ali odakle, onda je mogao da se seti da je u Narodnoj skupštini ovaj predlog zakona, da postoji ovo obrazloženje, verovatno je i prisustvovao toj sednici Vlade i ovo gledao, i da bi možda bilo oportuno privredno, ekonomski za ovu državu da ne potroši ova sredstva baš za ove potrebe, nego da ona budu, makar u tom delu, u koliko-tolikom obimu, data za subvencije za poljoprivredu u ovoj državi. Još nešto, kada govorimo o pitanju vojne neutralnosti, pitanje vojne neutralnosti kako je dato u Rezoluciji Narodne skupštine koja je danas spominjana nema direktno veze s učešćem u mirovnim misijama UN-a. Učešćem u mirovnim misijama UN-a ne narušava se princip vojne neutralnosti i s tog aspekta, formalno gledano, ne bi trebalo da ima prigovora. Međutim, narušava se ukupna politička poruka koja se šalje od strane ovih država onim državama koje imaju očiglednu nameru, koju sprovode u delo, da naruše naš integritet svojim odlukama. Ako smo rekli, u ovoj državi je većina nas odlučila da Srbija treba da zauzme poziciju vojne neutralnosti i ta se pozicija može promeniti samo voljom građana, koja se iskazuje preko referenduma, a pozicija mora biti, kao politički stav, toliko čvrsta da i druge politike koje se paralelno šalju moraju odisati tim duhom ( govorim o političkom stavu, političkoj oportunosti, a ne o formi), ako je to bio stav i taj stav treba da se demonstrira, on se demonstrira i na ovakvim stvarima. Ne kažem da ne treba sarađivati u okvirima UN-a u doprinosu u mirovnim misijama, ali se ne mora sarađivati vojnotehnički. Postoje drugi oblici saradnje i neki za koje vaše ministarstvo ne bi bilo nadležno. Niko ovde ne govori o tome, niti to treba da pomislite, da Srbija treba da zanemari svoje međunarodne obaveze. Ona mora da ih se pridržava, ali mora se pridržavati sopstvenih stavova, u cilju odbrane sopstvenog integriteta. Jeste, gospodine ministre, sve što ste rekli do sada u uvodnom izlaganju, gledano na taj način, tačno je. Ne može se reći da učešće u nekoj misiji nije dobro za Vojsku Srbije. Ne može se reći da angažovanje u okvirima međunarodnih organizacija kakva je UN nije dobro za Republiku Srbiju. Sve je to tačno, ali se bojim da u politici koju vodite, ne vi nego Boris Tadić i Vlada Republike Srbije, u čitavoj logici ispuštate jednu važnu kariku, koja vas očigledno ometa da sagledate čitavu stvar u celini na valjan način i da na taj način ne propustite, a to upravo činite, da zaštitite elementarne interese države, jer uvek postoji neki interes koji je preči od nekog drugog. U nekom razgovoru s Zoranom Ostojićem iz LDP-a, imao sam ga skoro, za dnevni list "Politika", on je naglasio da je za njega javni državni interes lepota zemunskog keja. Jeste, i za mene je, kako mogu sporiti taj stav. Problem je samo u tome što je on zaboravio neki drugi interes pre toga, to je suština. Dakle, u izmenjenim okolnostima koje vremenom nastaju, odluke koje su delovale pre tih izmenjenih okolnosti kao potpuno koherentne, u skladu sa svim principima koje ste danas ovde navodili, mogu da se pojave kao krajnje politički neoportune u nekom drugom trenutku. Ono u čemu ćemo se očigledno razlikovati je taj momenat, a ne nešto drugo u celoj ovoj priči i zbog toga smo mi protiv donošenja ovakve odluke, jer smatramo da se ova sredstva mogu mnogo bolje upotrebiti u postojećoj situaciji. Kada je reč o odgovoru na obaveze prema međunarodnoj zajednici i prema određenim međunarodnim dokumentima i kako naša država treba da stekne respekt, dovoljno je da vam dam samo jedan primer koji ima veze s vašim ministarstvom, a još više s Ministarstvom spoljnih poslova. To je odnos prema Sporazumu o zabrani proizvodnje, korišćenja i skladištenja kasetne municije iz Osla, koji je preko 100 država do sada potpisalo i ratifikovalo, a koji naša država još uvek nije. Iako je sam Jeremić učestvovao na brojnim sastancima i konferenciji o tom pitanju, reakcije nema. U našoj državi imate preko 2.500, kažu, vi ćete me tu demantovati, ovo je prva činjenica o kojoj razgovaramo i ako mogu da čujem odgovor, ako je nešto drugačije od ovoga što sam rekao, prihvatam, znači, preko 2.500 neeksplodirane kasetne municije, kasetnih bombi, koje ugrožavaju na posredan i neposredan način oko 80.000 stanovnika ove države, s obzirom na poziciju gde se nalaze. To su ozbiljne stvari. Ako kažemo da moramo da odgovaramo međunarodnim obavezama, što nije sporno, prvo treba da odgovorimo obavezi prema sopstvenoj državi, obavezi prema ugrožavanju sopstvenog integriteta. Upravo imamo misiju UN-a na teritoriji Republike Srbije. Pre nego što šaljemo naše vojnike, koliko god to humano bilo, u druge države, a zatim se postaramo i za neke druge međunarodne obaveze, s obzirom na našu bližu istoriju i na sve nevolje koje su nas ovde zadesile, na smrt od tih istih kasetnih bombi koju su doživeli i snosili građani Srbije, da se neke stvari tu promene. Dakle, moje neslaganje s vama nije u oblasti činjenica, u oblasti vojnotehničke oportunosti vašeg predloga. On je tu nesporan. Moje sporenje s vama je u oblasti političke oportunosti predloga u datim političkim okolnostima i njegovom značaju. Hvala.
Gospodine ministre, izvolite, imate reč.
Ne znam zbog čega mi ne verujete, ali ovaj dokument je iz UN-a, poslat je iz naše ambasade, a potpisao je gospodin Pavle Jevremović, postavljen za ambasadora u vremenu u kome ste vi o tome kao partija odlučivali. (Govori na engleskom jeziku.) Prevešću, nije problem, ako neko nije razumeo. Znači, u skladu sa Rezolucijom 1861, Generalni sekretarijat UN-a traži hitno da Vlada Republike Srbije stavi na raspolaganje medicinski evakuacioni tim za aktivnost MINURCAT u Čadu. Verujte mi da je to što kažete vezano za našu aktivnost sada svima jasno i drago mi je da je tako. U pogledu kasetne municije, da se jednu stvar složimo, nadam se da hoćemo. Voljan sam da danas Parlament Republike Srbije donese predlog koji bi išao mnogo šire od Republike Srbije, koji bi išao u svet, u UN, ne znam gde, da ukinemo sve naoružanje u svetu, da demilitarizujemo ceo svet, da vojnicima podelimo cveće, da zabranimo korišćenje svake municije, da zabranimo ubijanje, da zabranimo ratove, da zabranimo svaku opasnost koja dolazi od strane svake vrste municije, pa i kasetne. Međutim, s tom stvari se ne možemo igrati. Ako Rusija, Kina, SAD nisu sebi uskratile mogućnost da se brane pomoću kasetne municije, ne možemo ni mi to da učinimo, na način na koji bi neko doneo odluku bez ikakve analize. Ovo je stvar struke. Ako nama Generalštab kaže da bismo ugrozili borbenu gotovost, odbrambene mogućnosti naše zemlje, ukoliko bismo ukinuli to, nemam pravo da kažem – nema veze, to se dopada nekim poslanicima, to je sada moderno, lepo, interesantno, pa hajde da to učinimo. Ono u čemu se mi suštinski razlikujemo, to je kada kažete da senakon 17. februara prošle godine ne možemo ponašati isto. To zaista mislim. Ne možemo se ponašati isto kao do 17. februara 2008. godine. Autizam koji postoji povremeno među onima koji misle da se ništa nije desilo i da možemo da nastavimo s istom politikom, da se ponašamo isto, doveo nas je u situaciju u kojoj se nalazimo. Ukoliko ne budemo stavili sebe u funkciju odbrane naše zemlje, već gurnuli glavu u pesak, praveći se da na taj način pomažemo građanima, kako u ovom delu Srbije, tako i na Kosovu, to je neistina. Biti u isto vreme član Parlamentarne skupštine NATO-a, a ovde u Parlamentu govoriti protiv NATO-a, to je nemoralno. Uzimati dnevnice za putovanje u Brisel i govoriti protiv NATO-a, to je, isto, nemoralno. Mislim da neke stvari moramo da definišemo, šta je istina a šta nije. Ako mi danas govorimo o tome sa čime se građani slažu ili ne slažu, morali bismo da znamo s kojim kapacitetom to pričamo. Nikada nisam rekao da svi građani u Srbiji misle ovo ili ono. To se sve na izborima rešava. Vi odlično znate kakva je ta politika koju ste vi imali, za koju ni danas ne znamo kuda vodi. Kuda vodi politika – „ne znam gde ću“? Kuda vodi politika –„nije isto, drugačije je, ali ćemo mi da se ponašamo kao da je isto, a u stvari će nešto da se desi mimo nas“? Pokušavamo akcijom da promenimo odnos međunarodne zajednice prema Srbiji, pokušavamo akcijom da se svrstamou red zemalja koje brinu o globalnom miru. Tačno je da je situacija nestabilna u Čadu. Tačno je nijednoj majci koja bude sina poslala tamo neće biti svejedno. Od vas očekujem da se pomolite onoliko koliko se i druge zemlje mole za svoje vojnike van granica svoje zemlje da oni budu tamo bezbedni. Ako očekujete da ja prihvatim svu odgovornost, žao mi je, vi ćete doneti odluku. S druge strane, sami će ljudi prihvatiti to ili ne. Sve što ste vi pričati, shvatio bih kao dobronamerno i žao mi je što nemam priliku da razgovaram s kolegom Jočićem, koga sam najviše uvažavao iz vaše grupacije u Vladi. U vremenu dok je on bio ministar, na Haitiju je bila policija, bez odluke Parlamenta, u jednoj teškoj situaciji. Nikada niste ustali da mu kažete to, da mu kažete – izvinite, znate li vi da su se 17. februara promenile stvari, zašto niste vratili policiju iz Haitija? Ima još jedna mirovna misija gde je policija, ne mogu da se setim u kojoj zemlji. Znači, bitno je da ovde ne vodimo dnevno-političku raspravu. Ovo je strateška odluka u ovom parlamentu, važnija, verujte mi, od mnogih zakona koje smo doneli. Ovom odlukom se svrstavamo u red globalno odgovornih zemalja u svetu. Možemo da izaberemo da to ne budemo, možemo da se isključimo iz događanja u svetu, ali ne možemo da zaobiđemo da Južni tok prolazi kroz Bugarsku, koja je u NATO-u i EU, i ne možemo da zaobiđemo da mi danas tražimo od Bugarske da nam da da Južni tok prođe kroz Srbiju. Naprosto, to su činjenice. Koliko god vi držali glavu u pesku, koliko god gledali neka istraživanja iz 2001. godine, građani drugačije reaguju. Građani traže dinamiku, promenu, život. Građani traže mogućnost da iskažu svoje vrline. Ovo zaista jeste teška odluka. Objektivno, kažem ponovo, mirovna operacija nije šoping, nije odlazak u Parlamentarnu skupštinu NATO-a, ovo je ozbiljna stvar, u kojoj će ozbiljni ljudi da učestvuju. Ko ne bude želeo, naravno da neće, ali govorim samo da prema tim ljudima moramo da se ponašamo s pijetetom. Ne možemo pričati o patriotizmu i govoriti da oni idu pod moranjem. Naprosto, to nije tako.
Reč ima gospođica Nataša Jovanović, po Poslovniku.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, treba da vidi srpska javnost ko je na čelu Ministarstva odbrane, kakav čovek i na koji način se obraća narodnim poslanicima. Oštro protestujem, jer je Dragan Šutanovac povredio član 104. Poslovnika i član 10. Ustava Republike Srbije. Član 10. Ustava Republike Srbije precizira da su u Srbiji u službenoj upotrebi srpski jezik i ćiriličko pismo. Gospođo predsedniče, pošto vrlo dobro znam da vi odlično govorite engleski jezik, zamislite na šta bi ličilo kada biste vi, kako vam padne na pamet, a znam da to nikada ne biste uradili, ili biste smatrali domenom vaše oblasti kada bi to radio neko od nas ovde, pomagali u tom smislu, kada bi se neko, gospođa Donka Banović, koja je profesor engleskog jezika, obraćao javnosti i narodnim poslanicima na engleskom jeziku. Da li zbog nekog kompleksa, ili moje upadice, ili šale juče, da ne zna i ne govori engleski jezik, vidite na šta se čovek peca,Šutanovac je sada hteo da demonstrira, jako lošim naglaskom, da nešto ipak zna od toga, ali, s druge strane, povređeno je dostojanstvo Narodne skupštine, jer na ovakav način ne može niko da se obraća u Narodnoj skupštini. Ako ste vi pod utiskom razgovora s Bajdenom, gospodine Šutanovac, ne možete tako da razgovarate pred domom za koji ste zaboravili da ste i vi bili njegov član, i to onda kada ste se hvalili da ste u Srbiju doneli demokratske promene. Trebalo je Čedomir Jovanović tada da vas nauči, kao šef poslaničke grupe, da na predlog odluke ne mogu da se podnose amandmani, pošto ste mu spočitali da je mogao da podnese amandman, pa da promeni ovo što se naziva upućivanje civilne misije, odnosno ovo o čemu raspravljamo, o čemu ću govoriti kasnije. Zaista vas upozoravam, i kao predstavnik najveće opozicione stranke i kao neko ko drži do dostojanstva Parlamenta, da ne ponižavate narodne poslanike. Vi ste ovde neko nad kim mi imamo superviziju i trebada se pristojno obraćate narodnim poslanicima, bez obzira na to iz koje političke stranke da dolaze.
Gospodin Vladan Batić. Izvolite. (Miloš Aligrudić: Replika.) Nema osnova za repliku. Niste direktno pomenuti nigde. Molim vas, ako ste se vi negde prepoznali, ja vas nisam nigde prepoznala. (Miloš Aligrudić: Po Poslovniku.) Po Poslovniku. Izvolite.
Mislim da ste povredili Poslovnik. Sto puta sam vam do sada rekao da kada se neko javi za reč na osnovu prava na repliku, nije pitanje vaše samovolje da li ćete reč dati ili nećete, nego da protumačite ona dva stava tog člana Poslovnika koja govore o tome kada neko ima pravo na repliku. Kada utvrdite, kao predsedavajuća, da su se ti uslovi ispunili, vaša je obaveza da date repliku, a ne da procenjujete da li je neko mogao sebe da prepozna u izlaganju prethodnika ili nije. Očigledno je da je u pitanju odgovor ministra na moje izlaganje, sa direktnom referencom na ono što sam izrekao, na primer, o kasetnoj municiji, kada je govorio o tome da neke zemlje za to nemaju interesa, a taj sporazum su potpisale Nemačka i Velika Britanija. To je bio razlog da mu odgovorim, to pravo ne možete osporiti, kao što ne možete da mi osporite pravo da mu kažem da je bio nesporazum između mene i njega kada je rekao da mu ja, ili mi ne verujemo da postoji pismo iz UN-a, što nije ni sporno, nego se u obrazloženju ove odluke nalazi sijaset razloga koji se odnose na sporazum između Norveške i Srbije i to se smatra glavnim osnovom koji proističe iz ovog pisma. To je kratka replika. Sada sam je upravo izvršio, ukazujući na vašu povredu Poslovnika. Ovo bi trajalo ovoliko koliko je trajalo, minus ono vreme koje sam se obraćao vama. Ako mislite da je vaš stav u načinu kako tumačite Poslovnik oportun, ili koristan za ovu diskusiju i za atmosferu u Narodnoj skupštini, onda vi taj krst nosite. Tvrdim da nije. Ovo kako se vi ponašate, s obzirom na broj prisutnih u sali, kvalitet rasprave i ono što se želi raspravom postići, apsolutno je kontraproduktivno.
Gospodine Aligrudiću, gospodin ministar je upravo obrazlagao, odnosno odgovarao na vaše komentare u raspravi. Tako sam shvatila njegovo izlaganje, mislim da su i on i svi ostali tako shvatili. Prema tome, u redu je ako mislite da sam povredila Poslovnik. Da li želite da se izjasni Skupština? (Miloš Aligrudić: Apsolutno, želim da se izjasni.) Apsolutno će se Skupština izjasniti. Gospodin Vladan Batić ima reč. Izvolite.
Gospođo predsednice, gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, u ime DHSS-a, podržavam Predlog odluke o slanju predstavnika naše vojske u Mirovnu misiju UN-a u Čad. Gospodine ministre, možda bi pravno-tehnički trebalo doterati tekst odluke, jer ako semantički tumačimo, proizilazi da ona znači konvalidiranje neke već donete odluke. Treba da bude u ovom vremenu i da je donosi ovaj parlament, čisto da bude pravno-tehnički potpuno uredna. Mislim da je učešće predstavnika naše vojske u sastavu mirovnih snaga UN-a nastavak tradicije koju je naša vojska nekad imala. Ako hoćete, ovo simbolički prevazilazi i značaj i ulogu Vojske. Ovo je svojevrsno priznanje Srbiji, jedan novi početak za državu Srbiju, koja se manifestuje na ovaj način, ali to istovremeno znači vraćanje Srbije u porodicu evropskih i svetskih država i naroda, iz koje je godinama, čak dve decenije, bila izopštena i izolovana. Uostalom, Srbija je, ako se setimo, bila 22. zemlja članica Društva naroda, preteče UN-a. Ovo je naša međunarodno-pravna obaveza kao članice UN-a. Ovo je, ponavljam, određeno priznanje i određena poruka i za Vojsku i za državu, za onu vojsku koju je, kao učesnika pobedničke alijanse u Prvom svetskom ratu, čitav svet uvažavao, poštovao i cenio. Ona epopeja iz Prvog svetskog rata je podigla tadašnju srpsku vojsku i njene generale na nivo svetske veličine i svetskih ličnosti. Doktrina vojvoda, ili vojskovođa, ili generala srpske vojske, godinama i decenijama je izučavana u pojedinim vojnim školama i univerzitetima u inostranstvu. Ovo je mali nastavak te tradicije. Zato mislim da ne treba previše politike unositi u sve to, pogotovo ne previše politikantstva. Razumem što su oni koji su se, recimo, zalagali za konfederaciju sa Rusijom i Belorusijom ostali dosledni i protiv su ove odluke. Razumem i one čiji su predstavnici bili na skupovima Bas partije Sadama Huseina, ili Komunističke partije Kine, što su protiv ove odluke. Ima nekih koji su imali takvu politiku. Danas su se, srećom, uzdigli. Neki od njih ćute i postali su članovi ''Reda majke Tereze'' i reč ne progovaraju, ali dobro, svaka promena je korisna. Oni kojima je Milošević bio vrhovni komandant, to su zaboravili. Oni koji misle da je Kominterna do skoro vladala ovim prostorima, i od toga su digli ruke. Ne treba biti previše autističan, jer ova misija ima i nešto što je iznad naših međunarodno-pravnih obaveza i izvan članstva u UN-u, ima odgovarajući humanitarni karakter. Hajde da prevaziđemo nešto zbog čega smo bili izolovani, izopšteni, što je bio bespotrebni prkos, na našu štetu. Ovo nije učešće u snagama NATO-a. Ovo nije učešće ni u snagama Partnerstva za mir. Ovo su snage UN-a, i to čak preko Norveške, koja je naš tradicionalni prijatelj. Ponavljam još jednom, u ime DHSS-a, podržavam Predlog ove odluke, s molbom da se pravno-tehnički to malo dovede u red. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodo narodni poslanici, obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, s redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe PUPS-a, NS-a, ZES-a, DSS-a I SRS-a. Reč ima narodni poslanik dr Nikola Krpić. Izvolite.
Poštovana predsednice, gospodine ministre, poslanici, drage kolege, dr Batić je počeo jednu priču, a ja moram da je nastavim. U Parizu je profesor Vesnić potpisao pristup Srbije Ligi naroda, a to je preteča UN-a. Profesor Milenko Vesnić je dao i zgradu ambasade na Jelisejskim poljima, to je njegovo privatno vlasništvo, poklonio je Srbiji. Iz tog razloga, PUPS i ja, kao lekar, saglasni smo i glasaćemo za ovu odluku Vlade Srbije, zato što mislim da u donošenju odluke nema nikakve politike. Ovo je priznanje našoj medicinskoj školi, našoj doktrini, našoj neutralnosti, našoj neangažovanosti u svetskim razmerama. Srbija je bila takva, Srbija ostaje takva. Ovde se ne radi o tome da će vojnici nositi oružje i drugu spremu, već šlem UN-a i srpsko srce, znanje Medicinskog fakulteta, odnosno Vojno-medicinske akademije. Zbog toga će, gospodine ministre, PUPS za ovo glasati u danu za glasanje.
Gospodine ministre, da li mogu da vas zamolim nešto lično? Gospodin ministar ne čuje. Htela sam da vas pitam, koliko ima sati? Ne znam da li ste me čuli. Htela sam da vas zamolim da mi kažete koliko ima sati. No, nije bitno, ono što je važno i što je poenta ovog pitanja jeste da sam primetila da volite da nosite vrlo lepe i skupocene satove, što je, naravno, vaša lična stvar, koja govori o dobrom ukusu, ali i o činjenici da za vas važi parola – ima se, može se. Sudeći po vašem besprekornom stajlingu, sumnjam da biste nosili satove koje prave Kinezi, a koje nosi više od pola Srbije. Kakve sad to veze ima sa Mirovnom misijom i Čadom? I te kakve, jer nisam baš sigurna da ste vi u stanju da realno procenite dobrobit za građane Srbije od ove akcije učešća profesionalnih pripadnika sanitetske službe u sastavu norveškog kontingenta u Mirovnoj misiji UN-a. Da li ste vi svesni da ni narod, kome ste obećali evropsku budućnost, ni život ne može da čeka, da više, na osnovu iskustva, ne veruje ni vama, ni vašim dobrim namerama? Od bogatih, za koje ste tvrdili da s njima imate odlične kontakte, Srbi su dobili samo osiromašeni uranijum. Kako da vam verujemo da postoji nacionalni benefit od ove akcije? Kažete, u razlozima za donošenje odluke – angažovanje profesionalnih pripadnika sanitetske službe Ministarstva odbrane i Vojske Srbije u sastavu norveškog kontingenta u mirovnim misijama UN-a u Republici Čad i Centralnoafričkoj Republici doprinosi ispunjavanju međunarodnih obaveza Republike Srbije i poboljšanju njenih pozicija u međunarodnoj zajednici, većem razumevanju za stavove Republike Srbije u rešavanju statusa Kosova i Metohije i drugih nerešenih pitanja. Kažite nam, kad Srbija, po vama, poboljša poziciju u međunarodnoj zajednici, hoće li to dovesti do povlačenja odluke 60 zemalja o priznanju tzv. nezavisnog Kosova, a, zapravo, prve NATO države na teritoriji Evrope? Zar nije malo paradoksalna situacija učešća u Misiji UN-a u Čadu dok imamo tzv. mirovnu misiju UN-a na teritoriji naše države? Dosadašnje angažovanje Vojske Republike Srbije u mirovnim misijama UN-a bilo je pre priznanja tzv. nezavisnog Kosova i pre izvršenja pravnog nasilja kojim je prekršena Rezolucija 1244 Saveta bezbednosti UN-a. Da vas podsetim, Misija u Čadu ustanovljena je Rezolucijom 1778 Saveta bezbednosti, 25. septembra 2007. godine. Rezolucija 1244 Saveta bezbednosti UN-a, koja garantuje suverenitet i teritorijalni integritet našoj zemlji, doneta je 10. juna 1999. godine. Šta je starije, verovatno umete da sračunate i sami. Lepo je što je Misija humanitarnog karaktera. Za očekivanje je da časna srpska vojska angažuje sanitetske timove za zbrinjavanje i lečenje ne samo drugih pripadnika Mirovne misije, već i civilnog stanovništva i izbegličkih logora i logora interno raseljenih lica. U tome smo, nažalost, bar imali dovoljno iskustva, jer smo doživeli punoletstvo, budući da već 18 godina srpski narod neprekidno zbrinjava Srbe sa svih teritorija bivše SFRJ, za koje nema ni ljudskih prava, ni sloboda u državama nastalim raspadom avnojevske Jugoslavije. Na sve to, ukinuto nam je pravo da našim sunarodnicima u južnoj pokrajini pružimo elementarnu pomoć, budući da je njima ugroženo samo jedno ljudsko pravo, pravo na život. Srbija ne može da ostvari svoja prava na okupiranom delu teritorije, a vi, kao ministar vojni, 25. maja, da li je to slučajno, 2009. godine, nakon nežnog susreta, punog pozitivnih emocija, s Bajdenom, izjavljujete – Kosovo je Srbija onoliko koliko su građani koji žive na Kosmetu u stanju da to sprovode. Znači, vi se, braćo, borite za sebe u Srbiji, a mi ćemo da misionarimo u Čadu. Dalje, prisutni ministre vojni, kako je preneo Tanjug, rekli ste i ovo – pored diplomatske borbe, paralelno moramo da vodimo i borbu za bolji život svih građana na Kosovu i Metohiji, a posebno onih koji su najugroženiji, odnosno nealbanaca. Na osnovu onoga što je potpredsednik SAD-a Bajden rekao, dolazi se do zaključka da je moguća saradnja po pitanju boljeg života. Na to ste dodali da je njegova poseta Ministarstvu odbrane i sastanak s čelnim ljudima potvrda da SAD uvažava kako Vojsku Srbije, tako i sve ono što činimo po pitanju sprovođenja reformi i podizanju standarda. Svakako da je ova poseta za nas istorijska, to je činjenica, jer se do sada nije desilo da potpredsednik SAD-a poseti Ministarstvo odbrane, ali ovo bih ja nešto drugačije koncipirala. Možda će Bajden posle ove posete više uvažavati vas, kao uspešnog pohađača kurseva za bezbednost u inostranstvu, ali je izvesno da o većem uvažavanju Vojske i države Srbije nema ni govora. Isti taj Bajden, u Prištini je jasno rekao – priznanje nezavisnog Kosova je nepovratan proces. Ne vidim koga je tu uvažio, osim Šiptara. Kad već imate tako dobre i humane namere, ne bi bilo loše da odgovorite konačno, ali istinito, na zahtev porodica žrtava bombardovanja RTS-a, da vaše ministarstvo sudu podnese dokaze da li su vojni i državni vrh 23. aprila 1999. godine namerno žrtvovali 16 radnika RTS-a. Otkrijte taj predmet 466. Dalje, gde su bile vaše dobre namere ispunjavanja državnih obaveza kada je, zahvaljujući vašem nemaru, hrvatski sud u Osijeku, posle skoro godinu dana od lišavanja slobode i bez jednog materijalnog dokaza, osudio na pet godina zatvora Čedu Jovića, čoveka od 46 godina, koji je u periodu od 1993. do 1995. godine u Dalju obavljao dužnost načelnika bezbednosti jedne jedinice vojske Republike Srpske Krajine? Da li bi od slanja sanitetskih službi Ministarstva odbrane u Čad trebalo da vam bude važnije, ili bar podjednako važno, da svim optuženicima pred Haškim tribunalom pomognete u odbrani? Da bi se skinula ljaga s imena Srbije, država je obavezna da na sve načine pomaže u odbrani optuženima pred Haškim tribunalom. Umesto toga, vaše ministarstvo je direktno opstruiralo napore generala Vladimira Lazarevića koji se borio da dokaže da je rat na Kosovu i Metohiji bio odbrambeni. Gospodin Aligrudić vas je već pitao, ali pitam vas i ja, da li se zaista nakon 17. februara možemo ponašati kao da se ništa nije dogodilo? Vi ste to protumačili na jedan način i dali odgovor koji mene uopšte ne zadovoljava. Znači, mi izražavamo opravdanu sumnju da bi slanje profesionalnih pripadnika sanitetske službe Ministarstva odbrane i Vojske Srbije u Čad doprinelo povratku poverenja u važne državne institucije kakva je Vojska, koja je degradirana, demontirana i dovedena na tako niske grane da među mladim ljudima vlada uverenje kako je bolje i pranje leševa na sudsko-medicinskim odeljenjima, nego služenje vojnog roka u ovakvoj vojsci. Svaka čast vama, ništa ovde nije bilo lično. Kao što sam na samom početku rekla, imate i stila, imate i tasta koji je legenda narodne muzike, a dirnuo me je i vaš lični gest od pre nešto više od dva meseca, kada ste u sarajevskom kliničkom centru teško povređenom pevaču Halidu Bešlićupredali pismo podrške od svog tasta. Posebno mi je drago što se ponašate u skladu sa pesmom Miroslava Ilića "Smej se, smej, uvek se smej", jer taj optimizam je neophodan i možda zaista povrati optimizam i dostojanstvo srpske vojske.
Gospodine ministre, izvolite.
Gospodine Markićeviću, ne znam čemu aplaudirate, zato što srpska mladež pere leševe pre nego da služi Vojsku? I vi se tome radujete?! To vas raduje. Naprosto, to nije tačno. Po prvi put od kako je uvedena mogućnost civilnog služenja vojnog roka, imamo više prijavljenih za služenje u uniformi nego u civilu. To je podatak koji ima egzaktni pokazatelj, imamo statistiku, i to je nešto što možete pročitati bez ikakvih problema. Sve bih ovo što ste pričali shvatio dobronamerno u situaciji u kojoj, recimo, prva mirovna misija nije bila 2002. godine, kada je gospodin Koštunica bio predsednik Republike Jugoslavije, kada smo mi otišli u prvu mirovnu misiju. Sva ta želja da se pokaže različitost bi bila u redu da vaš predsednik stranke,gospodin Velimir Ilić, nije bio na inauguraciji Buša 2005. godine, u januaru, ne bi li imao priliku da dotakne predsednika SAD-a, istog onog koji je priznao nezavisno Kosovo. Ne možete zabiti glavu u pesak i misliti da ako ste došli u ovu skupštinu pre godinu, dve, tri, da vreme pre toga nije postojalo. Žao mi je što se ophodite i prema mom tastu na način na koji to radite. Ne mislim da privatne i porodične stvari treba da se ovde iznose. Verujte, o tome bismo mogli mnogo toga da pričamo i ne bi vam bilo lako. Gospodine Markićeviću, jednu stvar vam nisam odgovorio. Pitali ste me šta sam uradio lično da pomognem građanima na KiM-u. Postoji jedna bolnica u Gračanici, nikakav problem nije da pozovete direktorku bolnice i pitate da li je Dragan Šutanovac lično, kao Dragan Šutanovac pomogao ljudima koji žive u Gračanici. Postoji bolnica i u Čačku. Možete da pozovete Kostu Miloševića, bivšeg direktora, pa da ga pitate da li je Dragan Šutanovac nekad doneo humanitarnu pomoć za bolnicu u Čačku, u kojoj se leče i vaša deca. Postoje bolnice i u Beogradu, Institut za majku i dete, imam više zahvalnica, nego vi diploma, od tog instituta. Postoji još toliko bolnica u Srbiji koje sam lično pomogao, ali nisam smatrao da kao Dragan Šutanovac treba da objašnjavam vama šta sam lično uradio. Ima nekoliko dece u Srbiji koja nisu imala tu sreću da žive sa svojim roditeljima, kojima sam pomogao. Mnogo mi znači njihov osmeh kada ih vidim i verujte mi, to nije stvar koju činim zbog vas, niti činim tu stvar zbog politike, to činim zbog svoje dece i zbog sebe. Ako treba to da bude argument u vašoj i mojoj raspravi ovde vezano za Misiju u Čadu, mislim da nije fer. Možemo da sednemo i nakon ove sednice, vi i ja se znamo devet godina, da vam pojasnim neke stvari koje vam nisu jasne, ako vam nisu jasne. Nekome mogu da pojasnim, a nekome mogu i da poklonim sat, pa on neće znati u kom je vremenu i neće razumeti vreme u kome se nalazi. Hvala.
Gospođa Aleksandra se prepoznala zbog sata.
Vidite, gospodine Šutanovac, stvarno teško izgovaram, dođe mi da kažem Šunatovac, to govori pola Srbije sada. Nisam iznosila vaše privatne stvari. Govorila sam o tome da ste vi ljubitelj satova, a nisam spominjala da u toj nekoj vašoj kolekciji postoji "Kartije old star", koji košta oko pet hiljada, "Kartije old star" zlatni od oko 10 hiljada evra, "Šopard" hronograf oko 4,5 hiljada evra, sat marke "Brižet gold rouz", koji teško može da se nađe za manje od 15 hiljada evra, što znači da vi imate kolekciju u kojoj satovi nisu jeftiniji od jedno 40 hiljada evra. Nositi sat marke "Brege", ovo ne znam da pročitam, pošto je zvanični jezik srpski, u vrednosti od 15 hiljada evra, inače, ti su satovi poznati po prestižu i astronomskoj ceni i na Internetu sam iskopala ko ih je sve nosio: Napoleon Bonaparta, Marija Antoaneta, ruski car Aleksandar, engleska kraljica Viktorija, Vinston Čerčil, ne znam gde se tu nekako prepoznajete. Što se Velimira Ilića i njegove posete Bušu tiče, da je Velimir Ilić zaista hteo da dotakne Buša, ne bi Kosovo sada bilo priznato kao nezavisno.
Gospodine Šutanovac.
Bez želje da ikoga pomenem, ako ikada vidite da imam na ruci sat "Rozen gold", kako se to čita, što bi značilo neko narandžasto zlato, pokloniću vam ga, uključujući i one koji nemaju satove. Naprosto, to je stvar koja je neistinita i žao mi je što se ovde kao argumenti uzimaju čak i neke novine za koje ne smatram da su civilizacijske. Ostavićemo to na stranu. Moja poseta Sarajevu, koja je bila privatna, o njoj ste pričali. Zbog čega? To je stvar koju ne razumem. Zbog čega bih ja pričao kome vi idete u posetu i kome ste išli u posetu? Ne mislim da je to pristojno i humano. Vi ste psiholog, koliko znam. To je nešto što nije dozvoljeno, ne samo u Skupštini, nego u normalnoj komunikaciji.
Gospođo Janković, nemate više reč, nije bilo ničeg uvredljivog. Gospodin Miroslav Markićević.
Gospodine ministre, bio bih spreman da zajedno s vama pogledam stenogram i da se malo prisetite mog izlaganja, za koje mislim da je bilo korektno, pošteno i tolerantno prema vama lično. Uopšte nisam vas lično prozivao, niti vas pitao šta da uradite, samo ste malo natrčali kada ste pomenuli čačansku bolnicu. Neću, zbog poštovanja prema gospodinu Kosti Miloševiću, s kojim sam zajedno bio 11 godina u koaliciji, da pričam o čačanskoj bolnici. Bolje da je niste pomenuli. Kada bih rekao sve ovde, vi biste G17, sve kompletno, isterali odavde. Da li vi znate da se u toj bolnici bolesnici ubijaju vatrogasnim aparatima? Da li ste čuli za to?
Gospodine Markićeviću, molim vas, nalazimo se u više nego ozbiljnoj atmosferi da bismo mogli da govorimo o ubijanju pacijenata. Zaista vas molim da vodimo računa o dostojanstvu Skupštine, o sadržaju izrečenih rečenica vezanih za bilo čiju smrt, posebno za eventualni nesavestan rad ljudi koji danonoćno rade izuzetno ozbiljne poslove u svim zdravstvenim ustanovama, pa i u bolnici u Čačku. Molim vas.
Samo da završim, gospođo. (Predsednik: Možete da završite.) Govorim činjenice, istine, to zna ceo Čačak i Srbija, kao što znaju i za ovo dete od 16 meseci, molim vas. Da li je zabranjeno govoriti o tome? Bolje da to govorimo, da se sledeći put ne desi. Samo hoću gospodinu Šutanovcu da kažem – svaka čast Kosti Miloševiću, ponavljam, smenjen je faksom, gospodine Šutanovac, ja sam jedini od opozicije iz druge stranke protestovao u Skupštini, vi iz DS-a ga tada niste zaštitili. Postavljen je čovek koji je važan i znate iz koje stranke, možda zato što je 17 godina studirao. Znači, samo sam hteo da vam kažem da ste loš primer naveli. Svaka vama čast gde god ste pomogli, šta ste pomogli, kao hrišćanin sam vam zahvalan, uopšte vas nisam prozivao. (Predsednik: Vreme.) Mogu li da koristim svoje vreme kao šef poslaničke grupe? Imam još vremena. Odnosno kao zamenik, izvinjavam se.
Ostalo je, pa vi sebe zovete šefom, a ja sam vas nazvala predstavnikom. Izvolite, gospodine predstavniče poslaničke grupe.
Zameniče, da pogodimo jedanput, gospođo predsedniče. Hteo sam da vam kažem da ste loš primer naveli. Ništa vam ne sporim za vaše lične zasluge bilo kom čoveku u ovoj državi. Ako ste sve to uradili, možda kao hrišćani i ne treba da pričamo ono što sve uradimo, imali smo, pa smo uradili. Uopšte vas nisam pomenuo po tom osnovu. Ne znam odakle vam to, zaista ne znam. Ako su vas pogodili neki podaci o satovima s tim mehanizmom, govorila je moja koleginica Janković, to je druga stvar. Ako vam je smetalo što sam aplaudirao, pa ste se meni lično obratili, vaše kolege ovde iz DS-a, ima ih danas, ne znam zbog čega, malo više nego nas, mnogo snažnije aplaudiraju nego ja. Zašto vam to nije smetalo? Da li je to zbog toga što aplaudiraju vašim velikim mislima, a kada mi govorimo o kritikama, onda vam se to ne sviđa? Želim da se vratim na temu ovog razgovora, koju vi izbegavate. Vi niste odgovorili, ne meni, nego građanima Srbije, koji je bezbednosni rizik ako tamo neko pleme, ili plemenski poglavica, proceni da su ti naši lekari njemu neprijatelji, pa pošalje nekog opasanog dinamitom u centar Beograda? Da li takve bezbednosne procene postoje? Vi ste navodili i stalno govorite šta je bilo pre dve godine, pre tri godine, ko je bio predsednik Vlade, ko je bio ministar odbrane. Vi ste se malopre osvrnuli na jedan period kada je ministar odbrane bio sadašnji predsednik države. Da li ste svesni toga? Ili mislite – to će tako da ide, ko je ministar odbrane, on će posle da bude i predsednik države? Nemojte ličnu kampanju da vodite. Ne verujem da će se to desiti. Prema tome, vi treba, gospodine Šutanovac, da odgovorite građanima ono što sam pitao. Vrlo sam korektan, ali vi ovde palite vatru zato što nemate odgovore na neka pitanja. Posle vam je krivo kad, onako, narodski rečeno, kažemo – dobijete po nosu, pa ovu diskusiju svedete na ''kupusijadu'' u Mrčajevcima. Ovo nije ''kupusijada'' u Mrčajevcima, ovo je narodni parlament od koga ste vi izabrani, kao predstavnik vrlo važnog resora, što se mene tiče, najvažnijeg, ministar odbrane, i ima da se ponašate s poštovanjem prema narodnim poslanicima. Inače, morao bih da vas podsetim na vama drage Mrčajevce, kao i meni, tamo ima jedna narodna uzrečica, tako malo, uz kuvani kupus i pivo, video sam da to radite dobro, i ja to volim, ništa nije sporno, tamo, gospodine ministre, kažu ovako – lepo pevaš, malo znaš. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Čotrić.
Poslanici SPO, u okviru poslaničke grupe ZES-a, glasaće za donošenje odluke o upućivanju pripadnika Vojske Srbije i Ministarstva odbrane u Mirovnu misiju u Čad i Centralnoafričku Republiku. Više je razloga za to, izdvojiću samo neke. To je, pre svega, ispunjavanje međunarodnih obaveza naše zemlje, s obzirom na to da smo članica UN-a i da nam po tom osnovu sleduju prava, ali i obaveze, od kojih je jedna, veoma značajna, i učešće u mirovnim misijama. Inače, u ovom trenutku, u 18 zemalja širom sveta učestvuju pripadnici UN-a, a naši pripadnici Vojske i Ministarstva odbrane su u tri takve misije. Ovo je i značajno priznanje ugledu naše zemlje, ugledu naše vojske i Ministarstva odbrane. Učešće u ovoj misiji, svakako, doprinosi i procesima integracije naše vojske u međunarodne bezbednosne procese, zatim, jačanju i izgradnji partnerskih odnosa. Uvek treba podsetiti da smo mi u Partnerstvu za mir, da senaša stranka, SPO, zalaže da Srbija postane članica NATO-a i da i ovakve misije tome doprinose. Zbog čega to želimo? Ako već hoćemo da se poštuje Rezolucija 1244, koja garantuje integritet naše zemlje, onda i mi moramo da poštujemo određene obaveze, a najbolji i najsigurniji način da se srpski vojnici vrate u južnu pokrajinu, na područje KiM-a, jeste da budemo aktivniji u Partnerstvu za mir i da kroz te procese uđemo u NATO, jer je to garancija i za smanjenje napetosti u regionu, za izgradnju poverenja i zapovratak naših vojnika na celokupnu teritoriju Srbije. Možda to izgleda neobično, ali se Kosovo i Metohija danas brani i u Čadu i Centralnoafričkoj Republici. U svakom slučaju, bolje je da naši vojnici budu u svetu u mirovnim misijama, nego da, kao što je bio slučaj u prethodnim godinama, zahvaljujući politici nekih stranaka koje su tada bile u Vladi, strani vojnici dolaze na našu teritoriju. To se više neće dešavati. Sada je situacija drugačija. Nemojmo se ponašati tako da od prijatelja stvaramo neprijatelje. Diplomatska veština je upravo obrnuta, da od protivnika, od onih s kojima imamo nesporazume, stvaramo prijatelje. Nemojmo da od Norveške, prijateljske zemlje, stvaramo neprijatelja i bez ikakvog razloga ili povoda tu zemlju sumnjičimo i optužujemo na ovaj način u ovom domu. Nemojmo da se ponašamo po principu – e, sad neću ni kako hoću. Zakon o učešću profesionalnih pripadnika naše vojske u mirovnim operacijama i drugim aktivnostima u inostranstvu donet je 2004. godine. Za njega su glasali i poslanici onih stranaka koje se danas protive ispunjenju obaveza upravo iz tog zakona i slanju naših vojnika u mirovne misije, a sve po principu da – neću ni kako ja hoću.
Zahvaljujem. Gospodin Dragan Šormaz ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, pročitaću vam ponovo član 140. Ustava, koji ste juče komentarisali kako ste komentarisali, posle mog govora. Mislim da se trudite da u ova dva dana budete i argumentovani, braneći svoje stavove, ali čini mi se da u određenim situacijama prelazite granicu korektnosti i poštovanja ovog parlamenta, iako govorite da ga poštujete i uvažavate. Navešću vam primer – član 140. Ustava Republike Srbije kaže, odnosi se na Vojsku Srbije, to su tri člana – 139, 140. i 141 – Upotreba Vojske Srbije van granica: ''Vojska Srbije se može upotrebiti van granica Republike Srbije samo po odluci Narodne skupštine Republike Srbije''. Gde ste vi ovde prepoznali policiju? Zašto ste spominjali gospodina Jočića koji nije ovde i ne može ništa da kaže povodom toga? Mislim da je to jedna granica korektnosti koju ste prešli. Mislim da nije u redu što ste to spominjali uopšte, a da ne govorim da je to ono o čemu govorimo ceo dan ovde, ili celo popodne – 17. februar 2008. godine, to je granica, to je razlika. Desilo se nešto veoma traumatično, nešto veoma ozbiljno po ovu državu. Jeste, policija je poslala i učestvuje u mirovnim misijama u Haitiju i Liberiji. Spomenuli ste Haiti, kažem vam još – i Liberija. To su misije UN-a, ne NATO-a i nije se otišlo u okviru, ne znam ni ja, bilo koje druge države, nego kao srpski policajci. Otišli su kao srpska policija i kao srpski policajci. Mislim da taj primer nije trebalo da navodite. Pominjete odlaske nekih naših vojnika iz vremena kada je gospodin Koštunica bio predsednik države; gospodin Tadić je bio tad vojni ministar. Demokratska stranka je učestvovala tad u vlasti, vrlo dobro znate, bila je u vlasti, Saveznoj vladi itd. Učestvovala je u svemu tome. Uostalom, formalno učešće, da se vratimo na temu, u mirovnim misijama UN-a, o čemu ovde govorimo sve vreme, ne narušava poziciju vojne neutralnosti, to ne govorimo, ali narušava ako naša vojska, pripadnici naše vojske idu u okviru kontingenta države članice NATO pakta, konkretno, Norveške. Zbog toga se protivimo celom ovom slučaju. Država Norveška je član NATO pakta. Priznala je nezavisnost Kosova, kao što je ovde rečeno, 28. marta 2008. godine. Priznala je nezavisnost Kosova. Možda neko smatra da je ona prema nama prijateljska država, ali je priznala da 15% naše teritorije nije naše. Kolega Čotrić ima pravo na takvo mišljenje, možda je to njemu prijateljski čin te države. Ne smatram da je to prijateljsko delovanje prema državi Srbiji, uz uvažavanje svega onoga što je država Norveška učinila i na koji način je pomagala Srbiju u prethodnom periodu, od 2000. godine, naovamo. Kada već govorimo o misijama, spomenuto je da je jedna misija na našoj teritoriji, UN-a, imamo Rezoluciju 1244, imamo Kumanovski sporazum, zašto ne insistiramo kod tih navodnih prijatelja, od kojih je visoki predstavnik, pre nekoliko dana, Džozef Bajden, potpredsednik SAD-a, bio u poseti Srbiji, na sprovođenju Kumanovskog sporazuma i Rezolucije 1244? Zašto pristajemo na nešto što nije Rezolucija 1244? Pristajemo na Euleks i pomažemo na takav način teroristima i kriminalcima da na našoj teritoriji prave drugu državu. Dovoljno je što im pomaže najveći sponzor, SAD i NATO, a članica NATO pakta je Norveška. Zašto ne tražimo da se naših 1.000 vojnika i policajaca vrati nazad i da tamo rade? Ovde je svašta izgovoreno danas. Rečeno je – ne rade samo to Amerikanci, oni tamo i štite naš narod; ubili su 20 Albanaca 2004. godine. Nije tačno, nisu ubili 20 Albanaca, nego su ubili 20 terorista i zločinaca, i to u samoodbrani, kada su ovi krenuli na njih, a ne braneći srpski narod, srpske crkve ili srpske manastire. To je dokumentovano, to se vrlo dobro zna. Nisu branili ni ostale napadnute nealbance, svi smo bili napadnuti tamo, ne samo Srbi, nego i pripadnici ostalog nealbanskog življa. Moram, takođe, nešto o korektnosti, ili nekorektnosti. Kada ste komentarisali učešće u Parlamentarnoj skupštini NATO pakta, posle govora predsednika Poslaničke grupe DSS-a, gospodina Aligrudića, verovatno ste mislili na mene i na neke dnevnice. Pa, ja sam član. S kojim pravom vi govorite o tome kako radi i šta radi Narodna skupština i njen odbor? Vi na to nemate pravo, kada već govorimo o korektnosti. Ali, ako već to spominjete, ponosan sam na svoje učešće tamo. Imate poslanike iz DS-a koji su u toj delegaciji, pitajte ih kako ja tamo nastupam. Imate ljude koji sede pored vas, koji su bili sa mnom na nekim od tih događanja, pitajte ih kako je prošao Čeku u razgovoru sa mnom i kako su se ponašali posle toga norveški poslanici prema meni, ako već o tome govorimo. Svedoka ima, sedi pored vas, pitajte ga. Tamo se borim za interese države Srbije. To je posao narodnih poslanika. I, valjda, za afirmaciju države Srbije u međunarodnom kontekstu veći doprinos mogu da daju parlamentarne delegacije, nego par zdravstvenih radnika u Misiji u Čadu, pa da se na takav način odnosite i da na takav način govorite o učešću u parlamentarnim delegacijama, između ostalog, i u Parlamentarnoj skupštini NATO pakta. Ako govorite kao demokrata, član ste DS-a, trebalo bi da znate da poslanici u Parlamentarnoj skupštini NATO-a, to se tako zove, a, inače, znate da se tu nalaze i članice Partnerstva za mir, znam da dobro znate da se tu nalazi i 10 poslanika Rusije sa svojom delegacijom, kao i Srbija, sa pet poslanika, poslanici država članica NATO pakta izgovaraju sledeću rečenicu. Proverite, možete da nabavite, verovatno, stenogram ili zapisnik sa Parlamentarne skupštine iz Rejkjavika, gde poslanici država članica izgovaraju – NATO je zločinačka organizacija, imperijalistička, napravljena sa ciljem da porobljava slobodne narode itd. To je demokratija. Zato je Parlamentarna skupština i ne mora biti jedno mišljenje zastupljeno, kao što ni ovde, ni po jednom pitanju, ne mora biti jedinstven stav i jedno mišljenje zastupljeno. O Avganistanu i našem učešću, recimo, i to je spominjano ovde danas, da li treba ići ili ne. Naš stav je – nigde, ni u jednu mirovnu misiju u kojoj učestvuju države članice NATO pakta, jer ih one predvode, pa makar im UN dao, poput Avganistana, rukovođenje mirovnom misijom; naša država i naši vojnici nemaju šta tamo da traže. Za Avganistan nije dovoljan razlog to što se tamo gine, da ne treba ići, tu ću se s vama složiti, postoje mnogo važniji razlozi. Danas se u Avganistanu, po zvaničnim podacima UN, gospodo poslanici, 93% ukupne proizvodnje i potrošnje heroina u svetu proizvodi. EU ima tri miliona zavisnika od heroina, tri miliona zavisnika, korisnika ima mnogo više. Gde je, pored toga, velika Rusija, gde smo mi, koji nismo članica EU, Norveška itd.? Sedamdeset hiljada NATO vojnika se nalazi tamo. Zašto ne reaguju? Znate li da je 20 puta povećana proizvodnja heroina od kada se nalazi 70.000 NATO vojnika u Avganistanu? Kada govorimo o tome, da li treba da budemo član NATO pakta ili ne, treba da razmišljamo i o tim stvarima. Ko najviše proizvodi, ko najviše prodaje taj proizvedeni heroin u Avganistanu? Mafija Albanaca s Kosova, koja je, inače, po podacima UN-a, četvrta u svetu, a prva po prodaji heroina na evropskom tržištu. Reći ću vam još jedan podatak, možda su neki zaboravili, Avganistan je prva država u svetu koja je priznala nezavisno Kosovo. Naravno, komplementarne su im privrede. Jedni proizvode heroin, drugi ga prodaju. Kome? Nama i Evropljanima. Ko to obezbeđuje? Ne znam. Znam da se tamo nalazi 70.000 NATO vojnika, oni su tamo najjača bezbednosna snaga, najjača bezbednosna organizacija. Cveta posao, 20 puta je povećana proizvodnja heroina od kada je NATO tamo. Onda se čudimo što NATO štiti i sponzoriše pravljenje kosovske države na našoj teritoriji i buše im tunel kroz Prokletije, da još brže funkcionišu, da mogu i more da koriste za tako nešto. Probušiše tunel kroz Prokletije, završiše. Američka firma. Ne vidim da ovde nama pomažu za koridore o kojima pričamo i za brze pruge itd. NATO pakt je jedini vojni savez u svetu. U njemu se nalazi 10% država u svetu, 90% nije u NATO paktu. Znači, ako smo protiv toga, mi smo, u stvari, na strani većine. Da li ćemo, pazite ovu logiku, da uđemo u NATO pakt i onda da se naši vojnici vrate na Kosovo? To je toliko naivno, to je neverovatno i izgovoriti. Hajde da tražimo ovo što je Rezolucija 1244. Uostalom, i time ću završiti, mi smo protiv upravo zato što treba da idemo u okviru kontingenta država članica NATO pakta. Složiću se s vama još u jednoj stvari. Vi ste više puta u javnosti rekli da nas niko i ne zove u NATO. Slažem se s tim, nas, zaista, niko i ne zove u NATO. NATO i ne želi da Srbija uđe u NATO, on želi da uđe u Srbiju i tako se ponaša sve vreme. Želi da Srbija bude NATO državica, koju će da kontroliše. Ovakav način vođenja politike je nešto što nam i te kako smeta i škodi. Ne treba ni na jedan način da damo do znanja da pristajemo na tu njihovu strategiju, igru, ponašanje i plan koji imaju sa Srbijom. Zahvaljujem. PREDSEDNIK. Samo se prijavite, gospodine Šutanovac, da vam dam reč. Gospodin ministar ima reč. Izvolite.
Izvinjavam se, potrudio sam se danas i da promenim ton, zato što je vaša koleginica rekla da joj moj ton ne odgovara, i da nastupam na drugi način. Danas je to, nadam se, prihvatljivo, ali ne mogu da prihvatim, ma koliko to vas vređalo, da vi, sa svojom školskom spremom, možete da tumačite Ustav. Prosto, to je stvar u kojoj postoji … (Članovi DSS-a dobacuju, svi u glas.)
Gospodine ministre, poslanici mogu da tumače Ustav i, molim vas, nemojte dobacivati, izreći ću vam mere. Dakle, poslanici mogu tumačiti Ustav, istina, potrebno je pravničko zvanje i priprema za to tumačenje.
Izvinjavam se, ako je data Parlamentu mogućnost da konačno tumači i Ustav, pored Ustavnog suda, onda se bojim da nešto nije u redu. Pričali ste o nekom ubijanju na Kosovu, ja to nisam pričao. Nisam spomenuo nijednom. Ne znam zbog čega ste to meni pričali, ali ste pričali o tome kako nikada ne biste sa NATO zemljom, Norveškom, išli u mirovnu operaciju i pomenuli ste Avganistan. Ono što je činjenica, to je da je Norveška jedna od najranije učlanjenih, ako ne, čak, i jedan od osnivača NATO-a. Ponovo ću da pročitam odluku iz 2006. godine, u kojoj stoji da je Vlada Republike Srbije, svojim zaključkom, poverljivo, taj i taj broj od 31. avgusta 2006. godine, izrazila svoje opredeljenje i spremnost da podrži upućivanje sanitetskog osoblja Ministarstva odbrane i Vojske Republike Srbije u akciji podrške mira u Avganistanu. Ovo je 2006. godina. Možda tada u Avganistanu nije bilo 93% proizvodnje heroina u celom svetu, bilo je 87%. Tada vam nije smetalo da učestvujete u toj mirovnoj operaciji, a Norveška je bila u NATO-u i tada. Znači, argumentacija koju iznosite ovde nije konzistentna s politikom koju ste imali pre tri godine. Ne razumem zbog čega ne kažete šta je realan problem, jer ova stvar koju navodite, da nikada ne biste ni sa jednom NATO zemljom sarađivali, opet dovodi u koliziju vašu politiku, jer ta ista Rusija, koja ima delegaciju u Parlamentarnoj skupštini NATO, ima svoje mirovnjake u Čadu. Netačno je da će naši mirovnjaci biti pod zastavnom Norveške i netačno je da će nositi oznake bilo koje druge zemlje; nosiće četiri S koje smo uveli 15. maja 2007. godine, kada sam postao ministar odbrane, Vojske, odnosno Republike Srbije. Malopre, kada sam pominjao dnevnice iz Parlamentarne skupštine NATO-a, nisam mislio na vas. Ne znam zbog čega ste se prozvali. Uvek se nađete prozvanim kada ja nešto zamerim ili kažem. Izvinjavam se ako sam vas uvredio po pitanju obrazovanja, nije mi bila ideja. Mašinski sam inženjer, ne bih tumačio Ustav nikada. Postoji Ustavni sud, postoje ljudi koji su plaćeni čak i više i od vas i od mene, koji to treba da tumače. Po pitanju učešća u mirovnim operacijama policije, da vas podsetim, izrazio sam poštovanje prema gospodinu Jočiću, više nego prema svima vama, i nije mi bila ideja da ga na bilo koji način dezavuišem. Naprosto, poštujem ga više nego sve vas zajedno, nemojte da se ljutite, to je istina. Kad smo sarađivali u Vladi, imao sam s njim saradnju koja je bila vredna respekta. I danas mi je žao što mu se to desilo. Ali, činjenica jeste da je tada u Liberiju poslata policija, po odluci Vlade. Sada ću vam pročitati koje su zemlje u Liberiji. Znači, imamo i Liberiju. U Liberiji su, između ostalih zemalja, Velika Britanija, SAD, Norveška, NATO zemlje, a sporno je to što kada vi donosite odluku da učestvujete u operaciji s NATO zemljama, tada je to prihvatljivo, iz vama znanih razloga, a kada ste protiv te odluke, onda kažete da je to zato štou toj mirovnoj operaciji kontribuciju imaju i zemlje iz NATO-a. Prosto, ne mogu da uhvatim konzistentnost vaše politike. Znači, da li postoji isti aršin kada ste vi na vlasti i kad ste opozicija ili ne? To je ono što građani Srbije hoće da čuju. Šta je to što se menja u odnosu na to kad vi šaljete mirovnjake s istim timom zemalja? Mogu da ih čitam sve, nemojte da se brinete, ali kažem, tu su i Francuska, tu je veliki broj zemalja koje su članice NATO-a. Šta je to što se menja kada ide lekarski tim, a ne policija? Policijski posao mirovne operacije je mnogo opasniji nego lekarski. To znate i vi i ja. Mnogo je složeniji, mnogo nezgodniji, više ljudi pogine u samoj operaciji nego u sukobu. Kada se izgrađuje civilno društvo i kada policija sprovodi mere izgradnje demokratskog uređenja, kada više ginu ljudi, tada gine i više policije. Niste imali problem, doneta je takva odluka. Naprosto, prihvatam kritiku, ali samo onu koja je argumentovana. Žao mi je ako mislite da je nepoštovanje ako sada kažem da to što govorite nije konzistentno. Promeniću to, ako treba, još fine tuning da uradim, ali žao mi je, politika vam nije dobra.
Gospodin Aligrudić ima reč, po Poslovniku.
Neću ustajati. I ustajanje treba neko s druge strane da zasluži; govorim o vama, gospođo predsednice. Član 104, u odnosu na član 27, koji predstavlja određene vaše obaveze, koje očigledno ne poštujete. Maločas ste reagovali, prekidajući govornika, to jest ministra odbrane, upozoravajući ga na jedan deo izlaganja kada je govorio o stručnoj spremi poslanika i mogućnosti tumačenja Ustava. Reagovali ste onda kada ste čuli žamor iz sale i negodovanje nas prisutnih zbog takvog obraćanja, što je već drugi put u dva dana; to je bilo juče, i danas se ponavlja. Mislim da niste reagovali na adekvatan način. Ono što ste izrekli, navodno, opominjući ministra odbrane i njegovo izlaganje, sramota je, kao i ono što je ministar odbrane rekao. Vaša obaveza kao predsedavajućeg i predsednika ovog doma je da zaštitite demokratiju u ovom domu i osnovne principe parlamentarnog delovanja. Nije poenta u tome da li je neko pravnik ili nije i da komentarišete ko je dao bolje ili lošije tumačenje Ustava. Ovaj dom se sastoji od 250 narodnih predstavnika. Ni u Ustavu, ni u zakonu, ne piše kakve su stručne spreme, a sloboda izlaganja i tumačenja odluka koje ovaj dom donosi, bez obzira na to koja je njihova pravna snaga, da li je u pitanju Ustav ili drugi zakoni, imanentno je pravo svakog narodnog poslanika od kako je parlamentarizma, pa do dana današnjeg, i morate to da štitite. Pri tom, ne reagujete na dalje kršenje dostojanstva ovog doma od strane ministra odbrane, u njegovom daljem izlaganju, na šta vas podsećati sada neću, baš zbog toga da ne bih time izazivao dalju polemiku, koja je ovde nepotrebna, kao što niste reagovali ni kada je ministar odbrane, odgovarajući na moje izlaganje, držao 85% vremena svoju desnu ruku u džepu, što nikako lepo ne deluje ni pred kamerama, ni pred narodnim poslanicima, niti onda, a to ću vam istaći, kada je u jednom prenesenom značenju, pominjući bivšeg ministra unutrašnjih poslova Dragana Jočića, gospodin Dragan Šutanovac rekao da ne poštuje narodne poslanike. On je to ovde javno rekao. Pročitajte član 104. Vi se, gospođo predsednice, ne ponašate u skladu s Poslovnikom, vi kršite ovaj poslovnik, ne gospodin Šutanovac, zato što gospodin Šutanovac govori onako kako misli i kako je vaspitan, ali vi ste ovde da vodite računa o dostojanstvu ovog doma.
Ako bih reagovala, gospodine Aligrudiću, u skladu s vašim instrukcijama, morala bih sada da komentarišem upravo vaše izlaganje, počev od termina ''vaspitanje'', koji upućujete gospodinu ministru, predstavniku izvršne vlasti, pa preko tona i načina kako se meni obraćate. Trudim se da se kroz poštovanje procedure rada ne ometa sadržaj i efikasnost rada i u svakom momentu procenjujem i taj element svog ponašanja. Izvinjavam se gospodinu Šutanovcu što sam ga prekinula, a nisam mu dozvolila da završi. Tu sam pogrešila. Dakle, govornik treba da završi, uključujući i ministre, a rekla sam ono što sam mislila. Poslanik ima pravo na slobodu govora, uključujući i sadržaje vezane za svaki zakon, pa i Ustav. Podrazumeva se da je dobro da poslanik bude pripremljen i da u skladu sa sadržajima o kojima govori ima uporište u zakonu, Ustavu, Poslovniku itd. Dakle, tačno sam rekla ono što sam želela da kažem i mislim da sam na taj način napravila intervenciju koja je u skladu s onim o čemu govorite, a to što vi i ja imamo različit stil govora i ponašanja, to je zaista prirodno. Gospodine ministre, izvolite.
Učiniću nešto što možda ovde nije običaj, ali nemam problem da se, ukoliko mi gospodin Šormaz zamera što sam spomenuo da nije školovan u smislu da ne može da tumači Ustav, izvinim. Evo, izvinjavam se od srca, stvarno nisam želeo da vas uvredim, niti sam imao tu ideju. Ako sam slučajno držao ruku u džepu, verujte mi, sve vreme stojim pred vama, neko drugi sedi. Ne mogu da vam se izvinim zato što više poštujem Jočića nego vas. Šta je tu sporno? Naprosto je to tako. Hvala.
Gospodine Šormaz, pošto je javljate drugi put, da li dozvoljavate da nastavimo, pa ćete dobiti reč kasnije. Pre vas se javila gospođica Nataša Jovanović, dakle, ona ima reč, pa vi iza toga. Molim vas, Poslovnik je regulisao da ocenu o tome ko ima pravo na repliku donosi predsedavajući, procenjuje i daje reč. Ja ocenjujem da smo se razjasnili i nema razloga za repliku. Možete u okviru vremena koje je ostalo vašoj poslaničkoj grupi da dobijete reč, ali posle gospođice Nataše Jovanović. Nataša, prijavite se. Izvolite.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, želela bih da uozbiljim raspravu o ovoj temi, koja je zaintrigirala srpsku javnost, naročito zbog činjenice što građani Srbije koji gledaju direktan prenos sednice Narodne skupštine Republike Srbije, dozvolićete, ne moraju da znaju ništa o oblasti Čada ili Darfura, a naročito o tome ne treba da se brinu naši Srbi na KiM-u, koji verovatno, u ovom periodu kada mi raspravljamo o ovoj temi i o sanitetskoj ulozi pripadnika Vojske Srbije u ovoj centralnoafričkoj oblasti, nemaju struju. Tema je otišla toliko daleko i mislim, pre svega, gospodine Šutanovac, da ne priliči ministru da se na takav način obraća narodnim poslanicima. Pokazali ste neznanje, kao nekadašnji predstavnik naroda i kao poslanik, najpre, kada ste rekli Čedomiru Jovanoviću da podnese amandman na odluku, a malopre, kada ste, pošto poznajem vas i način na koji se obraćate kada imate animozitet prema nekoj ličnosti, omalovažili kolegu Šormaza, bez da sam ja njegov ''drveni advokat''. Morate da znate, gospodine Šutanovac, da svaki narodni poslanik, bez obzira na svoje zvanje, obrazovanje, pol, starosnu dob, ima pravo da podnese zakon koji, hipotetički, ako to Narodna skupština u danu odlučivanja o dnevnom redu usvoji, dolazi na dnevni red. Kako onda neko na koga je narod preneo deo svog suvereniteta, suveren u ovom parlamentu, može da podnese zakon, a ne može da tumači Ustav? Moram da krenem odatle. Znači, to što proces razvoja parlamentarne demokratije, posle 19 godina, hoćete da suspendujete u Srbiji, ne ide u prilog ni vama lično. Jedna nevladina, izrazito srpska, organizacija je rekla da vi želite da uvedete vojnu huntu u Srbiju i da suspendujete demokratske procese, kada ste doneli odluku o učešću naših vojnika, koja je kasnije opozvana, u manevru, odnosno u operaciji Partnerstva za mir u Gruziji, i time pokazali da zabadate Rusima prst u oko. Ispraviće me kolege koji su neku godinu duže u Parlamentu, kao što je kolega Krasić, koji je trenutno izašao iz Skupštine, ali mislim da bi i gospodin Zoran Nikolić i gospodin Aligrudić mogli da daju doprinos u tome. Hajde da krenemo redom, od gospodina Slobodana Unkovića, Aleksandra Bakočevića, Dragana Tomića, Predraga Markovića, Olivera Dulića, do Slavice Đukić-Dejanović, da li su to bili diplomirani pravnici po struci? Ukoliko ne znate šta pričam, moram da vam kažem da su, po Poslovniku Narodne skupštine Republike Srbije, predsednici Parlamenta i predsednici Odbora za ustavna pitanja. Sada je, po našem poslovniku, najkompetentnija za tumačenje Ustava Slavica Đukić-Dejanović, koja je redovni profesor Medicinskog fakulteta u Kragujevcu, ali vi to ne znate. Molim vas, elementarno se pripremite, kao predstavnik izvršne vlasti, pošto ste zaboravili kada ste bili poslanik, kada dođete pred narodne poslanike. Mene to vređa, iz prostog razloga što ste niz optužbi na račun Parlamenta izneli. Mogu da sumnjam da ste, osim što ste NATO lobista, lobista za degradaciju najvišeg zakonodavnog tela, jer se mi, upravo, degradiramo. Ko to radi? Boris Tadić, kao vrhovni komandant, jel tako? [[Glasovi iz klupe: Nije.]] Sad vi što dobacujete – nije, vi obožavaoci lika i dela Borisa Tadića, dozvolite meni da tumačim da je on na sebe preuzeo ulogu izvršne i zakonodavne vlasti i da radi šta hoće. Verovatno na takav način brifuje svoje ministre da se ovde tako ponašaju. To ne može. Moramo da vratimo ugled i dostojanstvo Narodnoj skupštini i da znamo šta ko radi. Kada govorimo o našoj ulozi, zbog čega ovo dolazi pred Parlament – to je Ustavom jasno definisano, da to sad ne ponavljam. Zbog čega je tako? Baš zbog toga što Narodna skupština najbolje može da proceni da li je politika koju država vodi dobra ili nije. Čuli smo niz argumenata, ali da pođemo od toga šta je to što SRS, što nas, sa velikim argumentima koje imamo, a mnoge od njih je izneo gospodin Krasić, govoriću i ja i kolega Aleksić, sprečava da glasamo za ovu odluku? Najpre ste u ovom obrazloženju sa Vikipedije skinuli, da nama, kao narodnim poslanicima, približite, gde je Čad, koliki broj stanovnika ima i kakvi su etnički sukobi. Izostavili ste klimatske uslove, pa je trebalo da kažete da su, verovatno, verujem da jesu, pripadnici ove misije, ove ekipe koja će otići po odluci, očigledno, sposobni da izdrže takvu klimu. Kaže se da je pustinjska klima, supsaharska, veoma suva klima. Verujem da vi ne biste uspeli da se snađete u takvoj klimi. Toliko je suvo da zelenila, voća i povrća nema mnogo; možda bi nešto drugo odgovaralo, pa se stanovništvo uglavnom hrani mesom, kaže Bonardo. Ko je gospodin Bonardo? Gospodin Bonardo je onaj predstavnik UN-a koji vodi računa o tome šta se dešava s predstavnicima Misije UN-a koji se pojave u Čadu. On kaže, to nismo želeli ni da sporimo, za kontingente koji dolaze, odnosno predstavnike država koje učestvuju u ovom tzv. sektoru, kao što je sanitetski tim Vojske Srbije – za sada nije bilo situacije da, ne daj bože, neko ko je predstavnik sanitetskog tima bilo koje države strada, što ne znači da ne mora. Kaže da su bolnice u kojima oni rade izolovane od mesta sukoba, a i to je sada sve manje sporno. Mi svakome želimo dobro zdravlje, da profesionalno obavlja svoj posao, ali se ne slažemo s tim, iako imamo najlepše reči hvale za naše medicinske, naročito za vojne stručnjake, posebno sa VMA Srbije, koja je jedna od najprestižnijih zdravstvenih ustanova na Balkanu, koji dobro obavljaju svoj posao, da ih Srbija šalje, pa makar, to ste nam vi rekli, pod zastavom, pod trobojkom Srbije sa četiri "S", tako se pravilno kaže, u kontingent Norveške, zbog toga što je Norveška pokazala eksplicitno svoj stav kada je u pitanju naša država, naš teritorijalni integritet i suverenitet. Nemojte, gospodine Šutanovac, da već dva dana vršite zamenu teza. Ja sam član Parlamentarne skupštine SE, gospodin Zoran Krasić –Parlamentarne skupštine NATO-a, baš kao i gospodin Šormaz, ili druge kolege. Recite mi, molim vas, otkud vama ideja da kažete da se parlament, samo kada ovo dođe na dnevni red, bavi ovim pitanjima? O krizi u Darfuru je Parlamentarna skupština SE, kad biste vi to znali, raspravljala još pre dve godine, jel tako, gospodine Aligrudiću, kada je i naša delegacija uzela aktivnoučešće u tome. U raspravi nismo imali amandmane, kao što smo uzeli aktivno učešće, ali ne svi, nisu Dragoljub Mićunović, Miloš Jevtić i Nataša Vučković, jer to njih ne zanima, pošto su oni ti koji vode antirusku politiku, zajedno sa svima vama iz DS-a, i to odgovorno tvrdim. Vi ste taj koji lobira za NATO i vi ste ministar koji trguje Kosovom i Metohijom, to vam odgovorno kažem. Na svaki način, ne da vam je dato, da vam je to dedovina, nego svojim ponašanjem, svojim stavom, dajete zeleno svetlo svima onima koji se osokole da nas i dalje uslovljavaju, da nas ucenjuju i da nam dalje ispostavljaju uslove. Ko se bavio rusko-gruzijskom krizom i rezolucijama u Savetu Evrope? Jeste li vi možda putovali u SE da podnosite amandmane, ili su to radili članovi delegacije koji su patriotski orijentisani? Ne, to je radio Miloš Aligrudić, zajedno s nama, srpskim radikalima. Gospodin Todorović i ja smo putovali istog dana kada i on, zato što nas je zamolila parlamentarna delegacija, na čelu sa gospodinom Kosačevim, ali isto tako smo mi njih zamolili da pomognu nama, i koleginica Donka Banović, takođe, izvinjavam se, kada nam je bilo potrebno i kada je, sada već pokojni, lord Rasel podnosio one monstruozne rezolucije protiv Srbije, da nam se otme KiM, koje su bile uvod u dolazak Euleksa, protivpravno i protivustavno. Sada da se vratimo na Čad i na Darfur. Dame i gospodo narodni poslanici, da li vi mislite da je to neka bezvezna stvar i da je Srbija tamo, kako Šutanovac reče, da bi jačala svoj spoljnopolitički kapacitet, pa ste se pozivali na vreme Josipa Broza, pa ste rekli da su oni koji su bili najveći obožavaoci lika i dela Josipa Broza, u neko tamo vreme, sada najglasniji kritičari. Mi nismo bili obožavaoci lika i dela Josipa Broza. Pod režimom Josipa Broza, zbog svoje ispravne nacionalne politike i ideologije srpskog nacionalizama, od režima Josipa Broza i njegovih zlikovaca je stradao predsednik SRS-s prof. dr Vojislav Šešelj, što su sada, čak, priznali, pre neki dan, kada sam bila u Sarajevu, na jednoj konferenciji koja se tiče baš snaga bezbednosti u oblasti jugoistočne Evrope, i neki koji su tvorci Islamske deklaracije. Oni to sada priznaju, jer kad prođe vreme, ide točak istorije, vidi se ko je ko, kao što će proći tek, nadam se, nekoliko meseci, pa će na vrata ovog parlamenta ući doktor Vojislav Šešelj kao predsednik naše stranke i nosilac naše izborne liste. Nisam ovde da držim vama časove demokratije, nego da vam govorim strateški zašto se SRS ne slaže s ovim. Ako krenete ozbiljno, u okviru Vojske imate izuzetno kvalitetne i stručne ljude, odnosno u okviru Ministarstva odbrane, bez obzira na to što su to ljudi koji su prošli mnoge faze odbrane ove zemlje. Neki su uspeli da opstanu, naročito u pojedinim upravama. To znam, jer sam putovala nedavno s tim ljudima na jedan seminar u Brisel, kada smo morali i NATO paktu da kažemo šta nam je uradio i zašto Srbija neće u NATO, i da imamo Rezoluciju o vojnoj neutralnosti. Morate građanima Srbije da objasnite kako je uopšte došlo, kada ste tako pametni, a vi tvrdite da jeste, do krize i u Čadu i u Darfuru. Ko je indukovao tu krizu i od kada ona traje? To nije smešno, to rade upravo oni koji su vaši prijatelji, a to su Amerikanci i Bajden, s kojim ste vi razgovarali o tome. Jaka stvar, hvalite se time kako ćete da pošaljete sanitetsku grupu Vojske Srbije. Amerikanci su zbog geostrateške politike u tom delu sveta, u centralnoj Africi, i mi to vrlo dobro znamo. Trebalo je u januaru da bude održana konferencija centralnoafričkih zemalja u Libiji, na kojoj bi se, između ostalog, raspravljalo o tome; žele i Libiju da uvuku u sve to, upravo zbog činjenice što je gospodin Gadafi na početku te krize želeo da bude mirotvorac. Jer, pitanje Darfura, ipak je pitanje Sudana, kao što bi i trebalo da bude, ali ne daju Amerikanci. Kao što je i pitanje Čada njihova stvar, jer sami ste rekli, gospodine Šutanovac, da je Čad stekao nezavisnost 1990, a konačno je proglašena 1996, kad je izabrao i svog predsednika. Što se sada meša Francuska na takav način? Zbog francusko-američkih sukoba tamo. Zbog čega? Razumem ove ljude, oni neće da idu pod prisilom, ali pitanje je principijelnog stava. Nikako ne mogu da idu sa snagama države koja je izrazito antisrpski raspoložena i koja vodi takvu politiku, kao što je Norveška. Oni će dobiti naknadu i platu za to, pola godine, godinu, da li su lekari, da li je drugo medicinsko osoblje, a šta će Srbija da dobije time? Zašto ne razmišljate o toj ulozi Amerike da se svuda, kao žandar, meša, apsolutno svuda na kugli zemaljskoj, gde se god šta dešava? Ti plemenski sukobi, koje ste naveli ovde, zbog toga što je sever zemlje, uglavnom, muslimanske veroispovesti, a jug – hrišćanske, traju više decenija, više od jednog veka, ali nije poenta u tome, gospodine Šutanovac, dame i gospodo poslanici, nego je poenta u tome što su velika nalazišta nafte u Čadu počela da se eksploatišu i da ih Čad izvozi 2004. godine. Da li vi mislite da Amerikanci idu tamo gde nema nečega što može da se zgrabi? Ne samo to, nego zbog drugih resursa. Isti vam je slučaj, isto pitanje i sa Sudanom. Zaboravili ste da kažete gde se zaista vrši pravi pokolj, kao što je pred Savet Evrope stigao sa lica mesta monstruozan izveštaj o tome šta se dešava u Darfuru, samim tim i u Čadu, jer se to prelilo iz jedne oblasti u drugu, gde se ljudi ubijaju na najzverskiji način, a Amerikanci skupljaju kajmak. Žele da tu ostvare svoje interese i da istisnu Kinu, jer je upravo Kina ta, koja je jedna od vodećih svetskih sila, prijateljska zemlja prema Srbiji, uvek je bila i biće, uložila mnogo i u naftna polja, i u eksploataciju, i u druge projekte i u Čadu i u Darfuru, odnosno u Sudanu, a što vi ne eksploatišete, jer ste NATO saveznik i NATOlobista. To je cela suština. Onda se postavlja pitanje – kakvu spoljnu politiku vodi naša zemlja? Neko vam je rekao ovde, čini mi se kolega Jovanović, da vi ne možete da vodite politiku, jer predstavljate Vojsku. Ne, vi predstavljate izvršnu vlast, a izvršna vlast je ta koja u jednom delu kreira politiku. Ako ste vi, gospodine Šutanovac, početkom marta ove godine rekli da će time da se jača spoljnopolitički kapacitet naše zemlje, na šta ste mislili? Da li ste se onda drznuli da kažete Bajdenu da smo mi morali ponovo da tražimo članstvo u UN-u posle petooktobarskog puča, a jedna smo od država osnivača UN-a? Zašto mu niste rekli da su upravo Amerika, zapadne sile i njeni saveznici do zuba naoružali Hrvate i muslimane i krenuli u razbijanje srpskog nacionalnog, kulturnog i etničkog prostora, da su do zuba naoružali šiptarske teroriste i separatiste i da su im direktno pomogli da urade što su uradili? Kakva je to politika i zagovaranje? Vi kažete da postoje izvesne skrupule i animoziteti prema NATO-u. Pažljivo sam pratila vaše izjave, jer želim ozbiljno da radim ovaj posao, naročito zbog toga što su mi Parlament, pre svega, moja stranka, ukazali poverenje da ih predstavljam u jednoj međunarodnoj organizaciji kao što je Savet Evrope. Kako to mislite – aha, Srbija će u članstvo NATO pakta i tako će da se osigura da dalje neće nešto da joj se dešava Narod je prepoznao da NATO pakt, upravo, hoće da čereči i da dalje rastače Srbiju. Bombardovali su nas, a vi nam pričate o tome koliko košta jedna poljska bolnica; rekli ste, 50 miliona evra, odnosno piše ovde, uložila je Norveška vlada. Zašto niste pomenuli da 30 milijardi maraka, to je minimum procenjene vrednosti, iznosi materijalna šteta od besomučnog 78-dnevnog bombardovanja NATO zlikovačke alijanse našeg naroda? To ne bi bio kraj, izdržaćemo to, mnogo smo kao Srbi izdržali, kao narod, i podigli se iz pepela, ali živote ljudi koje su NATO-vci ubili, nažalost, ne možemo da vratimo. Zbog toga je važno da Srbija, naravno, to ne može pod vlašću Borisa Tadića i DS-a, jasno definiše gde se nalazi u svetu i kakvu spoljnu politiku vodi, šta mi tražimo i ko su nam prijatelji. Vi ste se juče smejali i rekli ste da ovo nije ruska Državna duma. Kada se dešavaju stvari kao što su slučajevi povrede ljudskih prava, štrajk glađu do smrti, što je bio prinuđen da radi dr Vojislav Šešelj, sastala se ruska Duma i Ministarstvo inostranih poslova da reaguju na činjenicu da jedan politički sud, koji je NATO, sa CIA-om, osnovao, ad hok Tribunal u Hagu, a vi se ponosite da sarađujete s njim, ubio jednog čoveka kome nije dokazan nijedan individualni zločin, koji je tamo zbog svoje ideje i zbog svoje ideologije. Šta je ideologija Vojislava Šešelja i SRS-a? Zbog čega smo mi protiv ovoga? Mi smo za miroljubivi savez sa svima onima u svetu koji žele dobro Srbiji, ali Norveška ne želi dobro Srbiji. To što postoji Norveška kuća u Gornjem Milanovcu, nadomak mog Kragujevca, to što ste pominjali šta se dešavalo u ranijem periodu, znate, i druge nekada prijateljske zemlje su to zaboravile. Ko su danas naši prijatelji i sa kim možemo da razgovaramo i da tražimo pomoć? Upravo od onih zbog kojih je Amerika indukovala ovu krizu i zbog kojih je doneta Rezolucija 1778 Saveta bezbednosti, 25. septembra 2007. godine, o upućivanju mirovne misije UN-a. Moram da vas podsetim, a time ću završiti, kada se već dičite time i misijom UN-a, tzv. plavim šlemovima, zašto ne spomenete onda, gospodine Šutanovac, da je Republika Srpska Krajina bila zaokružena celina, odnosno najzapadnija srpska republika, u kojoj je živelo preko pola miliona naših sunarodnika, koje su ustaški zlikovci proterali u akcijama "Bljesak" i "Oluja"? Zar ta srpska republika pod patronatom UN-a nije imala svog predsednika, svoj parlament, svoju vladu, čiji je predstavnik sada ovde u progonstvu, a poslanike SRS-a, gospodin Milorad Buha? Da li vi mislite da su presrećni ti ljudi, koji su jedni od najsiromašnijih na svetu, iz 200 raznih plemena, bez obzira na veroispovest i da li su ovi sa severa ili ovi sa juga, u Čadu ili Darfuru, zbog toga što dolaze snage UN-a? Ne. Oni su se borili toliko godina za svoju nezavisnost, ali oni nezavisnost nemaju i neće je imati sve dok je takva politika Amerike. Moram još nešto da vam kažem, s obzirom na to da ste pominjali u kontekstu i govor gospodina Krasića. Gospodin Zoran Krasić je član Parlamentarne skupštine NATO-a, baš kao i njegov zamenik, kolega Vuković. Oni učestvuju u ''routro'' seminarima i u drugim seminarima koje organizuje NATO pakt, ali ne da bi im se dodvoravali, ne da bi govorili nešto što nema osnova, nego ono što govori Dmitrij Rogozin, kao jedan od ljudi najvećeg poverenja gospodina Putina i Medvedeva, za koga ste rekli da ste se juče s njim sreli i koji je prijatelj srpskog naroda, a pre svega SRS-a – to i mi njima govorimo. Ne možete da gradite odnos poverenja. Mi jesmo od pre nekoliko godina u Partnerstvu za mir, ali ne možemo da imamo poverenja u one koji nam otimaju i rastaču zemlju, koji su ubijali naš narod, koji su išli dotle, i nastavljaju s tim, da potpuno okupiraju i unište Srbiju. Hvala na pažnji i izvinjavam se kolegama, možda sam malo više vremena potrošila. Nastaviće kolege Aleksić i Krasić. Hvala.
Izvolite.
Gospođo Donka, trebalo je da sedite ovde i da vidite kako zvuči ton. Izgleda da sam ja jedini u ovoj sali slušao pažljivo šta ste pričali. Ne mogu da dozvolim da dajete kvalifikacije da ja trgujem Kosovom. Ne znam na koji način se ovde pokreće inicijativa za povredu Poslovnika, ali za mene je to velika uvreda. Ako to ne primetite vi, ne primete poslanici, razumem vas, vi ne slušate ovo što priča vaša koleginica. To je ušlo u zapisnik i molim vas da se na adekvatan način odnosite prema meni. Ovde sam predstavnik izvršne vlasti i ni na koji način nisam vređao ni gospođu Jovanović, niti bilo koga. Za mene je velika uvreda da mi neko kaže da trgujem Kosovom.
Zahvaljujem. Gospodin Dragan Šormaz.
Biću kraći. Mislio sam to da kažem kroz repliku, ali, dobro, može i na ovaj način. Gospodine ministre, nisam od vas tražio izvinjenje i ne osećam se uvređenim. Vaša je stvar koga cenite, a koga ne cenite i koliko ja vas cenim kao Dragana Šutanovca, ili vi mena kao Dragana Šormaza; to uopšte nije bitno. Bitno je kako se odnosite prema instituciji narodnog poslanika i Narodne skupštine i kako se odnosi narodni poslanik prema vama, kao ministru. Mislim da vas nijednog trenutka i nijednom svojom rečju nisam uvredio. Inače, nisam tumačio Ustav, čitao sam ga. Čitao sam ga,mada imam pravo da ga tumačim. To što vi mešate obrazovanje i stepen stručne spreme, to je, opet, vaša stvar. Vi znate moj stepen stručne spreme,koja je to tajna? To piše na Internetu i to može ceo svet da pročita, srednja stručna sprema. To ništa ne govori o mom obrazovanju. Inače, na istoj Parlamentarnoj skupštini NATO-a, borim se za stavove države Srbije na mnogo tečnijem engleskom jeziku, i to iz glave, ne čitajući, nego što ste vi ovde prikazali da znate engleski jezik. To vam mogu potvrditi poslanici DS-a koji tamo idu sa mnom. To je što se tiče obrazovanja. Obrazovanje je nešto mnogo više od stručne spreme, mnogo šire od stručne spreme. Vi ste, na primer, glasali da bude predsednik Vlade čovek sa srednjom stručnom spremom, gospodin Živković. Vi ste za njega glasali da bude predsednik Vlade Republike Srbije. To nije jedini primer. U Evropi imate koliko god hoćete primera, i narodnih poslanika i ministara u Vladi, imate primere izabranih predsednika, predsednika Vlade sa srednjom stručnom spremom. Mnogi nalaze zamerku ovom predstavničkom domu, ovoj Narodnoj skupštini, razne zamerke. Mislim da je najveća zamerka, ja imam zamerku na saziv ovog parlamenta i na svoju poslaničku grupu zbog toga što nema nijednog autentičnog srpskog seljaka Narodnoj skupštini, nijednog. Ovo je predstavnički dom. Ovo nije akademija nauka. To je sasvim nešto drugo. Vas smo branili. Vi niste bili prisutni. Zbog toga ste dužni da se, ne meni, nego celoj Narodnoj skupštini izvinite. Vas smo branili od napada načelnika Generalštaba, gospodina Ponoša, koji je za vas rekao da ste nestručni, nekompetentni i da ne znate o čemu pričate na sednici Odbora za odbranu i bezbednost. Branio sam vas, ne vas kao Dragana Šutanovca, nego instituciju ministra u Vladi Republike Srbije. Prošao je kao bos po trnju na toj sednici Ponoš, a vi niste došli; pozvani ste, rekli ste da ste bili zauzeti. Ponovo vršite zamene teza. Ponavljam vam datum, gospodine ministre, 17. februar 2008. godine, pustite ko je išao i koje su odluke donošene pre toga. Uostalom, opet države koje ste čitali za mirovnu misiju u Liberiju ili Haiti, to su mirovne misije UN-a. Tamo nismo otišli u kontingentu države članice NATO-a, nego kao srpski policajci, ili kao srpski vojnici, ne u kontigentu Norveške, države članice NATO, koja pravi od Kosova državu. To je naše mišljenje, naš stav, mi ga iznosimo tamo gde po Ustavu imamo na to pravo. Ako vama nije jasno šta vam govorim, nego treba da ponovim još jednom, tamo smo otišli kao srpski policajci. Zašto ste govorili o srpskoj zastavi? Nijednog trenutka nisam govorio o tome da nećemo ići pod srpskim obeležjima, nijednom. Ići ćemo u norveškom kontingentu, države članice NATO pakta. Da li treba milion puta to da ponovim? Da li treba i koliko puta treba to da ponovim? Ponavljam još jednom, i time završavam, NATO ne želi Srbiju u svom okviru, NATO želi da uđe u Srbiju. On ne želi da Srbija uđe u NATO pakt, on želi da uđe u Srbiju i da od Srbije napravi državicu, ambasador to govori, te da li regionalizacija, te status Vojvodine, te Kosovo, i zna se šta je, državicu koju će da kontroliše. To se vidi svakog dana. Ko ne vidi, taj to ne želi da vidi, ili ima razlog zašto ne želi da vidi. To je činjenica. Ako već govorite o volji naroda, podržite našu inicijativu. Hajdemo na referendum. Ako ne želite vanredne parlamentarne izbore, hajdemo na referendum. Hajde da vidimo i postavimo pitanje građanima Srbije, da li žele da Srbija bude član NATO pakta. Hajde da im postavimo to pitanje i hajdemo na referendum, pošto se pozivate na volju građana, pa da vidimo kakav ćete odgovor dobiti. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Ivan Jovanović.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, u javnosti Srbije se obično ne mogu čuti priče koje su oslobođene dnevnopolitičkih tema kada se govori o slanju mirovne misije našeg ministarstva odbrane i Vojske Srbije pod okriljem UN-a, a, pre svega, tu su prisutne demagoške priče, dnevnopolitičke teme, i građani ne mogu steći uvid u to šta je to značajno za Srbiju ukoliko učestvuje u ovakvim misijama. Podsetio bih poslanike i javnost na jednu vest od 20. septembra 2006. godine, koja kaže – Zoran Stanković, bivši ministar odbrane, ugovorio s ministarkom odbrane Norveške Anom Gretom Sturm učešće vojnog saniteta Srbije u Misiji u Avganistanu. Lekari Srbije bi, kao deo norveškog kontingenta mirovnih snaga itd., učestvovali u ovoj misiji. Takođe, u Burundiju, tri vojna posmatrača, 2004. do 2005. Tada Vlada nije bila u ovom sastavu, to je bilo pre dve vlade. Jasne su neke stranke koje a priori odbijaju bilo kakvu vojnu saradnju s drugim državama, ali čudno je da one stranke koje sada kritikuju ovakvu saradnju, kritikuju to samo zato što nisu u vlasti. Kritikuju i to što nema izbora zato što nisu u vlasti, a 2006. godine je bilo važno da Srbija bude stabilna. Mislim da je sada najvažnije da Srbija bude stabilna i najvažnije je da se izađe iz aktuelne ekonomske krize. Što se tiče slanja u ovu misiju pod okriljem UN-a u Čad, to će predstavljati doprinos spoljnoj politici Srbije. Dakle, razvijamo partnerske odnose s razvijenim zemljama sveta. Podsetiću, u ovoj misiji učestvuje 20 država, između ostalih, to su Rusija, SAD, Francuska, Austrija. Ne vidim zašto je problem da Srbija bude u društvu ovih država. Što se tiče bilateralne saradnje, sigurno doprinosi bilateralnoj saradnji sa Norveškom i to što čine okolne zemlje, koje nisu dovoljno razvile svoju vojnu tehnologiju, nemaju dovoljno opreme, uvek kada mogu, u okviru slanja misija pod okriljem UN-a i ostalih regionalnih organizacija. To je da, kada pošalju svoju misiju, oni dobijaju opremu koju ne poseduju u svojoj vojsci i nakon toga zadržavaju tu opremu, koju mogu da koriste i kasnije. To je još jedan način na koji zemlje koje su to razumele usavršavaju svoju vojnu opremu. Sigurno je da je tu najdalje otišla Rumunija, koja je daleko najviše opreme dobila na osnovu učešća svojih vojnika u mirovnim misijama. Što se tiče ove konkretne misije, našoj vojsci je donirana ovakva bolnica, u vrednosti od milion dolara, i niz kurseva i treninga. Podsetiću da smo dugo bili u svojevrsnoj izolaciji i da je potrebno da naši oficiri steknu uvid u nove tehnologije, da sarađuju s vojnim stručnjacima iz drugih, razvijenih zemalja. Posebno mislim da je značajno veliko poverenje koje je na ovaj način iskazano našim lekarima. Oni su pozvani da učestvuju u ovoj misiji i da leče neke oficire i vojnike iz daleko razvijenijih zemalja, što je posebna čast i priznanje za naše lekare. Ovo su neborbene akcije, nisu toliko opasne. Ne bih se složio s nekim kolegama i ne bih nipodaštavao ni Čad, ni ijednu drugu državu, jer nije u redu govoriti o nekakvim plemenima. Sigurno ne volimo kada neko o nama tako ružno priča, pa mislim da nema razloga ni da mi tako govorimo o njima. Neprocenjivo iskustvo koje naši lekari stiču u ovim akcijama je, takođe, i neka ratna hirurgija, neko ambulantno lečenje na terenu, u tim posebnim terenskim uslovima, koje ne mogu da steknu u mirnodopskim uslovima i uslovima koji nisu krizni. Srbija sigurno želi da bude regionalni lider, želi da sarađuje s ostalim zemljama regiona. Ako hoćemo da budemo regionalni lider, a hoćemo da to budemo u političkom smislu, u ekonomskom smislu, u vojnom smislu, u tom slučaju moramo sarađivati sa svim razvijenim, demokratskim zemljama, moramo da poštujemo Povelju UN-a i treba da se uključimo dobrovoljno, onoliko koliko možemo, u misije koje su pod okriljem UN-a, kao što je ova. Što se tiče samog regionalnog liderstva, Srbija svakim danom pokazuje da izrasta u regionalnog lidera. Sigurno je da je i energetska bezbednost jedan vid bezbednosti i Srbija je pokazala protekle zime, kada smo imali krizu sa gasom, na intervenciju predsednika Srbije Borisa Tadića, da razume šta je energetska bezbednost i to je sigurno bila jedna od prvih vesti na svim međunarodnim stanicama. Pokazali smo da razumemo taj problem, a slanjem ove misije pokazujemo da smo deo UN-a, da smo deo sveta i da hoćemo da učestvujemo u onim mirnodopskim misijama koje imaju za cilj očuvanje mira. Poslanička grupa DS-a će glasati za ovu odluku i još jednom bih želeo da zahvalim Ministarstvu na dosadašnjoj prezentaciji. Hvala.
Zahvaljujem kolegi Jovanoviću. Reč ima narodni poslanik Boris Aleksić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, gospodine ministre, vi ste dali neke komentare. Iznad vas, iznad svih nas stoji veliki grb Republike Srbije. Na tom velikom grbu nalazi se dvoglavi beli orao, na njegovim grudima nalazi se štit sa krstom i četiri ocila. Krst sa četiri ocila je simbol koji nose pripadnici Vojske Srbije. Oni ne nose znamenje sa četiri "S", mogu da nose znamenje sa četiri "S", eventualno, ali to je, želim da još jednom istaknem, krst sa četiri ocila. Da se vratimo na temu – Predlog odluke o učešću profesionalnih pripadnika sanitetske službe Ministarstva odbrane i Vojske Srbije u sastavu norveškog kontingenta u Mirovnoj misiji UN-a u Republici Čad, i to u okviru plemena Zagava, kako se navodi u obrazloženju ove odluke. Pod tačkom 1. Predloga odluke, navodi se da je osnov za razmatranje aranžmana pozivno pismo ministra odbrane Kraljevine Norveške, gospođe Erihsen, dakle, ne UN-a, upućeno ministru odbrane, gospodinu Šutanovcu, da se profesionalni pripadnici sanitetske službe Ministarstva odbrane i Vojske Srbije angažuju u sastavu norveškog kontingenta u misiji UN-a u Čadu. U istoj tački Predloga odluke se navodi da Kraljevina Norveška neprekidno pokazuje veliko razumevanje za situaciju u Republici Srbiji. ''Do sada je, kroz donacije u različitim društvenim sektorima, uložila više od 50 miliona evra. Bilateralna vojna saradnja sa Kraljevinom Norveškom je jedna od najrazvijenijih i nikada nije politički uslovljena''. U istom delu Predloga vaše odluke, navodi se da je ovaj angažman samo deo sveobuhvatne strateške vojnomedicinske saradnje sa Kraljevinom Norveškom i da će njime naše osoblje steći mnogobrojna iskustva koja će biti od koristi za celokupan, pazite sad ovo, odbrambeni, ali i zdravstveni sistem Republike Srbije. Najpre, čista je laž da Norveška neprekidno pokazuje veliko razumevanje za situaciju u Republici Srbiji, kako se navodi u Predlogu vaše odluke. Norveška je učestvovala u NATO agresiji na Saveznu Republiku Jugoslaviju. Materijalna šteta naneta našoj državi tom prilikom iznosila je 30 milijardi nemačkih maraka. Zemlja je bombardovana osiromašenim uranijumom. U intervjuu koji je dao španski pilot Adolfo Luis de la Os, koji je leteo na F-18 "superhornetu", on kaže da je NATO alijansa upotrebljavala i biološko i hemijsko naoružanje. Ovih pola miliona dolara koje ste odvojili za slanje ove misije, mogli ste da date domaćim stručnjacima koji su razvili preparat na bazi zeolita, vulkanskog minerala koji može da apsorbuje do 80% osiromašenog uranijuma. Osiromašeni uranijum se samo tako zove, diplitid jurenium (depleted uranium), inače, to je supstanca, tj. element bez gama zračenja, sa alfa i beta zračenjem, koje je najpogubnije za ljude. Dakle, to ste mogli da potrošite na zeolit, da se zaspu oblasti koje su bombardovane u agresiji NATO pakta, između ostalog, i u okolini Vranja. Reći ću vam da su naši stručnjaci, domaći stručnjaci, napravili te projekte, ali da Vlada Republike Srbije nije htela da izdvoji novac za to. Rekli su da nema para. Dalje, kako je navela Agencija AFP, 28. 03. 2008. godine, Norveška je priznala nezavisnost Kosova i Metohije. Ministarstvo spoljnih poslova te zemlje je tada saopštilo da se nada da će se na Kosovu i Metohiji poštovati prava manjina, misleći na preostale Srbe koji žive u getima. Dakle, kao što je Hitler trpao Jevreje u geta, tako radi i NATO sa Srbima na KiM-u. Još 20. februara 2008. godine, šef norveške diplomatije, Stere, najavio je da će ova zemlja priznati nezavisnost južne srpske pokrajine. Dakle, plan je postojao odavno. Kako se ponašaju norveški vojnici i norveška vojska, koju vi ovde veličate? "Nedeljni telegraf", 26. februara 2004. godine, u tekstu pod naslovom "Pripremljen novi scenario za Kosovo", ističe: ''Norveška je ovih dana u šoku. Na tamošnjoj televiziji emitovan je video-zapis divljanja njenih vojnika na Kosovu. Zabeleženo je kako vojnici ubijaju kučiće u selu čije ime nije navedeno. Vidi se, npr, kako pas stoji ispred svoje kućice u dvorištu, maše repom, a zatim ga norveški vojnici hladnokrvno ubijaju iz puške i potom se smeju'', kao vi sada, gospodine Šutanovac. ''Pogotovo o svakodnevnim ubistvima Srba na KiM-u, mediji u ovoj zemlji gotovo da ne izveštavaju, verovatno zbog toga što nema video-zapisa''. Kako su mediji preneli, 11. marta 2009. godine, norveška policija uhapsila je Srbina osumnjičenog za navodne zločine na KiM-u. Ime uhapšenog u gradu, po Hangeru, nisu objavili tom prilikom. Norveška policija navodi da je uhapšeni Srbin, navodno, isterivao Albance iz njihovih domova, ali da nije optužen za ''direktno nasilje''.NATO i narko-država Kosovo odmah su zatražili izručenje ovog Srbina. To je vaša Norveška. Postavlja se pitanje, kako režim Borisa Tadića, u Predlogu odluke o upućivanju pripadnika Vojske Srbije u Čad u okviru norveškog kontingenta, može da tvrdi da Norveška neprestano pruža podršku Srbiji i na taj način svesno obmanjuje građane? Norveška je učestvovala, još jednom podvlačim, u monstruoznoj agresiji NATO pakta na SRJ, među prvima je priznala nezavisnost KiM-a, ona hapsi i drži u zatvorima nedužne Srbe. Gospodine Šutanovac, vi ste se juče pozvali na Mihajla Pupina. To je tragikomično. Govorili ste kako je on radio u Americi, kako je dao svoj doprinos u Americi. Mogli ste da pratite ono što je pisao Mihajlo Pupin u američkim časopisima. U američkom "Indipendentu", Mihajlo Pupin, 1914. godine, povodom atentata na Franca Ferdinanda, podržava Gavrila Principa i ističe da su Bosna i Hercegovina dva dragulja u srpskoj kruni. Dakle, izričito smatra teritoriju BiH srpskom teritorijom. U amerikanskom "Srbobranu", povodom oslobođenja KiM-a, Mihajlo Idvorski Pupin, po kome jedna od najvećih laboratorija za fiziku Kolumbija univerziteta nosi ime, gde je školovano sedam nobelovaca, kaže sledeće: "Ovo je najsvetliji dan u istoriji svakog Srbina. Neprijatelj je poražen, a Kosovo osvećeno. Svetlo srpsko oružje je ponovo povratilo svoj sjaj." Smete li vi tako nešto da kažete, gospodine Šutanovac? Šta je sa NATO kancelarijom u Ministarstvu odbrane? Koliko kvadratnih metara prostora je ustupljeno na korišćenje NATO organizaciji u prostorijama Ministarstva odbrane i koje prostorije su date na korišćenje NATO kancelariji? Narodna skupština Republike Srbije je 2008. godine, u okviru Rezolucije o očuvanju suvereniteta države, donela jednu deklaraciju o vojnoj neutralnosti. Kako smo vojno neutralni kada imamo NATO kancelariju u Ministarstvu odbrane? Naš stručnjak Ivan Ninić je postavio ova pitanja tokom 2008. godine, između ostalog, i na koji vremenski period je NATO organizaciji ustupljen na korišćenje prostor koji se nalazi u svojini Ministarstva odbrane? Da li je prilikom ustupanja na korišćenje prostora koji se nalazi u svojini Republike Srbije Ministarstvo odbrane zatražilo i dobilo saglasnost Direkcije za imovinu Republike Srbije, a sve u skladu s odredbama Zakona o sredstvima u svojini Republike Srbije? Da li je, osim prostora za NATO organizaciju, NATO-u ustupljeno i korišćenje opreme koja se nalazi u vlasništvu Ministarstva odbrane? Da li je osim prostora, NATO-u ustupljeno i korišćenje inventara koji se nalazi u svojini Ministarstva odbrane? Da li je, prilikom ustupanja na korišćenje opreme i inventara koji se nalaze u svojini Republike Srbije, Ministarstvo odbrane zatražilo i dobilo saglasnost Direkcije za imovinu Republike Srbije, a sve u skladu s odredbama Zakona o sredstvima u svojini Republike Srbije? Vaše ministarstvo, Ministarstvo odbrane, 26. maja je donelo rešenje broj 650/2/08 kojim je zahtev SRS-a, koji je podneo Ivan Ninić, naš istraživač, odbijen, uz obrazloženje da se traži prevelik broj informacija. U međuvremenu je uložena žalba na rešenje Ministarstva odbrane, žalbeni postupak pred Poverenikom je u toku, očekuje se odluka Poverenika. Dakle, ovo krijete, kao što ste krili ugovor SOFA godinu dana. Govorili ste da je on u Ministarstvu inostranih poslova, tj. ne vi, predstavnici Ministarstva odbrane upućivali su naše predstavnike na Ministarstvo inostranih poslova, Vladu Republike Srbije, da biste na kraju odbili naš zahtev. Ako ste već doneli zakon kojim se omogućava uvid u informacije od javnog značaja, zašto sami ne poštujete taj zakon? Kako očekujete od običnih građana da poštuju zakon, ako ga vi ne poštujete? Vi morate da ga poštujete, kao Ministarstvo, pre svega. Hvala.
Zahvaljujem: Cimeša Dragomir ima reč. Izvolite.
Poštovana gospođo predsednice, gospodine ministre, gospodo državni sekretari, dame i gospodo narodni poslanici, mnogo tema smo u toku današnjeg popodneva pokrenuli. Čuli smo i o referendumu o ulasku u NATO, čuli smo štošta o svemu tome, ali najmanje smo pričali o lekarima i zdravstvenim radnicima koji treba da odu u tu misiju u Čad i Centralnoafričku Republiku. Mislim da sanitetske jedinice imaju svoje mesto u ovom kontigentu norveških snaga i da će naše snage, pod našom zastavom, s našim obeležjima i našom uniformom, dostojno reprezentovati Republiku Srbiju. Nije srpski vojnik nikada ustuknuo pred nevoljama, pred vremenskim prilikama, nije razmišljao da li će zbog njegove angažovanosti stradati porodica, ili će neki bombaš doći, pa dići u vazduh njegove najmilije, ili učiniti neko veliko zlo. On je istupao hrabro, on je bio u borbama. Srpski vojni lekar je uvek bio na diku srpskog narodai mislim da će i ovoga puta srpski vojni lekar, srpski bolničari i srpsko osoblje u toj dalekoj zemlji, nesrećnoj, kao što smo i mi delimično nesrećni, pokazati svoj značaj i učiniti ono što je najbolje. Nije samo lečenje oficira i kadra tu toliko značajno. Značajno je što će ti naši zdravstveni radnici lečiti i narod tih dalekih zemalja. Znate, spasiti nekome život, to je dovoljno za ceo život. Koliko puta smo govorili o VMA, o stručnjacima koji su se iznedrili iz te naučno-zdravstvene ustanove. Nismo razmišljali, nismo govorili o njihovim platama, ni o tome da li su priznati od Univerziteta u Beogradu, da li su njihove akademske diplome takve, gospodine ministre, i zbog toga vam zahvaljujem. Sada govorim kao lekar i rezervni vojni starešina sanitetske službe. Jako mi je drago što će moje kolege biti na ovom svetom zadatku u tim dalekim zemljama. Nismo mi prvi put u misijama UN-a. Mogu samo reći da je, npr, naš general-major Slavko Jović, od 1988. do 1990. godine, bio komandant mirovnih snaga na liniji razdvajanja Irana i Iraka, posle Iračko-iranskog rata, a 1963. godine je bio na Sinaju. Mi se nikada nismo plašili da odemo i da pomažemo, u okviru raznih misija, svim narodima kojima je u tom momentu pomoć bila potrebna. Smatram da je dobro što nam je gospođa ministarka odbrane Kraljevine Norveške, gospođa Erihsen, pružila ruku prijateljstva i pozvala nas da učestvujemo u sastavu norveškog kontingenta u ovim misijama i mislim da ćemo ne izolacijom, nego našim angažovanjem na svim zadacima koje sanitetska služba treba da pruži, biti primer. Neće nas onda zvati samo u ta daleka područja, nego će nas možda zvati kada bude neki zemljotres, kao što je bio ovaj u Italiji skoro, pa smo ponudili svoju pomoć da odemo tamo, i kao sanitetlije, i kao stručnjaci. Znači, pozvaće nas u neke druge misije, možda u neke naučne misije, možda u neke prijateljske posete, razmene iskustava, itd. Ponavljam, Poslanička grupa ZES-a glasaće za slanje naših sanitetskih snaga u okviru norveškog bataljona u Čad i Centralnoafričku Republiku. Hvala.
Gospodine Cimeša, zahvaljujem. Gospodine ministre, izvolite, samo se prijavite.
Samo kratko. Hteo bih da zahvalim na izlaganju i da doktoru Cimeši kažem da i pored toga što su se mnogi zaklinjali u VMA i što ta institucija leči veliki broj građana Srbije i veliki broj političara, niko do sada nije započeo reformu na osnovu koje bi oni napokon dobili univerzitetska zvanja koja su priznata u našem društvu i da profesori sa VMA budu priznati od našeg univerziteta. Mi smo uspeli da akreditujemo našu vojnomedicinsku akademiju, da, napokon, i ti ljudi budu u statusu, kao i Vojna akademija, i da pravimo i vojni univerzitet, sa željom da razvijemo dalje sistem odbrane. Inače, kada smo pominjali Irak, Iran, odnosno mirovnu misiju koja je bila u tom periodu, general Perić je tada bio mlad oficir, bio je učesnik pod komandom generala Jovića, ako se ne varam. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine ministre, posebno na informaciji vezanoj za status ovako renomirane zdravstvene ustanove i na vašem ličnom doprinosu u svemu tome. Gospodin Zoran Krasić ima reč. Izvolite.
Gospođo Đukić-Dejanović, daću neki lični doprinos da vi što bolje shvatite današnju temu. Ne smem da čitam Ustav, pošto sam jedini poslanik kome je zabranjeno da čita Ustav, jer onda dobijam opomene, a nisam više u mogućnosti da budem veliki donator DS, preko Odbora za administrativna pitanja. Nego, da se vratimo na ovu temu. Da vidimo šta je suština ove operacije zvane „Predlog odluke“. Pošto ovde ima mladih ljudi iz DS-a, koji, verovatno, nisu imali prilike da pročitaju dosta knjiga, upućujem ih da više čitaju knjige, a što manje gledaju u Internet. Zbog čega? Vidite, u Americi se nekada podela između demokrata i republikanaca, osim onih njihovih prepoznatljivih amblema, kao sredstvo razlikovanja, tamo su neke životinje kao amblemi, zasnivala i na politici, pa su republikanci bili svojevremeno neki izolacionisti, a demokrate internacionalisti.Ta podela odavno ne važi. Posle Regana, ta podela više ne pije vodu, čak ni u Americi. Koja podela kod njih sada važi? Na one koji podržavaju prodaju oružja, i na one koji žele da dominiraju u svetu tako što bi kontrolisali sve naftne izvore. Onda nepogrešivo može da se pogodi da je Irak pao zbog nafte, a Klinton je bio mnogo aktivniji zbog prodaje oružja. Po svoj prilici, ''oružari'' trenutno vode kao lobi. Gospođo Đukić, zamolio bih vas da primite samo k znanju, kao hipotetičko pitanje, ne konkretno. Ova naša zemlja, pošto smo sledbenici, nekada je bila veliki proizvođač oružja, izvozila je oružje. Pre nekoliko godina, posle jedne izmišljene afere, i taj izvoz oružja je stavljen pod kontrolu. Nismo imali sreće sa SDPR-om, neki direktori su bili pohapšeni, čekam i ove sada da uhapse. Zbog čega? Veliki je broj razloga; znate koliki je promet droge u svetu, računajte da su nešto malo manje od toga zarade po osnovu nelegalne trgovine oružjem. Da znate da se razvija i novi posao – izvoz vojnika. Radi vašeg saznanja, u Iraku, sve logore, kampove, gde su smešteni američki vojnici, obezbeđuju privatna obezbeđenja. Amerikanci su razvili čitav sistem privatnih firmi bliskih vojnoj industriji i odbrambenim snagama SAD. One se vrlo često upućuju kao savetnici. Nekada su, 1995. godine, bili u Hrvatskoj, pa su savetovali kako treba da se sprovedu „Oluja“ i „Bljesak“. Ima ih puno i u Iraku. Čak su i neki naši oficiri, generali, doduše, u penziji, ne mogu da kažem da su aktivni, nudili svoje usluge. Zna se koja je cena angažovanja ovih ''kučića rata''. Da li se iza ove odluke, možda, krije nešto slično, privatni posao? Ne znamo. Samo smo pročitali obrazloženje, videli smo neka plemena. Videli smo iz obrazloženja da je, prvo, bila prisutna Evropska unija tamo, pa sad dolazi UN. Kada je došla EU, ona je bila pod okriljem UN-a i Rezolucije UN-a. Nešto nam je to slično vezano za naš prostor. Mnoge stvari se dešavaju po nekoj zakonomernosti. Vi ste gospodina Šormaza prekinuli, ne vi, nego diskusija je tamo stala, ali on je izneo vrlo tačne i precizne podatke, koje ne krije NATO, podatke koje ne kriju ni poslanici Parlamentarne skupštine NATO-a. Kanadski poslanik postavlja pitanje NATO-u, i to onom vojnom delu – za šta je potrošeno 17 milijardi dolara od 1996. godine na teritoriji BiH, jer to što se tamo napravilo Dejtonskim sporazumom, to je država idiot? Oni to priznaju. Činjenica je da se u Avganistanu najviše proizvodi droga, činjenica je da je veliko skladište za drogu teritorija KiM-a i činjenica je da se komanda južnog krila NATO pakta nalazi u Napulju, a Napulj drži mafija. Zakonomernost kaže – gde je NATO, tu je kriminal. Zašto bismo poslali lekare da se uče kriminalu? Kada pričate o generalu Joviću, pa on je bio u ime JNA i SFRJ, a ne oficir JNA u sastavu lake konjičke brigade Kanade, recimo. Valjda vidite da postoji neka razlika. Možda vi ne primećujete tu razliku, ali razlika postoji, pre svega, sa gledišta poštovanja suvereniteta, suverenosti jedne države. Ali, o tom potom. Činjenica da je Norveška priznala nezavisno Kosovo. Zar se niste malo trgli? Ko je priznao Kosovo kao nezavisnu državu? Sve naši prijatelji. To kažite, kad odete kući, vašim ukućanima. Naši najveći prijatelji su SAD, znak prijateljstva – besomučno su nas bombardovali 78 dana, oteli Kosovo, napravili najveću vojnu bazu. Preselili su Ministarstvo odbrane. Čuli ste, godinu i po dana nema odgovora na neka pitanja. U transparentnoj vlasti DS-a, mi ne možemo da dobijemo odgovore na pitanja. Simbolika – Maršalat prodat za novu ambasadu. Promenili čak i zemljište. Zašto? Znaju čime su gađali Maršalat, tu se nalaze neki komunikacioni sistemi bivše SFRJ, ali ovi su dali sve na doboš, sve na izvolte je kod njih. Ne znam ko će da nam da garancije da se iza ovih misija mira naših predstavnika oružanih snaga i Ministarstva odbrane, dragim nam i bliskim republikama i državama koje su priznale nezavisno Kosovo, ne krije, možda, prodaja oružja? Da li se iza ovakvih misija ne krije, možda, privatni aranžman, upućivanje nekih nazovihirurga, neke sanitetske ekipe? Ko dobija pare, možda neko trguje ljudima? Mi smo imali prilike godinama da čitamo, u nekim našim novinama, kako se pojavljuju neka lica sa prostora bivše SFRJ, koje neko angažuje, neka privatna firma, izvoze se odavde, da bi tamo zaveli neki red, a nisu pripadnici Legije stranaca. Oružje, vojska, to je strašan biznis. Da li se, možda, iza tog velikog biznisa, ili se tim velikim biznisom prikriva priča o međunarodnom ugledu? Gde nađoste Norvešku, koja je priznala nezavisno Kosovo? Što niste zamolili Rusiju, ako je ona tamo prisutna, da naših sedam lekara bude u sastavu oružanih snaga Rusije? Makar i simbolično, sličan jezik. Doduše, ne znamo kako će ove jezike Norveške da savladaju. Norvežani imaju dva jezika, vrlo slična, ali dobro. Tokom ove rasprave čula se, hajde da upotrebim reči "velika neistina", da ne upotrebim nešto primerenije našem jeziku. Niko ne može biti član EU ukoliko nije prethodno postao član NATO pakta. Uslov svih uslova za ulazak u EU je članstvo u NATO paktu. Kada odete i razgovarate s predstavnicima NATO-a, oni jasno kažu, 2007. godine je doneta odluka da Srbija ne bude član NATO pakta. Džabe zavijate, kao kiša oko Kragujevca. Neće nas. Zašto? Veliko je neraspoloženje građana Republike Srbije prema NATO paktu. Tužili smo 10 država članica NATO-a koje su nas bombardovale. Da vas sad ne podsećam kakva je odluka bila Međunarodnog suda pravde, a tiče se nadležnosti. Sve je to palo u vodu. Samo da vas podsetim na još jednu činjenicu. Pre nekoliko meseci je kukuriknuo malo ovaj Hašim Tači, pa je rekao – očekujemo da Španija prizna nezavisno Kosovo. Prvi je skočio diplomirani fizičar Havijer Solana, kao visoki predstavnik EU za spoljnu politiku, pošto oni nemaju ministra za spoljnu politiku, i rekao je, ne spavaj na to uvo, Španija nikada neće priznati nezavisno Kosovo. Vidite, kakav je to dvostruki aršin. Taj Havijer Solana gazi druge države članice EU, traži od njih da priznaju nezavisno Kosovo, ali mu ne pada na pamet kada je u pitanju njegova država. Poštuje Španiju, poštuje suverenitet Španije, zna odakle je, zna ko ga je poslao u EU. Pre 20 godina je u Španiji bio najveći neprijatelj NATO pakta, upravo, Havijer Solana, ali mu nije smetalo da 1999. godine potpiše odluku o bombardovanju, iako nije bilo odluke Saveta bezbednosti, pa je čak bilo i velikih razmirica unutar samog NATO pakta. NATO pakt kaže – hvala BiH, da nije bilo oružanog sukoba 1992. godine, NATO bi nestao. On nije projektovan za nešto drugo, nego za hladni rat. Hladni rat je prekinut još 1989. godine. To je istina. Prepoznajte ko je inicirao rat na teritoriji bivše SFRJ. Ko je inicirao rasturanje bivše SFRJ? NATO pakt. Ona država koja je članica NATO pakta mora da sledi politiku NATO-a. Naravno da je Norveška kukavičje jaje, koje je podmetnuto da bi se neko zaleteo. Ako vi iz DS-a želite da budete toliko humani prema vama dragom i omiljenom plemenu Zagava, pošaljite vaše doktore preko nevladine organizacije Bernara Kušnera ''Doktori bez granica''. Pošaljite ih preko neke međunarodne nevladine organizacije,zašto lupate pečat Srbije sa četiri ''S'', sa četiri ocila? Šta prihvatate na taj način? Da li ste vi svesni šta prihvatate? Prihvatate jednu veliku podvalu. Promenio se svet, ljudi. Moramo da vodimo računa o našim interesima. Do pre nekoliko meseci ste s ogorčenjem gledali te ambasadore država koje su priznale nezavisno Kosovo. Da vas podsetim, isterali ste, proterali ste, tražili da se uklone, kao nepoželjne osobe, ambasadori Makedonije i Crne Gore. Znate i sami da su to uradili po nalogu Amerikanaca, pa i ovo što rade Norvežani, rade po nalogu Amerikanaca. Nije, valjda, da 99,9% Srbije sve ovo dobro zna, jedino vi glumite. Šta glumite? Pitaće vas kući, kada odete, sestro, brate, oče, kako si smeo da digneš ruku? Zar vi želite ponovo da ubijate Milicu Rakić? Zar vi ponovo želite da rasturate most u Varvarinu? Jedva smo i to obnovili, a vi drugi put rušite nešto. Zašto? Zato što niko nije siguran da li je u pitanju privatna kombinacija. Izvoz oružja, izvoz municije, izvoz vojske, izvoz vojnika, psi rata, pa to je najbolji posao danas. Američka vojna industrija i američka bezbednost ne može bez privatnih agencija. Gde država ne sme da ide, ona pusti privatne agencije, penzionisane pukovnike CIA-e, penzionisane generale, koji lobiraju na svim mestima da bi obezbedili stratešku poziciju SAD-a, na prvom mestu, kod energenata. Verovatno, za koju godinu, i javno će da se saopšti da je voda strateški interes broj jedan. Ne znam kako ste u ovome mogli da pronađete neke interese Republike Srbije. Moram da vam skrenem pažnju, knjige su objavljene, samo je potrebno da pokažete malo interesovanja, volje, mogu da se pronađu i u Narodnoj biblioteci Srbije. Idite tamo, tamo se ne ujeda. Nemojte da vam se gadi knjiga; ako naiđete na neku dlaku u knjizi, uzmite knjigu i pročitajte, poštujte knjigu. Postoje neke knjige koje objašnjavaju kako smoimali ministra odbrane i kakve smo imali načelnike Generalštaba. Ne pričam o ovome što je bilo za proteklih osam-devet godina, da se razumemo. Pričam o onome što je bilo u onom periodu kada Vojska nije imala tu tzv. civilnu kontrolu. Jedan načelnik Generalštaba, kasnije je bio i ministar odbrane, istovremeno je bio dvostruki agent. Radio je i za sovjetsku, i za američku stranu. Veliku sposobnost je pokazao u prodaji i kupovini oružja. Nisam saopštio ni ime, ni godinu, nisam ništa saopštio što može da identifikuje tog penzionera. Ali, znajte, kad prođe neko vreme, kada se napravi neka vremenska distanca, onda istorija proradi, pa neki podaci moraju da izađu i da se saznaju. Ko vama garantuje da ovo nije privatni posao? Ne vidim nijednu garanciju. Ova odluka je u dubokoj suprotnosti s Ustavom, sa zakonom i s proklamovanom politikom Borisa Tadića. Njegova politika glasi – neću priznati nezavisno Kosovo, nikad neću prihvatiti nezavisno Kosovo, ljut sam na sve one koji su priznali nezavisno Kosovo. Norveška je jedna od prvih koja je to priznala. Imamo neraščišćene odnose sa NATO paktom. Nećemo biti članovi NATO pakta. Vazduh i prostor za život tražimo kod prijatelja. Meni uopšte nije jasno ko vas je navukao na ovakav predlog odluke? Da li je to neki nalog? Da li je to neka naredba? Znam da u DS-u postoje različite političke frakcije, različita gledišta na neke pojave i na neka dešavanja. Znam da je vrlo aktivan, čak je, u ideološkom smislu, i predvodnik ove nove DS ovaj ''otporaški'' deo. (Srđan Milivojević, s mesta: Hvala.) Nisam mislio na tebe. O tebi uvek razmišljam kada pričamo o dobrobiti životinja, sada pričam o Vojsci.
Gospodine Krasiću, molim vas da vodite računa o načinu kako govorite i ophodite se, odnosno upućujete direktne i indirektne komentare poslanicima. To je neprimereno i to je zaista za meru. Ljutite se što vas kažnjavam, ali vi izazivate predsedavajućeg da izrekne kazne, mere i sankcije prema vama. Zaista vas sada upozoravam i shvatite ovo kao ozbiljno upozorenje.
Gospođo Đukić, niste obratili pažnju. On je dobacio.
Gospodine Krasiću, ako neko dobacuje u ovoj sali, vi znate ko to najčešće čini.
Ja?
Vi.
Znam, ali sad je on dobacio.
Molim vas, ali svejedno. Način na koji ste komentarisali, i ako je bilo dobacivanja, zaista je neprimeren, vređa dostojanstvo poslanika i ovaj dom. Pošto savetujete svima da, kada odu kući, pitaju ukućane šta misle o ponašanju, pitajte svoju decu šta ona misle o vašem ponašanju.
Gospođo Đukić, moja deca su normalna. Nema nikakvih problema, nemojte da se sekirate za moju decu. Ona vrlo lepo komentarišu sve ovo što se dešava. Vidite, mislim da je sa gledišta bezbednosti važnija lokacija. Gospodine Šutanovac, možda pogrešim u nazivu, nemojte da mi uzimate za zlo, da li je pravi naziv Cepotina, Ćepotina, Čepotina, ne znam. Verovatno je ''Cepotina''. Ko ne da da se tamo završe radovi, a radi se o nekom objektu koji je vrlo važan za našu vojsku? Možda sam pogrešio naziv, nemojte da mi uzmete za zlo, jer sam dobio poruku telefonom. Znate ono, latinica – c, č u telefonu, ne vidi se. Verovatno vi znate o čemu se radi, ja ne znam. Na kraju da vam objasnim samo još jedno – članstvo u UN-u daje prava, a daje i obaveze. Ali, verovali ili ne, s obzirom na dug vremenski period od kada je usvojena Povelja UN-a, ona je verovatno najvažniji dokument koji garantuje suverenost država. Ujedinjene nacije su složena međunarodna organizacija, gde članovi vrlo često prenose neka svoja izvorna ovlašćenja. Poglavlje 7. Povelje UN-a odnosi se na obaveze Saveta bezbednosti da uspostavi i očuva mir u svetu. Izuzetno, ako neke mere ne mogu da daju rezultat, pre svega se misli na političke mere, postoji mogućnost da se pristupi angažovanju vojske. Tu mora da se vodi računa da svi moraju da postupaju oprezno, vrlo oprezno. Mi nemamo tu međunarodnu obavezu direktno, jer se države pozivaju da prvo iskažu svoje mogućnosti da učestvuju u nekim mirovnim operacijama. Znači, obaveza postoji, ona je opšta. Obaveza nije apsolutno izvršna ili obaveza koja ne može da se izbegne; ova obaveza može da se izbegne, uzimajući u obzir mnoge okolnosti koje su vezane za našu zemlju. Kada se priča o toj međunarodnoj obavezi, treba biti oprezan. Nekada je bivša SFRJ bila u mogućnosti da finansira i da učestvuje u mirovnim operacijama, sada Srbija nije u toj mogućnosti, prosto, nije u mogućnosti da angažuje ni sedam, ni 10, niti 24 pripadnika saniteta negde u inostranstvu. Pogotovo je uvredljivo da oni budu u sastavu neke druge oružane sile. Samo da znate, u međunarodnim odnosima država je sila. Svi međunarodni dokumenti govore o državi kao sili. Ta vrsta angažovanja vojske države sa osam i nešto miliona stanovnika u okviru jedinica iz sastava države sa četiri i po miliona stanovnika je uvredljivo sa gledišta međunarodnih odnosa i pozicije ove države, ali nije uvredljivo ako bi bili u sastavu ruske vojske, jer onda je situacija potpuno drugačija, za razliku od onih Amerikanaca iz Dejtona, koji nas uče kako da se jedu zmije i da se preživljava, pa smo tu fazu morali da prođemo, tu fazu otvaranja. Pa, jeste, gospodine Šormaz, tako je bilo, preživljavanje, učili nas kako da preživljavamo; vodite računa u kakvom je položaju naša vojska, vodite računa šta radite. Meni je dobro poznato da vi ovu odluku ne smete da izbegnete, ali razmislite o tome koliko je to odluka u interesu ove države i ovog naroda. Do sada ste doneli veliki broj odluka za koje ste posle nekoliko meseci utvrdili da nisu dobre. Mi imamo zadatak da vas na vreme upozorimo. Mi nismo NATO fanatici, kao što nismo ni Evro-fanatici, ali morate da shvatite da u Evropskom parlamentu, pored toga što su prisutne stranke koje podržavaju evrointegracije i širenje Evropske unije, postoji i jaka grupa poslanika koja je protiv EU. Budite svesni činjenice da u Parlamentarnoj skupštini NATO pakta postoje i poslanici i poslaničke grupe i predstavnici nekih država koji su članovi NATO pakta, a koji stalno potenciraju šta je sa članom 5. Ugovora o osnivanju NATO pakta, kako se on poštuje. Pa, zar je moguće da oni, kao države osnivači, ili članovi NATO pakta, imaju neke rezerve prema NATO paktu, a mi koji smo samo u tom ''pevačkom društvu'' Partnerstvo za mir imamo toliki natofanatizam u Srbiji! Ako ste svesni da je narod protiv ovoga, na čemu zasnivate vašu politiku? Valjda se svaka politika vodi radi interesa građana, a ne suprotno interesima građana? Vi ćete u ovoj odluci da demonstrirate upravo to da narod, građani idu jednim putem, a Demokratska stranka, kao predvodnica ove politike, suprotnim putem. Gde je tu naš interes? Primite ove naše kritike ozbiljno. Razmislite, da ne napravite grešku kao prošle godine. Cele godine ste izbegavali tačku dnevnog reda Euleks, KiM, a na kraju se ispostavilo da ste vi pozvali Euleks, da ste se pozvali na šest imaginarnih principa koje niko ne priznaje niti poštuje i nesvesno, neki možda i svesno, prihvatili koncept Martija Ahtisarija o nadgledanoj nezavisnosti, nešto što čak ni pravna teorija ni politika ne zna šta znači. KiM klizi polako, zato što niste upozorili sve. Moralo je iz ove zgrade da izađe jedinstveno upozorenje i jedinstveno opredeljenje svih građana Republike Srbije, kao kada smo donosili one rezolucije o neutralnosti i zaštiti vitalnih interesa na teritoriji KiM-a, kada je za te rezolucije, od 250 poslanika, glasalo od 220 do 240 poslanika Narodne skupštine. To je imalo težinu u međunarodnim odnosima,to je bila glavna vest u svetu – jedinstven stav Parlamenta Republike Srbije da je Kosovo sastavni deo Republike Srbije i da se ne mirimo s prisustvom nekih koji od Kosova i Metohije prave skladište za narko-dilere. Zašto ste to blokirali? Ko je kriv? Pa, vi ste krivi. Gde je UNMIK? Nema ga. Šta radi Euleks? Ima zadatak da osnaži i potvrdi pravne elemente nezavisne države Kosovo. Pa, to u nazivu stoji. Tri godine su se pripremali, svi budući kosovski, navodno, funkcioneri su išli na obuku, počevši od Zagreba, preko Ljubljane, pa do Brisela, obučavali ih, pripremali ih i to ste morali da znate. Upozoravali smo vas na to. A onda ste vi zaustavili priču o Kosovu i Metohiji i desilo se ovo, navodno, elementarna nepogoda. Nije nikakva elementarna nepogoda, to ste vi omogućili. Namerno vam pričam o Kosovu i Metohiji kao o očiglednom primeru koji je poznat svim građanima Republike Srbije, da vas upozorim na nešto s nekim sličnim posledicama kad je u pitanju ova odluka. Setite se šta se desilo pre nekoliko godina,. SAD su htele da zavedu … (Predsednik: Vreme, gospodine Krasiću.) Koliko imam još? (Predsednik: Nemate više vremena.) Može samo jedna rečenica? (Predsednik: Završite rečenicu, naravno.) Samo da podsetim ove doktore humaniste o čemu se radi. SAD su htele da zavedu red u Somaliji. Pao im je jedan helikopter i onda Somalijci provukla ona njihova dva pilota kroz glavnu ulicu; Amerikanci videli tu vrstu zverstva i pobegli iz Somalije glavom bez obzira. Vodite računa da ne izlažete naše ljude nekom riziku.
Gospodo narodni poslanici, pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, gospodin Aligrudić, u skladu sa članom 93. našeg poslovnika, ima pravo, kao i gospodin Markićević. Najpre gospodin Aligrudić, koji ima još dva minuta.
Hvala. Da probam u ova dva minuta jedno kratko podsećanje. Ovde je razlika u političkom pristupu. Nije sporno da u vojno-tehničkom smislu ima rezona uraditi ovo što je predloženo. Mislimo da su u političkom smislu rezoni iscrpeni, zato što je način na koji se ovo radi suprotan vitalnim interesima Republike Srbije i poruci koju Republika Srbija treba da pošalje u spoljnopolitičkim odnosima. Zbog toga je vojna neutralnost, kao kategorija, ovde primarni interes, iako ova odluka sama po sebi ne bi formalno narušila princip vojne neutralnosti. Ovde se radi o prenošenju poruke, da li je dobro bitineposredno s onima i uz one koji su priznali nezavisnost KiM-a i da li je ova odluka, u tom smislu, bez spoljnopolitičkih posledica za celinu i integritet države Srbije i integritet spoljne politike. Još jedna stvar, polemike radi, toliko još imam vremena, kada je ovde bilo reči o konzistentnosti u ophođenju u međunarodnim odnosima, pomenula se kasetna municija i Sporazum iz Osla. Ovde je držana konferencija prošle godine, čiji pokrovitelj je bio Vuk Jeremić, koji je tada rekao da bi Srbija valjalo da jednostrano sprovede moratorijum na kasetnu municiju. To je bio jedan stav. Danas smo čuli drugi stav, to je sve iz iste Vlade. Kada nema konzistentnosti po tom pitanju, a kasetna municija, inače, u svetu ubija 90% civila, to je njena glavna namena, onda se postavlja pitanje – o kakvom ugledu u međunarodnim odnosima mi govorimo, kada smo već govorili o ovoj tački dnevnog reda? To je sve. Hvala vam na strpljenju.
Gospodin Markićević je hteo. Gospodine Markićeviću, imate tri minuta. Izvolite.
Poštovana predsednice, gospodine ministre, na kraju ove popodnevne rasprave, rekao bih nekoliko ključnih reči što se tiče Nove Srbije. Poslanički klub Nove Srbije nije ušao u ovu salu s ubeđenjem da će da glasa protiv. Hteli smo da čujemo gospodina ministra, hteli smo da čujemo ostale poslaničke grupe, kolege; sami smo u dilemi, ljudski je to. Možda nemamo dovoljno informacija, ali ovako je tekla rasprava koju je, moram to da kažem, ministar inicirao. Žao mi je, prvi put se desilo, gospođo predsednice, da i vi učestvujete na takav način. Pogledao sam stenogram, niste imali nikakvog razloga da me prekinete. Rekao sam samo istinu i samo istinu. Što se tiče same odluke, pokušao sam da sublimiram svoje dileme i razmišljanja na dve teme, na tzv. dvostruki bezbedonosni rizik, rizik za naše ljude koji tamo idu i za građane Srbije. Na jedno pitanje sam dobio odgovor, kojim nisam zadovoljan. Dakle, svaki vojnik, svaki oficir koji se dobrovoljno prijavi za bilo kakvu akciju, za mene je za poštovanje i heroj, ali za njegov život, bez obzira na to što se dobrovoljno prijavio, valjda neko treba da odgovara. Nije dovoljno reći samo da su se oni dobrovoljno prijavili. To je jedna stvar. Druga stvar, sam sam rekao, gospodine ministre, ako nešto prećutite, ili shvatim da želite da prećutite, da je to možda državna tajna. Prihvatiću, u znak dobre volje, da je državna tajna da su naši građani bezbedni ili nisu bezbedni. Verujem u naše obaveštajne službe, i vojne i civilne, da su procenile da ovde nema rizika za građane Srbije i Beograda, pre svega, naših gradova. To ste prećutali i rekao sam, kao član Odbora za bezbednost, da ću to ispoštovati. Na kraju, da vam kažem, što se tiče zdravstva u Čačku, nadam se da će to, gospođo predsednice, pre svega, vama, kao lekaru, biti posebna tema ovde. Gospodine ministre, vas bih hteo da podsetim, pored te bolnice je bila jedna velika kasarna, ponos grada Čačka. Tamo su sada pacovi, kerovi lutalice; nema kasarne, nema vojnika da ispale počasnu paljbu za zaslužne građane. Rastao sam uz tu kasarnu, krov je propao, fasada opala, koprive, dva metra. O tome je trebalo vi nama da pričate, to vam govorim. Ne krivim vas, najdobronamernije kažem, a o bolnici u Čačku, tu nemate prave informacije, verujte mi.
Gospodine ministre, izvolite.
Moram da kažem da i mene srce boli što nema kasarne u Čačku i da je vaša odgovornost mnogo veća nego moja. Kasarna u Čačku je ugašena u vremenu dok ste vi bili na vlasti i trebalo bi vi da objasnite građanima Čačka šta se učinili da kasarnu iz Čačka izmestite posle toliko godina postojanja, a ne da mene optužujete. Daću vam i tačne datume kada je iseljena kasarna, kao što je u periodu vaše vlasti Vojska smanjena, sa 70.000, na 28.000. To ste vi uradili, a optužujete druge, vi, podržavajući tu politiku. Možete da se čudite, ali lično vi ste podržavali politiku koja je dovela do toga. Što se tiče bolnice u Čačku, ja sam samo jedno rekao. Ja sam humanitarnu pomoć odneo bolnici u Čačku, da ljudi u Čačku imaju određene lekove, koji nisu postojali u toj bolnici. Ko vodi bolnicu i ne vodi, ne delim humanitarnu pomoć po tome ko vodi bolnicu, već da se pomogne onima koji su unesrećeni. Bila je tema da li ovde postoji privatna kombinacija ili privatni posao? Da li znate kako izgleda privatna kombinacija? Privatna kombinacija izgleda kao, recimo, 1991. godine: Irak napadne Kuvajt, a ispred ambasade SAD-a se dese demonstracije podrške SAD-u, predvođene, u to vreme, vojvodom Vojislavom Šešeljem. Gospodo, vojvoda nudi snage za pomoć američkoj administraciji i američkoj vojsci za obračunavanje sa iračkim režimom Sadama Huseina. Ta iskustva više nemamo. Imamo tu memoriju, zbog toga se brinemo da ovakvi ugovori budu sertifikovani u UN-u. Drago mi je što ste pitali za ''Cepotinu''. Nažalost, mislim da sistem u kome država ugovara najjeftinije očigledno nije dobar, jer je firma koja to radi najjeftinije, izgleda, bankrotirala i ne može da završi. Ali, ćemo mi to u sledećih mesec-dva završiti i do jeseni ćemo otvoriti. Da znate samo, to se zida nekih šest ili sedam godina, i mi ćemo je završiti. To mogu da vam obećam ovde, pred svim poslanicima. Zahvaljujem svim poslanicima koji su danas učestvovali u diskusiji. Danas sam još većeg uverenja da sam u pravu. Drago mi je što ste mi pružili mogućnost da vam se obratim i videćemo se vrlo brzo. Imamo niz zakona koje treba da donosimo i važnih strategija, kako nacionalno-bezbednosnih, tako i odbrane. Hvala.
Zahvaljujem gospodinu ministru. Najpre da zaključim jedinstven pretres. Očigledno smo iscrpeli sve poslaničke i poslovničke mogućnosti. Pošto je Narodna skupština završila raspravu o jedinoj tački dnevnog reda, saglasno članu 85. stav 3. Poslovnika, određujem kao dan za glasanje o tačkama dnevnog reda Šestog vanrednog zasedanja – 9. jun 2009. godine, u 10 časova, a o jedinoj tački dnevnog reda Sedmog vanrednog zasedanja, dakle, ovoj tački – 9. jun 2009, u 10.20 časova. Zahvaljujem na saradnji. Nije veliki broj tačaka, tako da pretpostavljam da će nam 20 minuta biti dovoljno za 6. sednicu, a iza toga prelazimo na ovu sadašnju. Zahvaljujem na saradnji i do utorka – mali odmor. U utorak se vidimo i nastavljamo rad. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 147 narodnih poslanika. Podsećam vas da je članom 86. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine u danima za glasanje postoji ako je na sednici Narodne skupštine prisutno najmanje 126 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 126 narodnih poslanika, odnosno da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam da je sprečen da sednici prisustvuje narodni poslanik Mladen Grujić. Pošto je Narodna skupština završila pretres o svim tačkama dnevnog reda, prelazimo na odlučivanje. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DAVANjU GARANCIJE REPUBLIKE SRBIJE U KORIST "SOCIETE GENERALE" PARIZ, FRANCUSKA, PO ZADUŽENjU JAVNOG PREDUZEĆA "PUTEVI SRBIJE" Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o davanju garancije Republike Srbije u korist "Societe Generale" Pariz, Francuska, po zaduženju Javnog preduzeća "Putevi Srbije", u načelu. Za 126, od 126 narodnih poslanika. Narodna skupština je prihvatila Predlog zakona, u načelu. Pošto je prihvaćen Predlog zakona u načelu, prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 5. amandman je podneo poslanik Boris Aleksić. Protiv jedan, uzdržan jedan, nije glasalo 124, od 126 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Podsećam vas da je članom 5. Predloga zakona predviđeno da zakon stupa na snagu narednog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije". Prema članu 196. stav 4. Ustava Republike Srbije, zakoni i drugi opšti akti stupaju na snagu najranije osmog dana od dana objavljivanja i mogu da stupe na snagu ranije samo ako za to postoje naročito opravdani razlozi, utvrđeni prilikom njihovog donošenja. U obrazloženju Predloga zakona, Vlada je navela naročito opravdane razloge da zakon stupi na snagu pre osmog dana od dana objavljivanja, zbog potrebe da se obezbede uslovi za povlačenje sredstava kredita u ugovorenom roku, što čini opravdane razloge za ranije stupanje na snagu, imajući u vidu da nepovlačenje sredstava kredita do 30. juna 2009. godine, čini taj ugovor ništavnim. Stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Za 126, od 126 narodnih poslanika. Narodna skupština je utvrdila da postoje naročito opravdani razlozi da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Stavljam na glasanje Predlog zakona o davanju garancije Republike Srbije u korist "Societe Generale" Pariz, Francuska, po zaduženju Javnog preduzeća "Putevi Srbije", u celini. Za 128, od 128 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o davanju garancije Republike Srbije u korist "Societe Generale" Pariz, Francuska, po zaduženju Javnog preduzeća "Putevi Srbije". Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DAVANjU GARANCIJE REPUBLIKE SRBIJE U KORIST UNICREDIT BANK SRBIJA A. D. BEOGRAD, PO ZADUŽENjU JAVNOG PREDUZEĆA "PUTEVI SRBIJE" Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog ovog zakona, u načelu. Za 127, nije glasao jedan, od 128 narodnih poslanika. Narodna skupština je prihvatila Predlog zakona, u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 5. amandman je podneo poslanik Boris Aleksić. Za dva, protiv jedan, uzdržana dva, nije glasalo 123, od 128 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Podsećam vas da je članom 5. Predloga zakona predviđeno da zakon stupa na snagu narednog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije". Prema članu 196. stav 4. Ustava Republike Srbije, zakoni i drugi opšti akti stupaju na snagu najranije osmog dana od dana objavljivanja i mogu da stupe na snagu ranije samo ako za to postoje naročito opravdani razlozi, utvrđeni prilikom njihovog donošenja. U obrazloženju Predloga zakona, Vlada je navela da su naročito opravdani razlozi za ranije stupanje na snagu ovog zakona, u smislu člana 196. stav 4. Ustava Republike Srbije, sadržani u potrebi da se obezbede uslovi za povlačenje sredstava kredita u ugovorenom roku, odnosno do 29. novembra 2009. godine. Stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Za 127, nije glasao jedan, od 128 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila da postoje naročito opravdani razlozi za stupanje zakona na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njegovog objavljivanja. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanu, pristupamo glasanju o Predlogu zakona, u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona, u celini. Za 128, od 128 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o davanju garancije Republike Srbije u korist Unicredit Bank Srbija a.d. Beograd, po zaduženju Javnog preduzeća "Putevi Srbije". Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O POREZU NA DOHODAK GRAĐANA Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predlog zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje i molim da se izjasnite. Za 128, od 128 narodnih poslanika. Narodna skupština je prihvatila Predlog zakona, u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 1. amandman je podnela Lidija Dimitrijević. Nije glasalo 128, od 128 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podneo poslanik Slobodan Maraš. Za jedan, nije glasalo 127, od 128 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Podsećam vas da je članom 2. Predloga zakona predviđeno da zakon stupa na snagu najranije narednog dana od dana objavljivanja. Na član 2. amandman je podnela Lidija Dimitrijević. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Nije glasalo 128, od 128 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Podsećam vas da je članom 2. Predloga zakona predviđeno da zakon stupa na snagu narednog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku" Republike Srbije. Prema članu 196. stav 4. Ustava Republike Srbije, zakoni i drugi akti stupaju na snagu najranije osmog dana od dana objavljivanja i mogu da stupe na snagu ranije samo ako za to postoje naročito opravdani razlozi utvrđeni prilikom njihovog donošenja. U obrazloženju Predloga zakona, Vlada je navela da zakon stupa na snagu narednog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku" Republike Srbije, jer postoje naročito opravdani razlozi fiskalne prirode da se što pre obezbedi primena odredaba kojima se uređuje utvrđivanje visine poreske osnovice kod oporezivanja prihoda od autorskih prava i prava srodnih autorskom pravu. Stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Za 126, nije glasalo dvoje, od 128 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila da postoje naročito opravdani razlozi za stupanje zakona na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njegovog objavljivanja. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama Zakona o porezu na dohodak građana, u celini. Za 127, nije glasao jedan, od 128 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama Zakona o porezu na dohodak građana. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje svih tačaka dnevnog reda ove sednice i odlučivanje o njima, saglasno članu 99. Poslovnika, zaključujem sednicu Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. (Sednica je završena u 10,25 časova.)