Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pre svega dobar dan, nastavljamo rad Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuju 142 narodna poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 86 narodnih poslanika i da, prema tome,postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Goran Jakšić, Esad Džudžević, Milorad Belić, Radič Joković i Goran Knežević. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DAVANjU KONTRAGARANCIJE REPUBLIKE SRBIJE SRBIJI I CRNOJ GORI PO ZAJMU EVROPSKE INVESTICIONE BANKE ZA FINANSIRANjE PROJEKTA OBNOVE ENERGETSKOG SEKTORA U REPUBLICI SRBIJI (zajednički načelni pretres sa 4, 5, 6, 7. i 8. tačkom) Nastavljamo rad zajedničkim načelnim pretresom o predlozima zakona o davanju kontragarancija Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori za zajmove Evropske investicione banke i Evropske banke za obnovu i razvoj za Projekat obnove energetskog sektora u Srbiji, Urgentni projekat zdravstva, EPS - Projekat II, Projekat obnove Beograda, Projekat upravljanja elektroenergetskim sistemom i Projekat gradskog vodovoda - Srbija, koje je podnela Vlada Republike Srbije. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona za koje je to predložio narodni poslanik Goran Paunović, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Jedno obaveštenje: na osnovu člana 38. st. 3. i 4. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije obaveštavam vas da će narodni poslanik Jovan Todorović predstavljati poslaničku grupu SPS-a, a narodni poslanik Goran Knežević DS. Molim poslaničke grupe, ukoliko to nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Otvaram zajednički načelni pretres. Da li predstavnik predlagača gospodin Mlađan Dinkić, ministar finansija, želi reč? Da. Izvolite.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, danas imamo na dnevnom redu objedinjenu raspravu o predlozima za davanje kontragarancija Evropskoj banci za obnovu i razvoj i Evropskoj investicionoj banci za razne razvojne projekte u Republici Srbiji. Naime, radi se o zajmovima koji su već ratifikovani u skupštini državne zajednice, a kao što znate, pošto državna zajednica nema fiskalni kapacitet, onda je potrebno da se izdaju kontragarancije Srbije za onaj deo zajma koji se upotrebljava na teritoriji Republike Srbije, dok Skupština Crne Gore daje kontragarancije za deo zajma koji se upotrebljava na teritoriji Republike Crne Gore. Ovde se radi o šest kredita ove dve međunarodne finansijske institucije, koji su namenjeni: Elektroprivredi Srbije, dakle, našem energetskom sektoru; dva su namenjena za razvoj komunalne infrastrukture u našim gradovima, u Beogradu, Novom Sadu i Nišu, i jedan je namenjen poboljšanju osnovnih funkcija u zdravstvu u različitim gradovima, što ću vam detaljno obrazložiti. Najpre, objasnio sam razlog zašto se Skupština danas izjašnjava. Naime, ovi krediti su potpisani, neki od njih još davne 2002. godine, kao što je na primer kredit Evropske investicione banke za Projekat obnove energetskog sektora. Skupština državne zajednice ga je kasnije ratifikovala. Poslednji kredit koji je potpisan je kredit za vodosnabdevanje u Novom Sadu i Nišu. On je potpisan 11. juna ove godine. Dakle, to su krediti koji su potpisani u različitim periodima, od avgusta 2002. godine pa do sredine 2004. godine. Državna zajednica ih je takođe, u različitim periodima, ratifikovala, ali Skupština Srbije se nije izjasnila, nije dala kontragarancije, tako da nijedan od ovih kredita nije počeo da se koristi, bez obzira što su ugovori potpisani. Uslov za korišćenje kredita jeste izglasavanje kontragarancije od strane ove Narodne skupštine. Želeo bih da vam sada kažem i par reči o ukupnoj slici, kako biste mogli lakše da donesete odluku. Naime, i Vlada Republike Srbije i poslanici koji glasaju za ovaj predlog treba da imaju u vidu kolika je ukupna zaduženost zemlje, kako bi mogli meritorno da donesu odluku. Nešto sam o tome govorio i kada smo raspravljali o rebalansu budžeta. Neke cifre ću možda ponoviti, ali ću neke i dodati. Što se tiče našeg ukupnog javnog duga, on se sastoji od unutrašnjeg javnog duga i spoljnog javnog duga. Spoljni dug predstavlja direktnu obavezu Republike Srbije prema stranim poveriocima, ali takođe i garancije koje Republika Srbija izdaje za razna javna preduzeća i garantuje da će ona uredno servisirati svoje obaveze. Na dan 31. avgusta ove godine ukupan javni dug Republike Srbije iznosio je 11,8 milijardi dolara. Krajem prošle godine ukupan javni dug iznosio je dve milijarde više i bio je 13,8 milijardi dolara. Struktura javnog duga je takva da je 40% ukupnog javnog duga unutrašnji dug, 60% je spoljni dug. Dakle, 4,9 milijardi dolara predstavlja unutrašnji dug, od čega 4,5 milijardi dolara obaveza po osnovu stare devizne štednje, dok 60% čini spoljni dug. Što se tiče garancija koje su do sada izdate, do sada je izdato svega 345 miliona dolara garancija. Dakle, u ukupnom spoljnom dugu, koji je 6,5 milijardi dolara, izdato je svega oko 345 miliona dolara garancija, što znači da obaveze države po osnovu zaduženosti javnih preduzeća za sada nisu visoke. Zbog toga je Vlada Republike Srbije predložila Narodnoj skupštini da izglasa i ove kontragarancije. Ukupno za ovih šest kredita, to je oko 306 miliona evra garancija. Međutim, moram da kažem da se te garancije aktiviraju samo u slučaju da ova javna preduzeća koja uzimaju kredite, ili lokalne samouprave, nisu u stanju da otplate svoje obaveze. Drugim rečima, mi pretpostavljamo, to je do sada bio slučaj, da će i EPS i lokalne samouprave uredno otplaćivati svoje obaveze, tako da ove garancije nikada neće ni biti aktivirane. Međutim, zahtev kreditora jeste da se one izdaju. Želeo bihda kažem, zbog polemika oko naše zaduženosti koje su trajale dugo u javnosti, koliki je bio javni dug krajem 2000. godine. Upotrebiću evro kao valutu, s obzirom da je to lakše uporediti, jer je dolar imao velike fluktuacije tokom ovih godina. Ukupan javni dug Republike Srbije 31. decembra 2000. godine iznosio je 14,2 milijarde evra. Danas ukupan javni dug iznosi 9,8 milijardi evra. Dakle, ukupan javni dug je smanjen za oko 4,4 milijarde evra u ove četiri godine. Mereno u odnosu na društveni bruto proizvod, ukupan javni dug je 31. decembra 2000. godine iznosio 170% društvenog bruto proizvoda, a danas on iznosi 56% društvenog bruto proizvoda. Dakle, u međuvremenu smo imali stopu rasta društvenog proizvoda: 5% - 2001. godine; 4% - 2002. godine; oko 2% - 2003. godine, da bismo ove godine imali oko 8% rast društvenog bruto proizvoda. To znači da se i u apsolutnom iznosu javni dug Republike Srbije smanjio za 4,4 milijarde evra, a smanjio se još značajnije u relativnom iznosu, jer je u međuvremenu rastao i društveni proizvod, tako da se u relativnom iznosu javni dug smanjio oko tri puta u odnosu na 2000. godinu. To znači da u ovom trenutku Srbija nije visokozadužena zemlja, imajući u vidu ovaj parametar. Prema mastrihtskim kriterijumima, koji predstavljaju uslov za ulazak u evropsku monetarnu uniju, učešće javnog duga u društvenom bruto proizvodu može biti maksimalno 60% društvenog bruto proizvoda. Odmah moram da kažem da neke članice Evropske unije ne ispunjavaju ovaj kriterijum, poput Belgije, koja je doskoro imala preko 100% učešća javnog duga u društvenom bruto proizvodu, kao i neke druge zemlje. Ipak su one ušle u Evropsku uniju. Kao što znate, postale su članice, doduše i pre nego što su neki od kriterijuma uspostavljeni za nove zemlje koje pristupaju Evropskoj uniji. Ono što je jako važno, ukoliko naša privreda bude ostvarivala stopu rasta od oko 4 do 5% godišnje, mi nećemo imati problema sa servisiranjem ovog javnog duga, posebno imajući u vidu da je on manji. Ako se neko pita zašto i kako je moguće da je javni dug manji, to je rezultat, pre svega, velikog otpisa koji smo dobili od Pariskog kluba poverilaca i ove godine od Londonskog kluba poverilaca. Za taj iznos je smanjeno zaduženje građana Srbije, jer se javni dug plaća tako što se kroz poreze uplaćuje u budžet, a onda se servisira obaveza prema poveriocima. Sada bih rekao nešto o projektima koji će biti finansirani iz ovih međunarodnih kredita. Imamo tri projekta za EPS. Najpre, to je Projekat obnove energetskog sektora, kredit od 59 miliona evra namenjen izgradnji podstanice "Beograd 20", izgradnji podstanice "Jagodina 4", proširenje podstanice "Sombor 3", proširenje podstanice "Sremska Mitrovica", remont prenosa na relaciji Valjevo-Zvornik, remont prenosa na relaciji Beograd-Kostolac i obnova podstanica "Beograd" i "Novi Sad". Dakle, iz ovog kredita koji odobrava Evropska investiciona banka trebalo bi, ako ova skupština usvoji ove kontragarancije, a nadam se da hoće, da se poboljša naš energetski sistem u ovom delu. Drugi kredit o kome danas raspravljamo jeste kredit Evropske banke za obnovu i razvoj od 60 miliona evra, takođe namenjen EPS-u. On je namenjen za modernizaciju kopova lignita, modernizaciju upravljanja energijom i kontrolu upravljanja i obezbeđenje komunikacionih sistema za uspostavljanje veza sa zemljama Evropske unije prilikom transfera električne energije. Treći projekat je projekat Evropske investicione banke vredan 22 miliona evra, koji je namenjen unapređenju tehničkog sistema upravljanja, za mobilnu kalibraciju, udaljene stanice, kao i pretvarače u elektranama i telekomunikacionim mrežama. Dakle, sva tri projekta za EPS su "teška" negde oko 141 milion evra. Što se tiče preostala tri projekta, radi se najpre o kreditu Evropske investicione banke od 90 miliona evra. Taj kredit je namenjen gradu Beogradu za obnovu infrastrukture u Beogradu, pre svega za obnovu tramvajskih šina, za obnovu asfaltnog pokrivača sporednih ulica, za obnovu važnih ulica (Slavija, Žička, Južni bulevar, Batutova, Partizanski put), kao i za sistem upravljanja saobraćajem i obnovu tramvajskih vozila. To je kredit koji je, inače, potpisan još 17. juna 2003. godine, a početkom ove godine ga je ratifikovala Skupština državne zajednice. Ne može se koristiti pre nego što ga ratifikuje i Skupština Srbije. Sledeći kredit od 25 miliona evra namenjen je Novom Sadu i Nišu, i to za poboljšanje vodosnabdevanja u ovim gradovima. Što se tiče Novog Sada, ovaj kredit će biti namenjen za poboljšanje tehnološkog procesa prečišćavanja vode u okviru postojećih kapaciteta, za tretman voda "Štrand", za izgradnju odgovarajućih rezervoara, izgradnju nove pumpe, zamenu pumpe i ubacivanje novih odvoda, nabavku novih vodomera, nabavku materijala za rekonstrukciju mreže. Što se tiče grada Niša, kredit je namenjen za nabavku opreme i čišćenje kanalizacije, završetak glavnog vodovodnog prstena, za dodatne kapacitete u rezervoaru "Vinik", za merne uređaje, za rekonstrukciju kolektora otpadne vode i rekonstrukciju sekundarne mreže. Od 25 miliona evra 15 miliona evra je namenjeno Novom Sadu, a 10 milionaNišu. Konačno, jedan veoma važan kredit od Evropske investicione banke je kredit od 50 miliona evra namenjen za urgentni projekat zdravstva, za poboljšanje stanja u našim kliničkim centrima. Dakle, kredit koji je namenjen za obnovu osnovnih funkcija i osnovne kliničke usluge odnosi se na sledeće gradove: Subotica, Kikinda, Pančevo, Sombor, Sremska Mitrovica, Smederevo, Ćuprija, Zaječar, Užice, Čačak, Kruševac, Pirot i Leskovac. Ovaj kredit je takođe namenjen i obnovi okružnih bolnica u Paraćinu, Jagodini, Novom Pazaru, Ginekološko-akušerskoj klinici "Narodni front" u Beogradu, KBC Zemun, KBC Zvezdara i Institutu Torlak. Dakle, kao što vidite, radi se o kreditima međunarodnih finansijskih institucija koji imaju veoma preciznu namenu. Na kraju moram da kažem i uslove pod kojima se odobravaju ovi krediti. Svi krediti Evropske investicione banke, a na ovom spisku ih je pet, odobravaju se na rok otplate od 20 godina. Dakle, radi se o dugoročnim kreditima. Godišnja kamatna stopa je EURIBOR plus 0,4 procentna poena. U ovom trenutku ova referentna kamata na evropskom tržištu kapitala iznosi 2,2% godišnje, i ako dodamo ovih 0,4%, trenutna kamatna stopa je 2,6% godišnje. Za ovih pet kredita kamatna stopa je 2,6% godišnje, a rok otplate je 20 godina. Početak otplate za Elektroprivredu Srbije je krajem 2006. godine. Ovo su i krediti sa odgovarajućim grejs-periodom, odnosno periodom počeka. Što se tiče kredita Evropske banke za obnovu i razvoj, oni su na 15 godina. Ovde imamo jedan takav kredit za EPS. Kamatna stopa je na nivou EURIBOR plus jedan procenat, što je sada 3,2% godišnje. Dakle, mogu sada da zaključim: prema proceni Vlade Republike Srbije ukupan nivo javnog duga dozvoljava da Vlada izda ovakve kontragarancije i zato smo predložili da ova skupština ratifikuje ove kredite, jer će oni doprineti poboljšanju u našem elektroenergetskom sistemu, ali i poboljšanju sistema zdravstva, poboljšanju u pružanju komunalnih usluga u mnogim gradovima Srbije. Vidite da ovi projekti obuhvataju jedan veoma širok krug naših gradova. Rokovi otplate su povoljni. Takođe su povoljne i kamatne stope, a što se tiče do sada ukupno izdatih garancija od oko 345 miliona dolara, one daju mogućnost da izdamo još dodatne kontragarancije za ovih predloženih 306 miliona evra. Na kraju bih pomenuo i to da će u relativno kratkom roku Skupštini Srbije biti dostavljen na razmatranje i zakon o javnom dugu, koji će za buduća vremena dati limite zaduživanja, kako države tako i javnih preduzeća, i lokalnih samouprava; to će biti daleko lakše i za vas kao poslanike da možete da se izjasnite kada dobijete ovakve predloge. Ovaj zakon je završen i sada vršimo tehničku redakciju. Uskoro ćemo ga predati Vladi Republike Srbije, a onda i Skupštini. Imajući u vidu da bez ratifikacije ovih kredita od strane Skupštine Srbije nije moguće njihovo korišćenje, a da se radi o veoma važnim projektima za Republiku Srbiju, očekujem da će svi poslanici Skupštine Srbije podržati ovaj predlog. Hvala.
Hvala. Pre nego što nastavimo pročitaću vam jedno obaveštenje, da su predsednik poslaničke grupe G17 plus i zamenik predsednika, narodni poslanici Goran Paunović i Ksenija Milivojević, podneli ostavke na te funkcije. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Obaveštavam vas da je, saglasno članu 89. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog načelnog pretresa prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnela poslanička grupa SRS. Dajem reč narodnom poslaniku Zoranu Krasiću. Izvolite.
Sudeći po dnevnom redu mi u ovoj objedinjenoj raspravi imamo praktično šest tačaka dnevnog reda, a sudeći po dokumentaciji koju smo dobili od Vlade dobili smo pet predloga zakona. Možda sam nešto pobrkao, ali verovatno će to sekretar da raspravi i zbog toga sam malopre i prišao da ih pitam o čemu se radi. Dok se to ne razreši, dužan sam da u ime Srpske radikalne stranke iznesem generalne primedbe koje se tiču ovakvog postupka koji se vodi pred Narodnom skupštinom Republike Srbije. Na početku moram da kažem da se, sudeći po obrazloženju, ustavni osnov za ove predloge zakona nalazi u odredbama Ustava, član 72. stav 1. tač. 1. i 4. Ako se pogleda šta piše u Ustavu onda se vidi da ovakav zakon, kao specijalni zakon kojim se daje praktično kontragarancija, ne poznaje Ustav Republike Srbije. Kada se u Ustavu Republike Srbije kaže da je Narodna skupština dužna da uredi sistem u oblasti ekonomskih odnosa sa inostranstvom, onda su to zakoni, obimni i opšti akti, koji na principijelan način regulišu sve tačke i sva pitanja tog sistema, a nama se ovde nudi nešto što može biti i pojedinačna odluka, samo što je na vrhu napisano da je to zakon. Hoću da ukažem na to da koncept Ustavne povelje, Ustava Republike Srbije ne poznaje ovu mogućnost. Međutim, pošto je već postala praksa da Republika Srbija, u Narodnoj skupštini, daje kontragarancije; to je rađeno prošle i pretprošle godine povodom nekih drugih zajmova koje je uzela i SRJ i državna zajednica, a zbog ona dva koloseka, gde praktično republike - države, kao pravna lica sa punim sadržajem, jer je državna zajednica samo pro forme subjekt međunarodnog prava u personalnom smislu, ali u onom suštinskom, realnom nije, jer gotovo da nema ni imovine, nema ni sredstava sa kojima bi mogla da bude garant ispunjavanja svojih obaveza, pre svega svojih obaveza, zato se pribegava ovoj operaciji da praktično imamo četvorostepeno dogovaranje oko jednog kredita. Neko sa saveznog nivoa inicira postupak dogovaranja, zainteresovani se uključe, napravi se sporazum, on se ratifikuje u Saveznoj skupštini; e, pošto to ništa ne znači, onda je potrebna kontragarancija Republike Srbije, jer ona ima imovinu, ona može da bude nosilac prava i obaveza, jer je državna zajednica nosilac nekih prava samo u personalnom pogledu. To se praktično svodi na podizanje zastave na jarbolu ispred Organizacije UN. Ako pređemo i preko ovog nedostatka, pošto za protekle dve - tri godine to i nije bio nedostatak, jer je ovde po principu nove realnosti formirana psihoza - dohvati što možeš da dohvatiš iz inostranstva; da li je to plaćanje onima koji su 5. oktobar izvršili na ovaj način i pomoć da stabilizuju svoju vlast, ili je stvarna pomoć za potrebe građana - to možda u ovom trenutku i nije toliko bitno. Bitna je ta nova realnost koja se zasniva na tome da se i za elementarnu akumulaciju koju ovo društvo nije sposobno da odvoji kao neminovnost javlja novo zaduživanje. Ako se saberu ovi iznosi, bez obzira za koliko godina treba da se taj iznos vrati, koja je kamatna stopa i koji nivo vlasti se zadužuje, suštinski i realno to je oko 250 miliona evra. Za nekoga je to malo, za nekoga je to veliki iznos. Verovatno za one kojima su ta sredstva namenjena predstavlja iznos koji znači organizaciju posla u zdravstvu, u elektroprivredi, vodovodu, gradovima, ali se nad svim ovim nadvija jedno pitanje – da li ekonomija i javne finansije ove države to mogu da izdrže? Tim pre ako se podsetimo da je 2001. godine masovno bilo zastupljeno da se gotovo na svakoj sednici Savezne skupštine po dva-tri sporazuma ratifikuju, počevši od onog gde je Švajcarska bila garant za naš pristup međunarodnim finansijskim institucijama, odnosno garantovala je otplatu nečega što bismo mi reprogramirali, pa je to bila ulaznica za sva buduća zaduženja. Znači, sa tom praksom se nastavlja. Najveći nedostatak Zakona o budžetu i Zakona o rebalansu budžeta, o kome smo pre nekoliko dana raspravljali ovde, jeste što u suštini u onim silnim papirima nismo videli konsolidovani bilans javne potrošnje. Njega tamo nema. Nema ga jer je izokrenut, ne samo u obrazloženju, nego i u onim čuvenim članovima 3, 5. i 6, gde nastupa jedna najobičnija igra reči. Kao igru reči treba shvatiti i iskazani deficit. Sa gledišta Zakona o budžetskom sistemu iskazani deficit, što se tiče neposrednih korisnika, u suštini ništa ne znači, jer budžet može da troši samo ono što ima. Ono što nema ne može da troši. Ali deficit kada se iskaže, javlja se kao prostor koji dozvoljava Vladi da na nekom drugom tržištu obezbedi sredstva, da li emitovanjem hartija od vrednosti ili ulaskom u neke kreditne aranžmane (naravno, opet sa odabranim bankama) i posebne aranžmane u pogledu kamatne stope koja se takođe dogovara vraćajući te kredite. Apsolutno sam siguran, s obzirom da i ova vlada nastavlja ekonomsku politiku prethodne vlade, jer u tom smislu nije bilo ni personalnih promena. Setimo se, 2001. godine krenula je neka nova ekonomska politika, sa Labusom i Dinkićem; imala je prekid dva-tri meseca 2003. godine, kada kadrovska kombinatorika nije dala nekih rezultata, te jedan više nije bio član ni upravnog odbora Agencije za sanaciju, a jedan guverner NBS. Posle nekoliko meseci oni su se vratili na vlast, nastavili sa istom ekonomskom politikom, ali sad sa drugim pozicijama. Sada kritikuju prethodnu vlast. Kritikuju onu vlast u kojoj su bili, kao što sada, kada Srbija kritikuje DS, aplaudiraju poslanici Nove Srbije, a oni su prošle godine donosili sve te zakone i učestvovali u svemu tome što DSS kritikuje. To mora javnost da zna, da bude upoznata, jer ovo je jedna najobičnija medijska igra koja treba da obezbedi uslove da u ovoj zemlji finansijski lobiji nesmetano rade svoj posao, nezavisno od toga ko će biti na vlasti. Jedno od sredstava koje garantuje tako nešto jesu ovakvi zakoni. Kada izađe predlagač ovog zakona, on kaže – ko ne glasa za ovaj zakon, taj nije za Klinički centar, nije za sređivanje ulica u Beogradu, za gradski vodovod u Nišu i Novom Sadu, za elektroprivredu. Kod elektroprivrede ima dva-tri ugovora. Jedan je za upravljanje sistemima, neka oprema radi izračunavanja vršne struje i obračuna sa jednog mesta potrošnje itd. To kod nas postoji. Karakteristika svih kredita koji su ušli u ovu zemlju od 2001. godine jeste da je najmanje 35% sredstava ostalo u inostranstvu ili je vraćeno drugim kanalima. To su ove konsalting usluge, tu vam se javljaju ovi eksperti, Pitić i kompanija, Begović, svi koji nude usluge, Vlahović sa njegovom firmom, koji takođe nudi usluge; tu se malo operu pare i vrate se onom sponzoru. Kako se to radi, pokazaću vam na jednom primeru. Ko god ne veruje, neka ode do Makiša. Švedska je poslala kredit, mislim da je 2 miliona evra, da se sanira nešto što je urgentno. Zamislite, nisu urgentne ni šine, ni neki transformatori, nego krov, po novoj švedskoj tehnologiji. GG firma odavde, to je tih 35 posto, sredila krov najboljim materijalima, i šta vredi, on prokišnjava još gore nego onaj stari. Slična situacija je i sa rekonstrukcijom ove pruge koja ide prema Mladenovcu. Svečano otvaranje, biće brzina 120 kilometara. Sad razmišljaju kako da smanje na 50-60, da ne bi ispadali vozovi. Ako treba da se ređaju primeri kako su upotrebljene pare od kredita, pomoći, u kojim aranžmanima, što državnim, što privatnim, onda svi u publici treba da shvate jednu stvar - da onaj ko je protiv ovog zakona nije protiv vodovoda u Beogradu, protiv vodovoda u Nišu, nego je protiv načina na koji se obezbeđuju sredstva, protiv toga kako će ta sredstva da se utroše, protiv toga što će neko ta sredstva da stavi u svoj džep, a svi će morati da vraćaju, preko poreske politike ili na drugi način, bez obzira ko vraća, pričamo o garanciji i kontragaranciji. Kada Republika Srbija daje kontragaranciju, ona garantuje vraćanje tih sredstava sredstvima Republike. Sredstva Republike koja se nalaze u budžetu su, pre svega, sredstva koja se putem poreza, carina i drugih dažbina obezbeđuju kao javni prihodi. Te javne prihode plaćaju građani Republike Srbije. Zašto bi građani Republike Srbije bili transmisija preko budžeta, odnosno budžet transmisija, da građani Republike Srbije plate nekome onih 35 posto koje je stavio u svoj džep? Nedavno smo imali lokalne izbore. Ako ništa drugo, makar je korektno da se zastane sa ovom tačkom dnevnog reda, da se nove lokalne vlasti izjasne povodom ovih kredita. To ne znači da ako je pre dve godine Skupština grada Niša donela odluku da pristupi ovakvom zaduživanju, da će i u novom sazivu skupština da prihvati tu obavezu. Elementarno je da se pita nova lokalna samouprava da li oni procenjuju da u njihovom delu javnih finansija postoje sredstva u nekoj bliskoj budućnosti za servisiranje ovakvih zajmova i ovakvih kredita. Na ovo što sam rekao ne može da utiče navod predlagača koji kaže – dajte da uzmemo te pare, prošlo je sve moguće procedure, postoje potrebe. Postoje potrebe, ali postoje i činjenice. Činjenice kažu – bez obzira na vašu statistiku o rastu industrijske proizvodnje, o nekim dobrim privrednim tokovima, privredna klima je loša, privatizacija – videli ste i sami dokle je stigla. Javne finansije će svakim danom imati sve veći problem i mali će biti efekti pomoći koja dolazi iz inostranstva, da li preko Narodne banke, da li preko drugih transmisija, gde se upumpavaju sredstva, a dokaz za to jesu velike državne devizne rezerve. Drže se velike državne rezerve da ne bi pukao sistem. Po logici stvari, ako su došle devize iz inostranstva, za toliko treba da se štampa dinara. Zato se dinar povlači, da bi se očuvao sistem, da se ne bi srozao, da se ne bi pojavila inflacija, ali ne inflacija zbog štampanja novih para, nego iz potpuno drugačijih razloga. U takvim uslovima, novo zaduženje. Da se opet ne desi posle nekoliko meseci – mi demokratski odlazimo sa vlasti, a šta ostavljamo, ne znamo. Vi ste došli, pa razmišljajte šta ste zatekli. Zato mi moramo da upozorimo i da kažemo da se ne slažemo sa ovakvim nekontrolisanim zaduživanjem države. Država treba da se zadužuje za one pouzdane, jake projekte, od kojih građani i privreda imaju koristi i gde je sprečena mogućnost zloupotrebe tih sredstava. Iskustvo za ove tri-četiri godine pokazuje da zloupotreba nije sprečena. Država ne raspolaže mehanizmima da spreči zloupotrebu. Zašto? Zato što se razlog zloupotrebe nalazi u strukturama državne vlasti. Nijedna afera na relaciji inostranstvo - Republika Srbija nije rešena. Afera oko šećera godinu i po dana ne može da se reši. Zašto? Zato što su svi uključeni, oni koji su do pre nekoliko meseci bili na vlasti i ovi koji su sada na vlasti. To je ta kohabitacija. U kom delu se ogleda kohabitacija? Dok se navodno nešto ne desi, sklope uslovi za neke nove izbore, pa će opet da se prekomponuje. Kao što vidite, sva ova uzajamna pljuvanja mesecima ništa ne znače. Čim gazda kaže - ujedinjujte se, dolaze radikali, oni kažu - za demokratiju smo. Kao da postoji demokratski lopovluk i običan lopovluk. Lopovluk je lopovluk. Razlika između velikog i malog lopova je samo u tome koliko je bilo para u kasi. U principu oni su isti, namera im je ista. Znači, ovo je druga faza ekonomske politike DOS-a, koju sada sa pozicije vlasti sprovode kreatori te politike. Barem što se tiče Republike Srbije dok je bila prethodna vlada tu politiku nisu sprovodili kreatori, već na nižem rangu neki činovnici, Pitić, Đelić i da ne ređam dalje. Sada su se pojavili prvi u tom lancu, koji su u neposrednom kontaktu sa Međunarodnim monetarnim fondom, Svetskom bankom i još nekim asocijacijama. O tim asocijacijama najbolje je govorio gospodin Labus, a to je sve lepo citirano u onom predlogu za izglasavanje nepoverenja potpredsedniku Savezne vlade na 182 strane, gde je tačno priznao šta je uradio. Znači, ekonomska politika se ne vodi ovde, ne vodi se prema našim mogućnostima i našim interesima, nego prema diktatu sa strane. Neki put ova zaduženja idu radi očuvanja sistema, a neki put zato što stvarno postoji potreba, ali onda dolaze onih 35%, pranja i nas neko ovde stavi pred situaciju - ako nisi za već si protiv, onda si ti i protiv građana. Samo zbog toga sam izašao da kažem da SRS nije protiv građana, protiv vodovoda, sređivanja ulica, nije protiv otvaranja novih kopova za eksploataciju uglja, nije protiv onoga čemu bi možda trebalo da budu namenjeni ovi krediti i ovi zajmovi, ali je protiv ovih pojava. Naše javne finansije neće biti u mogućnosti da izdrže ovaj nivo zaduživanja. Videćete za nekoliko meseci, ove velike devizne rezerve i ovo veštačko držanje kursa javiće se kao bumerang. To se odavno javlja i posledica toga jeste svakodnevni realni pad životnog standarda građana. Međutim, pošto to dugo traje, vi ste izgubili osećaj za crtu. Znam zbog čega ste izgubili osećaj za crtu, jer kada ste dolazili na vlast dolazili ste sa pretpostavkom, samo da vas podsetim, da kod građana u slamaricama postoje dve milijarde maraka, pa kada je krenula ona zamena marke - dinar, dinar - evro, onda se guverner u ono vreme pohvalio da je bilo osam milijardi i da je bila loša procena, kod građana ima para. Da je ta logika prisutna dokaz je kada je ovde na dnevnom redu bila promena zakona o akcizama, jedini argument je bio - narod vozi kola, znači ljudi imaju pare za gorivo. Za neke druge poreze i akcize jedini razlog i kao kriterijum korišćeno je to - ima, vozi se, koristi se, biće. Možda u Beogradu, ali prođite Velikom Planom, Smederevskom Palankom, idite u Prokuplje, Leskovac, Vranje i druga mesta. Idite tamo na ulicu, pa ih ubedite u to što pričate. Kada im kažete o ovim kreditima, da će od ovoga da se poboljša to i to, odmah im kažite ko će da vrati. U svakom pogledu sve ove zajmove, da li se aktivirala kontragarancija ili ne, vraćaju građani. Zašto? Sve su ovo javna preduzeća i naplaćuju svoje usluge. Kome? Građanima. Iz kojih sredstava mogu da vrate? Iz sredstava koja uberu. Ako se zaduže opet moraju da vrate. Ako je zaduženje kratkoročno, radi premošćavanja neke dospele obaveze, opet plaća korisnik usluge, sve to građani plaćaju. Da li će građani biti u mogućnosti da servisiraju ove zajmove? Uostalom, imamo nove lokalne samouprave i neka provere da li su i dalje na pozicijama Demokratske stranke od pre dve godine. Ako jesu na tim pozicijama - u redu, obezbedite većinu i izglasajte. Ukoliko nove lokalne samouprave ne žele ove projekte i na ovaj način da realizuju, da ovako zatvaraju finansijsku konstrukciju, onda povucite ovo, tim pre što su ovi sporazumi potpisani odavno, ratifikovani odavno u Saveznoj skupštini, pre dva meseca. Preispitajte volju. Možda volja lokalnih vlasti više nije ovakva. Možda volja upravnog odbora Elektroprivrede nije ovakva. Ja građanima vrlo pouzdano iznosim podatke. Toliko puta je skočila cena struje i samo po nalogu Međunarodnog investicionog fonda. Vreme postoji, sat i po za Srpsku radikalnu stranku i ako niste u mogućnosti da ovo zapamtite onda čitajte stenograme, a ako vam je dosadno imate drugi način da se zabavljate. Vreme neumitno teče, vreme sve dokazuje, sve pokazuje. Vreme ne može da se zaustavi, mada bi neko voleo to da se desi, ali ne može, ide, i to vreme koje dolazi upravo nam govori i kazaće nam da su ove reči koje iznosim ovde velika i surova istina. Znači, mora da se proveri volja lokalnih samouprava. Građani Srbije su nekoliko puta imali prilike da čuju kako im se povećava cena struje samo po nalogu Međunarodnog investicionog fonda. To nije bio zahtev i interes Elektroprivrede, bar dok je bila javno preduzeće na nekim pozicijama gde je morala da vodi računa i o interesima građana. Međunarodni investicioni fond je rekao vrlo prosto i jednostavno da cena struje u nekoliko etapa mora da se poklopi sa tim nivoom cene struje. To je bio nalog iz inostranstva, kao što je bio nalog kako da se usklade penzije, kao što je bio nalog da se poveća cena lekova, kao što je bio nalog da se proganjaju neki u Srbiji iz prethodne vlasti. To su sve nalozi iz inostranstva. To nije originalno razmišljanje prethodne i ove vlade. To je zadatak koji oni moraju da ispune. U okviru tog zadatka nalazi se i ovo. Za nalogodavce ovo su mrvice, ali ovi imaju zadatak da to predstave kao nešto epohalno, kao pronašli su nešto, svet ih hoće, deli kapom i šakom pare. Gde završavaju te pare? Ko će to da plaća? Da li će privreda, da li će ova država biti u stanju da servisira ovo? Iole ozbiljniji ekonomisti upozoravaju Vladu i Narodnu banku Srbije da nam preti ozbiljna dužnička kriza, da ne upotrebim onu drugu reč. O tome ova vlada mora da vodi računa, osim ukoliko stvarno nije rešila da da doprinos onima koji tvrde da će ovo biti verovatno najgora vlada u istoriji Srbije, a mnogi pričaju da će po svim karakteristikama to upravo biti takva vlada. Vodite računa. Mi ćemo biti protiv ovakvog predloga zakona i ovakvog načina trošenja ovih sredstava, ali nismo protiv vodovoda, protiv "Elektroprivrede", gradskog saobraćaja, nismo protiv onoga što je interes građana. Ovde se ne nalazi interes građana, već interes finansijskih lobija koji je i formirao ovu vladu koja je dužna da radi po nalogu iz inostranstva, i to je sada samo druga faza. Pričaću vam ja i o trećoj.
Reč ima ministar finansija, gospodin Mlađan Dinkić.
Poštovani poslanici, prethodni diskutant saradnju sa međunarodnim finansijskim institucijama naziva nalozima iz inostranstva. Ja znam da dok je Vlada prethodnog diskutanta radila, devedesetih godina, nije bilo saradnje ni sa jednom međunarodnom finansijskom institucijom. Kada pogledate stavku garancija na kraju 2000. godine, ona je nula. Tačno je da je zaduživanje Republike Srbije za ovakve projekte devedesetih godina bilo nula, nije bilo nikakve saradnje sa međunarodnim finansijskim institucijama, kako god nazvali to, da li su to nalozi ili nisu. Tadašnja vlada, u čijem radu je faktički i stranka prethodnog diskutanta učestvovala, nije imala nikakve odnose sa međunarodnim finansijskim institucijama. Tada je, međutim, ukupni javni dug bio 14,2 milijarde evra, a danas je, ponavljam još jednom, 9,8. Dakle, uz saradnju sa međunarodnim finansijskim institucijama, mi smo smanjili taj ukupni javni dug za 4,4 milijarde evra. Druga stvar, devedesetih godina nije se sarađivalo sa međunarodnim finansijskim institucijama, nije se sarađivalo uopšte sa inostranstvom. Zemlja je bila zatvorena. Međutim, tada ne samo da nije bilo kredita za EPS i za vodovod, tada nije bilo struje, nije bilo benzina, tada niste mogli da kupite lekove jer ih nije bilo u apotekama, nego ste morali da idete na crno tržište. Tada niste mogli da kupite osnovne životne namirnice, jer je bila hiperinflacija. Tada, jednostavno, neki nisu želeli da primaju naloge iz inostranstva, a to je naziv za normalnu saradnju jedne moderne male zemlje sa međunarodnim finansijskim institucijama i žrtvovali su sve građane Srbije da bi proklamovali taj princip. Kažete, Narodna banka Srbije ima velike devizne rezerve; tačno je, devizne rezerve Narodne banke Srbije su sada 3,7 milijardi dolara, a nakon 5. oktobra bile su 360 miliona. Dakle, 10 puta su danas veće, posle četiri godine. Kažete - zašto se te devizne rezerve ne troše, zašto se čuvaju. Nije to zbog straha od nekih budućih vremena, rezerve se i zovu rezerve zato što se čuvaju. Devedesetih godina ogromne devizne rezerve koje su nasleđene posle one vlade bivše SFRJ, tada su iznosile preko 10 milijardi, potrošene su, nisu čuvane. Upravo je rađeno ono što je moj prethodnik predlagao, dakle, da se troše rezerve, a ne da se čuvaju. Šta se desilo? Imali smo hiperinflaciju i ljudima deset godina nije isplaćen nijedan dolar, nijedan evro, nijedna marka stare devizne štednje. Napravljen je dug od 4,5 milijardi evra za staru deviznu štednju. Tačno je da je ova vlada nastavila da isplaćuje staru deviznu štednju, što je već počela da radi prethodna vlada, i mi smo smanjili sada značajno taj dug u evrima. Samo ove godine isplaćeno je 440.000 štediša, 280 miliona dolara iz budžeta Srbije je dato za otplatu stare devizne štednje, koja je nastala kao problem zato što su se devizne rezerve, umesto da su se štedele, trošile devedesetih godina. Da to nije rađeno, ne bismo sada morali, odnosno naši građani, jer, vi ste potpuno u pravu, ne plaća Vlada Republike Srbije staru deviznu štednju, plaćaju građani kroz svoje poreze. Ali, građani Srbije ne bi otplaćivali, preko Vlade Republike Srbije, obaveze po osnovu stare devizne štednje da se vodila drugačija monetarna i ekonomska politika devedesetih godina. Devizne rezerve moraju i dalje da se uvećavaju i nikada se devizne rezerve ne troše na način kako vi mislite da bi trebalo. Kada pitate za pristup prema devizama, zašto se ne emituju u istoj količini dinari, samo pokazujete da nemate dovoljno znanja iz monetarne ekonomije, jer mora se, upravo zbog očuvanja makroekonomske stabilnosti, jedan deo emisije tih dinara sterilizovati. To je pojam koji se u monetarnoj ekonomiji koristi kako ne bi uticao na rast cena. Kada pominjete potpredsednika sadašnje vlade i potpredsednika bivše vlade gospodina Labusa, kažete da je naneo štetu ovoj zemlji. Upravo je gospodin Labus zaključio prvi sporazum sa Pariskim klubom, kada smo dobili 2,2 milijarde dolara otpisa duga, a učestvovao je i sada u pregovorima Vlade Republike Srbije kada nam je Londonski klub otpisao milijardu i 700 miliona. Dakle, za 3,9 milijardi dolara je taj gospodin razdužio naše građane, ne Vladu, već građane. Zaboravili ste da je ova vlada samo tokom ove godine, osim otpisa koji smo napravili sa Londonskim klubom poverilaca, napravila i dodatan otpis dugova prema Ruskoj Federaciji. NIS je upravo olakšao svoje obaveze za 248 miliona dolara. Takođe je otpisan deo duga koji je prethodna vlada za vreme Miloševića napravila prema Kini, 256 miliona dolara je taj dug bio, a sada je reprogramiran na 198 miliona. Dakle, jedan dobar deo duga je otpisan. Konačno, vi kažete, prethodni govornik kaže, da niste protiv da se obnavlja vodovod, da se modernizuju ulice u našim gradovima, kažete da niste protiv, ali niste za ovo. Ne kažete za šta ste, ne kažete na koji način mislite da se nađe 330 miliona evra, da li želite da povećate poreze, pa da građani plate obnovu vodovoda u Novom Sadu i Nišu. Kažite iz kojih izvora, priznajmo istinu. Srbija je devedesetih godina osiromašila. Osiromašila je upravo zbog izolacije kojoj je bila izložena. Moram da kažem, kao bivši guverner Narodne banke, tada Jugoslavije, 20. decembra 2000. godine, ponosan sam što sam bio taj koji je obnovio odnose sa MMF-om, jer mi nismo imali te odnose prethodnih deset godina. A tada bez tih odnosa nismo imali niti mogućnost zaduživanja, niti mogućnost obnove elektroenergetskog sistema, a sve ove godine svi ti krediti koji su išli EPS-u su zapravo doveli do toga da građani imaju struje. Nismo imali, gospodo, struje devedesetih godina, a kamoli da govorimo o nekim drugim stvarima. Dakle, predlažem svima onima koji kritikuju zaduživanje, koje nije veliko, imajući u vidu da je sadašnji nivo javnog duga 56% društvenog bruto proizvoda, pre četiri godine je bio tri puta veći... Dakle, mi kontrolišemo i vodimo računa o zaduživanju. Svi oni koji su protiv da se kroz kreditne linije pomogne svim ovim gradovima koje sam nabrojao neka kažu iz kojih izvora da se to učini. Možda misle da građani Ćuprije ne treba da imaju normalnu vodu za piće ili misle da građani Novog Sada i Niša takođe ne treba da imaju kvalitetnu vodu. Ako misle da postoje drugi izvori, neka nam kažu, radije ćemo izbeći zaduživanje, ukoliko je moguće bez povećanja poreza, bez nameta za građane naći sredstva. Ako kažete, dakle, da moramo da odustanemo od tih projekata, to je jedna politika. Ako kažete, hoćemo projekte, ali nećemo da se zadužimo, nećemo da povećamo poreze, onda samo tražim da kažete iz kojih izvora mislite da se to finansira. Naravno da nema tih izvora i da krediti na 20 godina sa kamatom između 2 i 3% godišnje jesu rešenje u svim normalnim zemljama, posebno imajući u vidu da je naš nivo javnog duga u poslednje četiri godine značajno smanjen. Hvala.
Narodni poslanik Zoran Krasić, povodom Poslovnika. Izvolite.
Predsedniče, mislim da imam pravo na repliku, jer je nedvosmisleno da je predstavnik Vlade imao u vidu moj govor kada je izašao i komentarisao ovde. Sada bih se koncentrisao na ono što ne stoji. Znači, moj prethodnik je izneo nešto što i faktički ne stoji, ne postoji. Kaže - 14,2 milijarde evra je bilo zaduženje neke od prethodnih vlada. Pri tom, ja stičem utisak da moj prethodnik nije čitao svoj dokument. Mi smo skoro na jednoj od sednica Odbora za finansije ili Zakonodavnog odbora imali prilike da predstavnici Ministarstva finansija iznose podatke i kažu - od 1990. do 2000. godine nije bilo nikakvog novog zaduženja, nikakvih kreditnih aranžmana sa MMF-om, sa Svetskom bankom itd. Nedvosmisleno je utvrđeno da se taj dug od 14,2 milijarde evra odnosi na period pre 1990. godine. To je prosta činjenica, to u Ministarstvu finansija postoji, to je njihov podatak. Današnje zaduženje je 9,8 milijardi evra. Nisam baš siguran da je naš bruto društveni proizvod viši od 11 milijardi. Ako se to sada stavi u neki odnos, onda to nije 56%, nego malo više. Što se tiče bruto društvenog proizvoda i načina izračunavanja, moram da kažem da je malo promenjena metodologija u protekle dve godine u odnosu na 1990. godinu. Promenjena je metodologija i ne ulazim u te detalje. Što se tiče deviznih rezervi i stare devizne štednje, preporučio bih mom prethodniku da ode do Zemuna, Trg pobede 3, da kupi knjigu koja se zove "Šta uze levica, a ne zna desnica". Knjiga je napisana još 1994. godine. To je stenogram svih sednica Anketnog odbora koji je ispitivao zloupotrebe u pogledu onoga što se kobajagi naziva stara devizna štednja. Utvrđeno je sve: i uzroci, i posledice, i ko je odgovoran i ko treba šta da uradi. Nažalost, zahvaljujući nekim ljudima koji su tada predstavljali neke stranke koje su danas na vlasti, taj izveštaj nikada nije ugledao svetlost dana i nikada nije usvojen u Saveznoj skupštini. Da ste pročitali tu knjigu, bilo bi vam mnogo jasnije kakva je pozicija SRS-a. Pričate o sterilizaciji deviza koje dolaze iz inostranstva. Ja nisam pledirao da sve što dođe iz inostranstva treba da dobije svoje dinarske ekvivalente i da se pusti u promet u Srbiji. Vi ste to pogrešno shvatili. Samo sam kritikovao visok nivo deviznih rezervi u uslovima kada se sve drugo obrušava i raspada. Nisam rekao - devizne rezerve usmeravajte ovamo ili onamo. Možda ste mogli nekim drugim merama ili, kako vi to kažete, operacijama na finansijskom tržištu da regulišete količinu novca i da vidite šta može da utiče podsticajno na razvoj naše privrede, ali shvatite jednu stvar. Naši izvoznici nisu stimulisani, niste još otvorili temu, samo nekontrolisanog uvoza, i niste zatvorili temu odgovornosti kreatora i onih koji vrše ovu ekonomsku politiku ove četiri godine. Posledice će biti vrlo, vrlo loše. Ako već mislite da odgovarate, replicirate, onda se koncentrišite na zaduženje. Nemojte da idete od Kulina bana, jer čim krenete od Kulina bana onda nešto nije u redu u vašem predlogu.
Reč ima narodni poslanik Miljko Četrović, a neka se pripremi narodni poslanik Zoran Antić.
Poštovani narodni poslanici, počeo bih od ovoga što je poslanik Krasić poslednje rekao. Zašto se kod konkretnih tačaka dnevnog reda ministar vraća i objašnjava neke druge stvari, a ne predloge zakona, koji ne treba da budu zakoni, o izdavanju kontragarancija za zaduženja koja su potpisana ili za ugovore sklopljene još u oktobru prošle godine. Postavlja se pitanje zašto se ovaj posao oko kontragarancija nije ranije završio. Suština je ovde, kao što je i rečeno, da ovo nisu kontragarancije, ovo su faktički supergarancije ili prave garancije i za zaduženja koja se vrše po ovim tačkama od 2. do 7. jedino država Srbija, odnosno građani Srbije mogu da garantuju i da svojom imovinom plate, ukoliko korisnici ovih zajmova ne izvrše svoje obaveze. Međutim, javio sam se da postavim sledeće pitanje. Ministar je ovde rekao da se država Srbija približava maksimumu zaduženja prema kriterijumima Međunarodnog monetarnog fonda, i u svom ponovnom javljanju naveo je da se deset godina nije sarađivalo sa MMF-om; pa nije se ni moglo sarađivati sa MMF-om, jer je zemlja bila pod sankcijama, pod blokadom. Gospodine ministre, stalno se pozivate na vaše stručno, ekspertsko znanje iz oblasti finansija, međutim, nemojte mnogo, zbog običnih građana koji ne razumeju, da govorite da je sve ono što je Monetarni fond radio u svetu radio u interesu država i naroda. Bavio sam se tom problematikom, zato što sam bio dvadeset četiri godine radnik "Jugobanke" u Kraljevu i znam šta je Monetarni fond doneo Argentini, Indoneziji i mnogim zemljama u svetu koje su slepo otpratile program i diktate. Vidi se kakva je situacija u kojoj se oni sada nalaze. Slažem se da je potrebna saradnja sa svim međunarodnim organizacijama, a pogotovu međunarodnim finansijskim organizacijama, ali ne takva saradnja da se samo ispunjavaju nalozi. Koji su ciljevi tih naloga, to je drugo pitanje. Prema tome, nemojte stalno vraćati tu priču na saradnju i na to da je sve što dolazi od MMF-a dobro. Pitanje je onih koji u određenoj zemlji treba da pregovaraju u interesu naroda i države i da taj dogovor postignu i da to sprovedu. Zašto nije Slovenija prihvatila model MMF-a, i mnoge zemlje u okruženju? Zašto oni nisu išli na likvidaciju svih njihovih banaka, zašto ste vi, gospodine Dinkiću, sa Labusom likvidirali četiri najveće banke u Srbiji? Zašto ne date izveštaj o poslovanju ovih banaka za ove četiri godine? Kakvo je njihovo poslovanje, čime se one bave? Koga kreditiraju? Gde su sredstva, gde ta sredstva odlaze, da li u kreditiranju privrede, infrastrukture, opština, države ima udela tih poslovnih banaka koje ste vi formirali ovde u Srbiji? Od tih silnih banaka, sa najmodernijom tehnikom, sa ekspertima, šta je dobio narod zauzvrat; šta su dobili građani Kraljeva od četiri poslovne jedinice koje su bile, koje su kreditirale privredu Kraljeva, cele opštine i regiona? Šta kreditiraju sada 34 filijale u Kraljevu? Imate li vi te podatke? Čime se oni bave? Imate 34 poslovne jedinice banaka u Kraljevu, maltene više nego što ima piljara u Kraljevu. U Kraljevu sada u centru grada imamo banke, kockarnice i kafiće. A to su tri oblasti koje funkcionišu u centru grada Kraljeva. Kakvo nam je stanje privrede? Sada vas vraćam na temu tačaka od 2. do 7. Da li ste vi u Vladi, i bivšoj i sadašnjoj, postavili pitanje šta je u lokalnim samoupravama i opštinama, koji su to prioritetni problemi gde država treba da na neki način napravi jedan program i da se ti prioritetni problemi rešavaju. Da li je najveći problem ovih sedam tačaka dnevnog reda? Da li ima nekih većih, prioritetnih problema u nekoj opštini u Srbiji? Moram da vas podsetim, ako ne znate, Kraljevo nema most na Ibru. Zagušenje je od 7 do 8 izjutra i od 15 do 16 časova. Nema obilaznicu, nema rešeno vodosnabdevanje, a to nigde Vlada nije razmatrala, niti će razmatrati. Sada govorite da se približavamo granici zaduženja. U ove četiri opštine koje ovde pominjete, Beograd, Novi Sad, Niš i ne znam koja još, vladale su tada demokrate. Verovatno je po tom osnovu predloženo i zaključeni su ovi zajmovi i sada treba to da se sprovede. A ko će vratiti ove kredite ili zajmove? Vratiće građani tih opština i vratiće, ako ne vrate oni, svi građani Republike Srbije. Oni i dalje neće imati drugi most na Ibru, neće imati obilaznicu i neće imati rešeno vodosnabdevanje, a vas u Vladi Srbije nije ni ranije interesovalo, a ni sada, koji su problemi Kraljeva i mnogih drugih opština u Srbiji. Vi govorite o trećem prstenu obilaznice oko Beograda. Kraljevo nema ni drugi most na Ibru, a ti građani Kraljeva, cele opštine, ne govorim samo o gradu Kraljevu, jer nije ni Beograd Srbija, niti je Kraljevo opština, nego je 11. opština u Srbiji po broju stanovnika, bez ovih prognanih sa Kosova, kojih je 1999. godine došlo 20.000. To je teritorijalno najveća opština u Srbiji. To vas u Vladi uopšte ne interesuje. Sada dolazi priča, radi očuvanja onog klimavog demokratskog bloka koji je formiran posle lokalnih izbora u novembru prošle godine, da je dolazio Velja Ilić, da je išao na Ibar i sa odbornicima iz Nove Srbije gledao i televizija prenosi da je Velja rekao da će da se pravi obilaznica i rekao je kuda će to da ide. Pre 20 godinaje neki most počeo da se pravi i stoje stubovi od toga. To je politika koju vodi Vlada Srbije. U sklopu ovoga što je rekao poslanik Krasić – olako zaduživanje i bez pravog utvrđivanja prioriteta, ako se radi o zaduživanju na nivou opština, smatramo da nema nikakvog smisla. Zašto bi u nekoj opštini građani dobili sve, pa i na teret, ako sutradan bude trebalo, budžeta Srbije, radi otplate, garancije, kontragarancije ili supergarancije, a da u drugim opštinama nemaju ni osnovne uslove da se iole normalno kreću, žive i rade? O problemima života i rada u gradu Kraljevu i mnogim opštinama Srbije treba javno govoriti ovde. Prethodnih dana govorilo se o rebalansu budžeta, koliko je ko zaradio i koja je Vlada više zaradila od privatizacije. Koja je to zarada od privatizacije? Zar je zarada prodati nasleđeni stan, kuću ili prodati nasleđenu njivu ili livadu? Da li je zarada prodati imovinu koju je neko drugi stekao? Zarada je ono što se kao višak vrednosti stvori u proizvodnji u Srbiji. Mi nemamo proizvodnju i vas ne interesuje proizvodnja. Vama je proizvodnja koliko je ko više prodao i koliko je, navodno, ušlo tih sredstava u budžet. Ministra ne interesuje privatizacija, a bio mu je veliki problem što je od privatizacije slabo napunjen budžet za ovih deset meseci. Da li je ministar ikada došao na Odbor za privatizaciju da čuje kako je privatizacija u Srbiji sprovođena do sada? Treba da dođete, ministre. Ja nisam član Odbora, ali zbog pljačke nekih preduzeća u Kraljevu, što će doći na dnevni red Odbora, a došlo je više puta, neka će tek doći, treba da dođete i vi. Odbor je zaključivao da treba da dođu ministri i da čuju koji je to kriminal. Treba da dođe i ministar policije i ministar pravde. Međutim, ne odazivaju se pozivu. Zatvorene su sve informacije sa tog odbora. Ovde se pokušava stidljivo da se proturi šta se to događa u privatizaciji u Srbiji. To je kriminal. Od 1.200 preduzeća, slobodnom procenom mogu da vam kažem, 600 preduzeća je kriminalnim radnjama oteto, opljačkano, radnici su poniženi. Nažalost, mnogi nisu u stanju da se organizuju i da se suprotstave. Ono što je uspelo da se organizuje i da se suprotstavi, to se javno i pušta. Sada se baca prašina u oči javnosti Srbije, građanima Srbije, sa "C marketom", "Knjazom Milošem", a sve drugo nije važno. Mnogo su važna i neka mala preduzeća i sudbina radnika u tim malim preduzećima. Nisu samo važni oni koji treba da uzmu 20 ili 30 hiljada evra iz "C marketa " ili "Knjaza Miloša". Za mene su mnogo važniji oni koji nemaju ni dinara u džepu da kupe hleb za decu.
Reč ima narodni poslanik Zoran Antić, a neka se pripremi narodni poslanik dr Paja Momčilov.
Dame i gospodo narodni poslanici, primedba SRS na predloženi zakon o davanju kontragarancija je principijelne prirode. Znate, mi ni do sada nismo imali nikakvu kontrolu utrošaka sredstava u lokalnim zajednicama, u javnim preduzećima. Čak nemamo ni zakonsku regulativu, sa kojom je, čini mi se, Vlada trebalo da izađe odmah po formiranju, kojom bi se kontrolisao utrošak sredstava u tim preduzećima, kao i utrošak svih ovih kontragarancija, odnosno analiza završenih poslova u vezi sa tim. Ovde je gospodin ministar govorio o Ćupriji, o ćuprijskom vodovodu. To je možda najbolji primer kako se loše troše sredstva koja se ulažu u lokalnu samoupravu. Ćuprija je pre dve godine dobila rezervoar za vodu, zahvaljujući američkoj donaciji, ali je taj rezervoar jednostavno pukao posle par meseci i ni danas građani Ćuprije nemaju rešeno pitanje vodosnabdevanja. Sasvim sigurno im je potrebno da se to pitanje reši. To je osnovna civilizacijska potreba. Nije problem u tome da li im treba ili ne, problem je kako se sredstva iz donacija i iz kredita troše i problem je što ne postoji zakonska regulativa koja bi pratila lokalne samouprave, koja bi kontrolisala budžete lokalnih samouprava. Tu ima jako puno nelogičnosti i otvorenog lopovluka. Svestan sam, a nadam se da ste i vi svesni, da lokalne samouprave često nemaju snage ni mogućnosti da se same razračunaju sa svim onim nezakonitostima i neracionalnostima u trošenju tih javnih sredstava. Dosta toga od kredita u ovo vreme je korišćeno, čini mi se i suviše, za ličnu potrošnju, umesto za preporod naše privrede. To je još jedna od principijelnih zamerki SRS. U potpunosti se ne bih složio sa ministrom, sa onom njegovom ružičastom slikom kada je u pitanju stanje naše privrede. Mislim da je situacija mnogo lošija. I sami ste rekli da je smanjenje javnog duga, smanjenje našeg zaduženja, pre svega, proizvod otpisa dugova od strane međunarodnih finansijskih institucija. Spoljnotrgovinski deficit u toku ove godine je nekih šest milijardi, što znači da je za dve milijarde veći nego prethodni, a prethodne, čini mi se, za milijardu i po, ako ne i dve, u odnosu na onu tamo godinu. Iz godine u godinu taj spoljnotrgovinski deficit se uvećava. Ako imate dve milijarde u ovoj godini, možete da očekujete u narednoj bar dve i po do tri milijarde dolara, što znači da će naš dug u narednim godinama, bar zato što nema otpisa, naglo da raste i biće sve veći i veći. Razlog zbog čega se ne treba olako zaduživati u svakom slučaju je i naš bruto društveni proizvod, koji je mali i ne omogućava nam da više sredstava izdvajamo za investicije, za proizvodnju. Gospodin Jelašić, guverner NBS, govorio je o tome da smo na ivici dužničke krize. Čini nam se da kada se odlučujemo za zaduživanje moramo mnogo više računa da vodimo o nekim dugoročnim posledicama svega toga. Sve u svemu, SRS iz tih principijelnih razloga neće moći da glasa za predloge zakona o kontragarancijama, dok god se ne raščisti sa time kako se troše sredstva koja su već dobijena i dok god se ne vidi neka jasna strategija ubuduće u vezi sa sredstvima koja se uzimaju, da li ta sredstva idu u ličnu potrošnju, javnu potrošnju ili odlaze u razvoj srpske privrede.
Reč ima narodni poslanik dr Paja Momčilov, a neka se pripremi narodni poslanik Momir Marković.
Poštovane koleginice i kolege, vidim da gospodin ministar beži, što je već manir od prošlog zasedanja, ali dobro, ipak ovo govorim zbog naše javnosti, zbog vas ovde u sali, i neće mi biti teško da i u njegovom odsustvu kažem ono što sam naumio. Vidite, pošto potičem iz zdravstvene struke, lekar sam po zanimanju, najviše ću se baviti onom četvrtom tačkom - Predlogom zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije i Crne Gore po zajmu Evropske investicione banke za finansiranje urgentnog projekta zdravstva, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Ne mogu a da svoje izlaganje ne započnem skretanjem pažnje, ponovo svima nama, a i našoj javnosti, na jedan nedoličan način na koji nam resorni ministar plasira dokumente, iz kojih treba da nas ubedi da je opravdano da se mi zadužimo kod Evropske investicione banke za ova sredstva, koja su namenjena za različite stvari. Kao što je predlog rebalansa budžeta vrlo loše urađen i u formalnom i suštinskom pogledu, isto tako se mi danas suočavamo sa istim problemom. Dobili smo jedan mali papir na kome se lepo kaže, naslovi su krupni, poveći, i kada čovek pročita same naslove prosto ne zna šta je u pitanju. Sada ću vam pročitati naslov obrazloženja za ovu četvrtu tačku o kojoj raspravljamo: "Obrazloženje za donošenje Zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije i Crne Gore po zajmu Evropske investicione banke za urgentan projekat zdravstva, po hitnom postupku". Posle toga slede četiri redića i to je obrazloženje. Ovo nije nikakvo obrazloženje. Ovo čak nije ni grubi pokušaj da se nešto objasni. Ovo je sramota i ovo je ponižavanje Skupštine, Vlade i nas narodnih poslanika. Gospodin ministar je pokušao nešto da obrazloži i onda je pričao, poprilično neupućen, o tome kako je kredit, o kome sada pričam, namenjen za kliničke centre. Ne zna gospodin ministar da kredit uopšte nije namenjen za kliničke centre. A, jedan drugi projekat, i trošenje para, koji ide, namenjen je za kliničke centre. Ovo su bolnice u unutrašnjosti, kojima hoće da se nešto pomogne. E, sad, ovde prvo imamo jednu terminološku farsu koja meni smeta. Ovde raspravljamo o urgentnom projektu i po hitnom postupku. A, gledajte (pokazuje materijal) 30. decembra 2003. godine je potpisan projekat između Evropske investicione banke i Srbije i Crne Gore, kakva je to sada urgencija kada mi tek danas pričamo da treba da pružimo garancije da bismo mogli da povlačimo ova sredstva. A, šta je onda ovde redovan postupak? Možda decenija, možda sto godina. Kako Vlada radi, i neki njeni ministri, verovatno su to godine koje su određene za normalan postupak kod nas. Dalje, ono što je jako interesantno, pošto obrazloženja nema, a ovo što je Dinkić kazao o bolnicama, sakloni bože, to veze nema sa realnošću i sa nekim objašnjenjem, i pođe se lepo na sajt Ministarstva zdravlja, gde postoji naslov "Kredit Evropske investicione banke za hitnu obnovu zdravstvenih ustanova u Srbiji". I, naravno, ni tu nema obrazloženja, nego samo namene - za šta se namerava utrošiti ovaj novac i pobrojane su izvesne stavke; recimo, građevinski radovi, infrastruktura, poboljšavanje opštih uslova za boravak pacijenata, bez specifikacije; ni koliko para kome od 20 bolničkih centara u Srbiji, ni zašto. A što je najcrnje, nema obrazloženja zašto je to potrebno, pa da se kaže - iz fondova se za zdravstvenu službu obezbeđuje toliko, a nama nedostaje toliko, pa onda uzimamo ovoliki kredit da bi te i te manjke namirili; onda bi to bilo obrazloženje, onda bi to "pilo vodu", i onda bismo mogli da to pozdravimo i, eventualno, usvojimo neku ovakvu kontragaranciju. Ali, ako malo pažljivije pročitate ovo, onda dođete do nečeg vrlo interesantnog. Kaže - tehničku podršku će pružati konsultantska kuća Karl Bro, angažovana za Projekat unapređenja kapaciteta Ministarstva zdravlja; tehničku podršku da bolnice gradite, odnosno da radite građevinske radove. Evo šta su ti radovi - velike popravke i zamene delova postojećih građevinskih objekata (krovovi, vrata, prozori). Ovde nema srpske pameti da može da uradi projekat tehničke obnovezgrada, a da ne nabrajam šta je sve ovde navedeno. To su sve obične, rutinske stvari i potrebe. Ovde nema ničeg suptilnog, što se uvodi u zdravstveni sistem, od opreme, da bi bilo potrebno da nas Karl Bro uči šta da radimo. E, sad, ako čovek ode malo kod Karl Broa na sajt, da pogleda šta to Karl Bro kaže kada radi projekte u Srbiji, i gle, kaže - radimo tri projekta za 22,6 m. Da li se radi o milionima? Verovatno miliona. Pa onda kaže - dkk, verovatno su to danske krune. Kada to preračunate, to je tri miliona evra. A, gledajte šta kaže u obrazloženju - to su tri vrlo važna projekta za kontrolu hrane, zdravlja i životne sredine. A šta je cilj? Vidite, vrlo je kratko obrazloženje (pokazuje materijal). Cilj je ulazak Srbije u Svetsku trgovinsku organizaciju i promocija trgovine EU sa Srbijom za sva tri projekta. Suština je ovog projekta trgovina i to je uloga Karl Bro agencije kod dobijanja ovog kredita. Mi znamo ovo, što je zlo, da stranci koji nam tobož pomažu donacijama i kreditima, u startu uzimaju oko 35%. Kakva je to pomoć? Zašto da mi dajemo, da se zadužujemo, da bi nam stranci kazali gde da ugradimo prozore i vrata na bolnici. Da li je to pošteno i racionalno trošenje para? To mi zameramo gospodinu ministru i ovim kreditima. Nećemo takvu konsultaciju. Nećemo pranje para na taj način i nećemo da uspostavljamo spregu između stranih i naših lopova. Mi u našim medijima ne možemo da pročitamo o aferi koja sada hara Zapadnom Evropom i Nemačkom, to što piše "Štern". Evropska zajednica je oštećena za 50 miliona evra, odnosno za sredstva koja su namenjena rekonstrukciji Termoelektrane A, i jure onog lopova koji je uzeo tih 50 miliona evra u džep. Sto ljudi je bilo pod istragom nemačke policije. Zato smo mi protiv toga. Ovo "miriše" sve na to. Imamo iskustvo s projektima koji se rade u našoj zemlji, kada se radi o transfuziji, i pitamo se gde su pare, sredstava Evropske zajednice i evropskih poreznika, utrošene do sada i koji je rezultat. Ko je sve uspeo da od toga ima materijalne koristi? Neka se kaže tačno koliko je otišlo konsultantskim grupama, pa neka se kaže i da li su te konsultantske grupe imale čak i naše visoke funkcionere iz Vlade kao konsultante, koji su bili korisnici tih sredstava. E, to se događa danas u Srbiji i mi nećemo više da učestvujemo u očiglednoj pljački koja nam se kroz ovakve projekte nudi. Na samom kraju, da pomenem ova razna populistička tumačenja gospodina ministra o tome kako je pre bilo strašno; jeste, bilo je strašno, jeste Srbija osiromašena, ali je ovi današnji lopovi čerupaju, i to je nemoralno, siromaha pljačkati. Kada bogatom ukradeš nije u redu, etički nije u redu. Ali, kada siromahu staviš ruku u džep, e to je nemoralno, i zbog toga smo protiv ovakve politike i ovakve sofisticirane krađe kroz kredite. Gospodin ministar se hvali kako stalno vraćaju deviznu štednju. Pa, onda - vraćaju onaj zajam za obnovu Srbije. Zašto ne vrate dinarski iznos ljudima koji su dali za zajam za izgradnju Srbije? To ne postoji. Znači, ko je tada bio lopov, ko je švercovao devize, zamenjivao, znate kako smo svi na ulicama zamenjivali, pa je mogao da plati u devizama, njemu ćemo vratiti. Onaj koji je bio pošten i nije hteo da trguje devizama, pa je dao to u dinarima, taj ne može to da vrati. Postavljam pitanje ministru - hoće li obeštetiti te ljude? Lako je to utvrditi – kao pojela inflacija. U momentu kada je davan taj kredit i zajam, neka se vidi kurs deviza i dinara i neka se ti ljudi obeštete. Ono što se kaže – mi smo od Pariskog kluba dobili... šta smo mi dobili? Mi smo u sankcijama i u ratu koji je sledio polupani, i kada bismo našu poštenu ratnu štetu dobili, ne bi nama trebali nikakvi krediti, a za to se ne zalaže gospodin ministar i većina ovde. To je naša surova realnost. Nismo za ovakve kredite, nismo za ovakvu farsu, nismo za ovakav sofisticirani vid pljačke države u režiji naših mešetara sa strancima. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Momir Marković, a neka se pripremi Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, dođosmo u situaciju da građanima Srbije konačno obelodanimo ono na šta SRS ukazuje u poslednje četiri godine, da ukažemo na opasnost koja nas direktno vodi u totalno zaduživanje, u dužničko ropstvo. Činjenica je da su ovi zakoni o kontragaranciji verifikovani na nivou državne zajednice, odnosno Skupštine državne zajednice Srbija i Crna Gora i činjenica je da će, bez obzira na protivljenje poslanika SRS, nadam se još nekog od poslanika iz ove skupštine, ovi zakoni u danu za glasanje biti usvojeni. Ministar reče da nam je dug bio 14,2 milijarde dolara, da je sada 9,2 milijarde. Ne reče, doduše, ali to reče gospodin Krasić, da je taj dug od 1990. godine. Dakle, u ovih deset godina koje stalno nabijate, pored ostalog i SRS, znate da je SRS u tih deset godina samo dve godine učestvovala u vlasti... Ne reče ministar da su ovo od 14 do 9 milijardi kamate na sredstva koje su uredno zaračunavane svih ovih deset godina i da su ogromna naša sredstva u inostranim bankama bila zamrznuta i da se na njih nije obračunavala kamata. Deset godina je zemlja bila pod sankcijama, deset godina su naša sredstva u inostranstvu korišćena, a mi od toga koristi nismo imali. Ne reče nam ministar, kad već pominje taj dug od 14,2 milijarde dolara, koliki je dug bio 1990. godine bez ovih kamata koje su obračunavane ovih deset godina. Ne reče nam da je ono što je otpisao Pariski klub i što će otpisati Londonski klub, ako već nije otpisano, samo deo kamata koje su nam zaračunali i koje nismo mogli da otplaćujemo, jer smo bili pod sankcijama. Sećaju se poslanici koji duže prate političku scenu u Srbiji da su tranše kredita išle u Međunarodnu banku i vraćane nazad, jer nije moglo da se uplati. Reče ministar – regulisali smo odnose sa Rusijom. Doduše, ne reče nam kako su regulisani odnosi. Vrlo dobro se sećamo da je Rusija bila dužna srpskoj privredi, odnosno privredi Jugoslavije 2,8 milijardi, u ono vreme klirinških dolara i da su ti klirinški dolari, kao dug Rusije, sve vreme stajali i Rusija ih je priznavala. Pre nekog vremena, kada su ministar i njegov šef otišli u Rusiju i prebili – mi vama dugujemo za gas, a vi nama dugujete za proizvode "Lole" iz Železnika, "Zastave" iz Kragujevca, MIN-a iz Niša i hajde to da prebijemo. Tako se dugovi regulišu, tako i dete iz prvog razreda osnovne škole može da reguliše dug – ja tebi dugujem ovo, ti meni duguješ ovo i da niko nikom ništa ne duguje. Pitam se zašto ministar i njegov šef nisu pre to uradili, nego su čekali da završe to pre dva-tri meseca. Zna ministar da spoljni dug i kontragarancije na spoljni dug donose proviziju onima koji regulišu posao. Doduše, to neće pisati u ovome, ali dobro znamo. Što kaže pokojni Branko Ćopić – znamo mi njih. Ne reče da se spoljni dug jedino može kontragarancijom regulisati, iz prostog razloga što javnim preduzećima koja će se zadužiti po ovom osnovu oni koji treba da daju kredit ne veruju, upravo zbog onog dela citata Brankove izjave. Zna ministar da se unutrašnji dug lako reši, čarapa na glavu, puška u šake, u Narodnu banku, tu su pare i unutrašnji dug je regulisao. Zašto su preduzeća koja treba da koriste ove kredite dovedena u ovakvu situaciju? Dovedena su unazad četiri godine, od 6. oktobra 2000. godine naovamo. Reče ministar – nismo imali struje. U doba najvećeg bombardovanja po dva sata nije bilo struje; zahvaljujući monterima i radnicima, požrtvovanosti radnika u EPS-u, za dva sata posle bombardovanja grafitnim bombama struja je dolazila u naselja. Ne veruju vam i traže kontragarancije države zbog toga što u foteljama tih javnih preduzeća sede vaši ljudi, a znajući vas znaju i njih, znajući koliko ste vi alavi na proviziju znaju da su oni još alaviji, jer njima mnogo više treba. Vi ste bili u situaciji da ste mogli malo da se potkožite do sada. Kako to da ranije javna preduzeća nisu morala da traže kontragaranciju države, nego su samo dobijala garanciju banaka za ogromne razvojne projekte? Sećam se izgradnje gasovoda od Batajnice do Paraćina, projekta koji je koštao enormno mnogo, bio sam u preduzeću, gradio se taj gasovod i znam da su samo "Jugobanka" i Narodna banka dale garancije i mi smo komotno povlačili sve tranše kredita kako je stizalo. Zašto to danas ne može ni za najobičnije parče vodovoda, o tome bi trebalo poslanici, pre svega opozicije, ali i vladajuće većine, da razmisle pre nego što dignu ruku za ove projekte. Čuli smo od uvaženog narodnog poslanika gospodina Paje Momčilova ko je taj Karl Bro. Dakle, čovek koji će da uzme proviziju za zdravstvo. Ko je Karl Bro za vodovod? Ko vam je Karl Bro za obnovu Beograda, za obnovu i razvoj EPS-a, i za obnovu i upravljanje elektroenergetskim sistemom? Znamo ko je Karl Bro. To su Hamović i Lazarević. Vi više ne možete nijedno parče uglja da ubacite u obrenovačku termoelektranu dok Hamović i Lazarević to ne odobre. Koliko od toga će Karl Bro i ovi drugi "karlbroovi" koji će se pojaviti u ovome dobijati? Koliko od toga dobija direktno ministar Dinkić, ili ako nije on, neka kaže ko je taj koji će od provizije dobiti kontraproviziju, s obzirom da na garanciju traže kontragarancije. Dame i gospodo narodni poslanici, smatram da poslanici SRS-a sigurno neće glasati za ovo zaduženje, jer nećemo da vidimo Srbiju, ukoliko od naših glasova zavisi, u situaciji u kojoj su bile nedavno Argentina i ostale latinoameričke zemlje. Gospodo narodni poslanici iz vlasti, stavite prst na čelo, pa ako imate malo savesti, glasajte za ove zakone i dovedite Srbiju u položaj da ćemo morati teritorijama da plaćamo ove kredite.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, kao što ste već čuli, Srpska radikalna stranka neće glasati u Skupštini da se daju garancije Skupštine Republike Srbije po osnovu raznih zajmova, kako to od nas traži gospodin ministar u Vladi Republike Srbije Mlađan Dinkić. Naime, Srpska radikalna stranka smatra da ako već moramo državu da zadužujemo treba da je zadužujemo u svrhu povećanja produktivnosti, proizvodnje, otvaranja novih pogona, otvaranja novih radnih mesta, a ne usmeravati zajmove i kredite u javnu potrošnju. Ako poštujemo ovaj princip Srpske radikalne stranke, nova radna mesta i novi pogoni stvoriće novu vrednost i novu poresku obavezu, odnosno porez na promet, porez na dodatu vrednost, nazovite kako god hoćete, i puniće budžet, kako Republike Srbije tako i ministarstava i organa lokalne samouprave. Međutim, ovde iznenađuje to da se od Skupštine Republike Srbije traži da da neku kontragaranciju, a nigde ni u jednom od ovih pet ili šest dokumenata koje smo dobili ne piše na koji rok je taj kredit, koliki je grejs-period tog kredita, ako ga ima, i kolike su kamate. Ne vidim ovde pod kojim uslovima mi treba da damo kontragaranciju da bismo zadužili državu za nekih 320 miliona evra. Gospodin ministar je trebalo da ostane ovde, bar dok je bila ova rasprava, da nam odgovori na pitanje, pošto u ovim dokumentima to ne piše. Mislim da je to njegov posao, a ne da ovde politikantski tvrdi da ukoliko ne odobrimo ove zajmove, odnosno kredite, treba povećati porez da bi se do ovog novca došlo. Samo Elektroprivreda, i to po tri osnova – za obnovu energetskog sektora 59 miliona evra, za upravljanje elektroenergetskim sistemom 22 miliona evra i za obnovu i razvoj elektroenergetskog sistema ponovo 60 miliona evra – treba da dobije na ovaj ili onaj način negde oko 150 miliona evra. Kaže se, ako ova sredstva ne odobrimo da ćemo morati da povećamo porez. Ako ova sredstva odobrimo moraćemo da povećamo cenu struje. Jedno bez drugoga ne ide, a pitanje je, ukoliko ova sredstva ne odobrimo, da li treba povećavati poreze. Tvrdim da ne treba, jer je Elektroprivreda zbog sumnjivog poslovanja EFT-a Vojina Lazarevića i Vuka Hamovića izgubila u protekle četiri godine oko 400 miliona evra, tri puta više nego što sada Elektroprivreda treba da se zaduži. Skupština Republike Srbije je formirala Anketni odbor za ispitivanje svega ovoga i kada su Vuk Hamović i Vojin Lazarević bili saterani, radom tog odbora, u ćošak, članovi tog Anketnog odbora koji su iz vladajuće koalicije nisu doneli zaključak da je bilo zloupotreba, već su ostavili da to neka revizorska kuća, koju će neko da plati (čitajte slobodno: potplati), uradi i da ta revizorska kuća napravi izveštaj koji odgovara Vuku Hamoviću i Vojinu Lazareviću. Odobravanjem ovog zajma dozvoljavamo da ta gospoda i deo tog novca koji će biti iz ovog zajma ponovo trpaju u svoje džepove. Čini mi se da ova država polako ali sigurno, zbog ovakvih koalicija i ovakvih vlada koje nemaju hrabrosti da se suoče sa kriminalom i korupcijom, polako ulazi u vladavinu ljudi iz senke. Trenutno su vladari u Republici Srbiji, vladari iz senke, Vojin Lazarević i Vuk Hamović. Svi novi sporazumi koji se ponovo dogovaraju oko uvoza energenata isključivo idu preko te njihove kuće EFT. Bez obzira koliko se upinjali, još uvek nije utvrđena šteta koja je nastala kada smo struju uvozili i kada to nije bilo potrebno, kada je došlo do prelivanja brana gde se nalaze akumulacije i potencijali električne energije. Ako mislite da iz ovih zajmova to nadoknadite Elektroprivredi i da će SRS za to da glasa, grdno se varate. Kada je u pitanju projekat vodovoda za pojedine gradove i opštine, u iznosu od 25 miliona evra, iz ovog predloga vidi se ko su promoteri – oni koji su se nadali da će zadržati vlast u pojedinim gradovima i opštinama. Nažalost, uspeli su da zadrže vlast u Beogradu, nisu u Novom Sadu i u drugim gradovima u Republici Srbiji, ali je činjenica da ni ova sredstva ne treba odobravati, jer se postavlja pitanje kolike su bile plate, po raznim osnovama, toj gospodi u opštinskim upravama. Kada neko hoće da izazove nestabilnost ili nezadovoljstvo u narodu najlakše je da uzme i napiše kolike su plate narodnim poslanicima, a plate narodnih poslanika su dečija igra u odnosu na to koliku platu je imao predsednik izvršnog odbora, recimo, Skupštine opštine Niš. Poslanička plata je bila deset puta manja od njegove, i sada treba da odobravamo kredite za obnovu i rekonstrukciju vodovoda gospodi koja su nenamenski i bahato trošila sredstva građana Srbije. Kada je u pitanju Urgentni projekat zdravstva, 50 miliona evra, tu je moj kolega Paja Momčilov lepo objasnio o čemu se radi, samo me interesuje pod kojim će vidom taj novac da se potroši, hoće li to biti ponovo stavka "specijalizovane usluge", u iznosima od više milijardi dinara, i hoće li se opet trošiti nenamenski novac građana Republike Srbije. Ista je situacija za obnovu grada Beograda. Od čega da ga obnavljate? Od koga? Da li od sopstvene vlasti, onih koji su ponovo ušli u Beograd? Juče sam razgovarao sa predsednikom opštine Kučevo. Pobedio je ispred SRS-a i demantovao u jednom delu gospodina Vučića. Nije se samo rukovodstvo Demokratske stranke, koje je bilo na vlasti u Kučevu, ugrađivalo u sve moguće poslove, u faks aparate, u telefone. Ugrađivali su se čak i u čačkalice. Da bi nastavili to ugrađivanje treba da odobrimo zajam u iznosu od 90 miliona dinara. Da stvar bude još gora kada je Beograd u pitanju i kada je Elektroprivreda u pitanju, gospodo, nijednom niste postavili pitanje šta ćemo sa štetom koja je nastala prilikom agresije NATO-a na Republiku Srbiju i Saveznu Republiku Jugoslaviju. Elektroprivreda je trpela najveća moguća razaranja, fizički su bili uništavani pogoni. Štete su mnogo veće nego krediti koje sada podižemo, ali zahvaljujući tim kreditima izgleda da pokušavate da opravdate one koji su učestvovali u svemu tome, i oni pokušavaju da se opravdaju. Kako vidim, imate želju da odustanete od ratne štete, nego ne smete zbog građana Republike Srbije, ali zato sve ono što nije uspelo da se uradi u toj agresiji hoćete da postignete na drugi način, ovim kreditima i zajmovima.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 89. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Dušan Petrović.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, DS će glasati za sve zakone o kontragarancijama, kao što je to mnogo puta ovde do sada rečeno. DS podržava sve predloge Vlade Republike Srbije i sve političke korake koji doprinose modernizaciji Srbije. Možda termin modernizacija ne nailazi na dobar prijem i na razumevanje, ali to ne menja ništa u suštini stvari. Zaista, modernizacija znači u svom bitnom delu značajno poboljšavanje materijalne infrastrukture i svi ovi zakoni i svi ovi krediti za koje je potrebna garancija Republike Srbije predstavljaju dobar način da se unapredi stanje materijalne infrastrukture u Srbiji. Želim da kažem nešto što je ovde ministar finansija već rekao. Treba se samo setiti da u zimu 2000. godine i 2001. godine u Srbiji skoro dva meseca nije bilo struje. To je stanje stvari koje je u ovoj državi usred Evrope u 21. veku bilo aktuelno stanje. Nažalost, nije moguće pronaći bolje izvore finansiranja, zbog toga što kapacitet javnih prihoda u Srbiji nije dovoljno veliki da bi se sve ovo, i unapređenje elektroenergetskog sistema, i stvaranje uslova za brzu izgradnju sistema vodosnabdevanja u velikim gradovima, na bolji način uradilo. Najveći nacionalni problem koji Srbija danas ima jeste milion nezaposlenih ljudi. Nije moguće stvoriti uslove za dovoljan nivo investicija ukoliko ne postoji materijalna infrastruktura. Srbiji danas nedostaje 10% električne energije, Srbiji danas treba jedna termoelektrana ili nekakav drugačiji izvor električne energije da bismo tekuću potrošnju mogli da zadovoljimo bez uvoza. Nažalost, nemamo milion i po dolara, kao država, da taj novac uložimo. Srbiji je takođe neophodno da se unapredi sistem prenosa električne energije, distributivna mreža, kontrola elektroenergetskog sistema, i ne postoji bolji i jeftiniji izvor za te namene od kredita koji se nama nudi. Takođe, voleo bih da pitam one građane u Novom Sadu i Nišu koji danas nemaju priključak na gradski vodovod da li su oni za ovaj zakon o kontragaranciji, da li su oni za to da se revidiraju ugovori koji omogućavaju da se vraćaju krediti pod najpovoljnijim okolnostima, jer je Srbija za vreme Vlade Zorana Đinđića i za vreme Vlade Zorana Živkovića uspela da izdejstvuje takav status zemlje da dođe do uslova od pola ili jednog procenta godišnje kamate, da dobije ove kredite. Bilo bi dobro da kritičari ovog zakona upitaju te građane Novog Sada i Niša koji nemaju priključak na vodu i kanalizaciju, da li oni smatraju da bi ova skupština trebalo da glasa protiv zakona o kontragarancijama. Ovom prilikom izražavam duboko žaljenje što ovaj zakon do sada nije usvojen. Veoma sam zadovoljan zbog toga što je Vlada, u kojoj DSS ima odlučujuću ulogu, rešila da ovakav zakon stavi na dnevni red, zbog toga što to pokazuje da je politika investiranja koju je vodila Vlada Zorana Đinđića i Vlada Zorana Živkovića u suštini bila ispravna. Na kraju, želim da kažem nešto o stavu koji je ministar finansija izneo o zaduženosti zemlje. Istina je, naravno, da je sklopljen ugovor sa Londonskim klubom, kao što je pre toga sklopljen ugovor sa poveriocima Pariskog kluba. Želim da podsetim javnost i narodne poslanike na izjave relevantnih činilaca, kada je ovaj ugovor o otpisu duga prema Londonskom klubu napravljen. To je učinjeno u onom trenutku kada je Boris Tadić postao predsednik Srbije, zbog toga što je Srbija pokazala da je sposobna da glasa za Evropu, zbog toga što je Srbija pokazala da je većinski proevropska i prodemokratska. Ovo su zakoni koji Srbiju približavaju Evropi i zbog toga DS glasa za zakone o kontragarancijama. Hvala lepo.
Da li još neko ko nije iskoristio svoje pravo želi reč? (Ne.) Zaključujem zajednički načelni pretres o predlozima zakona o davanju kontragarancija Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori za zajmove Evropske investicione banke i Evropske banke za obnovu i razvoj za Projekat obnove energetskog sektora u Srbiji, Urgentni projekat zdravstva, EPS - Projekat II, Projekat obnove Beograda, Projekat upravljanja elektroenergetskim sistemom i Projekat gradskog vodovoda - Srbija, koje je podnela Vlada Republike Srbije. Nastavljamo rad po dnevnom redu i prelazimo na pretres u pojedinostima. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: - Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione banke za finansiranje Projekta obnove energetskog sektora u Republici Srbiji (pojedinosti) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila zajednički načelni pretres, u okviru koga je razmatran i Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione banke za finansiranje Projekta obnove energetskog sektora u Republici Srbiji, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto na Predlog ovog zakona nisu podneti amandmani, pre nego što zaključim pretres u pojedinostima, da li predstavnik predlagača mr Mlađan Dinkić želi da da završnu reč? (Nije tu.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu i u celini. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: - Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione banke za finansiranje Urgentnog projekta zdravstva (pojedinosti) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila zajednički načelni pretres, u okviru koga je razmatran i Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione banke za finansiranje Urgentnog projekta zdravstva, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto na Predlog ovog zakona nisu podneti amandmani, pre nego što zaključim pretres u pojedinostima, da li predstavnik predlagača mr Mlađan Dinkić želi da da završnu reč? (Nije tu.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu i u celini. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: - Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske banke za obnovu i razvoj (EPS, Projekat II) (pojedinosti) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila zajednički načelni pretres, u okviru koga je razmatran i Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske banke za obnovu i razvoj (EPS, Projekat II), otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto na Predlog ovog zakona nisu podneti amandmani, pre nego što zaključim pretres u pojedinostima, da li predstavnik predlagača mr Mlađan Dinkić želi da da završnu reč? (Nije tu.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu i u celini. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: - Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione banke za finansiranje Projekta obnove grada Beograda (pojedinosti) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila zajednički načelni pretres, u okviru koga je razmatran i Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione banke za finansiranje Projekta obnove grada Beograda, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto na Predlog ovog zakona nisu podneti amandmani, pre nego što zaključim pretres u pojedinostima, da li predstavnik predlagača mr Mlađan Dinkić, ministar finansija, želi da da završnu reč? Predstavnik predlagača nije tu. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu i u celini. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda: - Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione banke za finansiranje Projekta upravljanja elektroenergetskim sistemom (pojedinosti) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila zajednički načelni pretres, u okviru koga je razmatran i Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione banke za finansiranje Projekta upravljanja elektroenergetskim sistemom, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto na Predlog ovog zakona nisu podneti amandmani, pre nego što zaključim pretres u pojedinostima, da li predstavnik predlagača mr Mlađan Dinkić, ministar finansija, želi da da završnu reč? Predstavnik predlagača nije tu. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu i u celini. Prelazimo na 8. tačku dnevnog reda: - Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione banke za finansiranje Projekta gradskog vodovoda - Srbija (pojedinosti) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila zajednički načelni pretres, u okviru koga je razmatran i Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione banke za finansiranje Projekta gradskog vodovoda - Srbija, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto na Predlog ovog zakona nisu podneti amandmani, pre nego što zaključim pretres u pojedinostima, da li predstavnik predlagača mr Mlađan Dinkić, ministar finansija, želi da da završnu reč? Predstavnik predlagača nije tu. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu i u celini. Pošto smo završili sa osmom tačkom, prekidamo sa današnjim radom i zakazujem nastavak sednice za utorak 26. oktobar 2004. godine u 10,00 časova.