Hvala gospođo predsedavajuća, kolege poslanici, tražim od Ministarstva prosvete, ustvari od Ministarstva obrazovanja, podatke o tome koliko će ove godine biti ukinuto odeljenja u osnovnim školama širom Republike Srbije? To pitanje me je navelo, zbog toga su u javnosti izašle informacije da se odeljenja koja nemaju po 15 učenika ukidaju u svim sredinama. Znači, od Ministarstva prosvete tražim podatak o broju odeljenja sa nastavom na srpskom jeziku, koja imaju manje od 15 učenika i o broju takvih odeljenja na jezicima nacionalnih zajednica u celoj Republici Srbiji? Takođe me interesuje koliko je razreda ugašeno prošle godine, u stvari u septembru ove školske godine, koliki je to broj u Vojvodini i koliko je u Srbiji ukinuto takvih odeljenja? Znamo da je poslednjih godina nestalo oko 1.500 odeljenja i da u generacijama ima i po 1.000 učenika prvaka manje. Prošlog septembra je bilo 3.533 upisanih osmaka, a tek 2000. godine, 995 prvaka. Najviše ugašenih odeljenja je bilo, koja se zovu isturena odeljenja i sada se govori u medijima da će biti ugašeno oko 2.300 razreda, što me stvarno interesuje da li je taj podatak tačan. Reforma u obrazovanju će biti teška, ali mislim da u strategiji i obrazovanju koje je sada na dnevnom redu u javnoj raspravi, mislim da treba da se obrati velika pažnja, u stvari na taj smanjeni broj učenika i interesuje me koliko će stvarno biti ukinuto razreda?
Hvala. Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, postavljam pitanje, odnosno obraćam se pre svega, Ministarstvu zdravlja direktno ministru Slavici Đukić Dejanović, očekujući da preduzme određene zakonske promene i promene Zakona po pitanju obolelih od raka dojke. Pitanje je inicirano od više udruženja obolelih od raka dojke, kao i bivših lečenih pacijenata ove teške maligne bolesti. Naime, u Srbiji svake godine dijagnostikuje se oko 4.500 hiljade novih slučajeva žena obolelih od raka dojke. Smrtnost je takođe u visokom procentu, negde oko 6.000 na godišnjem nivou. Žene koje se bore sa ovom teškom malignom bolešću su pre svega, u teškoj psihološkoj situaciji, prolaze svoju ličnu i medicinsku dramu, ali ono što kao društvo imamo obavezu da učinimo, to je da im olakšamo na svakom mestu i na svakom koraku tu njihovu borbu. Materijalni izdaci koje prate obolele od ove teške bolesti su zaista veliki. Oni često prevazilaze njihove mogućnosti i mi moramo biti svesni da su žene koje se bore sa ovom bolešću ili u penziji, prevremenoj ili redovnoj, ili su izdržavana lica. Svaki izdatak je za njih u ovom trenutku poseban stres. Razumevanje i podrška celog društva su veoma važni, ali podrška, pomoć, razumevanje i konkretni koraci Ministarstva su neophodni. Pre svega, ono što jeste upućeno Ministarstvu zdravlja i što jeste zahtev i molba, to je da se izmeni član 30. Pravilnika o medicinsko-tehničkim pomagalima. U članu 30. pomenutog pravilnika, bilo bi nužno iza stava 1. dodati stav 2, kojim bi se osiguranom licu ženskog pola kome pripada pravo na spoljnu protezu na dojku, dodao još jedan stav i uvećalo to pravo na pripadanje jednog ortopedskog grudnjaka godišnje. Konkretno u listi pomagala uveo bi se pod šifrom 023a naziv pomagala ortopedski grdunjak, spoljna proteza za dojku, indikacija, osigurano lice ženskog pola kome je izvršena potpuna amputacija dojke. Propisivao bi ga izabrani lekar, na osnovu otpusne liste, a obrazac za propisivanje bio bi isti kao onaj kojim se propisuje spoljna proteza za dojku. Cena ovog pomagala je na tržištu oko 3.000 dinara i samim tim što su već sam to napomenula žene koje se bore sa ovom teškom bolešću, ili penzionerke ili izdržavana lica, za njih je ta stavka velika, jer je ona samo jedna od stavki koje prate njihove svakodnevne izdatke. Dakle, socijalno osiguranje i osiguranice bi ovim, zaista, imali u finansijskom smislu mali iskorak, a veliku pomoć i podršku ovoj grupi bolesnika. Da bi bilo jasnije i da bismo, Ministarstvu, možda ovaj problem učinili bližim, napomenuću da je situacije u okruženju po ove pacijente daleko povoljnija. U Hrvatskoj, u Sloveniji, u Crnoj Gori, u Bosni i Hercegovini, u Makedoniji je omogućeno ženama, da dobiju osim ortopedskog grudnjaka i kompresivni rukav i periku i još neka pomagala. Dakle, to su države u okruženju koje imaju sličnu socijalnu situaciju kao mi, ako ne i goru. To nisu bogatija društva od nas, ali očigledne da u nekom smislu su iznašli načina da budu bar donekle sa više razumevanja za ove bolesnike. Tako da je naš predlog da svakako pokušamo da im se približimo u tom pogledu. Takođe, postoji još jedna nepravda koja se čini ovim pacijentima. Naime vojne osiguranice u Srbiji imaju pravo i na ortopedski grudnjak i na kompresivni rukav i na periku. Dakle, ono što jesu, jesu moja dva pitanja Ministarstvu zdravlja i ministarki zdravlja – da li i kada Ministarstvo zdravlja može da pristupi izmeni ovog člana, člana 30. u Pravilniku ortopedskim pomagalima na predloženi način i zašto Ministarstvo zdravlja ne pokuša da izjednači civilne i vojne osiguranice u ovom pravu? Očekujemo da Ministarstvo zdravlja učini nešto konkretno i to vrlo brzo. Hvala vam lepo.
Hvala. Molim vas izbrisaću listu narodnih poslanika, pošto ima manje poslaničke grupe koje su prijavljene za postavljanje pitanja, pa bih vas molila da se ponovo prijavite. Gospodine Čikiriz, samo se prijavite, pošto ste vi prvi na redu. Izvolite.
Gospođo potpredsednice, ja bih molio da u skladu sa Poslovnikom u određenom roku dobijemo odgovore na poslanička pitanje, jer pitanja koja postavljamo su ne samo od značaja za poslanika koji postavlja, već su od značaja i za često celo društvo, ili za određene društvene grupacije. Naime, ja još uvek nisam dobio, iako su istekli rokovi, odgovore na poslanička pitanja koja sam postavio ovoj skupštini. Prvo pitanje, na koje nisam dobio odgovor, to je pitanje isplate ratne štete od fašističke Nemačke. Zadnji put je Vlada Republike Srbije formirala komisiju za utvrđivanje visine ratne štete, da li je isplaćena ratna šteta, itd. Mandat toj komisiji je istekao 2010. godine. Moje pitanje je bilo – da li Vlada planira da formira novu komisiju? Zatim, da li postoji sporazum Tito-Vili Brant, koji se sklopljen 1973. ili 1974. godine? Da li je taj sporazum državna tajna? Da li je tačno da je po tom sporazumu tadašnja SFRJ naplatila oko milijardu tadašnjih dojč – maraka, na ime ratne štete? Da li je time pitanje ratne štete između dve države konačno zatvoreno ili je to isplata samo jednog dela ratne štete, jer se procenjuje da je ratna šteta učinjena na prostorima bivše Jugoslavije negde između 150 i 200 milijardi dolara? Da li će Vlada Republike Srbije utvrditi sve te okolnosti? Ako je u pitanju državna tajna, onda to treba da znamo i mi i svi oni koji očekuju isplatu ratne štete. Nezvanično po medijima, po raznim izvorima, naplaćen je samo jedan deo ratne štete i to u vreme kada je ovde postojalo tzv. blagostanje, ali je taj sporazum obuhvatao i pitanja viška radne snage. Kada je Josip Broz Tito otvorio komunistički raj i dao mogućnost radnicima da izađu van granica svoje zemlje, uglavnom je većina njih završila u Francuskoj, Nemačkoj, Italiji, Velikoj Britaniji, u današnjim zemljama članicama EU. Drugo pitanje, na koje nisam dobio odgovor od Ministarstva obrazovanja, prosvete i nauke -ko stopira izgradnju banke matičnih ćelija u Kragujevcu, budući da je grad Kragujevac obezbedio lokaciju, sve potrebne dozvole, da je projekat izgradnje banke matičnih ćelija prošao i našu i svetsku ekspertizu, da su odobrena sredstva, da su odobrena sredstva i od Svetske banke i da država samo na osnovu toga što se još uvek nije izgradila banka matičnih ćelija gubi na godišnjem nivou između četiri i osam miliona evra? Takođe, nisam dobio odgovor na pitanje od premijera i ministra unutrašnjih poslova, budući da je primio pre godinu i po dana dva Roma iz Vršca koje su maltretirali policajci u policijskoj stanici u Vršcu, da su ti policajci suspendovani, snosili zakonske posledice bez obzira što su Romi kasnije po izvorima iz štampe nastavili sa vršenjem prekršaja i sa krađama, zbog čega su i tada bili osumnjičeni. Moje pitanje je bilo – da li je to bio marketinški potez ministra policije ili je to bio istinski demokratski potez u smislu rehabilitacije svih žrtava policijskog nasilja? Budući da je taj snimak ministar policije video na internet mreži YOUTUBE, moje pitanje je bilo – da li je pregledao i ostale snimke ponašanja policije, pre svega u periodu od 1990. do 2000. godine, kada su širom Srbije, po gradovima Srbije premlaćivani građani, zato što su se borili za Srbiju u EU? Da li će takođe, obići porodice žrtava ubijenih sa Ibarske magistrale, porodice Zorana Đinđića i porodice Ivana Stambolića za koje u sudskom postupku utvrđeno da je ih je ubila država, odnosno posebne policijske jedinice? Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Ranka Savić. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, moje pitanje je upućeno Ministarstvu prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, ministru Žarku Obradoviću, a odnosi se na dalji rad i funkcionisanje javnog preduzeća "Nuklearni objekti Srbije", koje je u ovom trenutku ozbiljno dovedeno u pitanje. Podsetiću da je ovo javno preduzeće osnovano 2009. godine i da je osnivač Vlada Republike Srbije. Ovo preduzeće obavlja delatnost od opšteg značaja, a to je upravljanje nuklearnim objektima i radioaktivnim otpadom. Međutim, u ovom trenutku, sve ovo je dovedeno u ozbiljno pitanje, jer ovo preduzeće kao jedina ovlašćena organizacija za sve ove aktivnosti, ne raspolaže budžetskim sredstvima za normalan rad, pošto još nije odobren plan poslovanja za 2013. godinu. Takođe, nije izvršena ni zakonska obaveza osnivača po novom Zakonu o javnim preduzećima, a to je usklađivanje osnivačkog akta sa odredbama zakona. Ukoliko se vrlo brzo ne reši ovo pitanje i ne dođe do redovnog finansiranja preduzeća, posledice po sve nas mogu biti fatalne. To je pre svega, nemogućnost obezbeđivanja nuklearnih objekata i njihove okoline, nemogućnost monitoringa nuklearnih objekata, gubitak licence za nuklearnu aktivnost i za novoizgrađeni hangar X3, nemogućnost sakupljanja transporta i privremenog skladištenja radioaktivnog otpada, gubitak akreditacija ISO 9001 i ISO 17025, gubitak oko pet i po miliona evra IPA projekata, preuzete međunarodne obaveze prema EU i Međunarodnoj agenciji za atomsku energiju. Ono što je naročito bitno, dolazi se u situaciju nemogućnosti i kontrole nivoa zračenja zaposlenih, da ne pričam o socijalno ekonomskom položaju zaposlenih, koji je značajno pogoršan, a to samo po sebi može ozbiljno uticati na nuklearnu sigurnost. Zato postavljam pitanje – zašto nisu raspodeljena sredstva iz budžeta za rad javnog preduzeća "Nuklearni objekti Srbije" u 2013. godini? Zašto nadležno ministarstvo ne ispunjava svoje zakonske obaveze? Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Snežana Stojanović Plavšić. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo, samo želim da dam jedno obaveštenje i da skrenem pažnju na jednu akciju koja se danas održava. Naime, danas će milijardu ljudi širom sveta ustati u podršci u borbi protiv nasilja nad ženama. Lepa vest je da je crnogorski parlament juče podržao tu akciju i da su parlamentarci i parlamentarke Crne Gore se pridružili ovome plešući u Skupštini Crne Gore. Želim da skrenem pažnju na to da je nasilje nad ženama veoma rasprostranjeno ne samo u svetu, nego i u Srbiji. U svetu, svaka treća žena doživi neki oblik nasilja. U Srbiji, nažalost, podaci su još teži. Svaka druga žena izložena je nekom obliku nasilja. Najčešće je psihičko nasilje, oko 46%žena izloženo je psihičkom nasilju. Psihičko nasilje je ono nasilje koje uništava identitet, integritet žene koje utiče na njeno samopouzdanje, koje utiče na čitavu porodicu i koje, nažalost, utiče na čitavo društvo, jer su takve žene potpuno isključene iz svih društvenih tokova. Da ne govorimo o kombinaciji fizičkog i psihičkog nasilja, kome je izloženo 17% procenata žena, ili teškom fizičkom nasilju kome je izloženo 12% žena. U Srbiji, dame i gospodo, prošle godine ubijeno je 46 žena. Dvadeset sedam smrti žena, povezano je direktno sa porodičnim nasiljem. Mislim da su ovo podaci koji treba da nas podignu na noge ne samo danas, nego svakog dana u aktivnoj borbi protiv nasilja nad ženama. Zato vas pozivam da danas, kada već nismo kao naše komšije iz Crne Gore, uspeli da organizujemo neku akciju u parlamentu, a njima još jednom čestitam na tome, pozivam vas da se danas svi zajedno pridružimo akciji "Milijardu ljudi u svetu pleše protiv nasilja nad ženama" i da se ovoj akciji koja će biti održana i u Beogradu danas, u što većem brojuodazovemo. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Slobodan Samardžić. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, povodom pitanja o kome ću govoriti tražim obaveštenje od Vlade, pa neka ga da ko može. Naime, reč je o načinu kako je javnost informisana o razgovorima, dijalogu povodom Kosova i Metohije. Taj način informisanja i obaveštavanja je selektivan, a ponekad podleže i falsifikatu. Mi danas imamo stalnu situaciju da Srbi na Kosovu i Metohiji pokušavaju da spreče dogovor o granicama, da spreče dolazak carinika i policajaca iz Prištine i pomalo se pitamo ili se mnogi pitaju koji ne znaju šta je pravi razlog, ili se prave da ne znaju, zašto oni sprečavaju jedna normalan proces do koga je došlo na osnovu dogovora Beograda i Prištine. Oni dobro znaju o čemu je reč, a izgleda da javnost Srbije ne zna o čemu je reč, pa ne zna ni ovaj parlament, pa ni Odbor za Kosovo i Metohiju. Navešću jedan primer. Mi smo 17. januara ili 18. i 19. saznali da je Radna grupa za carine završila neki svoj posao i da je napravljen način kako će se tehnički obavljati carinjenje robe i kako će roba koja se neće cariniti, ona koja dolazi na sever Kosova, kako će carine odatle da se prikupljaju na jedan poseban račun koji će se otvoriti u nekoj inostranoj banci. Paralelno sa obaveštenjima naših predstavnika, Hašim Tači lično je rekao da je reč zapravo o Fondu za razvoj Kosova i da će PDV i akcize koji se ubiraju na Jarinju i Brnjaku, a tiču se robe koje ide samo na sever Kosova, ići u uplatu na Fond za razvoj, što je bilo demantovano sa naše strane. Rečeno je da je to bila zapravo neka njegova unutrašnja propaganda i pokušaj da pokaže da je prištinska strana ovde dobila ono što je htela. Međutim, ono što je bitno, mi taj dokument nismo videli, niti ga je bilo koji novinar interpretirao, niti je bilo ko ovde u Parlamentu imao bilo kakav komentar o njemu. Odbor za Kosovo i Metohiju nije imao taj dokument. Buduće da sam ga ja u međuvremenu pribavio, mogu prosto da kažem pri javnošću Srbije da ono što je bila informacija naše strane, da je to zapravo jedno krivotvorenje i jedna falsifikat pravih dogovora. Naime, upravo je onako kako je rekao Hašim Tači. Na tom papiru stoji jasno da će se carine, tj. PDV, akcize i ostale takse koje se prikupljaju na Brnjaku i Jarinju, da će se one ulagati u poseban fond za razvoj. Taj fond za razvoj će otvoriti račun u nekoj prištinskoj komercionalnoj banci i iz njega će se, dakle, finansirati četiri opštine, ili ubrzani razvoj četiri opštine na severu Kosova. Moram da vam skrenem pažnju da je Fond za razvoj kategorije ili institucija Ustava Kosova, kao i plana Martija Ahtisarija. To je jedna poseban fond, kao što svaka država ima, iz koga će se finansirati slabije razvijeniji delovi te države. Kada je došlo do dogovora oko carina, onda je nađeno solomonsko rešenje da i Priština bude zadovoljena, tj. njen ustav, a i Srbi naravno, jer će oni dobijati nešto od tih carina, premda, i to je ono što je najvažnije, naše javnost nije o tome bila tačno informisana. Znači, ovde izlažem jedno zgražavanje, obzirom na pokušaj dezinformacije javnosti o tome i na pokušaj da se, dakle, bez obzira na Ustav Srbije, na naša pozitivna dokumenta o Kosovu itd, napravi još jedan sporazum u kome će se afirmisati neka od institucija samoproglašene nezavisne države Kosovo, u ovom slučaju novo nastali fond za razvoj. Ljudi na Kosovu su upoznati sa time dobro i oni zbog toga i protestuju. Mi ovde imamo sve manje informacija o tome. Prosto, hoće i ova naša javnost da se umrtvi i utupi u pogledu njihovih protesta, tako da će posao po svoj prilici biti priveden kraju. Predsednik Vlade ide 19. i 20. da razgovara o tzv. severu Kosova, o nekom aranžmanu o zajednici srpskih opština, premda su Srbi sa Kosova raspolagali zajednicom srpskih opština, koje je prethodna Vlada demontirala time što nije dopustila izbore za lokalne organe vlasti, a sada traži od Tačija da se ponovo uspostavi neka zajednica srpskih opština. Dakle, sve je u ispravnom informisanju u ovom trenutku. Ono što možemo da učinimo možemo da učinimo samo zahvaljujući istini koju znamo, onome što se događa i upravo zbog toga tražim ovo obaveštenje.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, imam jedno pitanje ili zahtev za obaveštenje prema Ministarstvu za unutrašnju i spoljnu trgovinu. Naime, 2005. godine je usvojen Zakon o oglašavanju. To je godinu dana ranije pre nego što je faktički raspisan konkurs i pre nego što su dodeljene frekvencije za emitere. Znači, 2005. godine Srbija faktički nije imala legalne emitere u radiodifuziji. Polazeći od te činjenice, logično je da je došlo do značajnih grešaka u tom zakonu, da je došlo do neravnopravnosti između različitih oblika svojine. To nije ništa nepoznato, jer su i OEBS i EU tražili da se taj zakon novi uradi i stavi u proceduru. S tim u vezi je 2010. godine formirana jedna radna grupa u tadašnjem Ministarstvu za trgovinu, koje je bilo u sastavu Ministarstva za poljoprivredu ili bolje reći jedinstveno ministarstvo. Krajem 2010. godine je bila i javna rasprava u kojoj su učestvovali i oglašivači i emiteri. Bilo je nekoliko hitnih sednica, skupova u Privrednoj komori. Hitno je trebalo da se završi javna rasprava do kraja decembra, 27. decembra 2010. godine, kako bi taj zakon ušao u proceduru i prema Vladi i prema parlamentu u januaru 2011. godine. U međuvremenu nije došlo do promene u Ministarstvu. To mene,naravno, ne interesuje, ali promenom ministra izgleda da mi menjamo i politiku, pa je onda novi ministar imao neke druge prioritete verovatno u ovom drugom sektoru, poljoprivrede, a u oblašću trgovine se nije bavio. Mi do dana današnjeg taj zakon nismo dobili u proceduru. U međuvremenu je Ustavni sud 6. oktobra 2011. godine tražio na svojoj 35. sednici od Skupštine Srbije da se izjasni o nekoliko spornih članova koji faktički dovode do neravnopravnosti privrednih subjekata na tržištu, u zavisnosti od vlasničke strukture. Tačnije rečeno, faktički te 2005. godine mi smo imali samo RTS, nismo imali Medijski javni servis. Bolje reći, donet je zakon, ali još uvek nije bio stupio na snagu. Polazeći od svih tih nelogičnosti koje su se u međuvremenu dogodile Ustavni sud je tražio od Skupštine Srbije da se izjasni o spornim članovima. Nemam informaciju da se po ovim zahtevima Ustavnom suda Skupština izjasnila, verovatno i zbog činjenice da je Zakon bio u proceduri, da je bilo neophodno da on što pre stigne po agendi Vlade Republike Srbije, još i one prethodne Vlade, a ne samo ove. Zato me interesuje, mislim da je čak i važnije kada će zakon novi o oglašavanju da dođe ovde u parlament, pre nego što i pitam kada ćemo se izjasniti o stavu Ustavnog suda? Uostalom, da budem iskren, taj prethodni zakon jasno stavlja u neravnopravan položaj različite privredne subjekte u zavisnosti od vlasništva. Moram da vas podsetim da i u onom komunističkom Ustavu, kako ga neko zove, do 1990. godine je pisalo da su ravnopravna društvena i privatna svojina. I u onom našem socijalističkom, da ga tako zovemo, pošto ga nekitako zovu, pisalo je – ravnopravna je privatna i državna. Nije bilo više društvene, pošto je bila tendencija da nestane. I u ovom sretenjskom, koji ćemo sutra proslaviti, piše da je ravnopravna privatna i državna svojina. U ovom zakonu se jasno ističe i stavlja do znanja da nije ravnopravno, tačnije rečeno, da se u isti položaj stavlja jedan broj emitera kao javni servis, koji u stvari ima, naravno, ostavimo po strani da li ima dovoljan prihod, to je drugo pitanje, ali ima osiguran prihod i zbog toga ima i drugačiji način reklamiranja. U oblasti oglašavanja, kao što znamo, pojavila se i novotehnološka sredstva za oglašavanje. To 2005. godine nije bilo aktuelno, pa prema tome nije ni bilo u predmet ovog zakona. Sve to navodi da je neophodno što pre da dobijemo u proceduri ovde zakon o oglašavanju, pa ja molim da se ministarstvo izjasni kada i u kom će roku to ili da li ćemo u prvom tromesečju. Verovatno u paketu svih zakona iz medijske sfere ovo biti na dnevnom redu, a naročito što tokom te medijske strategije itd, u svakih pola mandata donosimo da ćemo u narednih 18 meseci to rešiti, pa onda dođe do promene Vlade, pa opet 18 meseci i te 2005. godine mi smo imali zakon u kome se jasno kaže da neće lokalne samouprave i gradovi biti vlasnici medija. Osam godina je prošlo, ništa se to nije desilo ... (Predsednik: Vreme, molim vas.) ... ovaj zakon napisan. Hvala vam. Izvinjavam se ako sam prekoračio 13 sekundi.
Narodni poslanik Janko Veselinović.
Hvala. Jako je lepo što je prethodni govornik postavio pitanje koje se tiče njegove privatne firme, ali ću postaviti pitanje koje se tiče onoga što interesuje građane Srbije. Naime, postavljam pitanje Ministarstvu poljoprivrede, Vladi Srbije, Ministarstvu zdravlja posebno. Tiče se informacije koju smo juče svi imali prilike da čujemo, a to je da od 300 obrađenih uzoraka mleka 272 je potpuno bezbedno, a kod 28 vrednost alfatoksina je na granici dozvoljenog. To je saopštilo Ministarstvo poljoprivrede. Nisu rekli ni da li je to ispod, ili iznad granice dozvoljenog, pa tako jutros nisam siguran da majke znaju da li smeju dati to mleko svojoj deci ili ne. Postavljam pitanje Ministarstvu poljoprivrede, Ministarstvu zdravlja i tražim hitan odgovor, koliko danas da nam kažu da li ovih 28 uzoraka, to je 10% ukupnih uzorkovanih jedinica su ispravni za ishranu ili nisu ispravni za ishranu? Da li oni koji piju mleko se izlažu opasnosti da im bude oštećena jetra ili drugi organi, jer alfatoksin prema onome što smo dobili kao sastavni deo saopštenja izaziva kancerogene bolesti. Jutros smo čuli jednu dodatnu informaciju da građani ne treba da paniče, odnosno da nema mesta velikoj panici. Citiram, dakle, predstavnika ministarstva – nema mesta velikoj panici. Kakva panika uopšte može biti? Trebali smo po ovoj informacija koji smo dobili da dobijemo informaciju i da li će to mleko biti povučeno sa rafova i kojim proizvodima se leči? Nažalost, ova Vlada ne primenjuje već donete pozitivne zakonske propise, postavlja se pitanje da li nadležne laboratorije, i to je moje pitanje za Vladu, imaju dovoljno kapaciteta da ispitaju kvalitet mleka, mlečnih proizvoda, ali ne samo mleka i mlečnih proizvoda nego svih životnih namirnica koje konzumiraju građani Srbije. Mi smo ovih dana bili suočeni i sa saopštenjem Udruženja potrošača koji kažu da ne postoji kontrola ispravnosti namirnica koje mi kupujemo legalno. Dakle, legalno, ne govorimo onome što ide na crnom tržištu. S druge strane, ovde se radi o nekoj vrsti zataškavanja kao što je bio slučaj sa ispravnosti ili neispravnosti kukuruza. Da smo tu imali sasvim jasne odgovore možda danas ne bi pričali o sumnjivom kvalitetu mleka. Tražim informaciju od ministarstva kakva je sudbina kukuruza za koji je takođe bilo rečeno da toksičan. Da li je on uništen, da li se on koristi u ishrani stoke i da li to možda jedna od posledica ove situacije koju imamo sa mlekom? Na kraju, još jednom molim ministarstvo da hitno danas saopšti građanima ovu informaciju, čak i ako je ministar u izbornoj kampanji, molio bih ga da se danas posveti ovom pitanju.
Javili ste se za repliku, ali ne mogu da vam dam repliku zato što ovo nije rasprava. (Zoran Anđelković, s mesta: Javljam se po povredi Poslovnika.) Ne možete dobiti pravo na reč, jer je ovo postavljanje pitanja pre rasprave. Dakle, pošto nismo otvorili raspravu, vi na osnovu Poslovnika ne možete to pravo da ostvarite. Nemate pravo ni za traženje povrede Poslovnika. Povreda Poslovnika se može reklamirati tokom trajanja rasprave. Pošto je ovo izuzetno na osnovu člana 287. samo postavljanje pitanja pre otvaranja rasprave, iako razumem vaše motive nisam u mogućnosti da vam dam reč. Poslovnik to omogućuje. Reč ima narodni poslanik Momir Stojanović.
Hvala predsedniče. Moje pitanje je danas upućeno ministru pravde i državne uprave. Ono je sasvim jednostavno. Kada i na koji način će se rešiti pitanje novoizabranih sudija za prekršaje? Visoki savet sudstva doneo je odluku o prestanku funkcija 30. januara 2010. godine kojom je obuhvaćeno 145 sudija za prekršaje, na osnovu istih odredbi, kao i sudijama, a bez reči obrazloženja i bez pouke o pravnom leku. Dok za oko 50 nije doneo nikakvu odluku čime bi prekinuo funkciju sudija za prekršaje. Posle tri godine od izbora, jasno je da su sudije za prekršaje jedina kategorija učesnika izbora koje je ostala bez funkcije, bez obrazloženja i bez ikakve egzistencije. Ustavni sud u svojoj odluci od 17. marta 2011. godine je konstatovao da postoji pravni kontinuitet između organa za prekršaje i prekršajnih sudova i da sudije prekršajnih sudova obavljaju istovremeno posao kao i sudije za prekršaje. Prema mišljenju Venecijanske komisije o odredbama o pravosuđu i nacrtu Ustava Republike Srbije broj 349/2005, navedeno je da pravi izbor država kontinentalne Evrope, gde se za sudije postavljaju relativno mladi i neiskusni pravnici, obično predstavlja period problem rada, dok se ne utvrdi da li je neki sudija zaista sposoban da nastavi da efikasno obavlja svoju dužnost. Očigledno je da se ne odnosi na sudije za prekršaje koji su godinama, a mnogi i decenijama obavljali posao koji sada obavljaju sudije prekršajnih sudova. Zaštitnik građana u svom mišljenju od 3. oktobra 2012. godine koji je upućen neizabranim sudijama za prekršaje smatra da je Ustavni sud bio u obavezi da saglasno članu 5. stav 2. zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudijama, ustupi predmete formirane na osnovu žalbi i ustavnih žalbi Visokom savetu sudstva na odlučivanje u postupku revizije. To uključuje i predmete neizabranih sudija za prekršaje. Međutim, on sa žaljenjem konstatuje da nema ovlašćenja niti mogućnosti da kontroliše rad Ustavnog suda. Pred Upravnim sudom sudije za prekršaje osporavaju odluku Narodne skupštine o izboru sudija na prvi mandat u sudovima opšte i posebne nadležnosti Republike Srbije, objavljen je u "Službenom glasniku RS", broj 111. od 2009. godine, a na predlog Visokog saveta sudstva tela u krnjem sastavu, kojim je predsedavala Nata Mesarević na položaju kao predsednik Vrhovnog kasacionog suda, čiji je izbor izvršen odredbama Zakona o sudijama koju su oglašene neustavnim, nedavnom odlukom Ustavnog suda od 20. decembra 2012. godine. Neizabrane sudije za prekršaje, jedini učesnici opšteg izbora za nosioce pravosudnih funkcija, koji su ostali bez posla i naknada i prema kojima je učinjena najveća nepravda i da bi se u tom izboru po stranačkim kvotama imenovali kandidati za sudije koji su izmenama Zakona o sudijama sada privedeni na stalnu sudsku funkciju. Neizabrane sudije i tužioci su vraćeni na posao, a dugi neizabrani kandidati na prvi mandat ostali su na poslu koji su obavljali i pre izbora. Samo sudije za prekršaje su ostale obespravljene i niko ne rešava ovaj problem. Zbog nerazumnog roka suđenja i nepostojanja pravnog leka na prestanak dužnosti, većina neizabranih sudija za prekršaje podnele su predstavke Evropskom sudu za ljudska prava. Kada i kojim pravnim okvirom će se izvršiti vraćanje u pređašnje stanje neizabranih sudija za prekršaje i otkloniti nepravda nezakonito razrešenim sudijama za prekršaje, neizborom u krajnje spornom izboru nosilaca pravosudnih funkcija? Hvala
Hvala. Pošto se više niko ne javlja za reč, odnosno niko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisutvuju sledeći narodni poslanici:Donka Banović, Branko Ružić, Maja Gojković, Mladen Grujić i Vladimir Marinković. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skuupštine, obaveštavam vas da sam povodom razmatranja 9. tačke dnevnog reda – Predloga odluke o prestanku funkcije predsednika Vrhovnog kasacionog suda, pored predstavnika predlagača Nikole Selakovića, ministra pravde i državne uprave i člana Visokog saveta sudstva po položaju, pozvao da sednici prisustvuju i: Mirjana Ivić, zamenik predsednika Visokog saveta sudstva i Miroljub Tomić, Sonja Vidanović i Aleksandar Stoiljkovski, izborni članovi Visokog saveta sudstva iz reda sudija. Nastavljamo sa radom i prelazimo na zajednički jedinstveni pretres o tačkama 9, 10, 11. i 12. dnevnog reda. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozima odluka iz tačaka 9, 10, 11. i 12. dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da prema članu 192, a shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe, o čemu ste detalje dobili u materijalu. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 92. stav 3, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o Predlogu odluke o prestanku funkcije predsednika Vrhovnog kasacionog suda, Predlogu odluke o razrešenju člana Nacionalnog saveta za kulturu, Predlogu odluke o utvrđivanju sastava Komisije za praćenje sprovođenja Nacionalnog akcionog plana za primenu Rezolucije 1325 Saveta bezbednosti UN – Žene, mir i bezbednost u Republici Srbiji i Predlogu odluke o izmeni Odluke o izboru članova i zamenika članova Odbora Narodne skupštine Republike Srbije. Da li žele reč predstavnici predlagača? (Da.) Reč ima ministar Selaković.
Uvaženi gospodine predsedavajući, predsedniče Narodne skupštine, dame i gospodo potpredsednici, dame i gospodo narodni poslanici, obraćam se Narodnoj skupštini i vama u svojstvu i ministra pravde i državne uprave Republike Srbije, ali i člana po položaju Visokog saveta sudstva. Ustavni sudRepublike Srbije 20. decembra 2012. godine doneo je odluku kojom je utvrdio da je odredba člana 102. stav 5. Zakona o sudijama odredba koja nije u saglasnosti sa Ustavom Republike Srbije. Ustav Republike Srbije u svom članu 144. izričito propisuje način izbora predsednika najviše sudske instance u Republici Srbiji, odnosno predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Podsećanja radi, za izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda potreban je predlog Visokog saveta sudstva i pribavljena mišljenja opšte sednice Vrhovnog kasacionog suda i nadležnog odbora Narodne skupštine. Sam postupak izbora vrši Narodna skupština. Takođe, Zakonom o Narodnoj skupštini u članu 15. stav 2. tačka 3, kada se govori o izbornim ovlašćenjima, odnosno izbornim nadležnostima Narodne skupštine, stoji da Narodna skupština vrši izbor na funkciju i donosi odluku o prestanku funkcije predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Narodna skupština Republike Srbije 30. novembra 2009. godine, primenjujući manjivu odredbu člana 102. stav 5. Zakona o sudijama, donela je odluku o izboru predsednika Vrhovnog kasacionog suda. U obrazloženju svoje odluke, Ustavni sud govori da je na ovakav način ugroženo jedinstvo pravnog poretka Republike Srbije. Koristim ovu priliku da kažem da je u našoj zemlji u jednom dužem prethodnom periodu nažalost prisutna u zakonodavnoj praksi jedna okolnost, a to je da se pitanja koja su izričito regulisana Ustavom Republike Srbije na identičan način regulišu i njenim zakonima, dakle, prepisuju zakone. Tamo gde je izričito jasno da treba primeniti Ustav, ne treba identičnu odredbu prepisivati i u zakon. Ovde se nalazimo, dame i gospodo narodni poslanici, u jednoj vrsti i pravne nelogičnosti. Došli smo u situaciju da Narodna skupština raspravlja o odluci Ustavnog suda, što je svakako pravno nelogično, ali je jedini pravni put koji ima pravni osnov za sprovođenje. Naši pozitivni propisi ne govore ni jednu jedinu reč o tome šta uraditi u slučaju kada je nosilac jedne od tri najviše funkcije u zemlji izabran na način koji je protivan Ustavu, a u ovom slučaju nalazimo se u takvoj pravnoj situaciji. Iz nekih redova postavilo se i pitanje legitimacije Visokog saveta sudstva, odnosno da li je Visoki savet sudstva taj koji je Narodnoj skupštini mogao da predloži donošenje ovakve odluke. Potrebno je malo više pročitati propise i videti da je to i jedini način koji je pravno moguć i koji je pravno valjan. Pomenuo sam član 15. stav 2. tačku 3) Zakona o Narodnoj skupštini, koja govori o njenim nadležnostima o izboru na funkciju i o donošenju odluke o prestanku funkcije. Pomenuću i član 202. Poslovnika o radu Narodne skupštine, koji kaže i izričito propisuje da se prilikom donošenja odluke o prestanku funkcije, između ostalih i predsednika Vrhovnog kasacionog suda, primenjuje identičan postupak kao i prilikom donošenja odluke o izboru na tu funkciju. Iz toga je apsolutno jasno da onaj pravni put koji treba slediti prilikom izbora na funkciju predsednika Vrhovnog kasacionog suda treba da se sledi i u slučaju donošenja odluke o prestanku te funkcije. Tu treba pomenuti i osnov koji leži u Zakonu o sudijama. U članu 79. stav 7. Zakona o sudijama stoji da je Narodna skupština ta koja donosi odluku o prestanku funkcije predsednika Vrhovnog kasacionog suda i kaže se – iz drugih razloga. Ti drugi razlozi su svi oni razlozi koji nisu razrešenje, jer se u prethodnim stavovima ovog člana Zakona o sudijama navodi koji su to razlozi za razrešenje i kao se sprovodi postupak razrešenja. S obzirom da je Poslovnik o radu Narodne skupštine svojevrstan procesni zakon koji reguliše postupak donošenja svih drugih zakona, ali i druge nadležnosti Narodne skupštine, a u ovom slučaju, njene izborne nadležnosti. Na osnovu člana 202. a u vezi sa članom 200. i 201. Poslovnika o radu Narodne skupštine, Viski savet sudstva jeste organ koji je imao legitimitet i pravo da predloži donošenje odluke o prestanku funkcije predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Koristim ovu priliku da kažem i da je to trenutno jedina funkcija predsednika suda u celoj državi Srbiji gde imamo predsednika a ne vršioca funkcije predsednika i da je postupak za izbor na funkciju predsednika Vrhovnog kasacionog suda bio protivan Ustavu Republike Srbije. Na Narodnoj skupštini da ovakvu manljivu pravnu situaciju otkloni, time što će doneti odluku o prestanku funkcije predsednika Vrhovnog kasacionog suda, a time stvoriti uslove da se sprovode postupak za izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda na način na koji je to predviđeno Ustavom i zakonima Republike Srbije. Hvala vam.
Reč ima gospođa Popović, po povredi Poslovnika. Izvolite.
Hvala vam, gospođo predsedavajuća. Normalno, reklamiram član 128. Malopre smo čuli i od gospodina ministra pravde i državne uprave koliko se u ovoj državi poštuje Ustav i zakon. Uostalom, danas smo se i sastali upravo iz tog razloga, da se dokaže koliko se poštuje Ustav i koliko se poštuju zakoni. Kako se to poštuje kada parlament time što predsednik parlamenta, odnosno predsedavajući konstantno krše Poslovnik, dopuštajući da se kartice jednostavno ostave i zaborave od strane narodnih poslanika, i da to bude u suprotnosti sa članom 128. Poslovnika. Danas se ovde sastajemo da raspravljamo o predsednici Vrhovnog kasacionog suda, o predsednici Visokog saveta sudstva. Danas su svi došli ovde, i predstavnik predlagača, i ministar pravde, a došli su i članovi Visokog saveta sudstva, nema samo gospođe Mesarović, aktuelne predsednice Vrhovnog kasacionog suda i Visokog saveta sudstva. Dakle, ovako izgleda Srbija – selektivna primena Ustava, selektivna primena zakona. (Predsedavajuća: Gospođo Judita, to o čemu sada trenutno pričate, nema veze sa članom 128.) Prema tome, član 128, molila bih da reagujete na osnovu ovog reklamiranja.
Molim stručne službe da vode računa o karticama i da povade kartice iz poslaničkih jedinica gde sede poslanici. Reč ima Nebojša Stefanović, kao predstavnik predlagača. Izvolite. (Čedomir Jovanović, s mesta: Po Poslovniku.) Po Poslovniku? (Da.) Reč ima Čedomir Jovanović, po Poslovniku. Izvolite.
Hvala, gospođo potpredsednice i izvinjavam se gospodinu Stefanoviću. Reklamiram član 107. Mislim da ministar pravde, gospodin Selaković, vređa parlament i da je njegov nastup zapravo skup neistina koje ponižavaju svakoga, bez obzira na političke razlike koje postoje ovde među nama. Gospodine ministre, pred sobom imamo zakone i odluke koje su donete. Nijedan argument koji ste ponudili kao argument kojim pravdate zahtev za smenu Nate Mesarović, nije tačan. Ni jedan jedini. Ustavni sud nije tražio ovu sednicu. Ustavni sud nije zahtevao smenu predsednice Visokog saveta sudstva. Nije tačno da postoje bilo kakve pravne nelogičnosti. Vrlo je precizno utvrđen Ustav i Zakon o sprovođenju Ustava. Sve što ste pomenuli je neistina. Nemojte od sebe da pravite nekoga ko jedino može da donosi slatkiše iz Haga. Možemo politički da se ne slažemo, ali budite političar sa karakterom, ili pustite tu da sedne Olivera Antića, pošto ste izvođač njegovih naloga. To tako i treba da se kaže. Molim vas, gospođo potpredsednice, za nas je ovo veoma važno pitanje. Za nas ovo nije samo egzikucija. Iz ovoga što se sada radi, izvlačimo argumentaciju kja govori o karakteru aktuelne vlasti. Ovim se u potpunosti negira elementarni postulat normalnog društva, a to je ravnopravnost zakonodavne, izvršne i sudske vlasti. Ravnopravnost. A nje nema ako ministar pravde ovde čak nema ni hrabrosti da kaže da je on pokrenuo inicijativu pred Visokim savetom sudstva za smenu Nate Mesarović…
Vreme. Zahvaljujem se, gospodine Jovanoviću. Ne može gospodin Selaković da prekrši Poslovnik. Vi možete da reklamirate Poslovnik i povredu Poslovnika samo prema predsedavajućem Skupštine. Ipak ste koristili ovo vreme za povredu Poslovnika da govorite o svom političkom stavu. Ukoliko ipak smatrate da treba da se glasa u danu za glasanje za povredu Poslovnika, svakako ćemo to učiniti. U redu, u danu za glasanje ćemo se izjasniti o vašoj povredi Poslovnika. Reč ima predstavnik predlagača Nebojša Stefanović. Izvolite. (Veroljub Arsić, s mesta: Po Poslovniku.) Po Poslovniku? (Da.) Izvolite, gospodine Arsiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, predsedavajuća je trebala da opomene prethodna dva govornika zato što su iznosili uvrede i uvredljivo se izražavali, a to je iz razloga zato što ovde nije postupak o razrešenju predsednika Vrhovnog kasacionog suda, nego postupak otklanjanja pravnih posledica jedne neustavne odluke u Zakonu o sudijama. (Narodni poslanik Čedomir Jovanović dobacuje s mesta.) Nadam se da ovo što je rekao gospodin Jovanović još neko čuo, a mene je sramota da to kažem, da ponovim. Kada je u pitanju Ustav, to je naš najviši pravni akt. Ne mora Ustavni sud da traži da se njegova odluka izvrši, nego imamo obavezu, na osnovu Ustava i člana 104. Zakona o Ustavom sudu, koji nedvosmisleno upućuje da svi državni i drugi organi su dužni da poštuju i izvršavaju odluke Ustavnog suda. Ovde nema nikakvog mesta o tome da se ovde neko razrešava, nego se otklanja posledica jednog neustavnog akta, člana 102. stav 5. Zakona o sudijama.
Reč ima narodni poslanik Judita Popović, po povredi Poslovnik. Izvolite.
Hvala vam, gospođo predsedavajuća. Nažalost, ponovo moram da reklamiram član 128. Predsednik poslaničke grupe SNS govori, pored njega sedi zamenik, a pored zamenika je prazno mesto i sedi kartica… (Predsedavajuća: Gospođo Popović, čuli ste me da sam pozvala stručne službe da povede računa o tome. Nećemo ceo dan pričati na istu temu.) Izvinjavam se, ali vi očigledno ceo dan nameravate da kršite Poslovnik…
Molim vas, ne možete isti član Poslovnika da reklamirate. Zahvaljujem se. Da li još neko želi da reklamira povredu Poslovnika? (Ne.) Reč ima predstavnik predlagača. Izvolite, gospodine Stefanoviću.
Uz dužno poštovanje za tačku o kojoj je govorio ministar Selaković i koja će očigledno imati važnu raspravu tokom današnjeg dana, nisam želeo da i tačka 11. dnevnog reda, koja se vezuje za Predlog odluke o utvrđivanju sastava Komisije za praćenje i sprovođenja Nacionalnog akcionog plana za primenu Rezolucije 1325 Saveta bezbednosti UN – Žene, mir i bezbednost u svetu, prođe nezapaženo. Mislim da je ovo važna tačka, koja je važna i za naš parlament, ali i za naše društvo, pogotovo kada se radi o ravnopravnosti polova, pošto mislim da tome treba pridati jednu ozbiljnu važnost. Savet bezbednosti UN je usvojio Rezoluciju 1325 – Žene, mir i bezbednost u oktobru 2000. godine, naglašavajući posledice koje oružani sukobi imaju na žene, kao i važnost žena, njihovu ulogu u izgradnji mira, pogotovo u postkonfliktnom oporavku zemlje. Rezolucija 1325 je podstakla mnoge žene i muškarce širom sveta da progovore na drugačiji način i da shvate da, faktički,utiču na promenu shvatanja da se pitanjem bezbednosti bave samo muškarci, već da se pitanjem bezbednosti u svetu jako uspešno, čak možda i uspešnije, mogu baviti i žene. Žene imaju važnu ulogu u shvatanju, sprečavanju i rešavanju konflikata kao i konsolidaciji mira, kada su žene uključene u dijalog prirode razgovora drugačija, kaže se u studijama UNIFEM iz 2002. godine. Ravnopravnost pola jednake mogućnosti za žene i muškarca spadaju u osnovna demokratska načela predviđena Ustavom Republike Srbije i drugim međunarodnim dokumentima ljudskim pravima, a podsećam da od ukupne populacije Republike Srbije preko 51,3% predstavljaju žene. Polazeći od navedenog Vlada RS je u decembru 2010. godine usvojila Nacionalni akcioni plan za primenu Rezolucije 1325 Saveta bezbednosti UN. Nacionalni akcioni plan daje osnov za planiranje, preduzimanje, praćenje, analizu, mere i aktivnosti koje imaju za cilj unapređenje žena, odnosno položaja žena u sektoru bezbednosti, povećanje njihovog uticaja na pitanja vezana za mir i bezbednost, veće učešće i uticaj žena u rešavanju konflikata i konfletnih situacija, veće učešće žena u multinacionalnim operacijam, zaštitu žena i devojaka kod robno zasnovanog nasilja i veće učešće žena na rukovodećim mestima. Mislim da je ovo veoma važno za naše društvo da se ova prava nekada nezamaruju, da se nekada nepoštuju i mislim da mi kao Narodna skupština i kao društvo moramo da uradimo što je moguće više da se ova prava nikada ne izgube iz vida. Obezbeđivanje efikasnije primene Nacionalno akcionog plana za primenu Rezolucije Saveta bezbednosti 1325 je nešto što potvrđuje nameru RS da aktivno doprinosi procesima izgradnje mira i stabilnosti i bezbednost, a pogotovo u svom regionu, regionu Jugoistočne Evrope i u Evropi, kroz sveobuhvatne procesa evropskih integracija i u svetu učestvujući u multinacionalnim operacijama i međunarodnim skupovima posvećene miru i bezbednosti. Jedan od ciljeva predviđenih Nacionalnim akcionim planom je svakako povećanje uticaja žena na odlučivanje u oblasti odbrane i bezbednosti. Svoj doprinos u ostvarenju ovog cilja dala je Narodna skupština, imajući u vidu da je u ovom sazivu obezbeđeno značajno učešće žena narodnih poslanika. Prema trenutnom stanju od ukupnog broja narodnih poslanika 82 su dame ili 32,93%. Kao predsednik Narodne skupštine mogu da vam kažem da tim brojem nisam zadovoljan. Voleo bih da je taj procenat najmanje 50-50%, ali to je jedan cilj koji ćemo imati pred nama i nadam se da će i sve poslaničke grupe u budućnosti dati veći doprinos u ostvarenju ovog cilja. Nacionalni akcioni plan je na snazi nešto više od dve godine. Ono što je pred nama u narednom periodu je sagledavanje šta je do sada učinjeno i davanje doprinosa jednoj snažnoj i boljoj primeni u budućnosti. Komisija predstavlja jedan od onih institucionalnih mehanizama predviđenih Nacionalnim akcionim planom, pored Političkog saveta i Multisektorskog koordinacionog tela, koji su formirani 2011. godine. Komisija u nadzornom delu za sprovođenju Nacionalnog akcionog plana je sa zadatkom i nadležnostima da kontroliše i nadzire rad svih organa i mehanizama za sprovođenje Nacionalnog akcionog plana. Redovno su Politički savet i Multisektorsko koordinaciono telo podnosili šestomesečni i godišnji izveštaj. Komisija će najmanje jednom godišnje podnositi izveštaj o svom radu Narodnoj skupštini RS. Imajući u vidu predloženi sastav komisije, u koju ulaze predstavnici odbora u čijem se delokrugu nalaze pitanja iz oblasti ravnopravnosti polova, odbrane, unutrašnjih poslova, spoljnih poslova, rada i socijalne politike, pravosuđa i državne uprave, kao i predstavnica Poverenika za zaštitu ravnopravnosti, siguran sam da će komisija značajno doprineti jednoj efikasnoj primeni Nacionalnog akcionog plana. Iz navedenih razloga i svega što sam rekao molim vas da u Danu za glasanje podržite izbor ove komisije i da pokažemo da smo jedan odgovorni parlament koji će da se suoči sa ovim problemima i da da doprinos koji Srbija mora dati po ovom pitanju. Hvala vam.
Hvala. Da li još neko od predstavnika predlagača želi reč? (Ne.) Da li neko od izvestioca nadležnih odbora želi reč? (Da.) Gospodin Petar Petrović. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo predstavnici Visokog saveta sudstva, dame i gospodo narodni poslanici, Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu je na svojoj sednici, koju je održao u ponedeljak 11. ovog meseca, doneo mišljenje da je predlog Visokog saveta sudstva o prestanku funkcije predsednice Vrhovnog kasacionog suda u skladu sa Ustavom RS i u skladu sa Zakonom o izboru sudija. Zašto je odbor dao ovakvo mišljenje i podržao predlog Visokog saveta sudstva? Jedini razlog jeste što je cenio odluku najviše sudske instance u ovoj zemlji Ustavnog suda, koji je svojom odlukom od 20. decembra prošle godine, broj 733/11, utvrdio da član 102. stav 5. Zakona o sudijama, na osnovu koga je 2009. godine izabrana predsednica Vrhovnog kasacionog suda, nije u skladu sa članom 144. stav 1. Ustava RS, koji kaže, zbog javnosti da podsetim, da se predsednik, u konkretnom slučaju predsednica, Vrhovnog kasacionog suda može izabrati samo na osnovu predloga Visokog saveta sudstva, mišljenja opšte sednice Vrhovnog kasacionog suda i mišljenja nadležnog skupštinskog odbora. U konkretnom slučaju nije bilo mišljenja opšte sednice Vrhovnog kasacionog suda, zato što u tom trenutku tog suda nije ni bilo. Kao Narodna skupština smo birali predsednicu organa koji još nije formiran, koji još nije postojao. U javnosti se unazad mesec dana mnogo priča o tome da se želi iz ovih ili nekih drugih razloga, koriste se čak neki argumenti koji nemaju nikakvo pravno utemeljenje u pozitivnim propisima, da se želi razrešiti ili smeniti predsednica Vrhovnog kasacionog suda. Još jednom želim da napomenem kao predsednik Odbora da na Odboru Visokog saveta sudstva, čiji sam takođe član po položaju, uopšte nije bilo reči ni o razrešenju ni o smeni gospođe Mesarović, jer o njenom radu se na tim organima nije raspravljalo. Raspravljalo se i odlučivalo se samo o tome da li želimo i da li moramo i da li hoćemo da poštujemo odluku najviše sudske instance u ovoj državi, a to je Ustavni sud. Da li se nama ta odluka sviđa ili ne sviđa, to je naše lično pitanje. Taj sud je rekao da odredba člana, ponavljam, Zakona o sudijama, 102. stav 5. nije u saglasnosti sa članom 144. stav 1. Ustava RS i iz tog razloga proizilaze pravne posledice, a to znači prestanak funkcije onoga koji je na osnovu tog člana zakona izabran jer znači da nije izabran u skladu sa Ustavom. Kakva bi to bila pravna praksa u ovoj državi kada bismo se igrali odlukama Ustavnog suda ove države i kada bismo rekli – te sudije su donele takvu odluku, a mi ne moramo da je poštujemo. Prvi koji u ovoj državi moraju da poštuju odluke Ustavnog suda su upravo narodni poslanici ove zemlje, ove skupštine. Kako ćemo tražiti od drugih građana, od nižih organa da poštuju odluke Ustavnog suda, ako je ne poštuju narodni poslanici i Narodna skupština. Prema tome, molio bih da ovog puta ne razgovaramo u ovoj skupštini o tome da li je reforma pravosuđa rađena dobro, da li je dala neke rezultate dobre, loše ili manje loše, da li je gospođa Mesarović dobro radila ili nije dobro radila. Ovde razgovaramo i treba da se zadržimo samo na tome, da kažemo i prihvatimo da je odluka o izboru gospođe Mesarović neustavna, odnosno doneta je na osnovu odredbe zakona koja je proglašena neustavnom. Samo o tome bi trebali da razgovaramo, jer ćemo se samo na taj način zadržati na pravnom polju i rešavati pravna pitanja. Još jednom ponavljam i zaključujem time da je Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu dao mišljenje da podržava predlog Visokog saveta sudstva i predlaže narodnim poslanicima u Narodnoj skupštini da donesu odluku o prestanku funkcije gospođi Mesarović sa danom donošenja odluke. Hvala.
Narodni poslanik Srđan Miković ima reč, po Poslovniku.
Gospodine predsedniče, smatram da je govornik na sednici Narodne skupštine dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine i u tom smislu smatram da je povređen član 107. Poslovnika, upravo zbog onoga što je moj prethodnik ovde izgovorio, a činjenica je da se u pogledu saglasnosti Predloga odluke sa pravnim sistemom, a ne sa Ustavom, nego samo sa pravnim sistemom izjašnjavao Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo, a nije se izjašnjavao u pogledu toga da li je u saglasnosti sa Ustavom ili nije u saglasnosti sa Ustavom. Istina, na toj sednici Odbora predložio sam da se o tome ne raspravlja i predložio sam da Odbor oceni da ovo nije u skladu sa pravnim sistemom. Druga stvar, u pogledu rada Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu, smatram da je u redu da o tome govori predsednik Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu, a ne o nekim drugim stvarima koje su u nadležnosti drugih odbora. Činjenica je da kada je predsednik Odbora rekao – ja predlažem da usvojimo sledeći izveštaj, čitajući izveštaj, jer ja sam insistirao da se pročita izveštaj. Tražio sam nakon toga da dobijem reč i da ukažem šta u tom tekstu izveštaja nije u redu. Na samoj sednici Odbora za pravosuđe nisam dobio reč da o konačnom tekstu izveštaja mogu da iznesem primedbe. Zbog toga je ovde pred plenum izašao izveštaj Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu bez mogućnosti da bilo ko stavi primedbe na tekst izveštaja i da se o tome sam Odbor izjasni. To je ilustracija svega šta je rađeno na Odboru za pravosuđe. U tom smislu postoje svedoci sa sednice Odbora. Nadam se da postoje i stenogramske beleške, ali u svakom slučaju nije to baš tako kako je rečeno od strane prethodnika.
Pošto nisam bio prisutan sednici, zaista ne mogu da se izjasnim o tome što ste vi rekli. Ono što moram da zamolim vas i sve ostale jeste da, faktički, povredu Poslovnika ne koristimo, pošto imamo zaista dovoljno vremena za sve poslaničke grupe, za ulazak u temu rasprave na toku sednice. Ovo što ste vi naveli kao povredu Poslovnika, svakako ne mogu da se izjasnim o tome, zato što vi navodite nešto što se desilo na sednici Odbora. Dakle, pošto nisam bio prisutan, ne mogu da se na ovoj sednici izjasnim o dešavanjima sa sednice Odbora. To je prosto nemoguće. Ali, svakako hoću da stavim na glasanje vaš predlog za povredu Poslovnika, ako smatrate da je Poslovnik povređen. Dakle, ne smatram. Razumeo sam. Gospodine Jovanoviću da li ste vi bili po Poslovniku? Izvolite.
Hvala vam gospodine predsedniče. Pozvao bih se, kao i kolega Miković, na član 107. Poslovnika. Slažem se da među nama postoje političke razlike, ali mislim da ne očekujete i da ne možete očekivati od naše poslaničke grupe da prelazimo preko neistinitih argumenata koji se ovde nude kao obrazloženje za postupak iza koga je stao Odbor za pravosuđe Narodne skupštine. Možda gospodin predsednik Odbora veruje u svoju pravnu praksu i iskustvo, ali gospodine predsedniče izneli ste čitav niz neistina. Mi ne možemo da raspravljamo o prestanku funkcije predsednice Mesarević, čak i ako vi to želite, zbog toga što postoje razlozi za prestanak funkcije predsednika. Jedan od njih je razrešenje. To može biti smena, može biti zahtev, ostavka. Ne postoje razlozi za prestanak funkcije, a vi od nas tražite da o tome razgovaramo. Postoje svi drugi, ali ne pravni argumenti za nešto tako. Postoji i pregršt političkih i o tome možemo da razgovaramo, ali pravna argumentacija mora biti zasnovana na zakonu. Na zakonu, gospodine predsedniče Odbora za pravosuđe. Zato smo mi toliko jaki. Ne što nas je ovde 200, nego što ovo što mi radimo, radimo zasnovano na zakonu i nemojte nuditi lažne argumente, ili neistinite, izvinjavam se. Pogledajte političke i dovedite ovde svog predsednika. Simbol poštovanja zakona reda i pravde. I neka dođu svi drugi, pa da o tome razgovaramo političkim argumentima.
Reč ima narodni poslanik Petar Petrović, replika.
Imao bih pravo na dve replike, ali pokušaću u jednoj da odgovorim na pitanje, odnosno na primedbu gospodina Mikovića, radi jasnoće i istine. Odbor za pravosuđe je zasedao u prisustvu 12 članova. Mišljenje odbora je prihvatilo devet članova odbora, a tri su bila protiv. Toliko o tome da li su ostali članovi odbora bili upoznati sa mišljenjem ili ne. Većina je takva. Ako poštujemo demokratske principe, moraćemo da poštujemo i takvo mišljenje većine. Što se tiče toga da li govorim ovde sa pravnim ili ne pravnim argumentima, ako, gospodine Jovanoviću, je pravni argument ovo što je rađeno na VSS i na Odboru za pravosuđe, to nije odluka najviše sudske instance u ovoj zemlji, Ustavnog suda. Dozvolite, stvarno ne znam koji bi to drugi i jači argument bio, a da mi ne razgovaramo o tome da član 102. tačka 5, na osnovu kojeg je izabrana predsednica Vrhovnog kasacionog suda, nije pravni argument, jer nije u skladu i nije upodobljen članu 144. stav 1. Ustava Republike Srbije. O tome koji su drugi argumenti, da li se brane ovi ili oni iz onih ili ovih razloga, nije moje da o tome odlučuje, a uzgred, budi rečeno, ne znam zašto pominjete predsednika. Ne znam na kog predsednika ste mislili. Ako ste mislili na predsednika Palmu, kada on bude ovde, ako imate hrabrosti, onda izađite sa argumentima, nemojte da pričate o čoveku koji nije tu. Uostalom, gospodine Jovanoviću, Palmi niste dorasli ni do kolena i ne možete vodu da mu nosite. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Srđan Miković, replika.
Prvo, da sam imao mogućnosti da, u vezi samog predloženog izveštaja od strane predsednika Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu, objasnim šta u tom izveštaju ne valja, pretpostavljam da bi članovi odbora prihvatili moje mišljenje i da bi sasvim drugačiji izveštaj došao na plenum. Činjenica je da u članu 57. Zakona o sudijama u Glavi četiri jasno stoje svi razlozi za prestanak sudijske funkcije. Tu se kaže: "Sudijska funkcija prestaje na zahtev sudije", to nije, " kada sudija navrši radni vek", to može da bude, "kada trajno izvrši radnu sposobnost za obavljanje sudijske funkcije, kod onih koji se prvi put biraju, kada ne bude izabran na stalnu funkciju i kada bude razrešen". Apsolutno postoje samo dva razloga za eventualni prestanak mandata sudije, a samim tim i predsednika Vrhovnog kasacionog suda, a to je kada sudija navrši radni vek ili kada trajno izgubi radnu sposobnost za obavljanje sudijske funkcije. Smatram da ni jedno, ni drugo ne postoji. Druga stvar, ukoliko, a to ćete videti kada budemo konstatovali prestanak sudijske funkcije ili tužilačke funkcije, za bilo kog pojedinca za koga se izjašnjava Narodna skupština, predlagač svih tih odluka je Odbor za pravosuđe, bez obzira da li je neko konstatovao da su se stekli uslovi ili ne, ali ovlašćeni predlagač je skupštinski odbor. Ne može da bude VSS, ne može da bude bilo koja druga institucija. Upravo zbog toga sam hteo da ukažem predsedniku Odbora za pravosuđe da ukoliko neko treba da predloži, to treba upravo taj odbor da predloži, ali nisam dobio reč, jer očigledno preti opasno da ukoliko neko nešto kaže drugačije da tada smeta. Ne želim da smetam, ali molim da se poštuje Ustav i zakon.
Reč ima gospodin Đurić, po Poslovniku. Izvolite.
Povređen je član 107. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine. Gospodine Stefanoviću, niste opomenuli niti na bilo koji drugi način skrenuli pažnju gospodinu Petroviću da se uvredljivim izrazima odnosi prema drugim narodnim poslanicima, a pre svega mislim na narodnog poslanika Dragana Markovića Palmu, kojeg je pominjao, aludirajući na visinu gospodina Palme, ako je govorio o predsedniku svoje partije. Palma je inače drvo i mislim da ono nema ni kolena, ni ništa drugo, ali shvatio sam da gospodin Petrović govori o predsedniku svoje partije. Druga vrsta uvredljivog ponašanja gospodina Petrovića je to elementarno neznanje pravnog i ustavnog poretka ove zemlje. Dakle, Ustavni sud nije najviši sud u ovoj zemlji, najviši sud u ovoj zemlji je Vrhovni kasacioni sud i o njemu mi danas raspravljamo, kao i o njegovom predsedniku. Ustavni sud je drugačija vrsta državnog organa i on uopšte ne ulazi u ovu vrstu organizacije sudova, odnosno pravosuđa, na koju aludira gospodin Petrović. Pošto je ovo, naravno, politički organ i nije potrebno ili nije moguće uvesti nekakav ispit ili proveru znanja da bi neko bio predsednik Odbora za pravosuđe, gospodin Petrović, naravno, ako ima parlamentarnu većinu iza sebe za tako nešto i za tu poziciju, može da ostane na tom mestu, nemam ništa protiv, ali vas molim da vi makar vodite računa o tome i da u prisustvu ovih ljudi, koji su ipak ozbiljni stručnjaci u svojoj oblasti, isključujem u tom smislu gospodina Selakovića, on nije ovde kao stručnjak, nego kao ministar, vodite računa da se poštuje dostojanstvo ovog doma.
Svakako molim sve narodne poslanike da tokom sednice vode računa o dostojanstvu parlamenta. Reč dajem gospodinu Selakoviću.
Hvala, gospodine predsedniče. Gospodine Mikoviću, čudi me da ste vi, koji ste dobar pravnik, koji sve minuciozno, studiozno i dobro razmatra i često konstruktivno učestvuje u radu Narodne skupštine, pobrkali jabuke i kruške, što kaže narod, u jednoj stvari. Ovde niko ne govori o prestanku sudijske funkcije. Ako Narodna skupština donese odluku o prestanku funkcije predsednika Vrhovnog kasacionog suda, ona ostaje sudija toga suda. Ali, ovde je izgleda nešto drugo u pitanju. Hajde da napravimo jednu paralelu koja je sasvim uputna. Dame i gospodo narodni poslanici, zamislite da je predsednik Narodne skupštine izabran pre svakoga od vas koji ovde sedite. Dakle, neko vam je izabrao predsednika Narodne skupštine, a onda je izabrao narodne poslanike, a pre toga je prethodni saziv Skupštine doneo takav zakon po kome je to moguće, a po Ustavu tako nešto nije moguće. Ustavni sud je u svojoj odluci bio veoma jasan. Bio je jasan i rekao je da je odredba, na osnovu koje je aktuelni predsednik Vrhovnog kasacionog suda izabran, proglašena za neustavnu. Ko god da se nalazi na toj funkciji, bilo ko od vas ovde prisutnih, postupak bi morao da bude ovakav. Ovde nema mesta bilo kakvom personalizovanju, čemu izgleda neko teži, već je reč o postupanju po odluci Ustavnog suda. Da se vratim na ovo što sam malopre rekao. Dakle, nikome ne prestaje sudijska funkcija, već uzmete lepo i pogledate u članu 79, na koji se i pozivamo, gde se govori o odluci o prestanku funkcije predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Kada nekome prestane funkcija Vrhovnog kasacionog suda, ako se to nije dogodilo iz drugih razloga koji su ovde pobrojani, recimo odlazak u penziju, takva osoba ostaje sudija tog suda. Kod nas se, nažalost, u Srbiji dogodilo nešto što se u drugim državama ne događa. Donet je takav zakon i u obrazloženju svoje odluke Ustavni sud vrlo jasno kaže – zakonodavni organ vlasti je prekoračio svoja ovlašćenja time što je propisao takvu odredbu po kojoj se neko za predsednika suda može izabrati u trenutku kada nema izabranih sudija tog suda, time što je iskočio iz onih nadležnosti koje je Ustav propisao. Malopre je neko dobacio – zašto se ne izvrši odluka tako što se promeni zakon? Pa, u kom se to zakonu menjaju prelazne i završne odredbe? Zato ja i vama to kažem, ali Ustavni zakon ne daje nikakav osnov za donošenje onakvog člana zakona. Očigledno da je tu zakonopisac hteo da predvidi prvi izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda, ali je i u tom slučaju morao da bude obavezan Ustavom, ako Ustavni zakon o sprovođenju Ustava nije drugačije to pitanje regulisao, a nije ga regulisao. Molim vas, onaj ko kaže da ne govorimo istinu, da pravno ne potkrepljujemo ovaj predlog, neka sedne i neka pročita nekoliko odredbi zakona, neka vidi da postoji apsolutni legitimitet. Ako je Visoki savet sudstva imao legitimitet, obavezu i pravo da predloži nekoga za funkciju predsednika suda, ne može mu se osporavati, pogotovo kada je zakonom propisano kao obaveza i to pravo da uzme učešća u predlaganju odluke o prestanku funkcije.
Reč ima gospodin Čedomir Jovanović, replika.
Hvala, gospodine predsedniče. Gospodine ministre, trajaće ova sednica i treba da traje zbog toga što je ovo zapravo prilika za naše društvo. Mogu samo da kažem još jedanputa da mi je žao što ovde nisu došli oni koji stoje iza ove inicijative, a to niste vi kao ministar Selaković. Ovu inicijativu je pokrenuo Vladimir Cvijan, tražeći od Ustavnog suda da oceni član zakona po kojem mi danas raspravljamo. Onda ste se vi kao ministar potrudili da u tipičnom odnosu koji ste uspostavili sa Ustavnim sudom omogućite pravnu egzekuciju zbog političke nepogodnosti predsednice Mesarević. Gospodine ministre, svako kome je povređeno pravo konačnim ili pravosnažnim pojedinačnim aktom, donesenim na osnovu zakonske odredbe koja je proglašena neustavnom, ima pravo da od nadležnog organa traži izmenu tog akta. Koje vaše pravo je povređeno? Vi ste to tražili. Znate li od koga ste tražili? Od predsednika Ustavnog suda Slepčevića, koji na pitanje šta se dešava sa inicijativom DSS o oceni ustavnosti uredbi Vlade Republike Srbije, kojima se redefiniše položaj Kosova i Metohije u okviru ustavnog poretka zemlje, kaže da je na vašu molbu odlučio da zastane u postupku odlučivanja. Da li je to taj Ustavni sud, predsedniče Odbora, Petroviću, pred kojim mi treba da klečimo? Da li je to onaj Ustavni sud do koga smo došli tako što se na sastanku u Kabinetu predsednika Skupštine poslanicima reklo – pola će Tadiću, pola će Koštunici, pa mi u kvoti Tadića treba da tražimo svoje sudije, a vi radikali tada u kvoti Koštunice? To je taj Ustavni sud. Konstantno govorite neistinu. Nema osnova za pokretanje postupka koji ste pokrenuli ovde u Skupštini, nema ga u zakonu. Pročitajte član zakona na kojem gradite to svoje pravo. U politici ima koliko hoćete.
Reč ima ministar Selaković.
Gospodine Jovanoviću, u svakom slučaju dramaturgija vam ide mnogo bolje od ruke nego pravo. (Poslanici LDP negoduju.) Možete li da sačekate da kažem lepo… (Nenad Milić, s mesta: Vređate poslanika!) Poslanik mene vređa sve vreme time što govori da ja govorim neistinu, a pri tome on sam govori neistinu i ja imam pravo na to da reagujem.
Molim vas za mir u sali, ovo je rasprava u parlamentu. Dakle, od prvog trenutka u ovoj raspravi svi učesnici su bili u takvom tonu koji je uvek bio na ivici. Dozvolio sam da rasprava teče iznoseći argumente i meni je drago da se ovde iznose argumenti koji su vezani za pravo, ali samo molim narodne poslanike, a naravno i ministra, da se svi u toku naših rasprava držimo pristojnih pravila ponašanja u ovom parlamentu, da ne bismo dolazili do toga da ova rasprava po povredama Poslovnika i replikama teče duže nego što teče po raspravi o dnevnom redu. Mislim da će Narodna skupština pokazati da zaista želi da raspravlja o dnevnom redu tada kada dozvoli da rasprava počne po dnevnom redu. Mi još uvek nismo počeli raspravu po dnevnom redu i naravno da to isto, samo po sebi, ne utiče na dostojanstvo Narodne skupštine. Molim vas, kada završi ministar, ili svejedno, da završimo ovaj krug replika jer možemo ovako do prekosutra, da počnemo raspravu o dnevnom redu,. Sve poslaničke grupe imaju dovoljno vremena da iznesu svoje političko mišljenje, svoje stavove i da nastavimo sa radom. Izvinite ministre. Izvolite.
Neću uopšte komentarisati bilo koju odluku Ustavnog suda, a veoma je dobro kada se obraća neko širokoj masi građana Srbije, da govori istinu, a ne poluistinu. Nikoga u Ustavnom sudu ni zašta ne molim, već koristim svoje zakonsko ovlašćenje da pokrenem neki postupak ili zahtevam zastoj u nekom postupku, kada za to postoji neki osnov. Ustavni sud je izuzetno ozbiljna institucija i dovoljno kadar da vodi računa o samom sebi. Dakle, Ustavni sud je doneo odluku. Nažalost, naši propisi ne sadrže izričitu odredbu o tome šta uraditi u situaciji kada vam je vrh, glava sudske vlasti izabrana na Ustavom propisan način. Izabran je najteži put. To je onaj put koji je identičan putu, odnosno proceduri predviđenoj za izbore. Ko ne razume, neka sedne i neka pročita. Svako ima pravo da ne razume. Što se tiče toga da eventualno iza ovakvog predloga ne stojim ja, nemam problem da kažem da sam ja bio taj koji je pokrenuo inicijativu za donošenje predloga, to nije ništa tajno, imate sajt Visokog saveta sudstva, možete to na njemu da pročitate. Kada je reč o aktu kojim su nekome pojedinačna prava povređena, opet postavljam pitanje – kako bi ste vi funkcionisali u Narodnoj skupštini, da vam je predsednik Narodne skupštine izabran na način protivan Ustavu? Da li bi onda bilo koje vaše pravo ovde bilo povređeno? Ako ne može prvi među vama da bude izabran u skladu sa Ustavom, pa ko može? Ko može? Zahvaljujem.
Gospodin Đurić, po Poslovniku. Izvolite. Samo se prijavite, nema vas u sistemu. Probajte još jednom.
Hvala vam gospodine Stefanoviću. Povređen je član 116. Poslovnika Narodne skupštine, iako ste vi sa zakašnjenjem reagovali. Član 116. Poslovnika kaže – da se i na sve druge učesnike u raspravi, odnosno u radu sednica Narodne skupštine, primenjuju odredbe ovog poslovnika, pa i odredbe članova 106. i 107. Ministar Selaković je učesnik u ovoj raspravi i dozvolili ste mu da govori o dramaturgiji na sednici Narodne skupštine, dok se govori o vrlo važnoj tački dnevnog reda. Pritom nisam siguran čak da kralj dramaturgije trenutno nije u ovoj sali, upravo gospodin Selaković. On je tokom čitave svoje profesionalne karijere, osim što je bio pravnik ili istoričar prava, pokušavao da bude i recitator na tim njegovim skupovima u besedništvu, pod palicom, naravno, Olivera Antića i drugih vedeta pravnog fakulteta, pa to pokušava sada da izvede i ovde, pošto očigledno to više ne može da radi kroz svoje performanse sa bacanjem flašica vode, sa deljenjem čokoladica ili uživanju u piti sa mesom ili sirom osuđenih haških optuženika. Pošto je ovo Narodna skupština, molim vas da samo ministra Selakovića uvedete u red, ovde mora da poštuje odredbe Poslovnika. Nije ni asistent, ni profesor i ne može da drži visoke pridike izabranim narodnim poslanicima. On to nije.
Gospodine Đuriću, ovo što ste vi izgovorili isto, navodeći sve ono u prethodnih minut i po, isto tako ne utiče na dostojanstvo Narodne skupštine. Molim vas da i vi kada govorite o povredama Poslovnika birate reči kojima to činite. Ovo ne činim zbog jedne ili dve poslaničke grupe, to zaista radim zbog Narodne skupštine. Upravo apelujući na sve narodne poslanike, se trudim da učinimo da ljudi koji gledaju ove prenose ne smatraju da smo ovde došli ni da se svađamo ni prepiremo, niti govorimo jedan drugom ko šta hoće, već da se zaista založimo da se ovde donose kvalitetna i dobra zakonska rešenja, naravno, ukrštajući argumente kojima se slažemo ili ne slažemo. Zato apelujem na sve da dobro obrate pažnju na reči koje koriste. Nema potrebe da mi ovde koristimo teške reči. Mi ovde treba da koristimo reči kojima ukazujemo na naše razlike, podržavanje ili nepodržavanje nekog zakonskog predloga. Daću reč gospodinu Palaliću i onda ćemo preći na raspravu. Molim vas, zaista, to je već koja replika po redu. Ovako zaista možemo do ponoći. Gospodine Palaliću, izvolite.
Javljam se na repliku, s obzirom da je pomenuta DSS i Ustavni sud, inicijativa, predlog za ocenu ustavnosti koji je pokrenula naša poslanička grupa. Mi kao poslanička grupa imamo krupne zamerke na rad Ustavnog suda. Više puta smo o tome govorili ovde javno u Narodnoj skupštini i kroz iznošenje stavova stranke. Smatramo da je trenutak da se i Narodna skupština pozabavi time kako radi Ustavni sud i koliko mi svi ovde trpimo zbog rada ili nerada samog Ustavnog suda. Veliki broj inicijativa koje su pokrenuli narodni poslanici čeka. Mi ne znamo koji su kriterijumi po kojima se oni uzimaju u rad. Neki se predmeti rešavaju preko reda, neke inicijative, kao što je naša inicijativa za ocenu ustavnosti statuta Vojvodine čeka četiri godine, neka se rešava za pola godine. Sada smo u situaciji da Ustavni sud, predlog koji smo mi pokrenuli za ocenu ustavnosti, četiri uredbe, ne želi da odlučuje. Ovde smo čuli stav da je pokrenut predlog za zastoj od strane Ministarstva pravde. Vi, kao što znate, gospodine ministre, mi se ne slažemo i smatramo da Ministarstvo pravde nije uopšte ovlašćen da pokrene pitanje zastoja. Pošto nije donosilac uredbi, to može biti samo Vlada Republike Srbije. Suštinski je problem da Ustavni sud o tome ćuti i faktički zaustavlja proces. Mi insistiramo da Ustavni sud donese odluku, umesto da se u svim važnim i krupnim političkim pitanjima stavlja ceo predmet pod tepih. Ne žele da se rešavaju politička pitanja ili se čeka neki interegnum između dve vlade da bi se odlučilo. Moramo konačno da se pozabavimo time kako radi Ustavni sud, da ne bismo dolazili u situaciju da stalno budemo zbog njegovog odlučivanja ili neodlučivanja predmet rasprava o pojedinim njegovim odlukama. Neka Ustavni sud donosi odluke što pre. Tiče se to svih građana, a pogotovo ove teme kao što je KiM, ove četiri uredbe.
Hvala. Narodni poslanik Laslo Varga. Izvolite. (Čedomir Jovanović, s mesta: Po Poslovniku.) Izvolite gospodine Varga, samo nastavite.
Gospodine predsedniče Skupštine, gospodine ministre, molim vas da se prvo razreši ova situacija. Da li ja imam pravo da govorim?
Gospodine Varga, imate pravo da govorite, dao sam vam reč. Posle, naravno, možete da reklamirate i povrede Poslovnika, imate pravo, posle prvog sledećeg govornika. Izvolite gospodine Varga, nastavite.
Molim vas samo da mi resetujete vreme. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da ova atmosfera, dosadašnji tok rasprave je potpuno nedostojan važnosti ove tačke koja se nalazi na dnevnom redu. Meni je drago da smo se napokon vratili u poslovničke okvire, što se rasprave tiče. Na kraju rasprave će sigurno svi koji su iole neutralni, sebi zaključiti da su danas svi bili u pravu, a da praktično niko nije bio u pravu. Ključni problem je što se teško može definisati šta je suština današnje rasprave, da li je to formalna odluka o prestanku funkcije, da li je to suštinska jedna odluka o razrešenju ili je to smena predsednika Vrhovnog kasacionog suda iz političkih razloga. Predlagač ove odluke je pošao od pretpostavke da su odluke Ustavnog suda konačne, opšte obavezujuće i izvršne, to je činjenica. Ali, mislim da vredi i malo detaljnije analizirati odluku, a posebno obrazloženje odluke Ustavnog suda, kako bi smo možda došli do nekog pravo zaključka. Dakle, nesporno je da je Ustavni sud utvrdio da je član 102. stav 5. Zakona o sudijama, čijom je primenom predsednica Vrhovnog suda, dakle, ne na osnovu kojeg, nego čijom je primenom, predsednica Vrhovno kasacionog suda izabrana, da je ta odredba Zakona o sudijama neustavna. S druge strane, mislim da je to bitnije, jer o tome je do sada bilo malo reči da je u obrazloženju odluke, Ustavni sud utvrdio i da je postupak u kome je predsednica Vrhovno kasacionog suda izabrana, da je i taj postupak protivustavan, to do duše ne stoji u izreci odluke Ustavnog suda, ali stoji u obrazloženju i želim da citiram: "Ustavni sud je stao na stanovište zakonodavac nije imao ustavno pravo utemeljenje da za izbor prvog predsednika Vrhovno kasacionog suda izostavi obavezu pribavljanja mišljenja opšte sednice Vrhovno kasacionog suda". Dakle, nije imao ustavno pravno utemeljenje za izbor, dakle, ne za donošenje zakona, odnosno te sporne zakonske odredbe, nego za sam čin izbora. Mislim, da je to jedan izuzetno važan argument. Iz tog razloga, nije predsednica Vrhovno kasacionog suda upravu kada tvrdi da se ova odluka Ustavnog suda ne odnosi na njen slučaj zato što je ona izabrana pozivom na član 144. stav 1. Ustava. Formalno, to je naravno tačno, ali još jednom ponavljam, Ustavni sud je u delu koji se odnosi na obrazloženje utvrdio da je i sam postupak bio neustavan. Prilika je ovo, možda ne najbolja, ali svakako je prilika da kažem i da iznesem zamerku na rad Ustavnog suda, zamerka se naravno, odnosi na ovu odluku. Naime, Ustavni sud je propustio mogućnost da da neku, ili neke smernice zakonodavcu, možda drugim državnim organima, kako da postupi posle odluke Ustavnog suda. Moglo bi se reći da to nije obaveza Ustavnog suda. Nije obaveza, ali je na više mesta u odluci o ne ustavnosti ove sporne odredbe davao Ustavni sud sugestije u odnosu na postupak izbora. Dakle, na više mesta je Ustavni sud utvrdio kako je trebala Narodna skupština pre tri i po godine da postupi. To je mislim jedna, možda nije najbolji izraz, greška, ali svakako jedan propust Ustavnog suda što nije malo dalje otišao u odnosu na ovu situaciju i dao neke sugestije kako da se ova situacija, posle odluke Ustavnog suda razreši. Teško će se ova konstatacija osporiti da smo na kraju posle ove odluke Ustavnog suda došli u jednu van Ustavnu situaciju. Dakle, situaciju koju ne poznaje Ustav. Tu se ne bi složio sa onima koji kažu da je moguće pronaći analogiju, ili naći analogiju. O tome ću kasnije i govoriti. Zašto je van Ustavna situacija? Mislim dajedan dobar dokaz je sve ono što se dešavalo u proteklih mesec i po dana. Naime, prvo je ministar pravde pokrenuo postupak, odnosno predložio stavljanje van snage odluke po izboru predsednika Vrhovno kasacionog suda, pa se ispostavilo, ili uvidelo da to nije moguće da je predsednica Vrhovno kasacionog suda bila upravu, pa je onda krenulo u jednom drugom pravcu, u pravcu o kojem danas raspravljamo. Dakle, u pravcu koji znači Predlog odluke o prestanku funkcije predsednika Vrhovno kasacionog suda. Bilo je dosta citata i Ustava i Zakona o sudijama u ovom proteklom delu rasprave. Ne bi da te citate ponavljam, ali nažalost ako sve te argumente stavite na sto i član 144. Ustava Srbije i član 57, odnosno 75. Zakona o sudijama, onda ne možete doći do drugačijeg zaključka da ovaj postupak koji je predložen nije zasnovan ni na Ustavu ni na Zakona o sudijama. Primenjuje se neka analogija ali izričitog osnova nema, to mislim da niko ne spori. U prepisci, inače koju su dobili, verujem svi, a mnogi narodni poslanici sigurno, koju nam je dostavila predsednica Vrhovnog kasacionog suda, ona prikriveno sugeriše jedan treći postupak, a to je postupak razrešenja. Mislim da i taj predlog nekorektan pošto se taj postupak ne bi mogao primeniti u ovom slučaju, s obzirom, da ni za razrešenje, ni za odluku o prestanku funkcije nema, nema jednostavnog utemeljenja, nema propisane procedure u Ustavu Republike Srbije. Aktuelni predlog je predlog Visokog saveta sudstva. Predstavnik Visokog saveta sudstva na Odboru za pravosuđe je rekao da je ova odluka deklarativne prirode. Mislim, s obzirom na posledice ove odluke, jednostavno to ne može biti tačno. Dakle, mi danas, ili ne danas, nego verovatno u Danu za glasanje, koji neće biti danas, ćemo kolokvijalno govoreći smeniti predsednika Vrhovnog kasacionog suda. To nije moguće bilo kakvim deklarativnim aktom. Sa druge strane i o tome je bilo puno reči, da u Zakonu o Visokom savetu sudstva nema, Visoki savet nema definisano, nadležnost Visokog saveta u članu 14 koji bi omogućio Visokom savetu sudstva da predloži prestanak, odluku o prestanku funkcije. Jednostavno, pročitajte član 14. Zakona o Visokom savetu sudstva, sigurno takvu odredbu nećete naći. Ima Visoki savet sudstva mogućnost da predloži razrešenje, da predloži odluku o prestanku funkcije u tom zakonu on nema. Pozicija ili stava SVM u odnosu na sve odluke Ustavnog suda, mislim da je krajnje korektan i krajnje principijelan, bez obzira da li se mi slažemo sa bilo kojom odlukom Ustavnog suda, da li ta odluka znači ili jeste u suprotnostisa interesima građana, možda u određenim trenucima koje predstavljamo, mi nijednom nismo rekli i nećemo reći da se odluka Ustavnog suda ne treba poštovati i ne mora se primenjivati. Tako smo postupili i prilikom utvrđivanja neustavnosti određenih odredbi Zakona o nadležnostima Vojvodine i taj stav iznosimo i sada. Još jednom želim da ponovim i to sam već citirao deo obrazloženja odluke Ustavnog suda, dakle, da svi oni, odnosno niko od onih koji tvrde da Ustavni sud nije utvrdio da je predsednik Vrhovnog kasacionog suda izabran na protivustavan način nije u pravu. Još jednom ponavljam, nije samo odredba Zakona o sudijama proglašena protiv ustavnom, nego i sam postupak izbora. Postavlja se naravno pitanje koje odgovoran za celu ovu situaciju koja je nastupila. Pre svega, oni koji su pisali Ustav pre nekoliko godina i koji su prevideli ovu situaciju. Koliko je, kako da kažem, nesavršen Ustav, mislim da je najbolji dokaz član 7. Ustavnog zakona za sprovođenje Ustava. Naime, ako pročitate stav 1. člana 7. Ustavnog zakona, odnosno stav 2. člana 7. Ustavnog zakona, onda mislim da možemo svi dođi do jednog veoma interesantnog zaključka. Naime, u stavu 7. ako pročitate redosled u rečenici onda u Ustavnom zakonu stoji da se prvo bira predsednik Vrhovnog kasacionog suda, a da se potom biraju, potom se vrši prvi izbor sudija Vrhovnog kasacionogsuda. U drugom stavu, što se tiče ostalih sudova redosled je obrnut. Ovo je jedna potpuno haotična situacija i još jednom ponavljam, pre svega posledica načina na koji je Ustav donet pre nekoliko godina. Odgovorni su za ovu situaciju i svi oni koji su osmislili i sprovodili reformu pravosuđa i nemamo ni najmanje razumevanje za one koji su 2008. godine kreirali, podržavali, aktivno učestvovali u sprovođenju reforme pravosuđa, a koji će danas biti protiv toga da se odluka Ustavnog suda primenjuje. Donekle je i predsednica Vrhovnog kasacionog suda u pravu kada kaže da je ona, odnosno Vrhovni savet sudstva samo primenjivao zakon, to je tačno, ali ni ona ni ostali članovi Vrhovnog saveta sudstva nisu to morali. Imali su mogućnost da ukoliko se niko slagali sa reformom pravosuđa da u tome ne učestvuju, jednostavno da podnesu ostavke i onda ne bi danas snosili nikakvu odgovornost. U tom smislu i to je radi korektnosti potrebno reći da je predsednica Vrhovnog kasacionog suda bila prava u sistemu pravosuđa koja je iznela mišljenje da je ova mreža sudova na loš način urađena, odnosno stvorena. U tom smislu to je svakako jedna pozitivna okolnost, ali još jednom ponavljam ni ona, ni drugi članovi Vrhovnog saveta sudstva koji su nisu podneli ostavke u ovih nekoliko godina dok je trajala reforma pravosuđa nisu izneli stav da ta reforma ide ili je išla u pogrešnom pravcu. Iz toga razloga svi koji su u ovome učestvovali mislim da snose odgovornost. Šta bi bilo izlaz iz ove situacije? Mislim da je jedini izlaz koji bi bio u skladu sa Ustavom jeste podnošenje ostavke od starne predsednika ili predsednice Vrhovnog kasacionog suda, to je jedina procedura koja je zasnovana na Ustavu. S obzirom da na čelu Ustavnog suda, odnosno Vrhovnog kasacionog suda u svim državama treba da bude ili bi trebala da bude osoba sa vrhunskim moralnim i svakakvim drugim integritetom, posle odluke Ustavnog suda, odnosno dela obrazloženja odluke Ustavnog suda, mislim da bi to bio pravi put. Kao što, i to je mala paralela, ne savršena, ali svakako paralela, kao što je pre nekoliko meseci guverner Narodne banke kada je uvideo da će biti smenjen podneo ostavku u cilju da očuva ili sačuva integritet institucije i naravno on je imao sve pravne argumente na svojoj strani, tako da u tom smislu ne stoji ova paralela, ali je to bilau tom trenutku što se interesa institucije tiče najkorektnija moguća odluka, i to bi u ovom trenutku bilo slično. To se nije desiloi izabran je ovaj drugi put koji je predlagač predložio, dakle, odluka o prestanku funkcije. S obzirom da, kao što sam rekao i verujem da i oni koji su predložili ovu odluku se slažu sa time da proceduralnog utemeljenja za ovu odluku jednostavno u Ustavu nemaju, jer Ustav ne poznaje ovu situaciju. U tom slučaju, ako je ta konstatacija tačna, onda praktično parlament postaje aktivni saučesnik u kršenju Ustavom predviđenih procedura. Jer, ukoliko ova procedura ne postoji u Ustavu, onda ne može ni da bude primenjena. Iako parlament primeni jednu proceduru koja nije propisana Ustavom, onda ne postoji druga mogućnost da se ta odluka Skupštine karakteriše kao učešće, odnosno sa učešćem u kršenju Ustava i to aktivno. Druga je mogućnost, odnosno treća da se sačeka završetak, odnosno kraj mandata predsednice VKS. Ni to rešenje nije savršeno, predstavlja kršenje Ustava, s obzriom da znači nepoštovanje odluke Ustavnog suda, ali ne bi to bio prvi slučaj kada Skupština ili Vlada krše Ustav pasivno, na pasivan način. Ustavni rok za donošenje Zakona o finansiranju Vojvodine je istakao krajem 2008. godine, nije donet taj zakon, što znači jedno pasivno kršenje Ustava i mislim da je bolje da parlament ne učestvuje aktivno, primenjujući proceduru koja nije predviđena Ustavom u kršenju Ustava, nego da sačeka kraj mandata aktuelne predsednice VKS. Tu parlament ima dve mogućnosti da bira, jedno loše i jedno gore rešenje. S obzirom da mi mislimo da je predloženo rešenje gore, kao poslanici SVM, to rešenje ne možemo predložiti i iz tog razloga ćemo glasati protiv ove odluke.
Reč ima narodni poslanik Srđan Miković.
Ja sam tražio reč po članu 104. Poslovnika, gde nisam dobio po članu 104. pa sam tražio reč po članu 103. Poslovnika da bih ukazao na povredu člana 27. Poslovnika. Ako treba, mogu i da ih citiram, ali svi mi znamo dobro ta tri člana Poslovnika. Naime, mislim da ne postoji ravnopravnost učesnika u ovoj raspravi, jer različiti odnosi po pitanju mogućnosti učešća na osnovu replika, na osnovu ukazivanja Poslovnika i zbog toga predlaže da svi u daljoj raspravi imamo ravnopravni odnos. Inače, moram da ukažem na još jednu stvar, da u obraćanju gospodina ministra koji mi se direktno obratio, pa nisam dobio pravo na repliku, na određen način neprecizno su citirane određene odredbe kako Ustava, tako i zakona, i treba ukazati svima da odluka Ustavnog suda utvrđuje da odredba člana 102. stav 5. Zakona o sudijama nije u saglasnosti sa Ustavom. Drugo, ne spada u izreku odluke Ustavnog suda. Nije obavezujuće za bilo kog pojedinca, može da bude upućujuće, ali ne u smislu obavezujućeg, jer da je obavezujuće, onda bi i obrazloženje Rezolucije o Kosovu, gde se u obrazloženju pominje Ustav KiM, gde se pominju zakoni koji važe na području pokrajine, to je protiustavno obrazloženje. Tada nam je rečeno, nema veze šta piše u obrazloženju Rezolucije, važna je izreka, važna je Rezolucija i preambula. Ako je to tako i ovde mora da bude isti princip. Znači, obrazloženje ne važi. Samo još jedna rečenica, u članu 144. jasno je navedeno da jedino predsedniku VKS funkcija pre isteka mandata na koju je izabran može da bude na njegov zahtev, nastupanje zakonom propisanih uslova za prestanak sudijske funkcije i razrešenjem, znači zakonom propisanih uslova. Upravo zbog toga, zakonom propisanih uslova za prestanak sudijske funkcije, za svakoga je, isto kao i ovde.
Hvala gospodine Mikoviću. Gospodin Jovanović, po Poslovnik.
Trudiću se da privedem ovu raspravu u okvire koji su propisani Poslovnikom. Pozivam se na pravo na repliku, pošto mi se direktno obratio ministar Selaković. Gospodine ministre, ja ne mislim da sam na bilo kakav način hendikepiran u ovoj raspravi zbog toga što sam diplomirao na FDU, a ne na Pravnom fakultetu. Ovo o čemu mi razgovaramo, nije utemeljeno na pravu i na zakonu, već na čistoj politici, a u toj politici sam 17 godina. Dana, 28. novembra, gospodine Selakoviću, podnosilac inicijative pred Ustavnim sudom je sudiji u ovoj našoj zemlji pred svedocima u sudnici rekao da će njegova majka predsednica Kasacionog suda Nata Mesarević, o kojoj danas razgovaramo biti smenjena i da je to politička odluka. Usput je tražio ono po čemu je poznat, povlašćen status pred sudovima ove zemlje, jer je predstavnik stranke koja je na vlasti. Jedanaestog januara, vi ste, gospodine ministre, započeli političku egzekuciju i realizaciju političke odluke o kojoj je govorio Cvijan. Zato mi u ovoj raspravi možemo da razgovaramo apsolutno ravnopravno sa vama. Vi ste predstavnik jedne političke stranke, ja sam predstavnik druge političke stranke. Ono što vi radite ogovara vašoj stanci i apsolutno je katastrofalno za čitavu zemlju. Ovde se ne radi samo o odbrani interesa jedne partije, nego o odbrani prava da konačno Srbija postane normalna zemlja u kojoj će imati potpuno ravnopravne sudske vlasti sa izvršnom ili sa zakonodavnom. (Predsednik: Vreme.) Samo se o tome radi gospodine Selakoviću.
Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zlata Đerić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, evo da malo relaksiramo celu atmosferu i priču o razrešenju predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Mi ćemo ispred poslaničke grupe NS da se obratimo javnosti Srbije, po pitanju odluke o utvrđivanju sastava komisije za praćenje sprovođenja akcionog plana za primenu Rezolucije 1325 Saveta bezbednosti UN. Pre svega, obaveza mi je i čast da u ovom trenutku javnosti Srbije skrenem pažnju na ovaj važan dokumenat, i ovaj važan iskorak Srbije da se napravi nacionalni akcioni plan za primenu Rezolucije 1325 Saveza bezbednosti, koji se bavi pitanjem "žene, bezbednost i mir". Vrlo se malo i vrlo retko govori upravo o učešću žena u konfliktnim situacijama i kao pregovaračima i kao onima koje mogu bitno da svojim kapacitetima doprinesu razrešenju konfliktnih situacija i u sprovođenju kasnije, reforme društva. Pre nego što budem govorila o samoj Rezoluciji, reći ću i podsetiću vas na ono što je o ženama u konfliktnim situacijama, u ranim situacijama, rekao naš književnik, Borislav Mihajlović Mihiz, u autobiografiji o drugima, govoreći o svojoj majci Vukosavi, koja je za vreme rata odlazila iz okupiranog Beograda u sela, odnosila svoju devojačku spremu, menjala je za nešto hrane koju je usput davala svakom naoružanom stražaru da je propusti i sa vrlo malo toga se vraćala u Beograd, da bi prehranila svoju decu. Borislav Mihajlović kaže sa punim poštovanjem, da je njegova majka samo jedna iz armije bezimenih junaka, koji su se na svoj način borili u ratu i održali život. Onda je rekao jednu rečenicu, nad kojom se svi možemo duboko zamisliti. Istina je da spomenike posle rata nikada ne dobijaju ti bezimeni junaci. Spomenice se podižu onima koji ratove započinju, a nikada onima koji moraju da ih izdrže. Sve ratne konflikte i sva ratna žarišta su uglavnom u najvećem broju pogađala žensku populaciju i žene su u principu u svetu bile uvek nebezbedne. Jedanaesti septembar je terorističkim napadom na "Kule bliznakinje" u Njujorku, definitivno promenio svest sveta i potrebu sveta da se razmišlja o bezbednosti na jedan drugačiji način. Ujedinjene nacije i Savet bezbednosti, telo u okviru UN, je 31. oktobra 2000. godine, doneo Rezoluciju 1325, koja se bavi upravo pitanjem mira, bezbednosti žena u konfliktnim situacijama. Ona je pravno neobavezujuća, ali politički, moralno, ona je sugerisana svim zemljama, članicama UN, da se ovim problemom ozbiljnije i detaljnije pozabave. Pošto je sama ta sugestija poprilično sporo išla, 2004. godine je sekretar UN tražio od zemalja članica da pristupe izradi nacionalnih akcionih planova "žene, bezbednost i mir". Možemo sa ponosom da kažemo da smo zemlja koja je tu poruku razumela, zato što smo zemlja koja je po svom geopolitičkom položaju takva da smo vrlo često bili zahvaćeni i konfliktnim situacijama i ratnim požarima i prošli smo težak i traumatičan raspad prethodne Jugoslavije. U Srbiji je formirano telo u koje su ušli članovi parlamenta, u koje su ušli predstavnici ministarstava, znači Ministarstva unutrašnjih poslova, Ministarstva spoljnih poslova, Ministarstva finansija, Ministarstva za regionalni razvoj, Ministarstva odbrane i svih nevladinih organizacija i predstavnici akademske javnosti kao i novinari. Formirane su četiri radne grupe. Te četiri radne grupe, od kojih se prva bavila ulogom žena u donošenju odluka, radna grupa o učešću žena u konfliktima i rešavanju konflikata u postkonfliktnom periodu i operacijama podrške miru, radna grupa o instrumentima pravne zaštite žena i radna grupa u obrazovanju ženskih i muških pripadnika sektora bezbednosti. Te četiri radne grupe su napravile nacionalni akcioni plan, čiju implementaciju ćemo pratiti u životu Srbije. Srbija je zemlja koja je uvek imala u svojoj tradiciji duboko human odnos i duboko osetljiv odnos prema ratnim stradanjima. To je zbog naše istorije, to je zbog našeg nacionalnog senzibiliteta. Prethodni saziv parlamenta pristupio je promeni zakonskih akata i Srbija je u rekordnom roku, na kom mogu da nam pozavide i mnoge članice EU koje pričaju o svojoj legistativi, donela nekoliko važnih zakona, pre svega Zakon o ravnopravnosti polova, zatim Zakon o sprečavanju diskriminacije, Zakon o sprečavanju zlostavljanja na radu, izmenjen jeKrivični zakon, Zakon o saradnji sa Međunarodnim krivičnim sudom, izmenjen je i prilagođen Zakon o odbrani i bezbednosti. Uspostavljen je i strategijski okvir za donošenje nacionalnog akcionog plana za primenu Rezolucije 1325. Donete su mnoge značajne nacionalne strategije, pre svega Nacionalna strategija za poboljšanje položaja žena i unapređivanje rodne ravnopravnosti za period od 2009. godine do 2015. godine, Strategija integrisanog upravljanja granicom u Republici Srbiji, Strategiju borbe protiv trgovine ljudima u Republici Srbiji, Strategiju suprotstavljanja ilegalnim migracijama u Republici Srbiji, Strategija za smanjenje siromaštva, Strategija nacionalne bezbednosti Republike Srbije i Strategija odbrane Republike Srbije. Sve te strategije su značajno mesto ostavile upravo za žensku populaciju. Republika Srbija je stvorila institucionalne mehanizme za primenu nacionalnog akcionog plana. Pored odbora na lokalnom, pokrajinskom i republičkom nivou, koji se bave pitanjem rodne ravnopravnosti, institucionalizovani su i Poverenik za zaštitu ravnopravnosti, Zaštitnik prava građana i Uprava za rodnu ravnopravnost. Nismo učinili mali korak i doprineli malom, upravo u građenju svetskog mira. Nije mnogo zemalja, nažalost, išlo sličnim putem i možemo u ovom trenutku da budemo primer mnogima u UN i nadam se da hoćemo, jer sporo se primenjuje Rezolucija 1325, svest se najsporije menja kod ljudi predrasude se najsporije uklanjaju i prevazilaze. Posle donošenja ove rezolucije, posle preporuke sekretara UN, UN su donele još tri rezolucije koje su se bavile istom temom. Rezoluciju 1820, Rezoluciju 1888 i Rezoluciju 1889, u kojima su još detaljnije upozorile na probleme koje imaju žene, i stradanja, koje imaju žene u ratnim konfliktima. Posebno su skrenuli pažnju na seksualno zlostavljanje žena u ratnim konfliktima i zloupotrebu upravo toga, kao obračun i ponižavanje suprotstavljenih strana. Bivša ministarka Avganistana Sima Samar, je znajući kroz šta je prošla njena zemlja i kroz kakvu traumu je prošla zemlja, je rekla – samo bezbedan čovek je istinski slobodan i to je zaista prava istina. Žene su one koje treba da budu vidljive na mestima odlučivanja, žene su one koje treba da dobiju značajan deo političke moći na svim prostorima, jer da su žene odlučivale o sudbini sveta ovoliko ratova i ovoliko mrtvih sigurno nikada ne bi bilo. Pozdravljam ono što je Srbija uradila do sada i nadam se da ćemo zajedno i nadalje mnogo činiti i biti pravi primer upravo u UN i EU. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović. Izvolite.
Hvala gospodine predsedniče. Iako je jasno da su ove dve tačke dnevnog reda spojene da bi se na neki način marginalizovalo sve ono što je toliko kompromitujuće u postupku obračuna sa predsednicom Kasacionog suda gospođom Mesarović, mislim da u tome ima i neke koristi za nas. Ako govorimo o ambiciji Srbije da promeni sve ono što je devijantno unutar nje same, onda govorimo o spisku poslova za koje smo se godinama mi borili i zalagali. U tome godinama smo bili usamljeni, pa i onda kada smo predlagali Zakon o borbi protiv diskriminacije, onda kada smo se borili za rodnu i svaku drugu vrstu ravnopravnosti, onda kada smo tražili poštovanje zakona i ustavnih sloboda koje svakome garantuju prvo na, recimo slobodnu ljubav. To nam daje ključne argumente za raspravu u koju smo ušli tako što smo tražili od parlamentarne većine da govori istinu ovde u Skupštini. Da se ne krije iza zakona i Ustava jer je u tome nevešta i očigledno neuspešna. Mi smo 2009. godine kada je ovde birana predsednica Kasacionog suda bili jedina stranka koja je pokrenula raspravu i o njoj i o položaju pravosuđa u našoj državi. Većina nije bila za to. I tada i danas ključne odluke su se donosile ili je poželjno da se donesu, bez ikakve rasprave. Zašto bi se trošilo vreme poslanika u parlamentu kada ima ko da donosi odluke umesto njih i da razmišlja umesto njih? Gospodine Selakoviću, zato ću opet reći da mi je jako žao. Što se nas lično tiče ne postoji nikakva prepreka za tako nešto. Zašto ovde ne sedi onaj koji je pokretač te inicijative? Mislim na savetnika predsednika Republike Olivera Antića. Mislim da i predsednik Republike zna, kao i vi, koliko sam u pravu kada kažem da je njegov savetnik, vaš mentor, pod tim ne mislim ništa pežurativno, kreator obračuna sa predsedniciom Kasacionog suda, kao nužnim preduslovom vraćanja srpskog pravosuđa u one okvire u kojima je njegova isključiva funkcija bila da zakonima štiti političko bezakonje. To je period 90-ih godina gospodine Selakoviću. Onih godina koje biste vi najradije zaboravili zbog političke uloge stranke iz koje ste potekli i kojih se jedino setite onda kada se u Hagu sretnete sa nosiocima te politike, kojima se danas sudi za najteže zločine od 1945. godine i Drugog svetskog rata pa do danas, počinjene na našim prostorima. Nije ovo rasprava o Nati Mesarović. Da se samo radi o njoj, onda bi sasvim sigurno, verodostojno i superiorno u toj raspravi sama učestvovala i iz nje izašla kao pobednik. Ovde se vodi rasprava u kojoj druga strana nema pravo čak ni da postoji, a kamoli u toj raspravi da učestvuje. Nemoguće je izgraditi demokratsko društvo u Srbiji bez nezavisnog pravosuđa, bez ravnopravnosti sudske vlasti. Da li je ona postojala u Srbiji? Nije. Da li su stvorene uz puno loših kompromisa, nepotrebnih grešaka, aljkavosti, želje onih koji su bili vlast da to pravosuđe izgleda nezavisno, ali da bude kontrolisano od njih samih? Da li su ipak stvorene pretpostavke da se negde u budućnosti makar naša deca suoče sa sudijama koje su sudije i tužiocima koji su tužioci? Da, jesu. Postojale su. Gospodine Selakoviću, ovo što danas radite, vi, Viski savet sudstva, Ustavni sud, oni koji su vlast u ovoj zemlji, vraćate Srbiju u 90-e, u vreme u kojem sudije nisu bile sudije, tužioci nisu bili tužioci. U ono vreme u kojem je uhapšeno 40.000 studenata, u ono vreme u kojem su mediji zabranjivani u jednom danu, u ono vreme u kojem je bilo normalno pisati zakone da bi se izlazilo iz političkih kriza do kojih smo stigli zbog toga što neko nije bio spreman da poštuje zakone ove zemlje. Zato ne možemo da ćutimo. Kažete da nisam pravnik. Za ovo što vi radite čak nije potrebno poznavanje ni azbuke. Nije potrebno znati čitati. Dovoljno je samo pogledati koliko ste nesigurni kada obrazlažete ono što ovde tražite od nas poslanika da uradimo. Vi i oni, svi izvođači radova koji potom za vama idu, predsednici skupštinskih odbora koji ni sami ne mogu da veruju da su to što jesu. Poslanici koji ne smeju da se sete onoga što su do juče bili. Ne možemo na takav način da sarađujemo. Pročitao sam službenu belešku zamenika tužioca za organizovani kriminal. Šta ste preduzeli po tom pitanju za pet meseci? Vi ste nagradili Cvijana. Mi nismo rekli da je to u tom trenutku bio stav SNS. Tražili smo da se takva ličnost smeni sa veoma važne funkcije koju obavlja ovde u parlamentu, predsednika Odbora za ustavna pitanja. Onog trenutka kada je ta naša inicijativa odbačena, Cvijan je prestao da bude neko kome mi poklanjamo bilo kakvu pažnju, jer je tog trenutka postalo jasno kakav je karakter politike koja baš Cvijana želi na mestu predsednika Odbora za ustavna pitanja. Naravno da je srpsko pravosuđe žrtva haosa i to nije slučajno, jer su sve institucije koje postoje u ovoj zemlji izgrađene na takvim osnovama da bi bile institucije onda kada to odgovara onima koji su na vlasti i prestale to da budu onda kada zakon tu vlast sputava. Bilo bi divno da mi imamo Ustavni sud.To bilo bi sjajno, da imamo pravi Vrhovni kasacioni sud i kredibilne ljude u njemu, izabrane na nesporan način, jake zbog zakona kojima se služe, ali ne može sve to da bude na jednoj strani, a na drugoj strani vlast koju obavezuje jedino ono što ona želi i što je njena potreba. Ne znam koliko ovde ima poslanika u sali koji su učestvovali u radu Kolegijuma predsednika Skupštine kada je biran Ustavni sud, ali mislim da oni koji su tada bili prisutni mogu samo da potvrde ono što sam već rekao, gospodine Selakoviću. Ustavni sud je izabran tako što su dve dominantne vladajuće stranke između sebe podelile sudije, a onda i svima drugima ponudile da budu deo tog paketa, pod uslovom da se slože sa prvim principom, a taj princip je da onaj ko vodi Vladu i onaj ko je predsednik zemlje zapravo odlučuje o radu tako važne institucije. Da li se možda vode neki krivični postupci protiv sudija Ustavnog suda? Da li su razrešeni svojih funkcija neki članovi Visokog saveta sudstva? Da li je bilo ko osim njih suočen sa pitanjem odgovornosti zbog takvog kompromitujućeg ishoda? Smenjujete predsednicu Vrhovnog kasacionog suda mimo zakona. Govorite o prestanku funkcije, i vi i neko ko se zahvaljujući parlamentarnoj većini koja je takva kakva je, da li je tako, gospodine Petroviću, našao na mestu predsednika Odbora za pravosuđe, pa pošto je vladajuća većina takva kakva je, onda i mi treba da se okrenemo na glavu. Žao mi je, ali u našem slučaju ne možemo da pristanemo na nešto tako. Pravni osnov za prestanak funkcije predsednice Vrhovnog kasacionog suda propisan je članom 79. stav 3. Zakona o sudijama, član 79. stav 3. – prestanak funkcije, predsedniku Vrhovnog kasacionog suda prestaje funkcija pre isteka vremena na koje je izabran na lični zahtev. Da li ima ličnog zahteva gospođe Mesarević? Nema. Postoji otpor, a ne spremnost i lični zahtev za prestanak funkcije. Prestankom sudijske funkcije, da li prestaje sudijska funkcija? Sami ste rekli, ministre, da ne prestaje, ili razrešenjem iz ovih zakonom propisanih razloga za razrešenje predsednika suda. Sami ste rekli da se ne može govoriti o razrešenju. Pa, po kom osnovu onda vi od nas tražite da mi prihvatimo vašu ideju o prestanku funkcije predsednika Vrhovnog kasacionog suda? Po ko osnovu vi predstavnici Visokog saveta sudstva od nas tražite nešto tako? Gde je u zakonu osnov za to? Nema ga. Zato je to bezakonje. Zašto vi u tome učestvujete, ministre? Odgovorite nam na to pitanje. Vi tu inicijativu niste pokrenuli. Pokrenuo je vaš poslanik Cvijan, čovek koji je u ličnom sukobu sa predsednicom Vrhovnog kasacionog suda, čovek koji jedan dan može da bude sekretar predsednika Tadića, a drugog dana da bude visoki funkcioner vaše stranke. To govori o njemu, o Tadiću i o vama. Šta nam govori činjenica da ste 600 sudija koji nisu izabrani jer je to proisteklo iz Ustava i Zakona o sprovođenju Ustava koji nije predvideo automatski reizbor, nego izbor sudija, da ste svi 600 sudija na konferenciju za novinare predstavili kao nove članove svoje stranke? To samo potvrđuje ono o čemu mi iz LDP govorimo čitav dan. Vi želite da uspostavite naprednjačko pravosuđe, a ne nezavisno. Počinje istim slovom, ali su mu suprotne uloge. Zato nema podrške tom vašem zahtevu. Možete da demonstrirate ispred Skupštine, da pružite podršku onima sa kojima delite svoje političke stavove. Mi možemo to da kritikujemo i oko toga ne moramo da se složimo. Vi kao ministar pravde možete da odete u Hag, ali kao ministar pravde morate biti svesni činjenice da simpatije sa kojima to radite možda nekog u ovoj zemlji vređaju. Kao ministar pravde na ovoj temi i ja ili svi mi kao poslanici jedne opozicione stranke, mi ne smemo da se razlikujemo, gospodine Selakoviću. Zajedno moramo da radimo kako bi sud bio sud, a tužilac – tužilac. Zašto je to u Srbiji danas nemoguće, a na svakom drugom mestu izvan ove zemlje, na onom koje je po pravilu srećnije nego što je sama Srbija, nešto čemu se teži ili nešto što je već ostvareno? Zbog takvih politika kao što je vaša, gospodine ministre, zbog takvih politika kao što je vaša, gospodine Petroviću, imamo većinu koja je takva kakva je, pa onda možemo šta nam padne na pamet. Kako ćete doći do novog predsednika Vrhovnog kasacionog suda, do nekog koga mi treba da poštujemo, koga njegove kolege treba da poštuju? Na šta liče danas naše institucije? Svako na internet prezentaciji Visokog saveta sudstva može videti kako su tekle sednice, kako se glasalo, kako su se donosile odluke. Mi smo želeli reformu pravosuđa i sve učinili da ona bude uspešna. Nijednog svog sudiju nismo gurali, nijednog tužioca nismo postavili da ne bi bio tužilac nego neko ko će skloniti predmet u fioku, pa izvaditi bananu posle pet godina kada to nekom drugom odgovara. Želeli smo slobodno i nezavisno pravosuđe. Ne mislim da apelujem na bilo čiji moral, ali ovo što danas radite nas vraća u ono vreme u kome je jedini argument bio ko može više da izdrži. Gospodine Selakoviću, pa iz tog vremena ste izašli tako što su mnogi od onih koji su zajedno sa vama politički bili na drugoj strani, suprotno našoj, i svoj identitet promenili. Ne vraćajte nas tamo gde smo bili pre 20 ili 15 godina. Ako je nešto nelogično, a naravno da je nelogično, onda tu potrebnu logiku stvarajte, a nemojte da je zloupotrebljavate. Mi za Ustav nismo glasali. Za zakon o njegovom sprovođenju nismo glasali. Politika koja je to uradila danas beži od odgovornosti i egzekucijom predsednice Kasacionog suda uništava i srpsko pravosuđe. To su činjenice. Sada ovde citirati prepisku između naših institucija, obrazloženje odluka koje su donete, svu ovu argumentaciju Ustavnog suda. Nismo mi tražili prestanak funkcije predsednice Kasacionog suda. Nismo mi pokrenuli postupak za razrešenje. Mi smo samo rekli da je jedan član zakona u suprotnosti sa Ustavom, iako ona nije birana po tom zakonu, nego je birana po zakonu koji proizilazi iz samog Ustava i on se tiče samog sprovođenja Ustava. (Predsednik: Vreme.) Nemoguće je bez predsednika Visokog saveta sudstva izvršiti izbor sudija, a bez izabranih sudija nema zajedničke sednice i vi to svi vrlo dobro znate i to je bila mina postavljena u organizaciju nezavisnog pravosuđa, kako bi se jednog dana to pravosuđe demontiralo, što vi sada i činite. U tome ste unapred osuđeni na neuspeh. Niko u ovoj zemlji ne veruje da je ideal pravde nešto našta građani Srbije imaju pravo.
Reč ima narodni poslanik Dragan Andrić. Izvolite.
Poštovani predsedniče, gospodine ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, pre svega želim da kažem da će LSV glasati protiv ove odluke, ne iz razloga što ima bilo koju vrstu simpatija prema sadašnjem predsedniku Vrhovnog kasacionog suda, prema nekome ko je to u prošlosti bio ili prema nekome ko će to u budućnosti postati. Jednostavno smatramo da je razlog za ovakvu našu odluku to što je ovo značajna institucija sistema i moraju jasno da budu opredeljeni razlozi za smer nosioca ovako odgovorne funkcije, odgovorne pre svega što je predsednik Vrhovnog kasacionog suda ujedno i predsednik Visokog saveta sudstva, a Visoki savet sudstva ima značajnu ulogu u izboru i razrešenju nosilaca pravosudnih funkcija. Lično smatram da je upravo ovo razlog za smenu gospođe Mesarović, da biste mogli da uspostavite kontrolu nad ovim telom. Ova moja sumnja razvila se pre dva dana potpuno kada je gospodin Selaković u Briselu, pored ostalih stvari koje je rekao, naveo i da će pored odluke Ustavnog suda o vraćanju sudija na posao morati da se ova odluka preispita kroz određivanje disciplinske odgovornosti pojedinaca. Pretpostavljam da su to podobni, odnosno nepodobni pojedinci. Pre toga je potrebno uspostaviti vlast nad Vrhovnim savetom sudstva. Kada budete imali čoveka koji će moći da sprovede ovu vašu odluku, pretpostavljam da ćete tada krenuti u razračunavanje sa onima koji su po vašem mišljenju nepodobni. Dakle, kada je u pitanju odluka Ustavnog suda po pitanju Nate Mesarović onda je sve vrlo jasno, odluka je sasvim jasna, a kada su u pitanju odluke o vraćanju sudija na posao nije jasna i vi ćete da je razrešite kroz disciplinsku odgovornost nepodobnih pojedinaca. Što se mene tiče, ovi motivi su vrlo jasni. Takođe smatram da razlozi za smenu koji se odnose na odluku Ustavnog suda, na koju se pozivate, kojom je utvrđeno da odredba člana 102. stav 5. Zakona o sudovima nije u saglasnosti sa Ustavom, nije pravi motiv za ovu vašu inicijativu koju ste podneli Vrhovnom savetu sudstva radi smene predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Nije prvi put od kada ste formirali Vladu da menjate zakone radi zadovoljenja ličnih ambicija pojedinaca. To ste učinili prilikom izbora guvernera NBS. Ostaje da vidimo čije se ambicija ovog puta zadovoljava. Doduše, ovoga puta niste menjali zakon, samo niste mogli da pronađete zakonski osnov za ovakvu vašu inicijativu. Razlozi za prestanak funkcije su jasni. To je razrešenje na zahtev sudije, odnosno nastupanjem zakonom propisanih uslova. Odluka Ustavnog suda Srbije to definitivno nije. Ono što je vrlo važno napomenuti jeste da ni jedan od ovih osnova nije opravdan u smislu ovog predloga za donošenje odluke o prestanku funkcije. Znate, ono što ste zaboravili da napišete je zakonski osnov za smenu. To niste napisali, zato što po mom mišljenju pravi osnov i motiv kojima se vodite nije propisan u zakonu ili Ustavu. To što pojedini funkcioneri vaše stranke imaju potrebu da se putem medija, iz njima poznatih razloga, razračunavaju sa predsednicom Vrhovnog kasacionog suda, prozivajući je da je korumpirana, nikako ne predstavlja zakonske osnove na koje se pozivate. Vi ste započeli borbu protiv korupcije, koju mi iz LSV apsolutno podržavamo. Imate vlast, imate institucije sistema. Mislim da biste trebali tu borbu da institucionalizujete. Ako imate dokaze, pokrenite postupke. Mediji nisu mesto da se iznose takve stvari. Po mom mišljenju, pored nečijih ličnih ambicija kada dođe na ovu funkciju, verujem da bi vaši razlozi mogli da budu i vezani za lošu reformu pravosuđa, koju pominjete, takođe isti ovaj član vaše stranke, smatrajući da je gospođa Mesarović najodgovornija za njen neuspeh, ali taj osnov ne postoji u zakonu pa ste morali da napravite, da se izrazim slobodnije, gimnastiku da biste sproveli svoje zamisli u delo. Šta da radimo što Ustavom Srbije to nije propisano? Šta da radimo što nije propisano ni zakonima? Ako želite da menjate Ustav i da propišete razloge za prestanak sudijske funkcije šire ili preciznije, mi iz LSV ćemo sigurno podržati inicijativu za promenu Ustava pre svega iz razloga što znate da ovaj ustav mi nismo ni podržali. Ovaj ustav u Vojvodini nije ni prošao. Bili smo protiv ovog ustava i ovakvog sve vreme. Razlozi za našu podršku promeni Ustava pre svega su sadržani u mogućnosti da ovim postupkom AP Vojvodini napokon bude vraćeno sve ono što joj je oteto 1989. godine, a pre svega mislim na zakonodavnu, izvršnu i sudsku vlast, i izvorne prihode i imovinu. Apsolutno nemojte da sumnjate da ćemo kada se to dogodi jako dobro znati da pravnim aktima AP Vojvodine, pre svega Ustavom i zakonima, propišemo sve što se na Vojvodinu odnosu, pa i u odnosu na sudijske funkcije sudija u pokrajini. Uostalom, dok je postojala sudska vlast u Vojvodini odluke sudova u Vojvodini bile su primer stručnosti i pravičnosti. Da se vratim na temu, ako je razlog za ovu vašu inicijativu loša reforma pravosuđa, ja kao neko ko se susreće sa time svaki dan mogu da vam kažem da reforma zaista nije postigla očekivane rezultate i da je mogla da se sprovede mnogo bolje. Evidentno je da su sudovi udaljeni od građana, da su sudije, kao i cela sudska administracija opterećeni ovakvom reformom. Evidentno je i da nešto treba promeniti, ali onda to treba da propišete Ustavom i zakonom, te razloge za smenu onih ljudi koji nisu zadovoljili očekivanja prilikom sprovođenja reforme pravosuđa. Po vašem mišljenju u ovom konkretnom slučaju – Nate Mesarović, a ne da neosnovano koristite ove razloge koje ste naveli. Uzmimo u obzir i samu odluku Ustavnog suda koju navodite. U obrazloženju ove odluke navodi se da je Zakon o sudijama stupio na pravnu snagu 30. decembra 2008. godine, ali da je počeo da se primenjuje 1. januara 2010. godine, osim pojedinih odredbi koje se primenjuju po formiranju Visokog saveta sudstva. To definitivno nije odredba člana 102. Zakona o sudijama. Ako nadalje uzmemo da je odluka o izboru Nate Mesarović na mesto predsednika Vrhovnog kasacionog suda doneta 30. novembra 2009. godine, proističe da navedeni Zakon o sudijama i nije bio u primeni. Naime, predsednica Vrhovnog kasacionog suda izabrana je na osnovu člana 144. stav 1. Ustava. Zakon o sudijama još uvek nije bio u primeni. Ustavni sud je proglasio neustavnom odredbu člana 102. stav 5. Zakona o sudijama, pa sada ostaje nejasno – kako to može da bude osnov za predlog za njenu smenu kada nije bio ni osnov za njen izbor? Da li se to zakon primenjuje retroaktivno? Vi ste ministar, recite mi. Ja tvrdim da se ne primenjuje. Ako grešim, vi me ispravite. Ne bih sumnjao u vaše dobre namere da želite da ispravite neusklađenost zakona sa Ustavom, pa hoćete da ispravite tako, kao što ste naveli u inicijativi koju ste podneli, o stavljanju van snage odluku o izboru predsednika Vrhovnog kasacionog suda zbog narušenog jedinstva pravnog poretka, utvrđenog odredbom člana 4. Ustava. Kada biste bez menjanja osobe koja je na toj funkciji opet izabrali istu osobu, tada bi se radilo o uspostavljanju jedinstva pravnog poretka i to bi bila dobra namera usmerena prema svim građanima Srbije, vas kao savesnog ministra pravde. Ovako smatram da vaše namere nisu usmerene ka interesima građana Srbije, nego isključivo ka interesima vaše stranke. Upravo iz tih razloga, mi iz Lige Socijaldemokrata Vojvodine, ne postavljamo pitanje zakonskog osnova za smenu, pre svega pitanje zaštite institucije predsednika Vrhovnog kasacionog suda i predsednika Visokog saveta sudstva. Da li to znači da kada god smislite da nešto treba da promenite, vi podneste inicijativu, pa predlog, pa menjate zakone, donosite odluke i praktično radite šta hoćete. Vidite, to nije pravna država, to nije sigurnost, to nije Srbija kakvu mi iz Lige Socijaldemokrata želimo. Želimo državu u kojoj će se odluke donositi u skladu sa Ustavom i zakonom, pa tako i one koje se odnose na izbor guvernera Narodne banke, na izbor i smenu predsednika Vrhovnog kasacionog suda, a isto tako i one koje se odnose na 7% republičkog budžeta koje pripadaju Autonomnoj Pokrajini Vojvodini. Naravno, dok ne dobijemo izvorne prihode, koji će sigurno biti nemerljivo veći. Sve to vi ne prilagođavate Ustavu i zakonu, nego ste prilagodili stranačkim interesima. Naravno, u ovom delu koji se odnosi na 7% budžeta uz pomoć osobe, čiji je prugasti dres sa brojem jedan vaš predsednik stranke pokazivao u ovoj skupštini do skoro, valjda kao poslednju liniju odbrane za bolji ekonomski položaj građana Srbije, pa ga je zamenio uniformom člana vaše Vlade. U redu, slažem se. Izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda, potrebno je mišljenje opšte sednice ovog suda, pored ostalih uslova naravno. Ono što se Ustavom i zakonom navodi jeste kakvo to mišljenje treba da bude. Da li treba da je pisano mišljenje, da li treba da bude pozitivno ili negativno, da li je ova sednica dužna da da ovo mišljenje i koje su konsekvence ako ga ne da? Da li je u konkretnom slučaju mišljenje recimo i dato naknadno, ali usmeno? Ne piše kako treba da bude. Šta ako izostane ovo mišljenje? Da li to znači da nećemo ni imati predsednika Vrhovnog kasacionog suda i predsednika Vrhovnog saveta sudstva zato što Skupština neće moći da ih izabere? To naravno ne znači to. Sve su to pitanja koja su nedorečena i nerešena. Razumem da je vama potpuno otežano da sprovedete ovu političku odluku o ovoj smeni, mogu slobodno da kažem smeni po Ustavu i zakonu, ali nemojte to da radite na ovaj način. Nemojte da uvodite protivzakonito postupanje u pravni sistem Republike Srbije. Građani to nisu zaslužili. Nama ne treba samovolja koju hoćete da sprovedete. Nama treba pravna država, a vi udarate na njene temelje sve češće i ozbiljnije. Na posletku, ne mogu da ne istaknem da je gospođa Mesarović osudila dugogodišnje zatvorske kazne osobe koje su bile optužene za ubistvo premijera, s obzirom na vaša politička ubeđenja, koja ste javno negovali 20 godina unazad, pre nego što ste se maskirali u evropejce, s obzirom na izjavu vašeg tadašnjeg potpredsednika stranke, da je i Tito imao problema sa nogom pre smrti. Pitam se, da li je ovo neka vrsta revanšizma i kazne za odluke koje je Nata Mesarević, moram da kažem, vrlo hrabro donela, kao predsednik sudećeg veća. Iskreno se nadam da to nije tako. Dakle, mislim da su jasni motivi i razlozi zašto će poslanici Lige Socijaldemokrata Vojvodine glasati protiv ove odluke. Hvala.
Hvala. Ministar Selaković ima reč.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Morao sam da reagujem zbog nečega što je ovde izneto, a što svakako nije istinito. Kada govorimo o manipulacijama, o zloupotrebama, naročito o zloupotrebama vlasti, o zloupotrebama ovlašćenja, onda ćemo se, dame i gospodo narodni poslanici, nažalost, vratiti u Narodnu skupštinu i to u novembar mesec 2009. godine. Prvo, iznete je neistina da Zakon o sudijama nije stupio na snagu, a stupio je na snagu. Donet je 2008. godine. Pogledajte bolje. Dalje, u "Službenom glasniku Republike Srbije" 19. oktobra 2009. godine izašao je oglas u kome stoji – Visoki savet sudstva na osnovu člana 47, a u vezi sa članom 80. stav 1, i članom 102. stav 5. Zakona o sudijama oglašava izbor za predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Član 102. stav 5. Zakona o sudijama. Visoki savet sudstva je Narodnoj skupštini uputio predlog, evo ga ovde tekst predloga, gde stoji – na osnovu člana 102. stav 5. Zakona o sudijama, "Službeni glasnik Republike Srbije", broj 116/08, i člana 181. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, Narodna skupština Republike Srbije na sednici održanoj, pošto je predlog ostavljen je prazan prostor, 2009. godine donela je Odluku o izboru predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Dakle, u preambuli stoji – na osnovu člana 102. stav 5. A onda se nekako, volšebno, neko usudi da menja predlog ovlašćenog predlagača i zadire u njegovu suštinu, odnosno u sam pravni osnov. Dozvolite, ovo je primer žestoke zloupotrebe. Kako je do toga došlo? Možemo da se raspitamo kod nadležnih službi Narodne skupštine. Kako je onda bilo moguće da se odstupi od zvaničnog predloga ovlašćenog predlagača? Ako se traži nečije mišljenje, to mišljenje ne daje za pravo onome ko mišljenje treba da da, da menja predlog. To je 2009. godine učinjeno. Još jednom postavljam pitanje – kako i zbog čega? Kako je moguće da je u Odluci, koja je doneta 30. novembra 2009. godine, stajalo da se primenjuje član Ustava koji očigledno nije primenjen. To je nešto zbog čega svi narodni poslanici treba dobro da se zapitaju kako su to nadležni odbori Narodne skupštine funkcionisali kada je ovako nešto moglo da dođe na sednicu Narodne skupštine? Dakle, menjan je tekst predloga koji je Visoki savet sudstva uputio Narodnoj skupštini, a Narodna skupština, odnosno Odbor za pravosuđe je mogao da da pozitivno ili negativno mišljenje o tome predlogu. Kako je tu došao član Ustava 144, iako se tada znalo da se taj član Ustava ne primenjuje? Ne primenjuje se, nije bilo neophodnog mišljenja opšte sednice Vrhovnog kasacionog suda, jer nije ni bilo vrhovnog kasacionog suda, nije bilo ni jednog sudije vrhovnog kasacionog suda. Kada pročitate obrazloženje Odluke Ustavnog suda, to se i navodi kao nešto što je potpuno manljivo. Dao sam primer, mislim da je primer sasvim očigledan. Zamislite da vam neko izabere predsednika Narodne skupštine, a da nemate izabranog ni jednog poslanika. To bi značilo da vam neko predsednika Skupštine nameće. Ako pričamo o nezavisnom pravosuđu, lepo stoji u zakonu da se predsednik suda bira iz redova sudija tog suda. Napravljena je žestoka zloupotreba i greška u koracima. Ustavni zakon o sprovođenju Ustava, istina navodi prvo, izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda i sudija toga suda ima se izvršiti u roku od 90 dana. Tačno, ali pogledajte sve druge odredbe. Uvek se po značaju funkcije navode i nosioci funkcije. Dakle, molim vas obratite pažnju na to, jer je došlo u Narodnoj skupštini do žestoke zloupotrebe. Kako i zašto, neka to ispita onaj ko je nadležan. U svakom slučaju Visoki savet sudstva se pozivao na član koji je oglašen za neustavan, što se tiče toga.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić, povreda Poslovnika.
Predsedavajuća, povređen je član 107. Poslovnika. Dozvolili ste ministru Selakoviću da nekoliko puta teško uvredi, povredi dostojanstvo ovog parlamenta. Gospodin Selaković je gotovo eksplicitno rekao najmanje dva puta da je došlo do nekakvog falsifikata u Narodnoj skupštini i pozvao narodne poslanike da se o tome raspitaju kod stručnih službi Narodne skupštine. Ovo je teška uvreda za ovu skupštinu. Nikakve veze stručne službe sa tim nemaju, a gospodin Selaković bi o eventualnim nepravilnostima imao mnogo efikasniji način da se sam raspita i to može da učini kod gospodina Veljka Odalovića, koji je u vremenu o kome govori gospodin Selaković bio generalni sekretar ovog parlamenta i šef službi ovog parlamenta, a sada je generalni sekretar Vlade u kojoj je gospodin Selaković ministar i na to mesto je došao odlukom njegove parlamentarne većine. Dakle, dajte da se jednom uvedemo u neki red i da budemo toliko časni da kada se međusobno optužujemo, pogotovo za ovakve stvari, to radimo prema onim ljudima koji su na javnoj sceni, čija odgovornost može da se utvrdi itd, a ne prema ljudima koji su zaposleni u stručnoj službi Skupštine Srbije. Oni ne mogu da se brane i nije u redu dozvoliti da se na sednicama Narodne skupštine ovako teško i bez ikakvih osnova optužuju. Dakle, ako ima odgovornosti, neka ministar Selaković kaže ko je za to odgovoran. Ako optužuje službe za propust, onda neka tu odgovornost utvrđuje sa tadašnjim šefom službi Narodne skupštine, gospodinom Odalovićem, a sadašnjim generalnim sekretarom Vlade. Odmah da kažem, ja ne optužujem gospodina Odalovića. Verujem da ni gospodin Selaković to ne bi smeo da učini u direktnom kontaktu i da je gospodin Odalović prisutan.
Hvala. Smatram da nije povređen član 107. Poslovnika. U jednom momentu ste, gospodine Đuriću, rekli da gospodin Selaković optužuje stručne službe. Svakako ih ne optužuje, nego je samo u svom izlaganju rekao da može da se proveri kod stručnih službi ono o čemu je on govorio. Izvolite.
Rekao je: "Očigledno da je došlo do teške zloupotrebe u samoj Narodnoj skupštini". To je izgovorio gospodin Selaković.
Da, ali time nije optužio stručne službe, kako ste vi rekli. Reč ima gospodin Arsić, replika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, više puta sam slušao kako se gospodin ministar Selaković optužuje iz stranke iz koje on dolazi. Pročitaću samo jedan deo stenograma sa sednice Odbora za pravosuđe, održane 27. novembra 2009. godine. Neću da spominjem ime poslanika zato što nije tu, a da jeste vrlo bih rado. U tom stenogramu se kaže - Pošto je ovde dat predlog od strane Visokog saveta sudstva da donesemo odluku o izboru u formi pravnog akta, a o tome je govorio ministar Selaković pozivajući se na član 102. stav 5, mislim da mi treba da se opredelimo da damo mišljenje da Skupština izvrši izbor, a Skupština će u skladu sa svojim unutrašnjim pravilima, u skladu sa Poslovnikom i Ustavom doneti odluku u formi koja zadovoljava izbor i objavljivanje takve odluke u "Službenom glasniku". Taj poslanik koji je to rekao prekoračio je ovlašćenja. Da budemo jasni, pošto se poziva na Ustav, sada ga u ovom trenutku jedino Ustav štiti od krivične odgovornosti, a to je da ne može biti kažnjen za izraženo mišljenje i davanje glasa u Narodnoj skupštini. O tome se radi i cela ova priča oko izbora predsednika Vrhovnog kasacionog suda jeste jedna velika farsa vladajuće većine koja je u tom trenutku birala. Prvenstveno mislim na one koji su tada raspolagali resorom pravosuđa.
Hvala. Reč ima ministar Selaković. Izvolite.
Zamolio bih vas da uzmete i pročitate ovo što sam pomenuo i da vidite da predlog u Skupštinu dolazi u jednom obliku, a da iz Skupštine izlazi kao usvojena odluka u drugom obliku. Nešto se u međuvremenu dogodilo. Neko je taj predlog izmenio i doneo ga u drugačijem obliku. Čuli ste citat sa sednice Odbora za pravosuđe. O čemu je tu reč? Pretpostavljam da je u pitanju bio neko ko je dobar i pismen pravnik pa je već znao da je takva odredba Zakona o sudijama, član 102. stav 5, u nesaglasnosti sa Ustavom. To možete da date studentu koji je položio ustavno pravo i uvod u pravo, da pročita odredbu Ustava, da pročita odredbu člana 102. stav 5. Zakona o sudijama i da vidi da tu postoji debeo nedostatak. Onaj ko je promenio odluku u odnosu na izvorni predlog je veoma dobro znao šta čini i to je prošlo nezapaženo. Kada sam rekao: "zloupotreba", da, ovde je u pitanju zloupotreba. Jesam za to da onaj ko je nadležan izvrši uvid u stenogram, da vidi kako je tekla ta rasprava, kako je došlo do izmene predloga i kako se predlog pred narodnim poslanicima našao u drugačijem obliku. Dakle, Visoki savet sudstva je poslao jedno, a poslanici su dobili nešto sasvim drugo. Pravni osnov je, dozvolite, jedna od ključnih stvari kada se pozivate na njega.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić, replika. Izvolite.
Ministre Selakoviću, polako, doći ćemo i do terena ustavnog prava, sa ustavno-pravnog stanovišta će vam prosto objasniti koliki je skandal ovo što danas radite poslanica LDP i profesorka ustavnog prava na Pravnom fakultetu, gde i sami radite, Svetislava Bulajić, ali to ćemo u nastavku sednice. Prvo, ako toliko insistirate na proceduri, morali bi da znate da ovde postoje zapisnici o radu Skupštine i njenih tela, a ne stenogrami. Dakle, to je relevantan izvor. Drugo, kad već, ponovo kažem, toliko insistirate na proceduri, propustili ste da odgovorite na nekoliko puta postavljeno pitanje u dosadašnjem toku rasprave. Koji je pravni osnov, gospodine Selakoviću, ministre pravde, po kome ste tražili od Ustavnog suda Srbije da zastane sa postupkom odlučivanja o ustavnosti uredbi koje se tiču Kosova i Metohije, a u postupku koji je želela da pokrene i odgovarajućim aktom to učinila DSS? Gde je sadržan pravni osnov za takav vaš postupak? Ko ste onda vi da bilo kome u ovoj zemlji, a vi to radite sada ne kao pravnik, vi to radite kao političar, to je očigledno, držite pridike o tome koliko je važan pravni osnov i o kakvim zloupotrebama se radi? Dakle, još jednom, molim vas da mi odgovorite gde se tačno nalazi, u kom članu, kog izvora prava je sadržan pravni osnov po kome ste tako nešto tražili od Ustavnog suda Srbije?
Hvala. Reč ima gospodin Andrić, replika. Izvolite.
Hvala vam, gospodine Selakoviću, što me upućujete da treba da pročitam odluku Ustavnog suda. Verujte, pažljivo sam je pročitao. Da ste vi mene pažljivo slušali, onda biste čuli da sam rekao kada je zakon stupio na pravnu snagu, i to jeste tada kada ste vi rekli. Takođe sam rekao i kada je počeo da se primenjuje, a to je 1. januar 2010. godine. Hvala.
Hvala. Reč ima gospodin Arsić, po Poslovniku.
Dame i gospodo, član 118. Poslovnika, a tiče se zapisnika koji sačinjava Narodna skupština, pa se kaže u nekom tamo stavu – usvojenom zapisniku prilaže se materijal razmatran na sednici i stenografske beleške sa te sednice, što znači da su stenografske beleške sastavni deo zapisnika. Nemojte da ulazimo više u to šta je starije. Naravno da ne može zapisnik bez stenograma i tačno da se zna ko je šta rekao, a ovo je svakako dokument koji je zvaničan, koji se nalazi u arhivi Narodne skupštine i ne može niko da porekne verodostojnost ovoga. Verujte, niko.
Hvala. Reč ima gospođa Kolundžija, po Poslovniku. Izvolite.
Zaista sam mislila da izbegnem uključivanje u ovu polemiku o poštovanju Poslovnika, ali vas zaista, gospođo predsedavajuća, pozivam da poštujete Poslovnik. Dakle, ako se neko javi po Poslovniku jer tvrdi i mora da tvrdi da ste vi povredili Poslovnik, jer jedino vi možete da povredite Poslovnik i niko drugi, a onda nam čita kako je stenogram sastavni deo zapisnika. Ne radi se o tome šta je koji poslanik negde izjavio, niti to daje bilo kome za pravo da pretpostavi da ga može pozvati na nekakvu odgovornost za to. Dakle, ovde se radi o tome da se pokušava jedna pravno neutemeljena procedura, pravnim nasiljem da se izvrši smena na čelu najvišeg pravosudnog organa u ovoj zemlji. I sad je to što je neki poslanik nešto izjavio, i to je sad tako strašno i krivično delo, mislite da može da pokrije činjenicu da se ovde bez ikakvog pravnog utemeljenja sada sprovodi politička čistka na vrhu najvažnije pravosudne institucije. O tome se ovde radi, a to što je neki poslanik nešto izjavio, gospodine Arsiću, kada bismo mi citirali šta ste vi izjavljivali, mnogi bi zaista završili…
Nemojte se direktno obraćati direktno narodnom poslaniku. Hvala, gospođo Kolundžija. Bojan Đurić, povreda Poslovnika.
Potpredsednice, uz sve poštovanje koje imam prema vama, prema toj širini kojom vodite ovu sednicu i dozvoljavate vrlo važnu raspravu koja, slažem se, povremeno je na samoj granici Poslovnika, mislim da je ovo što je dopušteno ovakvo reklamiranje Poslovnika gospodinu Arsiću, povređen član 27, da navedem i ja pravni osnov, zaista nedopustivo. Dakle, kako je povređen član 118. Poslovnika, koji govori o tome šta i kako se pravi zapisnik, kako se on usvaja i šta on sadrži? Da li sam ja povredio odredbu Poslovnika time što sam polemisao sa ministrom o stenogramu i zapisnicima? Možda bih mogao da povredim član 118. Poslovnika, da vam plastično objasnim, tako što bih rekao, recimo, ljude koji rade u stručnoj službi Skupštine sprečio da sastave stenogram, ukrao disk, to se dešavalo doduše u ovoj skupštini i zaključao se u neku prostoriju u ovoj zgradi, ali ne mogu da povredim član 118. Poslovnika Narodne skupštine, tako što pomenem zapisnik. Izvinite, ali to nije nikakva povreda Poslovnika i onda ne možete da dozvoljavate da se na to ukazuje kao na povredu Poslovnika. Ne znam da li to gospodin Arsić razume, ali vi ipak morate da vodite sednicu u skladu sa tim. Mene raduje da je gospodin Arsić toliko proširio svoja interesovanja, pa da je sada zainteresovan za sve članove Poslovnika, ali zaista nema potrebe da nas fascinira neprestano tim novim saznanjima.
Hvala. (Veroljub Arsić, s mesta: Replika.) Izvolite gospodine Arsiću.
Tačno je da narodni poslanik koji ne predsedava ne može da prekrši Poslovnik, ali je tačno i da je predsedavajući dužan da ga upozori ako sam krši Poslovnik. Znači, kada je u pitanju član 118, on definiše kako se čuva zapisnik, a kada je u pitanju bezakonje koje SNS sprovodi, odnosno ministar Selaković, samo ću da pročitam član 144. Ustava – Predsednika Vrhovnog kasacionog suda, na predlog Visokog saveta sudstva po pribavljenom mišljenju opšte sednice Vrhovnog kasacionog suda i nadležnog odbora Skupštine, bira Narodna skupština. To što je ta odluka doneta 30. novembra 2009. godine je bila bezakonje. Nema direktne primene Ustava u donošenju odluka. Ustav se primenjuje preko zakona. To je namerno tako urađeno zato što odluka koju donese Skupština poziva se na Ustav i ne može da bude predmet ocene ustavnosti od strane Ustavnog suda, a vi ste birali i stigao je predlog iz Visokog saveta, koji se pozivao na član 102. stav 5. Zakona o sudijama, koji je neko promenio u postupku donošenja zakona ovde u Skupštini. Mi predlog ne možemo da menjamo, mi se izjašnjavamo, dajemo mišljenje i glasamo o njemu, za ili protiv. Neko ga je promenio i to je ozbiljan problem. Nemojte vi to da branite. Onda ulazimo stvarno u bezakonje.
Hvala. Gospodine Mikoviću, Poslovnik? (Da) Izvolite.
Smatram da u svakom slučaju, ukoliko znamo, imamo pred sobom i svako od nas je dobio ovu knjigu, gde je ne samo Ustav, nego i Ustavni zakon, u Ustavnom zakonu u članu 7. jasno se govori – izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda i prvi izbor sudija Vrhovnog kasacionog suda izvršiće se najkasnije u roku od 90 dana od dana konstituisanja Visokog saveta sudstva, pa kasnije i za sudije sve šta će i kako će biti. U pogledu člana 144. Ustava, naš Ustav, iskreno se nadam da je pravljen da važi u čitavom nizu godina koje su pred nama, a ne za jednokratnu upotrebu, što kaže, da važi koliko traje veliki odmor. Znači, ukoliko taj Ustav važi u dužem vremenskom periodu, onda je normalno… Samo da završim.
Gospodine Mikoviću, vama je verovatno jasno da vi zloupotrebljavate povredu Poslovnika. Ne treba da vam objašnjavam, vi ste pravnik.
Da, da, da. Moram samo da dovršim.
Što se tiče člana 107, smatram da nisam povredila član 107, pošto vaše obrazloženje nije adekvatno onome što ste hteli da nam kažete.
Nisam dovršio i objasnio zašto. Morate da mi dozvolite dva minuta da bih objasnio.
Zašto sam povredila član 107?
Evo o čemu se radi. Ako poštujemo dostojanstvo Narodne skupštine, onda moramo da poštujemo da svaki narodni poslanik koji iole ozbiljno čita Ustav i Ustavni zakon, može da dođe do podataka.
Hvala, gospodine Mikoviću. Nada Kolundžija, povreda Poslovnika. Je li tako? (Da) Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, član 107. i član 103. (Predsedavajuća: Već je reklamiran 107, dakle, 103.) Član 103. govori o tome u kojim slučajevima predsednik Narodne skupštine, odnosno predsedavajući, daje reč poslaniku po povredi Poslovnika. Dakle, vi ste dali reč gospodinu Arsiću i on je govorio o svemu, samo ne o povredi Poslovnika.
Gospođo Kolundžija, samo malo, da vam odgovorim, pošto niste u pravu. Gospodin Arsić nije dobio reč po osnovu povrede Poslovnika, nego po osnovu replike. Po osnovu replike je dobio reč, a ne po osnovu povrede Poslovnika. Povreda Poslovnika, Bojan Đurić.
Član 27. Da li je dozvoljeno davanje replike na prethodno reklamiranu povredu Poslovnika? Hajde da ustanovimo to pravilo, da bismo mogli onda da funkcionišemo normalno. Meni odgovara i jedan i drugi princip, ali samo da znamo sa čime, po kojim pravilima radimo i čudna mi je ova interpretacija, da nekoga ko je pravnik ne morate da opominjete. Onda mi to govori da posebnu obavezu imate ili, kako bih rekao, neku vrstu potrebe da opominjete one koji nisu pravnici. Gospodin Arsić nije pravnik, pa vas molim da ga onda svaki put opomenete kada pogreši u interpretaciji Poslovnika.
Gospodin Arsić je dobio, da objasnim još jednom, pravo replike po osnovu toga što je prethodni govornik direktno pomenuo njegovo ime. Dakle, kada se javljate, molim vas, za povredu Poslovnika, nemojte da koristite to vaše pravo da biste pominjali narodne poslanike. Naravno da bi pravilo bilo da ne bi trebalo da se pominju drugi narodni poslanici za to vreme, tako da i vi pročitajte pažljivo svi Poslovnik, pa ćete videti da onda u tom slučaju pričate samo o povredi Poslovnika. Da li se još neko od prijavljenih javio za povredu Poslovnika? Povreda Poslovnika, Ivan Jovanović. Da li vi želite povredu Poslovnika? (Da) Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, član 103. ponovo, ali stav 2. Zašto ne dozvoljavate poslanicima da objasne povredu Poslovnika, za koju su se prijavili? Gospodinu Arsiću dozvoljavate da govori o temi koja se uopšte ne tiče Poslovnika, a diskriminišete poslanike opozicije da ne mogu da kažu danas, kada je vrlo važna tema na dnevnom redu, pre svega neustavna i nezakonita odluka koju nameravate da sprovedete, ne dozvoljavate poslanicima opozicije da govore. I vi kršite Ustav na ovaj način i kršite Zakon o Narodnoj skupštini i kršite sve zakone. Molim vas da se vi pridržavate svega toga. Hvala.
Dakle, nisam prekršila 103. stav 2. Ustava, zato što sam gospođi Kolundžiji odmah na početku rekla da nije u pravu jer je pogrešno interpretirala ono što sam prethodno dala reč gospodinu Arsiću. Molim vas sve da se vratimo na temu dnevnog reda. Pitam predsednike, odnosno ovlašćene predstavnike poslaničkih grupa da li neko želi reč? U sistemu imam gospodina Stefanovića. Izvolite.
Poštovane kolege narodni poslanici, ministre Selakoviću i ostali prisutni. Mi ovde imamo jako puno stvari na jedan zaista vrlo jasan način pokazuju šta je vladajuća većina danas pokušala i verovatno će uspeti da uradi. Mi imamo pravne i političke razloge za smenu predsednice VKS. O pravnim razlozima i to u detalje govoriće poslanici DS danas, zaista bez bilo kakve namere niti sentimenta prema gospođi Mesarević, lično. Tako smo govorili isto, setite se, i o predsedniku tj. guverneru, pardon, Narodne banke Srbije, bez ulaženja u lične kvalitete i svojstva gospođe Tabaković. Pokušavamo da branimo pravni sistem koji je narušen, koji sa ovakvim odlukama zaista dalje urušava. Meni se čine gospodine Selakoviću, da su vas građani birali da biste ispravili ono što ne valja, a bilo je stvari koje ne valjaju, da se odmah razumemo i DS stranka nije zadovoljna sa svime što je ostalo u pravosuđu, ali smo zadovoljni sa nekim stvarima koje su ipak značajno popravili srpsko pravosuđe. U pitanju je očigledno politička smena Nate Mesarević. Mislim da je ona vrlo jasno evidentno i dokazano najavljena od strane visokog funkcionera SNS Vladimira Cvijana. On je to sam potvrdio kroz svoje reči, što je takođe dokazano da je u pitanju politička smena. I da je politička odluka doneta da se smeni Nata Mesarević i to se vidi iz materijala, između ostalog, koji je VKS sud poslao Odboru za pravosuđe. Tačnije iz dopisa vršioca funkcije predsednika Višeg suda u Beogradu 22. januara 2013. godine, pod brojem 46/13. Inače, jedan od osnova našeg zahteva za smenu gospodina Cvijana sa mesta predsednika Odbora za pravosuđe, pardon, ustavna pitanja. Inicijativu za podnošenje predloga za prestanak funkcije Nate Mesarević podneo je ministar pravde Selaković Visokom savetu sudstva, to je takođe činjenica. Razlog koji navodi u toj inicijativi je navodno odluka Ustavnog suda Srbije koji donet da povodom ocene ustavnosti člana 102. stav 5. Zakona o sudijama koja je doneta 20. decembra 2012. godine, takođe na inicijativu SNS. Dakle, SNS poštovani građani je podnela inicijativu za ocenu ustavnosti člana 102. stav 5. Zakona o sudijama, dve i po godine kasnije Ustavni sud usvaja odluku kada je ministar pravde baš eto iz SNS. Ovo je udar, dame i gospodo na nezavisnost pravosuđa i to udar od strane i izvršne i zakonodavne vlasti. Prvi put u istoriji ove zemlje na inicijativu ministru pravde, smenjuje se predsednik VKS. Predlog za donošenje, tj. prestanka funkcije upućen Skupštine Srbije od neovlašćenog predlagača, što su neke moje kolege već više puta spomenule. Naime, Vrhovni savet sudstva nema pravo da podnese takav predlog. Skupština je ovaj predlog morala da odbaci i ne može o njemu da raspravlja. Prema članu 13. Zakona o VKS utvrđena je nadležnost o Visokom savetu sudstva i u tom članu piše da ovaj savet može da podnese za izbor i razrešenje predsednika VKS, ali ne i predlog za prestanak funkcije predsednika VKS. Prema članu 79. stav 3. Zakona o sudijama predsedniku VKS prestaje funkcija pre isteka vremena i to smo više puta rekli, na lični zahtev prestanku sudske funkcije razrešenjem iz ovog zakona iz propisanih razloga. U ovom konkretnom slučaju dame i gospodo, Visoki savet sudstva predložio je prestanak funkcije na osnovu člana 79. koji glasi – odluka o prestanku funkcije predsednika VKS iz drugih razloga donosi Narodna skupština. Očigledno je da ne piše da predlog može da da Visoki savet sudstva, inače ova odredba se odnosi na situaciju, više puta do sada iznetu, kada prestaje na lični zahtev itd. ili ne daj bože dođe do smrti. Dakle, iz ovog nedvosmisleno proizilazi, da Visoki savet sudstva može da da samo predlog za razrešenje funkcije predsednice u ovom slučaju VKS što se ovde apsolutno nije dogodilo. Dakle, ovo su u najkraćem pravni razlozi koje vi možete ovde da obarate smišljenim, tendencioznim, tehničkim nastupom u želji da zbunite i ovako potpuno zbunjene građane Srbije. Ali, činjenica je dame i gospodo, da ste vi došli na ideju da iskoristite određen prostor koji postoji u zakonu i na taj način se rešite Nate Mesarević. Zašto ste vi to uradili? Sad dolazimo na političke razloge koji su čini mi se mnogo važniji za celu ovu raspravu. Naime, gospodin Cvijan koji je predsednik Odbora, nadam se ne još dugo ove Skupštine, i to je dokazano i potkrepljeno i Skupštini i nadležnim službama, a ne DS, podvlačim, je direktno izvršio pritisak na pravosuđe u korist jednog od svojih klijenata sa namerom da on bude pušten iz pritvora. Nije ni to sad od značaja, nego je od značaja to što je on postupajućem sudiji lično, a pre toga njegov opunomoćenik u nekom smislu, rekao da gospođa Mesarević neće više biti predsednik VKS i da je doneta politička odluka o tome, čime je naravno po našem mišljenju počinio i krivično delo, čime je dokazao da je nedostojan da vrši funkciju predsednika Odbora, čime je ušao u sukob interesa. Ako čovek koji šalje sudijama dopise sa zaglavljem SNS ne vrši pritisak na pravosuđe, ako čovek koji deleći svoje vizit karte sudijama ne vrši pritisak na pravosuđe, ali čovek koji u medijima u nebrojano naslova koje sam ja ovde doneo, pokazuje kako se Nata Mesarević nalazi na čelu pravosudne mafije, kako je to katastrofa, koliko je ta žena korumpirana, kako ta žena to ne može da radi jer je vršila krivična dela, nedostojno se ponašala itd. Onda gospodo, treba podneti zahtev za razrešenje, ako su ispunjeni neki od elemenata koje je gospodin Cvijan vrlo javno iznosio. Molim vas, DS brani princip zakona i Ustava. Ne možete ovakvom pravnom vratolomijom da se rešite žene koja vam jako smeta. Zašto vam smeta? Koji je pravni osnov za njenu smenu? Koji je osnov nedoličnosti funkcije? Šta je ona to uradila čime vi pravdate ovo? Ustavni sud je doneo odluku o članu zakona, a ne o izboru. Vi znate, gospodine Selakoviću, da to nisu iste stvari. Trebali ste promeniti zakon i mi bismo vas podržali, a ne da dođete ovde, da vršite egzekuciju Nate Mesarević. Inače, ponavljam, o njenom radu, njenim kvalitetima ili nekvalitetima ne treba da sudimo mi, ali treba da sudimo o tome kada vi dođete u ovu Skupštinu sa ovako sročenim pravnim manevrom koji je štetan po naš, inače, teško bolestan pravosudni sistem. U ovoj zemlji se mukom uspostavljala nezavisnost pravosuđa. Koji će sudija posle ovoga, gospodine Selakoviću, smeti da presudi bilo šta na štetu, bilo kog klijenta gospodina Cvijana? Koji sudija, vi sad recite javno građanima Srbije, da vi lično garantujete, pošto imate uticaj i na Ustavni sud kako ste rekli, što ne smete. Kažite koji će to sudija kada neki Cvijanov klijent ukrade žvaku moraće država još njemu da plati. Tako ja predviđam. To su ljudi koji sprovode vašu reformu pravosuđa. Doduše, uradili ste veliku stvar. Moram da iskoristim vaše prisustvo, doneli ste amnestiju za mnoge kriminalce u ovoj zemlji. Danas na našim stadionima prave haos ljudi koje ste amnestirali. Ljudi koji su gurali policajcima baklju u usta su sada na slobodi, gospodine Selakoviću. Podsetiću vas, ovo što radite sa Natom Mesarević, podvlačim, nije pitanje Nate Mesarević, nego je pitanje pokušaja da se sačuva nezavisnost našeg pravosuđa. Vi to ovim brutalno kršite, nemate osnov, ponavljam, za ovakav potez. Promenite zakon, tražite razrešenje. Nemate pravo na ovo. Ovo je prosto pravno neizvodljiva stvar. Ovo je pravno nasilje i zloupotreba, i kako kaže gospodin Petrović iz JS, imamo većinu, baš nas briga. Znate šta, jel to znači onih 200, koliko sudija 300 ste učlanili u SNS, jel to građani Srbije treba da očekuju? Jeste li vi sigurni da gospodin Vučić, vaš predsednika to odobrava? Ja stvarno ne znam kako će se voditi borba protiv kriminala i korupcije, a da ostane u svim pravcima, beskompromisna. Pa gde će biti beskompromisna, ako Cvijan uđe u bilo koju sudnicu u ovoj zemlji posle ovako sramne odluke. I to je žena. Sad dolazimo na jedan metafizički argument. Ovo je žena, gospodine Selakoviću, koja je osudila ubice Zorana Đinđića. Sad, pošto da se ne izaziva senzibilitet kod bivših radikala, ja moram da kažem, u svakom poštenom časnom građaninu ove zemlje, budi se sumnja da neko možda sprovodi svoj lični rat sa tom ženom. Da se neko sveti toj ženi. Vi ste predstavnik izvršne vlasti, razuverite nas. Kažite javno, da to nije tačno. Kažite javno, da gospodin Antić koji stoji iza vas, gaji najtoplija osećanja prema Nati Mesarović. Budite čovek, pogledajte građane u oči. Dolazili ste u ovi Skupštinu, reč niste rekli.Sad pogledajte i recite da to nije istina.Evo sad pred svima nama, kažite, ni Antić, ni ja lično, apsolutno nemamo, nego šta više mi podržavamo što je ona osudila ubice Zorana Đinđića. Recite da volite što je osudila ubice Zorana Đinđića. Jel smete to da uradite? Bojim se da ne smete. Ako smete svaka vam čast. To je problem. To je problem što vaša politička volja kroz pravnu vratolomiju milijardu izrečenih reči i fraza koje niko živ u ovoj zemlji ne razume, sem nas možda ovde tridesetak. Pokušavate da sakrijete šta stoji iza ovoga. Stoje Cvijanovske metode u pravosuđu, gospodine Selakoviću. Stoji ulaženje u sudnicu nogom. Stoji 300 sudija iz SNS. Stoji to, da vaša reforma se završila onog dana kad ste održali miting. Stoji to da ukidate sud u Kosovskoj Mitrovici. To stoji iza svega ovoga. To je ono što nas iz DS plaši, jer ne znam da li ćemo imati vremena da vas zaustavimo, do brzo nastupajućih izbora na dobrobit građana Srbije.
Ministar Selaković. Izvolite.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, ne verujem da postoji normalan čovek u Republici Srbiji kome je prijatno da živi u zemlji u kojoj je pre jedne decenije ubijen predsednik Vlade. Dakle, niko ko je građanin ove zemlje ne može da odobrava. Niko ko je normalan građanin ove zemlje, savestan građanin ove zemlje, ne može da pozdravlja niti odobrava ubistvo nosioca tako visoke funkcije javne vlasti. Prema tome, žao mi je, što dovodite mene u situaciju da pokušavate da mi inputirate, prvo u mozak, a onda i u reči odobravanja takvog nečeg. S druge strane ja sam srećan što je ta zemlja i njeno pravosuđe, smoglo snage da ubice čoveka koji se nalazio na tako visokom mestu, adekvatno osudi i kazni. Nemam apsolutno nikakav problem da to kažem. I onaj ko bi imao problem da to kaže, imao bi problem sa samim sobom. Jer je to bio pucanj u Srbiju i u nekog ko se nalazio na tako visokoj funkciji. Ako ste pratili moje izlaganje u početku, tu personalnu notu ovom postupku, ni jednim jedinim svojim slovom nisam dao. Šta više, rekao sam aktuelni predsednik Vrhovnog kasacionog suda, ostaje sudija toga suda. Presudu koju ste pomenuli ne želim da komentarišem, jer neću da komentarišem presude. I nikako ne želim, takođe, da govorim u ime nekoga ko nije ovde, jer nisam ničiji zastupnik. Govorim u svoje lično ime. Govorim ovde pred vama i kao ministar pravde i državne uprave i kao član Visokog saveta sudstva. Ono na šta bih vas još uputio kada se osporava legitimitet Visokom savetu sudstva, a na osnovu odredbi koje su sadržane u članu 13. Zakona o visokom savetu, koji određuje nadležnosti. I tu je dame i gospodo narodni poslanici, Ustav stariji od zakona. U članu 154. Ustava izričito stoji – da Visoki savet sudstva bira i razrešava sudije u skladu sa ustavom i zakonom. Predlaže Narodnoj skupštini izbor sudija prilikom prvog izbora na sudijsku funkciju. Predlaže Narodnoj skupštini izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda, i predsednika sudova u skladu sa Ustavom i zakonom. Učestvuje u postupku za prestanak funkcije predsednika Vrhovnog kasacionog suda i predsednika sudova na način predviđen Ustavom i zakonom, vrši i druge poslove određene zakonom. Dakle, Visoki savet sudstva učestvuje u postupku za prestanak funkcije. To je izostavljeno u članu 13. Zakona o Visokom savetu sudstva. Još jedan od dokaza koji svedoči nepreciznost naših zakona i često činjenicu da zakoni propuštaju nešto što je element samog Ustava i ustavnih odredbi. Što se tiče ovoga što ste malopre pričali, o nekom personalnom pristupu, ili ste ga vi nazvali političkom, ovom čitavom problemu. Znate, postoji još jedan nedostatak, koji omogućuje da u Visokom savetu sudstva sedi predstavnik iz reda advokata koji istovremeno može da se bavi svojom advokatskom profesijom. Što znači danas da sedi u Visokom savetu da bira sudije, a sutra da odlazi u sudnicu pred veće kojim predsedava, ili mu je član čovek kojeg je on izabrao juče. Sve to ukazuje na nepreciznosti, na propuste, na loša rešenja koja sadrže naši zakoni. Ali tamo gde nemamo dobro regulisano, ili propušteno pitanje u zakonu, pogledajmo Ustav. Dakle, u članu 154. Ustava, izričito stoji da Visoki savet sudstva učestvuje u postupku prestanka funkcije, donošenju odluke o prestanku funkcije. Nikako ne stojim na tome, da je ovo politička smena, jer samim tim što neko postaje sudija Vrhovnog kasacionog suda, sutra uz poštovanje Ustavom propisane procedure, opet može da bude izabran na mesto predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Sada imamo opštu sednicu. Izvolite, hajde da ispoštujemo Ustav kako stoji u njemu, i da tražimo mišljenje opšte sednice. Hajde da vratimo stvari na kolosek Ustava i zakona. Da, Visoki savet sudstva ima legitimitet, da, ja sam inicirao pokretanje ovoga predloga. Zašto? Zato što sam član Visokog saveta sudstva. Jesam li ja izašao iz svojih ustavom i zakonom propisanih nadležnosti? Nisam. Sačekao sam odluku Ustavnog suda. Odluka Ustavnog suda je bila objavljena. I jedna stvar koju je ovde izrekao jedan poslanik SVM, koji zaista, želim da pomenem i da podvučem – jeste da je najprirodnije bilo posle ovakve odluke Ustavnog suda, očekivati lični gest nekoga ko je aktuelni predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Ako smo rekli da takva treba osoba treba da oličenje poznavanja prava, Ustava i zakona, poštovanja važećih propisa u Republici Srbiji, onda je to trebalo očekivati. Od objavljivanja Odluke Ustavnog suda, prošlo je gotovo mesec i po dana. Hvala.
Hvala. Gospodine Mikoviću, po kom osnovu se javljate?
Po članu 107.
Izvolite.
Samo po članu 107. u vezi dostojanstva, zato što ukoliko poštujemo sve poslanike, onda smatram da ako čitamo član 154. ovde, a naročito ukoliko pretendujemo da sa stručne strane objašnjavamo neku stvar, da treba da razjasnimo da pitanje učešća Visokog saveta sudstva u postupku prestanka. Ne radi se o tome u vezi nastupanja zakonom propisanih uslova za prestanak sudijske funkcije, nego se radi o postupku razrešenja iz zakonom propisanih razloga za razrešenje predsednika suda, što isto na određeni način definiše i u tom slučaju može da dođe do prestanka funkcije predsednika.
Gospodine Mikoviću, replicirate. Zloupotrebljavate povredu Poslovnika. Znate koje su moje dužnosti po Poslovniku, da vam oduzmem vreme od poslaničke grupe.
Ako vi smatrate da to nije, ali smatram da ako dajem objašnjenje, naročito ako dajem objašnjenje o Visokom savetu sudstva, onda treba da budemo precizni.
Hvala. Reč ima gospodin Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, očigledno je da predstavnici bivšeg režima žele da ovo prikažu kao politički revanšizam. Bio sam narodni poslanik koji je učestvovao u Vladi, u donošenju odluke, odnosno prilikom donošenja izbora Vlade Zorana Đinđića. Glasao sam protiv, nisam se slagao sa njegovom politikom. Borio sam se protiv njegove politike i nije me obradovala njegova smrt, niti bilo ko normalan može nečemu tome da se raduje, tako da nemojte da spočitavate to. Znam da je kasnije bio izbor jedne druge vlade i da su neki tada i slavili. Ja nisam. U onoj donjoj zgradi, to su slavili oni koji se sada najčešće i zaklanjaju iza njegovog lika i dela. Izbor nove Vlade Zorana Živkovića jeste, gledali su milioni građana, pred kamerama, nisu bile isključene. Kada je u pitanju ta priča oko toga da se Nati Mesarović neko sveti, što je osudila ubice Zorana Đinđića, jednostavno ne stoji, kao što i ne stoji da dobar čovek može da bude dobar sudija, a dobar sudija da može da bude dobar predsednik suda. Međutim, ovde nije postupak razrešenja predsednika Vrhovnog kasacionog suda, nego postupak izvršenja odluke Ustavnog suda, i to odmah da razdvojimo. Ono što mene najviše čudi jeste da je pojedini poslanici pozivaju na odredbe zakona i Ustava… (Predsedavajuća: Vreme.) Rekao sam – kao šef poslaničke grupe, da govorim [[Predsedavajuća: ne dobili ste reč za repliku.]] Mogu li sada kao šef da nastavim?
Sada ne možete u ovom delu. Hvala. Reč ima gospodin Stefanović, replika. Izvolite.
Jeste gospodine Arsiću i uvaženi gospodine ministre, ali nije ovo pitanje vašeg emotivnog odnosa prema pokojnom Zoranu Đinđiću, već prema vašem odnosu prema njegovim ubicama. Kada mi ovde pričamo o tome da svaki normalan čovek ne može … (Predsedavajuća: Gospodine Stefanoviću, podsetiću vas da svi treba da poštujemo dostojanstvo Narodne skupštine, da vodimo računa o izražavanju.) To je bio odgovor, moram da odgovorim. Dakle, ministar Selaković, da objasnim jednu stvar, ne vređam nekoga kada kažem da je ubica, zato što je osuđen za to delo, prvo da vas podučim. Drugo, ovde je rečeno da mi, svaki normalan čovek ponavljam, ne može imati nikakv drugi odnos, nego najnegativniji mogući prema ubistvu premijera. Podsećam vas da, i vas gospodine ministre Selakoviću, i vas gospodine Arsiću, da je predsednik Tomislav Nikolić u funkciji predsednika SNS, dragi građani, rekao – kada mi dođemo na vlast, izvršićemo reviziju presude ubicama Zorana Đinđića. Da li je rekao? Jeste, rekao je. Onda, ili on vas ne čuje šta vi meni ovde danas pričate, ili vi ne čujete vašeg bivšeg predsednika stranke, a sada predsednika Republike. Znači, budite pošteni pa sada recite da li je to tačno? Da li bilo koji građanin ove zemlje, bez obzira što se ona zove Nata Mesarević, verujte da nas nije briga ko se kako zove, može da ne posumnja, kada ste već pustili tolike kriminalce iz zatvora da prave haos po Srbiji, kada je predsednik pomilovao masovnog ubicu, čoveka iz Leskovca, posle ne znam koliko, 30 godina, da niko žrtve nije pitao u ovoj zemlji šta misle o tome? O Temerinskoj grupi da ne pričam. To je igranje pravosuđa, to je ono što ste zaboravili građanima u kampanji da obećate, da ćete se igrati sa pravosuđem. Hvala.
Hvala. Reč ima Marijan Rističević, povreda Poslovnika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram članove 107. i 106. Poslovnika – na sednici Narodne skupštine nije dozvoljeno neposredno obraćanje narodnog poslanika drugom narodnom poslaniku, korišćenje uvredljivih izraza, itd. Prethodni govornik je upravo to činio, a ja uporno pokušavam da dokažem da ovde imaju dva poslovnika. Jedan je za vlast, jedan je za opoziciju, samo za razliku od prošlog saziva, sada se situacija okrenula. Ono što je nekad bilo zabranjeno opoziciji, sada je zabranjeno vladajućoj koaliciji. Dakle, i dalje predsedavajući, a to ja smatram i smatraju neke moje kolege, ima previše blagonakolan stav prema opoziciji, odnosno da im je dopušteno sve i svašta. Ovde na dnevnom redu, a to je član 106, je izvršenje odluke Ustavnog suda, nije nikakva smena u pitanju. Dakle, sve vreme govornici se ne drže teme dnevnog reda. Kada se ne drže ni oni, ja ću ih pitati – zašto je Nata Mesarević učestvovala u osuđivanju pokojnog gospodina Ćuruvije? Hvala.
Gospodine Rističeviću, jasna mi je povreda Poslovnika. Zahvaljujem. Dakle, nisam prekršila član 106. i 107. Poslovnika. Vidim da i na strani pozicije i strani opozicije uvek postoje optužbe da sam ja na onoj drugoj strani. Nadam se da svi vi vidite da to baš i nije tako.
Ne tražim da se glasa.
Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stav 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Sada određujem pauzu. Sa radom nastavljamo u 15,00 časova. [[Posle pauze.]] Da li neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika želi reč? Narodna poslanica Milica Radović.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, prisutni članovi Visokog saveta sudstva, bila bih vrlo zadovoljna da je ovaj nivo stručne rasprave koji se mogao čuti u prethodnom delu zasedanja mogao da se čuje prilikom donošenja Zakona o sudijama, jer da smo imali taj nivo stručne rasprave tada danas ne bi bili u situaciji u kojoj se danas nalazimo. Moram da kažem da je ova rasprava pre nego što je otvorena u Narodnoj skupštini poprimila razmere jedne neakademske rasprave i rekla bih ličnog obračuna nekoliko pojedinaca, verovatno smatrajući da je ova tema vrlo plodotvorna za ubiranje političkih poena. Mi to tako ne gledamo i naš stav po pitanju ovog i svakog sledećeg principijalnog pitanja će biti potpuno drugačiji. To je nešto što nikako nije smelo da se dogodi, jer se principijalno pitanje od suštinske važnosti za funkcionisanje pravosudnog sistema svodi na nivo čaršijskih prepucavanja, senzacija i krupnih medijskih nastupa, što ima za suštinu i svrhu da i onako loše stanje u pravosuđu još više uruši. Zbog takvog tretiranja ove teme svako u ovom društvu se osetio slobodnim i vlasnim da se uključi u ovu raspravu, da da svojevrstan pečat razumevanju ove teme, što najdublje smatram neprihvatljivim jer se na taj način postiže samo jedno, podriva se značaj institucija ove države, a i šire da se dovodi do slabljenja celokupnog državnog sistema i to je nešto što poslanici DSS nikada neće raditi. To nismo radili ni u prošlosti, to nećemo raditi ni sada. Zbog toga ćemo sa jednom dozom neophodne ozbiljnosti pristupiti ovom današnjem pitanju vođeni isključivo argumentima i principima. Danas ćete konkretno od poslanika DSS najčešće čuti diskusiju koju je gospođa Nata Mesarović obavljala, a ne njeno ime jer njeno ime i ono šta je ona radila i kako je radila nije tema za današnju raspravu. Svako od nas ima pravo da ulazi u takvu vrstu rasprave, ali mi smo to na vreme ukazivali. Da ste slušali nas, ne vi gospodine ministre jer tada niste bili u mogućnosti da nas čujete već je to bio prethodni ministar, danas bi imali pravno perfektnu situaciju. Moramo da pođemo od početka. Ova Narodna skupština je 30. novembra 2009. godine donela odluku o izboru predsednika Vrhovnog kasacionog suda bez prethodno pribavljenog mišljenja opšte sednice Vrhovnog kasacinog suda, što je predstavljao jedan od osnovnih preduslova da bi uopšte do takvog izbora moglo i da dođe. Podsetiću vas da u tom trenutku Vrhovni kasacioni sud u sistemu sudske vlasti nije ni postojao. On je tek mesec dana nakon izbora predsednika Vrhovnog kasacionog suda oformljen, 1. januara 2010. godine kada je na snagu nastupila i nova pravosudna mreža. Gospođa Nata Mesarović nije izabrana na ustavan i zakonit način, što ova odluka ne konstatuje i to je dobro jer bi onda doveli u pitanje pravnu važnost svih odluka koje je do tada potpisivala, nego je izabrana za sud koji u tom trenutku ne postoji. Ona je bila predsednik suda nepostojećeg u periodu od 30. novembra 2009. godine do 1. januara 2010. godine. Na ove pravne manjkavosti, to moram sa velikim zadovoljstvom danas da konstatujem, su ukazivali samo poslanici DSS. Mi smo danas jedini poslanički klub u ovom sazivu parlamenta koji je ukazivao na pravne nedostatke. Gospodin Arsić se ljuti. Bila sam vrlo precizna da kažem da poslanički klub SNS nije bila predstavljena pod takvim imenom. Mi smo ukazivali na pravne nedostatke, nelogičnosti ovakvog jednog izbora. Naravno, to u tom trenutku nikoga nije zanimalo. Da vas je zanimalo, treći put danas ponavljam, ne bismo se našli u ovoj situaciji. Danas, tri i po godine nakon izbora, mi pokušavamo da ispravimo grešku koju smo mi u ovom parlamentu doneli kao lošu, ali, gospodo, mi to danas opet ne radimo na pravno perfektan način. Predlog koji imamo ispred sebe, to je predlog Visokog saveta sudstva, nije pravno perfektan način da dođemo do zadovoljavajuće odluke. Visoki savet sudstva, uz dužno uvažavanje prisutnih članova Visokog saveta sudstva, i obrazloženje koje nam je ministar dao ne mogu da budu predlagač jednog akta, jer je nadležnost u ovom slučaju Visokog saveta sudstva definisana Zakonom o Visokom savetu sudstva, gde se može pojaviti kao predlagač za izbor ili razrešenje. Nadam se da mi danas ne raspravljamo o razrešenju, jer govorim da bi u toj situaciji doveli u pitanje sve odluke koje je gospođa Nata Mesarović potpisivala dok se nalazila na poziciji predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Znači, danas moramo da konstatujemo prestanak njene funkcije na pravno zadovoljavajući način. Imam puno pravo ovo da govorim, jer sam pre nego što je ova sednica bila zakazana ili pre nego što je počela tačka ovog dnevnog reda na sednici Odbora za pravosuđe ponudila jedno pravno prihvatljivo rešenje, a to je da Narodna skupština, s obzirom na odluku Ustavnog suda samo konstatuje prestanak mandata predsednika Vrhovnog kasacionog suda. U toj situaciji bi imali pravno perfektnu situaciju i niko danas ne bi se pozivao na eventualne nezakonitosti donošenja jedne ovakve odluke. Mi bi smo bili apsolutno pravno čisti. To prosto iznosim kao svoje mišljenje, da lično u ovoj raspravi ne bih učestvovala, a verujem da bi to bio stav i većine narodnih poslanika. Ne znam iz kog razloga to nije prihvaćeno. Jako mi je žao što do tog ishoda prosto nije došlo. Moram da kažem jednu stvar, ta sve te pravne manjkavosti na koje smo mi tada ukazivali, a koje naravno nisu uzete u obzir i argumenti koji se danas ulažu kada je u pitanju prestanak ili konstatacija prestanka funkcije predsednika Vrhovnog kasacionog suda, ne mogu da nazovem principijelnim, nego ih nazivam direktno neprincipijelnim. Slobodno mogu da kažem da sve takve navode nazivam licemernim iz prostog razloga što ako nekome u trenutku izbora gospođe Nate Mesarović nije smetao način na koji je izabran, kako može da se danas poziva na pravne manjkavosti i nedostatke u ovom trenutku kada govorimo o pravnoj perfektnosti. To lično smatram neprihvatljivim. Ova odluka o izboru predsednika Vrhovnog kasacionog suda bez pribavljanja mišljenja opšte sednice Vrhovnog kasacionog suda i bez postojanja suda u trenutku kada je do samog izbora došla je izazvala niz nezakonitih odluka Visokog saveta sudstva i njima poslužila kao alibi za takvo postupanje. Reći ću vam i to da ponovim u ovom parlamentu ko zna koliko puta, da je naš stav po pitanju postupanja Visokog saveta sudstva jasan od početka. Mi smo na to ukazivali onda kada je bilo vreme da se na to ukaže. Smatramo da svojim postupanjem su doveli u zakonitost ne samo kada je u pitanju reizbor sudija, već su pod udar njihovog postupanja došle i mnoge druge odluke. Znači, ne samo da je reizbor izvršen na netransparentan način, uz odsustvo svakog normalnog merljivog kriterijuma, nego moram da vam kažem da je Visoki savet sudstva često postupao u nepotpunom sastavu, gde su sudije bile manjina, što je direktno suprotno odluci Ustavnog suda koji je govorio o tome da je neophodno da postoji većina članova Visokog saveta sudstva iz reda sudija. Da li treba da pominjem to danas u Srbiji više od tri godine nemamo izabrane predsednike sudova, nego da se većina njih nalazi u v.d. stanju? To su sve bile odredbe, odnosno odluke koje su morale da budu donete od strane Visokog saveta sudstva. Da ne govorim o tome da čak ni telo koje je vrednovalo sudije neizabranog, niti su napravljeni kriterijumi i merila na osnovu kojih su se sudije, sudski rad ili sudijska dužnost vrednovale. I ranije sam iznosila svoj stav o Zakonu o Visokom savetu sudstva. Smatram to i danas, da je neophodna njegova promena kao bi se kompletan sastav Visokog saveta sudstva promenio, jer je nemoguće pravnu državu graditi sa onima koji su konstantno kršili i ogrešili se o principe funkcionisanja te iste pravne države. Pored svega toga, ne mogu da se složim sa konstatacijom koja bi danas trebala da preteže u ovoj raspravi, a to je da je Nata Mesarević jedini krivac za krah reforme pravosuđa i za jako loše stanje u pravosuđu koje je danas. Njena odgovornost je nesumnjiva i to mora da se zna, ali ona je jedna karika u nizu drugih odgovornih za krah reforme pravosuđa. Plašim se da se insistiranje na njenoj, isključivo njenoj odgovornosti zabašuruje odgovornost onih pravih odgovornih za krah reforme pravosuđa, a to je DS i bivši ministar pravde, gospođa Malović. Ako je namera amnestiranje odgovornosti onih koji su najodgovorniji, to smatram isključivo kao politički neprincipijeno, politički providno i rekla bih kratkovido. Mislim da je neophodno da danas svako u državi snosi posledice i odgovornost za ono što je činio. Odgovorne moramo da nazovemo pravim imenom. Moramo svi da insistiramo na odgovornosti, jer jedino tako možemo da postanemo bolje društvo. Kada je u pitanju odluka Ustavnog suda Srbije, ona za poslanike DSS je očekivana, ali moram da kažem da je ona zakasnela. Ako smo mi prilikom razmatranja Zakona o sudijama, pored ove odluke i odredbe koju je Ustavni sud proglasio neustavnom, ukazali i na neke druge odredbe istog tog zakona, izrazili sumnju u njegovu nezakonitost, i ako smo mi to znali tada, onda je Ustavni sud Srbije morao da zna mnogo pre nas da je ta odluka neustavna. Naravno, nismo izrazili sumnju samo u pogledu odredbi tog zakona, nego smo izrazili sumnju u ustavnost i zakonitost maltene svake faze u procesu reforme pravosuđa, ali ovde se postavlja jedno drugo pitanje. Pitanje je da li bi Ustavni sud Srbije uopšte odlučivao o ovoj stvari da nije došlo do promene vlasti? To je ključno pitanje. Kakva je ustavno pravna sudbina uredbi koje su proizašle iz briselskih sporazuma? Da li će možda i ta odluka da se nađe na dnevnom redu Ustavnog suda jednog dana kada dođe do promene vlasti? Nas konkretno zanima da li je za Ustavni sud važnije ime i prezime podnosioca predloga za ocenu ustavnosti ili je važnije rešavanje ustavno pravne stvari? Čini mi se da tom selektivnošću u odabiru predmeta po kojima je dozvoljeno postupati, sam Ustavni sud narušava principe odbrane ustavnosti i zakonitosti mnogo više nego bilo koji pojedinac danas. Vrlo bi bilo zanimljivo čuti odgovore na pitanje koji su to kriterijumi koje Ustavni sud Srbije navodi na hitnost u postupanju. Da li je moguće da je odluka u ovoj pravnoj stari zahtevala mnogo veću hitnost u odlučivanju od pitanja državne granice? Da li je to danas moguće? Sa druge strane, poštovani gospodine ministre, mi smo nekoliko puta ukazali da Ustavni sud nije smeo da zastane u pogledu utvrđivanja ustavnosti i zakonitosti one četiri sporne uredbe koje su proizašle iz briselskih sporazuma. Posebno nije mogao da zastane u postupku na nalog Ministarstva pravde, jer ministar pravde se u tom postupku tretira kao neovlašćen organ. Ne samo da je zastao u tom pogledu, nego je odbio da odluči o privremenoj meri za koju je bio dužan da postupi sa hitnošću jer se radilo o privremenoj meri. Još drastičniji primer je odluka o Statutu Vojvodine koji čeka više od tri godine da se uzme u razmatranje. Mi smo pre neki dan ušli u četvrtu godinu a da Ustavni sud još uvek nije dao ni jednu jedinu reč u pogledu ovog pitanja. Sve to govori da Ustavni sud u svom radu ne radi po mandatu zaštite ustavnosti i zakonitosti, već zaštiti volje izvršne vlasti i to je nešto što je jako loše. Na samom kraju odluka Ustavnog suda Srbije ma kakav njegov sastav bio i ma u kakvoj proceduri ona doneta, mora da se poštuje. Nju danas niko u ovoj sali ne sme da dovede u pitanje. Ono što je na nama kao narodnim poslanicima jeste da iznađemo pravno valjan način da je uvažimo. Ne zbog toga što insistiram na tome da budemo pravno perfektni, ovde prvenstveno govorim o dobroj nameri, nego iz razloga da danas-sutra ova odluka Narodne skupštine ne bi došla pod udar onih kojima je u ovom trenutku to vrlo veliki cilj, a pozivajući se na zakonitost u našem odlučivanju. Mislim da je cilj svih danas ovde da se potrudimo da obezbedimo institucijama da funkcionišu slobodno, da budu neopterećene i da se ne vodestrahom od eventualnog prekora izvršne vlasti. jedino tada možemo da stvorimo pravnu državu u kojoj zaista caruje vladavina prava jer će na taj način pravo svakog pojedinca i jedino u toj situaciji moći da bude zaštićeno. Nadam se da će ova današnja rasprava koja bi trebalo da predstavlja otklanjanje grešaka koje smo mi, poslanici u ovoj Skupštini doneli i načinili jer načinili smo grešku usvajanjem lošeg zakona, sve nas načiniti da budemo mnogo odgovornija politička bića. Hvala.
Pošto su se stekli uslovi, predlažem da konstatujemo potvrđivanje mandata narodnom poslaniku u Narodnoj skupštini za upražnjeno poslaničko mesto, kako bismo omogućili njegovo učešće u radu Narodne skupštine. Dostavljena vam je Odluka Republičke izborne komisije o dodeli mandata narodnog poslanika radi popune upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini. Takođe uručen vam je Izveštaj Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine, koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnom poslaniku, sa predlogom da Narodna skupština, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Bojanu Jakovljeviću, izabranom sa izborne liste "Pokrenimo Srbiju" – Tomislav Nikolić (SNS, Nova Srbija, Asocijacija malih i srednjih preduzeća i preduzetnika Srbije, Koalicija udruženja izbjeglica u Republici Srbiji, Pokret snaga Srbije – BK, Narodna seljačka stranka, Bošnjačka narodna stranka, Demokratska partija Makedonaca, Romska partija, Pokret vlaškog ujedinjenja, Pokret socijalista, Pokret privredni preporod Srbije). Na osnovu Odluke Republičke izborne komisije i Izveštaja i Predloga Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine, a shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatujem potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Bojanu Jakovljeviću. Čestitam narodnom poslaniku na izboru i molim da pristupi radi polaganja zakletve. Poštovani narodni poslaniče, molim vas da saglasno članu 17. Zakona o Narodnoj skupštini pristupimo polaganju zakletve. (Predsedavajuća čita tekst zakletve, a narodni poslanik ponavlja.) "ZAKLINjEM SE DA ĆU DUŽNOST NARODNOG POSLANIKA OBAVLjATI PREDANO, POŠTENO, SAVESNO I VERNO USTAVU, BRANITI LjUDSKA I MANjINSKA PRAVA I GRAĐANSKE SLOBODE I PO NAJBOLjEM ZNANjU I UMEĆU SLUŽITI GRAĐANIMA SRBIJE ISTINI I PRAVDI." Molim narodnog poslanika da potpiše tekst zakletve. Nastavljamo rad. Da li još neko od predsednika odnosno ovlašćenih predstavnika želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, razumem želju stranaka koje ne učestvuju u vlasti da ovu priču oko ovog predloga koji nam je dostavio Visoki savet sudstva predstave kao jednu političku odmazdu. Međutim u samom postupku nema ni "P" od politike već isključivo Narodna skupština izvršava svoju ustavnu obavezu. To da ceo postupak izbora predsednika Vrhovnog kasacionog suda nije bio u skladu ni sa zakonom ni sa Ustavom… Neću se više baviti politikom, barem nekoliko minuta, nego ću čitati članove zakona onako kako pišu i onako kako su donošeni, čitaću Ustav Republike Srbije, Zakon o Ustavnom sudu, Zakon o sudijama i da pokušam da objasnim građanima Srbije o čemu se zapravo ovde radi. U članu 79. Zakona o sudijama, predsednika Vrhovnog kasacionog suda među sudijama tog suda, na predlog Visokog saveta sudstva, po pribavljanju mišljenja opšte sednice i nadležnog odbora Narodne skupštine, bira Narodna skupština. Predsednik Vrhovnog kasacionog suda se bira na period od pet godina i ne može biti ponovo biran. Predsedniku Vrhovnog kasacionog suda prestaje funkcija pre isteka vremena na koje je izabran na lični zahtev, prestankom sudijske funkcije ili razrešenjem iz ovog zakona, zakonom propisanih razloga za razrešenje predsednika suda. Ovde nema razrešenja predsednika suda. Postupak za razrešenje predsednika Vrhovnog kasacionog suda se pokreće predlogom opšte sednice. Namerno čitam ceo član zato što se mnogi pozivaju. Postupak za utvrđivanje razloga za razrešenje predsednika Vrhovnog kasacionog suda vodi i odluku o tome donosi Visoki savet sudstva. Odluku o razrešenju predsednika Vrhovnog kasacionog suda sa te funkcije donosi Narodna skupština na predlog Visokog saveta sudstva. Poslednji stav 7. govori da odluka o prestanku funkcije predsednika Vrhovnog kasacionog suda iz drugih razloga donosi Narodna skupština. Pošto ne piše u poslednjem stavu – u skladu sa ovim zakonom, ne možete da primenjujete odredbe ovog zakona po metodologiji na koju se mnogi često pozivaju, već na druge uslove koji mogu biti pravni osnov za prestanak funkcije predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Isto tako pomalo je začuđujuće da se neko poziva na stav 4. koji nije predmet ove rasprave, a istovremeno da zaboravlja na stav 1. tog istog člana po kome predsednika Vrhovnog kasacionog suda među sudijama tog suda, na predlog Visokog saveta sudstva, po pribavljenom mišljenju opšte sednice bira Narodna skupština. Ako neko hoće da se poziva na stav 4. prvo mora da se pozove na stav 1. koji nije ispoštovan. Koji je zakonski osnov što nije poštovan član 79. stav 1? Zato što u članu 102. koji je u međuvremenu osporen od strane Ustavnog suda, ne u celosti, Visoki savet sudstva ne postavlja vršioca funkcije predsednika suda među sudijama izabranim u skladu sa ovim zakonom. Vršilac funkcije predsednika suda iz stava 1. ovog člana stupa na tu funkciju 1. januara 2010. godine. Vršilac funkcije predsednika suda obavlja ovu funkciju do izbora predsednika sudova u skladu sa ovim zakonom. Predsednici sudova u skladu sa ovim zakonom će biti izabrani u roku od tri meseca od isteka roka iz stava 2. ovog člana. Poslednji stav 5. koji je oglašen odlukom Ustavnog suda za neustavan glasi izuzetno od odredbi stava 1. do stava 4. ovog člana predsednik Vrhovnog kasacionog suda se bira u roku od 90 dana od dana konstituisanja Visokog saveta sudstva, predsednika Vrhovnog kasacionog suda bira Narodna skupština, među licima koja ispunjavaju uslove za izbor sudija tog suda, na predlog Visokog saveta sudstva po pribavljenom mišljenju nadležnog odbora Narodne skupštine. Dame i gospodo narodni poslanici, da pogledamo šta kaže Ustavni sud za taj čuveni član 102. stav 5. Ustavni sud kaže - Navedenom odredbom Ustava, član 144. stav 1, utvrđeno je da predsednika Vrhovnog kasacionog suda bira Narodna skupština na predlog Visokog saveta sudstva, koji je kao novi nezavistan i samostalan organ utvrđen Ustavom iz 2006. godine. Istom ustavnom odredbom je utvrđeno da se izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda vrši po pribavljenom mišljenju opšte sednice Vrhovnog kasacionog suda, toga nema u ovom postupku za izbor predsednika ovog suda, i nadležnog odbora Narodne skupštine. Stoga je pribavljanje mišljenja o predloženom kandidatu za predsednika Vrhovnog kasacionog suda od strane opšte sednice tog suda i nadležnog odbora Narodne skupštine obavezna faza u postupku izbora predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Ustavni sud je utvrdio da postupak izbora predsednika Vrhovnog kasacionog suda nije na drugačiji način određen Ustavnim zakonom, zato što u Ustavnom zakonu u članu 7. stav 1. je samo predviđeno da u roku od 90 dana od dana konstituisanja Visokog saveta sudstva mora da bude izabran predsednik Vrhovnog kasacionog suda. Ako ste tada imali većinu, dame i gospodo narodni poslanici, zašto niste ispoštovali tu odredbu Ustavnog zakona? Nasuprot tome, zakonodavac je prilikom propisivanja postupka izbora prvog predsednika Vrhovnog kasacionog suda osporenom odredbom člana 102. stav 5. Zakona o sudijama izostavio obaveznu fazu pribavljanja mišljenja opšte sednice Vrhovnog kasacionog suda u postupku predlaganja kandidata za predsednika ovog suda. Pored navedenog, a imajući u vidu da je odredbom člana 143. stav 2. Ustava utvrđeno da se organizacija, nadležnost, uređenje i sastav sudova uređuje zakonom i da je kao opšte pravilo u Zakonu o sudijama utvrđeno da Narodna skupština bira predsednika Vrhovnog kasacionog suda među sudijama tog suda, Ustavni sud je ocenio da je osporenom odredbom člana 102. stav 5. zakona narušeno jedinstvo pravnog poretka utvrđeno članom 4. stav 1. Ustava. Da li treba još nešto da čitam, kada je u pitanju odluka Ustavnog suda? Da li je ovo obaveza Narodne skupštine da uradi, pošto je član 102. stav 5, na koji se pozivate, osporen, članom 166. stav 2. Ustava Republike Srbije utvrđeno je da su odluke Ustavnog suda konačne, izvršne i opšteobavezujuće. Nema diskusije da mi ovo ne moramo da uradimo. Ovomora da se uradi. Članom 171. stav 1. Ustava, da je svako dužan da poštuje i izvršava odluke Ustavnog suda, to sada u ovom trenutku radi Narodna skupština Republike Srbije. Takođe, članom 104. Zakona o Ustavnom sudu normirano je da državni i drugi organi, organizacije kojima su poverena javna ovlašćenja, političke stranke, sindikalne organizacije, udruženja građana ili verske zajednice dužni su da u okviru svojih prava i dužnosti izvršavaju odluke i rešenja Ustavnog suda. Eto pravnog osnova za ovu raspravu koja se sada vodi. Bivša vlast, odnosno DS ne bi bila to što jeste da kad god nešto pokuša da uradi, uradi da ne samo da nije u skladu sa Ustavom, nego nije ni u skladu sa zakonom. Ovde je inicijalni akt Visokog saveta sudstva. Po tom inicijalnom aktu piše: "Na osnovu člana 13. alineje 4. Zakona o Visokom savetu sudstva, a u vezi sa članom 102. stav 5. Zakona o sudijama, Visoki savet sudstva je na sednici održanoj dana 11. novembra 2009. godine utvrdio predlog odluke za izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda i predložio za vd za predsednika Vrhovnog kasacionog suda. U prilogu vam dostavljamo predlog odluke za izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda, sa obrazloženjem". Taj isti organ, pošto je utvrdio predlog ko će da bude kandidat za predsednika Vrhovnog kasacionog suda, sačinjava i predlog odluke o izboru i upućuje Narodnoj skupštini, a u tom predlogu odluke piše: "Na osnovu člana 102. stav 5. Zakona o sudijama i člana 181. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, Narodna skupština Republike Srbije na sednici održanoj 30. novembra 2009. godine donela je odluku o izboru predsednika Vrhovnog kasacionog suda". Odjednom se, dame i gospodo narodni poslanici, nešto sasvim drugo nalazi u "Službenom glasniku". Nekima je to smešno, pogotovo što se bave pravom. Treba da ih je sramota. U "Službenom glasniku" piše: "Na osnovu člana 144. stav 1. Ustava Republike Srbije i člana 136. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, Narodna skupština Republike Srbije donela je odluku o izboru predsednika Vrhovnog kasacionog suda". Očigledno je da je to uradio neko veoma vešt, veoma sposoban da ionako zamršenu situaciju učini još zamršenijom. Pogotovo treba da ga je sramota zato što je u isto vreme obavljao i advokatsku funkciju i bio član Visokog saveta sudstva i bio predsednik Odbora za pravosuđe. Svoj predlog na sednici odbora menja. Citiram stenografske beleške sa sednice Odbora za pravosuđe i upravu Narodne skupštine Republike Srbije, održane 27. novembra 2009. godine: "S obzirom da mi prvi put dajemo mišljenje, a u vezi izbora predsednika Vrhovnog kasacionog suda, treba da se dogovorimo o formi kako ćemo to Skupštini uputiti. Mislim da zakon kaže da mi dajemo mišljenje i da mi treba da se izjasnimo o tome da li podržavamo izbor predsednika ili ne podržavamo kandidata za izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Dakle, ono treba da bude ili pozitivno ili negativno. Smatram da svaki izostanak pozitivnog ili negativnog mišljenja ne može da obezbedi dalju proceduru izbora. Pošto je ovde dat predlog od Visokog saveta sudstva da donesemo odluku o izboru u formi pravnog akta, mislim da mi treba da se obezbedimo da damo mišljenje da Skupština izvrši izbor, a Skupština će u skladu sa svojim unutrašnjim pravilima, dakle, u skladu sa Poslovnikom i Ustavom, doneti odluku u formi koja zadovoljava izbor i objavljivanje takve odluke u "Službenom glasniku"". Ovaj ko je ovo izgovorio je imao u vidu dve činjenice – da nije ispoštovan član 144. stav 1. Ustava Republike Srbije, koji kaže: "Predsednika Vrhovnog kasacionog suda na predlog Visokog saveta sudstva po pribavljenom mišljenju opšte sednice Vrhovnog kasacionog suda i nadležnog odbora Narodne skupštine bira Narodna skupština". Sramota je da se neko poziva na odredbu člana 144. stav 1. Ustava, objavljuje takvu odluku u "Službenom glasniku", a ne poštuje taj ističlan Ustava Republike Srbije. Da stvar bude još gora, u pitanju je pravnik, advokat i predsednik Odbora za pravosuđe i upravu. Ne spominjem ime zato što ga trenutno ne vidim među poslanicima. Dalje, imate drugi problem, a to je da u ovom inicijalnom aktu koji je upućen Narodnoj skupštini Republike Srbije od strane Visokog saveta sudstva ne možete da primenite član 102. stav 5. Zakona o sudijama, ne samo zato što nije u skladu sa Ustavom, što je takođe bilo poznato, nego nije ni stupio na snagu, nije bio u primeni. Ovo je dokument iz novembra meseca 2009. godine. Zakon o prelaznim i završnim odredbama se primenjuje od 1. januara 2010. godine. Gde ste to žurili? Vi ste ovde sami krivi što sadašnjeg predsednika Vrhovnog kasacionog suda stavljate u jednu ovako tešku političku i profesionalnu situaciju, ne mi, nego vi. Svako ko je učestvovao u tome, barem duguje izvinjenje sadašnjem predsedniku Vrhovnog kasacionog suda za sve ovo što se dešava u ovoj Skupštini. Dakle, ovde nema ni reči o tome da se sadašnji predsednik Vrhovnog kasacionog suda razrešava, nego mu prestaje funkcija predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Svakako nismo željni nikakvih osveta, jer nemamo zašta da se svetimo sadašnjem predsedniku, zato što ostaje sudija, s jedne strane. S druge strane, niko ne brani sadašnjem predsedniku da ispuni proceduru predviđenu članom 79. stav 1. Zakona o sudijama, članom 144. stav 1. Ustava Republike Srbije, da se kandiduje, da ispuni proceduru i da bude predmet nove rasprave ovde u Skupštini, ali u skladu sa zakonom i sa Ustavom. Neko je čak rekao – promenite zakon. Zakoni se ne pišu za pojedinca, to su opšta akta koja moraju da budu u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Isto tako, veoma važno, kada je u pitanju falsifikat koji je upućen Narodnoj skupštini, odnosno koji je objavljen u "Službenom glasniku", taj isti pravnik je zaboravio jednu stvar – nema direktne primene Ustava Republike Srbije. Ustav Republike Srbije je osnovni pravni akt i iz njega proizilaze zakoni koji moraju da budu u skladu sa Ustavom. Ovo je napravljeno samo zato što je em član 102. stav 5. bio neustavan, em što Zakon o sudijama još nije ušao u primenu, pa se želelo da se izbegne ocena ustavnosti jednog takvog načina izbora predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Da ponovim, članom 166. stav 2. Ustava Republike Srbije su utvrđene odluke Ustavnog suda – konačne, izvršne, opšte vezujuće, članom 171. stav 1. – svako je dužan da poštuje i izvršava odluke Ustavnog suda, član 104. – Zakonom o Ustavnom sudu je normirano da država i drugi organi i organizacije kojima su poverena javna ovlašćenja itd, izvršava i poštuje odluke Ustavnog suda. Zato ćemo kao odgovorni narodni poslanici da izvršimo odluku Ustavnog suda i u danu za glasanje će poslanička grupa SNS glasati za predlog koji je uputio Visoki savet sudstva, iz razloga što moramo da poštujemo odluke Ustavnog suda. Hvala.
Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Gospodine Stefanoviću, pretpostavljam da želite repliku? (Da.) Izvolite.
Gospodine Arsiću, prvo, veoma cenim situaciju u kojoj vaši poslanici aplaudiraju, iako znam kao i niko živ ovde u ovoj sali, niti oni što nas gledaju preko malih ekrana, a ni vi najmanje, razumete ono što ste rekli. Molim vas da u interesu pravilne parlamentarne rasprave i pronalaženja problema, ili da svedete diskusiju u razumljivu formu i nama koji nismo na vašem nivou, uključujući i vaše poslanike, ili odgovorite na pitanja koja smo vrlo precizno postavili. Siguran sam da sprovedete anketu ovde u sali, uključujući, pre svega vas lično i vaše poslanike, zaista nisam siguran da bilo ko razume o čemu ste vi sada nama pričali ovde. Dakle, falsifikati i rokovi, sve je to u redu i legitimno. Ne sporim, iskoristili ste svoje vreme. Zaista to ne sporim. Ali, osnovna su pitanja postavljena i od strane DS-a i od strane LDP-a, a niste odgovorili. Nebitno je kako se zove sudija. Zar stvarno ne vidite ovo što radite je stvarno protivno i Ustavu i zakonu, ali vam je iz političkih razloga bitno da to danas sprovedete u Skupštini. Poštenije je da to tako kažete. Čekajte, imamo i mi poslanike, i može gospodin Miković da se javi i isto da vam objašnjava sve te članove. Ako mislite da je to potrebno da se vi nadgornjavate, imamo i mi koga ćemo da prijavimo za reč. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, replika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, meni je jako žao što čovek koji je pravnik ne razume članove zakona, članove Ustava. U tome je izgleda problem. Nisam pričao na nekom drugom jeziku, nisam čitao neke strane zakone, nego zakone koje je donela ova skupština. Čitao sam Ustav Republike Srbije, koje je takođe potvrdio narod na referendumu i nema tu nečeg nerazumljivog. Samo u narodu ima jedna izreka – džabe je gluvom šaputati i ćoravom namigivati. Ko hoće da razume, razume, ko neće ne mora. To je njegov problem.
Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Zahvaljujem se. Uvažena gospođo predsedavajuća, poštovani ministre, poštovani predstavnici ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, danas u okviru zajedničke jedinstvene rasprave imamo četiri predloga odluka. Ne želeći da umanjim važnost i značaj svih predloženih odluka, u nekoliko reči i nekoliko rečenica u svom izlaganju, akcenat staviti na ono što smatram da ipak ima u ovom trenutku izuzetnu važnost i značaj, a to je predlog odluke Visokog saveta sudstva. Poslanička grupa SPS hoće podržati Predlog odluke Visokog saveta sudstva o prestanku funkcije predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Podržavajući ovaj predlog Visokog saveta sudstva, zapravo želimo da poštujemo odluku Ustavnog suda Republike Srbije. Ustavni sud Republike Srbije je vrlo jasno i eksplicitno 20. decembra 2012. godine rekao da su sporne odredbe Zakona o sudijama po kojima je, između ostalog, biran prvi predsednik Vrhovnog kasacionog suda, da su sporne, odnosno da su neustavne i da nisu u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Podržavajući ovaj predlog Visokog saveta sudstva, zapravo želimo da konstatujemo u Republičkom parlamentu ono što je Ustavni sud Republike Srbije vrlo jasno rekao. Što se tiče poslaničkog kluba SPS, potpuno jasno i precizno želim da kažem da smatramo da se odluke Ustavnog suda moraju poštovati. To je potpuno normalno i logično za jednu pravnu državu. Valjda je normalno da svaki državni organ, valjda je normalno da visoke pravosudne instance, predstavnici visokih pravosudnih instanci poštuju ustavni poredak. Ako to nije normalno i logično i ako se to ne dešava, onda zaista postoji jedan ozbiljan problem. Ovo za nas nije političko pitanje. Ova odluka Visokog saveta sudstva nije političko pitanje i ne želimo da politizujemo ovu temu, da je svodimo na nivo dnevno-političkih tema, jer shvatamo važnost i značaj odluke, važnosti i značaj funkcije o kojoj danas, između ostalog, govorimo. S druge strane, naravno da shvatamo i važnost i značaj reforme pravosuđa u Srbiji. Slažemo se sa konstatacijama koje su se mogle čuti u ovom uvodnom delu današnje rasprave, da reforma pravosuđa nije dala željene rezultate, da srpsko pravosuđe jeste, nažalost, u lošem stanju i nije na zavidnom nivou, da čitavo pravosuđe jeste u vd statusu. Danas razgovaramo o, mislim, jedinom predsedniku suda. Nažalost, čitavo pravosuđe jeste u vd statusu. Ono što očekujemo, kao poslanički klub, jeste argumentovanu, jasnu i realnu analizu o stanju u srpskom pravosuđu danas od strane resornog ministarstva, kao i vrlo precizno i jasno definisane naredne korake. Dakle, šta je to što treba svi zajedno da učinimo u narednom vremenskom periodu da bi realizovali ono što jeste naš, zajednički, krajnji cilj, a to je moderno i efikasno pravosuđe, odnosno moderan i efikasan pravosudni sistem, nezavisno i stručno sudstvo sa potpunim integritetom. Dakle, da imamo pravosuđe u koje će građani Srbije verovati, odnosno da povratimo poverenje građana u pravosudni sistem Srbije. Naravno, reforma pravosuđa jeste jedna od najznačajnijih reformi u ovom trenutku. Nezavisno od procesa evropskih integracija, nezavisno od evropskog puta kojim Srbija treba i mora da nastavi uspešno da ide u narednom vremenskom periodu, neke stvari naročito u oblasti pravosuđa treba da učinimo zbog nas samih, zbog Srbije, zbog građana Srbije. Između ostalog mi smo više puta o tome govorili. Stepen demokratizacije jednog društva zavisi od nezavisnosti dostignutog nivoa nezavisnosti sudske vlasti. Naravno, važno je da čujemo odgovore na sve one nedoumici koje postoje i koje će se čuti tokom današnje rasprave, sva ona otvorena pitanja koja postoje, naročito pitanje koja se tiču reizbora sudija. Treba ispraviti greške. Na greškama se uči i treba izvući pouke iz tih grešaka, ali ispravljajući, vraćajući se unazad, jednu nepravdu, ispravljajući neke greške ne smemo dozvoliti da učinimo neke nove greške u narednom vremenskom periodu. Čini mi se da se za reformu pravosuđa u Srbiji gubi dragoceno vreme. Ovo je izuzetno važna tema za Srbiju i za građane Srbije. Dakle, mesta u pravosudnom sistemu, što se tiče poslaničkog kluba SPS, ne sme i ne treba da ima za one nestručne i nesavesne. Ovo je predlog Visokog saveta sudstva i ono što želim da kažem u nastavku jeste da i Visoki savet sudstva i Državno veće tužilaštva treba da budu garant sudske nezavisnosti, odnosno javno-tužilačke samostalnosti. Dakle, upravo, to je stav poslaničkog kluba SPS, ove institucije treba da daju jedan realan osnov za dalju izgradnju demokratskog društva. Bilo je reči o proceduri. Složićemo se sa onim što je gospodin ministar rekao u uvodnom izlaganju. Visoki savet sudstva ima pravo i legitimitet da predloži jednu ovakvu odluku. Ono što je izuzetno važno jeste da stvorimo uslove za sprovođenje izbora na način koji je predviđan Ustavom i postojećim zakonima. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić, povreda Poslovnika. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, mislim da je povređen član 107 – dostojanstvo Skupštine. Vi niste reagovali. Dopustite mi da malo kreativno istumačim ovu povredu Poslovnika. Vidite, najgora stvar u politici i životu je licemerje. Uzmimo kolege iz SNS. Ovo nije za njih. Oni su bili protiv izbora gospođe Mesarović. Sada su za. (Predsedavajuća: Gospodine Ostojiću…) Dajte mi dva minuta, molim vas. Demokrate su bile… (Predsedavajuća: Recite zašto sam ja povredila Poslovnik?) Oćutalo smo URS. Oni su glasali za Natu Mesarević. Sada kažu da je prekršena procedura. Znači, svi drugi, mi smo glasali za, a sada ćemo glasati protiv smene. Oni su glasali za, glasaće protiv smene. Gospoda iz DSS su bila protiv, sada je će verovatno glasati za. SNS je bio protiv, sada će glasati za smenu. SPS, URS i Ljajićevi poslanici, oni su glasali jednom jedno, drugi put kažu da to nije politika. Jeste politika i na njihovom ponašanju se najbolje vidi da je to prava, suštinska politika. Zato mislim da ako se licemerje ovoliko izlije u Skupštini ipak povređuje ugled parlamenta.
Uz svo uvažavanje vas, gospodine Ostojiću, iako ste pokušali kreativno da protumačite, nisam shvatila zašto sam povredila član 107. Poslovnika. Gospodine Miličeviću, pošto ste direktno pomenuti, izvolite.
Ne bih tumačio kreativnu analizu, koju smo mogli čuti tokom malopređašnjeg izlaganja, već zarad istine. Dakle, mi jesmo podržali gospođu Natu Mesarević, ali mi danas ne govorimo o Nati Mesarević. Danas govorimo o poštovanju odluke Ustavnog suda od 20. decembra 2012. godine. Vrlo jasno ću ponoviti, SPS smatram da svi državni organi, visoke državne instance, predstavnici tih državnih instanci trebaju i moraju da poštuju odluke Ustavnog suda. To je potpuno logično i normalno, ako govorimo o pravnoj državi. Ovde nema reči ni o kakvom licemerju. Što se tiče učešća, ponavlja, jesmo glasali, to ne osporavamo. Vrlo jasno smo rekli da poštujemo odluke Ustavnog suda. Vrlo jasno smo rekli da treba ispraviti sve one greške koje su načinjene u proteklom vremenskom periodu, treba izvući pouke iz tih grešaka, ali ispravljanjem tih grešaka ne treba činiti neke nove. Hvala.
Hvala. Pošto više nemamo prijavljenih predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa, prelazimo na listu narodnih poslanika prema prijavama za reč. Reč ima narodni poslanik Riza Halimi.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, sigurno da nisam dovoljno stručno spreman da bih dao neki značajniji prilog ovoj stručnoj raspravi po pitanju koliko je ispravan predlog odluke o prestanku funkcije predsednice Vrhovnog kasacionog suda. Polazim od pretpostavke da je ovaj predlog zasnovan na valjanim argumentima i da je osnovna motivacija predlagača ostvarivanje ustavnosti i zakonitosti u ovoj oblasti. Sa pozicije jedinog predstavnika Albanaca Preševske doline u Narodnoj skupštini, podržavam princip ostvarivanja ustavnosti i zakonitosti u ovoj oblasti, u celosti, pa i kada su u pitanju prava nacionalnih manjina, u ovom slučaju prava albanske nacionalne manjine, predviđenih Ustavom i zakonom. Kada je u pitanju primena i albanskog jezika i pisma u sudskim postupcima, ali i kada se radi o adekvatnoj zastupljenosti Albanaca u pravosudnim institucijama. U okviru reforme pravosudnih institucija, kada je izabrana aktuelna predsednica Vrhovnog kasacionog suda, došlo je do drastičnog pogoršanja i onako veoma ne adekvantne zastupljenosti Albanaca u pravosudnim institucijama. Zbog toga je došlo do prekida tek započete prakse korišćenja albanskog jezika u sudskim postupcima. Ukidanje sudova i javnih tužilaštava u Preševu i Bujanovcu dovelo je do veoma teške situacije svih građana koji su izloženi ogromnim troškovima putovanja, a što čini sudski sistem neracionalnim. (Predsedavajuća: Gospodine Halimi, vratite se na temu.) Samo da ovaj momenat zaokružim sa konstatacijom da su posledice ove reforme, čiji su najviši funkcioneri na jednoj od najvažnijih funkcija, katastrofalne na terenu. Ne može se rasprava samo svesti na stručnu dimenziju i mimoići sve što je negativno u tom periodu. Naravno, iskoristio bih, pošto je isto i tačka 11, u kojoj se govori o komisiji koja bi trebala da prati sprovođenje akcionog plana za primenu Rezolucije Saveta bezbednosti UN – žene, mir i bezbednost u Republici Srbiji, pa bih u vezi s tim istakao značaj praćenja sprovođenja ove rezolucije u celini i na celoj teritoriji države, a po meni je veoma važno da se ona primenjuje i na kopnenu zonu bezbednosti u području Preševa, Bujanovca i Medveđe, gde nažalost imamo još uvek, i nakon 12 godina, nakon relaksacije kopnene zone bezbednosti, koja je dozvoljena od strane NATO struktura, prisustvo vanredno raspoređenih vojnih snaga, a pogotovo i specijalnih snaga policije, zbog čega mi u čitavom periodu imamo ozbiljnih problema i za povratak raseljenog stanovništva za vreme ratnih okršaja, ali i za opstanak onih koji su u tim trenucima bili kada je relaksacija napravljena. Naravno, spomenuo bih i ovu poslednju provokaciju sa spomen pločom žandarmerije, jer su u pitanju radovi koji se vode uz prisustvo žandarmerije. I dalje je žandarmerija prisutna u neposrednoj blizini albanskog sela.
Isteklo vam je vreme. Hvala. Reč ima narodna poslanica Svetislava Bulajić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, članovi Visokog saveta sudstva, poštovane koleginice i kolege, pokušaću da vam se obratim na malo drugačiji način. Naime, smatram da je neophodno i zbog građana koji nas posmatraju, premda je moja vokacija upravo ta, ustavno pravo, da se pozabavimo onim čime se danas zaista i bavimo, a to znači sprovođenjem jedne odluke Ustavnog suda. Ima dosta mistifikacija u odnosu na to šta je Ustavni sud, kakve su njegove odluke, otkuda potreba da se one izvršavaju itd. Zato osećam potrebu da se zbog svog dugogodišnjeg iskustva u bavljenju ovim stvarima obratim građanima Srbije i da zbog toga pokušam da pojasnim o čemu se u stvari radi. Dakle, šta je to Ustavni sud? Kakva je to vlast? Kako se ona definiše? Ustavni sud je jedna vrlo specifična vlast. Ona je hibridna po svojoj prirodi, pravno-politička vlast, ali svakako ne i četvrta vlast koja se ostalim autoritetima u državi, kakve su zakonodavna, izvršna i sudska vlast, može nametati kao neko ko je autoritet koji može uticati na njihove nadležnosti. Ono što je činjenica, to je da je Ustavni sud organ koji odlučuje o ustavnosti zakona, pored ostalih svojih nadležnosti, a u ovom konkretnom slučaju to nas danas interesuje. Kao takav i on je organ koji mora biti pod samim Ustavom. Dakle, Ustavni sud nije vlast koja se nekome nameće, on je prosto prirodni instrument za uravnoteženje vlasti, triju osnovnih vlasti – zakonodavne, izvršne i sudske. U tom smislu on ne predstavlja autoritet koji nam se nameće iz nekih metafizičkih razloga. Postojanje potrebe da se usklađuje pravni poredak i da se konstantovane neustavnosti uklanjaju iz pravnog poretka je nesporno. Ono što je u ovoj stvari kojom se danas bavimo sporno, jeste činjenica kako ćemo postupiti i kome se Ustavni sud u stvari obraća. Ustavni sud to kaže lepo sam. Ako pogledate malo pažljivije, interesantno je da niko taj deo ustavne odluke Ustavnog suda nije pomenuo. Kaže da je, oglašavajući neustavnost člana zakona o kome danas govorimo, član 102. stav 5, pravna primena osporene odredbe zakona u potpunosti iscrpljena prvim izborom predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Znači, time sam Ustavni sud kaže da je primena ove norme već konzumirana. Dakle, nastala je jedna pravna situacija koju valja pravno urediti i koju treba na pravni način pokušati razrešiti. Ono što je takođe veoma značajno jeste da se Ustavni sud u stvari obraća nama, Narodnoj skupštini. Dakle, on se obraća donosiocu zakona i kaže – doneo si odredbu zakona koja je neustavna. Organ koji mora da postupi po ovome jeste Narodna skupština, a ne, uz dužno poštovanje, Visoki savet sudstva, ni njegovi članovi, a ponajmanje njegov član po položaju, uvaženi gospodin ministar, utoliko pre što je i preminentni pripadnik izvršne vlasti. Šlagvort mi je u stvari dao sam ministar u svom uvodnom izlaganju. Vrlo pažljivo sam ga slušala, on je rekao da smatra da je pravno nelogično raspravljati o odluci Ustavnog suda. To nikako ne može biti stvar, pogotovo u ovom slučaju kada je naš ustavni sud nesporno sud koji retko obavlja svoju funkciju kao takozvani aktivni sud. Dakle, pravi ustavni sud, a to će nesporni autoriteti ustavno-pravne nauke reći, je onaj koji ne samo da tumači odluke zakona i razmatra zakone u odnosu na to jesu li u skladu ili su u neskladu sa Ustavom, nego pokušava da i dalje tumači i razvija pravo kako bi ono funkcionisalo kao jedinstveni organizam. Ustavni sud se na to nije odlučio. Zašto on ne obavlja svoju ulogu stvaralački kreativnu, o tome možemo raspravljati. Zašto je ta kreacija Ustavnog suda negde izostala i koji su razlozi, takođe za ovu raspravu danas nije preterano važno. Ono što je važno, to je da se primena ove norme na neki način konzumirala i samom činjenicom izbora prve predsednice Vrhovnog kasacionog suda i da je utoliko potreba da se iznađe pravno-logično rešenje nešto što je utemeljeno i u samom Ustavu i u zakonu, na šta bih ja gospodinu ministru posebno ukazala pažnju. Ono što je takođe značajno, to je da ne treba da imamo nikakve mistifikacije ni kada je u pitanju iznalaženje razloga, pravnih osnova i slično za određena postupanja. Tu sad možemo da se na neki način takmičimo u tome ko je veštiji, ko je skloniji vratolomijama i akrobacijama. Ja lično tome nisam sklona. Smatram da su rešenja koja su najjednostavnija ujedno najčešće i pravno najčistija. Pošto se Ustavni sud obraća Narodnoj skupštini, onda je bilo jasno da ćemo ili pokušati da krenemo u neko novo iniciranje promene zakona ili nekim drugim putem. Zašto to ne nazvati i razrešenjem? Od toga ne treba bežati. Ova akrobatika koja govori o prestanku funkcije i naročito pozivanje kao pravni osnov, recimo, između ostalog to mi je upalo u oči, na član 202. Poslovnika Narodne skupštine, koji ste, gospodine ministre, citiram, nazvali svojevrsnim procesnim zakonom, nadam se da je omaška u pitanju, jer se nikako ta vrsta pravnog akta ne može nazvati procesnim zakonom, i ova poslednja argumentacija koju ste neposredno pred pauzu izneli, gde ste naveli član 154. Ustava i rekli da, pored ostalog, ako već pokušavamo da raspravljamo o tome može li se raspravljati o prestanku funkcije predsednika Vrhovnog kasacionog suda na ovaj način, učestvuje u postupku. Kao što i sami znate jer ste pravnik, postupak ima više faza, jedno je iniciranje, a sasvim nešto drug tok postupka. Samo toliko oko tih proceduralnih primedaba. Ono što je za mene značajnije to je zašto biste morali ovim pravnim putem, koji bi bio logičan i ujedno nesporan, da se pozabavite i iz političkih razloga? Dakle, ne treba od toga pobeći. Ako ne bežimo i od činjenice da je Ustavni sud pravno-politički organ koji je po svom načinu delovanja par ekselans pravni organ, ali je po efektima svoga delovanja par ekselans politički organ, jer se meša u ono što je uređenje vlasti, onda mislim da je i za vas politički veoma nužno da se pozabavite tim pitanjem kako pronaći adekvatne pravne načine, ne ulazeći u vaše političke inspiracije, ambicije i slično. Ako je vaša ambicija, u koju ja zaista verujem, da je potrebno nastaviti sa reformom pravosuđa, čak je i revidirati, o tome ste više puta u javnosti govorili, zašto da ne? Ali, da li je pravi način personalna obnova ili neka vrsta strukturne obnove, institucionalne obnove, kojom će na neki način prestati sa tim pritiscima na sudsku vlast. Dokle sa politizacijom sudstva? Dokle se ti eksperimenti mogu izdržavati? Dokle uopšte to sudstvo može više da izdržava? Zašto nova ishitrena rešenja? Zašto ponovo novi postupci i propisi? Mislim da je krajnje vreme da se svi na neki način zapitamo je li vreme da izvršna i zakonodavna vlast, a to smo i mi ovde, na neki način odustanemo od prakse pritiska na sudske organe. Pri čemu, moram da kažem, bi ti sami sudski organi na neki način morali da pokažu način da se tim pritiscima odupru. Ja to još uvek, takođe, ne vidim. Ono što je takođe značajno, a to je da se iz čitave slike gubi nešto što je, da kažem, ne samo strukturna, personalna obnova. Gde ćete naći toliki silni novac? Kako otvoriti budžet za sve te stvari koje se sada otvaraju? Dakle, gde su humani resursi koji mogu da odgovore na te neverovatne potrebe koje postoje, kada je u pitanju naš sudski sistem? Ono što se ovde veoma retko pominje ili ga neretko pominju samo članovi opozicije, najčešće upravo LDP, a to je - kako prevazići ovu stvar, ovolike defekte koji u stvari proizilaze iz samog teksta Ustava, zašto to kriti? Kako bez temeljne revizije ustavnog sistema mi na ova pitanja uopšte možemo da počnemo da odgovaramo? Verujem, duboko verujem, da smo svi zainteresovani da se ovim pozabavimo na ozbiljan način. Zaista mislim da razvijati pravo u svrhu politike, jer je to život koji svi živimo, ne može biti ništa važnije za sve nas, bilo kojoj političkoj stranci ili načinu mišljenja da pripadamo. Prosto smatram da je neophodno i sa ove strane i kao neko ko se bavi ustavnim pravom, da vas pozovem da se ne krene putem otklanjanja neprava nepravom. Dakle, debatovati o nečemu što je pitanje Ustava, primene Ustava, primene ustavno-sudskih zakona, karaktera ustavno-sudskih odluka, sve ono što se u stvari čini kako bi se pravo dalje razvijalo je debata koja je više, čini mi se, nego ikad potrebna u ovom društvu, u kojem politička vlast ima snažnu i potpuno neskrivenu tendenciju da instrumentalizuje pravdu i u svakom slučaju dovodi u neposrednu opasnost, bez obzira na istaknute dobre namere, u koje ja, prima facije, nisam sklona čak ni da sumnjam. Zahvaljujem vam se.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Dubravka Filipovski. Izvolite.
Hvala. Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, uvaženi narodni poslanici, pred nama je danas zajednički jedinstveni pretres o predlogu četiri odluke i predmet interesovanja i rasprave narodnih poslanika danas u parlamentu je samo uglavnom Predlog odluke o prestanku funkcije predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Što se NS tiče, samo kratko želim da kažem da su za NS uvek bile i uvek će biti odluke Ustavnog suda obavezujuće. Za nas ovaj predlog odluke o prestanku funkcije predsednika Vrhovnog kasacionog suda nije političko pitanje. Pre svega ću se u svom izlaganju osvrnuti i istaći značaj Rezolucije 1325, koju ona ima i nadzornu ulogu parlamenta, koja je vrlo važna u njenoj daljoj implementaciji. Mislim da je Srbija, posle prihvatanja Rezolucije 1325 i izrade Nacionalnog akcionog plana, sa nadzornom ulogom i sastavom komisije koji je predložen, otišla korak dalje. Smatram da ne smemo da zaboravimo činjenicu i da treba da ukažemo da su rezolucije UN, a posebno Generalne skupštine, neobavezujuće prirode, da je njihov osnovni cilj da se postigne opšta saglasnost o pojedinim pitanjima, da one nemaju snagu da nateraju ni jednu zemlju da bilo koju njihovu rezolucijuprihvati jer odluke koje donose nemaju pravo na obaveznost. Dakle, možemo da govorimo samo o dobroj volji i želji jedne države da odgovori na prepreke date u samoj rezoluciji. Srbija je pokazala i dobru volju i želju i razumela poruku UN kada je prihvatila Rezoluciju 1325 i izradila Nacionalni akcioni plan i krenula u njegovu primenu. To smo uradili pre mnogih zemalja i time treba da se ponosimo, ali izgleda da nemamo naviku da u prvi plan stavljamo nešto što je dobro. Ne mogu a da ovom prilikom ne iznesem podatak da smo mi bili u prvih 17 zemalja u svetu koja je donela akt za implementaciju. Zahvaljujući NAP-u i pre toga prihvatanju ove Rezolucije, danas imamo jednu potpuno drugačiju sliku u Srbiji, imamo prve žene oficire u vojsci i policiji koje nas predstavljaju i u mirovnim misijama. Posebno treba istaći da je Rezolucija 1325 istakla jednu novu ulogu žene u sistemu bezbednosti i omogućila joj da bude aktivan činilac u uspostavljanju stabilnosti i bezbednosti jedne zemlje. Bez bezbednosti ni jedno ljudsko biće ne može da bude slobodno. S druge strane, ohrabrila je mnoge muškarce i žene da hrabro progovore o nasilju, o trgovini ljudima, o diskriminaciji uopšte i na neki način je naterala i obavezala i mnoge važne državne zvaničnike u svetu da kažu o ovoj temi. Posebno bih ukazala na značaj bivše premijerke Kanade Kim Kembl, koja je među prvima ukazala da žene i deca čine većinu onih koji su pogođeni oružanim sukobima. Mislim da je veoma bitno prihvatiti činjenicu da su u postkonfliktnim periodima žene velika podrška u stišavanju i snižavanju tenzija i da je jednako učestvovanje muškaraca i žena važan način prevencije i rešavanja konflikata i promovisanja kulture inkluzivnog i održivog mira. Ali, od 1992. godine, pa do današnjeg dana, u mirovnim procesima u svetu učestvovalo je svega 14% žena, iako 52% žena čine svetsku populaciju. Primenom Nacionalnog akcionog plana, povećava se vidljivost žena u sektoru bezbednosti, ojačava se njihova uloga u reformskih procesima i podržava se angažovanje žena u bezbednosnim strukturama na lokalnom, nacionalnom i regionalnom nivou. Po mom mišljenju, jedan od najvećih uspeha u sprovođenju NAP-a je što je uspostavljena međuresorska saradnja i komunikacija između različitih institucija, kao i to što je formirana većina tela i mehanizama za sprovođenje NAP-a. završiću sa konstatacijom da je vrlo važna uloga ženskih organizacija civilnog društva i nezavisnih institucija u procesu sprovođenja NAP 1325 i da očekujem da će Komisija, u okviru svoje nadzorne uloge, raditi na daljoj primeni ove rezolucije, da će u okviru svojih nadležnosti dati značajan doprinos reformi sektora bezbednosti, ali i da će nastaviti sa uključivanjem što više žena u važna pitanja bezbednosti. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nenad Konstantinović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi ministre, članovi Visokog saveta sudstva, dame i gospodo narodni poslanici, siguran sam da će ovaj dan biti upisan u našoj istoriji kao dan kada je u Srbiji srušena demokratska država, demokratska država koja je zasnovana na podeli vlasti. Vi imate mogućnost da sprečite to, tako što današnjim diskusijama bi mogli da pomognete vladajućoj većini da ne izglasa jednu malo je reći skandaloznu odluku, odnosno jedan skandalozni predlog i nezakonit predlog koji smo dobili od Visokog saveta sudstva. Prostone mogu da verujem da je vladajuća većina dozvolila i da svi mi ovde dozvoljavamo da se u Skupštini Srbije raspravlja o predlogu koji dolazi od neovlašćenog predlagača. To nikad nije moglo u Skupštini Srbije. To ne može po Poslovniku. Dakle, Visoki savet sudstva nema zakonsko ovlašćenje da predloži prestanak funkcije predsednici Vrhovnog kasacionog suda i takav jedan predlog je morao da bude odbačen i nije mogao da se raspravlja u Skupštini Srbije. Naravno, očigledno da vladajuća većina smatra da može da se smeni predsednica Vrhovnog kasacionog suda na inicijativu ministra pravde, dakle na inicijativu izvršne vlasti i očigledno da smatrate da je to normalno. Zbog građana ću objasniti zašto to ne može po zakonu, zašto to ne može po Ustavu i zašto jedan ovakav predlog o kome mi raspravljamo je nezakonit. Dakle, Visoki savet sudstva nema prava po zakonu o Visokom savetu sudstva da predloži prestanak funkcije predsednice Vrhovnog kasacionog suda. Funkcija predsedniku Vrhovnog kasacionog suda može da prestane na njegov lični zahtev i tada Skupština odlučuje o tom prestanku, može da prestane ukoliko joj prestane sudijska funkcija i tada Skupština utvrđuje prestanak funkcije, može ukoliko ne daj bože, umre ili izgubi poslovnu sposobnost i može da se vodi postupak razrešenja. Visoki savet sudstva je ovde nama naglasio da se ne radi o postupku razrešenja, da mi ovde ne odlučujemo o razrešenju. Dakle, nemoguće je da dođemo u ovu situaciju kojoj se mi danas nalazimo, a da na najgrublji način ne budu pregaženi i Ustav i zakon. Zašto je ovo očigledno bilo potrebno? Ovo je bilo potrebno da se uvede u praksu u ovoj državi, da kada se promeni vlast i kada se promeni ministar pravde, on može preko Visokog saveta sudstva da traži prestanak funkcije predsednika Vrhovnog kasacionog suda, jer mu se ne sviđa, a da se za to navedu navodno neki drugi razlozi. Svi imamo dovoljno mašte da možemo da zamišljamo kako bi to moglo da se dešava i ko koga zašta da optužuje, a da mi ovde menjamo, kao zakonodavna vlast, nekoga ko je na čelu sudske vlasti. Ukoliko donesemo jednu ovakvu odluku, slobodno možemo da kažemo da je završeno sa nezavisnošću pravosuđa i nezavisnošću sudstva u ovoj državi. Pokušali ste da se sakrijete iza Odluke Ustavnog suda Republike Srbije, samo javnost radi, građana radi. Odluka Ustavnog suda Srbije odnosi se na član 102. stav 5, kao što je i Veroljub Arsić rekao, predsednica izabrana na osnovu člana 144. stav 1. Da li primećujete razliku u brojevima. 102. stav 5. a ona je izabrana na osnovu člana 144. stav 1. piše u "Službenom glasniku", objavljeno u "Službenom glasniku", sada se izmišlja kako je falsifikovan "Službeni glasnik". Veroljub Arsić nam je takođe rekao da nije ni mogla na osnovu 102. stav 5. to što je oglašeno neustavnim, jer on nije bio tada na snazi. Dakle, ponudili su nam kao razlog zato što je oglašen neustavnim član zakona koji u vreme izbora uopšte nije bio na snazi, nije bio u primeni. Dakle, mislim da je svima jasno da su razlozi lažni, a da su u stvari pravi razlozi politički motivi, o čemu smo imali prilike da slušamo od visokih funkcionera jedne političke partije, čak je i javno izjavio da je politička odluka doneta da se smeni predsednica Vrhovnog kasacionog suda. Ovo je sada samo tehnika, a ta tehnika je protivzakonita. O tome smo govorili u Odboru za pravosuđe, dakle, nije da se nije znalo. Pre dva dana smo o tome govorili. Od članova Odbora za pravosuđe je bila sakrivena Odluka Ustavnog suda, u materijalu koji je stigao, predlogu koji se poziva na Odluku Ustavnog suda, nikada nije dostavljena odluka Ustavnog suda, niko od članova Odbora tu odluku nije imao prilike da vidi. Mi smo je pronašli i u toj odluci se ne pominje ni jednom jedinom reči ni predsednik Vrhovnog kasacionog suda, ni Nata Mesarević, niti ta odluka upućuje da njoj treba da prestane funkcija. Da li je Ustavni sud hteo da da takvu instrukciju. On je mogao to da napiše, ali tako nešto nije napisao. Dakle, nemojte se sakrivati iza Ustavnog suda, nemojte se sakrivati iza Visokog saveta sudstva. Ovu odluku je inicirao ministar pravde i on je danas i došao da je obrazloži zato što stoji iza nje. Smatram da ovakva odluka predstavlja urušavanje demokratskog poretka u Srbiji. Smatram da se rasprava o ovoj temi neće završiti danas u Skupštini Srbije. Mislim, da će nas ovakva odluka udaljiti od evropskih integracija, da je moguće da će ugroziti datum pregovora za pristupanje EU i siguran sam da će ona biti predmet rasprave pred Savetom Evrope koji inače radi monitoring vladavine prava, demokratije i ljudskih prava u našoj državi. Hvala.
Hvala. Gospodina Đurić po Poslovniku. Izvolite.
Potpredsednice povređeni su članovi 106. stav 3. i član 107. stav 2. Tokom izlaganja gospodina Konstantinovića poslanici SNS, mislim i gospodina Arsić, su ponovo dobacili da je reč o falsifikatu. To se nekoliko puta ponovilo tokom današnje rasprave. To je uvredljivo za ovu Narodnu skupštinu. Poslanici ove Narodne skupštine, doduše u prošlom sazivu su doneli odluku, a danas neko uporno ponavlja da je ono što su oni usvojili falsifikat ili da je falsifikat nastao nakon usvajanja te odluke prilikom objavljivanja u "Službenom glasniku RS". Falsifikat, pogotovo jedne ovakve stvari je ozbiljno krivično delo. Niko ne može da optužuje ni narodne poslanike, ni one koji su učestvovali u tom postupku da su to učinili bez ozbiljnih dokaza. Verujem da gospodin Arsić zapravo ne zna šta je falsifikat. Na primer, ako neko na čudan način bez ozbiljnog rada, učenja, pristupanja ispitima, stekne diplomu, npr. master menadžmenta, to i dalje ne znači da je njegova diploma falsifikat. Ona nije falsifikat, jedino što ne odgovara realnom stanju, ali niko danas ne bi mogao da kaže da neko ko poseduje takvu diplomu, da je zapravo on falsifikovani master menadžment. Isto važi i u ovom slučaju. Molim vas, da obezbedite da se u nastavku rasprave ili ne vređa ovaj dom i narodni poslanici optužbama da su počinili falsifikat ili da onaj ko to iznosi postupi u skladu sa zakonom. Postupak je jasna, napiše se i podnese se krivična prijava.
Moram priznati da sam pažljivo slušala prethodnog govornika i da nisam čula da je gospodin Arsić dobacio. Gospodine Arsiću, vi želite repliku? (Da.)
Naravno, imam pravo čak na dve replike. Pošto vidim da uporno neko pokušava da stvar svede na političku priču. Da raščistimo i taj deo priče da li je nadležan Visoki savet sudstva ili nije? Kaže se ovako u članu 162 Ustava– utvrđene su odluke Ustavnog suda, a konačni izveštaj obavezujuće. Član 171. stav da je svako je svako dužan da poštuje i izvršava odluke Ustavnog suda. Član 104. Zakona o Ustavnom sudu, vama je to smešno, a vi ste i napravili ovu papazjaniju – normirano je da državni i drugi organi, organizacije kojima su poverena javna ovlašćenja, a Visoki savet sudstva jeste, dužni su da poštuju i izvršavaju odluke Ustavnog suda u skladu sa ovlašćenjima. Ministar koji vodi jedno ministarstvo ima javno ovlašćenje. Ministarstvo ima javno ovlašćenje. Ali, kada postavljate pitanje o tome šta je Ustav, ko je predložio, na osnovu člana 144. Ustava Republike Srbije predsednika Vrhovnog kasacionog suda? Pa, Visoki savet. Našta se pozvao? Na član 102. stav 5. Zakona o sudijama. Onda je odjednom na sednici odbora koji ne sme to da uradi, ne sme da promeni predlog. Može da kaže da ste nam dostavili Predlog zakona koji se ne primenjuje i mi vam ga vraćamo. Uskladite ga sa Ustavom i zakonom od njegove primene. Ne, naš odbor ili neko menja preambulu, pa evo, kako izgleda predlog odluke, da čitam i broj pod kojim je zavedena i primljena. Ali sad kako se ta odluka odjednom u "Službenom glasniku" menja, to više nije ta odluka. Mi odluku možemo da prihvatimo ili da odbijemo da je promenimo ne možemo, ona potiče od Visokog saveta, mi ne možemo da se pozivamo na Ustav, jer mi ne sprovodimo direktno Ustav nego u skladu sa zakonom koji mora da bude u skladu sa Ustavom. Mora tako, zašto bismo pisali zakon, onda ćemo da vrtimo samo Ustav. (Predsedavajuća: Vreme, gospodine.) Šta god, pogledajte pažljivo Ustav, znači iskreno, evo poslanik – Ustavna kategorija, jer se on bira na osnovu Ustava ili Zakona o izboru narodnih poslanika?
Vreme. Hvala. Reč ima Nenad Konstantinović, replika.
Očigledno me kolega Arsić nije razumeo, u odluci Ustavnog suda se ne pominje ni predsednik VKS, ni to da treba da mu prestane funkcija, niti na bilo koji način piše šta treba to da se desi posle njihove odluke koji su oglasili neustavnim, član zakona, koji tada nije bio u primeni. Druga stvar, postavili ste pitanje gde se žurilo, kada se biralo? Uzmite Zakon o sprovođenju Ustava i videćete da je bio rok od 90 dana, od konstituisanja VSS, da se izabere predsednik VKS. To je odgovor na pitanje koji ste vi sami postavili.
Bojan Đurić, replika.
Gospodine Arsiću, iskreno, postaje sve gore, to vaše tumačenje da s obzirom da kaže Ustav i Zakon o Ustavnom sudu, da su svi dužni da poštuje njegove odluke, pa je u tom smislu VSS ovlašćen da podnese ovakve predloge, apsolutna je besmislica, jer onda je mogao predlog da podnese, recimo Ministarstvu rudarstva, po istoj logici koju vi uspostavljate. Da li razumete koliki je nonsens to što govorite, ne može na osnovu toga da bude uspostavljena nadležnost u ovom predmetu. Ovaj drugi deo takođe nije tačan. U postupku koji vi osporavate, postoji predlagač nekog akta i postoji Narodna skupština koja ga usvaja, kao i u svakom drugom postupku koji se vodi pred ovom skupštinom. Vaša logika da Narodna skupština da ne može taj deo koji se tiče navođenja članova zakona u predlogu VSS da promeni je takođe netačna. Nemojte se pozivati na taj argument, on je u najmanju ruku slab, tanak, pravno nepotkrepljen i zato vam mi čitavog dana govorimo, ako imate političku ambiciju da se obračunavate sa reformom pravosuđa, to bismo razumeli, otvorite raspravu u parlamentu i onda to radite. Nemojte to da radite ovako, jer time dodatno gurate u problem sve koji su učesnici u ovom postupku, a posebno Ustavni sud Srbije. Dakle, upleli ste Ustavni sud u jedan politički postupak sa kojim on nema nikakve veze, o tome vam je pre nekoliko minuta iscrpno govorio i kolega Konstantinović. Vi mešate stvari. Ustavni sud proglasi neku odredbu zakona neustavnom, a vi onda dođete pred parlament, to organizujete politički, to uradi ministar Selaković i onda počnete kao svojevrsni procesni zakon da primenjujete odredbu člana 202. Poslovnika Narodne skupštine koji govori o prestanku dužnosti, odnosno funkcije. Šta ste vi sve spojili u nekoliko nedelja? Na kraju bi bilo poštenije da je izašao ovde gospodin Cvijan i da javno egzekuciju izvrši nad svima koji suučestvovali u reformu pravosuđa i to bi bilo više u skladu sa zakonom, nego što vi ovo pokušavate da uradite.
Reč ima gospodin Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja bih voleo da, kada me neki kolega kritikuje, barem jednom napiše jedan zakon, pa će dok bude pisao taj zakon prvo morati da se pozove na Ustavni osnov kao narodni poslanik da napiše zakon, pa će onda morati da se pozove na Zakon o Narodnoj skupštini, pa onda na Poslovnik o radu Narodne skupštine. Znači, da bi jedan zakon ušao u proceduru, morate da ispunite tri uslova. Neće Narodna skupština nikada, ako ne ispunite ta tri uslova da vam ispravlja, nego će da vam vrati da nije u skladu sa načinom podnošenja zakona. Isto je i za ovu odluku. Znači, ako se VSS pozvao na član 102. stav 5. ne možemo mi to da promenimo. Mi možemo da im vratimo i kažemo, to nije u skladu sa članom 104. Ustava Republike Srbije, sa Zakonom o sudijama, uskladite vaš predlog i vratite u proceduru. To se tako radi. Kod nas je sasvim drugačije, da se na odboru diskutuje o tome da će Skupština u skladu sa Ustavom i Poslovnikom i svojim unutrašnjim aktima da promeni inicijalni akt onog časa kada ste ga promenili, vi ste izgubili predlagača za odluku o izboru predsednika VKS. Tog časa kada promenite preambulu, on više ne postoji i nemojte o tome da raspravljate. Žurilo se, a to što neko sada spominje rok od 90 dana, zakone koje ste donosili tada kao vladajuća većina, trebali ste o tome da vodite računa, ali mi tu ne možemo da vam pomognemo ništa.
Gospodine Mikoviću, po kom osnovu se javljate? Samo mi recite, da znam da li imate pravo? Izvolite, povreda Poslovnika.
Po članu 104. O čemu se radi? Gospodin Arsić, kaže da imaju pravo da ga kritikuju oni koji su podnosili zakone, i ja sam podnosio zakone ovde.
Gospodine Mikoviću, dobili ste reč o povredi Poslovnika, a ne da replicirate. Nemate pravo na repliku. Vi počinjete da replicirate gospodinu Arsiću, treba da obrazložite meni… Izvolite, prijavite se ponovo.
Tražio sam reč po članu 104. i upravo zato što se radilo o tome, o predlaganju zakona. Ja sam od poslanika koji je predlagao zakone…
Gospodine Mikoviću, vi i ja se očigledno ne razumemo. Dakle, nemate pravo na repliku, ja sam bila jasna. Gospodine Đuriću, izvolite.
Ja imam, pretpostavljam, ko što se ta primedba na mene odnosila. Dakle, gospodin Arsić pravi jednu grešku koja nije retka kod pravnika laika. On naime previše značaja pridaje tom konceptu obrazovanja kroz praksu i rad, pa veruje, iako nije prošao studije na Pravnom fakultetu, nekakvim naknadnim, ubrzanim radom, hiperprodukcijom zakonskih predloga i amandmana može da nadoknadi taj izostatak. Ja ne sporim da on na to ima pravo kao narodni poslanik, ali ga upozoravam da prvo proveri, kada nekome drugom prigovara da nema empirijsko iskustvo, naravno, da sam pravio predloge zakona, ali to nije tema ove rasprave, nema razloga da o tome raspravljamo, gospodine Arsiću. Druga stvar, toliko puta pominjete Ustav i pravnu perfektnost i preambule, a mene bi, na vašem mestu, bilo stid da to pominjem, pošto se vi pozivate na Ustav, koji ste usvajali dva dana, a koji je bio u tako katastrofalno – pravno – tehničkom obliku, da ste nakon toga imali ambiciju da ovde u parlamentu, u Ustavni zakon unesete skandaloznu odredbu koja glasi – ovlašćuju se stručne službe Narodne skupštine da izvrše pravno – tehničku redakciju teksta. Ustav koji ste dali građanima da ga usvajaju dva dana je imao 50 slovnih, pravopisnih i svih drugih grešaka i nemojte drugima držati pridike na tu temu. Još jednom vas upozoravam, ne mora čovek da ima direktno empirijsko iskustvo da bi nešto znao ili da bi o nečemu govorio ili da bi to politički podržao. Kao što znate, danas je jedna od tačaka dnevnog reda i pitanje međunarodnih instrumenata koji se tiču položaja žena i pretpostavljam da ćete vi za taj predlog glasati, da ga razumete, bez obzira što sam siguran da nemate iskustvo žene.
Gospodine Arsiću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, Ustav možda jeste najviši zakon koji reguliše sledeću pravnu regulativu jedne ozbiljne države, ali je ipak samo zakon. O svakom zakonu koji se ovde donosi, radi pravno-tehničku redakciju Služba Narodne skupštine Republike Srbije, nemojte da vas to čudi. Nije bitno, ne uzimam za zlo što to do sada možda niste znali, ali šta god ja da kažem, čak i kada pročitam Ustav, čak i kad pročitam zakon, odredbe zakona, jednom je vama jedan bivši poslanik rekao – šta vama više kod mene smeta, da li boja očiju? E sada ja vas pitam, da li vama smeta i to što nosim naočare?
Hvala. Reč ima gospodin Đurić. Izvolite.
Naravno gospodine Arsiću da mi to ne smeta. Meni se čini da vama smetaju ljudi koji slabije čuju ili slabije vide. Pre dvadesetak minuta ste ovde govorili o gluvima i slepima. Oćutao sam tu primedbu ispod svakog nivoa. Nemojte da koristite pozivanje na gospođu Tabaković, mislim da sam njoj vrlo jasno objasnio šta je problem sa politikom koju vodi kao guvernerka Narodne banke i da to ovih dana vide svi građani Srbije. Napravili ste još jednu strašnu grešku, vi ne razumete zakonodavni proces i proces usvajanja Ustava. Dakle, vi ste stavili tekst Ustava na referendum pred građane. Oni su, vi kažete, većinom glasova, usvojili taj tekst. Nakon toga, tekst Ustava više ne može da se menja nikakvom pravno-tehničkom redakcijom. Postupak usvajanja Ustava je drugačiji od postupka usvajanja zakona. Imate dva činioca u tom postupku, to je narod, odnosno građani Srbije. Parlament između ta dva dela postupka, nisu dozvoljene izmene teksta koji se stavlja na razmatranje. Vodite računa kada dajete takve primedbe.
Hvala. Reč ima gospodin Arsić. Izvolite.
Vodim računa isto toliko i o tome koliko i o sledećem što ću da kažem, da kao narodni poslanik jesam nosilac suvereniteta građana. Pravno-tehnička redakcija je nešto sasvim drugo od izmena zakona, to biste ipak trebali da znate.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Jelena Travar Miljević. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre, sebi ću danas dati za pravo da govorim od odluci utvrđivanja sastava komisije za praćenje i sprovođenje Nacionalnog akcionog plana 1325 Saveta bezbednosti UN. Ovo je jedna od tačaka, takođe, o kojoj se danas raspravlja. Podsetila bih da je ova rezolucija u Savetu bezbednosti usvojena 2000. godine, da je Savet bezbednosti 2002. godine podstakao zemlje članice Organizacije civilnog društva i druge relevantne aktere, da razvijaju strategije i akcione planove. Srbija je ovaj akcioni plan usvojila praktično, 10 godina nakon usvajanja same rezolucije. Ono što mislim da je bitno da se naglasi, da je sam inicijator za usvajanje ovakve rezolucije, bila Organizacija civilnog društva. Nacionalni akcioni plan se sastoji od sedam tematskih oblasti, u vidu formiranja institucionalnih mehanizama za sprovođenje Nacionalnog akcionog plana. Upravo o jednom od tih institucionalnih mehanizama mi danas razgovaramo, znači, dve godine i tri meseca nakon usvajanja same Rezolucije. Druga tematska oblast je povećanje zastupljenosti žena u sektoru bezbednosti, povećanje njihovog uticaja na pitanja vezana za mir i bezbednost. Zatim, povećanje i učestvovanje uticaja žena na odlučivanje u oblasti odbrane i bezbednosti. Tu moram da naglasim ono o čemu se govorilo i pre dva – tri dana u parlamentu i najavu samog ministra, da ćemo u narednih godinu dana imati jednu ženu sa najvišim činom u vojsci, tj. ženu generala. Zatim, povećanje učestvovanja žena u rešavanju konflikata i postkonfliktnih situacija, kao i povećanje učestvovanja žena u multinacionalnim operacijama. Upravo, pošto smo u okviru ove sednice pre par dana razgovarali o multinacionalnim operacijama, ja ću podsetiti na ono što sam i tog dana istakla, a to je da UN i te kako primenjuju ovu rezoluciju, da su 2004. godine prvi put postavili savetnicu za bezbednost, odnosno, savetnicu za rodnu ravnopravnost u okviru mirovnih misija, da Srbija u okviru svog centra za mirovne operacije sprovodi upravo program UN, koji se odnosi na učešće žena u mirovnim misijama. Mislim da je to nešto što je veoma pozitivno za Srbiju. Pod pet - korišćenje instrumenata pravne zaštite žena, kao šesta oblast – obrazovanje i usavršavanje pripadnika sektora bezbednosti i sedma oblast – pružanje medijske podrške ciljevima Nacionalnog akcionog plana. Moram da istaknem da Nacionalni akcioni plan ima složenu strukturu i složene mehanizme za implementaciju. Ono što jeste dobro u ovom planu je što je on od početka definisao koji su to mehanizmi koji treba da dovedu do što bolje implementacije ovog dokumenta. U samoj izradi i samoj edukaciji i izradi smernica, pored Ministarstva odbrane i MUP, učestvovali su predstavnici Ministarstva pravde, odnosno Centra za izvršenje krivičnih sankcija. U tom smislu, meni je zadovoljstvo što je danas resorni ministar prisutan, jer bih na ovaj način apelovala da se, ukoliko nije već postavljena osoba, odnosno savetnik za rodnu ravnopravnost ili savetnica, da se to učini. Verujem da će i ovo telo pratiti samu implementaciju NAP. Naravno, da se zahvalim i ovom ministarstvu koje je učestvovalo, odnosno Ministarstvo pravde koje je učestvovalo u samoj izradi Nacionalnog akcionog plana za implementaciju 1325. Ono što bih isto želela da naglasim je da je možda sve ovo moglo i ranije, ali da isto tako tek 10 meseci, nakon usvajanja samog NAP, postavljeno multisektorsko koordinaciono telo. To je operativno telo predstavnika iz više ministarstava i politički savet. Ono što jeste dobro je da će se ovaj parlament u danu za glasanje izjasniti o formiranju tela za praćenje same implementacije, gde je u samom Nacionalnom akcionom planu definisano – predstavnici kojih odbora učestvuju u ovom telu. Pored toga, dobro je što je u političkom savetu ispreplitana zakonodavna i izvršna vlast, kako bi se što bolje mogla pratiti sama implementacija 1325. Zaista verujem da mi jesmo jedno društvo i država koja o ovome treba da posveti posebnu pažnju, da smo mi država koja je druga u regionu usvojila Nacionalni akcioni plan, ali isto tako mislim da bez lažne skromnosti Srbija treba da preuzme ulogu, rekla bih, vodeće države kada je u pitanju stvaranje bezbednosne situacije. To sam rekla i pre dva dana, učešćem u mirovnim misijama, Srbija daje jasan signal da je sa pozicije uvoznika bezbednosti postala izvoznik bezbednosti. Zaista verujem da će ovo telo koje treba da radi ono što je osnovna uloga parlamenta, a to je kontrolna funkcija, dobro obavljati svoj posao. Zahvaljujem. PREDSEDNIK (Nebojša Stefanović): Hvala. Reč ima narodni poslanik Judita Popović. Izvolite.
Hvala vam gospodine predsedniče. Poštovani gospodine ministre, poštovane sudije, članovi Visokog saveta sudstva, dame i gospodo narodni poslanici, dosta smo čuli o pravnoj argumentaciji zašto je problematičan ovaj predlog i zašto u stvari postoji pravni problem oko toga da se smeni predsednica Vrhovnog kasacionog suda i predsednica Visokog saveta sudstva. Gospodine ministre, meni je zaista jasno da ste vi bili u velikom problemu, kada ste u stvari trebali da napravite modus kako da se smeni predsednica Vrhovnog kasacionog suda. Želim zaista da verujem da ste vi samo izvršavali jedan politički nalog, a da nije tu problem struka kada ste uvezali Ustavni sud, Ministarstvo pravde, Visoki savet sudstva i ovaj parlament, a sve u cilju i u funkciji smene predsednice Vrhovnog kasacionog suda. Dakle, hajde da krenemo od početka. Šta to znači kada vi kao predstavnik izvršne vlasti, po funkciji član Visokog saveta sudstva, predstavljate ovaj nemušti predlog Visokog saveta sudstva? Vi kao izvršna vlast faktički predlažete, branite ovaj predlog i u stvari apelujete na to da se uradi nešto što je pravni nonsens i što predstavlja veoma velike i ozbiljne posledice za pravni poredak ove države, jer smena predsednice Vrhovnog kasacionog suda i Visokog saveta sudstva upravo to i jeste. To je udar na pravni poredak ove države. Kada polazimo od toga da u ovom postupku učestvuju svi ovi činioci, mi ne smemo da gubimo iz vida da i Ustavni sud i Visoki savet sudstva i Ministarstvo pravde i parlament predstavljaju saučesnike u ovom postupku i sutra niko više ne može da se poziva na to da nije znao da je morao jednostavno tu odgovornost da skine sa sebe. Svesna sam toga da će ova parlamentarna većina najverovatnije da postupi onako, što je politička volja, da se pravosuđe u Srbiji vrati u pređašnje stanje, da pravosuđe Srbije ponovo bude Miloševićevo pravosuđe, da sudovi i tužilaštva u Srbiji budu Miloševićevi sudovi i Miloševićeva tužilaštva, a vrlo dobro znamo kako su ti sudovi izgledali, kako je to pravosuđe izgledalo itu nema dilema oko toga. Prema tome, kada vi kao ministar pravde predlažete i branite i toliko se zalažete za ovu vrstu smene, zašto se ne zapitate kako je to moguće da pored vas sede članovi Visokog saveta sudstva, a da pritom niko ni jednu reč ne prozbori o tome zašto i kako je ovaj predlog predat? Dakle, jako je bitno da kada se raspravlja o jednom članu Visokog saveta sudstva budu svi svesni kakve posledice nosi smena predsednika i treba da svi budu svesni koje su posledice kada se smeni predsednik Vrhovnog kasacionog suda. Vi na mala vrata uvodite kršenje principa zabrane retroaktivnosti. Vi na mala vrata uvodite mogućnost da se ugrozi stalnost sudijske funkcije, jer u ovom slučaju, kada vi dovedete situaciju u tu poziciju da prestane funkcija predsednika najvišeg sudskog organa, dovodite u pitanje sve odluke koje su ustvari proistekle iz postojanja te funkcije, konkretno predsednice Vrhovnog kasacionog suda, odnosno Visokog saveta sudstva. Dakle, nemamo dilema oko toga šta će skupštinska većina da uradi. Najverovatnije će samo da sledi sve ono što je govorio i bivši radikalski predsednik kada je spominjao i Politikin Zabavnik, da skupštinska većina svojom većinom može i od Politikinog Zabavnika da napravi zakon. Nažalost, ova Srbija će morati da trpi ovakvu vlast, ovakvo razmišljanje i ustvari ovakvo pravno nasilje.
Reč ima narodna poslanica Biljana Pantić Pilja. Izvolite.
Poštovani predsedniče, ministre, kolege poslanici, danas je pred nama na dnevnom redu predlog Visokog saveta sudstva da se donese odluka o prestanku funkcije predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Neko je danas rekao da će ovde da brani pravni sistem, jer je u pitanju politička odluka o smeni predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Prvo, nije mi jasno zašto ti isti nisu branili pravni sistem 30. novembra 2009. godine, kada je na osnovu neustavne odredbe biran predsednik suda? Drugo, danas na dnevnom redu nije nikakva smena, niti razrešenje, nego prestanak funkcije predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Mi kao narodni poslanici treba da sprovedemo Odluku Ustavnog suda, kojom je utvrđeno da je odredba člana 102. stav 5. Zakona o sudijama u suprotnosti sa Ustavom kao najvišim pravnim aktom. Naime, članom 7. Zakona o Ustavnom sudu je propisano da su odluke Ustavnog suda konačne, izvršne i obavezujuće, dok je odredbom člana 171. stav 1. Ustava propisano da je svako dužan da ih poštuje i izvršava. Mi treba da postupimo saglasno navedenim aktima i da ispoštujemo odluku Ustavnog suda. Na osnovu člana 102. stava 5. Zakona o sudijama, izabran je današnji predsednik Vrhovnog kasacionog suda. jasno je da pri izboru predsednika Vrhovnog kasacionog suda nije ispoštovan postupak izbora, jer nije pribavljeno mišljenje opšte sednice sudija Vrhovnog kasacionog suda, te smo danas dužni da ispravimo učinjene greške i da donesemo odluku o prestanku funkcije predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Član zakona na osnovu koga je izabran predsednik Vrhovnog kasacionog suda je u suprotnosti sa odredbom člana 144. stav 1. Ustava, u kome je jasno propisana procedura za izbor predsednika najvišeg suda u Srbiji. Visoki savet sudstva je 18. novembra 2009. godine dostavio Predlog odluke za izbor predsednika suda, pozivajući se na odredbu zakona koja je proglašena neustavnom. Kasnije, u skupštinskoj proceduri je došlo volšebno do promene odluke predlagača i prekoračena su ovlašćenja na sednici Odbora za pravosuđe i Predlog odluke kakav je ušao nije takav i izašao iz Skupštine, već na drugi način. Jasno je da u postupku izbora predsednika suda nisu ispoštovani pozitivno pravni propisi naše zemlje i danas imamo situaciju da je predsednik najvišeg suda u Srbiji izabran na način suprotno Ustavu i zakonu. Članom 79. Zakona o sudijama je propisano da se predsednik suda bira među sudijama po pribavljenom mišljenju. Članom 144. stav 1. Ustava je jasno propisano kako se bira predsednik suda, pa je odredba člana 102. stav 5. u koliziji sa istim, po kome je izabran predsednik Vrhovnog kasacionog suda . Jasno je da je u konkretnom slučaju izostavljeno pribavljanje mišljenje opšte sednice sudija Vrhovnog kasacionog suda. Ovakvim izborom predsednika Vrhovnog kasacionog suda je narušeno jedinstvo pravnog poretka naše zemlje, jer je omogućen izbor predsednika jednog suda pre postojanja tog suda i nezavisno od izbora sudija. Morale su prvo biti izabrane sudije Vrhovnog kasacionog suda, koje bi iz svog reda na opštoj sednici dale mišljenje o kandidatu za predsednika. U konkretnom slučaju izabran je predsednik Vrhovnog suda koji nije ni postojao. Sud nije bio formiran, nisu izabrane sudije. Prvo su morale biti izabrane sudije suda, kako bi iz svog reda dale mišljenje o budućem predsedniku Vrhovnog kasacionog suda. Članom 31. Zakona o uređenju sudova takođe je definisano šta radi Vrhovni kasacioni sud, a jedna od njegovih ingerencija je davanje mišljenja o kandidatu za predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Takvo mišljenje nikada nije dato. Dobili smo od predsednika Vrhovnog kasacionog suda, protivno svim odredbama Ustava i zakona koji uređuju izbor istog. Sada je trenutak da ispravimo učinjene greške, da pokažemo da je Srbija ipak pravna država i da poštuje Ustav. Izborom predsednika Vrhovnog kasacionog suda izigran je Ustav. I tada, kao i sada, se znalo da izbor predsednika najvišeg suda u zemlji nije imao uporište. Jasno je da predsednik Vrhovnog kasacionog suda nije imao legitimitet kada je izabran na osnovu odredbe zakona, koja je proglašena neustavnom. Sada nema više ni legalitet. Imajući navedeno u vidu, te da su odluke Ustavnog suda konačne, izvršne i obavezujuće, pozivam vas da donesemo odluku o prestanku funkcije predsednika Vrhovnog kasacionog suda i da pokažemo da Srbija jeste pravna država. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima gospodin Miković, po Poslovniku. Izvolite.
U vezi člana 107. pošto smatram da je jako potrebno da se govori istina. Malo pre se pojavila jedna netačna informacija.
Ne mogu da vam dozvolim da nastavite. Zašto? Gospodine Mikoviću, vi već čitav dan zloupotrebljavate primenu Poslovnika i tumačite da imate pravo da komentarišete izlaganje drugih narodnih poslanika i da ono što oni iznesu vi ste pozvani da kažete da li je to tačno ili nije tačno. Zaista niste pozvani da to radite. Molim vas. Već čitav dan se javljate posle svakog poslanika sa povredom Poslovnika, tumačeći šta su ti narodni poslanici rekli. To stvarno nema smisla. Kada bi Poslovnik bio takav, onda mi nikada ne bismo završili sednicu Narodne skupštine. Dakle, ne mogu da vam dam reč. Sledeći prijavljen je narodni poslanik Ljiljana Lučić.
Hvala gospodine predsedniče. Moje kolege iz poslaničke grupe DS su već izvele našu argumentaciju zašto bi odluka o prestanku funkcije predsednice Vrhovnog kasacionog suda bila protivzakonita i proitvustavna. Ponoviću samo zbog javnosti da Skupština Srbije nije dobila zahtev za razrešenje predsednice Vrhovnog kasacionog suda jer bi onda morali da budu navedeni taksativno kako to zakon nalaže, razlozi za razrešenje. Pošto tih razloga u stvari nema, ili vladajuća većina nije sklona da otvara tako jednu ozbiljnu raspravu, pribeglo se triku da se iskoristi odluka Ustavnog suda od 20. decembra 2012. godine kojom je utvrđeno da član 102. stav 5. Zakona o sudijama nije u saglasnosti sa Ustavom. Takođe treba ponoviti zbog javnosti da je Narodna skupština izabrala predsednicu Vrhovnog kasacionog suda na osnovu člana 144. stav 1. Ustava Republike Srbije. Da naglasim još jednom, Ustavni sud nije raspravljao o toj odluci Skupštine RS. Ona nije dovedena u pitanje. Nije bila predmet rasprave Ustavnog suda. Radi se samo i dalje o neustavnosti jednog člana Zakona o sudijama. Važno je reći da danas kada je pravosudni sistem organa potpuno uspostavljen u procesu reforme pravosudnog sistema, čudi da se VSS danas ovde u parlamentu pojavljuje kao predlagač za prestanak funkcije, jer zakon tako ne predviđa. Ono što danas izglasamo ovde, ako Ustavni sud nije pod teškim političkim pritiskom, mora odbaciti kao neustavnu odluku, ovog puta zbog toga što se u postupku kao predlagač pojavljuje potpuno neovlašćena institucija. Radi se o najgrubljem političkom revanšizmu jer ako vidimo da nema pravnih osnova za ovu inicijativu, preostaju politički razlozi. Rekla bih revanšizam i on se manifestuje na najmanje dva načina. U stvari se na jednom simboličkom planu i čini mi se da je to najopasnije, želi poslati snažna poruka da se sa mesta predsednice Vrhovnog kasacionog suda smenjuje, razrešava, prestaje joj funkcija. Onaj sudija koji je imala profesionalnog znanja i lične kuraži da vodi proces ubicama premijera Zorana Đinđića, donese pravosnažnu presudu, ali u obrazloženju te presude otvori pitanje političke pozadine ubistva premijera Đinđića. Ako znamo da je tadašnji predsednik SRS, do nedavno predsednik SNS, a danas predsednik Srbije, u vreme donošenja te presude izjavio da čim dođe na vlast će izvršiti reviziju ovog sudskog procesa jer on lično želi da se uveri u krivicu osuđenog ubice Zorana Đinđića, onda nema spora da ovde imamo jednu političku inicijativu i da se radi o političkom revanšizmu. Da li nezakonito i neustavno razrešenje postupajućeg sudije u tom procesu, gospođe Nate Mesarović treba da razumemo kao početak revizije suđenja osuđenim ubicama premijera Đinđića? Ako pogledamo šta se inače dešava u poslednje vreme u pravosuđu, posebno sa masovnom abolicijom najokorelijih kriminalaca, postoji realna opasnost da se to dogodi. Podsetiću da je stranka predsednika Nikolića pokrenula pre dve i po godine inicijativu o neustavnosti ovog člana Zakona o sudijama i zvuči prosto neverovatno da je Ustavni sud o tome odlučio tek 20. decembra 2012. godine a svoju odluku objavio 20. decembra prošle godine u Službenom glasniku, odnosno tek po dolasku SNS na vlast i medijske kampanje koja je bila u pripremi takve odluke protiv predsednice Vrhovnog kasacionog suda. U toj besprizornoj kampanji prednjačio je visoki funkcioner SNS i predsednik Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Iz te kampanje i iz činjenice koju je vodio nema boljeg primera vulgarnog politikanstva i političkog pritiska na nezavisnost sudstva. To su izjave Vladimira Cvijana date novinskoj agenciji TANJUG koje su preneli elektronski mediji, da je predsednica Vrhovnog kasacionog suda Nata Mesarović glavni nosilac korupcije u pravosuđu i ono što je jako važno je da će oni pokrenuti pitanje nekih sudskih odluka koje je ona donosila itd. Postavlja se pitanje kojih sudskih odluka? Osim ružne i društveno opasne insinuacije da je predsednica Vrhovnog kasacionog suda glavni nosilac korupcije u pravosuđuju, neverovatna je najava protivustavnog mešanja izvršne i zakonodavne vlasti u sudsku vlast, a mi to upravo imamo danas u ovoj tački dnevnog reda. Da to nije nekontrolisani ispad gospodina Cvijana već očigledno politika SNS, potvrdio je danas ministar Selaković kada je otvoreno rekao da ne vidi ništa sporno u tome, da on s vremena na vreme interveniše Ustavnom sudu da se sa nekim preispitivanjima ili inicijativama zastane, a da se neke ubrzaju. Ako parlament donese odluku koju ovde operacionalizuje gospodin Cvijan, poslanici vladajuće stranke, ministar Selaković, biće to skandal bez presedana. Moramo postaviti pitanje da li se na tome završava, jer uvažena predsednica Društva sudija Srbije Dragana Boljević u pismu aktuelnoj Radnoj grupi za izradu nacionalne strategije reforme pravosuđa, kaže da neće da radi u grupi dok su u sastavu VSS i Državnog veća tužilaca dosadašnji članovi. Slično je danas zatražila i jedna poslanica u raspravi. Gospodo ovo je tek početak i umesto da su pred nama zakoni kojima se eventualno nedostaci reforme pravosuđa eliminišu, vladajuća stranka na brutalan način gazi osnovni cilj postavljen reformom, nezavisnost pravosuđa. Sa nezakonitim i neustavnim smenama u pravosuđu očigledno se tek počinje i nažalost u tome učestvuju članovi VSS, nerazumevajući da kada se jednom uđe u kompromis sa politikom povratka više nema. Mi poslanici DS ćemo braniti i vas kada budete žrtva grubog politikanstva. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Pavle Markov.
Poštovani predsedniče, ministre, predstavnici Visokog saveta pravosuđa, drage kolege, na današnjem dnevnom redu imamo jednu veoma važnu, a kako vreme odmiče veoma zanimljivu temu. Povodom ovog slučaja su isplivale mnoge skrivene činjenice koje na najbolji način oslikavaju poimanje i poštovanje pravne države, nosioce parlamentarne većine u prošloj vlasti. Radi se o predlogu odluke o prestanku funkcije predsedniku Vrhovnog kasacionog suda. Kada smo na Odboru za pravosuđe dobili predlog ove odluke i kada smo malo zagrebali ispod površine, a ne ulazeći u preterane političke ocene, nedvosmisleno smo došli do zaključka da su oni koji su zaduženi za poštovanje i sprovođenje najviših pravnih akata ove zemlje, postupali neodgovorno, pravno neodrživo i pomalo bahato. Članom 144. Ustava Republike Srbije je utvrđeno da predsednika Vrhovnog kasacionog suda na predlog VSS, po pribavljenom mišljenju opšte sednice Vrhovnog kasacionog suda i nadležnog Odbora Narodne skupštine, bira Narodna skupština. Dakle, ovde imamo potpuno jasne uslove i samim tim proceduru za izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda, a to je odluka o izboru koju donosi Narodna skupština uz tri neophodna prethodna uslova, a to su predlog, te mišljenja sednice Vrhovnog kasacionog suda i mišljenje odbora Narodne skupštine. Da bi Narodna skupština sprovela ovaj član Ustava, potrebno je bilo doneti zakon i na osnovu istog doći do cilja, odnosno izbora predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Sad, nastupaju parlamentarni stožeri većine iz 30. decembra 2008. godine i na daleko čuveni reformatori pravosuđa i donose Zakon o sudijama koji će se primenjivati od 1. januara 2010. godine, a po principu - hajde da zamutimo bistru vodu. Pošto očigledno ne nameravaju ispoštovati Ustav, dosetili su se da ga malo i ne poštuju, tj. izmene. Umesto da sprovedu navedeni član 144. Ustava, kao istovetni član 79. Zakona o sudijama, zakonodavci unose u zakon jednu prelaznu odredbu i članom 102. kojim izbor predsednika sudova, pa i Vrhovnog kasacionog suda poprima nešto drugačije uslov, od Ustava i člana 79. istog Zakona o sudijama, i to u konkretnom slučaju uvođenjem institucije vršioca dužnosti predsednika sudova do zakonskog izbora i uvodeći izuzetak predsednika Vrhovnog kasacionog suda u smislu izbora predsednika Vrhovnog kasacionog suda bez odgovarajućih uslova i bez mišljenja opšte sednice Vrhovnog kasacionog suda. Zašto je ovako kršenje izvršeno, nije deo današnje teme, ali posledice će tek uslediti. Ovim trenutkom dolazimo do galimatijasa problema, do još jednog u nizu kršenja najvišeg pravnog akta jedne države, a to je Ustav, do urušavanja jedne najbitnijih institucija svake, pa i ove države, a to je Vrhovni kasacioni sud i njenog predsednika i na kraju krajeva, političkog ataka na pravo. Ovakvim neustavnim članom zakona dato je zeleno svetlo ostalim organima u postupku da zaobiđu Ustav, pa tako predsedavajući Visokog saveta pravosuđa, nekih godinu dana nakon donošenja pomenutog zakona o sudijama, odnosno preciznije 18. novembra 2009. godine pod brojem 060023/2009-01 izveštava Narodnu skupštinu da je Visoki savet sudstva dana 11. 11. 2009. godine utvrdio predlog odluke za izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda i predložio Natu Mesarević, tadašnjeg v.d. predsednika, interesantno, i to na osnovu člana 102. stava 5. Zakona o sudijama, odnosno neustavnog člana Zakona. Ovom odlukom Visokog savet sudstva ispunjen je jedan od uslova koje je Ustav i član 79. Zakona o sudijama propisao, a to je predlog Vrhovnog kasacionog suda, ali bez onog drugog uslova, odnosno mišljenja opšte sednice Vrhovnog kasacionog suda. Nakon ovog akta nastavlja se dalje ka ispunjenju poslednjeg uslova, a to je mišljenje nadležnog odbora i donošenje odluke Narodne skupštine. Međutim, i ovde dolazimo do nove zanimljive pravne gimnastike i nastavka urušavanja vladavine prava i to na način da, iako je Vrhovni savet pravosuđa svoj predlog doneo na osnovu člana 102. stav 5. Zakona o sudijama i koji bi trebalo biti sastavni deo odluke Narodne skupštine, Narodna skupština svoju odluku donosi pozivajući se na član 144. stav 1. Ustava Republike Srbije. I to nije dovoljno, nego dolazimo do saznanja da je tadašnji predlog odluke Narodnoj skupštini, koja je tu odluku i usvojila, drugačija, odnosno volšebno izmenjena i kao takva objavljena u "Službenom glasniku" broj 98 od 30. novembra 2009. godine. Što je mnogo, mnogo je. Objavljujući odluku u "Službenom glasniku" i pozivajući se na član 144. stav 1. Ustava, Narodna skupština, odnosno stožer vladajuće većine je umesto sprovođenja zakona uzela sebi za pravo da direktno sprovodi Ustav, ali to čini loše jer je istim članom 144. stav 1. propisano, osim ostalih uslova, i uslov pribavljanja mišljenja opšte sednice Vrhovnog kasacionog suda, koje naravno nisu imali. Na ovaj način odluka Skupštine postaje najblaže rečeno pravo manljiva kao i izabrani predsednik Vrhovnog kasacionog suda. Ustavni sud dana 20. decembra 2012. godine donosi jasnu odluku da je član 102. stav 5. Zakona o sudijama neustavan, uz ocenu da je zakonodavac prekoračio svoja ovlašćenja donošenjem spornog člana 102. stav 5. i da je istim zakonom narušeno jedinstvo pravnog poretka utvrđeno članom 4. stav 2. Ustava Republike Srbije, citiram. Nakon ove odluke Ustavnog suda postavilo se pitanje šta je posledica jedne ovakve odluke. Za neke ta posledica ne postoji, kao što su uveli praksu da odluke Ustavnog suda i nisu tako bitne, da Ustav povremeno treba primenjivati, povremeno ne i da ga možemo tumačiti kako nam to odgovara. Međutim, Visoki savet pravosuđa nije takvog mišljenja, već je 23. januara 2013. godine izneo stav, a i predlog da je nepoštovanjem Ustava i zakona došlo do ozbiljnog kršenja pravnih normi, te je uputio predlog Narodnoj skupštini da donese odluku o prestanku funkcije predsednika Vrhovnog kasacionog suda, smatrajući da je Narodna skupština prekršila Ustav i zakon dana 30. novembra 2009. godine time što je donela neustavnu i nezakonitu odluku o izboru predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Smatraju, takođe, da je Narodna skupština dužna ispraviti svoju grešku time što će ispoštovati Ustav, posebno član 166. stav 2. kojim je utvrđeno da su odluke Ustavnog suda konačne, izvršne i opšteobavezujuće, kao i član 171. stav 1. da je svako dužan da poštuje i izvršava odluku Ustavnog suda. Takođe, i članom 104. Zakona o Ustavnom sudu, kojim je normirano da su državni i drugi organi, organizacije kojima su poverena javna ovlašćenja, političke stranke, sindikalne organizacije, udruženja građana ili verske zajednice dužni da u okviru svojih prava i dužnosti izvršavaju odluke i rešenja Ustavnog suda. Ujedno, članom 7. Zakona o Ustavnom sudu je propisano da su odluke Ustavnog suda konačne, izvršne i opšteobavezujuće i da svako kome je povređeno pravo, a to je u ovom slučaju Visoki savet pravosuđa, ima pravo tražiti izmenu tog pojedinačnog akta, u ovom slučaju odluke o izboru predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Odbor za pravosuđe je ocenio da je predlog odluke Vrhovnog kasacionog suda opravdan, te je isti predlog prosledila Skupština na raspravu i odlučivanje. Mišljenja smo da je Ustav flagrantno i prekršen i je potrebno vratiti se u okvire Ustava i zakona. Ono što nas pomalo iščuđuje jeste politizacija i ponovno vraćanje čitavog slučaja u vanpravne vode, te pokušaj skretanja teme na diskusiju o radu predsednice Vrhovnog kasacionog suda, što niti je tema, niti je jednim aktom Visokog saveta pravosuđa, nadležnog odbora, pa i ove Skupštine postavljen. Ovde ću samo malo zastati i podsetiću sve nas na nedavno slično kršenje odluka Ustavnog suda, i to u slučaju odluke da odbornički mandati pripadaju odbornicima, a ne strankama. To je, setite se, ostalo u najvećem broju slučajeva mrtvo slovo na papiru, jer su poltičke stranke odbile da sprovedu takvu odluku i to samo iz ličnih, političkih razloga u cilju očuvanja nelegitimnih vlasti. To nam je za posledicu donelo urušavanje gradova, opština i stvaranje ogromnih materijalnih šteta. Ovo je samo jedan od primera kako je politička elita u prošlom periodu shvatala i primenjivala Ustav. Posle ovoga, naše građane uopšte ne treba da čudi stepen uređenosti Srbije i poštovanje, odnosno nepoštovanje Ustava, zakona i uopšte krizu pravne države, a o međunarodnim posledicama nećemo posebno naglašavati. Isto tako, i danas ti isti smatraju da je posledica ovakve odluke Ustavnog suda nevažna, da ne treba obraćati preteranu pažnju, pa se čak ide i u ocenama dotle da današnja Narodna skupština krši norme time što želi da se izjasni u navedenom predlogu, sprovede odluku Ustavnog suda i ispoštuje Ustav. Čak i da naša odluka nije pravno perfektna, to svakako ne mogu tražiti oni koji su doveli do ovakvog unižavanja državnih institucija i grubog kršenja pravnih normi i oni koji su nas doveli u jednu ovakvu situaciju. Pokušava se manipulisati javnošću, nametnuti personalna tema predsednice Vrhovnog kasacionog suda, koja nijednom rečju saveta i odbora nije pomenuta. Ovom raspravom moramo odgovoriti na pitanječemu Ustavni sud i da li je Ustav bitan za ovaj dom i ovu državu i da li smo dužni štititi pomenute pravne vrednosti. Kada na to odgovorimo, lako ćemo doći do odgovora da li je odluka Narodne skupštine iz 2009. godine bila u skladu sa Ustavom ili nije i da li ćemo sedeti skrštenih ruku i čekati da neko virtuelno ispravi tadašnju grešku najvećeg predstavničkog doma i donese nam pravo. Sve ovo smo dužni učiniti u interesu vladavine prava, vraćanja poverenja građana u institucije sistema i postavljanju Srbije u pravno sigurne zemlje, te zaključujem da je odluka o izboru predsednice Vrhovnog kasacionog suda neustavna i ujedno pozivam Narodnu skupštinu da nedvosmisleno sprovedemo odluku Ustavnog suda time što ćemo utvrditi prestanak funkcije predsednice Vrhovnog kasacionog suda, a na osnovu člana 79. stav 7. Zakona o sudijama. Hvala.
Narodni poslanik Maja Videnović. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, neverovatna je lakoća kojom vladajuća koalicija danas, a sve pod plaštom navodnog sprovođenja odluke Ustavnog suda Srbije, na ogoljen način sprovodi očigledan i nedopustiv napad na nezavisnost sudstva. Danas nije tema poštovanja odluka Ustavnog suda Srbije, kako nevešto a pri tom najgrublje kršeći nezavisnost sudstva, vladajuća koalicija pokušava da predstavi političku smenu najviše predstavnice pravosudne funkcije u Srbiji. Demokratska stranka poštuje odluke Ustavnog suda i one se ni u kom slučaju ne dovode u pitanje. Danas je na dnevnom redu politička smena predsednice Vrhovnog kasacionog suda koja predstavlja nezapamćen udar i izvršne i zakonodavne vlasti. Prvi put u istoriji imamo na dnevnom redu imamo inicijativu ministra pravde koji zapravo smenjuje predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Ovo je zaista skandalozan čin. Krši ne samo Ustav, već i zakone i elementarna demokratska načela o podeli vlasti. Činjenice su, dame i gospodo, jedini argumenti. A činjenice, kao što su moje kolege u malopređašnjoj diskusiji govorile, govore samo isključivo sledeće. Vrhovni savet sudstva, kao formalni predlagač odluke o kojoj danas raspravljamo, ne može o toj odluci ni da raspravlja. Prema članu 13. Zakona o Visokom savetu sudstva koji propisuje da to telo podnosi predlog za izbor i za razrešenje predsednika Vrhovnog saveta sudstva, dakle, ne i za konstatovanje prestanka. S druge strane, član Zakona o sudijama jasno propisuje razloge zbog kojem jednom sudiji, odnosno predsedniku suda može da prestane mandat, a svi smo svesni činjenice da nijedan od tih razloga u ovom slučaju nije nastupio. Poslednja činjenica takođe jeste da je Narodna skupština Republike Srbije izabrala predsednicu Vrhovnog kasacionog suda na osnovu člana 144. Ustava Srbije 2009. godine, a ne na osnovu člana 102. Zakona o sudijama koji je Ustavni sud proglasio neustavnim. Dakle, Ustavni sud je proglasio neustavnim upravo ovaj član, a ne član zakona po kojem je gospođa Mesarević, predsednica Vrhovnog kasacionog suda, izabrana. Takođe, Ustavni sud u svojoj odluci nije propisao potrebu za prestankom funkcije predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Dakle, razlog za političku smenu je lažan i izmišljen. On je neutemeljen i na pravu i neutemeljen na istini. Predlog za prestanak funkcije je nezakonit. Dakle, jedina a danas potpuno ogoljena istina je sledeća – visoki predstavnik SNS i predsednik Zakonodavnog odbora Skupštine Srbije je pre nekoliko meseci optužio predsednicu Vrhovnog kasacionog suda, gospođu Mesarević, da je ona na čelu pravosudne mafije i u nekoliko navrata je najavio njenu smenu, a mi danas vidimo da on danas svoju najavu i ispunjava. Srpska napredna stranka je podnela zahtev za ocenu ustavnosti Zakona o sudijama. Dve godine kasnije, ministar pravde i predstavnik te stranke, i Ustavni sud, donose odluku koje stranke na vlasti nevešto koriste kao alibi za politički na pravosuđe. Licemerno je, dame i gospodo, a važnije od toga, je opasno što stranke na vlasti političku smenu predstavljaju kao sprovođenje odluke Ustavnog suda. Ustavni sud je u svojoj odluci samo isključivo konstatovao da jedna odredba nije u skladu sa Ustavom i naložio da se ta nepravilnost ispravi, ne pominjući ni na koji način, ni jednom svojom rečju, da postoje uslovi da predsednici mandat prestane. Svesni smo činjenice u kakvoj zemlji u ovom trenutku živimo. Urušavanje nezavisnih institucija, ćutanje na medijske hajke, pravljenje spiskova nepodobnih nevladinih organizacija, kulturnih poslanika, nepodobnih izdajničkih medija, istaknutih pojedinaca, atmosfera u kojoj pojedini tabloidi proglašavaju krivce bez suđenja, izvlače zaključke bez dokaza, najavljuju istrage i hapšenja u kojoj se kriminalci smanjuju zatvorske kazne, atmosfera straha, koja se krije iza zaklinjanja u neprikosnovenu borbu protiv korupcije, danas vlada Srbijom. Dame i gospodo narodni poslanici, podsetiću ću vas da ste svoj mandat započeli izmenama i dopunama Zakona o Narodnoj banci Srbije i postavljanjem partijskog guvernera, rugajući se pri tom javnosti da će taj guverner svoju političku funkciju zamrznuti, a svedoci smo da nekoliko meseci kasnije, guvernerka ima političke ocene o potrebi održavanja vanrednih izbora, da viceguverner govori o ekonomskim implikacijama održavanja vanrednih parlamentarnih izbora. Ćutite na medijsko blaćenje Poverenice za zaštitu ravnopravnosti. Postavljam pitanje - šta se poručuje predstavnicima nezavisnih tela koja slobodno i javno govore kada država ćuti na hajku koja se protiv njih vodi? Demokratska stranka je u prethodnom periodu donela zakonske preduslove za formiranje nezavisnih regulatornih tela, za formiranje nezavisnih institucija. Svojom aktivnošću, svojom zakonodavnom aktivnošću smo učvršćivali njihov položaj. Mi im u njihovom obavljanju njihovog posla apsolutno podržavamo. S druge strane, činjenica je da su predstavnici nezavisnih institucija sa punim pravomkritikovali mnoge loše poteze prethodne vlade. S druge strane, činjenica je da su danas te kritike tihe. Kada se kritike utišaju, postavlja se pitanje- da li su danas uslovi bolji ili je danas, možda, strah veći? Ćuti se dok se predstavnici Vrhovnog kasacionog suda osporava kredibilitet, čime se mnogo opasnije urušava kredibilitet funkcije koju obavlja, urušava se kredibilitet profesije koju predstavlja, urušava se kredibilitet svih presuda koje je ona donela. Smena predsednice Vrhovnog kasacionog suda je čin koji je duboko opasan i po sigurnost i po stabilnost. Šta ovaj čin zapravo predstavlja, odnosno poručuje sudijama? On poručuje sudijama da će izvršna vlast uvek moći da nađe, citiram, neke razloge za prestanak funkcije i da politički smenjuje sudije, da ministar pravde može da inicira i sprovede smenu svakog predsednika suda. Na kraju, a imajući u vidu sve izrečeno i ono na šta su moje kolege tokom čitavog dana ukazivale,. Moram da postavim samo jedno pitanje – šta građanima Srbije poručuje ova vlast? Da iza deklarativnog zaklinjanja i za beskompromisnu borbu za korupciju baš sve može da prođe. Hvala vam na pažnji.
Replika, gospodin Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne mogu da se ne začudim jednoj drskosti koja već duže vreme provejava od pripadnika bivšeg režima, a ovde narodnih poslanika. Odluka Narodne skupštine o izboru predsednika Vrhovnog kasacionog suda, pa i odluka o mom izboru je, po svojoj pravnoj prirodi, pravno-politički akt.Napisala i potpisala predsednik Vrhovnog kasacionog suda, Nata Mesarević. Isto tako, zašto gospoda koji govore o ustavno-pravnom položaju nezavisnih organa, ne spomenu i član 144. Us tava Republike Srbije? Član 144. Ustava Republike Srbije stav 1. kaže – predsednika Vrhovnog kasacionog suda na predlog Visokog saveta sudstva, po pribavljenom mišljenju i opšte sednice Vrhovnog kasacionog suda i nadležnog OdboraNarodne skupštine, bira Narodna skupština. Gde vam je to mišljenje opšte sednice Vrhovnog kasacionog suda? To ste preskočili. To ste zaboravili. Zakon ste menjali da biste menjali sudije, pod izgovorom da je to reforma. O kom Ustavnom sudu pričate? Ko je predlagao sudije Ustavnog suda? Da li je Tomislav Nikolić, ili Aleksandar Vučić, ili neko od ovih poslanika ovde? Vi ste ih predlagali i birali. Oni su doneli ovu odluku, nismo mi. Nijedansudija Ustavnog suda nije promenjen, niti će, dok se ne ispune uslovipredviđeni zakonom o njegovom izboru. Šta je ovde problem? To što niste bili sposobni da sprovedete u delo to što ste sami napisali – pa onda niste ni zaslužili da budete na vlasti. Ništa drugo.
Replika, Borislav Stefanović. Izvolite. (Nenad Konstantinović, s mesta: Povreda Poslovnika.) Izvinite, nisam znao da se javljate po Poslovniku. Izvinite, gospodine Stefanoviću. Reč ima gospodin Konstantinović, po Poslovniku. NENAD KONSTANTINOVIĆ; Gospodine predsedavajući, tj. predsedniče, povreda člana 107. Prosto, vi morate da opomenete kada neko vređa poslanike u ovoj skupštini… (Predsednik: Nisam čuo da neko vređa poslanike.) Rekao je da je drskost to što govore poslanici bivšeg režima… Ne, gospodin Arsić je rekao – provejava drskost ceo dan pripadnika bivšeg režima. Dakle, posle toga je vrlo rasno definisao na koga se tačno odnosilo ono što je rekao. Vi to možete drugačije tumačiti, ali on je bio vrlo precizan u onome što je govorio. Niti je pomenuo nijednog poslanika, niti je ijednu poslaničku grupu, niti bilo koga ko je konkretno nešto rekao. Dakle, gospodin Arsić nije nikoga identifikovao na način da to može biti uvredljivo za neku poslaničku grupu. Ako se neko prepozna u tome, nemam problem s tim. To u ovom slučaju nije bilo direktno, zaista.
Predsedniče, sedite na istoj sednici na kojoj svi sedimo i znate ko je govorio pre kolege Arsića i zašto se i povodom čega kolega Arsić javio. Dakle, javio se da replicira poslanici koja je govorila pre njega, Maji Videnović, i rekao je da to što govore pripadnici bivšeg režima drskost. Uvredio nas je. Prvo, ne govorimo ništa drsko, niti bilo kakve drskosti iznosimo. Drugo, nismo pripadnici nikakvog bivšeg režima. Molim vas, opomenite kolegu Arsića da ne vređa poslanike u ovoj sali.
Smatram, kako ste vi sami rekli da ne smatrate da ste pripadnici bivšeg režima, tako da se ovo ne može odnositi na vas. U tom slučaju, mislim da se ova primedba ne odnosi na to i nema osnova za bilo kakvu uvredu. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović, pravo na repliku.
Nadovezaću se. Dakle, slažem se sa predsednikom Skupštine, ali nije onda red da mi reagujemo u ime SPS, URS i ostalih koji su pripadnici bivšeg režima. Ne znam zašto oni ćute. Drugo, gospodin Arsić se obraćao duboko gledajući u mom pravcu, uz svu fascinaciju, članom 144. Ustava. Svaki put po automatizmu, gospodin Arsić spominje termin bivši režim kada se jako iznervira. Dakle, prvo fascinira se članom 144, pročitao nam ga je više puta. To pohvaljujemo. Lepo ste ga pročitali, dobro ste ga razumeli, slažemo se sa Ustavom koji smo svi zajedno doneli. Nemam šta da dodam, ali niste odgovorili - zašto neovlašćeni državni organ podnosi zahtev, ne za razrešenje, nego za prestanak funkcije? Zašto to radite na ovaj način? Koji je pravni osnov, ako ga ima? Znamo mi iz DS, mi smo ga objasnili. Znači, pored svega i pored vašeg lepog čitanja i fascinacije i slaganja sa sopstvenim Ustavom, gospodine Arsiću odmaknimo se od toga, objasnite nam i dajte nam odgovore na ova pitanja. To je sve. Svaki put kada vas iznerviramo, vi kažete – bivši režim. Svaki put se čudim što ovi ćute koji su bili bivši režim. Hvala.
Moram da priznam da ste uneli jednu novinu. Moraćemo da razradimo Poslovnik. Reč ima narodni poslanik Dragan Nikolić. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, poštovani ministre, članovi Vrhovnog saveta sudstva, dragi građani Srbije, ono što je bitno reći, SNS želi da se obrati građanima Srbije kako bi objasnila zašto smo čitav dana slušali ove tirade, zašto nisu objašnjavali ono što jeste, nego su nam pričali ono što nije. Zašto smo došli u situaciju da kada god malo ispod površine obrišemo i zagrebemo vidimo nepravilnosti, vidimo kršenje Ustava, kršenje svih zakona i svih propisa u Republici Srbiji, a za koje su zaslužni predstavnici bivšeg režima, na čelu sa DS, koja je vodila glavnu reč u toj vladi i koja je vodila Ministarstvo pravde, koje je najkrivlje za sve što se u ovoj državi događalo. Svaki put kada se donosi neki zakon u ovoj Skupštini ili kada se da predlog za neki zakon, kada smo ukidali imunitet gospodinu Oliveru Duliću, tada je iz DS nastala jedna kuknjava, čitavog dana, kako se bavimo politikom i kako je to politička čistka. Ne, nije bila. Oduzeli smo mandat zato što se neko pozvao na taj mandat i zato što je policiji, kada su došli po njega, rekao da se poziva na mandat, a onda je nakon toga rekao da se šali i da nije mislio ozbiljno. Svi ste vi nama ovde spočitavali da nemamo o čemu da raspravljamo. Kada smo donosili novi Zakon o NBS, kada smo birali novog guvernera NBS, svi ste u glas pričali da će to biti propast, da je to veoma loše za Srbiju, da će nastati inflacija enormnih mera. Kada ste to pričali evro je bio 120 dinara, a danas je 110. Izvinjavam se, pravim uvod zato što smo ovo slušali više puta i zato što su ovo poznati manevri DS kako bi se najavom kataklizme, katastrofe, najavom da će doći do nečeg što se zove cunami, da se mi bavimo samo politikom i da sve odluke koje donosimo su isključivo političke, stvarajući jednu agendu kojom štite sami sebe kad su uhvaćeni u prevari, kad god su uhvaćeni u laži, kad god su uhvaćeni u tome da su prekršili Ustav i zakon. Samo zbog javnosti u Republici Srbiji želim da podsetim o genezi kako se došlo do toga da mi u ovoj Skupštini raspravljamo o nečemu što se zove Predlog o prestanku funkcije predsednika ili predsednice Vrhovnog kasacionog suda. Što se grbo rodi, vreme ne ispravlja. Valtazar Bogišić je svojevremeno u 19. veku rekao ovu misao, koja danas isplivava na površinu i pokazuje suštinu svega onoga što je za zadnje tri godine stajalo u nekoj fioci kako bi danas izašlo na videlo. Ono što je tada predlagano, a radi se o datumu 18. novembar 2009. godine, Visoki savet sudstva predaje Narodnoj skupštini, a na osnovu člana 13. alineja 4. Zakona o Visokom savetu sudstva, a u vezi sa članom 102. stav 5. Zakona o sudijama, Visoki savet sudstva je na sednici održanoj 11. novembra 2009. godine, utvrdio predlog odluke za izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda i predložio Natu Mesarević, v.d. predsednika Vrhovnog suda Srbije, za predsednika Vrhovnog kasacionog suda, u potpisu predsedavajući Visokog saveta sudstva- Đurđina Bjelobab. To budi neke asocijacije na neku Đurđinu, koja tri godine nije smela, može Georgina i Đurđina, da se porodi zato što je to neko zabranio… (Predsednik: Molim vas, gospodine Nikoliću, da se vratite na temu. Molim i ostale narodne poslanike za malo strpljenja i pažnje.) Ovaj predlog je ušao u skupštinsku proceduru. Morao je da se poštuje u ovakvom integralnom obliku. Odluka je morala biti doneta onako kako je predložena i puštena je u proceduru u Skupštini Srbije. Nakon toga je morao da se izjasni o njoj nadležni odbor i trebalo je svoje mišljenje o tome da da Kasacioni sud, odnosno opšte odeljenje Kasacionog suda. Međutim, pošto tog odeljenja nema, to odeljenje nije moglo da postoji zato što nije izabrano. Ova Skupština je donela odluku koja je zavedena pod brojem 3905, a na osnovu člana 144. stav 1. Ustava Republike Srbije bira se za predsednika Vrhovnog kasacionog suda Nata Mesarević, v.d. predsednika Vrhovnog suda. Dakle, na sve ovo pokrenut je postupak pred Ustavnim sudom. Ustavni sud je morao da donese odluku poštujući svoje ingerencije i svoje obaveze i doneo je odluku koja je obavezujuća, konačna i izvršna. Ta odluka znači da se utvrđuje da član 102. stav 5. Zakona o sudijama nije u saglasnosti sa Ustavom i da takav član nije mogao biti osnov za izbor gospođe Mesarović za predsednicu Vrhovnog kasacionog suda. Dakle, izabrana je predsednica suda koji ne postoji, izabrana je žena koja je ispunjavala uslove za izbor za sudiju Vrhovnog kasacionog suda, ali ona i nije izabrana za sudiju, ona je izabrana direktno za predsednika suda. Ne možete izabrati predsednika suda, a da u isto vreme nemate sudije toga suda. Ne možete izabrati za predsednika suda nekoga za koga nije dato mišljenje opšte sednice Vrhovnog kasacionog suda. Tu je gospodin ministar veoma dobro primetio da je to isto kao da smo mi došli u ovu skupštinu 31. maja i da smo već imali izabranog predsednika Skupštine, na osnovu nekog propisa, na osnovu nekog zakona, i mi bi to morali da prihvatimo onako kako se to nekome sviđalo, zato što je to po meni kršenje zakona na najflagrantniji mogući način. Nakon svega toga, a na osnovu ove odluke Ustavnog suda, ovo je veoma bitno za građane Srbije, prosto da znaju o čemu se radi, gospodin ministar je pokrenuo inicijativu, naravno kao član Visokog saveta sudstva, imajući u vidu da na to ima pravo i da je to jedino telo koje može da sprovede ovu odluku Ustavnog suda. Ova odluka Ustavnog suda je obavezujuća, konačna i izvršna za sve državne organe. Ne možemo okrenuti glavu i reći da Ustavni sud ne važi, da su Ustavni sud birali neki drugi, a to nisu bili naši, da u tom Ustavnom sudu postoji neko ko nije pripadnik ove ili one stranke, da smo mi danas tu da bi napravili čistku, čak i nečiju egzekuciju. Stvarno ne razumem kakvi su to izrazi, niti smo mi nekoga u tom Ustavnom sudu pritiskali. Čak ni ne znam ko su sudije tog Ustavnog suda, a verujem da i ostale kolege ne znaju po imenu i prezimenu. Onda smo ovde izvlačili nekakva imena, ne bismo li napravili od svega toga događaj, a mislim na kolegu Vladimira Cvijana, da je on navodno vršio pritisak na nekoga, da je on najavljivao političku čistku. Ne, nije. Vi ste iz DS predali i podneli krivičnu prijavu protiv njega zbog narušavanja pravde, krivičnog dela ometanja pravde. Pustite neka to sada odluči tužilaštvo. Pustite neka to odluči nadležni sud, pa kada dobijemo pravosnažnu presudu, gde će eventualno, a siguran sam da neće, Vladimir Cvijan biti osuđen, onda možete sa tim da mašete. Krivičnu prijavu, gle čuda, u ime sina gospođe Nate Mesarević, Vladimira Mesarevića, koji je inače sudija, koji je avanzovao u mandatu gospođe Nate Mesarević, podnosi DS, odnosno neki vaš pravni tim koji štiti vaše ljude od nekakve nepravde, od nekakvog lova na veštice koji mi u Srbiji vršimo. Ne, nije tačno. Jedini organ koji je nadležan da pokrene ovu inicijativu pred Skupštinom Srbije naravno da jeste Visoki savet sudstva, jer je on nadležan da predloži nekoga koga ovaj visoki dom treba da izabere. On je nadležan da podnese predlog za razrešenje bilo koga, a kada može to automatski je logično da može i da sprovede odluku Ustavnog suda Srbije i da predloži ovom visokom domu, Narodnoj skupštini Republike Srbije, da konstatuje, odnosno donese odluku o prestanku funkcije predsednika, odnosno u ovom slučaju predsednice Vrhovnog kasacionog suda. Sve to, a možda smo trebali ovo i ranije uraditi, da bismo mogli da izaberemo predsednika Vrhovnog kasacionog suda, a shodno članu 144. stav 1. Ustava Republike Srbije i članu 79. stav 1. Zakona o sudijama, koji apsolutno propisuju uslove, način i proceduru izbora predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Dakle, nije krivica do nas što je do ovoga došlo, krivica je na onome ko je ovo radio 2009. godine, brzajući i jureći, ne znajući šta radi i praveći greške. Kada smo mi danas krenuli da objašnjavamo da je greška na vama, da ste vi, da tako kažem, na tanak led navukli sadašnju predsednicu Vrhovnog suda, tako što ste je izabrali suprotno Zakonu o sudijama, članu 102. stav 5, koji je u suprotnosti sa članom 144. stav 1. Ustava Republike Srbije, sada spočitavate nama da mi vršimo političku čistku. Apsolutno ne. Što je najapsurdnije u svemu ovome, sadašnja predsednica Vrhovnog kasacionog suda i posle ove naše odluke ostaje sudija Vrhovnog kasacionog suda i može se kandidovati još jednom, iako je tamo navedeno u Zakonu o sudijama, odnosno i u Ustavu Republike Srbije da se predsednik Vrhovnog kasacionog suda može birati samo jednom na mandat od pet godina. Da li je ovo sreća u nesreći ili nesreća u sreći za nekoga? Ona se može kandidovati, ne čistimo nikoga, ne sklanjamo nikoga, svako od njih, pa i gospođa Mesarević, može da nastavi da donosi hrabre odluke, kakve je donosila u prethodnom periodu. Kada ste pomenuli da smo mi neko ko se radovao ubistvu premijera, ja vam kažem da to nije tačno. Niko od nas se nije radovao, niko od nas nije seirio i nikome od nas nije bilo zadovoljstvo da se tako nešto desi. Molim boga samo da se nikada u Srbiji tako nešto ne ponovi. Oni koji su osuđeni za to delo pravosnažno su tamo gde treba da budu. Naravno, kao profesionalac neću komentarisati nijednu sudsku odluku, pa ni ovu, ali mogu da vam kažem da mi je kao čoveku i kao profesionalcu jako drago što je pravosuđe tada imalo hrabrosti da takvu odluku donese. Na kraju, poslanička grupa SNS u danu za glasanje će sa dve ruke glasati za ovakvu odluku. Donećemo je sigurno, na vašu žalost, a na radost građana Republike Srbije. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić, po Poslovniku. Izvolite.
Potpredsedniče, povređeni su članovi 106. i 107. Poslovnika Narodne skupštine. Prethodni govornik je u nekoliko navrata učinio te povrede. Govorio je o slučajevima i predmetima koji nemaju apsolutno nikakve veze sa dnevnim redom. Pominjao je slučaj gospodina Dulića. Pričao je kako je ovaj parlament oduzeo mandat gospodinu Dulići. To nije tačno. Ovaj parlament ne oduzima mandate nikome, već je odlučivao o imunitetu gospodinu Duliću. Kada je to već otvorio, zaboravio je da pomene da neki članovi nadležnog odbora Skupštine u tom postupku nisu bili ni pozvani. Nakon toga je gospodin komentarisao lično ime osobe koja je potpisana na odlukama državnih organa, na vrlo primitivan i vulgaran način. U nastavku je počeo da iznosi podatke iz privatnog života određenih lica, npr. gospodina Vladimira Mesarovića. On nema nikakve veze sa ovom tačkom dnevnog reda danas. Kada on vodi neki sudski postupak, koliko sam shvatio, nisam ni znao da vodi taj sudski postupak, niti me to zanima, ko su njegovi zastupnici u tom postupku i o čemu se tu radi, to je apsolutno privatni život tog lica. Ovde se danas ne raspravlja o njemu kao o sudiji. Gospodin koji je govorio pominje njega i podatke iz njegovog privatnog života isključivo zbog činjenice da je on u krvnom srodstvu, odnosno da je sin gospođe Nate Mesarović. To zapravo potvrđuje da smo mi tokom današnje rasprave bili potpuno u pravu da se ovde radi o besu usmerenom protiv gospođe Mesarović. Slažem se u jednom delu sa ovim što je prethodnik govorio. Takođe čestitam Nati Mesarović, sudiji Dragičević Dičić, sudiji Lukiću, svim članovima Veća u različitim fazama postupka, koji su uprkos pritiscima tadašnje vlasti i osporavanjima, koja su dolazila između ostalog i od Tomislava Nikolića, uspeli da donesu presudu i da na hrabar način okončaju taj postupak.
Moram priznati, nisam bio tu. Ako je to sve tačno, apelujem na poslanike da stvarno ne iznose i ne ulaze u probleme lične prirode. Vi se možete izjasniti da li u danu za glasanje da se Skupština izjasni da li je povređen Poslovnik. (Ne) Gospodine Nikoliću, po kom osnovu? (Dragan Nikolić, s mesta: Član 103, povreda Poslovnika.) Nemate pravo na repliku ni povredu Poslovnika. Đurić je reklamirao povredu Poslovnika. Po Poslovniku nemate pravo na repliku. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović, replika.
Demokratska stranka je nekoliko puta spomenuta vrlo direktno.
Molim vas, nemojte dobacivati. Molim poslanike, nemojte dobacivati. Izvolite gospodine Stefanoviću.
Znam da će taj poslanik, eventualno, na kraju da se vrati u civilizacijske tokove. Ono što je suština, nije DS niti vodila niti vodi sudski proces u bilo čije ime, naročito ne navedenog gospodina. Mi smo podneli krivičnu prijavu nakon, podvlačim, što su svi nadležni organi već izvešteni, dakle, informisani o tome šta se desilo toga dana i dan kasnije. Dakle, svi su kroz redovnu proceduru obavešteni o tome šta je vaš član, gospodin Cvijan, uradio u sudu. O tome se radi. Mi smo podneli prijavu i stojimo iza te prijave i očekujemo da će nadležni organi, koje sad svi tako spominju, nadležni organi, sa nadom da to nisu partijski organi, najbrže moguće reagovati i utvrditi nesumnjivu odgovornost gospodina Cvijana. Možda grešimo, ali hajde da vidimo to do kraja. U međuvremenu, mislimo da on nije dostojan da bude šef odbora. Suviše su ozbiljne optužbe i suviše veliki konflikti interesa koji su kod njega iskazani. To je prva stvar. Druga stvar, gospodin Dulić se sam povukao. Niko ga nije izbacivao iisterivao, sam se povukao. Da li je tako bilo? Jeste li govorili ovde isto, neke vaše kolege, kako će biti tesni zatvori, ponavljam, koliko će demokrata unutra da završi? I sada to vaše polako objasnite građanima Srbije koje ste obmanjivali. Zato što, koliko je meni poznato, Oliver Dulić je u Subotici. (Predsedavajući: Vreme, gospodine Stefanoviću.) Vodite računa kada iznosite pretnje. Znam da je sada i vaš predsednik preterivao sa tim. Razmislite da u ovoj zemlji postoji pravni sistem. (Predsedavajući: Molim vas da obratite pažnju na vreme. Vreme replike je isteklo.) Prema tome, mislim da u ovom smislu, kako ste iznosili, stvari o DS ne stoje, nemaju veze sa istinom.
Gospodine Stefanoviću, vreme replike je isteklo, pola minuta je prošlo. Narodni poslanik Dragan Nikolić, replika. Izvolite.
Hvala gospodine predsedavajući, gospodine ministre. Moram da odgovorim zato što je gospodin Borko Stefanović duboko gledao čitavu našu poslaničku grupu svojim prodornim zelenim očima, plavim, izvinjavam se, moje su zelene pa sam napravio permutaciju. Ovim putem se izvinjavam gospodinu Oliveru Duliću jer sam napravio lapsus kada sam rekao da smo oduzimali mandat gospodinu Duliću, a on je posle toga sam vratio mandat. Mislio sam na oduzimanje imuniteta, na koji se on pozvao. Svi ljudi koji su slušali, jasno im je da sam napravio grešku, bez ikakve namere da bilo koga uvredim. Naravno, nisam hteo ni DS uvredim ničim, samo sam konstatovao ono što se dogodilo u prethodnom periodu. Nije krivo ogledalo ako je ružna slika u njemu. Sa druge strane, postoji ovde nekoliko dežurnih tužbalica među poslanicima koji se stalno javljaju i kojima stalno nešto smeta, od kartica koje stoje ili ne stoje u poslaničkoj jedinici, do toga kako se neko primitivno izražava. Naravno, taj poslanik je izašao iz sale, ali će brže–bolje kada dođe ovde da stavi karticu i da odmah traži povredu Poslovnika, vi mu to date, a oni to veoma obilato koriste, i to u isto vreme kada je najveća gledanost u Srbiji ove Skupštine. Tako je danas i gospodin Čedomir Jovanović ušao kada je procenio da je najbolje vreme za njegove dramaturgije. Došao je i ispričao nekoliko stvari, podigao tenziju, ispričao neistine, šarade, nazvao našeg ministra gospodina Selakovića lažovom i čovekom koji ne zna šta priča. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ali pre svega građani Srbije, DS danas, kao i mnogo puta u svojoj istoriji, mora ponovo da stane na branik demokratije čvrsto, odgovorno, hrabro i da se suprotstavi državnom udaru, pravnom nasilju i uvođenju diktature u našu zemlju. Jer, ova politička egzekucija koju danas svedočimo i koju danas pokušavamo da sprečimo, nije pokušaj obračuna sa jednom ženom koja ima svoje ime i prezime, to je pokušaj obračuna sa nezavisnim institucijama, sa sudskom granom vlasti, od strane onih koji su u svojoj političkoj prošlosti i te kako nasrtali na te mukom stvarane institucije proteklih 12 godina. Moram da vam kažem, taj brutalni nasrtaj sprovode isti oni koji su te institucije uništavali, uružavali, negirali, ponižavali, rušili, to su isti oni koji su ovu zemlju vodili u propast. To su isti oni kojima su institucije bile prepreka samovolji i samovlašću. Možda oni koji su tako revnosno uružavali, ponižavali i brukali ovu zemlju, mogu nekoga da prevare kada prihvate retoriku koja im je nekada bila izdajnička, a danas im je tako prijemčiva. Možda mogu nekoga da prevare kada skinu bedž sa revera, a da greškom ne probodu kroz srce i ne mogu da uklone taj ožiljak na srcu. Možda mogu da obuku evropski frak i da se predstave kao Evropejci, ali ne mogu da nikakvom mimikrijom, tananim glasićima, farsom, prikriju ono što je motiv njihovog političkog delovanja, a to je žarka želja, nezajažljiva strast za ničim kontrolisanom, neograničenom moći. Moć je ono što žele oni ljudi koji danas smenjuju predsednicu Vrhovnog kasacionog suda, ničim kontrolisana, neograničena moć. Čudim se tim ljudima odakle im hrabrost da ovu farsu pokušavaju sa falsifikovanim diplomama da dovedu na nivo pravne nauke sa predstavnicima DS. Tu zaista čovek treba da bude mnogo hrabar da to pokuša da uradi. Naravno, i debakl koji su danas doživeli na tom polju ovde ih svodi na ono čemu su jedino vični, na pravno nasilje. Mi se nikada nasiljem nismo koristili, ali smo uvek znali da na to nasilje odgovorimo argumentima, činjenicama, da hrabro, bez obzira na posledice koje će to da proizvede po nas, tim istim argumentima pobedimo to nasilje, bilo ono pravno, fizičko i svako drugo, kojem su izlagali građane ove zemlje, pa i nas iz DS. Način na koji vode diskusiju, gde čak se ne libe da se u svojim diskusijama osvrnu i na porodicu Nate Mesarević, kazajući da je njen sin avanzovao za vreme mandata svoje majke. Pa, ja mislim da svaki roditelj želi da mu dete avanzuje. Lično sam ubeđen da i Tomislav želi da mu sin Radomir avanzuje, pa da mu još neki "Audi" pokloni, za vreme njegovog mandata. Ali, znate čega smo mi danas svedoci. Svedoci smo realizacije predizbornog obećanja Tomislava Nikolića koji je kazao – kada dođem na vlast preispitaću presudu za ubistvo Zorana Đinđića. Pa, to je tema. Zbog te rečenice vi danas smenjujete Natu Mesarević. Ta tema vas boli i zato tu skandirate – tema. Zbog te rečenice koja glasi – kada dođem na vlast preispitaću presudu ubistva Zorana Đinđića, a zna se da je potpisnik te presude Nata Mesarević, tu leži vaša žarka želja da se toj ženi zbog te presude osvetite. Nema boljeg rođendanskog poklona sutra za Tomislava Nikolića, nego da kažete – evo smenili smo Natu Mesarević i sada gospodine Nikoliću možete mirne savesti da se pogledate u ogledalo, kada čujete rečenicu – ako ikada ovih dana sretnete Zorana Đinđića.
Gospodine Milivojeviću, morao sam da vam privremeno isključim mikrofon, jer me ne čujete. Zaneli ste se u diskusiju. Molim vas, vratite se temi. Ovde nije sada predmet ni Tomislava Nikolić, ne znam ni neko drugi, već je ovde rasprava konkretna tema, i molim vas da se vratite na temu. Izvolite. Prijavite se ponovo.
Hvala vam gospodine predsedavajući što vodite računa o tome da se ne zanesem. Nikad se ja neću tako zaneti da kažem – ako neko ovih dana vidi Zorana Đinđića, neka mu kaže da je Josip Broz Tito pred smrt imao probleme sa nogom. Nikada mene … Molim vas da umirite nemirnu savest. Ovde nemirna savest govori, ne govore poslanici. Smirite savest.
Upozoravam vas. Nemojte tako reagovati. Nemojte, predsedavam ovde i nema smisla da tako reagujete prema meni. Ne mogu ovde da budem žandar, razumete. Nemojte, molim vas. Nemate pravo, može on, pravo je njegovo da govori, moja je obaveza da ja to procenim i da ga u datom momentu prekinem. Ali, ne možete zbog toga vi bučno da reagujete. Nije u redu. Molim Srđana Milivojevića da se vrati na temu, da ne spominje druga lica. Izvolite.
Da li mogu da spomenem gospodina Vladimira Cvijana, koji je kazao da je doneta politička odluka da se smeni Nata Mesarević. Žao mi je što nije u sali. Gde je on? Jeste ga se odrekli? Da li je prešao u neku drugu stranku, ili ga možda spremate za predsednika Vrhovnog kasacionog suda? Mislim da je on idealna ličnost, da zadovoljava sve moralne kriterijume, da će onda njegova advokatska kancelarija dobiti sve sudske procese koji se vode pred bilo kojim sudom. Ali, opet vas pitam, ova politička egzikucija koju danas svedočimo, koju posmatramo i kojoj se mi hrabro suprotstavljamo uprkos vašim povicima i povicima nemirne savesti, je isključivo želja da se osvetite Nati Mesarević zbog presude za ubistvo Zorana Đinđića. Možete sada da nađete bilo kakvo obrazloženje, da uvijete to u bilo koju oblandu, to pravno nasilje …
Gospodine Milivojeviću, molim vas, mislim da nije korektno da inputirate takvu jednu izjavu, da određena stranka se sveti zbog nečega što je neko radio. Stvarno nije korektno. Molim vas, da se držite dnevnog reda i da ne vređate, da nekome ne stavljate nešto što ne možete da dokažete. Izvolite.
Hajde da vidimo kako smo došli do ove rasprave u parlamentu. Hajde da vidimo kako smo došli do činjenice da je Ustavni sud dao ovakvu preporuku da mi danas raspravljamo na ovu temu. Da li je on uopšte i dao ovakvu preporuku ili nije. Hajde da vidimo uopšte kako se to, znam predsednik Amerike se jednog dana probudi kao predsednik Amerike i oni mu uruče daljinski upravljač kojim komanduje nuklearnim arsenalom. Međutim, izgleda da je kod nas predsednik Republike konstruisao daljinski upravljač kojim komanduje Ustavnim sudom, jer Ustavni sud u nekim preporukama raspravlja po hitnom postupku, a kada poslaničke grupe upute inicijativu tom istom Ustavnom sudu, on se ne oglašava mesecima. Šta god mislio o inicijativi DSS, mesecima se Ustavni sud nije oglasio po pitanju inicijative DSS. Ali, kažem, pronađen je daljinski upravljač po kom on radi. Da ne bih ovde dolazio u situaciju da imam polemiku sa predsedavajućim, polako ću privesti svoju raspravu kraju uz nekoliko važnih napomena. Ovde su danas pomenute skupštinske službe, pa bih zamolio te vredne ljude iz skupštinskih službi da ovde umesto ovih flašica sa vodom donesu bokale i peškir, jer Pilat je makar ruke oprao posle svega, makar je tako probao da opere svoju savest. Ako neko ovih dana sretne Tomislava Nikolića neka mu poželi i neka mu poruči dobro zdravlje, porodičnu sreću, srećan rođendan i neka mu kaže, da ako ikada vidi onog Tomislava Nikolića koji je ovako prorekao ubistvo Zorana Đinđića, makar u ogledalu ujutru kad se brije, neka mu kaže da mu savest neće biti ni malo mirnija posle smene Nate Mesarović, nema tog kanala Dunav – Stalać – Egej gde će oprati ruke i savest. Hvala.
Samo polako, prvo da vidim ko je po Poslovniku, Marijan Rističević i Marko Atlagić. Reč ima Marjan Rističević, po Poslovniku. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, za očekivati je da reklamiran član 107. i član 106. Član 107. kaže – na sednici Narodne skupštine nije dozvoljeno neposredno obraćanje narodnog poslanika drugom narodnom poslaniku korišćenje uvredljivih izraza. Da onda krenemo. Prethodni govornik je o svemu govorio, osim o dnevnom redu. Govorio je o nekom braniku, o državnom udaru koji navodno mi vršimo, o brutalnom nasilju, o uništavanju institucija, o vođenju zemlje u propast, o brukanju ove zemlje, o izdajničkoj retorici, o nekim bedževima, o falsifikovanim diplomama, o nasilju, o pravnom, fizičkom i svakom drugom. Govori je o nepotizmu, doduše govori je gospođino sinu. Govori je o daljinskom upravljaču. Posebno se uvredljivo obraćao predsedniku Republike. Stvarno ne znam šta još jedan poslanik treba da uradi da bi mu izrekli makar jednu simboličnu meru opomene, ili da ste ga makar više puta upozorili. Moram da kažem da je on grubo prekršio Poslovnik i da se ovde ne radi ni o nepotizmu, ni o njenoj plati, ne radi se ni o presudi Đuruviji, ne radi o tome što je ona izabrala mrtvog sudiju za sudiju, ovde se jednostavno radi o sprovođenju odluke Ustavnog suda. Neka govornici kažu da li su oni za to da se ne poštuje odluka Ustavnog suda, jer time smo što dalje od odluke pravne države. Pravna država je poštovanje pravila, a naročito poštovanje odluke Ustavnog suda. Ukoliko ne žele da poštuju odluku Ustavnog suda koju su oni izabrali neka to kažu. Ta odluka je obavezujuća i mi je moramo doneti. Hvala.
Hvala. Dužan sam da odgovorim na ukazivanje povrede Poslovnika. Znači, tačno je da je bilo tih reči, ali sam ipak intervenisao i mislim da sam ukazao narodnom poslaniku koji je se posle toga, ipak na neki način vratio temi. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Predsedavajući pozivam se na član 106. Pročitaću ga – govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Prethodni govornik je četiri puta izašao iz dnevnog reda i spominjao u vrlo negativnom smislu predsednika države. Ja vas molim da u budućnosti to ne dozvolite nego da se vrati na dnevni red. Predsednik Republike Srbije Tomislav Nikolić je i njegov predsednik. To je dokazao s tim više što je izašao iz SNS itd, predsednik svih građana, a kada bude na dnevnom redu predsednik države onda zaista nema potrebe danas o tome govoriti, onda slobodno možemo svi da vodimo raspravu. Molim vas privedite ovu raspravu tački dnevnog reda. Izvinite na intervenciji.
Hvala na ukazivanju. Ja sam isto reagovao na to i mislim da u tom smislu sam i ispoštovao Poslovnik, ako smatrate da treba da se glasa u danu za glasanje, ne, i potpuno se slažem sa svim primedbama da u toku rasprave treba se držati teme. Molim vas takođe da to važi kako za poziciju, tako i za opoziciju, da se držimo teme dnevnog reda. Bojan Đurić, po povredi Poslovnika. Izvolite.
Povreda člana 107. stav 2. desilo se nešto ranije pre ovog poslednjeg kruga za repliku i reklamiranje Poslovnika. Dakle, gospodin Nikolić se uvredljivo izrazio pre svega o poslanicima LDP, on je izneo ili izgovorio izraz dežurne tužbalice, reći ću vam gospodine Babiću vrlo rado zašto se osećam prozvanim zbog toga što je gospodin Nikolić govorio o situacijama, kada poslanici LDP reklamiraju povredu Poslovnika i ukazuju na situaciju koja je tako česta, da poslanici SNS borave van sale, a da su njihove identifikacione kartice ubačene. Vi ste pravnik kao ja i znate da se nikome ne može prebacivati u krivicu nešto što radi pokušavajući da zaštiti zakon, u ovom slučaju Poslovnik. Samo zbog toga sam intervenisao tražeći od predsedavajućeg da takvu praksu ubuduće spreči. Hvala vam.
Hvala. Veroljub Arsić, replika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja volim neke nadahnute govore, ali ipak ajde da to malo ostane na onom dostojanstvenom nivou. Ponoviću ono što je napisala sadašnji predsednik Vrhovnog kasacionog suda Nata Mesarević o svom izboru. Odluka Narodne skupštine o izboru predsednika Vrhovnog kasacionog suda, pa i odluka o mom izboru je po svojoj pravnoj prirodi pravno politički akt. Srpska napredna stranka ne vrši nikakvo pravno nasilje niti je potrebno da neko bude branik nad Ustavom i pravom dok je SNS na vlasti. Isto tako mogu da kažem da mi je savest čista i nemam nikakvog razloga da se osećam prozvanim, isto tako mogu da obavestim neke narodne poslanike da je izborna kampanja za predsednika Republike Srbije završena, da su spotovi završeni, da je završena jedna negativna kampanja i budite sigurni da nikad nećemo da radimo tako negativnu kampanju kao što je to rađeno protiv Tomislava Nikolića, bez obzira ko je naš kandidat za predsednika Republike. Isto tako oni koji su ustavnopravci stalno zaboravljaju jednu činjenicu, a to je da je predsednika Vrhovnog kasacionog suda,moram da gledam dole, da ne bih bio duboko, na predlog Visokog saveta sudstva, po pribavljenom mišljenja Opšte sednice Vrhovnog kasacionog suda, koje nema, bira Narodna skupština Republike Srbije. Isto tako, kao narodni poslanik za bilo kakav predlog koji ne ispunjava uslove predviđene Ustavom, nikada ne bih glasao, pa su verovatno prljavi prstići nekima koji jesu, zato što su prekršili Ustav Republike Srbije.
Replika, na čije izlaganje, po Poslovniku? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, mržnja je osećaj koji po mom skromnom mišljenju ima, član 107. i dozvolite mi da objasnim, i svoju materijalizaciju. Mržnja je kao bumerang, nanišanite onog koga mrzite, odapnete bumerang, a taj isti bumerang se zavrti oko spomenika Ivi Andriću i vrati se nazad i pogodi vas koji mrzite. Izbori 20. maja su rekli da Srbija hoće i bira većinski Tomislava Nikolića za predsednika Republike Srbije. Izbori 20. maja su osvestili i neke ljude, pa ste videli da vam nije dovoljan ni kao predsednik stranke, i da vam nije dobar ni kao predsednik stranke, a kamoli predsednik države. Nemojte da mrzite, bumerang mnogo brzo vrati i ja se vama predsedavajući izvinjavam što sam zloupotrebio Poslovnik, ali sam morao ovo da kažem, jer najviše zakonodavno telo kao što je parlament Republike Srbije, ne sme da bude mesto gde se promoviše mržnja. Moramo da poštujemo institucije, Tomislav Nikolić je predsednik Republike Srbije voljom građana Republike Srbije.
Bojan Đurić, po Poslovniku. Izvolite.
Članovi 106. i 107. Gospodin Arsić ponovo nije govorio o tački dnevnog reda i ponovio je po drugi ili treći put citat jedne od izjava sadašnje predsednice Vrhovnog kasacionog suda, pokušavajući na taj način da dokaže da je bilo nekakve političke zavere prilikom njenog izbora i citirao je da je ona rekla da je odluka o njenom izboru pravno politički akt. Ne znam šta time želi da postigne gospodin Arsić. Sudija Mesarović je izabrana za predsednicu Vrhovnog kasacionog suda odlukom Skupštine i svaka odluka Skupštine je pravno politička, to nije sporno, samo sam hteo to da razjasnim, pre svega, gospodinu Arsiću.
Smatram da nije povređen Poslovnik. Reč ima Srđan Milivojević.
Gospodine predsedavajući, ja ću iskoristiti pravo na repliku, jer sam više puta citiran i pomenut u diskusijama svojih prethodnika. Kada govorimo o mržnji. Mržnja je osećaj intenzivne odbojnosti prema neko i bilo je i većih filozofskih doprinosa, nego što smo malopre čuli o razradi mržnje. Dakle, mržnja kao svoj krajnji efekat može da ima i stepen agresije ka nekome i on se obično ispoljava, ne baš gađanjem bumerangom, koriste se mnogo moćnija sredstva, recimo snajper iz zgrade Admirala Geparta i mržnja i zavist ka nekom čoveku može da se ispoljava i najavom da će tog čoveka pogoditi taj snajperski metak. Možda neki ljudi jesu vidoviti…
Gospodine Milivojeviću, molim vas, nije korektno na takav način replicirati. Sinonim snajper, zna se šta je i molim vas, nemojte, nije mesto u Skupštini da o tome govorite, imate drugi način da to što želite kažete i iskažete, na dostojanstven način.
Ja se zahvaljujem gospodine Arsenoviću, ne zameram vama što na ovakav način pokušavate da branite vaše sadašnje koalicione partnere, ali činjenica je da je jedan čovek izašao na govornicu i uputio tadašnjem predsedniku Vlade sledeću rečenicu – ako neko ovih dana sretne Zorana Đinđića, neka mu kaže da je i Tito pred smrt imao problema sa nogom. Vidite sada kako reaguje nečista savest. Sada nečista savest ne može da izdrži da sedi skrštenih ruku, nestaju tihi i fini glasovi i kreće, jao, hvatanje za glavu. Nije ovo strašni sud, nemojte mene da se plašite. Čeka vas taj čovek gore među zvezdama, pa njemu objasnite šta je mržnja, a šta je ljubav.
Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović, pa Veroljub Arsić.
Sa malo emocija možda, nije korektno iznositi stvari gledano iz jednog potpuno pogrešnog ugla, vezano za Demokratsku stranku. Mi ne isterujemo nikoga, bivši predsednik stranke je sačuvo vrlo visoku poziciju, čovek je od velikog ugleda i uticaja u DS. Mi Borisu Tadiću nikada, ne bi priredili onakav kaštig kakav ste vi Tomislavu Nikoliću. Govorim ovako da me bolje čujete, to sam naučio od vašeg predsednika. Dakle, ako ništa drugo vi ste gospodina Tomislava Nikolića poslali u političku penziju. Vi ste njegovu platformu ovde javno odbili, pred milionima građana Srbije. Zašto ja ovo vama pričam? Samo da objasnim. (Predsedavajući: Gospodine Stefanoviću, ja vas molim…) Nemojte, samo da se kolege ne nerviraju, zato što ja ne odgovaram na neistinu, čak možda, da kažem, ne prikladan rečnik, koji je upotrebljen zaista na rubu rasprave o jednoj važnoj inicijativi, da se ponovo dozvoljava. Dakle, kada je gospodin Arsić smiren onda nema bivši režim. Kad nije smiren onda je bivši režim. Kad gospodin Arsić izađe, gospodin Babić priča šta se dešava u DS. Pa to bi bilo kao kad bi ja rekao – kakve su tek vaše podele? Zamislite kad to izađe u javnost. To sam vam rekao u maju, setite se gospodine Babiću, pa ste se isto tako smejali. Vreme pokazuje, ne mržnja, ne bumeranzi, nego vreme pokazuje ko je bio u pravu. To je ono što je tužno, što treba da mislite kada dignete mač na političkog oponenta, da razmislite i tu se slažem sa vama,kako se to vraća. Ali onda, uvek gledajte i u svoje dvorište. Mi smo u svoje dvorište gledali i videli smo stvari koje ne valjaju i te stvari smo ispravili. Ti procesi su dugi i tek čekaju SNS.
Hvala. Reč ima Jovan Palalić, po Poslovniku.
Gospodine predsedavajući, član 27. Molim vas da čitavu ovu raspravu o jednoj izuzetno važnoj temi dovedete u onaj nivo koji zaslužuje rasprava o Vrhovnom kasacionom sudu i jednoj najvažnijoj instituciji u oblasti pravosuđa. Mi smo se danas ovakvom diskusijom bacili vrlo negativno na sve najvažnije institucije, prateći diskusiju danas narodnih poslanika, i Vrhovni kasacioni sud, i Ustavni sud, i Narodna skupština, i predsednik Republike. Ove rasprave utiču na urušavanje svih najvažnijih institucija u Republici Srbiji. Poslanici DSS, koleginica Milica Radović, trudila se da ovoj temi priđe krajnje ozbiljno, sa argumentima koji bi pomogli da se iz ovog pravnog problema izađe na najbolji mogući način, trudeći se da poštujemo dostojanstvo institucije, bez obzira šta mi mislimo i o izboru 2009. godine, tada smo to rekli, i bez obzira šta mislimo o današnjoj sednici. Ja ostavljam kolegi Milošu Aligrudiću da li će da učestvuje dalje u raspravi, ali način na koji smo mi danas diskutovali je nešto što je ne primereno ovako važnoj temi i želji svih nas da poštujemo institucije Republike Srbije. Molim vas još jednom da prekinemo ovu raspravu na ovaj način i da se vratimo ovom pitanju, poštujući prisustvo ministra, prisustvo Visokog saveta sudstva i nadam se značaju ove rasprave. Hvala.
Gospodine Palaliću, potpuno se slažem sa vama, ali u mnogome to ne zavisi samo od mene, nego i od saradnje narodnih poslanika. Reč ima Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo, ja ću uvek u svojim diskusijama što god je moguće više da čitam Ustav. Prvo, niko nije poslao Tomislava Nikolića u političku penziju. Njegovo predizborno obećanje je bilo, ukoliko bude izabran za predsednika Republike Srbije, podneće ostavku na mesto predsednika SNS i ostavku na članstvo SNS. Na to je obavezan po članu 111. Ustava Republike Srbije, zato što predsednik Republike Srbije izražava državno jedinstvo Republike Srbije. Tako piše u Ustavu i to je njegova morana obaveza, ne samo da ispuni predizborno obećanje, beg i da se pridržava Ustava. Pošto je replika, odgovaram na diskusije prethodnih govornika. Što se tiče tih stvari zašta se optužuje SNS, ne bih da govorim o tome kakve je probleme imala prethodna vlast sa reformom pravosuđa, kakvi su bili izveštaji Evropske komisije, šta je sa 638 rešenja o prestanku sudijske funkcije bez obrazloženja, bez pouke o pravnom leku? Ne bih da govorim baš o tome, kako je 638 sudija na intervenciju Ustavnog suda dobilo isto obrazloženje zašto im prestaje sudijska funkcija. To znači da su 638 ljudi isti. To nije moguće. Ne postoje ni dva ista čoveka. Tako da, što se toga tiče, nemojte to nama da spočitavate. Ja nikoga ne mrzim, mogu nekoga da volim ili ne volim. Nikoga se ne plašim osim Boga, pa gledam da sve ono što radim, čak i ako pogrešim, da mi je savest čista jer sam to uradio u najboljoj nameri, što očigledno kod mnogih drugih koji su vladali ovom Srbijom, nije bio cilj.
Hvala. Reč ima Zoran Babić i završavamo sa ovom replikom. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, nastaviću koristeći pravo na repliku, jer sam više puta pomenut. Nastaviću u stilu predsednika poslaničke grupe SNS, gospodina Veroljuba Arsića, i podsetiti na predizborni slogan između dva kruga predsedničkih izbora, predsednika Tomislava Nikolića, koji je glasio – predsednik svih građana, a ne političke partije. Problem onih koji ne zagovaraju te, Ustavom propisane vrednosti, nije samo što je ispunjeno to predizborno obećanje, već što smo započeli i ne kažem da smo na tom putu mi stali, ni da smo zadovoljni šta smo sve do sada uradili, ali smo započeli da predizborna obećanja koja smo dali građanima Republike Srbije i ispunjavamo, i u borbi protiv korupcije i organizovanog kriminala, donet je Zakon o javnim nabavkama. Srbija postaje mesto gde dolaze ljudi, investitori sa svih strana sveta, iz Ujedinjenih Arapskih Emirata. Spušten je javni dug na ispod 60% , posle dugog vremena i Srbija postaje zemlja u kojoj se lakše diše, a siguran sam u budućem periodu i u kojoj se lepše živi. U duhu onoga što je i gospodin Palalić rekao, sa time se potpuno slažem, danas je veliki pravoslavni praznik, slava svih vinogradara, Sv. Trifun i ja u ime poslaničke grupe SNS, svim srpskim domaćinima koji danas slave, svim vinogradarima, želim srećnu krsnu slavu.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Miković. Izvolite.
Da pređemo sa Sv. Trifuna ipak na konkretnu temu. Istina, sigurno je da sam na određen način u teškoj situaciji, pošto posle nadahnutog govora mog uvaženog kolege Srđana Milivojevića, koji je po mom mišljenju uznemirio nečistu savest mnogih, dolazim u situaciju da govorim o samoj temi. Na početku mog govora, hoću prvo da iznesem veliko zadovoljstvo što su sa nama sada ovde u sali gospođa Mirjana Ilić, zamenica predsednice VSS. Zatim, izborni članovi VSS iz reda sudija, gospođa Sonja Vidanović, gospodin Miroljub Tomić. Bio je do skora gospodin Aleksandar Stoiljkovski i još jedan član VSS, a to je ministar pravde i državne uprave i član VSS po položaju, gospodin Nikola Selaković, koji je dobio pravo i obavezu i odgovornost da, upravo, stavove VSS ovde brani, bez obzira što je ujedno i predstavnik izvršne vlasti u državi. Bojim se da to možda može da stvorina neki način i rezervu, da li je prvi u VSS, osim predsednice VSS, upravo predsednik izvršne vlasti ili zamenica predsednika VSS? Ali, ja bih bio opet slon uverenju da upravo podela dužnosti da ste vi ocenili da će gospodin Nikola Selaković možda bolje i elokventnije braniti stavove VSS. Istina, činjenica je da, po informacijama kojima raspolažem, a to je da je 11. januara upućen od strane Ministarstva pravde i državne uprave, od strane ministra Nikole Selakovića, Visokom savetu sudstva dopis sa naznakom "vrlo hitno", gde se predlaže da Visoki savet sudstva, shodno odredbi člana 61. stav 1. Zakona o Ustavnom sudu, itd, predlaže da Visoki savet sudstva uputi predlog Narodnoj skupštini kako bi u što kraćem roku stavila van snage Odluku o izboru predsednika Vrhovnog kasacionog suda. To je inicijativa, znači i predlog Visokom savetu sudstva. Visoki savet sudstva je nakon toga doneo Odluku da predloži Narodnoj skupštini odluku o prestanku funkcije predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Ukazujem na te dve razlike zato što je u toku diskusije bilo govora šta je Visoki savet sudstva svojevremeno predložio Narodnoj skupštini, a šta je Narodna skupština odlučila. Tu se sad vraćam na ono što je bio predmet preispitivanja Ustavnog suda. Znači, Ustavni sud je utvrdio da odredba člana 102. stav 5. Zakona o sudijama nije u saglasnosti sa Ustavom. Ta odredba člana 102. stav 5. Zakona o sudijama počela je da se primenjuje 1. januara 2010. godine. Molim sve koji mogu da prate ovo da obrate pažnju na datum. Znači, ta odredba člana 102. stav 5. Zakona o sudijama je počela da se primenjuje 1. januara 2010. godine, a mislim većina od nas ima ispred sebe Odluku o izboru predsednika Vrhovnog kasacionog suda, da je to učinjeno 30. novembra 2009. godine. Znači, 2009. godine nije mogla da se primenjuje odredba koja je počela da se primenjuje 1. januara 2010. godine. Hajde da budemo logični. Kako može da neko bude izabran na osnovu člana 102. Zakona o sudijama novembra 2009. godine, a tek 1. januara 2010. godine ta odredba počinje da se primenjuje? Pa ko je ovde normalan, a ko nije normalan? Hajde da vidimo na osnovu čega onda odluka Ustavnog suda o oceni neustavnosti odredbe člana 102. može da se odnosi na izbor predsednice Vrhovnog kasacionog suda. Ne može nikako. Normalno je da je ona bila izabrana na osnovu člana 144. stav 1. Ustava i na osnovu zakona koji je regulisao primenu Ustava, a to je član 7. ustavnog zakona koji kažeda izbor predsednika Vrhovnog kasacionog sudai prvi izbor sudija Vrhovnog kasacionog suda izvršiće se najkasnije u roku od 90 dana. Znači, taj ustavni zakon je rekao na koji način će se primeniti ova odredba člana 144. stav 1. Ustava. To je što se tiče izbora gospođe Nate Mesarević na funkciju predsednik Vrhovnog kasacionog suda i mislim da ko hoće da samo uporedi odluku sa važećim tekstom zakona, može da zaključi da u odnosu na izbor gospođe Nate Mesarević, Ustavni sud praktično ako se bavio i ako se nije bavio, to je bespredmetno. Drugo, nas u pogledu odlučivanja može da vezuje samo izreka odluke Ustavnog suda. Izreka odluke Ustavnog suda je: utvrđuje se da odredbe člana 102. stav 5. Zakona o sudijama nije u saglasnosti sa Ustavom. Kako se izvršava ova odluka? Time što je Ustavni sud rekao da ova odredba nije u skladu sa Ustavom i samim tim je brisana iz pravnog sistema. Tačka, gotovo, izvršena odluka. Drugo, član 171. stav 2. Ustava kaže: Ustavni sud svojom odlukom uređuje način njenog izvršenja kada je to potrebno. Ustavni sud u izreci nije napisao ništa u pogledu načina izvršenja toga. Znači, očigledno je samo stavio tu odredbu van snage i gotovo. Postavljam pitanje i zbog toga mi je milo što su predstavnici Visokog saveta sudstva, ne volim nikome da pričam iza leđa, volim da gledam ljude u oči i da im kažem kada smatram da je neka odluka pogrešna. Ne sporim nikoga pojedinačno, nikoga po pitanju ličnosti, nikoga po pitanju struke i svega toga, ali ovde se suprotstavljam vašem mišljenju i vašem predlogu odluke koji je stigao ovde u proceduru pred Narodnu skupštinu. Smatram da taj predlog odluke nije u skladu sa članom 144. Ustava, naročito sa stavom 3. i stavom 4. Naime, predsedniku Vrhovnog kasacionog suda prestaje funkcija pre isteka vremena na koji je izabran na njegov zahtev. To je jedna stvar. Drugo, moguće je na osnovu ili razrešenjem iz zakonom propisanog razloga razrešiti predsednika suda. Postoji za to mogućnost i u stavu 4. su definisane nadležnosti Visokog saveta sudstva u toj proceduri razrešenja, ali kaže da predsedniku Vrhovnog kasacionog suda može da prestane funkcija nastupanjem zakonom propisanih uslova za prestanak sudijske funkcije. Da bi to svima bilo jasno, pokušavam da pročitam zakon, da ne bude da je neko tumačio ovako ili onako. Koji su razlozi za prestanak sudijske funkcije? U glavi 4. Zakona o sudijama u članu 57. pod naslovom "prestanak sudijske funkcije" i podnaslov "svi razlozi", tu stoje propisani uslovi za prestanak sudijske funkcije: kada sudija navrši radni vek i kada trajno izgubi radnu sposobnost za obavljanje sudijske funkcije. To su ta dva razloga i samo ta dva razloga mogu da budu razlog za prestanak sudijske funkcije. Mi nemamo podatak da je gospođa Nata Mesarević navršila radni vek ili da je trajno izgubila radnu sposobnost za obavljanje sudijske funkcije. To bi mogli da budu razlozi. Nijedan drugi razlog ne može da bude. Ukoliko bi išli na široko tumačenje, van ovih svih razloga koji su u zakonu pobrojani, onda dolazimo u situaciju da ćemo u Srbiji prouzrokovati totalnu pravnu nesigurnost. Šta će to značiti? Osim razloga za razrešenje sudija, ukoliko Narodna skupština odluči, e sad pitanje je na čiji predlog. Očigledno na svačiji predlog, i ovlašćenog i neovlašćenog predlagača. Ukoliko ovakav stav prihvatimo, da su neovlašćeni ovlašćeni, svaki sudija u Subotici, Nišu, Novom Sadu, Kragujevcu, Beogradu i malim mestima moći će da se donese odluka o prestanku funkcije sudije, jer očigledno da onda to neće biti razlozi za prestanak, kada se navrši radni vek i kada trajno izgubi radnu sposobnost ili kada se steknu uslovi za razrešenje, nego će gospodin Tomić, mislim da je sudija u Kragujevcu, moći odlukom Narodne skupštine da kaže – hajde više da ne bude, a ne da bude razrešen, nego Skupština da donese odluku o prestanku mandata. To je jedan primer. Daleko od toga da se zalažem za tako nešto, ali iznosim samo primer da, ukoliko ovu pravnu praksu probijemo, gotovo je, nema pravne sigurnosti. Sa druge strane, mislim da bez obzira što smatram da je politički nedopustivo da predstavnici izvršne vlasti budu ti koji predlažu prestanak funkcije. Smatram da je to neprimereno, ali, čak i predlog koji je gospodin Selaković dao Visokom savetu sudstva, koji se razlikuje od Odluke Visokog saveta sudstva, u pogledu stavljanja van snage odluke, imao bi veće logike nego ovo što je stiglo u proceduru pred Narodnu skupštinu. Istina, takav predlog nije trebao da ide prema Visokom savetu sudstva, nego je trebao da ide od strane njega, ili bilo koga, a verovatno pre od Skupštinskog odbora, a ne od strane predstavnika izvršne vlasti, prema Narodnoj skupštini, a ne putem Visokog saveta sudstva. Da sam imao proceduralnu mogućnost na odboru kada je gospodinPetar Petrović predložio izveštaj koji će poslati plenumu i kada je pročitao taj izveštaj i kada sam se javio za reč i tražio da diskutujem, kada mi je onemogućeno da kažem zašto taj izveštaj ne valja, tada mi nije dozvoljeno, na odboru. Jednostavno bili su pročitani izveštaji i o tome nijebilo moguće diskutovati. Upravo zbog toga, sad smo u poziciji dao tome što je trebalo da se završiti na odboru govorimo ovde na plenumu i na određeni način, kod građana pokažemo zašto postoje ogromne zamerke u pogledu Predloga odluke koji je stigao u proceduru pred Narodnu skupštinu i zbog čega će neko tumačiti, ili možda pogrešno protumačiti rad Visokog saveta sudstva. Ne bih hteo to da osporavam, ali na osnovu ovih odluka očigledno je da sama situacija osporava rad Visokog saveta sudstva bar u ovom delu i u ovoj proceduri donošenja ove odluke i predlaganje odluke Narodnoj skupštini. Na to sam ukazivao i na Odboru za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Ukoliko se proveri, samo par poslanika me je podržalo kada sam smatrao da ova odluka nije u skladu sa pravnim sistemom. Gospođa Bulajić je bila tu i još par poslanika, alida su hteli svi da čuju još na odboru ne bi došli u situaciju da se brukamo ovde na plenumu. Ono što je najgore je što izglasavanjem ove odluke preti opasnost da se obruka Narodna skupština pred građanstvom, jer ovo ne samo što je neustavno nego na određeni način pravi jedan precedent, jedan novi slučaj na koji će mnogi moći da se ugledaju i da kažu - ukoliko je to moglo sa predsednicom Vrhovnog kasacionog suda da kažemo puj pike ne važi više, jer nije više na toj funkciji. Tako isto može bilo ko da kaže – hajde sad da neko ne bude sudija. Ne iz razloga da je učinio krivično delo, ne iz razloga da nije radio kako treba, pa da je razrešen, nego čisto voluntaristički da li to hoćemo ili nećemo. Upravo zbog toga, sve vas još jednom pozivam da razmislimo o mogućim dugoročnim pravnim posledicama ovakve jedne odluke. Neću pričati o političkim razlozima. Mogu da sumnjam u političku pozadinu ovakvog zahteva za smenom gospođe Nate Mesarović. Mnoge naše kolege su ovde govorile o tome koji su pravi razlozi za smenu gospođe Nate Mesarović. Mnogi su govorili o političkim izjavama koje su date ne samo u političkoj kampanji, mnogi su pričali o ličnim odnosima pojedinih učesnika u ovom postupku, o onim podnosiocima inicijative i nekima koji su se pojavljivali. Ovog trenutka pokušavam da plenum Narodne skupštine lišim partijskog prepucavanja i nadgornjavanja ko je to hteo, ko je naredbodavac, ko je inicijator, ko je izvođač radova i sve ostalo. Diskusiju svodim samo na to da li ovakva jedna odluka može da bude u skladu sa Ustavom ili duboko nije u skladu sa Ustavom i duboko nije u skladu sa članom 144. stav 3. nastupanje zakonom propisanih uslova za prestanak sudijske funkcije. Na Odboru za pravosuđe sam molio predstavnike Visokog saveta sudstva da mi daju koji je zakonski razlog od svih razloga koji su kao takvi pobrojani u članu 57. Od tih svih razloga koji su u članu 57. pobrojani koji je taj razlog koji je rukovodio Visoki savet sudstva da predloži ovakvu odluku za koju smatram da ukoliko je Narodna skupština izglasa da ćemo se svi mi stideti. Nisam dobio odgovor. Istina, dobio sam odgovor pozivajući se na Poslovnik Narodne skupštine koji tretira proceduru Narodne skupštine, a ne zakonski razlog. Pitao sam – gde to piše u Ustavu, gde to piše u ratifikovanom međunarodnom sporazumu, gde to piše u zakonu, izričito? Naročito gde to piše u članu 57. kao svi razlozi za prestanak sudijske funkcije? Ukoliko nema takvog razloga ne možemo da donesemo ovakvu odluku. Samo vas molim da ukoliko donesemo odluku, ukoliko većina od 250 narodnih poslanika kakva godbila, odluči i ne daj bože prihvati ovakav predlog za prestanak funkcije predsednice Vrhovnog kasacionog suda, da svi budemo svesni posledica koje može da donese ovakva odluka. Još jednom vas molim da bez ostrašćenosti, bez partijske zaslepljenosti ocenimo da li ovakva jedna odluka koja je predložena može da izazove nesagledive posledice po naš pravni i ustavni sistem, ili ne? Još nije kasno da odustanemo od ovakvog predloga odluke i da se ne izglasa ovaj predlog odluke, da sačuvamo integritet i Visokog saveta sudstva i člana Visokog saveta sudstva koji je ujedno i predstavnik izvršne vlasti, gospodina Selakovića, koji je pravno rečeno predložio korektniju stvar iako se i o tome može diskutovati. U svakom slučaju vas molim da više ne diskutujemo o odluci Ustavnog suda koja je stavila van snage odredbu koja je počela da se primenjuje mesec dana i nešto jače od izbora gospođe Nate Mesarović na funkciju predsednice Vrhovnog kasacionog suda. Još jednom sve vas molim da razmislimo o ovome da se ne bi sutra suočavali sa ukazivanjem na ove greške od onih koji posmatraju sve nas i koji su u prilici da ocene da li ćemo postati ozbiljna država. naopako, da budemo banana država.
Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, sa izuzetkom malopređašnje diskusije, ove pre toga koje su satima trajale, zaista ne služe na čast i tu se raspravljalo o svemu i svačemu osim o onome što je na dnevnom redu, a bez obzira što se ne slažemo u priličnom delu diskusije sa prethodnikom, mislim da je ona ipak bila jako dugotrajna i korektna. Hajde da vidimo šta je ovde ključni problem. Pošto ja u političke razmirice koje se ovde čuju ne mogu da ulazim, niti me zanimaju, niti mi zanima da raspravljam o liku i delu predsednice Vrhovnog kasacionog suda Nate Mesarević, niti je to tema za razgovor, niti argumenti u prilog njenog dobrog vršenja funkcije ili lošeg, to je potpuno van diskusije danas. Ono što mi je malo zaparalo uši ili ono o čemu hoću da govorim, to su neke dileme koje su iznete ovde u odnosu na poštovanje Ustava i zakona u ovoj državi, kad je reč o izboru predsednika Vrhovnog kasacionog suda, kada je reč o samom postupku i kada je reč o ulozi i mestu odluke Ustavnog suda, koja je ovde više puta pomenuta i koja, koliko sam razumeo i služi i služila je kao motiv, kao osnov za pokretanje ovog postupka danas u Skupštini. Dakle, nemoguće je ceniti na bilo koji način predlog koji je danas na dnevnom redu da prestane funkcija predsednici Vrhovnog kasacionog suda, ako ne rasvetlimo okolnosti koje su dovele i način kako je došlo do izbora predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Dakle, podsetiću da je to prvi predsednik Vrhovnog kasacionog suda kojeg smo ikad imali, to je pod jedan. Pod dva, kako je došlo do izbora? Prvo, izbor je predviđen Ustavom, bez obzira što je ovo ponavljanje, to prosto mora da se učini i Ustav to predviđa članom 144. i tačno kaže koji su uslovi neophodni da se ispune da bi došlo do izbora predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Pošto ovo nije pravna škola, niti su gledaoci ovog prenosa zaduženi da to trpe, reći ću ono što je neophodno za diskusiju, to je da je jedan od tih uslova bio da postoji i stav opšte sednice Vrhovnog kasacionog suda, mišljenje o tom kandidatu za predsednika Vrhovnog kasacionog suda da bi on uopšte bio izabran. Dakle, bez toga je izbor nemoguć. Čuli smo ovde da dilemu oko toga da li je izbor izvršen neposredno na osnovu ove odredbe Ustava ili je izbor učinjen u ovoj Narodnoj skupštini na osnovu Zakona o sudijama, odnosno noveliranog člana 102. Zakona o sudijama, koji ovaj uslov da se oglasi opšta sednica Vrhovnog kasacionog suda, ne poznaje. Od odgovora na ovo pitanje bi trebalo da zavisi i naš sud o svemu ovome. Problem je u sledećem. Ako je izbor izvršen primenom člana 102. Zakona o sudijama, a nije, prosto nije mogao biti, jer u tom trenutku u vreme izbora taj član 102. nije stupi na snagu i tu se slažem sa nekim kolegama iz DS. To je apsolutno tačno. Znači, sa te strane je to tačno. Na osnovu čega je onda taj izbor učinjen? Na osnovu Ustava. Opet se tu slažem sa kolegama iz SNS da je nemoguća takva vrsta primene Ustava, izvršiti izbor predsednika Kasacionog suda na osnovu Ustava neposredno, pa čak hajde da zamislimo da je to bilo i moguće, nedvosmisleno je ova rasprava danas pokazala i to ni između koga nije sporno ovde, da ni u tom imaginarnom slučaju da je to moguće, nije bio ispunjen ovaj uslov, a to je prethodna opšta sednica Vrhovnog kasacionog suda, jer Kasacioni sud u tom trenutku nije ni postojao, nisu bile ni sudije izabrane, nije bio ni konstituisan. Dakle, imamo dve nemoguće situacije za izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Jedna je ako je izabran po slovu Ustava neposredno, samim tim je flagrantno prekršen Ustav Republike Srbije od strane Narodne skupštine i to je neosporna činjenica. Ako bi se nekim nategnutim tumačenjem došlo do toga da se ipak izbor da podvesti pod Zakon o sudijama, bez obzira što je odredba stupila kasnije na snagu, mada ne znam kojom pravnom gimnastikom do toga da dođemo, onda znači da je ta odredba koja bi omogućila nedostatak ovog uslova – opšta sednica Vrhovnog kasacionog suda koja daje mišljenje, znači onda ispadne da taj uslov otpada upravo odlukom Ustavnog suda Srbije, koji proglašava neustavnom tu odredbu. Šta mi onda ovde imamo? Mi ovde nesporno imamo prvog izabranog predsednika Vrhovnog kasacionog suda na protivustavan i protivzakonit način. Da li možemo da se složimo oko te jedne proste činjenice, a ne da izvodimo, što bi Englezi rekli "mambo-džambo" ceo dan oko toga ko je kriv? Bitno je i ko je kriv, ko je odgovoran i o tome ću nešto reći. Hajde da prvo raspravimo činjenice. Znači, činjenica je da je, nažalsot, prvi predsednik Vrhovnog kasacionog suda u Srbiji izabran protivno Ustavu i bez obzira na zakon i u krajnjoj konsekvenci i protivno zakonu, kada složimo činjenice od početka do kraja. Više neću da pitam da li je predlog Visokog saveta sudstva u redu, da li je on u skladu sa Ustavom i zakonom, da li je ta forma koja se ovde nama predlaže korektna ili nije. I o tome ću nešto reći. Nego, imam prethodno pitanje. Pre nego što se uopšte to zapitam, šta mi kao narodni poslanici dugujemo građanima koji su nas ovde izabrali i koji su se zakleli na poštovanje Ustava i zakona? Šta im mi pre toga dugujemo? Dugujemo im da ispravimo ono što nije bilo urađeno kako treba. Osim Milice Radović, koja se u određenoj meri usprotivila metodologiji koja je ovde predložena, nisam čuo nikoga od opozicije da je ovde izašao i da je rekao – izvinite, niste u pravu kako ste ovo predložili, hajde da uradimo nešto drugo, jer ljudi, nije sporno da mi, nažalost, imamo izabranog predsednika Vrhovnog kasacionog suda na protivustavan i protivzakonit način i ta situacija je neodrživa i ne možemo se praviti ludi i pustiti da ta funkcija, a uopšte o ličnosti ne govorimo, opstane do kraja zadatog mandata, jer je to stanje i logički i ustavno i pravno neodrživo. Umesto da neko izađe sa tim predlogom i kaže – ako ovo nije dobro, šta je dobro, mi ovde raspravljamo oko toga da li je trebalo ili nije trebalo smeniti Natu Mesarević. Izvinite, ali takva rasprava sa takvom temom ponižava građane Srbije. To nije nešto što ni mi kao narodni poslanici ne zaslužujemo, pa ne zaslužuju ni oni koji su upali sami u tu zamku i tako nešto rade. Zato sam maločas pohvalio malopređašnjeg govornika Srđana Mikovića, sa kojim se na slažem u onome što je pričao, ali koji je barem govorio o temi na način kako se tema otvara. Ne možemo pobeći od političke implikacije, imaću ih i ja, ali dajte da razgovaramo na razuma i logički način o ovome. Kakve veze ima da li je Nata Mesarević radila dobro posao ili imala fenomenalne akcije i da li upropastila pravosuđe? To je tema za eventualnu raspravu o razrešenju Nate Mesarević, koju mi očigledno ovde nećemo gledati. To bi bila tema za ovakvu sednicu. Šta sada hoću da vam kažem, šta je moja konačna poruka kada je reč o rezultatu svega ovoga? Moja poruka za građane je da mi ovaj galimatijas moramo razrešiti nekim metodama. Da li je ovaj najbolji? Ne znam. Mi smo predložili drugi. Kako ćemo se o ovom metodu konkretno izjasniti, jer ovde nema amandmana, u tom smislu? To ćemo mi da odlučimo kao grupa do dana za glasanje. Sve ćemo da izvagamo, i političke argumente i političko-pravne i odnos prema ustavnosti i zakonitosti, kompletnu ocenu o narušavanju poretka. To ćemo imati u vidu kada budemo donosili odluku o glasanju. Ali, mi apelujemo da se to pitanje razreši. ono nije personalno pitanje. Kakve veze ima kakva je Nata Mesarović? Ministar Nikola Selaković je rekao u jednom trenutku, to ću parafrazirati, da koliko za dan, dva u propisanom postupku, na osnovu Ustava i zakona ista osoba može biti predložena za predsednika Vrhovnog kasacionog suda i može biti ovde izabrana. Da li se mi i kao poslanici slažemo ili ne slažemo, onda je to politička rasprava o radu koji stoji iza nekoga. Znači, nemojte da se bavimo stvarima koje su potpuno efemerne u ovom pogledu i da iznosimo sud o ustavnom poretku iz potpuno stranačkog i niskopolitičkog ugla. Dakle, to je nešto što je apsolutno nedopustivo. Dalje, šta mi imamo? Šta bi bio ovde zaključak? Imamo kompletan haos, bezakonje u postupku izbora. To je nesporna stvar. Imamo više godina održavanja tako izabranog lica na toj funkciji, bez pokušaja Narodne skupštine, ili bilo koje druge institucije, uključujući i sam Ustavni sud, o čemu ću još nešto reći, da ovo pitanje razreši. Imamo činjenicu da je DSS na to ukazivala prilikom izbora i prilikom donošenja tog zakona i nikome to nije bilo bitno, pogotovo ne vladajućoj većini, u tom trenutku. To nije važno. Sada zvuči krajnje licemerno da neko ko je takav galimatijas, takav haos zamesio, kaže da se sada, ja ne diskutujem, uopšte ne polemišem oko toga da li je ovaj predlog sada ustavan ili nije. Mislim da jeste, u krajnjoj liniji. U proceduralnom smislu jeste problematičan, ali da je baš protivustavan ne bih se složio, ali da diskutujemo sada o tome upotrebljavajući tako velike reči, a da potpuno previđamo da je haos nastao u jednom vremenskom momentu mnogo ranije. Na osnovu čega mi možemo da tražimo u bilo kom zakonu, Ustavu, u bilo kom opštem pravnom aktu, razrešenje ovog problema? Kako da tražimo razrešenje problema u opštem aktu, zakonu ili Ustavu, kada ni ustavopisac, ni ustavni tekst zakona ne mogu ni u ludilu da predvide ovakav karambol i ovakav haos? Znači, ovo je unikatna situacija u kojoj se nalazimo. Potpuno se slažem da za unikatnu situaciju mora postojati unikatno rešenje. Jedino što smo mi prigovorili to je da je možda to trebalo bolje odmeriti, uraditi drugačije. Nismo srećni sa metodologijom. Znači, slažemo se, ali ne može to da ide infinitum. Ne može da ide u beskraj ovako. Šta ćemo mi sada da kažemo? Nema veze što je drastično prekršen Ustav, što su prekršeni zakoni države, što Skupština usvaja akta pozivajući se u jednom trenutku na zakon koji nije ni stupio na snagu, onda preformulišući taj predlog, kao nismo na zakon nego na Ustav, pa onda ne poštuju Ustav. Ne može to da prođe potpuno bez ikakvih posledica. To je nemoguće. Ljudi, ja to ne mogu da shvatim, kao što ne mogu da shvatim još jednu drugu stvar, i time ću završiti pošto ne vidim ni smisla beskrajnog diskutovanja. Dakle, ne mogu da shvatim jednu drugu stvar. Nemojte, i ministar je ovde rekao, a ne slažem se sa vama, gospodine ministre, da je Ustavni sud u našem ustavnom sistemu u odnosu na poslanike Narodne skupštine beli medved ili zaštićena zverka koja se ne sme dirati. Možda za vas, ministre, slažem se, vi ste izvršna vlast. Ali, imam prava da kažem šta mislim o radu Ustavnog suda. Tvrdim da, osim neodgovornog ponašanja, ili ko zna kakvih motiva u koje uopšte ne želim da ulazim jer bi nas to tek odvelo u dalju raspravu, zbog čega je ovako uređeno ovo sa izborom predsednice Vrhovnog kasacionog suda, tvrdim da 50% za čitav haos koji danas imamo jeste odnos Ustavnog suda prema sopstvenom poslu. Taj Ustavni sud je ovu odluku o stavljanju van snage člana 102. o načinu izbora, privremenog izbora, prvog izbora predsednika Vrhovnog kasacionog suda, stavio van snage kasno. Šta su radili toliko dugo? Neko je ovde rekao, mislim iz LDP, valjda su čekali da se promeni vlast. Svi vrlo dobro znate da se sa stavovima LDP ne slažem u političkom smislu uopšte, ali kada se izgovori nešto što je tačno, prosto čovek ne može da se ne složi. Da, verovatno su čekali da se promeni vlast. Neverovatno. Sigurno. Onda se čeka sa odlukom, na primer, o Zakonu o Vojvodini. Šta se čekalo? Isto, da se promeni vlast. Onda su videli da ni nova vlast nije baš potpuno raspoložena za takav radikalan pristup, pa su zakočili Statut Vojvodine. Onda se traži ukidanje uredbi, flagrantno neustavnih uredbi i protivzakonitih, o sporazumima koji su zaključili Stefanović i Tahiri. Znači, traži se to od strane DSS i od nekih poslanika, i to je formalan predlog učinjen Ustavnom sudu i onda se to koči. Onda ste vi, ministre, tražili Ustavnom sudu da se zastane sa postupkom, mi mislimo da to nije u redu, ali tu je Ustavni sud da to proceni, a onda Ustavni sud ne rešava o vašem predlogu – niti ga je odbio, niti ga je prihvatio i tako je sad u infinitum. Hoću da vam kažem da ne može jedna država to tako. A šta sad mi treba da napravimo? Hajde da predložimo ovo, da bi tom Ustavnom sudu bilo lako da radi, možda bi trebalo da se svi mi lepo povučemo na jedno pet do deset godina i da kažemo - ne postoji ni Skupština, ni izvršna vlast, nemate koga da se plašite, nemate kome da se uvlačite. Izvolite, imate predmete koje imate do sada i uradite ih na valjan način. To zaista nema smisla. Nemamo mehanizam da izađemo sa time na kraj. Ako postoji neki mehanizam, verujte mi, tvrdim da je to ovaj način, da se izađe za govornicu i da se kaže – pa možda neko od njih ovo sluša. Nema potrebe da se oni boje bilo koga iz moje političke stranke. Nema smisla i nema razloga da se boje bilo koga iz DS, SNS ili nekog trećeg. Ako imamo sistem ili je naš mentalni sklop svih nas zajedno da tako funkcionišemo, tome mora jednom da se stane na put. Nisu oni tu da vode politiku države, oni su tu da odgovore na pitanje koje im je postavljeno. Da je na ovo pitanje odgovoreno pre tri i po godine, na ovo ovde pitanje o kome danas govorimo, drugačije bi se stvari razvijale. Ono što mislim da nema smisla, to je da se sada priča potpuno obrće i da se ovde raspravlja o potpuno efemernoj stvari i da se ulazi u neki meritum koji se tiče vrednosti ili bezvrednosti lika i dela Nate Mesarević, ili nešto o njenom liku i delu. To je potpuno besmisleno. Naš zadatak je da rešimo ovaj problem. Vi ste rekli kako mislite da on može biti rešen. Nismo sigurni da je to najbolji način. U redu, razgovaraćemo o tome i imaćemo širi kontekst u vidu od samog predloga. Mislimo da je naš osnovni zadatak da uspostavimo vladavinu Ustava i zakona i to je sve. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Zoran Babić. Izvolite.
Gospodine ministre, uvaženi članovi Visokog saveta sudstva, dame i gospodo narodni poslanici, danas smo bili izloženi, i ne samo mi već i celokupna srpska javnost i svi građani Srbije, dvema vrstama diskusija. Bila su ponuđena dva različita koncepta u ovom najvišem zakonodavnom domu Republike Srbije. Jedan utemeljen u Ustavu, utemeljen u zakonima Republike Srbije i u odluci Ustavnog suda Srbije. Tom vrstom argumentacije se služio i gospodin ministar Nikola Selaković, i većina narodnih poslanika koji podržavaju ovu odluku Ustavnog suda Srbije. Mislim da to i jeste argumentacija primerena za parlament, odnosno za Narodnu skupštinu Republike Srbije. Imali smo i drugu vrstu govora i neuspešnih pokušaja povezivanja odluka Ustavnog suda Srbije sa politikom i političkim odlukama. Međutim, ono što bih rekao zarad javnosti, možda i ponovio, a to je da ni jednog sudiju Ustavnog suda Srbije SNS nije ni predložila, niti ima pravo, niti želi da se meša u nezavisnu granu vlasti koja se zove sudstvo, samim tim, ne možemo nikakvom konekcijom na te ljude i na njihove odluke da utičemo. Bili smo izloženi i raznim teorijama zavere, da je ovakva odluka Ustavnog suda Srbije, u stvari, osveta gospođi Nati Mesarević zbog nekih odluka i presuda koje je u svojoj karijeri donela. Koristeći takvu argumentaciju, dame i gospodo narodni poslanici, mogu slobodno da pitam kreatore, u najmanju ruku, skandalozne reforme pravosuđa – zbog čega ste se vi svetili stotinama sudija koje su u reformi pravosuđa ostali bez pravosudne funkcije? Zbog presuda koje su doneli ili zbog presuda koje ste im suflirali, a koje su imali hrabrosti da ne donesu? Podvlačim, sa ovom odlukom Ustavnog suda Srbije, koju će siguran sam i Narodna skupština Republike Srbije potvrditi, gospođa Nata Mesarević ne ostaje bez pravosudne funkcije. Ona i dalje ostaje sudija Vrhovnog kasacionog suda, ali neće biti i predsednik tog suda. Recite mi da li se gospođa Nata Mesarević rodila u toj fotelji, da li je to njena dedovina, da li je ona najbolja da vrši tu funkciju? Ako jeste, donećemo odluku i gospođa Nata Mesarević će i dalje biti to, ali dajte da tu odluku donesemo shodno zakonu, shodno Ustavu, shodno onome što je propisano u Republici Srbiji, a ne odokativno, kao što je to bilo urađeno sada. Danas smo prisustvovali jednom, po mom skromnom mišljenju, od usuda našeg društva. Usudu zbog kojeg mi kao narod, kao država, kao društvo, ne možemo da krenemo napred, ne možemo da napredujemo, ne možemo da podignemo glavu, sve dok se u ovom najvišem zakonodavnom domu Republike Srbije promovišu vrednosti, gde će diplomirani dramaturg učiti pravu vrhunskog pravnika, a onda će verovatno vrhunski pravnik učiti inženjera kako se projektu mostovi i zgrade. To je poražavajuće i to ne smemo da promovišemo ovde u parlamentu Republike Srbije. Nisam pravnik, dame i gospodo narodni poslanici, kao i većina građana Republike Srbije. Probaću da izbegnem sve one razne članove i stavove, koje su kolege pravnici i advokati u dosadašnjem izlaganju elabolirali. Ti svi članovi u zagradi, paragrafi umeju, kao u pesmi Đorđa Balaševića, ponekad i da zbune. Ovde se po mom skromnom mišljenju radi o jednom Hamletovskom pitanju koje ima veoma jednostavan odgovor. Da li je po zakonu i da li je normalno, baš kao što je istakao gospodin Selaković, da se bira prvo predsednik Vrhovnog kasacionog suda, pa tek sudije tog Vrhovnog kasacionog suda, a, by the way, i taj predsednik iz Vrhovnog kasacionog suda mora da bude izabran od sudija Vrhovnog kasacionog suda. To je suština. To je bit zbog kojeg smo mi danas potrošili mnogo vremena. Naravno da ne treba i naravno da je ovakva odluka Ustavnog suda Srbije u stvari posledica brljotine koju su neki ljudi znanjem ili neznanjem, namerom ili ne, zapravo i učinili. Za Srpsku naprednu stranku je odluka Ustavnog suda Srbije svetinja i u Danu za glasanje Srpska napredna stranka će ovu odluku podržati i glasaće za takvu odluku. Ovom odlukom se niko nikome u Srbiji ne sveti, niko ne ostaje bez pravosudne funkcije, već se otvara mogućnost da se izvrši izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda u skladu sa Ustavom i sa zakonima Republike Srbije. Ko ne želi da radi po Ustavu, ko ne želi da radi po zakonu Republike Srbije, može slobodno da izađe, može slobodno to da kaže, ali partnera i sagovornika u tom činjenju u Srpskoj naprednoj stranci neće naći.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pri kraju ove diskusije, mogu da istaknem da su mnogi koristili svoje poslovničko pravo da daju svoje neko mišljenje. Da li je ono bilo u skladu sa Ustavom, zakonom, politikom njihove stranke, neću u to da ulazim. Mogu da kažem da ceo ovaj postupak, koji se sada vodi pred Skupštinom Srbije, nema nikakvih veza sa tim što je sadašnji predsednik Vrhovnog kasacionog suda presudio ubicama Zorana Đinđića. Možda je to bio motiv, kada je bio vršen izbor. To je pravo te političke opcije koja je to podržala i u to neću da zalazim. Isto tako, ne želim da zalazim ni u tu priču kako je vršena reforma pravosuđa, ali ono što hoću da istaknem jeste da imamo odluku Ustavnog suda koja je konačna, izvršna i obavezujuća. Imamo Ustavni sud i Zakon o Ustavnom sudu, da je propisano da su Odluke Ustavnog suda konačne, izvršne i opšte-obavezujuće. Član 171. Ustava – svako je dužan da poštuje i izvršava odluku Ustavnog suda i član 104. Zakona o Ustavnom sudu – svi državni i drugi organi i organizacije su dužni da izvršavaju i poštuju odluke Ustavnog suda. Ta zakonska regulativa daje ne samo pravo, nego i obavezu i ministru pravde i Visokom savetu sudstva, a i Narodnoj skupštini Srbije, da izvrši odluku Ustavnog suda. Veliko upinjanje je da se dokaže kako je sadašnji predsednik Vrhovnog kasacionog suda izabran po članu 144. Ustava Republike Srbije, stav 1, ne pije vodu. Ovde, ponoviću ponovo, ispred sebe imam dopis Visokog saveta sudstva, koji je na osnovu člana 13. alineja 4. Zakona o Visokom savetu sudstva, a u vezi sa članom 102. Zakona o sudijama, na sednici održanoj 11. novembra 2009. godine utvrdio Predlog odluke za izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda i predložio tog istog predsednika. Ovde imam Predlog odluke koju je Visoki savet sudstva dostavio Narodnoj skupštini Republike Srbije i o tom Predlogu odluke, ne nekom drugom, narodni poslanici su se izjašnjavali u Danu za glasanje. Da li je bilo shodne primene člana 102. stav 5? Jeste. Da pogledamo obrazloženje. Neko kaže obrazloženje nije važno. Nije presuđujuće, ali iz tog obrazloženja vidimo ceo postupak izbora sadašnjeg predsednika Vrhovnog kasacionog suda. U tom obrazloženju piše da je Visoki savet sudstva na osnovu odredbe člana 47, a u vezi sa članom 80. stav 1. i članom 102. stav 5. Zakona o sudijama, oglasio izbor za predsednika Vrhovnog kasacionog suda u dnevnom listu "Politika" 16. oktobra 2009. godine i u "Službenom glasniku Republike Srbije", broj 85/09 od 19. oktobra 2009. godine. Na sednici održanoj 11. novembra 2009. godine, kojom je predsedavala Đurđina Bjelobaba, Visoki savet sudstva je u odsustvu predsednice Visokog saveta sudstva, koja je bila izuzeta, jednoglasno doneo Odluku da za predsednika Vrhovnog kasacionog suda predloži sadašnjeg predsednika. Znači, to je pravni sled, kako su se stvari dešavale i kako smo ušli u proceduru za izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Sam izgovor da je zakon bio manjkav ne opravdava one koji su doneli taj zakon i što nisu uzeli sve činjenice u obzir, kada se zakon donosio. O tome ste morali da vodite računa kada ste donosili zakon, kada jednostavno niste bili u stanju, kao vladajuća većina, da razlikujete često bezrazložne napade i kritike za neki zakon, a često i one dobronamerne, a bilo je i takvih da se zakon upodobi sa Ustavom, pravnim sistemom i realnim životnim činjenicama. Dalje, ta priča oko tog formalnog dela i njen epilog imamo u stenografskim beleškama koje su sastavni deo zapisnika Odbora za pravosuđe i upravu, održanog 27. novembra 2009. godine, u kojima piše, citiram: "S obzirom da mi prvi put dajemo mišljenje u vezi izbornog predsednika Vrhovnog kasacionog suda, treba da se dogovorimo o formi kako ćemo to Skupštini uputiti. Mislim da zakon kaže da mi dajemo mišljenje i da mi treba da se izjasnimo o tome da li podržavamo izbor predsednika ili ne podržavamo kandidata za izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Dakle, ono treba da bude pozitivno ili negativno. Smatram da svaki izostanak pozitivnog ili negativnog mišljenja ne može da obezbedi dalju proceduru izbora". Tu je bio u pravu taj koji je to rekao i tad je bila prilika da se zastane sa jednom odlukom koja je napravila svima nama, pa i sadašnjem predsedniku Vrhovnog kasacionog suda tolike probleme. "Pošto je ovde dat predlog od strane Visokog saveta sudstva da donesem odluku o izboru i formi pravnog akta, koji ne sme više niko da promeni, mislim da mi treba da se opredelimo da damo mišljenje da Skupština izvrši izbor na osnovu ovog pravnog akta, a da se onda taj pravni akt promeni prilikom objavljivanja u "Službenom glasniku"." To je nedopustivo. Idemo dalje. Članom 79, čini mi se, Zakona o sudijama predsednika Vrhovnog kasacionog suda, među sudijama tog suda, na predlog Visokog saveta sudstva, po pribavljenom mišljenju opšte sednice nadležnog odbora Narodne skupštine, bira Narodna skupština. Dana 30. novembra 2009. godine izabran je predsednik Vrhovnog kasacionog suda koji nije postojao. Ne samo da nije postojao, nego i predsednik nije bio izabran za sudiju Vrhovnog kasacionog suda. Shodna primena člana 144. stav 1. Ustava Republike Srbije nije ništa drugo nego improvizacija kako izigravati Ustav i Zakon o sudijama. Svi pravnici koji su u tome učestvovali treba toga da se stide, tako da ne vidim ni jedan razlog zašto Narodna skupština ne bi postupila po odluci Ustavnog suda Republike Srbije. Ne samo da ne sme da ne postupi, nego ima i obavezu da mora da postupi. Sama činjenica da u odluci Ustavnog suda nije određen način izvršenja odluke Ustavnog suda ne znači da državni organ, pa i Narodna skupština Republike Srbije tu odluku ne moraju i ne mogu da izdrže. Moraju i mogu. Za sada, po mišljenju svih koji su ozbiljno razmatrali ovaj pravni problem, nema potrebe za donošenjem posebne odluke Ustavnog suda o izvršenju odluke Ustavnog suda. To se dešava kada državni organ neće da izvrši odluku Ustavnog suda, pa smo morali da uputimo, recimo, krajem 2010, početkom 2011. godine zahtev Ustavnom sudu da odredi način izvršenja svoje odluke, kada su u pitanju bili mandati odbornika poskupštinama jedinica lokalnih samouprava. Tada su se državni organi, pa čak i sudovi oglašavali nenadležnim. Da li smatrate da Narodna skupština treba da se oglasi nenadležno? Ja lično mislim da ne treba i da treba da postupi po odluci Ustavnog suda, kao i da tu odluku Ustavnog suda izvrši. Nema ni govora o tome da je neko ovde rekao da je Nata Mesarović bila loš sudija i nema ni govora o tome da se njoj neko sveti. To se pogotovo vidi iz činjenice da ona ostaje sudija. Tako da je ovaj predlog odluke o izvršenju odluke Ustavnog suda, namerno to tako govorim, odnosno prestanak funkcije predsednika Vrhovnog kasacionog suda nije razrešenje. Da je razrešenje, oni koji su branili Natu Mesarović i traže da ona prisustvuje ovde sednici, onda bi imalo mesta i da se brani i da se odgovara za ono što je radila kao predsednik Vrhovnog kasacionog suda. Ovde ona nije stranka u postupku. Ovde je stranka u postupku predlagač akta i narodni poslanici, bez obzira kojoj političkoj stranci pripadaju. Hvala lepo.
Pošto više na listi nema govornika, pretpostavljam da Borislav Stefanović i Milica Radović žele da iskoriste vreme ovlašćenog predstavnika. Da li je tako? (Da.) Dobro. Pitam Srđana Mikovića po kom osnovu se javlja? (Srđan Miković, s mesta: Po članu 104, pošto sam ja obrazlagao.) Ne, nemate pravo. Dajem reč Milici Radović. Izvolite.
Dame i gospodo malobrojni narodni poslanici, članovi Visokog saveta sudstva, ova rasprava večeras je ličila na sve, samo nije ličila na jednu ozbiljnu, argumentovanu raspravu koja priliči ovom domu. Kolegu Aligrudića i mene je zaista najdublje sramota što smo učestvovali u ovoj raspravi danas, a učestvovali smo samo zbog toga jer smo hteli da ukažemo na neophodnost poštovanja odluke Ustavnog suda Srbije i neophodnost poštovanja zakonitosti u postupanju Narodne skupštine danas. Očigledno je da te dve stvari nismo uspeli da pomirimo i očigledno je ono što je očigledno bilo i 2009, 2010, 2011, 2012. i danas i uvek, da je isključivo i samo poslanicima DSS u ovom parlamentu važno da se zaštite principi ustavnosti i zakonitosti. Nisam ni najmanje srećna što tako nešto tvrdim, ali moram da vam kažem da mi je drago što smo bar našim nastupima danas uspeli da sačuvamo dostojanstvo Narodne skupštine, ali mi je isto tako jako žao što smo učestvovali u jednoj jeftinoj političkoj predstavi. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović. Imate sedam minuta na raspolaganju. Izvolite.
Hvala. Nije tačno da je rasprava sve vreme bila nedolična i nije tačno da niko nije dao nikakve predloge i nije tačno da ste vi anđeli spasioci koji će sa strane da dođu i sa moralnih visina da nam daju savete. Budite korektni. Demokratska stranka je iznosila šta ne valja i sa pravnog i sa političkog stanovišta, vrlo detaljno, a vladajuća koalicija se od toga branila. Ne znam šta bilo ko može drugo da očekuje od ove rasprave. Pri tome smo mi dokazali da ovo nije ni po zakonu, ni po Ustavu, a oni su dokazali da oni nisu protiv Nate Mesarović, već samo… U stvari niste ništa objasnili što se tiče toga. Dakle, to je istina. Građani Srbije treba da znaju da se ovde ne radi o Nati Mesarović, niti DS brani Nato Mesarović. Mi branimo princip, zakon i Ustav, a oni su u tom smislu jasni, uz sve bravure gospodina Arsića, gospodina Babića, koji su se zaista trudili na jedan vrlo temeljan način da pročitaju članove na način koji odgovara SNS. Nažalost, gospodo, činjenice su neumoljive, a sada će naprednjaci da kažu – tim gore po činjenice, a činjenice su sledeće. Nenadležan organ dolazi u Skupštinu Srbije i pokreće napuštanje funkcije Nate Mesarović. Nemam adekvatan izraz. Nije razrešenje, nije ostavka, nego da Vrhovni savet sudstva u liku ministra Selakovića dolazi u Skupštinu Srbije. Mi kažemo – u redu, Ustavni sud je proglasio ovaj član neustavnim, hajde da promenimo zakon. Ne, samim tim što je ona po neustavnom, iako smo dokazali da je čak i logički, kalendarski moguće, vi i dalje terate po svome i naravno da dolazimo do onoga što je suština. U pravnom smislu smo detaljno pokazali, ne sporim da ste i vi bili i detaljni i precizni, ali u potpuno pogrešnom pravcu. Ali, se vraćamo na onaj politički deo. Naime, poštovani građani, vladajuća većina i ministar Selaković nisu odgovorili na nekoliko pitanja. Prvo, ako ovo nije o Nati Mesarović, onda ta primena se odnosi na član zakona koji treba promeniti, ali to nije pojedinačna pravna norma, ona je opšteg karaktera, njen izbor je pojedinačni slučaj kojim se Ustavni sud nije bavio, vi na to niste odgovorili. Dakle, koji je onda pravni razlog za ovu odluku? Niste nam dali odgovor. Onda smo vas pitali za čoveka koji vidno nedostaje u Skupštini Srbije, to je Vladimir Cvijan. Gde je Vladimir Cvijan? Da li je on rekao da je ovo politička odluka što je potkrepljeno dokazima? Da li je čovek javno najavio smenu predsednice Vrhovno kasacionog suda? Da li je taj čovek pokrenuo ovu proceduru i ako je sve to tačno, a mi znamo da jeste, kako treba sudije u ovoj zemlji ubuduće da se osećaju kad im Cvijan ili neko iz njegove advokatske kancelarije uđe na vrata? To smo vas pitali nekoliko puta. Nema odgovora. Kao da ne poznajete Cvijana. Nemojte ga se stideti. On je još uvek predsednik odbora ispred vaše stranke. Mi mislimo da ne treba da bude. Onda ga smenite. Prema tome, to su odgovori gospodo na koje niste dali, u stvari pitanja na koja niste dali odgovore, ali umesto toga smo slušali o osveti i teoriji zavere. Da vam kažem, DS je iznela ono što danas ljudi u Srbiji govore, kao bojazan ne mislim ja da vi, moje kolege poslanici, razmišljate u tim koordinatama, ne mislim ja da se Arsić sveti nekome, što je osudio ubice Zorana Đinđića. Dakle, ne mislimo mi u DS da Tomislav Nikolić nije predsednik Srbije, kako ste tu govorili i nadahnuto pričali, ne mislimo mi, niti je to bilo ko rekao ovde. Ali, to je predstava, a ovo su činjenice. Činjenice su da, Tomislav Nikolić, predsednik Republike Srbije, je u predizbornoj kampanji rekao da će se izvršiti revizija presude za ubistvo Zorana Đinđića. Mi smo to pitali, jer to ima veze sa sudijom Mesarović, molim vas. Nismo to pitali zato što mi mislimo da je u pitanju zavera, nego smo pitali da bi čuli od vas naprednjaka, da se vi od toga ograđujete, zato što je to red i to je zakon, ako ste iza onoga što ste rekli do sada. Kao što ste se ogradili od njegove platforme, pa ste ga tako poslali u političku penziju, gospodine Arsiću. Tako ste trebali da se ogradite od onoga svačega što ste rekli tad, a što ne mislite sad. To je pošteno prema građanima Srbije. Prema tome, u ovoj zemlji je na jedna, čini mi se, pravnički vrlo loš način, došlo do daljeg narušavanja pravosuđa i narušavanje ovako krhke nezavisnosti sudstva. To je naše mišljenje. Gospodine Selakoviću možda vi dokažete da grešimo, ali vi znate u Srbiji kao se dokazuje da mi grešimo u ovom slučaju. Dokazuje se tako što će sudije, zaista nezavisno da postupaju, isključivo po zakonu i što će ljudi koji će biti na sudijskim funkcijama zaista biti ljudi od integriteta i koji će da rade po zakonu. Bojim se da to ne bude preko 300 sudija koji su članovi SNS. Bojim se da to, kada sam vas upozoravao kada linearno vratite sudije, da vraćate i one koje su se teško ogrešili i o rad, i o disciplinu, i o moral. Bojim se da poruke koje ste poslali amnestijom neće dobro da sve vrate ugledu ovog pravosuđa. Bojim se toga. Govorim u ime građana Srbije. Dakle, nemojte sve što opozicija kaže da dočekujete na nož i mi predstavljamo građane kao i vi. Nemojte da na taj način tumačite sve što govori DS, mi smo izneli argumente i činjenice. Ovo nije urađeno kako treba i ovo jeste politički atak na pravosuđe Srbije. Hvala.
Da li još neko želi reč? Gospodine Selakoviću, da li vi želite reč? Kao predstavnik predlagača.Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, uvaženi članovi Visokog saveta sudstva iz reda sudija, ne bih govorio o nivou rasprave jer sam prisustvovao nekoliko puta raspravama za koje mogu lično da smatram da nisu bile na onom nivou na kojem to zaslužuje i tema i ovaj Dom u kome se nalazimo. Ali, moram da pomenem nešto što je provejavalo u čitavoj ovoj raspravi pa ću čak i citirati nekoliko najupečatljivijih momenata. Iz jednog dela poslaničkih klupa čuli su se sledeći glasi – srušena je demokratska država, jasno je da su razlozi lažni, ovo je politički revanšizam, ovo je skandal bez presedana, ovo je udar na nezavisne institucije, atmosfera straha i medijsko linčovanje, šta građanima poručuje ova i ovakva vlast, bes usmeren protiv Nate Mesarović, jedna stranka staje na branik demokratije, staje na put državnom udaru, uvođenju diktature, ovo je brutalni nasrtaj na institucije, ovo je pravno nasilje, ovo je vođenje zemlje u propast, ovo je totalna pravna nesigurnost, izglasavanjem ove odluke preti da se obruka Narodna skupština jer je smenjena predsednica Vrhovnog kasacionog suda, traži se da se promeni zakon i da to bude rezultat odluke Ustavnog suda i još mnogo toga. Između ostalog čulo se i to, da je predsednica Vrhovnog kasacionog suda izabrana na osnovu člana 144. stav 1. Ustava kao da je i Ustavni zakon rekao kako primeniti član 144. stav 1. Ne mogu sa tim nikako da se složim i mogu da kažem da je to neistina i da to ne stoji. Čulo se između ostalog da je i odredba Zakona o sudijama, član 102. stav 5. odredba koja nije stupila na snagu u trenutku izbora predsednice Vrhovnog kasacionog suda. Dakle, nije počela da se primenjuje, stupila na snagu ali nije počela da se primenjuje. Upravo taj momenat mi daje za pravo, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, da na osnovu svega ovoga što je izneseno i što sam citirao mogu da kažem da nisam iz Srbije, da nisam politički obrazovan, da nisam pratio šta se u Srbiji prethodnih godina dešavalo, da je do večeras Srbija bila država kojom je vladalo pravno savršenstvo, država u kojoj je bila uspostavljena apsolutno vladavina prava, potpuni red, zakon, u kojoj je sudstvo nezavisno, nepristrasno, efikasno. Utisak da je Srbija, verovatno jedan od osnivača EU koju će sad da isteraju iz iste te unije zato što se ponaša kako se ponaša, jer ovde se dešava pravno čudo. To je utisak koji se mogao steći na osnovu svega iznetog. Da se vratimo na onaj Zakon o sudijama čija navodno odredba nije počela da se primenjuje u trenutku kada je biran predsednik Vrhovnog kasacionog suda. Dame i gospodo narodni poslanici, da je to istina onda bi sve ono što Visoki savet sudstva radio do 1. januara 2010. godine bilo apsolutno ništa. A zašto? Dopustite mi da vam to i dokažem. Ovaj član 102. se nalazi u glavi 8. naziv "prelazne i završne odredbe". Pre člana 102. je i član 100. a u članu 100 stoji – odluku o broju sudija i sudija porotnika donosi Visoki savet sudstva u skladu sa ovim zakonom, u roku od 30 dana od dana izbora prvog sastava Visokog saveta sudstva, uz prethodno pribavljenu saglasnost ministra nadležnog za pravosuđe. Stav 2. – izbor sudija u skladu sa ovim zakonom izvršiće se najkasnije do 1. decembra 2009. godine, izuzev sudija Vrhovnog kasacionog suda koji će biti izabrani u roku od 90 dana od dana konstituisanja Visokog saveta sudstva. To znači onda da su svi izabrani na osnovu zakona koji nije počeo da se primenjuje. I sa kojim pravom neko može danas da govori da se u Srbiji sprovodi pravno nasilje u situaciji kada bi ovakva primena zakona bila najočiglednije pravno nasilje koje je u Srbiji sprovođeno. Dakle, na osnovu zakona koji nije bio primenjiv sve je rađeno. Ostaje nejasno iz diskusija jednog broja kolega, da li je uopšte odluku Ustavnog suda potrebno poštovati? Ja razumem situaciju u kojoj, recimo, aktuelni predsednik Vrhovnog kasacionog suda smatra da tu odluku ne treba poštovati. Jer, da je postojala trunčica, delić kredibiliteta koji mora da poseduje neko ko se nalazi na mestu predsednika najvišeg suda u Srbiji, posle takve odluke Ustavnog suda takav neko bi podneo ostavku. I time dokazao da je čak i dostojan vršenja takve velike i odgovorne funkcije. Ali, do toga nije došlo. Očigledno da neko odluke poštuje, a neko ih ne poštuje. Ovde je reč o nečemu što se u pravu naziva u dobroj meri pravnom prazninom i budimo iskreni do kraja. Nijedna normalna zemlja kao što sam rekao na početku ne može ni da sanja da predsednik najvišeg suda u toj zemlji može da bude izabran na način protivan Ustavu. Da li se to u Srbiji dogodilo? Dogodilo se. Hajde da se vratimo na ono pravno nasilje i zloupotrebu prava. Neko je uzeo kartonsku kutiju i na njoj napisao kuća – i rekao to je kuća, i danas nas ubeđuje da je to tako. Na šta konkretno mislim? Da budem krajnje precizan. Imate predlog koji je poslao Visoki savet sudstva Narodnoj skupštini, ne samo u tekstu predloga odluke već i u obrazloženju kaže se da je sve čitav postupak sproveden na osnovu člana 102. stava 5. Zakona o sudijama. Ko ne veruje, može da dobije overen prepis i da to pročita i da se uveri. Ovde se postavlja jedno veoma važno pitanje – da li je država Srbija jedina u Evropi, možda jedina u svetu u kojoj se na čelu VKS najvišeg suda u zemlji nalazi osoba koja je tu došla protivno Ustavu. Da li ima nekoga ko može da kaže da to nije tačno? Ako nije tačno, postavljam pitanje gde je 2009. godine 30. novembra u ovoj Skupštini bilo mišljenje opšte sednice VKS, ko može da mi da odgovor na to pitanje, a ja ću dobro preispitati svoj stav i reći, možda nisam u pravu, možda je zaista izabrana na osnovu Ustava. Možda je zaista postojao neki virtuelni Vrhovni kasacioni sud koji je dao svoje mišljenje koje niko nije video, ali dok me neko ne uveri u to, verujte mi, ja u to ne mogu da verujem. Idemo dalje, postavilo se pitanje legitimacije VSS. Da li je VSS taj koji ovo treba da predloži? To je ono gde sam rekao, granica pravne praznine. Zašto je granica? Koji god propis da pogledate, on kaže, odluku o prestanku funkcije, odnosno dužnosti donosi Narodna skupština i to kaže Ustav, u članu 144. u poslednjem stavu, u stavu 4. Dakle, kaže, Narodna skupština donosi odluku o prestanku funkcije i to je nesporno. Idemo dalje, sistemski tumačimo normu, šta ćemo da pogledamo, da pogledamo Zakon o Narodnoj skupštini. Zakon o Narodnoj skupštini u delu gde nabraja izborne nadležnosti Narodne skupštine, a to je član 15. stav 2. alineja 3. kaže da odluku o izboru na funkciju predsednika Vrhovnog kasacionog suda, ali i odluku o prestanku funkcije predsednika Vrhovnog kasacionog suda donosi Narodna skupština, ali opet, ne daje nam postupak kako se to vrši i šta ćemo onda da pogledamo? Hajde da pogledamo ono što se u parlamentarnom pravu naziva "mali Ustav Skupštine", a to je Poslovnik o radu Skupštine. I Poslovnik o radu Narodne skupštine u članu 201. navodi kako se vrši izbor na funkciju, u članu 202. navodi kako se donosi odluka o prestanku funkcije. Da li je ovo savršenstvo pravno? Nije. Da li je ovo jedini put, jer postoji jasna nit koja nam kaže da se na onaj način kako se donosi odluka o izboru na funkciju, da se na isti takav način donosi odluka o prestanku funkcije? Jeste, jedini. Da li je ovo najteži put da se donese ova odluka? Budite uvereni da jeste. Baš zato je i pravno najbezbednije. Hajde sada da vidimo nešto o tome, kako neko zloupotrebljava svoju funkciju, ne samo 27. novembra 2009. godine, kada mu u odbor dođe jedan akt koji mora u istom obliku da izađe iz tog odbora uz propratno mišljenje koje može biti pozitivno ili negativno, a izađe sasvim drugačije. To je pitanje za nečiju odgovornost. Postavljam sledeće pitanje, ako je neko mogao o ovako bitnoj državnoj stvari, da pribegava ovakvim zloupotrebama prava i dozvolićete pravnom kriminalu, šta li je tek radio kod nekih stvari manjeg značaja? Ne otvaramo temu koja će doći na dnevni red. Ono što hoću da zahvalim nekim poslanicima koji su to rekli, ovo danas nije nikakav revanšizam, ovo nije nikakvo kažnjavanje, ali da neko treba da snosi odgovornost za katastrofalno urušavanje pravosudnog sistema u Srbiji, treba da je snosi. Došli smo do paradoksa da danas kada smo zemlja u kojoj je parlamentarna demokratija na snazi, naše pravosuđe izgleda jadnije i nesrećnije nego što je izgledalo u vreme jednopartijskog jednoumlja. Ko snosi odgovornost za to? Neće samo pokazati vreme, pokazaće i rezultati rada onih koji su to radili. Oni su vidljivi u svakom sudu, u svakom javnom tužilaštvu u Srbiji, ali hajde da se vratimo na ono šta je ovde još bitno. Dakle, rekao sam izabran je isti pravni put, ista procedura, kao prilikom izbora na funkciju. Šta to znači? Kolega Arsić je nekoliko puta pročitao stav 1. člana 144. Ustava Republike Srbije. To bi značilo, dame i gospodo narodni poslanici, da mi večeras ovde, pored mišljenja Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu, koje je kolega Petrović izneo, treba da imamo i mišljenje opšte sednice Vrhovnog kasacionog suda. Tu dolazimo do sledećeg pitanja – zašto mi to pitanje nemamo? Još jedno pravno nasilje na delu. Narodna skupština je obavestila Vrhovni kasacioni sud, od opšte sednice zatražila mišljenja, a onda je predsednik Vrhovnog kasacionog suda sazvala kolegijum, pazite, ne opštu sednicu, nego kolegijum, gde su oni konstatovali da jednostavno oni o tome ne treba da se oglašavaju. Na isti takav način, svedok sam, kao što su i moje druge kolege članovi Visokog saveta sudstva, da smo tražili sazivanje vanredne sednice Visokog saveta sudstva, da je namerno aktuelni predsednik Vrhovnog kasacionog suda opstuirao to, pa onda za poslednjih šest meseci, koliko sam na mestu člana po funkciji Visokog saveta sudstva, dešava se da za šest meseci nemamo nijednu jedinu sednicu Visokog saveta sudstva zakazanu po Poslovniku, dakle, pet dana pre održavanja, da bi mogla da se pripremi, sve su zakazivane dva, tri ili jedan dan pre održavanja. A onda, kada pošaljete zahtev i to ne sa imenima troje, već više članova Visokog saveta sudstva, onda vam se sednica zakaže tri nedelje unapred i odugovlači na svaki mogući način, posle donošenja odluke Ustavnog suda. Dame i gospodo narodni poslanici, postavilo se i pitanje – zašto se ne promeni odredba zakona, kad je Ustavni sud doneo odluku kakvu je doneo? Šta da se promeni kad je Ustavni sud stavio van snage tu odredbu zakona? Celu odredbu je stavio van snage. Šta tu ima da se menja? Mi smo nekada imali jedan zakon koji je imao duži naziv i zvao se Zakon o otklanjanju posledica odluka Ustavnog suda. Tamo je jasno stajalo – kada se donese odluka da je neki član nekog zakona, neka odredba neustavna, da svi oni pojedinačni akti koji su doneti na osnovu te odredbe postaju ništavni. Mi danas imamo drugi Zakon o Ustavnom sudu, koji takođe ovde poseduje pravnu prazninu i ne kaže šta se radi. Ovo je pojedinačni akt. Ustavni sud ne ceni ustavnost i zakonitost pojedinačnih, već opštih akata, apsolutno. Dakle, ovo je jedini put kojim je ovde moglo da se ide. Ponavljam još jednom, ko god od nas ovde prisutnih da se nalazi na mestu na kome je danas osoba koja obavlja funkciju predsednika Vrhovnog kasacionog suda i po položaju VSS, ko god od nas da se nalazi ovakav bi postupak mogao da se sprovede. Možemo da razmišljamo i da razgovaramo o tome, da li je ovo pravi metod? Čim smo ga predložili, mislimo da je pravi. Razmišljali smo o ovom metodu koji ste predložili, ali jednostavno, šta je tu problem? Problem je u činjenici da tu ne postoji pravni osnov. Da, svuda u svetu u pravnoj teoriji bilo bi logično. Ako je Ustavni sud doneo takvu odluku, Skupština treba da donese deklaratorni akt, kojim će konstatovati da prestaje funkcija predsedniku Vrhovnog kasacionog suda. Šta je naš problem? Nemamo našta da se pozovemo da bi smo takav metod primenili. Zato sam i rekao da je ovaj najteži. Da li je ovo mnogo lakše? Jeste. Nemamo neposredni pravni osnov, kao što neposredni pravni osnov u skladu sa ustavom nije imala Narodna Skupština, kada je 30. novembra 2009. godine izabrala predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Ovde se postavlja jedno ključno pitanje, ako u državi Srbiji glava sudske vlasti ne može da bude izabrana na osnovu ustava i zakona, ako u državi Srbiji za glavu sudske vlasti odluka ustavnog suda ne znači ništa, ako u državi Srbiji neko može posle svega šta se dešavalo u prethodne tri godine da priča u ovom ovde slučaju o narušavanju nezavisnosti, nepristrasnosti, efikasnosti pravosuđa, dozvolite mi, onda taj izgleda, nema dodir sa realnošću u Republici Srbiji. Zato vas molim, da dobro razmislite, da imate u vidu da sam tokom čitave diskusije, svega dva puta pomenuo ime i prezime aktuelnog predsednika Vrhovnog kasacionog suda i to kada sam citirao druge. Svako ravnanje ove tačke dnevnog reda sa nečijim likom i delom ne dolazi u obzir, osim u slučaju ako ne govori o liku i delu onoga koje donošenjem ovakvih traljavih zakona u ovom domu stvorio mogućnost za izrađavanje ovakve čudovišne situacije. Ovo je samo jedan od dokaza da su naši pravosudni organizacioni zakoni pisani loše. Ovo je samo jedan od dokaza da moramo da pristupimo dobroj, pažljivoj i detaljnoj reviziji ovih zakona. Ovo je jedan od dokaza da se, dame i gospodo narodni poslanici, reforma pravosudnog sistema ne sprovodi za mandata jedne vlasti da toliko traje, već da traje decenijama ako je to moguće. Zato apelujem na vas, lišite se svog političkog prejudiciranja, lišite se kritizerstva u onim delovima gde je kritizerstvo postojalo, a kritizerstvo je postojalo tamo gde nešto uzmete i iskritikujete, a ni na jedan način nećete da kažete kako je to potrebno uraditi. Onaj ko to ne kaže s punim pravom mogu da sumnjam da taj ne želi da poštuje odluke Ustavnog suda i da mu ta odluka ne znači ništa. Dajte da se oko nekih stvari maksimalno uozbiljimo. Žalosna je država u kojoj neko može u po bela dana da ubije predsednika Vlade. Bila bi još žalosnija da oni koju su to učinili nisu otkriveni i nisu sankcionisani. Nije današnja predsednica Vrhovnog kasacionog suda sudila sama. Bilo je tu još sudija. Da li im se možda neko sveti? Da je nekome, dame i gospodo, bilo do političkog revanšizma, kako je to u Srbiji bilo prisutno pre više od jedne decenije, neko bi bio smenjen 28. ili 29. jula, ali to nikome nije padalo na pamet, jer ovde, citiram, političkoj egzekuciji i političkom revanšizmu nema mesta. Kraj mene sede još neki od članova Visokog saveta sudstva. Koga zanima kako je funkcionisao ili kako funkcioniše Savet može svakoga od nas da pita. Kada ste pozvali predsednika Saveta da vam podnese izveštaj o tome šta je urađeno, o tome koliko je sednica održano? Kada je taj izveštaj ovde podnet? Još ću jednom pred kraj skrenuti pažnju na nešto što mislim da je izuzetno bitno. Izrečena je jedna rečenica ovde, da se do te mere urušava nezavisnost sudske grane vlasti da će to otežati i verovatno odložiti ili možda trajno okončati negativno put evropskih integracija Srbije. To je izrekao jedan kolega poslanik. Samo me čudi kako to da kada je partija kojoj kolega poslanik pripada bila na vlasti, srpsko pravosuđe nije dobilo ni jednu jedinu pozitivnu ocenu Evropske komisije? Kako je to moguće? Rekao bi čovek da smo, kao što sam malopre rekao, već bili u članstvu. To je toliko dobro sve funkcionisalo, da je to neverovatno, to je čudo jedno. Da li postoje dobre stvari koje su urađene u toj reformi? Da budem iskren, postoje, ali su toliko male u odnosu na ono drugo negativno što je urađeno, da su postale apsolutno nevidljive. Moram da reagujem na još nešto, zato što sam ne samo član Visokog saveta sudstva, već i ministar pravde i državne uprave, ovde je pomenuto da mi ovim želimo da dovedemo i do ukidanja sudova u Kosovskoj Mitrovici. To je apsolutna neistina. Ko je ukinuo sud u Prištini, sud u Peći, sud u Prizrenu, u Đakovici, u Gnjilanu, u Uroševcu, u Podujevu, u Štrpcu, sud u Istoku, u Vučitrnu, u Obiliću? Ko je ukinuo te sudove 2009. godine? Ko ih je ukinuo? To je prethodno pitanje svakog pitanja. Ti sudovi su bili izmešteni u gradove u centralnoj Srbiji. Tu su funkcionisali. Sram neka bude onoga ko je to uradio Republici Srbiji i danas daje sebi za pravo da napada vlast koja pokušava da sredi šta se srediti može, koja pokušava da spase šta se spasiti može, da mi to hoćemo da ukinemo. U te sudove su vraćene sudije. Molim vas još jednom, razmislite dobro o svemu ovome, uzmite sve u obzir, sve dobro premerite i glasajte u skladu sa Ustavom. Ustav Republike Srbije kaže – predsednika Vrhovnog kasacionog suda, na predlog Visokog saveta sudstva, po pribavljenom mišljenju opšte sednice Vrhovnog kasacionog suda i nadležnog odbora Narodne skupštine, bira Narodna skupština. Ako je nekome toliko stalo do osobe koja je danas predsednik Vrhovnog kasacionog suda, evo, stiče se i toj osobi mogućnost da konkuriše, da izađe pred svoje kolege pred koje nije izašla 2009. godine, jer ih nije bilo, i da daju mišljenje o tome.Pozivam vas da podržite donošenje odluke o prestanku funkcije predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Hvala.
Hvala. Zaključujem zajednički jedinstveni pretres o predlozima odluka iz tačaka 9, 10, 11. i 12. dnevnog reda. Sa radom nastavljamo u utorak u 11,00 sati. Podsećam vas da je svečana sednica povodom Dana državnosti zakazana za sutra u 16,00 časova. Hvala vam lepo.