Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, gospodine ministre, u ime poslanika SPS-a podneo sam amandman na član 45. ovog zakona. Smatram da je neophodno u tom članu izvršiti znatne izmene. Naime, u članu 45. propisuju se uslovi koje ponuđač mora da ispuni da bi mogao da učestvuje u postupku dodele ugovora o javnoj nabavci. Između ostalog, Vlada je u stavu 2. tačka 3) predložila da pravno ili fizičko lice ne može biti ponuđač za isporuku dobara, pružanje usluga ili izvođenje radova, ako je u roku od pet godina pre postupka javne nabavke pravosnažnom odlukom sudskog ili upravnog organa kažnjeno za krivično delo, privredni prestup ili prekršaj u vezi sa svojim poslovanjem. Amandmanom se predlaže da ponuđač može biti pravno ili fizičko lice koje nije u prethodnom periodu od tri godine, a ne od pet godina, pravosnažnom odlukom sudskog ili upravnog organa kažnjeno za krivično delo privredni prestup ili prekršaj u vezi sa svojim poslovanjem. Očigledno je da je i suviše rigorozna mera u predlogu Vlade, da taj period diskvalifikacije traje pet godina. Amandmanom se, takođe, predlaže da se isključi prekršajna kazna kao razlog za onemogućavanje ponuđača da učestvuje u postupku konkurisanja dodele ugovora za isporuku dobara, pružanje usluga ili izvođenje radova. Znajući za kakve, takoreći beznačajne, propuste može da bude izrečena prekršajna kazna, nerazumno je da to bude eliminacioni razlog i da to važi retroaktivno čitavih pet godina. U raspravi u načelu istakao sam primer da građevinsko preduzeće može da bude kažnjeno za prekršaj zato što je prilikom prevoza materijala za gradilište podizalo prašinu. E, sad, zamislite apsurdnu situaciju da zbog toga narednih pet godina to građevinsko preduzeće neće moći da konkuriše za izgradnju objekata koji se finansiraju iz javne potrošnje, iz budžeta, znači neće moći da konkuriše da gradi bolnicu, školu ili neki sličan objekat koji se finansira iz budžeta. Takođe se amandmanom predlaže da kao razlog za onemogućavanje ponuđača da učestvuje u postupku dodele ugovora o javnoj nabavci bude izrečena pravosnažna sudska ili upravna mera zabrane obavljanja delatnosti koja je predmet javne nabavke, u prethodne tri godine a ne - pet godina, kako predlaže Vlada i normalno ako je ta mera još na snazi. Data obrazloženja za sva tri dela amandmana pokazuju punu opravdanost da on bude i prihvaćen. Zahvaljujem.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 45. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Vlatko Sekulović, Rodoljub Šabić i Branko Pavlović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko od ovlašćenih predlagača javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 46. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko od ovlašćenih predlagača javlja za reč o ovom amandmanu? Izvolite, reč ima narodni poslanik Petar Petrović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, poslanički klub SSJ je podneo amandman na član 46. i predlaže da se u stavu 3. tog člana, posle reči "ekonomija", dodaju reči "ili drugi ministar, nadležan za oblast za koju se prikupljaju ponude". Zašto smo ovo predložili? Smatramo da, bez obzira na sposobnost lica koje obavlja funkciju ministra finansija i ekonomije, treba da se da mogućnost, kad su u pitanju javne nabavke i kad se vrše za druge oblasti, da se tu pitaju i drugi ministri, naročito kadje u pitnju oblast građevinarstva, energetike, poljoprivrede, zdravstva, saobraćaja i sl. Ponavljam, mislim da je to samo u funkciji da javne nabavke budu što kvalitetnije. Iz tog razloga predlažem da se prihvati ovaj amandman.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Narodni poslanici Vlatko Sekulović, Rodoljub Šabić i Branko Pavlović, zajedno su podneli amandman, sa ispravkom, kojim su predložili da se posle člana 46. doda novi član 46a. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko javlja za reč? Ima reč narodni poslanik Vlatko Sekulović, predstavnik podnosilaca amandmana na član 46. Predloga zakona.
Poštovana gospođo predsednice, poštovane kolege, imao sam dilemu da li da se uopšte javljam za raspravu, vezano za ove amandmane koje smo predložili ispred Socijaldemokratske partije, ali bih želeo samo da ukažem na određene principijelne stavove, koristeći ovaj amandman kao uvod. Naime, u ovom amandmanu predviđaju se određeni uslovi, koje mora da ispuni posebni ponuđač, kako smo ga mi definisali u koncepciji izmena ovoga zakona, kako bi mogao da učestvuje u javnim nabavkama po posebnom postupku. Taj posebni postupak, odnosno mi smo predvideli jedan model restriktivnog postupka, posebnu proceduru za domaća preduzeća, i to: preduzeća koja su u vlasništvu hendikepiranih lica, žena, osoba mlađih, odnosno određene starosne dobi itd. Želim samo da ukažem na sledeće - pošto je juče prilikom rasprave rečeno da bi se učinila medveđa usluga domaćim preduzećima, ukoliko bi ta preduzeća imala bilo kakvu preferenciju u smislu drugih konkurenata, što se tiče pružanja usluga u okviru javnih nabavki. Mislim da to ipak nije u potpunosti tačno, jer, kao što možete videti iz ovog amandmana, mala i srednja preduzeća jesu konkurencija jedna drugima, a to znači da će se sigurno postići bolji uslovi, bolja cena, ukoliko imamo više konkurenata, a ne samo jedan. Znači, ako imamo samo domaća preduzeća, to ne znači da imamo samo jednog konkurenta, nego da ih imamo više. Koristim ovu priliku da apelujem na Ministarstvo finansija da razmišlja ipak u tom pravcu, kako bi se stvorili određeni protekcionistički mehanizmi, vezani za našu privredu. Mislim da ovakvi modeli, kakve smo mi predvideli, ne moraju biti jedini. Neke druge zemlje poznaju drugačije modele zaštite domaće privrede, npr: u Poljskoj, jedna uprava, slična ovoj upravi kakva je predviđena ovim zakonom, može ad hok odlučiti kada će se javne nabavke nameniti samo domaćim preduzećima; zatim, u Mađarskoj, po njihovom zakonodavstvu je predviđeno da su ponude domaćih preduzeća diskontovane za 20%, u trenutku procene ponude, iako će im se na kraju isplatiti puna cena. To znači, u momentu kada se ponuda procenjuje, oni je diskontuju za 20%, odnosno ono što je 100% nominalno u toj proceni od strane nadležnog organa postaje 80%, odnosno 100 dinara postaje 80 dinara, iako će oni na kraju isplatiti punu cenu od 100 dinara. Na taj način oni štite domaća preduzeća. Ne vidim razlog zbog koga i mi ipak ne bismo mogli da predvidimo određene mehanizme, kojim ćemo ipak štititi domaću privredu, jer smo svi svesni da domaća privreda, a pogotovu mala i srednja preduzeća, imaju potrebu za zaštitom na tržištu, kako ne bi bila bačena pred tu nemilosrdnu konkurenciju, svidelo se to nama ili ne. Čak neke zemlje, npr. one koje važe za najliberalnije što se tiče privrede, kao što su SAD, predviđaju posebne mehanizme vezane za javne nabavke, kad se radi i o preduzećima koja su vlasništvo npr. manjina, pa vlasništvo vojnih invalida itd. Prema tome, oni čak idu mnogo dalje što se tiče zaštite vlastite privrede. Mislim da bi ipak u narednom periodu, pošto je ovaj zakon jedan veoma značajan zakon, trebalo ramišljati o njegovim modifikacijama, kako bi se pružila veća šansa našim domaćim preduzećima, i to posebno onim kategorijama koje ipak želimo da zaštitimo, u smislu socijalno slabijih kategorija, kao što su: žene, mladi, hendikepirana lica, itd. I poslednje što želim da kažem, to je da, na kraju krajeva, moramo imati u vidu da ovaj zakon o javnim nabavkama predstavlja jedan izuzetan pravni akt, zato što reguliše oblast koja do sada nije bila regulisana i mi ćemo sigurno podržati ovaj zakonski predlog ali, moramo imati u vidu sledeće - da se ovim zakonom reguliše kako se troše pare od domaćih poreskih obveznika. Mislim da je to još jedan od argumenata koji treba imati u vidu kada se bude glasalo o ovim amandmanima, kojima se predviđaju određene preferencije, odnosno određena zaštita domaćih preduzeća i to pogotovu malih i srednjih preduzeća. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč od ovlašćenih učesnika u raspravi o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 52. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Vlatko Sekulović, Rodoljub Šabić i Branko Pavlović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se javlja za reč o ovom amandmanu neko? (Ne.) Na član 53. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Vlada i Odbor za finansije su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatuje da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 55. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Rajko Baralić, Radojko Petrić, Momir Radoičić, Marko Ćulibrk, Nebojša Jović, Ljubomir Mucić, Golub Rajić iDragan Jovanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se predstavnik podnosilaca amandmana javlja za reč? Ima reč narodni poslanik Radojko Petrić.
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, gospodine ministre, zajedno sa grupom od sedam poslanika, u ime SPS-a, podneo sam amandman na član 55. Predloga ovog zakona. Ovim članom regulišu se kriterijumi za ocenjivanje ponude: ponuđena cena, rok isporuke, kvalitet, naknadno servisiranje i održavanje, garantni period i obim angažovanja podizvođača. Amandmanom predlažemo da se, ako su svi ponuđači ponudili iste uslove, prednost u izboru da ponuđaču koji je ponudio da će angažovati više domaćih podizvođača. U jučerašnjoj raspravi u načelu, poslanici SPS su ukazali na ozbiljnu manjkavost u Vladinom Predlogu ovog zakona, koja se odnosi na potpunu izjednačenost u izboru domaćih i stranih ponuđača. Ukazano je da zbog poznatih okolnosti, kroz koje je poslednjih godina prošla naša ekonomija, naša pareduzeća nisu sposobnaza potpuno ravnopravnu utakmicu sa stranim proizvođačima. Istaknuto je takođe da se moramo otvarati prema spoljnjem tržištu, ali da je neophodno zadržati određeni stepen zaštite domaćih proizvođača, kako bi se uskoro osposobili za ravnopravnu utakmicu na međunarodnom tržištu. Ako ne budemo to činili, doći ćemo u situaciju da nastavimo sa masovnim zatvaranjem domaćih fabrika i otpuštanjem radnika. Nakon toga, a to je u stvari sledeća faza, doći ćemo u situaciju da nemamo domaću proizvodnju, ali nećemo imati ni od koga da naplatimo poreze, doprinose, takse i drugo. Znači, nećemo imati sredstva u budžetu, pa nećemo moći ni da uvezemo, ni da platimo stranom ponuđaču. Poslanici SPS su juče u raspravi ukazali da sve zemlje, pa i najrazvijenije, kroz razne vidove štite domaću proizvodnju. Navedeni su primeri da najrazvijenije zemlje Zapada, zemlje Evropske unije, SAD, Japan premiraju proizvodnju u agraru u proseku od 30%, a u proizvodnji pojedinih poljoprivrednih proizvoda, kao što su šećer, mleko i pirinač, poljoprivredni proizvođači od države dobijaju subvencije i do 50%. SAD propisuju kvote, uvode takse i carine za ulaz čelika i drugo. Nema opravdanosti da mi u potpunosti izvršimo liberalizaciju uvoza. Neću sada da govorim o izuzetno teškim posledicama našeg spoljno-trgovinskog deficita, podsetiću da zavisno od stepena razvijenosti ekonomije u pojedinim zemljama i Svetska trgovinska organizacija uvažava do određenog stepena zaštitu domaće proizvodnje. Mi ni za 4-5 godina ne možemo postati članica Svetske trgovinske organizacije, prihvatimo te njene kriterijume i to će značiti mnogo više nego što je u ovom zakonu Vlada predložila. Amandmanom, koji smo podneli mi kao grupa poslanika, u ime SPS predložili smo jednu vrlo blagu formu davanja prednosti u izboru ponuđača i to, onome koji se opredelio da angažuje više domaćih podizvođača. Nadam se, da je većina poslanika shvatila naš predlog i da će glasati za njega kada bude predmet usvajanja ovog amandmana. Hvala.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? Izvolite, narodni poslanik Rajko Baralić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS za ovu tačku dnevnog reda.
Gospođo Mićić, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman je bio, u stvari, poslednji pokušaj da se ispravi jedan feler koji je zakon napravio, još ranije, u nekoliko članova pre ovoga, da se makar pod jednakim uslovima u odnosu na strane podizvođače, ako već ne može izvođače, da prednost domaćoj industriji i domaćim vršiocima usluga. Potpuno je normalno da, ukoliko na jednom velikom tenderu neka strana kompanija dobije veliki posao koji je iz sfere javnih poslova, da valjda kooperanti - podizvođači za sve one poslove koje mogu kvalitetno vršiti i pod jednakim uslovima, budu angažovani oni, a ne neki iz inostranstva. Podsetiću na slučaj, to jeste tipičan slučaj javnog posla, a to je čišćenje Dunava od posledica NATO agresije: gro poslova u ovoj oblasti dobile su strane firme, a podizvođači i to samo za onaj posao koji je najriskantniji, dakle, čišćenje mina, posao koji je opasan po život, dobili su podizvođači iz Jugoslavije. Ovaj amandman ima smisla i u nekim drugim oblastima i branšama koje su veoma tipične za jugoslovensku industriju, kao što je građevinarstvo i valjda je normalno da pod jednakim uslovima građevinske radove kao podizvođači dobiju građevinske firme iz naše zemlje, a ne neke druge. Kriterijum najniže cene, koji se ovde navodi kao ključni, ponovo je problematičan kriterijum zato što tržišni ambijent nije jednom zauvek data kategorija. On se menja u odnosu na različite stvari koje se dešavaju u državi. Recimo, Odluka Vlade da se samo u toku jednog dana cena električne energije poveća za 50%, bitno doprinosi, odnosno mora doprineti korigovanju kalkulacije za sve one gde je utrošak električne energije bitna stavka u ceni koštanja jednog proizvoda ili jedne usluge. Dakle, domaća privreda, domaći ponuđači poslova, usluga, moraju imati prostora kada daju ponudu za ovakve nesmotrene postupke Vlade u jednoj državi koja ih može oterati u bankrotstvo, zato što nisu u cenu svojih proizvoda ili usluga ugradili preticanje koje proističe iz povećanja cene električne energije ili nekih drugih uslova, a to može biti porez, može biti nešto drugo - zato je ovaj amandman smislen i zaslužuje vašu podršku. Očekujemo da će ovaj amandman dobiti dovoljan broj glasova, jer ovo jeste poslednja prilika da se domaća industrija, makar kroz formu podizvođača, zaštiti do mere do koje jeste normalno da se država stara o svojoj privredi i o svojim zaposlenima. Hvala.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 55. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Pošto je ovaj amandman prihvatio Odbor za finansije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 55. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Petrović, Dušan Ilić (kome je prestao mandat narodnog poslanika), Slavoljub Matić i Arsen Kurjački. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li ima prijavljenih za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 57. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Petar Petrović, predstavnik podnosilaca amandmana na član 57. Predloga zakona o javnim nabavkama.
Dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi da vam pročitam kako glasi predloženi stav 2. ovog člana, da biste shvatili o čemu se radi, odnosno šta predlaže SSJ: "Naručilac je dužan da ponuđaču, u slučaju iz stava 1. ovog člana, odredi primeren rok za odgovor, koji ne može biti duži od 20 dana od dana dostavljanja zahteva". SSJ predlaže da se umesto tačke stavi zapeta i da se doda tekst "niti kraći od pet dana". Jednostavno, razlog za ovaj amandman jeste da se ponuđaču ostavi jedan minimalni rok, jer će se dešavati u praksi da će nekome biti ostavljen rok od jednog dana, a nekome od 15 dana. Znači, mora zakonom da se utvrdi koji je to minimalni rok koji ponuđač mora, odnosno naručilac posla ili javne nabavke, da ostavi ponuđaču da odgovori na ono što traži naručilac. Iz tog razloga, mislim da je ovo samo poboljšanje teksta i mislim, gospodine ministre, da ovo nije ni politika, već je želja SSJ da vam pomogne, da vam tamo gde ste pogrešili zakon bude bolji i zato predlažem da usvojite ovaj amandman.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 62. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Da li se neko drugi prijavljuje za reč od ovlašćenih učesnika? (Ne.) Na član 64. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Vlada, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, mene ne čudi što Vlada nije prihvatila ovaj amandman, ali me čudi što Zakonodavni odbor nije bar konstatovao da je amandman pravno moguć. Amandman se odnosi na tačku 3) stava 2. člana 64. Tamo gde se govori o rokovima za podnošenje ponuda u otvorenom postupku, pre svega naglašavanjem da taj rok može biti kraći od propisanog, ali ne kraći od 22 dana ako je naručilac obavio, odnosno ispunio tri preduslova pa je treći preduslov ako je naručilac u prethodnom raspisu, tako stoji u tekstu zakonskog projekta, objavio najmanje onoliko informacija koliko ih je imao na raspolaganju u momentu slanja tog raspisa. Kaže se - najmanje objavio onoliko informacija sa koliko je raspolagao, koliko je imao informacija, a podrazumeva se da može objaviti i više informacija nego što raspolaže. Ovde treba stručnjak za srpski jezik, lingvista, lektor; zakon mora biti jasan, mora biti precizan; zakonska norma mora biti pismena - kroz zakonsku normu sagledava se pismenost njenih tvoraca, njenih kreatora i tražim da formulacija bude sledeća: "u prethodnom raspisu objavio sve informacije koje je imao na raspolaganju u momentu slanja tog raspisa." Da vidite koliko je drastična razlika, još ću vam jednom ponoviti. Ministar Đelić, kao pismen čovek navodno, kaže: "u prethodnom raspisu objavio najmanje onoliko informacija koliko ih je imao na raspolaganju u momentu slanja tog raspisa". Ja kažem: "U prethodnom raspisu objavio sve informacije koje je imao na raspolaganju u momentu slanja tog raspisa." Šta je ovde pismeno? Nemojte vi da odgovarate, od vas ne očekujem odgovor. Ovo je retorsko pitanje, a na retorsko pitanje se ne očekuje odgovor. Odgovor će dati srpska javnost. Glasanjem se ne može presuđivati u stvarima pismenosti. Dakle, ne može 50 nepismenih nadglasati jednog pismenog. To ne može i u stvarima jezika je to nedozvoljeno, jer da se naš jezik razvijao na osnovu izglasavanja i da je većina nepismenih, a dugo smo imali većinu nepismenih, moguće je i danas, odlučivala o jezičkim pitanjima i nadglasavala ono malo pismenih, možda bismo mi Srbi ostali bez jezika. Pošto na svu sreću naš narod i kada je bio nepismen nije bio glup, nije poveravao većini da odlučuje o stvarima jezika, nego najumnijim i najpismenijim iz svojih redova, naš jezik se veoma uspešno razvijao i spada u red najrazvijenijih svetskih jezika.
Narodni poslaniče, molim vas da se vratite na temu dnevnog reda. Nije pismenost i nepismenost tema.
Jeste po pitanju pismenosti, jer suštinski ne kritikujem normu, tražim samo primenu iz razloga pismenosti i obrazloženje sam ovde dao. Srpski jezik je vrlo precizan i to je moje obrazloženje amandmana koji sam pismeno podneo. Srpski jezik je vrlo precizan i ne može se objaviti više informacija nego što ih naručilac ima. Onoliko informacija koliko ih naručilac ima nije ni najmanje, ni najviše, nego tačno toliko koliko ih ima. Međutim, postoji drugi problem vaše Vlade. Vaša Vlada je navikla da objavljuje mnogo više informacija nego što stvarno ima. Ona prvo izmišlja informacije, pa ih objavljuje, ali to ne bi trebalo da stoji u ovom zakonskom tekstu. To u Birou za komunikacije kod Bebe Popovića, kako se već zove, nije bitno. U ovom zakonu norma mora biti precizna. Smejaće vam se ljudi da obavezujete naručioca posla da objavi najmanje onoliko informacija koliko je imao, umesto da ste ga obavezali da objavi sve informacije kojima raspolaže. U čemu je problem da prihvatite ovaj amandman? Ovo je samo stvar stila, stvar jezika, stvar pismenosti. Ništa ne menja u suštini.
Koristite sledećih pet minuta?
Mogu da koristim, a nadam se da ministar neće odgovarati, pa neću imati potrebu da polemišem. Možda neću iskoristiti do kraja. Šta je bitno kod pravnog normiranja? Bitno je da u pravnom normiranju učestvuju najveći jezički stručnjaci. Znam da ranije nije bila takva praksa; nekada je bila u Kraljevini Srbiji, skoro redovno kod kreiranja pravnih normi su angažovani jezički stručnjaci. U priličnoj meri je to rađeno i u Kraljevini Jugoslaviji. Komunisti do toga nisu držali - komunisti su u pravnom normiranju upotrebljavali najnakaradnije konstrukcije, potpuno strane našem jeziku, često veoma nerazumljive i konstrukcije koje često ništa nisu značile. Međutim, u proteklih nekoliko godina pojavljuje se drugi slučaj: on je prvo bio zabeležen u Republici Srpskoj, kada su sa Zapada počeli da im pišu zakone, a državne organe Republike srpske pretvorili u puke instrumente provođenja politike zapadnih sila. Onda ste kroz zakonski tekst mogli da zaključite sa kog jezika je on preveden, da li sa engleskog, sa francuskog, nemačkog, italijanskog itd, jer su nestručni ljudi prevodili, a ovi jadnici koji su glumili da obavljaju vlast nisu smeli ni da primete da jezik u tekstu nije usavršen. Ovde nije reč ni o tekstu koji je preveden sa stranog jezika, ovde je reč o pukom neznanju onoga koji je pisao pravnu normu. On je bio načisto šta želi da normira, bio je načisto šta želi da propiiše kao pravnu obavezu, ali jadan ne snalazi se u pitanjima jezika. Nije dovoljno diplomirati na Pravnom fakultetu ako čovek nema elementarnu pismenost. Naravno, ne mogu vas obavezati da svi pravnici iz Vlade moraju biti pismeni. Dok sam bio potpredsednik Vlade, za te kratke dve ipo godine, bar ni jedan zakon iz sfere ekonomije i finansija, koji je prošao kroz moje ruke, nije u nepismenoj varijanti došao pred Narodnu skupštinu. Šta je bilo Đeliću? Slobodno kaži, nemoj da se ustručavaš. (Božidar Đelić: Obveznice bez pokrivanja.) Nije tačno. Sve obveznice su imale pokriće, nego što ste vi pokriće proćerdali. Sve firme koje su za obveznice trebalo da prodaju robe dugovale su mnogo novca državi i mi smo proračunali da te firme duguju državi tri puta više novca nego što država duguje na ime dečijih dodataka i mnoge su počele da prodaju robu za obveznice, jer smo njih onda oslobodili 50% obaveza prema državi, pa je za njih bilo korisno. Tu haosa nikakvog nije bilo dok vi niste došli na vlast. Naravno, kada ste vi došli na vlast, cena je odjednom šest puta skuplja i sada je cena struje šest puta skuplja nego 2000. godine. Sada najavljujete poskupljenje benzina i nafte, sada će cena benzina i nafte biti 1,60 DM i 1,70 DM.
Narodni poslaniče, vratite se na temu dnevnog reda.
Razgovor na ovu temu je započeo ministar Đelić, tu ste valjda bili svedok. Dakle, vraćam se sa predlogom da Vlada Srbije angažuje nekoliko vrsnih jezičkih stručnjaka. Imamo jedan vrlo dobar Filološki fakultet koji školuje solidne kadrove. Vama jezički stručnjak treba, pošto se niste potrudili da nađete pismene ljude kada ste formirali Vladu i sada bar nađite pismene ljude koji će uspeti da prikriju vašu nepismenost kroz pravne akte, kroz predloge zakona sa kojima nastupate pred Narodnom skupštinom.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 67. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Vlada, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite.
U članu 67, dame i gospodo narodni poslanici, govori se o skraćenom roku za podnošenje ponuda u restriktivnom postupku. Taj restriktivni postupak je razrađen prethodnim članovima zakonskog projekta, a moja intervencija se odnosi samo na stav 1. tačku 3) koja glasi, a to je jedna od obaveza naručioca: "U prethodnom raspisu objavio najmanje onoliko informacija koliko ih je imao na raspolaganju u momentu slanja tog raspisa". Dakle, primedba je slična malopređašnjoj, a tražim da stoji: "U prethodnom raspisu objavio sve informacije koje je imao na raspolaganju u momentu slanja tog raspisa". Još jednom vas pozivam da razmislite. Kako to besmisleno zvuči da neko objavi najmanje onoliko sa koliko raspolaže, koliko ima informacija. Najmanje toliko mora da ih objavi. Zar vam to nije besmisleno? Umesto da stoji, mora da objavi sve informacije kojima raspolaže. Tamo gde se kaže, najmanje onoliko informacija sa koliko raspolaže, podrazumeva se da može i više od toga. Imate političku praksu objavljivanja više informacija nego što sa njima raspolažete, ali to, kada plasirate preko "Pink televizije", "BK televizije", ovog nedeljnog "Telegrafa" i drugih sličnih policijskih glasila. To ne može da stoji u pravnoj normi, jer vi kada plasirate u javnost više informacija nego što sa njima objektivno raspolažete, glumite da ne plasirate više od toga, nego da su i to pouzdane informacije što plasirate. U ovom slučaju, vi otkrivate, zapravo, kompletnu politiku Vlade po pitanju informacija. Smatrate kao Vlada, da neko može objaviti i više informacija nego što ima na raspolaganju - ne može. Dakle, šta je suština ove norme - da se objavi sve ono čime se raspolaže i to je dovoljno, a ne da se objavi najmanje sve ono sa čim se raspolaže.
Hvala. Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 69. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Pošto je ovaj amandman prihvatio Odbor za finansije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, ovaj amandman jepostao sastavni deo Predloga zakona. Na član 71. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Petar Petrović, predstavnik podnosilaca amandmana na član 71. Predloga zakona o javnim nabavkama. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, u članu 71. Predloga zakona stoji: "Za planirane javne nabavke čija je okvirna vrednost veća od 50.000.000 naručilac je dužan da najmanje jednom godišnje objavi prethodni raspis o nameri da dodeli javnu nabavku." SSJ predlaže da ovaj iznos ne bude 50 miliona dinara, već da bude 30 miliona dinara, a imajući u vidu da je srpska privreda u veoma lošem stanju, da je za većinu firmi 30 miliona dinara velika para i da je transparentnije, pošto se vi stalno pozivate na transparentnost, da to bude 30 miliona dinara nego 50 miliona dinara ili pretvoreno u onu valutu koju volite da pominjete, to je negde milion maraka ili 500 hiljada eura ili evra, kako već to neko naziva. Zato vam SSJ predlaže da usvojite ovaj amandman i da ta okvirna vrednost bude 30 miliona dinara.
Hvala. Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na podnaslov iznad člana 73. i član 73, amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Pošto je ovaj amandman prihvatio Odbor za finansije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, ovaj amandman jepostao sastavni deo Predloga zakona. Na podnaslov iznad člana 74. i član 74,amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Pošto je ovaj amandman prihvatio Odbor za finansije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, ovaj amandman jepostao sastavni deo Predloga zakona. Na član 75. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosioci amandmana žele reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 77. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Rajko Baralić, Radojko Petrić, Momir Radoičić, Marko Ćulibrk, Nebojša Jović, Ljubomir Mucić, Golub Rajić i Dragan Jovanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Gospođo Mićić, dame i gospodo narodni poslanici, član 77. govori o otvaranju ponuda u otvorenom postupku u drugoj fazi restriktivnog postupka. Izuzetno, naručilac može iz razloga čuvanja poslovne, službene, vojne ili državne tajne odustati od postupka otvaranja ponude, da ponuda ne bude javna. Mi smo podneli amandman da se u članu 77, u 2. stavu brišu reči: "...službene i poslovne...", zato što smo mislili da je dovoljno da ostane samo vojna i državna tajna, a da poslovna i službena tajna nisu u tom nivou stepenovanja da bi zavredele ovakvu pažnju ovde. Obrazloženje koje je Vlada dala, mi ne prihvatamo; evo zbog čega: amandmanse ne prihvata iz razloga što bi se njegovim prihvatanjem naručilac doveo u situaciju da poslovne, službene ili državne tajne otkriva - mi nismo ni tražili državne, napisali ste nešto što uopšte nismo tražili, rekli smo, poslovne i službene, a ostavili smo vojnu i državnu tajnu, jer razumemo zašto ona tu treba da stoji. Dakle, ni obrazloženje koje je dala Vlada nije adekvatno zahtevu koji ima amandman. Zato molim da se ovo usaglasi ili da se da drugačije obrazloženje ili da nam Vlada prihvati amandman. Znači, još jednom ponavljam, u obrazloženju koje je Vlada dala piše - amandman se ne prihvata iz razloga što bi se njegovim prihvatanjem naručilac doveo u situaciju da poslovne, službene ili državne tajne otkriva. Potpuno je netačno to što ste napisali. Molim vas, prihvatite amandman ili promenite obrazloženje. Hvala lepo.
Hvala. Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 78. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Izvolite.
Reč je o amandmanu koji se odnosi na član 78, a koji tretira zapisnik o otvaranju ponuda. U tom članu su izložena osnovna pravila otvaranja ponuda. Onda se poslednjim stavom kaže: "Ministar finansija i ekonomije bliže uređuje postupak otvaranja ponuda u otvorenom postupku, restriktivnom postupku i u postupku sa pogađanjem i propisuje obrazac za vođenje zapisnika o otvaranju ponuda." To radi ministar, a postoji posebna uprava i ova uprava nije konstituisana kao neko odeljenje Ministarstva finansija. Valjda bi trebalo šef te uprave, kako će se on zvati, direktor, načelnik, ovako, onako, uopšte nije bitno, može i podministar, a pošto nije reč o ministarstvu u pravom smislu reči, ali ta uprava bi morala da bude otprilike približna rangu ministarstva. O svim važnijim stvarima odlučuje i propisuje ministar. Ako ovo ne može biti nadležnost šefa te uprave, onda treba da bude nadležnost Vlade - da Vlada to propiše na predlog možda ministra finansija, može ovoga, može onoga; ali da to propisuje ministar i na taj način obezvredi sam pojam uprave, sa pravnog aspekta je nedopustivo. Zašto onda taj organ zovete upravom?! Zašto taj organ ne zovete odeljenjem Ministarstva finansija za javne nabavke, zašto ga ne zovete sekcijom za javne nabavke Ministarstva finansija?! Dajte neki blaži termin, jer kada kažete uprava, onda se podrazumeva da je to u pravom smislu reči organ uprave. Pošto je naša uprava sa aspekta rukovođenja, sa izuzetkom Vlade, zasnovana na principu inokosnih rukovodilaca, onda bi ovde šef te uprave morao imati određene nadležnosti ili uprava ima kolektivno rukovodstvo, kolektivno telo, pa to kolektivno telo ima određene nadležnosti. Ovde ste vi upravu za javne nabavke sveli na puku službu, administrativnu službu, službu za četke, krpe, za ovo, za ono. Ona nema nikakve klasične upravne nadležnosti. Ako treba takav organ, nemam ništa protiv, samo je onda to previše nadležnosti Ministarstvu finansija. Onda treba osnovne stvari da budu u nadležnosti Vlade u celini, da Vlada odlučuje, a što se tiče stručnih službi, može taj posao da obavlja postojeća stručna služba Ministarstva finansija ili malo doterana, povećana, osposobljenija i sl. Nemojte neki organ da zovete upravom, a ne dajete mu nijednu upravnu nadležnost. Zašto ga onda zovete upravom? To je suština ove moje intervencije. Napomenuo bih još jednu stvar o kojoj je još juče bilo reči. Znate, politika javnih nabavki je sastavni deo ekonomske politike, jedan od najznačajnijih delova ekonomske politike. To je instrument ekonomske politike. Vlada, vodeći promišljenu politiku javnih nabavki, podstiče određene privredne grane, podstiče privredne subjekte u određenim oblastima, gde je potreban izvestan podsticaj u razvoju zbog ekonomske zaostalosti itd. To je veoma važan element ekonomske politike svuda u razvijenom svetu. Moralo bi tako da bude i kod nas. Da bi to zaista bio važan instrument ekonomske politike, da bi bio i okosnica ekonomske politike u izvesnom smislu reči, mora to biti precizno zakonom utemeljeno. Ovo nije precizno utemeljenje, ovo je jedan galimatijas, što govori da je tvorac zakonskog projekta znao šta želi. To je ministar Đelić na prilično korektan način objasnio u uvodnom izlaganju. Želi da postigne uštede, želi kontrolu, želi da suzbije korupciju, želi da suzbije mito itd. To je stvar želja. Želje su opravdane, ali te želje sada na jedan imanentan, pravni način treba sprovesti. Ili, imate koncept da je to nadležnost Ministarstva finansija ili imate koncept da je to nadležnost posebne uprave ili koncept da je to nadležnost Vlade u celini. Juče sam se celi dan zalagao da to bude nadležnost Vlade u celini, pošto se tiče svih ministarstava i pošto to ne bi ministra finansija stavljalo iznad svih ostalihministara po pitanju nabavki. Zbog toga ima najviše logike da to bude nadlženost Vlade u celini. Regularno je, sa aspekta Ustavnog sistema, da to bude nadležnost ministra finansija, ali politički nije oportuno, jer se suviše povećavaju nadlženosti ministra finansija. Ako je reč o posebnoj upravi, što je delimično vaš koncept, jer ste vi pravili mešavinu između koncepta u kome će to biti nadležnost ministra finansija i koncepta da to bude nadležnost posebne uprave, onda morate koncept te posebne uprave dosledno sprovesti ovim zakonskim rešenjem, niste ga dosledno sproveli. Imate vremena do početka glasanja da konsultujete pravne stručnjake da li je taj princip dosledno sproveden u zakonskom projektu.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 83. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se podnosilac amandmana prijavljuje za reč? Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, podnosilac amandmana na član 83. Predloga zakona.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 83. se odnosi na obrazloženo obaveštenje o dodeli ugovora o javnoj nabavci. Tražio sam u članu 83. da se briše stav 5. To je poslednji stav u kome se kaže: "Naručilac može da odbije da pruži obarazloženo obaveštenje u celini ili delimično, ako bi davanje takvih podataka bilo u suprotnosti sa propisima ili na neki drugi način u suprotnosti sa javnim interesom ili ako bi narušilo poslovnu tajnu izabranog ponuđača, kao i ako bi obrazloženo obaveštenje sadržalo podatke koji su drugim propisima određeni kao poverljivi ili bi saopšteni podaci mogli u skladu sa zakonom uticati na lojalnu konkurenciju među ponuđačima ili drugim stranama u postupku". Usvajanje ovog stava bi pružilo neograničene mogućnosti malverzacijama i ukinulo pravo ostalim ponuđačima koji nisu izabrani u konkretnom slučaju da saznaju ko je dobio posao. Ako postoji nešto što se može nazvati tajnom, kao što ta tajna obavezuje izabranog izvođača, po istom osnovu može da obavezuje sve druge koji su konkurisali ali nisu dobili posao. Postoje dva načina obavezivanja: prvi je pravni način - zaprećena je krivična sankcija, vi ste obavešteni, izabran je taj i taj pod tim i tim uslovima i tu tajnu morate da čuvate. Vaše je pravo da saznate zašto je on bio izabran, a vi i dalje tu tajnu morate da čuvate, osim ukoliko želite da otvarate sudski postupak ako smatrate da su neka vaša prava zakinuta. Postoji žalbeni i sudski postupak kao moguć postupak. Međutim, postoji i drugi element obezbeđenja - onaj ko se nekorektno ponaša u jednom konkursu u kome nije izabran kao izvođač, taj ne može računati da će ikada više moći dobiti posao. Na toj bazi se zasniva poverenje, u civilizovanom razvijenom svetu, između velikog broja različitih izvođača koji s vremena na vreme dobijaju posao od Vlade i same Vlade. Svako od njih, i ako dugo vremena ne dobije neki posao, zna da mora da bude korektan, jednom će neki posao u tom slučaju sigurno dobiti kad ponudi najkorektnije uslove. Ali, da vi sprečite učesnike u konkursu sa ovim obrazloženjem da budu informisani o uslovima pod kojima je neko dobio posao a ostali nisu, vi ga onda sprečavate da štiti svoja prava pred zakonom. Kako će on podneti žalbu kad nema osnovne elemente na kojima će zasnovati žalbu? Ako izgubi u žalbenom postupku, na kojim će on elementima bazirati svoju tužbu nadležnom sudu? On, kad vas tuži sudu, ako sud deluje u skladu sa Ustavom i zakonom, samo će vas obavezati da donesete sve podatke, pa će proglasiti taj deo suđenja tajnim, zatvorenim za javnost, a ti podaci će biti poznati i onome ko vas je tužio. Ako vi nemate razloga da nešto drugo krijete, ako krijete podatke samo iz ovih razloga koje ste ovde naveli, vama je jednostavnije da i ostale učesnike u postupku upoznate, da im kažete kakve su posledice otkrivanja te tajne i na taj način sebe zaštite i njih obavežete. Sada, da malo analiziramo o čemu je tu reč. Prvo, kaže se da naručilac može da odbije da pruži obrazloženo obaveštenje, u celini ili delimično, ako bi davanje takvih podataka bilo u suprotnosti sa propisima. Kojim propisima? Da li su to propisi koji se tiču odbrane i bezbednosti zemlje? (Glas iz sale: Saobraćajni.) Dobro, možda ti i ne znaš za neke druge. Mogu biti i ti propisi. Koji su to propisi? On već konkuriše. Da li je to nabavka oružje za vojsku ili policiju? On je već ušao u određene tajne čim učestvuje u konkursu za nabavku. Imamo u praksi čitav niz slučajeva, često vezanih sa kriminalnim radnjama, da su privatne firme nabavljale oružje za vojsku i policiju, oružje, sredstva za prisluškivanje. (Predsednik: Koristite i sledećih pet minuta?) Mogu i sledećih pet minuta, pa ću završiti. To su radile razne privatne firme. Nekad je bilo korupcije, nekad je bilo kriminala. Delimično smo te stvari i otkrivali u vreme rada Anketnog odbora Savezne skupštine. Oni su u prilici, jer se bave određenom vrstom posla, da saznaju mnoge vojne tajne, mnoge bezbednosne tajne. Ali, njih zakon obavezuje na čuvanje. Onaj ko obavljanjem svoje privredne delatnosti po prirodi stvari dođe u posed određene državne tajne, ako otkrije tu tajnu, odgovara u skladu sa zakonom. Ništa ga tu ne može eskapirati. Da vidimo šta je drugi razlog - "ili na neki drugi način u suprotnosti sa javnim interesom". Ako vi obavežete učesnika u konkursu, koji nije dobio posao, da čuva tajnu, onda je on ne sme objaviti. Vi ste u stanju da obavežete činovnike u svom ministarstvu, činovnike državne uprave, činovnike Vlade, skupštinske činovnike i sve ostale, na čuvanje određene tajne, sve državne organe, pa onda ste u stanju i privatne pravne i privredne subjekte. Zašto da ne. Na sve se odnosi ta zakonska odredba o čuvanju tajne. Vi, dakle, samo malo proširujete krug lica koja su obuhvaćena čuvanjem tajni, koji su upoznati sa tajnom i koji su obavezani na njeno čuvanje. I koji tu javni interes onda može biti ugrožen? Nemoguće je apsolutno nešto imati u tajnosti, da niko ne zna ili samo jedan čovek da zna. Kada samo jedan čovek nešto zna, onda to i nije nikakva tajna. Niko i ne zna da to postoji u njegovoj glavi, pa onda ne može ni da se razotkrije, niti neko za tim traga. Dakle, onaj ko je ovo pisao ne razume šta je to tajna u pravom smislu reči. Treće - "ili ako bi narušilo poslovnu tajnu izabranog ponuđača". Izbrani ponuđač, dakle, ima neku tajnu, raspolaže tajnom, na osnovu te tajne je dobio posao i niko drugi ne sme da sazna na osnovu čega je on dobio posao. Ima li tu logike? Tu nema nikakve logike. Znači, evo jedan primer, da banalizujem stvari do kraja: neko se upisuje na fakultet i upiše se; oni drugi koji su odbačeni sa konkursa ne mogu da provere njegova dokumenta jer je on imao neku tajnu na osnovu koje je upisan. Šta može biti ta tajna? Samo neka veza, neko je za njega intervenisao. I ovde ta tajna može biti smao neka veza. Jer on je imao neki poseban patent kojim drugi nisu raspolagali? Njegov patent je zaštićen. Slušajte, tehnologija je toliko razvijena da je malo industrijskih tajni, ali je mnogo zaštićenih patenata, mnogo zaštićenih prava industrijske svojine. Ona su registrovana kao zaštićena. Vi znate tajnu proizvodnje mnogih roba, ali retko koja roba i dalje čuva tu svoju tajnu, možda poput Koka-kole, a ne pada mi na pamet neki drugi proizvod. Možda, ali je veoma malo. Zato ovo nije nikakav argument. Šta se kaže kao četvrto - "kao i ako bi obrazloženo obaveštenje sadržalo podatke koji su drugim propisima određeni kao poverljivi". Koji su to podaci koji su drugim propisima određeni kao poverljivi - sadržani su u obrazloženju za izbor jednog ponuđača, a ne sme da ih zna drugi ponuđač. Ako ne smeju da znaju svi ponuđači, onda ne sme da zna ni onaj ko je dobio posao pod istim uslovima. Gde je garancija da će onaj koji je dobio posao tajnu čuvati, a oni koji nisu dobili posao da će tajnu odmah odati. Tu garancije nema. Sa aspekta pravne logike to je potpuno promašeno. I, peto - "ili bi saopšteni podaci mogli ..." (Predsednik: Upozoravam vas na prekoračenje vremena.) ... evo, završavam odmah - "ili bi saopšteni podaci mogli u skladu sa zakonom uticati na lojalnu konkurenciju među ponuđačima ili drugim stranama u postupku". Kako to može uticati? Sve što je tajna zaštićeno je patentnim pravima, pravom industrijske svojine. Koja je to neka druga tajna koja nije zaštićena? Jedino, možda, tajna da neko nelegalno koristi izvesne patente. To je mogla biti samo takva tajna, a takva tajna se po zakonu ne čuva. Postoji dužnost prijavljivanja da neko zloupotrebljava tuđa prava na nelegalan način.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Narodni poslanici Vlatko Sekulović, Rodoljub Šabić i Branko Pavlović zajedno su podneli amandman, sa ispravkom, kojim su predložili da se posle člana 85. doda novi član 85a. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko od ovlašćenih predlagača javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Da li se neko drugi javlja za reč? (Ne.) Na član 88. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se podnosilac amandmana javlja za reč? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, svojim amandmanom predlažem da se član 88. u celosti briše. Taj član se odnosi na dodatne isporuke i u njemu se kaže: "Naručilac može da dodeli ugovor o javnoj nabavci dobara u postupku sa pogađanjem bez prethodnog objavljivanja i u slučaju dodatnih isporuka prvobitnog dobavljača namenjenih za: 1) delimičnu zamenu proizvoda, materijala ili instalacija ili 2) proširenje obima postojećih proizvoda, materijala ili instalacija, koja bi zbog promene dobavljača ili pružaoca usluga obavezivala naručioca da nabavlja materijal koji ima drugačije tehničke karakteristike, što bi prouzrokovalo nesrazmerno velike tehničke teškoće u poslovanju i održavanju". Ovo - pogađanje bez prethodnog objavljivanja je institut koji Srpska radikalna stranka u principu ne prihvata. Ceo posao se može podeliti u nekoliko delova ili faza i onda se tako, kao delimična zamena, nekoliko puta dodeliti ovlašćenom izvođaču. Međutim, mi smo ranije u praksi imali dosta čest slučaj da se na javnoj licitaciji, na konkursu, dobije određen posao, a da se onda stalno potpisuju neki aneksi ugovora i to može, kako je bilo po zakonu, a to je bilo moguće u pravnoj praksi, da dođe do nesagledivih razmera - da onaj završni posao bude 10-20-30 puta vredniji od početnog posla. Sada je opravdana pretpostavka da ima veliki broj zainteresovanih privrednih subjekata koji bi se javili na konkurs da su znali da će taj posao u konačnom ishodu da bude tako ogroman. Ili, ako ne prihvatate moj predlog da se briše ovaj član, onda bi ga trebalo korigovati, da se kaže da ti dodatni poslovi ne mogu iznositi npr. više od 10% vrednosti ukupnog posla, pa da se na neki način to ograniči. Inače se obesmišljava celi postupak raspisivanja konkursa za dodelu poslova, za izbor nabavljača, ako već po ovoj osnovi jedna firma može postati decenijama isključivi dobavljač; jednom joj date posao i onda godinama samo nadovezujete na taj posao sa ovim obrazloženjem. Ovo treba izbaciti, po mom mišljenju. Tako glasi moj amandman, da se potpuno spreči ova mogućnost, za sve dodatno da bude ponovljen postupak a ako ne, onda da se ugradi ograničavajući faktor i da se kaže da ti dodatni poslovi ne mogu biti vredniji od 10% u odnosu na one poslove koji su dodeljeni javnim konkursom. To može da ima nekog smisla. A, ako ni to ne prihvatite, onda vam na ovoj odredbi pada zakon u celini. Otvorili ste put stvaranju monopola. To što Đelić vrti glavom ne znači ništa, jer vrteće glavom i neko drugi ko bude odlučivao po osnovu ovog člana zakona. Njega ovde ništa nigde ne ograničava, on može u istoj prirodi posla, kada se odabere jedan dobavljač toalet papira za Vladu, pošto čujem da se tamo količine stalno povećavaju u nabavkama, onda taj može 10-20 godina da nabavlja taj papir a da mu se samo dopisuje na osnovu ovog člana. I, pošto se ministar sprema da mi odgovara, sledećih pet minuta ću posle njega da iskoristim.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 88. amandman je podneo narodni poslanik Radojko Petrić. Pošto su ovaj amandman prihvatili Vlada i Odbor za finansije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 88. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li predstavnik podnosilaca amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 89. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, svojim amandmanom predlažem da se u potpunosti briše i član 89. Taj član se odnosi na druge isporuke, i on glasi: "Naručilac može da dodeli ugovor o javnoj nabavci dobara u postupku sa pogađanjem bez prethodnog objavljivanja i u slučaju nabavke dobara namenjenih isključivo za potrebe istraživanja, eksperimenata, studiranja ili razvoja, a naručilac ne namerava da ta dobra koristi za bilo kakve komercijalne ciljeve, niti da nadoknađuje troškove istraživanja i razvoja". Čemu ovaj izuzetak? Sasvim je nebitno sa aspekta pravnog poretka, duha i smisla ovog zakonskog projekta, da li naručilac ima komercijalne ciljeve! Bitno je da se dobro plaćaju novcem poreskih obveznika i da trošenje tih sredstava mora biti pod kontrolom. Iz iskustva znam da mnogi fakulteti npr. nabavljaju mnogo eksperimentalnih životinja, hemikalija i drugih potrošnih materijala za razne laboratorijske vežbe. Oni često imaju uhodani sistem nabavki, ali se uglavnom ne raspituju da li na tržištu postoji konkurencija i da li se sve to može jeftinije nabaviti od nekog drugog dobavljača. Nekada su u pitanju velika finansijska sredstva za te nabavke, u hemijskim institutima, npr. tamo gde je reč o radioaktivnim izotopima i sl. Tržište se neprekidno razvija, cene su sve niže. Ja ću opet to jednim primerom banalizovati - prvi mobilni telefoni, kad su se pojavili kod nas, u decembru 1995, koštali su 12.000 maraka, a sada ih već imate i za 150 maraka. Najskuplji su možda 600-700 maraka. Kako se tehnologija razvija, tim osnovnim tehnološkim dostignućima neprekidno opada cena na tržištu, osvaja se kvalitet proizvodnje, osvaja se produktivnost, plus konkurencija na tržištu, sve to utiče na smanjivanje cene proizvoda. (Glas iz sale - "pežoi" su sve skuplji.) U ovom slučaju ne znam koliko su vam koštali "pežoi", to vi raspravite u vašoj koaliciji i šta posle radite kada preko nekoga kupite "pežo", da li ga posle uhvatite, zatvorite itd, to je već stvar nekih drugih organa, sada raspravljam o Zakonu o javnim nabavkama. Na jednom šalteru čoveku platite, na drugom mu otmete to što platite. To je sada neka druga praksa, to nema veze sa ekonomskim zakonitostima. Na tome padaju svi ekonomski zakoni, na tome padaju i sve ekonomske zakonitosti. Mislim da treba bar ovaj parlament da donosi zakone koji će se bazirati na tim osnovnim ekonomskim principima, a ne na principu otimanja. S obzirom da nema nijednog ozbiljnog razloga, niti je to Vlada navela u svom obrazloženju zakonskog projekta, da se bilo ko izuzima od odredbi zakona o javnim nabavkama, da bilo ko bude lišen potrebe da raspisuje konkurs, odnosno licitaciju, pa makar se on bavio istraživanjima, eksperimentima itd; tu nema nekih velikih tajni. Tajna može da bude rezultat do koga se dođe eksperimentom, a ne nabavka nekih potrebnih materijala za eksperimente. To je retko tajna. Možda i to negde može biti tajna, ne mogu da budem apsolutno siguran, time se primarno ne bavim, ali u principu to nije tajna. Znate šta još ovde može da bude u pitanju - može biti u pitanju i nabavka udžbenika. Zašto bi država imala samo jednog privilegovanog izdavača i štampara udžbenika; da se i to prepusti tržištu - raspisuje se konkurs za udžbenik, pa na tom konkursu, pored pisaca, mogu da se pojavljuju i štampari, izdavači itd. Tu je konkurencija već odavno jaka. Čitav niz drugih primera iz prakse bih vam mogao navesti, da bih dokazao da ovajčlan zakona ovde, ne samo da nije potreban, nego da je suprotan duhu i smislu zakona i da, umesto da suzbija mito i korupciju u ovoj sferi, neracionalno trošenje državnog novca, on otvara jedan sporedni kanal u kome se mogu obnavljati zloupotrebe, u kome se može obnavljati korupcija, bez ičije kontrole. Neko samo kaže - u pitanju je eksperiment, ne treba mu konkurs. Neko samo kaže - u pitanju je istraživanje, ne treba mu konkurs! Treba mu za sve konkurs: i za eksperimente, i za istraživanja, za laboratorijski rad, za praktične vežbe studenata i za sve ostalo.
Da i se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 91. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li predstavnik podnosilaca amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 93. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Svojim amandmanom sam tražio da se briše i član 93. jer se i on odnosi na dodatne radove. Dakle, nisu u pitanju dodatne narudžbe, kao u jednom od ranijih članova koje sam osporavao, nego dodatni radovi. U praksi se pojavljuju zaista ti dodatni radovi i ti dodatni radovi moraju biti na izvestan način regulisani. Ti dodatni radovi otvaraju mogućnost zloupotrebe sa aspekta osnovnog duha i smisla ovogzakonskog projekta. Ranije je to bila dozvoljena praksa, zakonom i pratećim propisima - sklopite jedan posao, pa onda na taj posao aneksima ugovora nadzidate ogroman broj drugih poslova, u formi dodatnih radova. Ovde, u članu 93. se kaže (ići ću redom, da bih to redom i osporavao): "Naručilac može da dodeli ugovor o javnoj nabavci radova u postupku sa pogađanjem bez prethodnog objavljivanja i u slučajevima: 1) kod dodatnih radova i usluga koji nisu bili uključeni u prvobitno dodeljeni projekat ili u prvu javnu nabavku, a koji su zbog nepredvidljivih okolnosti postali neophodni za izvršenje ugovora o javnoj nabavci radova, pod uslovom da se ugovor dodeli prvobitnom izvođaču radova ili pružaocu usluga i ako: (a) se takvi dodatni radovi iliusluge ne mogu razdvojiti u tehničkom ili ekonomskom pogledu od glavne javne nabavke, a da se pri tom ne prouzrokuju nepremostive teškoće za naručioca". Ko je taj ko može unapred da procenjuje ove uslove? Pojavi se u toku radova potreba za nekim dodatnim radovima i neko sada procenjuje da se ti dodatni radovi ne mogu razdvojiti u tehničkom ili ekonomskom pogledu i to od onih već započetih. U praksi su to veoma retki slučajevi, asumnjam da ih uopšte ima, ali pošto nisam stručnjak iz te oblasti, ne bih ni tu bio do kraja kategoričan. To se na neki način mora proveravati. Najjednostavniji način je tržište. Ovde bi mogao biti nešto kraći rok za raspisivanje javnog konkursa i izbor nekog drugog izvođača ko nudi povoljniju cenu. Može prednost po istim uslovima da ima onaj ko je već ušao u posao. Bilo bi neracionalno da taj ko je već ušao u posao ponudi iste uslove kao neka konkurencija, pa da se konkureniciji poveri taj dodatni manji posao. To bi bilo neracionalno, ali možda će se pojaviti neko ko će bez obzira na otpočete radove, ko će bez obzira na već poznatog izvođača da ponudi izradu, odnosno obavljanje tih novih radova po mnogo povoljnijim uslovima i zašto mu ne pružiti šansu! Može neko početi radove na zidanju, a onda se odjednom ukaže potreba da se radi i vodovod, jer onaj zatečeni je dotrajao, ili prilazni put itd, a zašto bi se to vezivalo za onoga ko je već dobio jednu vrstu radova? Tu je čitav niz zloupotreba, neko dobije posao da zida zgradu, a onda vam dodatno kaže da treba nova kanalizacija, stara je dotrajala, treba novi vodovod, trebaju nove električne instalacije, dovod struje, nova trafostanica, novi asfaltni put itd. Znate, kod sitnijih, kod malih poslova ovo nije naročito bitno, ali ovo je veoma važno kod krupnih poslova, kod krupnih investicija. Dakle, ovaj argument ne stoji i to je jedan od razloga što ovaj član treba izbaciti. Pod (b) se kaže "ako su takvi radovi ili usluge, koje bi naručilac mogao dodeliti odvojeno od izvršenja prvobitnog ugovora,neophodne za dalje faze izvođenja radova, pri čemu ukupna vrednost svih dodatnih radova ili usluga ne može da bude veća od 25% od ukupne vrednosti glavne javne nabavke". To je četvrtina te glavne javne nabavke. U slučajevima gde je to neophodno, moje je mišljenje da to maksimalno može biti 10%. Da li znate šta znači četvrtina kod velikih investicija? Neko dobije da asfaltira autoput od Beograda do Niša, pa još četvrtinu dobije da asfaltira Ibarsku magistralu od Beograda do Čačka. To je drastično, menjaćete to, je li? Niste još objavili u javnosti da ćete menjati izvođače. Velja se ne bavi asfaltiranjem, asfaltiranjem se bave ovi Surčinci, znaće se to sve. Bolje da mi ne upadate u reč, uvek teško prolazite. (Predsedavajuća: Pet minuta i 30 sekundi.) Da nastavim dalje, što se tiče tačke 2), u njoj se kaže: "Kod novih usluga ili radova koji predstavljaju ponavljanje sličnih radova ili usluga, a izvodi ih prvobitni izvođač, pod uslovom da se takvi radovi ili usluge uklapaju u osnovni projekat za koji je po objavljenom javnom pozivu bio dodeljen prvi ugovor o javnoj nabavci. Ovu mogućnost naručilac je dužan da navede u prvoj objavi javnog poziva". Dakle, ovde se naručilac samo obavezuje. Kada raspisuje prvi konkurs da postoji mogućnost da onaj ko bude izabran na tom konkursu ubuduće redovno dobija iste radove i da više ne treba konkurs. Malopre sam vam jedan banalan primer ovde iznosio, a to je nabavka toalet papira za Vladu Srbije. Vi, na primer, raspisujete konkurs, nađete najpovoljnijeg nabavljača, a u konkursu propišete da postoji mogućnost, ako vam se taj svidi, da vam on stalno nabavlja bez novog konkursa. Čekajte, ali tu se razvija tehnologija. Ko će u Vladi pratiti tehnološki razvoj? Nema ko, ministri su zauzeti, onaj lovi ptice, Veselinov, ovaj ganja biznis, ovaj ono, ovaj ovo, onaj je zadužen za provizije itd. nema ko da se bavi tehnološkim razvojem. U Vladi nema stručnjaka za ta pitanja. Pošto se ta tehnologija sve brže menja, sve brže razvija, ovakva zakonska odredba nema smisla. Šta košta Vladu da po jednom obavljenom konkursu proveri da li je tehnologija napredovala, da li su cene na tržištu niže, da li se može dobiti bolji kvalitet proizvoda i da onda izabere istog izvođača kao ranije ili sada nekog novog. Mnogo će kvalitetnije i onaj ko je ranije izabran da obavlja svoj posao ako zna da ga čeka novi konkurs, ako zna da nije dovoljno da nekog moćnijeg u Vladi podmiti u jednom trenutku i kaže - zaključi da ne treba raspisivati novi konkurs, ima ova odredba, ima ova klauzula, može opet isti itd. Što je najvažnije, ovde ne stoji odredba koja se tiče cene. Teško je verovati da, ako neko danas dobije posao po jednoj ceni, posao koji traje pet godina, da je posle pet godina, spreman da isti takav posao ponovo preuzme po istoj ceni. A ko je taj ko će po isteku roka određivati koja će biti cena na delu? Jedan se posao završi, teško je verovati da će taj ko vam je završio jedan posao, osim ako nije u kratkom vremenskom roku, nedelja dana, mesec dana itd, - a vi znate, vi ovde tvrdite da nema inflacije, a neprekidno rastu cene na sve strane, stampedo je cena - nemoguće je posle mesec ili dva dana da dobijete identičnu ponudu. Vi date jednom nabavljaču da vam nabavi robu u vremenskom periodu od dva meseca. Posle ta dva meseca po ovom zakonu vi pružate mogućnost da on ponovo bude dobavljač, ali po nekoj novoj ceni. Ko će da određuje tu novu cenu? Gde je tu konkurencija? To je elementarna logika. Ko je taj u Vladi ko procenjuje koliko su skočile cene na tržištu i da li je ta cena najpovoljnija, ko procenjuje onda u Vladi da nije moguće na tržištu naći još boljeg dobavljača?! Evo vam otvoren kanal korupcije. Zašto ovaj kanal da ne zatvorimo? Jednostavno ga možemo zatvoriti i to samo brisanjem ove odredbe; i da svako zna ko uradi jedan posao, ako ga kvalitetno uradi i stekao je ugled u očima Vlade kao naručioca posla, da taj ugled mnogo znači kod dobijanja svakog novog posla, ali pod identičnim uslovima. Znate, postoji još jedna kategorija koja se tu primenjuje i mora biti propisana konkursnim uslovima. To je bonitet izvođača. Svaki izvođač dolazi sa određenim karakteristikama, svojim radnim iskustvom, čak svojim preporukama u nekim slučajevima i o tome se vodi računa. Čemu uspostavljanje monopola, nema nikakvog razloga i čemu otvaranje novog kanala korupcije, zašta takođe nema nikakvog razloga, osim ako nema nekih loših namera.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Ne.) Prelazimo na član 96. Na član 96. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, vaša vlast je sklona da raznim društvenim subjektima koji po Ustavu ili po odgovarajućim zakonima nemaju javna ovlašćenja dodeljuje ta javna ovlašćenja. Videli smo nedavno, kada ste se pojavili sa projektom zakona o radiodifuziji, da ste tim zakonom na protivustavan način bili predvideli, i pametno vam je to što ste povukli, da neke društvene organizacije, institucije dobijaju javna ovlašćenja, a nemaju podlogu za ta javna ovlašćenja. Na primer: predvideli ste tamo verske zajednice, a još niste doneli zakon o verskim zajednicama i nigde nisu predviđena nikakva javna ovlašćenja za verske zajednice. Predvideli ste čak društvene organizacije. Upravljanje državnom televizijom je vršenje jednog javnog ovlašćenja. Nigde nije zakonom regulisano da one mogu imati javna ovlašćenja, a vi - sa neba pa u rebra - predviđate da u jednoj sferi imaju ta javna ovlašćenja. Nešto slično ste uradili ovde. Ovde je reč o Privrednoj komori Republike Srbije, da ona na osnovu javnih poziva sastavlja listu zainteresovanih izvođača građevinskih radova, pridržavajući se nekih zakonskih uslova i uslova za izgradnju objekata u Srbiji. Zašto privredna komora da tu listu sačinjava? Da li Privredna komora zna ko su sve potencijalni izvođači? Da li ste obavezali sve potencijalne izvođače da uopšte budu članovi Privredne komore? Privatne firme nisu dužne da budu članovi Privredne komore. Privredne komore u svetu su slobodne asocijacije privrednih subjekata, a vi preuzimate samoupravnu komunističku praksu gde su privredne komore bile opšte obavezni oblik udruživanja, odnosno organizovanja privrednih subjekata. Čemu to? Neko ko je ovo pisao zaražen je starom ideologijom, prevaziđenih shvatanja. Ovde nema mesta za Privrednu komoru. Privredna komora može svojim informacijama da pomogne Vladi ili ovoj upravi kod obavljanja poslova. Molimo vas da nas obavestite o tome i tome, a ne da Privredna komora na osnovu javnog poziva sastavlja listu. Privredna komora nije organ državne uprave. Vlada treba da sastavlju tu listu, a da obavesti Privrednu komoru da joj pomogne u informisanju. To može, ali da Privredna komora pravi tu listu, to ne može, jer Privredna komora nije organ uprave, nije organ izvršne vlasti. U stavu 2. se kaže: "Ako SR Jugoslavija ima zaključen odgovarajući sporazum sa drugom državom, u listu zainteresovanih izvođača radova upisuju se izvođači sa sedištem u drugim državama, pod uslovom da ispunjavaju uslove iz stava 1. ovog člana". Ispunjavaju naše uslove iz stava 1, dakle da su na spisku naše Privredne komore. Valjda je ovde ozbiljnije da to budu države sa kojima imamo bilateralne ugovore po tom pitanju. Ako naše firme imaju iste uslove u tim državama, da njihove firme mogu da rade u našoj državi; a ne sada naša Privredna komora da pravi spisak, pa kaže - uzeće ovoga iz Austrije, onoga iz Rusije, Belorusije, onoga iz Češke, Francuske, Nemačke, iz bilo koje zemlje. Koji su to kriterijumi? Na osnovu čega? Na osnovu iskustva onog činovnika iz Privredne komore iz starog vremena, koji pamti neke države sa kojima je bilo privredne saradnje ili ima predubeđenje. Nije Privredna komora uopšte u stanju da pravi taj spisak. Čime je ona ovlašćena za pravljenje tog spiska? Gde joj je to javno ovlašćenje? Toga nema u Zakonu o privrednoj komori. Slažete se da nema?! Vi ovim zakonom namećete Privrednoj komori nešto što joj nije predviđeno njenim osnivačkim zakonom, na kraju krajeva. Vi joj dajete novo javno ovlašćenje za koje ona nije osposobljena. Postoje registri u međunarodnim asocijacijama, u udruženjima proizvođača iz određenih oblasti itd. Nije do njih teško doći, ali to treba da radi ova vladina uprava. Nemojte tu vladinu upravu svesti na običnu papirologiju, na čistu administraciju, na daktiloservis. U trećem stavu se kaže: "U listu zainteresovanih izvođača radova upisuju se izvođači sa sedištem u Republici Crnoj Gori, pod uslovom da ispunjavaju uslove iz stava 1. ovog člana". Dakle, opet da su upisani u listu Privredne komore Srbije. Besmislena je ova odredba po Ustavu, po svim drugim zakonima, po pravnom poretku. (Predsedavajuća: Pet minuta i 30 sekundi.) Idem sa sledećih pet minuta. Svi izvođači sa teritorije Savezne Republike Jugoslavije su ravnopravni na celoj teritoriji Jugoslavije, bar dok postoji ova zajednička država, makar na papiru. Sa tog aspekta je ovaj stav sasvim suvišan. Nešto na šta oni po prirodi stvari već imaju pravo, vi im sada dodatno potvrđujete kao pravo. To bi bilo interesantno da objasni Đelić, koji je mene juče kritikovao što se zalažem za jednu sasvim normalnu odredbu kojom se na direktan način precizira već postojeći savezni zakon, a ovde se daje pravo firmama iz Crne Gore koje inače imaju po svim zakonima. Četvrti stav: "Ako Komora dođe do saznanja daizvođač upisan u listu zainteresovanih izvođača radova više ne ispunjava uslove iz stava 1. i 2. ovog člana zatražiće pismeno od tog izvođača da u roku od osam dana od dana dostavljanja pismenog zahteva ponovo dokaže da ispunjava uslove". Prvo, kako Komora može da procenjuje da neko ispunjava zakonske uslove? Nije Komora Vlada, nije ministarstvo, nije republička uprava. Za provođenje ovog zakona ne snosi odgovornost Privredna komora, nego pre svega Vlada i nadležna ministarstva, odnosno organi uprave, a sada Komora procenjuje ko ispunjava, a ko ne ispunjava uslove. Kako to može? Kada usvojite, ako usvojite, nećete valjda.... Peti stav: "Ako izvođač iz stava 4. ovog člana ne dostavi dokaze da i dalje ispunjava uslove iz stava 1. i 2. ovog člana Komora će ga izbrisati sa liste zainteresovanih izvođača radova". Umesto da on dostavlja dokaze da ispunjava uslove Vladi Republike Srbije,Ministarstvu finansija ili ovoj upravi, ako se ona koncipira i ako prihvatite moje amandmane da se koncipira kao uprava u pravom smislu reči. Šta on ima da dostavlja dokaze Privrednoj komori da ispunjava uslove? Prvo, Vlada nema takve mogućnosti kontrole rade Privredne komore. Privredna komora nije državna institucija podređena Vladi. Uopšte nije u sistemu izvršne vlasti i šta ima neko da se dokazuje pred Privrednom komorom. Samostalna privredna firma objektivno ispunjava uslove, ima sve dokaze i direktno se javlja na konkurs. Da li vi na ovaj način terate firme, koje to ne žele, da budu članovi Privredne komore? Da li je to zaista istina? To je suština! Zašto onda ne priznate pred javnošću da obnavljate stari komunistički samoupravni sistem? Privredna komora mora da bude slobodna asocijacija. Da se svako učlanjuje sa svešću da mu to donosi određene koristi, a ne da se učlanjuje pod moranjem. Ovoga nema u Zakonu o privrednoj komori; čitao sam, jerčitam sve zakone i vas sam sve odavno pročitao. Šta dalje ovde stoji? "Izvođači radova koji su upisani u listu zainteresovanih izvođača radova mogu za svaki postupak javne nabavke na kojem učestvuju priložiti potvrdu o upisu u listu koju izdaje Komora". Tu smo. Ovim vi definitivno potvrđujete da vam je Komora organ državne uprave. Zašto ne konsultujete stručnjake iz Saveta Evrope? Zašto ne konsultujete stručnjake iz Evropske unije? Preplaviše Srbiju, stalno su ovde na sastancima. Oni se izgleda interesuju samo za zakone kojima se direktno manipuliše narodom; Zakon o informisanju, Zakon unutrašnjim poslovima, vojsci itd. To njih interesuje. Mislite da njih interesuje vaše ekonomsko ozdravljenje? Ne, ali konsultujte nekoga pa neka vam kaže da li ovo postoji u Evropskoj uniji, da li postoji ovakva praksa i da li se ovakva javna ovlašćenja daju privrednim komorama. Trebalo bi objasniti mnogim članovima Vlade šta su to javna ovlašćenja,ko može biti i ko je izvorni nosilac javnih ovlašćenja, a kome se mogu poveravati javna ovlašćenja. Mi smo ta pitanja delimično raspravljali kada je donošen Zakon o lokalnoj samoupravi, ali mnogi to nisu shvatili. Na kraju se kaže: "Potvrda iz stava 6. ovog člana važi godinu dana od dana izdavanja". Sada svake godine svako ko želi da posluje sa državom mora novu dozvolu pribavljati iz Privredne komore. (Predsedavajuća: Deset minuta i 30 sekunudi.) Završio sam i nadam se da sam vas i ubedio.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Ne.) Nastavljamo raspravu u pojedinostima. Na član 96. amandman je podneo narodni poslanik Radoslav Veselinović, kome je prestao mandat narodnog poslanika, pa je poslanička grupa DOS-Demohrišćanska stranka Srbije za novog izvestioca o ovom amandmanu odredila narodnog poslanika Predraga Stojanovića. Ovaj su amandman prihvatili i Vlada i Odbor za finansije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević zajedno su podneli amandman kojim su predložili da se posle člana 97. izmeni naziv podnaslova 3. Vlada, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Reč ima narodni poslanik Petar Petrović.
Dame i gospodo narodni poslanici Stranka srpskog jedinstva je predložila da se podnaslov: "Nabavka usluga", zameni tekstom: "Ugovaranje izvršenja usluga". Nelogično je i nije jezički ispravno da se usluge nabavljaju. Molio bih predstavnike Vlade, vidim da ministar nije tu, da mi objasni praktično gde se to kupuju usluge, gde se to usluge nabavljaju. Nama, poslanicima SSJ, to nije jasno. Voleo bih da u svom političkom radu nešto novo saznamo, da se i usluge mogu kupovati. Po nama, usluge se ugovaraju i na osnovu toga izvršavaju. Prema tome, dajte da napravimo zakon da nam se ne smeju neki koji će pročitati to i videti da se kupuju usluge. Gde se u Evropi, gospodo, kupuju usluge, a težimo da uđemo u Evropu. Zato mislim da je ovo logično da se prihvati, a obrazloženje Vlade zašto se odbija ovaj amandman, čini mi se da ne stoji, - da bi se koherentnost zakona na ovaj način izgubila ili ne znam kako. Zato vam predlažem da prilikom glasanja, glasate za ovaj amandman.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Nastavljamo raspravu o amandmanu na član 99,koji su podneli u istovetnom tekstu, narodni poslanik Vojislav Šešelj i zajedno narodni poslanici Vlatko Sekulović, Rodoljub Šabić i Branko Pavlović, sa ispravkom. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosioci amandmana žele reč? (Da.) Izvolite. Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Milka, danas si mi mnogo finija nego juče, to veoma cenim, možda sleduje nagrada.
Molim narodnog poslanika da poštuje član 99. Poslovnika Narodne skupštine i da ne komunicira sa narodnim poslanicima.
Neka poslanička većina poštuje taj član.
Član 99. odnosi se na sve narodne poslanike, dakle i one koji ga krše dobacujući iz klupa i govornika koji ga krši ulazeći u dijalog sa narodnim poslanicima. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, predlažem da se briše i član 99. zakona, koji se odnosi na usluge na koje se Zakon ne primenjuje. Tako je to koncipirano - usluge na koje se Zakon ne primenjuje. Prvo, svi radovi i sve usluge koje se plaćaju delimično ili u celosti iz sredstava budžeta, odnosno sredstava poreskih obveznika, moraju biti predmet javne nabavke, odnosno javne licitacije. Sve što se plaća u tom pogledu, poreski obveznici moraju znati kako se i gde troše sredstva, troši novac koji oni redovno izdvajaju u budžet. Ovim članom 99. je predviđeno da se odredbe ovog zakona ne odnose na usluge navedene u članu 2. U članu 2. se kaže - da se odredbe ovog zakona ne primenjuju na nabavke: organizacija koje se u smislu ovog zakona smatraju naručiocem, osnovane za obavljanje delatnosti pružanja usluga koje su predmet javne nabavke; po osnovu međunarodnog sporazuma; radi obezbeđenja osnovnih životnih uslova u slučaju elementarnih nepogoda; naoružanja i druge nabavke koje su poverljive i zaštićene posebnim propisima. Malopre sam govorio da se i u ovim oblastima pojavljuju ravnopravne državne i društvene firme kao nabavljači i da tu uslovi moraju biti do kraja identični. Nema te tajne koju Amerikanci ne mogu otkriti iz "avaksa", a vi je možete zaštititi odredbama ovog zakona. Zašto se tu uopšte zavaravati? Čemu onda proglašavati tajnom nešto što se ne može sačuvati kao tajna. Potpredsednik Vlade Perišić ode i sve istrese na kantar šefa američke špijunaže na Balkanu, a sada ćemo ovim zakonom čuvati neke tajne od nabavljača. Pazite, ko god nabavljao sebi robu, on je praćen svuda u svetu i u to nema nikakve sumnje. Više nema ni tajni ko proizvodi tu robu ni ko njome trguje. To je sve registrovano i kod Interpola, kod stranih obaveštajnih službi, stranih policija i slično. Ništa se tu više ne može sakriti. Dalje, finansijske usluge, (kredit, zajam) vezane za kupovinu ili zakup zemljišta, "izgrađenih stambenih objekata ili drugih nepokretnosti, odnosno prava u vezi sa njima, bez obzira u kakvoj se formi zaključuje, da li je zaključen istovremeno, pre ili posle zaključenja ugovora o kupovini ili zakupu nepokretnosti". Ovaj stav odnosno ovu tačku je bar trebalo podrobnije ovde razjasniti, pošto ona u zakonu nije razjašnjena; može biti isključivo izvor zabune i zbog toga je treba brisati. Postoje razne vrste finansijskih usluga u ovom smislu koje su vezane za kupovinu ili zakup zemljišta. O svim dosadašnjim zakonima, zemljište se moglo, ako je u državnoj svojini, dodeljivati putem javne licitacije ili samo izuzetno, bez javne licitacije direktnom dodelom. Po prirodi stvari, ta direktna dodela morala se mnogo bolje obrazlagati. Kod tih direktnih dodela najviše je bilo zloupotreba. Izbegavalo se dodeljivanje javnom licitacijom i kada pogledate, u Srbiji je bilo veoma malo javnih licitacija u proteklih 10, 20 ili 30 godina za dodelu zemljišta za individualnu stambenu izgradnju. Najviše je bilo pojedinačnih dodela i one su mahom bile vezane za razne koruptivne radnje. Ovaj izuzetak ne bi smeo da ostane. Ako je reč o izgrađenim stambenim objektima, ako se Vlada pojavljuje kao trgovac tim objektima, takođe ograničenje ne sme da bude u ovom smislu. Kao i u drugim nepokretnostima, svakako. Pod tačkom 3) se kaže da se odredbe zakona ne odnose na kupovinu, razvoj, produkciju ili koprodukciju radio i televizijskog "programa ili vremena za emitovanje programa". Zašto? Državna televizija nabavlja strani program, treba je obavezati da nabavlja po odredbama ovog zakona. Zašto bi tu imao privilegiju "ANEM" ili ova "Mreža" ili "VIN" ili neke druge strane agenture, koje su taj program proizvodile i proteklih godina novcem stranih obaveštajnih službi. Zašto bi imali privilegiju? Možda oni nekada mogu nešto kvalitetno proizvesti. Ako državna televizija od njih otkupljuje, mora javno raspisati konkurs, ako neko... (Predsedavajuća: Pet minuta 30 sekundi.) Završiću i sledećih pet minuta. Ako neko ima nešto kvalitetnije, onda da se izabere to kvalitetnije. Narodu ove zemlje je dosadio antisrpski program na državnoj televiziji. Naša državna televizija je danas gora od Tuđmanove hrvatske televizije od pre nekoliko godina, gora je po antisrpskom izvoru mržnje koji svaki dan gledamo. Vi planirate da tom državnom televizijom upravlja neko drugi i da više ne bude u nadležnosti Srbije kao države. (Iz sale: Nemoj ti više da braniš Srbiju.) Dobro, dobro, vi je srozavate do maksimalnih granica. Pod tačkom 4) se kaže, usluge glasovne telefonije, teleksa, radio-telefonije, pejdžinga i satelitske usluge. Zašto i ovde da ne bude konkurs? Vlada Republike Srbije treba da koristi iz određenih razloga, na primer, satelitsku tehniku. Zašto bi ona mogla direktno da sklapa ugovor sa jednim vlasnikom satelita ako može da raspiše konkurs pa joj se javi nekoliko vlasnika. Sad i tu postoji pluralizam ponuda. Prvo, u Americi postoji više kompanija koje su vlasnici satelita, preko kojih se obavljaju komunikacije; npr. Evropa je već vlasnik većeg broja tih satelita; Rusija i Kina su vlasnici većeg broja tih satelita. Naša Vlada precizira svoje potrebe preko ove uprave, oglasi i ko joj najbolju ponudu dostavi, njega odabere. Dakle, ovdeje konkurs veoma logičan i neophodan. Pod tačkom 5) se kaže: "da su izuzete" usluge arbitraže i sporazumnog rešavanja sporova". Ovo bi trebalo objasniti, kakve usluge arbitraže? Gde se to inače arbitraža tretira kao javna nabavka? Usluga arbitraže kao javna nabavka, gde to ima u svetu? Što nas ovde zamajavate? Studirao sam Pravni fakultet, doduše vrlo kratko, bio sam prinuđen za dve i po godine da ga završim. Ekonomiju sam prostudirao čak temeljitije nego pravo, a nigde nisam našao da iko usluge arbitraže svrstava u javne nabavke. Vi ovde u zakonu govorite o izuzeću usluga javne arbitraže iz zakona koji se odnosi na javne nabavke. Zašto? Zašto ovde niste izuzeli još neke stvari, po istoj logici? Ako je cilj bio da zakonski tekst bude što duži, onda ste to u obrazloženju zakona mogli da navedete, pa bih vas možda razumeo. Ovako vas uopšte ne razumem. Pod tačkom 6) se kaže: - "finansijske usluge u vezi sa emitovanjem, prodajom kupovinom, ili prenosom hartija od vrednosti ili drugih finansijskih instrumenata". Zašto se ovo izuzima, osim ako je reč o finansijskim uslugama koje se mogu obavljati preko NBJ ili Narodne banke Srbije, ako se transformiše. Ako je reč o poslovnim bankama, onda i to mora da se podvede pod odredbe ovog zakona. Znate kakvu smo ranije imali praksu, napraviću jednu digresiju da bih vam to objasnio, razna ministarstva su držala račune u raznim bankama. Borio sam se dve i po godine da se to koncentriše u jednoj banci ili nekoliko državnih banaka. Nikako nije išlo, bilo je nemoguće provesti. Svaki ministar je sam određivao u kojoj će banci. Apsolutno sam ubeđen da je svaki iz toga izvlačio neku ličnu korist, jedino ja nisam; bilo je još ministara i mogu ih nabrojati, mogu nabrojati;one koji jesu, što sam definitivno utvrdio. Jednio je tačka 7) logična, da su to usluge NBJ, gde se, po prirodi stvari, NBJpojavljuje kao monopolista.Ona se pojavljuje kao monopolista i u čitavom nizu drugih slučajeva, na primer u emisiji novca. Logično je da i ovde postoje određeni poslovi gde će usluge pružiti Narodna banka i nezamislivo je da joj neko tu pravi konkurenciju, ako je ona jedino za to osposobljena. Ugovori o radu se ne mogu tretirati kao javna nabavka. Ne znam ni jedan slučaj da se tako tretiraju, osim ako ugovarate sa nekom firmom koja vam isporučuje radnu snagu kao teletinu, junetinu, svinjetinu itd. Pošto je reč o tački 9) - usluge istraživanja i razvoja - to su usluge koje se sve skuplje plaćaju i moraju se tretirati kao javne nabavke. Inače, pojavljuje se velika korupcija. Mislim da se u sadašnjoj Vladi može naći čitav niz primera korupcije na delu.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Ne.) Na član 101. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj. (Glas iz sale: Sada će da se gase televizori po Srbiji.)
Mogu DOS-manlije sada i da gase televizore, sačuvaće struju. Nije meni do toga da oni čuvaju svoje televizore, nego da štede struju. Uostalom, korisno je, pošto ste struju ponovo poskupeli za 50%. To je što se tiče dijaloga između mene kao opozicije i vladajuće većine. Dame i gospodo narodni poslanici, predlažem da se briše i član 101. koji tretira dodatne usluge. U nekoliko prethodnih amandmana pokušao sam da vam dokažem da se svi radovi i usluge, kao i nabavka dobara, moraju javno objavljivati i dodeljivati putem konkursa, da je uvek dodela ugovora, odnosno poslova pojedinim dobavljačima mimo konkursa oblik prevare i pljačkanja građana Srbije, poreskih obveznika, pljačkanja novca iz budžeta. U članu 101. se kaže: "Naručilac može da dodeli ugovor o javnoj nabavci usluga u postupku sa pogađanjem, bez prethodnog objavljivanja", pa se navode slučajevi kada; 1) "kod dodatnih usluga ili radova koji nisu bili uključeni u prvobitno dodeljeni projekat ili u prvu javnu nabavku, a koji su zbog nepredvidljivih okolnosti postali neophodni za izvršenje ugovora o javnoj nabavci, pod uslovom da se ugovor dodeli prvobitnom pružaocu usluga ili izvođaču radova". Već sam govorio o ovoj problematici. Ona je bila tretirana u jednom od prethodnih članova. Prvo je pitanje zašto se ponavlja. Sa istim obrazloženjem sa kojim sam malopre opovrgavao i sada bih, pa to ne moram, nadam se, da ponavljam. Pretpostavljam da me bar troje-četvoro ljudi u sali pažljivo prati dok govorim. Ostali čitaju novine, dobacuju, rešavaju ukrštene reči itd, zavisno od stručne spreme svakog poslanika. Pod a) se kaže: - "ako se takve dodatne usluge ili radovi ne mogurazdvojiti, u tehničkom ili ekonomskom pogledu, od glavne javne nabavke, a da se pri tom ne prouzrokuju nepremostive teškoće za naručioca", kao razlog za dodelu bez konkursa. Koje su to nepremostive teškoće? Šta je to u zakonu nepremostiva teškoća? Za pravni poredak ne postoje nepremostive teškoće. Pravni poredak reguliše konkretan život, utvrđuje regule pod kojima se taj život obavlja, živi. Nema nepremostivih teškoća, niti se pravnom normom može živ čovek obavezivati na nešto što fizički ne može da podnese ili izdrži, kao kad biste čoveka obavezivali da roni pola sata bez prekida. To je nemoguće bez dodatnog vazduha. Zašto onda ovako nešto ovde navoditi? Nepremostive teškoće ne postoje. Postoji moguća šteta ukoliko se posao ne poveri onome ko je već započeo dodatni posao, nego nekomdrugom eventualnim konkursom. Međutim, konkurs treba raspisati, sagledati ponude, jer ni onaj koji bi se javio na dodatni posao ne bi se javljao ukoliko se nanosi šteta izvođaču koji je već započeo radove, jer to podrazumeva štetu i onome ko dodatne poslove obavlja. Pod b) - "ako su takve usluge ili radovi, mada bi ih naručilac mogao dodeliti odvojene" od izvršenja prvobitnog ugovora, neophodne za dalje faze izvođenja radova, pri čemu ukupna procenjena vrednost tih dodatnih usluga ili radova ne može da bude veća od 25% od ukupne vrednosti glavne javne nabavke". Već sam vam objašnjavao kako to izgleda u praksi kod ogromnih poslova. Verovatno su radovi od Beograda do Čačka, na Ibarskoj magistrali, otprilike 1/4 vrednosti radova na asfaltiranju od Beograda do Niša, ne po kilometraži i samoj širini puta, nego i kvalitetu puta koji je zatečen. Neko ko je dobio da radi auto-put, od Beograda do Niša, ovim dobija šansu da dodatno obezbedi radove i na Ibarskoj magistrali od Beograda do Čačka, bez novog konkursa. Zbog toga to mora ... to su ovi Surčinci, ili već kako se zovu, "Krmivo-produkt", otkudznam; valjda zna ministar unutrašnjih poslova. Valjda je neko pismo siglo od tog ministra (obraća se predsedavajućem). Valjda ćemo to pismo dobiti. Valjda to tamo stoji. Pod tačkom 2) se kaže da će se izuzeti dodatne usluge "kod novih usluga ili radova koji predstavljaju ponavljanje sličnih usluga ili radova koje izvodi prvobitni izvođač". Ovo sam malopre osporavao. Šta to znači ako su iste usluge, isti poslovi ili iste robe? To ništa ne znači na današnjem stepenu tehnološkog razvoja. (Predsedavajuća: Isteklo je pet minuta.) Koristim sledećih pet minuta; "pod uslovom da se takve usluge ili radovi uklapaju u osnovni projekat". Osnovni projekat nabavke toalet papira za Vladu Srbije je verovatno trajan projekat i verovatno će se taj projekat primenjivati na neki sledeći kabinet. Možda sa manjim količinama, ali u osnovi on ostaje. I zašto bi neko ko je jednom dobio posao pretendovao i bilo mu dozvoljeno da automatski dobija nove poslove, bez provere na tržištu. Dalje se kaže - "ovu mogućnost naručilac je dužan da navede u prvoj objavi javnog poziva". To ništa ne znači. Mogućnost da se ponovo dobije posao - ta mogućnot može da se najavi, ali opet da se propiše uslovima konkurencije, inače gubi smisao. Vama je ovo dosadno. Meni nije. Znate, mnogo vremena sam proveo spremajući ove amandmane i mnogo ću vremena provesti za ovom govornicom objašnjavajući smisao tih amandmana, a vaše me raspoloženje uopšte ne interesuje, jer je reč o zakonu a ne o vama. Dalje, kaže se: "Naručilac može dodeliti ugovor o javnoj nabavci usluga u postupku sa pogađanjem bez prethodnog objavljivanja iz ove tačke samo ako je proteklo manje od tri godine od zaključenja prvog ugovora". Ograničili ste na tri godine. Ako je reč o robama koje se mesečno nabavljaju, to znači da se može na osnovu jednog konkursa obaviti 36 nabavki za tri godine. Imate li vi garanciju da će za te tri godine cene ostati iste? Što niste stavili odredbu u zakonu - po istim uslovima, da ona cena na osnovu konkursa, cena prve nabavke, bude obavezna za sve ostale nabavke. Uopšte ne bih podnosio amandman da ste se na to obavezali. Da se garantuje ista cena naredne tri godine - to je onda odlično, ako to možete da postignete. Odlično. Ali, vi podrazumevate da će se cena u međuvremenu menjati, pa onda lepo dogovorite sa jednim nabavljačem. On će se javiti na konkurs, pa će podneti ponudu u kojoj će se bazirati na 70% manjoj ceni nego konkurencija. Tako će konkurencija biti eliminisana. I ta cena ide za njegovu prvu ponudu, za prvu nabavku. Ali, onda vam kaže - cene na tržištu su se promenile, evo možete proveriti, obiđite radnje, obiđite proizvođače, sve ostale, ta cena mora da se menja. Gde je garancija da on odmah neće dići za 70 ili 80% i tako nadoknaditi ono što je izgubio eliminišući svoju konkurenciju. Nema nikakve garancije. Ovde sam vam razotkrio još jednu mogućnost korupcije. Vi ne reagujete jer vas to ne interesuje. E, sad mene interesuje iz kojih razloga to vas ne interesuje. Pod tačkom 3) se kaže - "kada se ugovor o javnoj nabavci usluga dodeljuje na osnovu konkursa za nacrt, plan ili dizajn iz člana 100. ovog zakona (koji je već razmatran), a treba ga dodeliti jednom uspešnom kandidatu ili jednom od više uspešnih kandidata. Ako ima više uspešnih kandidata, naručilac je dužan da na pogađanje pozove svakoga od njih". Vidite, ova tačka ima smisla ako bi se preformulisala, ubacila u poseban član, a ovaj brisao u celini. Tu bi se regulisalo pitanje raspisivanja konkursa za - za idejno rešenje, jer je- idejno rešenje mnogo bolji izraz od - nacrta, plana ili dizajna. Reč je o idejnom rešenju i to je termin koji se koristi u pravu industrijske svojine i to idejno rešenje obuhvata i plan, i dizajn i nacrt, kao i mnoge druge kategorije koje bi se tu mogle podvesti. (Predsedavajuća: 10 minuta 30 sekundi.) U tom slučaju bi imalo smisla, ali da se onda posebno reguliše. To, zapravo, po prirodi stvari ne bi ni spadalo u domen zakona o javnim nabavkama.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Ne.) Na podnaslov iznad člana 102. i član 102. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Pošto je ovaj amandman prihvatio Odbor za finansije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, ovaj amandman je postao sastavni deo Predloga zakona. Vlada Republike Srbije podnela je amandman kojim je predložila da se posle člana 102. dodaju tri nova člana - 102a, 102b i 102v. Pošto je ovaj amandman prihvatio Odbor za finansije a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, ovaj amandman je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 105. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Pošto je ovaj amandman prihvatio Odbor za finansije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, ovaj amandman je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 111. amandman podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za finansije nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se ovlašćeni predlagač javlja za reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, predlažem svojim amandmanom brisanje u celosti člana 111. zato što on naširoko obrađuje problematiku dodele ugovora bez prethodnog objavljivanja; moje insistiranje da se briše u logičkom je skladu sa skoro svim prethodnim amandmanima koje sam podneo, a koji se tiču slične ili iste problematike. Ovde postoji čitav niz mogućnosti, u 12 tačaka, dodele ugovora o javnoj nabavci bez prethodnog objavljivanja; pa se kaže - "ako u postupku sa javnim pozivom za podnošenje ponuda nisu dobijene ponude ili odgovarajuće ponude". Ovo bi kao izuzetak moglo da ostane pod uslovom da postoji obaveza da se pozovu svi prethodni ponuđači sa neuspešnog konkursa. Mi smo malopre razmatrali, i nadam se da ste zapamtili sve što smo razmatrali, to pitanje kada sam osporavao član zakona koji dopušta mogućnost naručiocu odnosno Vladi da pozove samo neke od učesnika konkursa, bez obraničenja koja se tiču ispunjavanja uslova. Vlada, po ovom zakonskom projektu, videli smo ranije, može samo neke da odabere i da sa njima zaključuje direktnu pogodbu. To je pogrešno. Moraju biti pozvani svi kod sklapanja direktne pogodbe. "Ako se ugovor zaključuje isključivo u svrhe istraživanja, eksperimenata, studija ili razvoja" - to sam već osporavao, nadam se dovoljno argumentovano i da shvatite i da prihvatite. "Ako zbog objektivnih razloga ili zbog razloga koji su povezani sa zaštitom isključivih prava ugovor može ispuniti samo određeni snabdevač ili pružalac usluga". Ovo je besmisleno; veoma retki su slučajevi da neko ima isključivi monopol na određene robe. Ne možete da mi ukažete ni na jednu robu, osim koka-kole, gde postoji samo jedan nosilac patenta, samo jedan vlasnik, gde ne postoji konkurencija, pa i kod koka-kole imate pepsi-kolu. To je apsolutno deplasirano i samo može predstavljati izvor zloupotreba. Pod 4) - "ako nastupe nepredviđene okolnosti" (a već smo videli koliko je to besmisleno) postoje državne robne rezerve. U državnim robnim rezervamau principu mora postojati dovoljno roba za sve te nepredviđene okolnosti. Ako nema dovoljno roba, onda politički odgovara Vlada pred Narodnom skupštinom. U onom trenutku kad je Vlada zatečena da su joj prazne robne rezerve, trebalo bi da padne u parlamentu. I vladajuća većina i opozicija da glasaju za smenu Vlade, po prirodi stvari. Zašto biste vi, kao vladajuća većina, trpeli Vladu koja nema pune robne rezerve? Pod 5) - "ako se ugovor dodeljujeza dodatne isporuke prvobitnog snabdevača" (to sam već osporavao). Pod 6) - "dobara ponuđenih i kupljenih na robnim bezrama." Zašto izuzetak za dobra ponuđena i kupljena na robnim berzama, zašto je ovo ovde ušlo u zakon, može li to neko da objasni. Dodela ugovora bez prethodnog objavljivanja - zašto Vlada ne bi direktno kupovala na robnim berzama npr? Ako Vlada direktno kupuje na robnim berzama, to je isto kao kada Vlada direktno kupuje u prodavnici ili na skladištu, dakle bez posrednika. Tu nema nikakvog sporenja, nikakvog problema, ali ako Vlada kupuje od dobavljača koji je sam kupovao robu na robnim berzama, onda mora postojati konkurencija. Kako je jedan bio u stanju da kupi robu na robnim berzama, tako je i čitav niz drugih. Zašto onda isključivati tu konkurenciju? Treba jasno razgraničiti - da li Vlada direktno ide na robnu berzu, pa kupuje, tu onda nema problema,ili neko drugi kupuje na robnoj berzi, pa onda liferuje Vladi, uzimajući proviziju? Tu on ne sme biti lišen potrebe da ide na javni konkurs. Bilo je reči o dodatnim radovima i uslugama, ali bih ovde povodom tačke 8) još nešto rekao o pitanju novih radova i usluga, koji predstavljaju ponavljanje sličnih usluga ili radova poverenih istom izvođaču, ili pružaocu usluga. Znate, kod tih zloupotreba, koje su se ranije pojavljivale u praksi, postojalo je uvreženo pravilo - zatekao sam situaciju, kad sam postao predsednik opštine, da se uvek kod jednog knjižara kupuju knjige koje se poklanjaju đacima za odličan uspeh u osnovnoj i srednjoj školi, odnosno učenicima koji su postigli najbolje rezultate na takmičenju, i tu sam suzbio monopol. (Predsedavajuća: Pet minuta i 30 sekundi, narodni poslaniče, da li nastavljate?) Nastavljam sledećih pet minuta. Zašto dozvoljavate da postoji ta inercija, u koju se uvek neko ugrađuje, zašto je ne razbijete, izbacujući ovo ograničenje, ovo isključenje potrebe raspisivanjajavnog konkursa? Dalje, pod tačkom 9) se kaže da se isključuju "nabavke dobara zbog iskorišćavanja posebno povoljnih okolnosti, uz cenu znatno nižu od tržišne cene". Ova okolnost može da se odnosi isključivo na Direkciju robnih rezervi. Ne verujem da će Vlada, kada naglo padne cena toalet papira, kolike god da su joj potrebe za toalet papirom, požuriti da kupi za 10 ili 20 narednih godina. Ovde može biti reč samo o robama za koje je zadužena Direkcija za robne rezerve. Dakle, padne cena mesa na tržištu, Direkcija interveniše, da bi sačuvala cenu mesa na određenom nivou, ispod koga je to nepodnošljivo za prizvođača. Imali smo ranije slučajeve u praksi. I onda, kada dođe do pokolja stočnog fonda, pa naglo skoči cena mesa,pojavljuje se Direkcija za robne rezerve, kako bi umerila tu cenu, kako bi je oborila do podnošljivog nivoa. Tako vam je sa svim drugim robama za koje je zadužena Direkcija za robne rezerve. Ali, to su strateški proizvodi, to je hrana pre svega, to je nafta, benzin, i ostale robe, bez kojih se bukvalno ne može i zbog kojih postoje rezerve, da bi se intervenisalo i u uslovima elementarnih nepogoda. Znate, jedna od elementarnih nepogoda u širem smislu je i nagli pad cena određenih roba. Za državu je nepodnošljiv nagli pad cena pšenice, mesa, mleka itd. koji uništava proizvođače,kao što je nepodnošljiv i nagli skok tih cena. Vi ste to i demonstrirali u praksi kako izgleda. Tu cene uvek moraju biti optimalne, umerene, da zadovolje osnovni interes proizvođača, ali takođe da štite životni standard, socijalni status potrošača. (Glas iz sale: A čokolada?) Čeda bi čokoladu, ne znam da li čokolade ulaze u oblast roba iz robnih rezervi? Čeda će dobiti čokoladu posle sednice. Dalje, pod tačkom 10) se govori o "kupovini dobara pod posebno povoljnim uslovima od ponuđača koji ide u likvidaciju, uz saglasnost ostalih poverilaca, u skladu sa propisima o prinudnom poravnanju, likvidaciji i stečaju". Vlada Republike Srbije ne sme na tržištu da se pojavljuje kao lešinar. Neki privredni subjekt ide u likvidaciju, ona koristi tu priliku dabudzašto, za bagatelu dođe do određenih proizvoda, određenih roba, određenih dobara, možda i nekretnina. Vlada ne sme da se pojavljuje u toj ulozi, jer, s jedne strane, Vlada i provodi taj postupak likvidacije, stečaja, javne licitacije, na kojoj se prodaje imovina poreskih obveznika, koji nisu izmirili svoja dugovanja itd. Nemoralno je, ruši se osnova društvenog morala, da se Vlada pojavljuje i kao onaj ko će to otkupiti. Onda je bolje da Vlada pleni i procenjuje realnu vrednost, tako namiruje svoja potraživanja, a ne uništava potpuno svog dužnika. Ovde Vlada nije spremna da prizna realnu vrednost kada izmiruje svoja potraživanja, nego tera dužnika na stečaj, na likvidaciju, na rasprodaju imovine, a onda se pojavljuje u tom njegovom očajničkom stanju, kao neko ko će iskoristiti priliku i dočepati se imovine po bagatelnim cenama. To nigde u svetu vlada ne sme da radi. Konsultujte uporedno pravo, ima li u Zapadnoj Evropi slučajeva da ovo vlada radi, da nekoga istera iz kuće zato što nije platio porez i nema para da plati, da mu kuću prodaje na javnoj licitaciji za bagatelnu cenu, pa da se ona sama pojavljuje kao kupac. Da bi zaštitila socijano stanje svog stanovništva, mnogo je logičnije da vlada proceni realnu vrednost, pa kaže - vredi toliko i toliko, pa ako onaj ko je bio vlasnik nešto manje duguje vladi, da mu vlada isplati razliku, da zaštiti njega i njegovu porodicu, a onda tom kućom posle raspolaže, prodaje, dodeljuje ili radi nešto sa njom, što je u sklopu njenih nadležnosti. To ima logike. Vlada ne sme da se pojavljuje kao lešinar u odnosu na svoje stanovnike.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Ne.) Na član 112. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo, član 112, koji osporavam i gde tražim da se menja stav 1. i da se posle tačke doda rečenica koju sam formulisao, odnosi se na zabranu ograničavanja učestvovanja subjektima, i domaćim i stranim. Tražim da se posle - pravo na učestvovanje na konkursu za nacrte ne može biti ograničeno teritorijalnom pripadnošću ili svojstvom fizičko ili pravno lice) učesnika na konkursu - doda rečenica - osim ako fizičko ili pravno lice, zavisna rečenica ima sedište u državi sa kojom SRJ nema zaključen sporazum o jednakom tretmanu domaćih i stranih ponuđača. Juče sam objašnjavao zašto je ovo potrebno;iz istog razloga iz koga su našoj državi i mnogim drugim državama na svetu potrebne carine. To što će se sutra pojaviti neko ko mnogo bolje podiže mostove ili asfaltira puteve, brže na primer, ili sa više mehanizacije, a kvalitet radova da ostane isti, ili će nešto biti jeftinije, ne znači da njemu treba poveriti posao, a ostaviti bez posla domaće firme. Juče sam objašnjavao i jutros sam to pomenuo, politika javnih nabavki je deo ukupne ekonomske politike, veoma važan deo. Država je najveći potrošač na tržištu, najveći kupac, država ima najviše para. Cela ekonomija zavisi od toga od koga će država kupovati robu i kome će država plaćati usluge. Nema nijedne države na civilizovanom svetu koja ne daje prednost domaćim proizvođačima i domaćim ponuđačima usluga, nijedne države nema. Mi bismo bili prva država koja je potpuno izjednačila domaće i strane subjekte. Mi nismo dovoljno spremni i sposobni. Koja država može da izjednači domaće i strane subjekte? Ona država koja je unapred sigurna da su njeni subjekti sposobniji, jači i da mogu odoleti svakoj konkurenciji. Postoji samo jedna država koja se tom idealu prilično približila, a to je Japan. Zamislite sada, Amerika potpuno otvori svoje tržište, i to japanskim firmama. Skoro sve američke firme bi ostale bez posla, Japanci su mnogo jeftiniji, tehnologija im je naprednija, imaju savesnije i disciplinovanije radnike, stručnjake, inžinjere itd. Ona se zatvara, Amerika se zatvara, zatvara se Evropa u tom pogledu. Mora u određenoj meri da se zatvori i naša zemlja. Ne kažem aposlutno, postoji opasnost od apsolutnog zatvaranja i tada se javlja koncept autistične privrede, koji koči privredni razvoj i uništava ga u krajnjem ishodu. Neka zaštitna barijera mora da postoji. Jedna od tih zaštitnih barijera je ova za koju se zalažem, da te države čije bi se firme pojavile kao ponuđač, budu države u kojima će naše firme imati isti status, da se to postigne bilateralnim međunarodnim ugovorima. Imam ideju da se to i na drugačiji način reguliše, da se odredi procenat u iznosu srednje vrednosti carinske stope, a da li je to 10 ili 20% da se vidi, da onaj ko se iz inostranstva pojavljuje kao ponuđač mora pre svega, odnosno izvođač radova, potencijalni izvođač radova, mora da plati u iznosu te srednje carinske stope vrednost na osnovu ukupne vrednosti posla. Na primer, ako se radi autoput od Niša do bugarske granice ili od Leskovca do Makedonije, da mogu na javnom konkursu da učestvuju i domaće i strane firme, pod uslovom da se ne ide na prodaju licence; ako se ide na prodaju licence odmah su drugačiji uslovi i to se drugim zakonom reguliše. Dakle, ako je čist posao, samo primera radi ovo navodim, jer je verovatno mnogo pogodnije kada se ide na licencu, ako se čist posao radi, ako se država pojavljuje kao investitor, kao onaj ko plaća taj posao ili od Beograda, odnosno od Novog Sada do mađarske granice da se radi druga traka ili da se radi autoput od Beograda do Podgorice, da se kaže da mogu da učestvuju i domaće i strane firme. (Predsedavajuća: Pet minuta i 30 sekundi.) Da se uslovi, da strane firme ako dobiju na konkursu moraju da odbiju 10 ili 20% ...
Narodni poslaniče, da li koristite i drugih pet minuta?
Sledećih pet minuta. Znači 10 ili 20% od ukupne vrednosti posla da im se odbije na konto svojevrsne carine. Kada uvozite poslove, to vam je isto kao kada uvozite robu, čak možda i sa gorim posledicama po nacionalnu ekonomiju. Vi tu uvozite radnu snagu, uvozite strane inženjere, tehniku itd. Time sprečavate razvoj domaćih privrednih subjekata. Na neki način se to mora zaštititi. Koja je optimalna carinska stopa, to može da se vidi, ali ograničenje mora da postoji. Doći ćemo u situaciju, strane zemlje su u stanju da pomognu svojim firmama da se na konkursu pojave sa damping cenama, da prve godine, odnosno prve dve ili tri godine, idu sa damping cenama i da dobiju sve poslove i potpuno unište domaće firme. Posle treće godine damping cene više nisu ni potrebne, jer domaća konkurencija ne postoji. Mora se zaštiti domaća proizvodnja, moraju se zaštiti domaći privredni subjekti. Naravno, vama je sve to smešno, vama je sve to dosadno, čudim se što uopšte sedite, mogao sam i pred praznom salom da govorim, obraćam se naciji, ljudima koji razumeju ovaj problem a ne vama.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, predsednik poslaničke grupe DOS.
Gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, raspravljamo o članu 112. kojim se suzbijaju monopoli, a članom 119. utvrđena je procedura kojom se obustavlja dodela ugovora o javnim nabavkama, ukoliko su povređeni neki od interesa naše privrede. To vam je kao Poslovnik o radu republičkog Parlamenta. Poslovnikom su zagarantovana prava svakog poslanika, a u drugim članovima Poslovnika su utvrđene i obaveze poslanika. Ne možete pomiriti jedno i drugo u istom članu. Dakle, bilo bi dobro kada bi poslanici koji brane amandmane u tom svom poslu uvažili zakon kao celinu, a ovako smo prinuđeni da ih korigujemo, ispravljamo i podsećamo da je nemoguće napraviti zakon sa jednim članom, čak i kada neko tako pokušava da nam ovo predstavi. Članom 112. ruše se monopoli, a članom 119. definiše se procedura obustave posla ukoliko su povređeni neki privredni interesi naših preduzeća.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 113. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miloš Lukić.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, u članu 113. stav 1. tačka 1. pod a) je predviđen iznos od 300 miliona dinara, da biste znali o čemu se radi, to je onaj slučaj kada se vrši prethodni raspis za pribavljanje ponuda iz oblasti energetike, vodoprivrede, telekomunikacija, saobraćaja i slično. Znači, ispod iznosa od 300 miliona dinara predviđeno je da se poslovi mogu ugovarati bez prethodnog raspisa. Poslanička grupa SSJ smatra da ovaj iznos treba prepoloviti jer priznaćete, pošto naš narod bolje razume izražavanje u markama, to je 10 miliona maraka, a naš predlog je da se ovaj iznos prepolovi i da bez prethodnog raspisa mogu da se ugovaraju poslovi ispod 150 miliona dinara. Takođe,pod tačkom 2) imamo iznos od 50 miliona, za koji predlažemo da se zameni iznosom od 30 miliona. To je kada se radi o procenjenoj ukupnoj vrednosti poslova u kategoriji usluga. Možete da zamislite usluge od 50 miliona dinara; smatramo da je to izuzetno visoka cifra i mislim da i ovi amandmani na član 113. u stvari predstavljaju kontinuitet u zalaganjima poslaničke grupe Stranke srpskog jedinstva da ovaj zakon dobije na ozbiljnosti i na realnosti. Smatramo da su ove cifre suviše velike i nerealne.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Ne.) Na član 119. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Tačno je, gospođo Čomić, da nemam karticu, jer dok sam bio za govornicom neko mi je ukrao karticu iz klupe.
Molim narodnog poslanika da postupi po Poslovniku i gubitak svoje kartice prijavi nadležnoj službi Skupštine, da bi mu se izdala privremena kartica.
Nisam izgubio svoju karticu, nego mi je ukradena dok sam bio za govornicom.
U razloge zašto nemate karticu ne ulazimo. Radi se o činjenici da karticu trenutno ne posedujete. To je podatak koji se prijavljuje službi Skupštine.
Logično je bilo da pozovete poslanike vladajuće većine da mi vrate karticu. Evo, neću gledati i neću utvrđivati ko je taj.
Bez obzira što ovo po svojoj vrsti predstavlja kršenje Poslovnika, jer niste formalno prijavljeni u sali, izvolite sa odbranom svog amandmana.
Ako je kršenje Poslovnika, neću da govorim. Ako je legalno da mi se ukrade kartica dok sam za govornicom, onda neću da govorim.
Kršenje Poslovnika je ako trenutno vi dajete podatak Narodnoj skupštini i predsedavajućem da nemate registrovanu karticu u poslaničkoj jedinici.
Koji se član krši?
Član 82. o obavezi poslanika da se registruje pri ulazu u salu.
Ja sam registrovan, došao sam u salu, karticu sam ubacio i malopre dok sam bio za govornicom neko je ukrao karticu.
U ime tolerancije imate pravo na svojih pet minuta, odnosno pet plus pet, kao predsednik poslaničke grupe Srpske radikalne stranke.
Tamo, kao što vidite, vreme još nije počelo da teče. Je lÄ ste mi našli karticu? Lepo od vas. Dame i gospodo narodni poslanici, malo pre je Čedomir Jovanović, polemišući sa mojim osporavanjem člana 112, pominjao član 119, ne znajući da i na taj član imam amandman. (Čedomir Jovanović: Ima Veroljub Arsić.) Ne, ja imam amandman. Veroljuba Arsića ste protivposlovnički izbacili sa Skupštine. (Čedomir Jovanović: Ko je podneo amandman?) Ja sam podneo. (Čedomir Jovanović: Nije tačno.) Čekajte, šta ovo sada znači? Da li je ovo moj amandman, gospođo Čomić?
Amandman na član 119. podneo je narodni poslanik Vojislav Šešelj, u istovetnom tekstu kao amandman koji je pre njega podneo narodni poslanik Veroljub Arsić i obavestio Narodnu skupštinu da svoj amandman povlači. Svaki narodni poslanik ima prava da koristi svoja prava iz Poslovnika, te je narodni poslanik Vojislav Šešelj uredno podneo amandman na član 119.
Ima li Čedomir Jovanović pravo da osporava moje autorstvo amandmana iz klupe?
Poslednji put dajem upozorenje i govorniku i Narodnoj skupštini da dijalog između poslanika i govornika nije dozvoljen.
U članu 119. ne reguliše se ono pitanje o kojem sam malopre govorio po članu 112. Ovde se pravi izuzetak, pa se kaže da Vlada može i to, po pribavljenom mišljenju saveznog ministarstva; može ali ne mora, i to ako pribavi mišljenje saveznog ministarstva nadležnog za ekonomske odnose sa inostranstvom, privremeno da obustavi dodelu ugovora o javnoj nabavci usluga ponuđačima koji imaju sedište u državi sa kojom SR Jugoslavija nema zaključen ugovor o jednakom tretmanu domaćih i inostranih ponuđača; ponuđačima koji su povezana lica sa ponuđačima iz tačke 1) i ponuđačima koji su podneli ponudu čiji je predmet usluga iz države sa kojom Jugoslavija nema zaključen odgovarajući ugovor. Tražim da umesto "može" stoji "mora". Dakle, da ne može sa takvim ponuđačima da sklapa poslove ako naša preduzeća nemaju isti tretman u njihovim državama i da se briše reč "privremeno". Ovde uopšte ne treba da se pribavlja mišljenje Saveznog ministarstva za ekonomske odnose sa inostranstvom. Zašto? Postoji jedan princip. Ovakave poslove možemo sklapati sa privrednim subjektima samo iz onih država u kojima naši privredni subjekti imaju ravnopravan tretman. Ako naše firme pod istim uslovima mogu učestvovati na konkursima koje raspiše Mađarska vlada, mogu i mađarske firme u Srbiji. Ništa logičnije od toga nema i prema tome, Čedomir Jovanović malopre nije bio u pravu kada je osporavao moje obrazloženje amandmana, jer ovde se to pitanje ne reguliše. Samo se ostavlja mogućnost u nekom izuzetnom slučaju da se interveniše i takav posao privremeno obustavi. Privremeno obustavljanje nije nikakva garancija, a izuzetak može samo da potvrdi pravilo, a ne da ospori.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović. Replika ili kao predsednik poslaničke grupe?
Može replika, to će kraće trajati. Pod uslovom da Srbiju ne posmatramo kao državu koja je sama sebi dovoljna, možemo prepoznati razum u članu 119. Zakona, u kojem se Vladi ostavlja mogućnost da privremeno suspenduje proces javne nabavke, ukoliko dobije za tako nešto saglasnost Saveznog ministarstva za ekonomske odnose sa inostranstvom. Zašto baš tog ministarstva? Zato što je njegov posao da razvija ekonomske odnose sa inostranstvom i da kroz taj proces utvrđuje u kojoj meri se ostvaruju naši privredni interesi i u kojoj meri su oni dovedeni u pitanje nekim neravnopravnim odnosom. Naša ambicija je da budemo deo ujedinjene Evrope. Naša ambicija je Svetska trgovinska organizacija, naša ambicija je nesmetan protok roba, ljudi i usluga i mislim da bi usvajanjem ovog amandmana tako nešto bilo suspendovano. Dakle, ne postoji ni jedan razlog zbog kojeg bi formalno zaključivanje ugovora o jednakom tretmanu domaćih i stranih ponuđača bilo razlog za diskriminaciju. To jeste diskriminacija i tako nešto savremeni modeli državnih uređenja i unije ne priznaju, a mi tako nešto ne možemo da podržimo. To što postoji eventualno uverenje da smo sami sebi dovoljni, možda u nekim situacijama, a u poslu svakako ne.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? Kao predsednik poslaničke grupe Srpske radikalne stranke narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Ovde nema nikakve diskriminacije, ne bar u onom smislu koja ne bi bila Ustavom i pravnim poretkom dozvoljena. Znate, diskriminacija je uobičajena pojava u svetu. Kada tražite vizu za Nemačku, na licu mesta ćete se informisati da postoje zemlje čiji građani veoma lako dolaze do nemačke vize, poput Slovenije, Hrvatske, Mađarske. Postoje zemlje čijim je građanima prilično teško da dobiju nemačku vizu, poput Jugoslavije, Bugarske, Rumunije, a postoje zemlje čijim je građanima gotovo nemoguće da dobiju nemačku vizu, kao npr. Pakistan ili Bangladeš. Svaka zemlja štiti prevashodno sopstvene interese i kod kretanja građana, kod zaštite prava interesa privrednih subjekata itd. Ovim zakonom bi eventualno mogao da se predvidi izuzetak, da se i u slučaju kada naši privredni subjekti nisu ravnopravni u stranim državama omogući nekoj firmi strane države da bude dobavljač, ako je nemoguće da se nađe domaći dobavljač.A ne izuzetak od pravila, da su svi ravnopravni bez obzira iz koje su države. Nas interesuje samo jedna vrsta saradnje sa drugim zemljama sveta: samo ravnopravna saradnja. Ovu državu i ovaj narod ne interesuje ni jedan drugi oblik saradnje. Možda vašu vlast interesuje, jer viste spremni više da slušate neke strane države nego da zastupate interese svog naroda;to se može sagledati na mnogim primerima iz prakse, a pogotovo onim vrhunskim, kada je Goran Svilanović prihvatio da se Hrvatima isporuči 12.000 hektara srpske zemlje sa leve obale Dunava; digla se dreka u javnosti, pa se naglo zaćuti po tom pitanju. Tu pokazujete kako štitite srpske nacionalne interese. Međutim, u ovom slučaju neprikosnoven je domaći građanin. Nikada stranac ne može u svemu biti ravnopravan sa domaćim građaninom, ni u jednoj zemlji na svetu, pa ne može tako ni kod nas. Poštuju se prava stranaca, ali ona koja se zasnivaju na međunarodnom javnom pravu i odgovarajućim dokumentima UN, OEBS-a itd. Stranac ne može nikada biti potpuno ravnopravan, jer se onda ne bi zvao strancem. Tako ni strana firma ne može biti potpuno ravnopravna sa domaćom firmom, a vi ste je ovim zakonskim projektom učinili potpuno ravnopravnom, ostavljajući mogućnost u izuzetnom slučaju da se privremeno zaustavi izvršenje posla, dok se valjda neki problem ne reši. Jesu ravnopravni, jer ste i domaćim subjektima dali razna ograničenja. Ovde uopšte niste zaštitili domaće privredne subjekte, a jedna umna vlada bi pre svega o tome vodila računa; više puta sam vam ponovio da je politika javnih nabavki veoma važan sastavni deo ukupne ekonomske politike; to treba razumeti, to treba naučiti, ima udžbenika koji su na tu temu napisani.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospođo Čomić, samo sam se prijavio za repliku zbog netačnih informacija koje je narodni poslanik Šešelj izneo navodeći primer iz aktivnosti saveznog ministra inostranih poslova, gospodina Svilanovića. To je čitav niz besmislica. Nijedna od stvari koju ste pomenuli nije argumentovana. Mislim da nam neće puno dobrog doneti prebojavanje hektara, ali vas pozivam da premerite koliko je hiljada kvadratnih kilometara današnja Srbija daleko od one u kojoj smo živeli 1991. godine i koliko je nesreća ostalo u onim krajevima koje su naši prethodnici, zajedno sa vama, tako uspešno branili. Političko jedinstvo i ekonomska ravnopravnost su dve različite kategorije u ekonomiji. Nemamo pravo da insistiramo na ravnopravnosti i u situacijama u kojima to nije u interesu naših građana. Primer medicinske opreme možda je najjasniji uzor koji želimo da sledimo. Uprkos svim ispiranjima, ne možemo da prihvatimo tu argumentaciju, jer bi time ugrozili životne interese upravo onih ljudi u čijem interesu mi jesmo dužni politički da delujemo. Dakle, Vladi se ostavlja mogućnost da privremeno suspenduje proces javne nabavke, ukoliko je ugrožen neki naš interes: ukoliko postoji neka oprema koja se proizvodi u ovoj državi, ukoliko će nabavka druge opreme istog kvaliteta ugroziti naše unutrašnje tržište. Ukoliko ne postoji, onda jeftino politikanstvo ne može biti argument za nešto tako. Želimo da u našim bolnicama imamo "Simensove" aparate jer su najbolji. Želimo da "Simens" otvori svoje pogone u Srbiji, da se angažuje naša elektronska industrija. Dok tako ne bude, nećemo ljudima savetovati da se leče trećerazrednom opremom, nećemo im nuditi trećerazredne lekove, samo zbog toga što su naši ili što su jeftiniji. Dužni smo da građanima ponudimo najbolje i da pri tome našoj privredi omogućimo da i ona dosegne taj nivo na kome se nalazi njena konkurencija; i to će biti učinjeno. Ovaj zakon nema veze sa politikom i princip političke jednakosti se ne može preneti i u ekonomske kategorije.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? (Ne.) Na član 120. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Vlada, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj zakon je izrazito politički. Njime se reguliše jedno od najvažnijih pitanja ekonomske politike. Onaj ko izađe za govornicu i kaže da ovaj zakon nema veze sa politikom, nema pojma ni o zakonima ni o politici. Drugo, naša zemlja ima tržište. To tržište se meri brojem stanovnika i kupovnom moći stanovništva. Tržište po sebi je vrednost. Ta vrednost može da se realizuje, može da se na odgovarajući način proda. Kako se prodaje tržište kao vrednost? Prodaje se tako što će neko ko je zainteresovan da se pojavi na našem tržištu prethodno morati da ispuni određene uslove. Postavlja se pitanje: šta je bolje; da li pustiti "Simensu" da odmah preuzme naše tržište i da ga preplavi svojom robom ili ne pustiti nikoga da preplavi svojom robom naše tržište, dok se ne reši pitanje privatizacije i nalaženja stranog partnera za elektronsku industriju. Bolje je da niko ne može da preuzme naše tržište iz te sfere proizvodnje, dok se ne reši pitanje elektronske industrije. Ako se preplavi naše tržište stranom tehničkom robom, onda više niko neće biti zainteresovan za elektronsku industriju, osim da kupi golo zemljište ili zgradu. Takav primer imamo i po pitanju banaka. Šta je bio naš interes? Da se ozdrave banke, da im se sav dubiozni plasman odstrani, da se kao takve u celini prodaju ili da se banke unište, pa da se sada prodaje i da se krčmi njihov poslovni prostor. To su suštinske razlike naših ekonomskih koncepata. Mi, srpski radikali, imamo koncept zaštite domaće proizvodnje. Vi takav koncept nemate. Dalje, stotine hiljada kvadratnih kilometara srpske teritorije, Srpsku Krajinu, Republiku Srpsku, Kosovo i Metohiju, okupirali su isti oni koji su finansirali vaš dolazak na vlast. Što se tiče predaje 12.000 hektara srpske zemlje na levoj obali Dunava Hrvatima, o tome su....
Molim narodnog poslanik da se vrati temi, to je član 120. i amandman na član 120.
Vraćam se odmah, imam 10 minuta, dozvolite, ovo je tema, ovo se odnosi i na član 120.
Član 120. tretira preferencijalno dodeljivanje ugovora.
O tome je pisala vaša DOS-ovska štampa. Reagovale su skupštine opština Apatin, gde vi imate vlast, Sombor, gde vi imate vlast, Bač, a mislim da i tamo imate vlast, koliko se saćam. Oni su reagovali i digli dreku u javnosti i posle toga je Svilanović zaćutao. Pozivam se samo na one informacije do kojih sam došao iz vaših glasila i javnih izjava nosilaca DOS-ovske vlasti u Apatinu, Baču, Somboru i nekim drugim opštinama. Što se tiče člana, DOS-manlije - tako je Šandore, Šandor me ispravlja, DOS-manlijska je, u pravu si, u pravu si, ti najbolje znaš kakva je vlast kojoj pripadaš.
Molim narodnog poslanika da se u četvrtom minutu vrati temi, amandman na član 120.
Član 120. se odnosi na preferencijalno dodeljivanje ugovora o javnim nabavkama. Dakle, reč je o preferencijalima, veoma osetljivo i veoma delikatno pitanje. Tu tražim da se briše tačka 1) stava 1, a gde se kaže: "Ako su dve ponude ili veći broj ponuda jednake, na osnovu kriterijuma određenih u članu 54, 55. i 56. ovog zakona, naručilac je dužan da da prednost ponudama: 1) čija dodela ne može da bude obustavljena na osnovu člana 119. ovog zakona". Ne može da bude obustavljena. Ne kaže se konkretno šta, kako. Pošto smo mi tražili u članu 119, a vi o tome niste glasali, da se potpuno briše takva stavka, a da se ugradi naš prethodni amandman, da mogu konkurisati samo firme iz onih država u kojima su naši privredni subjekti ravnopravni i imaju isti tretman, pa ako te moje amandmane usvojite, onda nema potrebe da ostaje ova odredba. Dakle, da ostane ona odredba koja je mnogo šira, ozbiljnija i zsnovana na sveobuhvatnoj zaštiti interesa naših privrednih subjekata, a ne samo na parcijalnoj zaštiti, zaštiti kao mogućnosti. Ovde je reč, ukoliko i jedni i drugi, ukoliko i strani i domaći izvršilac posla..... (Predsedavajuća: 5,30 minuta.) Nastavljam, pošto je Čedomir Jovanović otišao, nema više ko da polemiše sa mnom, pa mogu da nastavim. Dakle, ovde samo u slučaju kad su domaći ponuđači izjednačeni sa stranim u uslovima, onda domaći može da ima prednost. Međutim, kad strani ponuđač ima nešto malo povoljnije uslove, već te prednosti domaćeg nema. To je pogrešno. Tu mora bar da se odredi procenat odstupanja. Ne mogu biti apsolutno izjednačeni strani i domaći ponuđači i ne može domaći imati prednost samo kad su im ponude potpuno identične. Domaći mora imati prednost i kad mu je ponuda i nešto malo nepovoljnija od stranog, a to se najjednostavnije izrazi u procentima - 10%, 15%, 20%. Možda je optimalno 10%, ali mora iz toga da se vidi da je zaštićen domaći ponuđač. Ili, kako se to bolje može sračunati. Izračunajte koliko će država da naplati poreza od domaćeg ponuđača, ako on dobije taj posao, na osnovu poreza na plate, poreza na ukupni prihod, odnosno poreza na profit itd. Sračunajte to i taj iznosdodajte ponudi stranog ponuđača. Ako sa ovim dodatnim iznosom prevazilazi ponudu domaćeg proizvođača, ne može da se prihvati. Ako ne prevazilazi, može da se prihvati. To je najjednostavnije. To je čista ekonomska računica. Vi morate uvek da znate - onaj novac kojim nešto platite, u određenoj meri se vraća Vladi kroz poreze. Ako platite strancu, ne vraća vam se ništa ili skoro ništa, veoma malo. Ako platite domaćoj firmi, vraća vam se mnogo. To vam je onda i ekonomski interes. Najlakše je potpuno uništiti domaće privredne subjekte. Od koga ćete posle poreze naplaćivati? Osposobite ih tako što ćete im davati pod povoljnijim uslovima poslove, da još veće poreze plaćaju u budućnosti, odnosno na osnovu iste poreske stope da im se naplati veći iznos. Pametna vlada bi na vašem mestu već odavno oborila tu poresku stopu. Ona je nepodnošljiva ogromnoj većini privrednih subjekata, da vam usput stavim do znanja.
Pravo na repliku, narodni poslanik Pal Šandor, na osnovu pominjanja po imenu u izlaganju narodnog poslanika Vojislava Šešelja.
Dužan sam da zaista pohvalim gospodina Šešelja što nam drži ovde pridike drugi dan. Ne mogu da shvatim kad kaže "ponuđač", šta je to, da li je ponuđač; ili, kad kaže "dižu kuče": koje "kuče", valjda keru neku dižu negde ili kuće. Malopre kaže "veče", a ne znam da li je veče ili je veće. Znači, vrlo pažljivo to slušam. Jedino ne mogu da shvatim da li je nekom palo veče, mrak ili šta se događa. Onda sam bio potpuno iznenađen kad je kazao ovde "DOS-ovske vlasti"; jer to je normalno pošto živim u tom filmu, "DOS-manlijske vlasti", da smo strani plaćenici, izdajnici itd, bilo mi je prosto neobično, pošto sam programiran da slušam drugu priču ovde danima; kao neko ko je dužanza korekturu i za ispravne jezičke stavove, kako on to reče pre podne, i da mu se takve greške i omaške ne događaju u govoru, njega onda kao lektor iz pretposlednje klupe ispravljam i ne vidim da je tu išta bilo problematično.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Ne.) Na član 121. amandman su zajednopodneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Miloš Lukić.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, u članu 121. stav 2. reči "četiri godine", zamenjuju se rečima "deset godina". To je amandman SSJ-a. Pokušaću ukratko da obrazložim zbog čega smo podneli ovaj amandman. U članu 121. se kaže: "Naručioci su dužni da čuvaju dokumentaciju o dodeli ugovora u oblasti vodoprivrede, energetike, telekomunikacija i saobraćaja, koja se odnosi na kvalifikaciju i izbor ponuđača i dodelu ugovora o javnoj nabavci, primenu postupka bez prethodnog objavljivanja predviđenog u članu 111. ovog zakona, dodelu ugovora o javnoj nabavci usluga, upotrebu tehničkih specifikacija i standarda i izbor postupka javne nabavke, kada nisu primenjene odredbe ovog zakona". Dokumentaciju izstava 1. ovog člana naručilac je dužan da čuva najmanje četiri godine (molim vas da obratite pažnju na ovo), od dana zaključenja ugovora, a podatke je dužan da dostavi nadležnom organu na njegov zahtev". Moramo se složiti da napred navedeni poslovi, a to su poslovi infrastrukturnih investicija i poslovi većeg obima, mogu trajati više godina. Može se lako desiti da mi nemamo potrebe za čuvanjem dokumentacije, a posao još nije završen. Sa druge strane, može se desiti da se za par godina, nakon uništavanja ove dokumentacije ili odstranjenja ili primene ovog člana, javi potreba za ponovnim angažovanjem istih firmi, odnosno za ponovnim sprovođenjem postupka. Sigurno da je ispravnije da ova dokumentacija bude dostupna, posebno jer se odnosi na ograničen broj poslova i učesnika u ovom poslu. Uz to, radi se o poslovima izuzetno velike vrednosti. Takođe, potrebe za investicijama u infrastrukturnim objektima se ne javljaju svake godine.Znači, poslenekogintervalaod10-tak godina je logično da se javi potreba za takvim poslom. Smatramo da je ovaj rok koji smo mi predložili, a to je 10 godina,sasvim primeren. To znači, praktično, da će biti sve to dostupno. Ne radi se o velikom obimu dokumentacije, ne radi se ni o velikom fizičkom poslu, jedino je pitanje tog prostora gde se dokumentacija čuva. Potom, moraćete se složiti sa mnom da se brojna dokumentacija izuzetno manjeg značaja od ovde pomenute čuva i do 10 godina, tako da ne vidim ni jedan jedini razlog da ovaj amandman ne usvojite. Pomenuo bih samo još nešto, ako pažljivo pogledate član 121. po mišljenju SSJ i po mom ličnom mišljenju, kraj ovog člana trebalo bi da bude stav 3. Nakon toga imamo još tri stava, koji su apsolutno bez ikakve logične, jezičke i bilo kakve druge veze sa prethodnim stavovima. Smatram da predlagač to treba da pogleda, da svrsta u neki drugi član ili da izbriše iz ovog teksta.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Ne.) Na član 122. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Vlatko Sekulović, Rodoljub Šabić i Branko Pavlović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? (Ne.) Da li se neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Ne.) Na član 122. amandman su zajednopodneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? (Ne.) Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 122. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Petrović, Dušan Ilić (kome je prestao mandat narodnog poslanika), Slavoljub Matić i Arsen Kurjački. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Podnosioci amandmana nisu prisutni. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 125. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Odbor za finansije nije prihvatio ovaj amandman a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se ovlašćeni predlagač javlja za reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo, reč je o ovom odeljku u kome se tretira pitanje evidencije javnih nabavki, odnosno vođenja evidencije i vrstama podataka o javnim nabavkama. U stavu 2. člana 125. se kaže: "Kod dodele ugovora o javnim nabavkama usluga navedenih u Aneksu IB i telekomunikacionih usluga iz tačke 5. Aneksa IA evidencija se ne mora voditi ako vrednost tih javnih nabavki ne prelazi 12,5 miliona dinara." Mislim da je to suviše veliki iznos da bi bio lišen obaveze evidencije. Zato predlažem da se stav 2. briše. A, što se tiče ove vrlo interesantne rasprave o zakonu o javnim nabavkama i izlaganja gospodina Šandora Pala, morao bih malo da polemišem, da mu ne ostanem dužan. Znam da je njegova majka Srpkinja i da mu je srpski jezik maternji, što znači veoma, veoma blizak. Ali, neke stvari bi kao jezički stručnjak ipak morao da ima u vidu. Kada je reč o ovim veoma srodnim samoglasnicima, veoma srodne zvučnosti, kao što su "ć" i"č" i"đ" i"dž" (glasovi - suglasnici) suglasnici...
Narodni poslaniče, upozoravam vas da nemate pravo na repliku nego na raspravu o amandmanu na član 125.
Čekajte, malopre ste dozvoliti gospodinu Šandoru da o tome govori. Govorim o amandmanu i onome što je bilo u toku prethodne rasprave.
Narodni poslaniče, ako ste dobili reč za raspravu u pojedinostima o amandmanu na član 125, onda je to tema i dužni ste po Poslovniku da se držite teme.
Ja o tome govorim. Govorim o tome i zašto mi samo vreme trošite, a mislio sam da iskoristim samo pet minuta. Ali, dužan sam da odgovorim.
Vaše vreme je isključivo u vašem posedu i niko ne može da vam ga potroši osim vas samog, ali ste dužni da govorite o temi.
Pa govorim. Govorim o raspravi. Ali, u raspravi su potrebne i digresije. One su veoma važne i odnose se i na ovaj zakon. Objasniću vam kako se odnose. Prvo, suglasnici "đ" i "dž" i suglasnici "ć" i "č" imaju srodnu zvučnost. E sad, ta zvučnost se veoma individualno manifestuje u praksi. Gospodin Šandor bi trebalo da zna da je praslovenski jezik imao dosta međuglasova. Ti su međuglasovi npr. sačuvani u ruskom jeziku. Izgubljeni su u srpskom jeziku, ali se još u nekim arhaičnim primerima mogu pronaći.
Narodni poslaniče molim vas da suglasnike i samoglasnike dovedete u vezu sa javnom nabavkom.
Evo, dovodim odmah u vezu i u tome je poenta. Znate, kada decu uče u osnovnoj školi, pa malo teže shvataju razliku između slova "ć" i "č" i "đ" i "dž", onda im govore o tvrdom "č" i mekom "ć" i tvrdom "dž" i mekom "đ". [[Smeh.]] E sad, ono što je po prirodi stvari tvrdo u jednom slučaju, može biti, kao u mom, veoma, veoma tvrdo, a u Šandorovom slučaju meko; ono što je po prirodi stvari meko u mom slučaju, može biti poprilično tvrdo, a kod njega neverovatno meko. Dakle, veoma je besmisleno...
Narodni poslaniče, zadnji put vas upozoravam da ćete sledeći put imati opomenu zbog toga što se ne pridržavate teme.
Samo objašnjavam sa stručnog, lingvističkog aspekta. Nema ovde ništa uvredljivo.
Digresiju dovedite u vezu sa zakonom o javnim nabavkama.
Odmah dovodim. U ovoj raspravi o zakonu o javnim nabavkama gotovo sam jedini, čast nekim izuzecima iz drugih partija, koji sam govorio o samom zakonu i to krajnje stručno, sa velikim udubljivanjem u njegov sadržaj, a sve digresije ste vi iz vladajuće parlamentarne većine ovde nametali. Neki dobacivanjem iz klupa, neki za govornicom itd, a hoću da vam stavim do znanja da neću da bežim ni od vaših digresija. I kad se meri ono što je po prirodi stvari tvrdo, kod mene je najtvrđe, vi to svi znate. A i ono što je meko kod mene je poprilično tvrdo, a kod vas je neverovatno meko, neshvatljivo meko.
Da li se još neko javlja za reč? [[Pal Šandor - replika.]] Reč ima narodni poslanik Pal Šandor, replika po osnovu pogrešnog tumačenja.
Gospodine Šešelj, ono što je tvrdo treba da vam bude tvrdo, a ono što je po prirodi meko treba da vam bude meko, a ne obratno, kao što ste rekli. Drugo, kod vas, ako ćete baš, hajte da analiziramo, a to analiziraju moje kolege, samo da znate, i pokazuju kao loš primer političkog govora, gde jedan vrhunski političar, predsednik stranke, ne zna zapravo da govori kako treba i ima šprah feler. To znači sledeće, vi ste na taj način simpatični, ali kod ovog slova "r" apikalni deo jezika tri puta mora da udari u nepce, a vama ne udara tri puta [[smeh]] u nepce; prema tome, vi "r" ne znate da artikulišete kako treba, pa kažete - lasplava umesto - rasprava, ili kažete nešto drugo, a ne možete da kažete ni kao trebjen, kao što je u francuskom, jer je to nazalna artikulacija. Prema tome, vi morate da se naučite da kažete "r" kako treba - roda; ali vi to ne znate da kažete. Prema tome, da ne bi govorili - kuče, pa da ne znam da li je kuća ili je pas, ili već šta je; i da li je - veče ili je - veće, jer tu pravim razliku; ili je rasprava ili lasplava, da li su svodni ili srodni; znači tri puta, morate da razvijete svest o tome da vam apikalni deo jezika udara tri puta u nepce, ne četiri i ne dva puta. E, gospodine Šešelj, da biste vi to kao vrhunski političar mogli da uradite morate kod logopeda. Oni su stručnjaci za to, da vam to razviju, da biste naravno mogli da zauzmete mesto na političkoj sceni, jer i oni koji se bave politikom moraju pravilno da artikulišu, jer ovo što se prenosi preko televizije u nekoj vrsti je jezičke norme. Zamislite decu koja gledaju ovo; oni će reći - dižu kuče, znate, i dete ode negde i kaže - dižu kuče i sad mi ne znamo šta oni u stvari dižu. Ako se deca budu ugledala na vas to će biti vrlo loše. Vi ste vrlo loš jezički primer. Prema tome, samo zbog toga sam govorioi malo ste, dva - tri puta iskočili ideološki iz one matrice na koju sam navikao, i onda sam morao da vas opomenem jer ste se ceo dan zalagali za to da tu neko treba jezički da vas ispravlja. Nisam se ni naturao niti sam se nametao ali, kad je bila prilika, ipak sam se javio. Znači i ideološki i jezički. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, kao predsednik poslaničke grupe SRS.
Gospodin Šandor bi trebalo da zna (glasovi - Pal), gospodin Šandor, to mu je ime, a mogu i da mu kažem gospodin Šandor i gospodin Pal; kada se kaže gospodin Pal, mnogo je viši stepen zvaničnosti. Kada se kaže gospodin Šandor, onda je malo prisnije, a nije uvredljivo; prema tome, nema razloga da se ljuti, osim da se javno deklariše da je apsolutno protiv bilo kakve prisnosti, čak i one koja je prirodna, jer neprirodnu prisnost ne možete naći kod nas srpskih radikala, mada možete u Vladi Srbije; trebalo bi da zna da je šprah ili već kako se to kaže - špreh feler, ne znam to, tačno je, može se naći nešto što ne znam - to može biti prirodni nedostatak s kojim nas je Bog stvorio. Ali, treba da imate u vidu da je i moj veliki prethodnik, od koga sam učio školu, najveći govornik antičkog sveta, Demosten, takođe imao govornu manu, pa mu to ni malo nije smetalo. (Glasovi - ispravio je.) Stavljao je kamenčiće u usta da je malo prikrije, ali nikada nije mogao da je ispravi. Pustite vi to. Nije ispravio, niste dobro čitali. Ja nisam Demosten, zato ne stavljam kamenčić u usta i nemam potrebe. A što se tiče jezičkih pitanja, koja su ovde raspravljana, raspravljali smo pismenost, a ne izgovor. Vlada je po pitanju ovog zakona pala na ispitu pismenosti, a što se tiče izgovora pojedinih ministara, tu sam u ogromnoj prednosti. Na primer, u o dnosu na ministra Đelića, moj je jezik toliko prijatniji, toliko prirodniji, toliko suvisliji, suptilniji takođe, evo, pomaže mi gospodin Pal; i ako ništa, moj jezik je neuporedivo muževniji. Kada muškarac izađe za govornicu, očekuje se muževan jezik, kada dama izađe za govornicu, očekuje se ženstveni jezik. Naravno, živimo na početku trećeg milenijuma, kada se uvode i neke nove kategorije; i treći pol, i četvrti pol itd.
Narodni poslaniče, upozoravam vas da imate pet minuta za raspravu o amandmanu, a ne za digresiju koju imate.
Neću prekoračiti sigurno, nijednom niste gospodinu Šandoru Palu upadali u reč zbog njegovih digresija.
Gospodin Pal Šandor je imao pravo na repliku, sadržaj replike odnosi se na ono što narodni poslanik smatra da treba da bude sadržaj replike. Vi ste dobili reč kao predsednik poslaničke grupe.
Ne može to tako, ne može to da bude bez ikakvog smisla sa onim na šta se replicira, nemojte molim vas. (Pal Šandor, sa mesta: Bilo je smisla.) Nije bilo.
Molim vas da se vratite raspravi o amandmanu na član 125.
Meni je ostalo još minut i po, nemojte molim vas da me prekidate, jer mi je to dragocenih minut i po. U ovom slučaju imamo situaciju kad se neko, od koga se o čekuje muževan glas, pojavi za ovom govornicom sa ženstvenim glasom, i tu postoji neki problem, za razliku od mog problema saizgovaranjem slova "r". To nije toliko strašno da bi čovek morao da potraži medicinsku pomoć, ali onaj kod koga se pobrkaju polovi, kod koga se ne zna jasno da li je muško ili žensko, može da se izleči. Treba ga samo ubediti da je lečenje potrebno. To što se njemu sviđa takav status, što oseća to kao neku svoju potrebu, treba mu razbiti tu svest i naterati ga lepim rečima da se izleči; pa da muškarci budu uvek muškarci, da žene budu žene, i da je osnovni smisao muškaraca i žena da rađaju decu, da ostavljaju potomstvo, a ne da izmišljaju treće polove.
Narodni poslaniče, molim vas da svoj govor dovedete u vezu sa vrstama javne nabavke. Da li se još neko javlja za reč od ovlašćenih učesnika u raspravi? (Ne.) Ako ne, prelazimo na član 128. Na član 128. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? (Ne.) Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Prelazimo na drugi amandman na član 128. Na član 128. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Petrović, Dušan Ilić (kome je prestao mandat narodnog poslanika), Slavoljub Matić i Arsen Kurjački. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Podnosioci amandmana nisu prisutni. Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 134. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dobacuju mi da budem muško, da odustanem. Muškarci nikada ne odustaju, zato ni ja ne odustajem. Dame i gospodo, u članu 134, koji se odnosi na način podnošenja zahteva za zaštitu prava povređenih u okviru primene ovog zakona, predlažem da se u stavu 4. brišu samo tačke 4) i 5). Kaže se: "Podnosilac zahteva dužan je da u zahtevu za zaštitu prava navede sledeće podatke" (pa se nabrajaju neki podaci koji su zaista potrebni), pa se u tački 4) kaže "povreda odredaba ovog zakona u pogledu postupka javne nabavke i u tački 5) "činjenice kojima se dokazuje povreda odredaba ovog zakona u pogledu postupka javne nabavke". Znate, postoje neke stvari koje se podrazumevaju. Pretpostavka je da, ukoliko neko traži zaštitu prava, za to postoje ozbiljni razlozi, da je onaj koji traži zaštitu uočio ozbiljne nepravilnosti u postupku. Zbog ove činjenice se ne mora ni kažnjavati neko sa nekom prevelikom kaznom za zaštitu prava, međutim, ovde je potrebno neke druge stvari precizirati. Onaj ko podnosi zahtev zazaštitu ne mora da bude dobar poznavalac prava. On ukazuje na problem koji je stvoren. Nije čak neophodno ni da se tačno pozove na određeni član zakona, ali sama činjenica da on oseća da su mu prava povređena i da apsolvira u žalbi, u svom prigovoru koji tamo obrazlaže, koji objašnjava itd, dovoljno je da je nadležni državni organ dužan da rešava po njegovoj žalbi. Da li je reč o kršenju zakona ili ne, i koje odredbe zakona, to će određivati nadležni organ. On ne sme ni da bude vezan za određivanje nekog zakonskog člana u samom prigovoru. To ne sme da bude nikakav okvir, koga će se on slepo držati. Dovoljno je da on dobije žalbu, pa da ispita osnovanost žalbe po pitanju svih zakonskih odredbi.
Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Prelazimo na drugi amandman na član 134. Na član 134. amandman je podneo narodni poslanik Milan Stanković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Milan Stanković.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SPS podneo sam amandman na član 134. predloženog zakona. U ovom članu je definisan način podnošenja zahteva za zaštitu prava ponuđača, pa je predviđeno da je podnosilac zahteva dužan da u zahtevu za zaštitu prava navede podatke, kao što su naziv i adresa podnosioca zahteva, naručioca itd, a između ostalog predviđeno je da se uplati taksa od 40.000 dinara, odnosno 20.000 dinara. Visina takse je ovde uređena tako da se za javne nabavke veće vrednosti uplati taksa od 40.000 dinara, aza javne nabavke manje vrednosti taksa od 20.000 dinara. Amandmanom koji sam podneo predlažem da se u članu 134. stav 4. iznos od 40.000 dinara zameni iznosom od 20.000 dinara, a u stavu 5. iznos od 20.000 dinara zameni iznosom od 10.000 dinara. Predloženi iznos i taksa su preterano visoki i prosto će odbijati lica, koja su učestvovala kao ponuđači u postupku javne nabavke, od zaštite svojih prava. Smatramo da su iznosi koje smo mi predložili primereniji i finansijskoj moći naših građana, odnosno ponuđača, a ipak su dovoljno visoki da ne zatrpavajuneosnovanim primedbama onoga ko o tome treba da odlučuje. Smatramo da je ovaj amandman dobar i predlažemo Narodnoj skupštini da ga prihvati. Hvala.
Da li neko želi reč od ovlašćenih učesnika u raspravi? (Ne.) Na član 145. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Vlada, Odbor za finansijei Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč. Ima reč narodni poslanik Miloš Lukić.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, amandmanom na član 145. i član 146. SSJ želi da ukaže na jedan od mnogih nedostataka koji su se zapravo potkrali kod predlagača ovog zakona, a to je da su predviđene kazne izuzetno niske. U članu 145. kaže se da će se novčanom kaznom od 100 do 200 hiljada dinara kazniti za prekršaj naručilac i onda je nabrojano zbog čega, a za prekršaj iz stava 1. ovog člana kazniće se odgovorno lice naručioca novčanom kaznom od sedam hiljada do deset hiljada dinara. Molim vas lepo, da li uopšte treba razgovarati o ovim ciframa; pričali smo malopre 300 miliona, 500 miliona, 30 i 50, gađamo se ciframa koje su izuzetno velike, a onda kažemo da pretimo kaznom od sedam hiljada, do deset hiljada dinara. Mislim da apsolutno imamo jedan diskontinuitet: sa jedne strane pokušaj da se zakon prikaže kao ozbiljan, temeljan itd, a sa druge u delu gde su sankcije, tu su zapravo smešne cifre. Amandman naše stranke zapravo predlaže da se iznos od 200 hiljada zameni iznosom od milion dinara, mada već kroz ovu diskusiju možete zaključiti da su to cifre koje su izuzetno niske, obzirom na obim poslova o kome se radi, kada je reč o odgovornom licu da to bude do 100 hiljada dinara. Obrazloženje Vlade za odbijanje ovog amandmana je takođe neprihvatljivo, jer Vlada kaže da su ove kazne u okviru Zakona o prekršajima. Svi se dobro sećamo, nije davno bilo, kada smo u ovoj sali raspravljali o Zakonu o izgradnji objekata, gde je predviđena kazna zatvora do tri godine, zapamtite dobro, za lice koje izvodi radove na objektu bez građevinske dozvole, za investitora koji gradi objekat bez građevinske dozvole, za odgovorno lice u javnom komunalnom preduzeću koje omogući priključak na vodovod ili kanalizaciju, za odgovorno lice u elektrodistribuciji koje dozvoli priključak električne energije na bespravan objekat. Hajde sada da uporedimo javnu nabavku od preko 300 miliona dinara i više i jedan takav prekršaj za koji smo zapretili kaznom zatvora. Znači, obrazloženje Vlade apsolutno ne može da prođe i ničim nije ograničeno da sankcije koje su predviđene ovim zakonom moraju biti u okviru Zakona o prekršajima. Za sada toliko.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 146. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Vlada, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? (Ne.) Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 148. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Pošto je ovaj amandman prihvatio Odbor za finansije, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, ovaj amandman je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 149. amandman su zajedno podneli narodni poslaniciSrđan Petrović, Dušan Ilić (kome je prestao mandat narodnog poslanika), Slavoljub Matić i Arsen Kurjački. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Podnosioci amandmana nisu prisutni. Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Konstatujem da smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Ovim smo završili i ovu tačku dnevnog reda. Određujem pauzu do 15,00 časova, kada ćemo u popodnevnom delu nastaviti rad po dnevnom redu. Hvala vam. [[Posle pauze.]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu i molim vas da utvrdimo da li imamo kvorum za rad. Konstatujem da imamo kvorum potreban za rad. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O RADNIM ODNOSIMA U DRŽAVNIM ORGANIMA Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Dragan Marković, Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević, Toma Bušetić, Hranislav Perić, Joca Arsić i Dragan Todorović. Narodni poslanici Dragan Marković, Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević, pisanim putem, povukli su amandmane na članove 4. i 5. Predloga zakona. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi 5 časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim predsednike ili ovlašćene predstavnike poslaničkih grupa da zameniku sekretara Narodne skupštine dostave,po utvrđenom redosledu, spisak narodnih poslanika koji se prijavljuju za učešće u raspravi u načelu. Molim vas da to učinite što pre da bismo mogli da nastavimo rad povodom ove tačke dnevnog reda. Saglasno članu 136. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača, Rodoljub Šabić, ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, želi reč? Reč ima ministar, gospodin Rodoljub Šabić.
Poštovane dame i gospodo, pred vama je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radnim odnosima u državnim organima. Moj zadatak je da kao predstavnik Vlade dam uvodno izlaganje povodom tog predloga; iskreno se nadam da ono neće biti dugo i da ću štedeti vaše dragoceno vreme, jer za to postoje objektivni razlozi. Pre svega, reč je o jednom relativno kratkom tekstu od svega 20 članova, i to je osnovni razlog; a drugo, na prvi pogled sasvim je jasno da u zakonu dominira jedna prepoznatljiva ideja koju je ovaj parlament apsolvirao pre više meseci. Dakle, da vas podsetim, pre više meseci, u zaista krajnje zanimljivoj debati, jednoj od najburnijih koje smo vodili, jednoj od najinteresantnijih po žestini dijaloga, po broju amandmana, po kontraverznim stavovima, po brojnim zadovoljstvima i nezadovoljstvima, ovaj parlament usvojio je Zakon o radu. Šta god danas mi mislili o tom zakonu, o kvalitetu njegovih pojedinih rešenja, o opravdanim podrškama ili nezadovoljstvima pojedinim institutima koji se nalaze u tom zakonu, o nezadovoljstvu sindikata odsustvom odgovarajuće socijalne atmosfere za usvajanje tog zakona, postoji jedna stvar koja se ne može dovoditi u pitanje,ne može se poreći i taj zakon, bez obzira na određene nedostatke što ih ima, legitimiše kao tranzicioni i reformski. Naime, dame i gospodo, apsolutno je nesporno da je taj zakon za sva vremena napravio trajan iskorak, evidentnu i neotklonjivu distancu u odnosu na koncepciju radnog odnosa; koja je godinama dominirala u ovom društvu, zasnovana na nekakvim iracionalnim principima iz Zakona o udruženom radu, a dovodila je do stanja svesti da se kod nas radni odnos doživljavao više kao princip nekakvog dobrovoljnog članstva; pa je čovek bio u radnom odnosu ako je poželeo, a prestajao mu je radni odnos ako on to nije želeo, a inače taj status i taj odnos nije zavisio ni na kakav način od rada, od rezultata rada, od odnosa prema radnim obavezama i slično. Dakle, ta priča je ostala iza nas. Sasvim je sigurno da u ovoj zemlji postoje deplasirane, a do juče vrlo rado korišćene parole: radio - ne radio, svira ti radio ili ne mogu oni mene da plate tako malo kao što ja mogu malo da radim. Dakle, to je doneo Zakon o radu, novu koncepciju radnog odnosa koja na direktan, možda grub, možda bolan, ali sasvim realistički i nužan način stavlja zaposlenog i njegovu radnu poziciju u realan odnos prema njegovoj odgovornosti, sposobnostima i rezultatima. To je tako i to je jednostavno bilo neophodno. Zemlja koja je sebi dozvolila da nakon perioda koji je trajao 10 godina, a da sada ne apsolviram moguće razloge za to, svede svoj društveni proizvod na trećinu, pa je sa pristojnog evropskog društvenog proizvoda spala na jedva pristojan afrički, ne može sebi dozvoliti luksuz da ne rade najvredniji, najsposobniji i najbolji. Oni moraju da rade i onda kada za druge nema radnih mesta, jer oni stvaraju novu vrednost, oni stvaraju reprodukciju, oni stvaraju osnovu da nakon toga rade i drugi. Iako je ovaj parlament, dame i gospodo, pre više meseci obezbedio da taj zakon, taj novi odnos i nova atmosfera postanu dominantni u najvećem delu radnih odnosa, jer je problem državne uprave marginalan u odnosu na ukupnu sferu radnih odnosa, onda je sasvim sigurno da je došao trenutak da i državna uprava podeli deo te atmosfere i da radni odnos u državnoj upravi podvrgnemo istim principima i istim kriterijumima na kojima smo radni odnos zasnovali u celokupnoj privredi. Naravno, to ne može biti identično. Kada kažem isti, mislim mutatis mutandis, dakle postoji nešto što je specifično za državnu upravu, u svim zemljama, pa će biti specifično i u Srbiji, ali osnovni duh, osnovni kriterijum Zakona o radu mora biti inkorporiran u ovaj zakon i to jeste učinjeno. Dakle, ako pogledate član 7. zakona, njega naročito, ali i određene odredbe kojima se reguliše disciplinski postupak, videćete da se na nedvosmislen način zvanje mnogo lakše gubi, da se radni odnos mnogo lakše gubi, ali da to nije apstrakcija, nego je u direktnoj korelaciji sa rezultatima rada i odgovornošću pred radnim odnosom. To je tako, to tako treba da bude i to je dobro. Kada već govorimo o nekim specifikumima u odnosu na ono što je urađeno Zakonom o radu, a sigurno postoje, spomenuću samo nekoliko stvari koje nije moguće zaobići, a karakteristične su za stanje radnih odnosa u državnoj upravi. Pre svega, sasvim sigurno, ne bi bilo dobro ni umesno zaobići famozni član 17, odnosno nešto što neki već, mislim pogrešno, nazivaju pravnim osnovom za lustraciju. Dakle, nije reč o lustraciji. Pod lustracijom, bez obzira na nestandardno poimanje tog termina, podrazumevamo proces nekakvog čišćenja s obzirom na kriterijume koji su idejni, ideološki, politički. Ovde to nije; ovde se govori jednostavno o vanrednom vrednovanju, ocenjivanju rezultata rada radnika. Otvoreno i javno naglašavam da nema govora o opredeljivanjupo političkim kriterijumima, stavovima, pripadnostima, nego jednostavno prema rezultatima rada. Ne možemo reći da za to nema razloga, da smo baš oduševljeni rezultatima rada naše državne uprave; tokom perioda koji neće trajati dugo, šest meseci od stupanja na snagu ovog zakona,postojaće mogućnost da se i vanredno ocenjuju rezultati rada radnika u upravi i da u zavisnosti od te ocene snose određene konsekvence, opet u skladu sa zakonom. Drugi specifikum, kao jasna distinkcija u odnosu naprivredu, to je formalizovan disciplinski postupak. To je, takođe normalna konsekvenca. Rekao sam, nikada i nigde radni odnos u državnim organima nije bio identičan, ni koncepcijski ni formalno, sa radnim odnosom u privredi; nije ni ovde. Takva su rešenja iz uporednog prava, sve susedne i druge zemlje poznaju ovakvu koncepciju disciplinskog postupka; mi smo ga, za razliku od rešenja iz Zakona o radu, i zadržali. Treći specifikum sa upravno - državnog gledišta je irešenje sadržano u članu 16, vezano zapravo za nešto što je manje - više izvesna ili neizvesna perspektiva zaposlenih u organima savezne države. Ne bih želeo da trošim vreme, niti da objašnjavam, sasvim je izvesno da će nadležnosti nove države ili državne zajednice, videćemo šta će nastati, sigurno biti mnogo uže i kao takve tražiti angažman manjeg broja ljudi. Ti ljudi su građani ove zemlje i oni rade određene poslove. Postoji relativna izvesnost da će državni organi Srbije preuzeti deo ovlašćenja federacije, pa je bilo potrebno stovoriti i osnov za njihovo preuzimanje. Za sada je, kao što pretpostavljam, dobro poznato: u slučaju gašenja jednog organa i pripajanja drugom, postoji pravni osnov za preuzimanje radnika. Ovde je reč o dva nivoa, o federalnom i republičkom, pa je članom 16. stvoren osnov da se, u skladu sa potrebama i mogućnostima, preuzme određeni broj ljudi koji su sada na radu u saveznim organima. Konačno, da završim, postoji još jedan specifikum; videli ste, to su članovi 3, 4, 5. i 6, ako se ne varam, a vezani su u stvari, po mom dubokom ubeđenju, za opravdano nastojanje da se jedna normalna struktura,po pravilu piramidalna struktura zaposlenih u državnoj upravi, postavi na normalan način. To je, dakle, tako da osnovica bude najšira, da ne stoji obrnuto. Imali smo situaciju da u velikom broju državnih organa radi, bar kada je reč o visokoj stručnoj spremi, veliki i najveći broj ljudi sa najvišim zvanjima. To jednostavno nije dobro, to sa zvanjem koje defakto nije moglo biti dovedeno u pitanje kada je jednom stečeno. Dakle, intencija je zakona da se ta piramida učini prirodnom: da se napredovanje uslovi ne toliko radnim stažom, ali naravno i radnim stažom, koliko rezultatima rada; da se stečena zvanja ne zakucaju za sve vreme, nego stave u relaciju sa rezultatima rada; konačno, da se nivo, odnosno broj ljudi sa najvišim zvanjima u državnoj upravi racionalizuje i svede na relativno malu i primerenu meru. Toliko, dame i gospodo. Zahvaljujem vam se na pažnji.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Narodni poslanik Milan Marković, Odbor za pravosuđe i upravu i narodni poslanik Bojan Pajtić, Zakonodavni odbor? (Ne.) Da li predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Uvažene kolege narodni poslanici, predlog izmene i dopune Zakona o radnim odnosima u državnim organima je dobrim delom rezultat usklađivanja sa Zakonom o radu, a što sam predlagač potvrđuje u obrazloženju, ukazujući da su radni odnosi uređeni pre svega odredbama Zakona o radu i da se ove odredbe primenjuju i na zaposlene u državnim organima i organizacijama. Međutim, zbog određenih specifičnosti upravo ove oblasti državnih organa i rada u njima, postoji i Zakon o radnim odnosima u državnim organima. Na zaposlene u državnim orgranima supsidijarno se primenjuju i odredbe Zakona o radu. Samo bih da podsetim, za razliku od predlagača, koji je veličao Zakon o radu kao jedno vrhunsko dostignuće, kao jednuposebnu atmosferu rada, za nas socijaliste Zakon o radu je jedan od najtragičnijih zakona koji je donet u ovoj skupštini, sa dalekosežnim posledicama po sve zaposlene i po sve radnike. To je zakon koji je ukinuo kolektivno ugovaranje, vrhunsko dostignuće i radničke klase i sindikata. To je zakon koji je ukinuo i oglašavanje. Vi znate da su u Zakonu o radu i oglas i konkurs prebrisani, a ovde se decidno govori da nema oglasa kada je reč o radu na određeno vreme. Možda predlagač ima pre svega u vidu da su oglasi i nepotrebni, jer jednostavno u Srbiji od kada je DOS na vlasti ne znam ko se zaposlio, a 300 hiljada ljudi je ostalo bez posla. Tako da je pomalo i bespredmetno govoriti o oglasima i konkursima. Taj antiradnički zakon je produžio probni rad, produžio prekovremeni rad, smanjio je godišnje odmore, smanjio je plaćeno odsustvo, smanjio je otpremnine. Otkaz od strane poslodavaca je po tom zakonu veoma laka stvar. Setimo se tih odredbi zbog rezultata rada, zbog iznenada utvrđene nesposobnosti radnika koji rade možda 15 ili 20 godina, usled tehničkih, tehnoloških i organizacionih promena, zbog ponašanja se može dobiti otkaz. Bilo je sve i svaša u tom zakonu. U svakom slučaju, centralna stvar, jeste da se taj zakon primenjuje i na zaposlene u državnim organima: to je zakon po kome su radnici najobičniji robovi, a poslodavci apsolutne gazde. Novčane naknade, setimo se, po tom zakonu smanjene su na dve do pet zarada. O višku zaposlenih uvek odlučuje poslodavac. Ovde je razlika, o višku zaposlenih sada odlučuje ne poslodavac, nego funkcioner koji rukovodi državnim organom. Iako je ovaj predlog zakona stvarno mali, imajući u vidu broj članova, dvadesetak svega, on je u suštini restriktivan, rigorozan i veoma nepovoljan po sve zaposlene u državnim organima. Tako je to od samog početka. Na primer, od člana 1,gde se upravo govori o radu na određeno vreme, da nije potreban nikakav oglas. Znate, vremena su veoma teška. Danas je svakom čoveku koji ostane bez posla sa visokom, sa višom spremom na primer, koji se najčešće zapošljavaju u državnim organima, veoma dragoceni mesec - dva i jedna godina, a kako će oni znati da uopšte ima upražnjenih mesta ako nema oglasa. S druge strane, svi vrlo dobro znamo da je rad na određeno vreme na neki način ulaznica i za stalan posao. Brisanje člana 19, a to je član 2. u ovom predlogu zakona, za nas je takođe neprihvatljiva stvar; jednostavno, to je bilo jedno lepo rešenje i izbrisano je zato što je bilo u skladu sa Zakonom o radnim odnosima, a protivnom Zakonom o radu. U tom članu se kaže: ako je zaposleni u državnim organima duže od tri meseca ne obavlja posao na zadovoljavajući način raspoređuje se na druge poslove. To je na neki način restriktivna odredba, ali dosta prihvatljiva za ove poslove u državnim službama. Međutim, ovde predlagač ide mnogo dalje, briše, jer to nije ni potrebno, bez posla se ostaje veoma brzo i veoma lako. Zatim, imamo uvođenje zvanja višeg savetnika. Do sada smo imali savetnike, samostalne stručne saradnike, više stručne saradnike i stručne saradnike, a sada uvodimo jedno novo zvanje. Nije ni to sporno, ali sporno je što već u nekom drugom stavu imamo odrednicu da to zvanje može steći samo 5% zaposlenih, a zašto ne 6. Primera radi, ako u jednoj organizaciji, državnom organu, ima 100 zaposlenih, njih petoro imaju pravo na ovo zvanje. Možda neko zaslužuje svojim kvalitetom i svim drugim propisanim uslovima da bude šesti. On ne može, jer je ovde striktna odredba kako se to pitanje reguliše. U zadnjem stavu, Vlada kaže, moguće je još 5%. To znači, ne onaj šesti, nego deseti, a što po nama nije nikakav specijalni napredak. Promena člana 35, po kome se brzo gubi zvanje, a još brže posao, mislimo da i taj član jednostavno ništa specijalno ne znači. U stvari, znači u smislu restriktivnosti i rigoroznosti. Član 35. je do sada glasio: "Zvanje, stečeno u skladu sa ovim zakonom, zaposleni može izgubiti ukoliko dve godine uzastopno bude ocenjen najnižom ocenom". To je bilo normalno vreme, ako dve godine ne radi kako treba, ide u niže zvanje. Sada predlagač kaže: "Zaposleni koji je ocenjen najnižom ocenom gubi zvanje, prelazi u neposredno niže zvanje u okviru iste školske spreme". Na kraju se kaže: "Ako ne postoji odgovarajuće radnomesto na koje se može rasporediti, prestaje mu radni odnos". Najverovatnije da će ovo biti glavni stav, najvažniji stav u ovom članu. Kada je reč o godišnjim odmorima, imamo restriktivno rešenje, gde je ograničenje na 25 radnih dana. Molim vas, u državnim organima i organizacijama postoje poslovi koji su veoma složeni, koji su veoma teški. Zašto ne ići sa 30 radnih dana za one koji imaju 30 godina radnog staža. Mislim da je to rešenje i pravednije i bolje nego ovo što ste vi ponudili po ovom zakonu. Kada govorimo o lakšim povredama radnih obaveza i dužnosti, i tu se ide restriktivno. Tu se kaže da je neopravdani izostanak s posla jedan dan dovoljan za lakšu povredu radne obaveze. Imamo već novčanu kaznu, koja je sad oko 20% od plate. U vreme socijalističke vlade to je bilo mnogo povoljnije, dva dana uzastopno je moglo da se ne radi i 10% je bila kazna od plate. To je razlika između socijalizma i ovog divljeg kapitalizma koji vi sprovodite i izvršavate po nalogu zapadnih mentora. Nešto jeste. Kada je reč o težim povredama radnih obaveza, i tu ste veoma restriktivni. Neopravdani izostanak s posla najmanje dva dana, to je sada već teža povreda radnih obaveza i dužnosti. Naravno, tu su i ove novčane sankcije, veće do 35%. Svuda u vašim zakonima su samo sankcije, kazne, sankcije, kazne, kazne, kazne i samo to. Posebno je za nas neprihvatljiv član 15, to je dodatni član, u kome se govori o otkazu, odnosno: "Zaposlenom se otkazuje radni odnos u sledećim slučajevima: ako odbije da radi na radnom mestu na koje je raspoređeni upućen".Šta to znači? Veoma brzo će ova vlast uputiti nekog državnog činovnika iz Sombora u Jagodinu. Njemu se ne isplati da putuje, da plati stan ne može, jer su vaše cene visoke. Naravno, on će odustati od takvog posla. Ili, ako izgubi zvanje, a videli smo da se kod vas, po ovom zakonu, zvanje gubi veoma brzo. Najniža ocena i odmah se zvanje gubi. Ko odlučuje o tome, samo funkcioner koji rukovodi državnim organom. Kada je reč o tom članu - "usled organizacionih promena". Promena organizacije je moguća u svakom trenutku. Znači, rukovodilac državnog organa u svakom trenutku može da smisli da je došlo do određene promene u organizaciji i umesto 15 zaposlenih da kaže da mu ne treba više od 10, a ono petoro ide na ulicu. To su te odredbe. Najrigorozniji i najrigidniji je član 17, ukome se kaže da se u roku od šest meseci, od dana stupanja na snagu ovog zakona, može sprovesti postupak vanrednog ocenjivanja rada zaposlenog. Šta to znači? To znači da je moguća ocena naknadno i to je na neki način neka vrsta lustracije u državnim organima. Žao mi je što nije ministar Batić ovde, jer on stalno govori o lustraciji. Lustracija je neko prečišćenje, ali od čega? To je prečišćenje od stranog štetnog uticaja. Strani štetni uticaj nije bio 10 godina, kako vi to pričate. Sada je strani štetni uticaj. Dobar je zakon o lustraciji, ali biće primenjen na DOS.
Da li još neko od predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Prelazimo na raspravu po redosledu prijavljenih poslanika. Prvi na listi prijavljenih je narodni poslanik Miloš Todorović, a posle njega narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Gospođo predsedavajuća, poštovane kolege, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, u Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o radnim odnosima u državnim organima već u prvom članu je reč o najvećem problemu u državnim organima, posebno, verujte mi, u lokalnoj samoupravi. Naime, reč je o prijemu u radni odnos na određeno radno vreme koji potom, iz prakse govorim, po pravilu zloupotrebom postane radni odnos na neodređeno radno vreme. Kada se tome doda postojeća odredba člana 59. da je teža povreda radne obaveze i dužnosti zbog koje može prestati radni odnos "članstvo u organima političkih stranaka ili izražavanje i zastupanje političkih opredeljenja u obavljanju poslova u državnom organu", dobićemo celovitu sliku stanja u državnim organima. Naime, ti organi, od ministarstva pa do zabačenijih mesnih zajednica, služe i služile su političkim strankama za nagrađivanje političkih istomišljenika i, nažalost, za kažnjavanje političkih protivnika. Posle svakih izbora u državnim organima dolazi do otpuštanja, a istovremeno, verujte mi, do još brojnijeg prijema novih radnika u radni odnos na određeno vreme koji zatim, po pravilu, preraste u radni odnos na neodređeno vreme. Ilustracije radi, navešću samo primer opštinske uprave u Lazarevcu, gde ja radim. Posle izbora 1996. godine, kada je došlo do velikih izbornih manipulacija, i u toku 1997. godine u opštinsku upravu je na određeno vreme primljeno više od 30 radnika. To su uglavnom bili članovi biračkog odbora, aktivisti tadašnjeg SPS-a, koji su pripomagali da njihova partija ubedljivo pobedi tada na tim izborima. Oni su danas zaposleni u opštinskoj upravi. Novi talas zapošljavanja dolazi krajem 2000. godine i u toku 2001. godine kada je, opet nezaknito, bez konkursa zaposleno u opštinsku upravu oko 20 radnika. Ovoga puta to su bili aktivnisti i članovi Demohrišćanske stranke Srbije i Demokratske stranke. To su činjenice koje možemo da proverimo i da dokumentujemo. Rezultat ovakvih kampanja je da sada u opštinskoj upravi u Lazarevcu, i verujem u velikom broju opštinskih uprava u celoj Srbiji, ima višak zaposlenih, a mnogi službenici nemaju adekvatnu stručnu osposobljenost. Prilikom njihovog zapošljavanja nije bila bitna stručna sprema i sposobnost. Nažalost, bila je bitna samo politička podobnost. Iza toga potpuno odgovorno stojimo. Striktnom primenom člana 59. stava 1. tačka 2) većina zaposlenih trebalo bi da bude otpuštena,jer skoro svi izražavaju i zastupaju politička opredeljenja u obavljanju nekih poslova. Načelnici i šefovi u opštinskim upravama, u većini opština u Srbiji, 1997. godine su kolektivno bili učlanjeni svi u SPS. Da li su morali ili ne, ne ulazim u to. Ali, sada se događa da oni menjaju stranke u zadnjih godinu dana i kolektivno prelaze u stranke iz DOS-a. Na osnovu ovoga, protivim se formulaciji člana 10a iz Predloga zakona, koja ne obavezuje da se objavi oglas za prijem u radni odnos na određeno vreme. Pošto se radi o javnoj službi i trošenju budžetskih sredstava, mislim da i ovde treba pribeći principu tendera i transparentnosti. Ne treba dopustiti da rukovodilac državnog organa potajno na svoju ruku prima,po sopstvenom nahođenju ili po meri bilo koje partije, koga hoće i koliko hoće. Političke i stranačke dugove i obaveze ako su stečene pre ili sada treba da ostanu po strani i njih neka regulišu partije koje su sada aktuelne i na vlasti, a ne da se zahvata iz džepa siromašnog naroda bezobraznim ulaženjem u budžet, praktično plaćajući neka nova radna mesta, odnosno primanjem u radni odnos ljudi koji su na neki način doprineli radu novih stranaka koje su na vlasti i koje sada vode opštinske uprave. Naglasio bih još jednu bitnu stvar - da je položaj radnika u državnim organima, pre svega mislim na lokalnom nivou, veoma težak i da ćemo mi, ako nastavimo sa ovakvim tretmanom radnika u državnoj upravi, vrlo teško doći do stručnih kadrova, jer ljudi nemaju motivacije da dođu i rade u organima uprave jer su tu jako male plate a velike obaveze. Mi smo imali problem u građevinskoj inspekciji da nekoliko godina nismo mogli da dovedemo stručnog radnika - građevinskog inženjera da radi taj posao, upravo zbog toga što su plate jako male a poslovi i obaveze jako bitni. Zbog svega ovoga poslanička grupa Stranke srpskog jedinstva ne može da prihvati obavezu i da glasa za ovakav predlog izmena i dopuna zakona.
Narodni poslanik Vojislav Šešelj nije prisutan. Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo, sa žaljenjem mogu da konstatujem samo da se u ovom krnjem sastavu Skupštine zaista ne osećam prijatno u odsustvu nekih od legalno izabranih poslanika, uz prisustvo nekih nelegalnih poslanika, ali to me neće sprečiti u nameri da nekoliko reči kažem o Predlogu izmena i dopuna Zakona o radnim odnosima u državnim organima. Nadam se da ovog puta nećete imati problema sa utvrđivanjem dovoljnog broja poslanika koji bi podržali ovakav predlog štetnog zakona, kao što je to bilo onomad kada smo glasali, tačnije kada ste izglasavali Zakon o radu, pa ste morali da pribegnete nekim "stelt" tehnologijama da biste obezbedili dovoljno glasova za usvajanje takvog zakona. Međutim, da su građani Srbije znali kakve im zakone spremate,poredostalog i ovaj zakon, sigurno ne bi dali poverenje ni DOS-u, a ni tadašnjem predsedničkom kandidatu. Moram da vas podsetim - da je u ovom programu DOS-a za demokratsku Srbiju, koga je doneo G17 plus, ijedna reč bila napisana ili isplanirana o tome da 300.000 radnika može da ostane bez posla, da se neće otvarati nova radna mesta nego da će se zatvarati, teško da biste dobili ikakvu podršku građana. Nažalost svih tu podršku ste dobili, ali danas, nakon dve godine vaše vlasti, možemo samo da konstatujemo da je narod zaista pogrešio onda kada je vama dao poverenje. Kao što sam već rekao prilikom donošenja Zakona o radu, koji je omogućio vrlo liberalne uslove prvo za gubljenje radnog mesta, SPS se uporno borila svih 10 godina, uprkos sankcijama i ratovima i tome što naša privreda nije funkcionisala, za to da ljudi ne ostanu bez posla i da se otvaraju nova radna mesta, i u toku 1997-98. godine 10.000 pripravnika našlo je svoje uhlebljenje. Među tim pripravnicima bio sam i ja, mada moram sa žaljenjem da konstatujem da sam bio u prilici da osetim na svojoj koži negativno dejstvo državneupravekojaje tada bila rukovođena, nažalost, JUL-om; moram sa žaljenjem da konstatujem da neki relikti, JUL-a i dan-danas jesu na svojim mestima, uprkos tome što ste se mnogo puta zalagali za to da ćete izvršiti kojekakve promene. Međutim, o tome neka razmišljaju građani koji znaju o čemu se radi, o čemu pričam; vrlo dobro će znati da cene moje reči. Zakon o radnim odnosima je propisao mogućnost da gazde (dakle, ili oni koji su rukovodioci ili vlasnici privatnih firmi ili oni koji su direktori u državnim firmama), mogu da zbog toga što su ustali na levu nogu donesu rešenje o prestanku radnog odnosa nekom čoveku koji im se eventualno ne sviđa ili nekom ko ne želi da radi onako kako oni to od njega očekuju. Ovim zakonom o radnim odnosima u državnim organima ulogu gazde preuzimaju imenovani ili izabrani funkcioneri. Podsetiću vas da se na takvim mestima neretko nalaze par ekselans birokrate, oni koji svoju funkciju smatraju bogom danom i ne ostvaruju je u interesu građana i onih koji bi trebalo da budu zadovoljeni njihovim radom, već onih koji samo žele da ostvare svoje lične ambicije, a neretko se u toj nakani za ostvarenjem svojih ličnih ambicija zanesu i pređu preko svojih ovlašćenja i nadležnosti. Elem, ovim zakonom o radnim odnosima u državnim organima predviđeno je ono što je najstrašnije, a to je lustracija, bilo za ljude koji nisu politički podobni, bilo za ljude koji nisu po volji onih koji se nalaze na funkcionerskim mestima u državnim organima. Dakle, član 7. ovog zakona kaže - ako ne postoji odgovarajuće radno mesto na koje se može radnik rasporediti, prestaje mu radni odnos. Upravo oni koji ste vi imenovali ili zaboravili da razrešite, kao što je to slučaj u nekoliko državnih organa u Pirotu, imaće mogućnost da ostvare svoje namere ili ono što su želeli, i ono što im drugi naređuju, u smislu da otpuštaju i šikaniraju ljude, bez obzira na to da li su ti ljudi savesno obavljali poverene im radne zadatke. U tom članu 7. zaista je vrlo bitno da se ta nazovilustracija predviđa u jednom vrlo širokom obimu. Tim članom se nudi restriktivno rešenje u čijem sprovođenju je vrlo moguće da se dogodi jedno nepoštovanje objektivnih okolnosti, da se iskaže subjektivan stav, a tu ne postoje nikakvi elementi za meritorno ocenjivanje rada, pogotovu što rad većine službenika u državnoj upravi zavisi pre svega od rada organa državne uprave u celini, odnosno imenovanih lica koja njima rukovode;pri tom moram da pomenem i načelo subordinacije koje je zbog prirode posla državne uprave i te kako izraženo. Gospodo, zaista ne vidim problem da izađete za govornicu i da kažete ono što imate. Dakle, kao drugo bitno obeležje ovog predloga zakona moram da istaknem i član 9. koji kaže da je neopravdan izostanak s posla, samo jedan radni dan, dovoljan za to da se donese odluka o gubljenju radnog mesta. Da bude svima jasno, naročito zaposlenima u organima državne uprave, da će na ovaj način biti izloženi volji ili samovolji rukovodilaca DOS-a. Podsetiću vas, da se slučajno pre nekoliko godina, kada je SPS bila na vlasti, jedan ovakav predlog zakona u nagoveštajima samo pojavio, desilo bi se to da reaguje i OEBS, i Svetska banka, i MMF, i Fond za humanitarno pravo, i Kandićka i trista čuda. Danas vi sprovodite jednu apsolutnu samovolju na samo sebi svojstven način i niko na to ne reaguje. Naravno, treba da prođe malo vremena da i ovaj narod vidi kome je dao poverenje da vlada Srbijom. Takođe, moram da konstatujem da su vrlo negativne odredbe člana 17. koji kaže da se u roku od šest meseci, od dana stupanja na snagu ovog zakona, može sprovesti postupak vanrednog ocenjivanja rada zaposlenih. To je još jedan od dokaza u nizu da vi ovim predlogom zakona samo želite da upodobite državnu upravu svojim namerama, svojim željama, da pokorite ljude koji rade u državnoj upravi, da rade onako kako vi želite, a ne da rade na osnovu Ustava i zakona, onako kako bi to trebalo da se čini. U razlozima za donošenje zakona navodi se jedna zaista vrlo bitna odredba, koja kaže da su, s obzirom na različite koncepcije Zakona o radnim odnosima i Zakona o radu u državnim organima, nastale određene teškoće u primeni njihovih odredaba, i sada akcentiram "posebno kada su u pitanju disciplinska odgovornost i prestanak radnog odnosa u državnim organima". Dakle, to je suština. Suština je da napravite atmosferu u državnim organima da ljudi moraju da vas slušaju, da ne smeju da kažu svoje mišljenje, da ne smeju da kažu ono što im na srcu leži a, opet ću ponoviti, da se to desilo za vreme socijalističke vlasti, ko zna šta bi se dogodilo i do kojih bi reakcija sve to dovelo. Takođe, moram da kažem da u obrazloženju stoji da prema važećem zakonu negativna ocena rada zaposlenog može da dovede jedino do utvrđivanja nižeg zvanja, i to tek ako je dve uzastopne godine ocenjen najnižom ocenom. Pomenutim članom 7. (u obrazloženju stoji) sada se propisuje da negativna ocena u jednoj godini povlači utvrđivanje nižeg zvanja i u krajnjoj konsekvenci mogućnost prestanka radnog odnosa. E pa, gospodo, građani Srbije zaposleni u državnim organima, razmišljajte. Sada će vaši šefovi, nadređeni šefovčići, koji su na svoja radna mesta došli pokornošću i poslušnošću prema državnom režimu, znači, prema režimu DOS-a, biti u situaciji da odlučuju o vašoj sudbini, i onda kada vam daju negativnu ocenu, bićete izbačeni kao kofer iz brzog voza na ulicu. Da ne bih oduzimao previše vremena, zbog rigidnosti Poslovnika koji ste doneli, mojim kolegama koje verovatno imaju nešto šire da kažu o ovom predlogu zakona, završiću jednom konstatacijom - dok je DOS na vlasti, sve je moguće, pa i drveni šporet, ali ipak samo za jednokratnu upotrebu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Joca Arsić. (Poslanik Zeldžo Hurić, sa mesta: Imaš još tri minuta.)
Zeldžo, nadam se da ćeš sledeći put da predložiš i takvo rešenje u Poslovniku, da poslanik ne može da govori duže od tri minuta. Poštovane koleginice i kolege poslanici, pred nama je, kako je to već rečeno, Predlog zakona o izmenama zakona o radnim odnosima u državnim organima. Normalno, gospodin Šabić je nasledio ovaj predlog, pošto je on urađen u vremenu pre nego što je on postao ministar ranijeg Ministarstva za pravosuđe i upravu. Potrudite se da čujete. Ovde ima nekoliko primedaba od strane poslaničke grupe SPS. Mi smo te naše primedbe dali i kroz amandmane, koje smo podneli na ovaj predlog zakonskog rešenja i potrudili se da poboljšamo predloženi zakon, a on je, kako je to rekao uvaženi ministar, usklađivanje sa Zakonom o radu, koji je ova skupština usvojila ranije. Ono što je naša osnovna primedba, to je da je u prvom članu predviđeno da se ne oglašavaju nova radna mesta, to se jasno da pročitati; ako nema oglasa, sem za pripravnike, omogućeno je da se zapošljavaju oni koji su bliže političkoj opciji koja je na vlasti; na takav način se popunjavaju ta upražnjena radna mesta, koja će biti kasnije prevedena i u stalni radni odnos. [[Žagor u sali.]] Molim vas, nemojte da vam ja držim predavanje o lepom vaspitanju, nije korektno da ja to radim. Što se tiče odmora i odsustva, ovaj zakon predviđa restriktivniju meru nego što je to bilo predviđeno ranije. Znači, godišnji odmor može da traje najviše 25, a najmanje 18 radnih dana, a pravo na godišnji odmor do 30 dana određuje se onima koji imaju preko 30 godina radnog staža. Naše mišljenje je da tu treba zadržati staro rešenje. Normalno, ono ne daje pravo da ga svako automatski koristi, već prema uslovima koji su ispunjeni, a regulišu se opštim kolektivnim ugovorom, to može biti do 30, odnosno 35 radnih dana, za one koji imaju preko 30, odnosno 35 godina radnog staža. Dalje, ono što bi bila naša primedba, to je kod otkaza radnog odnosa- ovde je u članu 64a (novopredloženom) predviđeno u tački 5) "ako se po isteku roka mirovanja radnog odnosa, u skladu sa opštim propisima o radnim odnosima, ne vrati na posao u roku od 15 dana". Mislim da je ovakva formulacija nedovoljno precizna, ne predviđa da neko može da se ne vrati posle prestanka mirovanja radnog odnosa; znači, ako je neko izabran na neku funkciju, odbornik kome je prestao radni odnos u organu uprave zato što je izabran za odbornika, ili neko ko je iz uprave, ili iz državnih organa izabran za poslanika i po tom osnovu mu miruje radni odnos, ako se u roku od 15 dana ne vrati na posao, a može da bude i razlog opravdane prirode. Može u međuvremenu čovek da se razboli, može da ima drugi razlog za sprečenost da se u tom roku vrati, to ne piše precizno u zakonu. Mislim da bi to trebalo precizirati. Normalno, svako treba da se vrati, da obavlja poslove koje je obavljao pre ovih prava na mirovanje radnog odnosa. Pored toga, postoje i drugi razlozi za mirovanje radnog odnosa. Dalje, ono što je možda najproblematičnije u ovom predlogu zakona (to su moje kolege poslanici već pomenuli) to je da se novim članom 17. predviđa:"u roku od šest meseci od dana stupanja na snagu ovog zakona može se sprovesti postupak vanrednog ocenjivanja rada zaposlenog, na predlog rukovodioca organizacione jedinice koji je nadležan za predlaganje ocene rada. Rukovodilac iz stava 1. ovog člana može predložiti vanredno ocenjivanje, ako smatra dazaposleni tri meseca uzastopno nije obavljao poslove na zadovoljavajući način. Predlog za vanredno ocenjivanje sačinjava se na način na koji se sačinjava predlog za redovno ocenjivanje rada zaposlenog. Zaposlenom koji je ocenjen najnižom ocenom prestaje radni odnos". I, to je suština čitave priče. Ovo ne da liči na lustraciju, ovo je čista lustracija, ali lustracija koja je data na jedan voluntaristički način, jer tu ocenu daje pojedinac, bez ikakve kontrole i bez ikakve dalje mogućnosti žalbe ili prigovora na ovako nešto. Znači, na ovaj način želi se da se napravi još jedno čišćenje organa uprave, organizacija. A čini mi se, da se predlogom koji je Vlada usvojila pre neki dan, oko povećanja plata zaposlenih u pojedinim organima uprave i drugim državnim službama, a to je neko najavljeno povećanje od 10%,želi da malo sanira i pomiri ovo što će se menjati ovim predloženim zakonom, da se ne izazovu veći problemi u organima uprave, a već znamo da su i najavljeni štrajkovi u pojedinim organima uprave. Prema tome, poslanička grupa SPS je dala svoje amandmane, njih ćemo obrazlagati posebno, na konkretne članove, i ukoliko se ovi naši amandmani ne prihvate, mislim da nećemo glasati za ovakav predlog zakona. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Branko Ružić.
Dame i gospodo narodni poslanici, domen radnog zakonodavstva je jedan od elemenata na kojima se ili dobijaju ili gube izbori; radno zakonodavstvo koje vi promovišete i onim Zakonom o radu će vas sigurno dovesti do gubitka izbora. Pre svega, ovaj Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radnim odnosima u državnim organima umnogome je restriktivniji od ranijih rešenja, obzirom da se, naravno, pošto je to kod vas trend, pooštravaju disciplinske mere, otkazi se mnogo lakše daju, a odlučivanje o tim otkazima i o disciplinskim merama je striktno u domenu rukovodilaca nadležnih službi; a da ne pominjem ove periferne detalje, koji su vrlo bitni za radnike, kao što je skraćivanje dužine trajanja godišnjih odmora. Sam predlog zakona je derivat onog Zakona o radu koji je plod antiradničke histerije koju vi promovišete već godinu i po dana na ovim prostorima. Naravno, i taj Zakon o radu ne može da se tretira kao zakon koji je donet u skladu sa tadašnjim Poslovnikom o radu Skupštine Republike Srbije, obzirom da ste ga doneli po poznatoj tehnologiji vaših mentora koja se zove "stelt" tehnologija, jer je jedan od vaših poslanika čak iz Soluna glasao za taj zakon i time ste dobili legitimitet. Obzirom da se ovde radi o specifičnoj sferi, dakle o državnim organima, ovim predlogom zakona je praktično omogućeno da rukovodioci zbog tzv. političke nepodobnosti bez objektivnih razloga daju otkaz ili utvrde neke disciplinske mere određenim tzv. nepodobnim pojedincima nakon ocenjivanja njihovog rada. U članu 10, ukoliko dođe do neopravdanog izostanka sa posla najmanje dva uzastopna radna dana, disciplinske mere variraju od toga da se utvrdi novčana kazna u visini od 20 do 35% od plate isplaćene za mesec u kome je ta povreda učinjena, a u trajanju od tri do šest meseci, ili disciplinska mera, prestanak radnog odnosa. Čim je data ta varijacija, verovatno će nadležni rukovodilac, shodno političkoj podobnosti tog pojedinca, ukoliko on počini taj prekršaj, odlučivati da li će mu dati otkaz ili će mu 20 - 35% plate oduzeti. Ono što je interesantno, to je član 11. - da se ovlašćenje za vođenje disciplinskog postupka i izricanje disciplinske mere može preneti čak i na drugog funkcionera iz državnog organa. Samo, dakle, ne piše ko je taj ko prenosi to ovlašćenje i kako se tu dobija legitimitet. Član 15. odnosno član 64a, koji je novi član, govori o tome i o načinima prestanka radnog odnosa, gde se pominje da može doći do prestanka radnog odnosa ukoliko zaposleni odbije da radi na radnom mestu na koje je raspoređen ili upućen. Takođe, u tački 6) kaže se - kada usled promena u organizaciji stekne status neraspoređenog, a ne može mu se obezbediti radno mesto u istom ili u drugom državnom organu. Naravno, ovde se ne definiše šta su to promene u organizaciji, ali važno je da dolazi do prestanka radnog odnosa i to upravo govori o vašem načinu tretiranja radnog zakonodavstva i o nehumanom karakteru koji zaista nije u interesu radnika i uopšte radništva. U članu 17, a to su i moje kolege pomenule, govori se o mogućnosti vanrednog ocenjivanja rada zaposlenog. Dakle, tu se vidi, ukoliko se u ovim drugim članovima nije videlo, da je po sredi praktično politička pozadina ili politička motivisanost takvog jednog akta, odnosno vanrednog ocenjivanja rada zaposlenog na predlog rukovodioca te organizacione jedinice. U razlozima za donošenje zakona govori se o tome da su u ranijem periodu, najviša zvanja neselektivno dodeljivana, nezavisno od stručnih sposobnosti i rezultata rada zaposlenih, što je stvorilo izvesnu uravnilovku i nemogućnost da se najstručniji kadrovi izdvoje i njihov rad više vrednuje. U objašnjenju pojedinih rešenja se kaže da se članom 1. propisuje da se za prijem u radni odnos na određeno vreme ne objavljuje oglas. Kako onda u tom slučaju da ti najstručniji kadrovi, za koje vi kažete da želite da ih imate u državnim organima, ostvare samo svoje pravo, da se barem takmiče sa drugim kandidatima koji nisu politički nepodobni za vas, ako ne na osnovu oglasa na koji bi se prijavili. Dakle, ovde se radi o jednoj klasičnoj demagogiji. Što se tiče latentnog prisustva lustracije, ukoliko se ovaj zakon, naravno, usvoji, moram da kažem da je lustracija samo plod frustracije aktuelnog režima, obzirom da onaj devijantni deo titoističkog režima iz prethodnog perioda želi da sprovodi lustraciju nad pojedinim pripadnicima ili funkcionerima ranije vlasti, koji su upravo uveli demokratska načela u Srbiji, višepartijski sistem, načela nezavisnog sudstva. Sada imamo situaciju da - nešto što je primenjivano zaista u zemljama Istočne Evrope, ali samo kao diskontinuitet u odnosu na one ranije komunističke režime, - upravo predstavnici tog režima, ne svi u ovoj vladi ali velika većina, žele da sprovedu tu lustraciju. Naravno, poslanička grupa SPS neće glasati za ovaj zakon, obzirom da ništa pozitivno ovde ne vidimo ni za radnike u državnim organima.
Reč ima narodni poslanik Dušan Cvetković, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Hranislav Perić.
Poštovano predsedništvo, kolege poslanici, gospodine ministre, pošto govorim u ime poslaničkog kluba SPS znam da ćete, kao uvek do sada, ostati gluvi za ove moje reči, a ja ih izgovaram ne radi vas, nego radi mojih Leskovčana i birača Jablaničkog okruga. Normalno je da je posle usvajanja Zakona o radu moralo da dođe do određenih izmena u Zakonu o radnim odnosima u državnim organima, jer je članom 2. stavom 2. ovog zakona predviđena obaveza da se urede i odnosi u državnim organima i organizacijama. Međutim, pitanje je da li je ovo moralo da se uradi na način na koji je ovo urađeno i da li je ovo išlo u pravom smeru, kako nam zakonodavac predlaže; možda je bilo uputnije da se ova zakonska izmena odnosi samo na ono što nije jasno definisano u Zakonu o radu, a to su godišnji odmori, odsustva, radno vreme, da se definišu disciplinski odnosi, odnosno disciplinski prekršaji, jer disciplinski prekršaji u Zakonu o radu ne postoje u obliku u kome ih mi zamišljamo, nego da Vlada krene u izmene koje idu u sasvim drugom pravcu. U skladu sa svojom već očigledno započetom predizbornom aktivnošću, koju je predsednik Đinđić najavio sinoć sa 20 do 30 hiljada učenika srednjih škola, koji će takoreći besplatno kampovati na raznim planinama i u raznim odmaralištima, a koji će u septembru ili u oktobru biti i prvi put na biralištima, vi kao vlada pokušavate da kroz ove izmene zakona pridobijete za sebe i armiju zaposlenih u državnim organima i u ukupnoj državnoj administraciji u kojoj je, koliko znam, više od 100.000 ljudi. Kako Vlada i zakonodavac žele da za svoju opciju pridobiju tu veliku armiju birača? Na vrlo jednostavan način - zamrznuti su lični dohoci u državnim organima i javnim preduzećima; Vlada ovim izmenama zakona na mala vrata, ali na siguran način uvodi povećanje ličnih dohodaka u državnim organima, ali to će biti naravno samo za one poslušne, partijski poslušne u državnim organima. Ostali iz javnih preduzeća ne mogu da povećavaju lične dohotke, a umetničkim prevođenjem iz jednog zvanja u drugo u državnim organima praktično će doći do povećanja ličnih dohodaka. Da bi se to ostvarilo, naravno da će u dogledno vreme morati da dođe do raznih izmena svih budžeta. Za ove potrebe u članu 3, kojim menjate član 27. postojećeg zakona, pored savetnika uvodite i zvanje višeg savetnika. Ograničili ste doduše u članu 5. da ne mogu svi ljudi sa fakultetom postatiti viši savetnici, nego to može da postane samo 5% zaposlenih ili ako se Vlada složi još pet posto, dakle 10% ljudi sa fakultetom mogu da postanu savetnici, viši savetnici. Uveli ste i uslov za savetnike i više savetnike da mogu dobiti to zvanje ako se njihove nadležnosti prostiru na celoj teritoriji Srbije; ali, molim vas, niste bliže definisali na šta ste mislili, jer na osnovu Rezolucije 1244 jasno je da ti savetnici i organi u kojima oni rade ne mogu da rade baš ništa na Kosovu i Metohiji, dakle ne pokrivaju celu teritoriju Srbije, a posle omnibus zakona o Vojvodini i posle grba Vojvodine uskoro svi ti u državnim organima neće moći da rade ni u Vojvodini. Stvarno mi nije jasno, osim formalno, ko će moći da dobije mesto višeg savetnika. Ako gledamo suštinu ove odrednice - cela teritorija Srbije, čini mi se da niko suštinski neće moći da postane viši savetnik. U obrazloženju zakonskih izmena u ovom delu jasno ste obrazložili da ovo radite da bi izbegli uravnilovku, koju je prethodna vlast pojela u državnim organima. Da vidimo koliko vam je i to obrazloženje, koje ste dali, principijelno i istinito. Kod zvanja savetnika u članu 4. nema ograničenja u broju savetnika, pa vas pitam da li je to borba protiv uravnilovke ili je to upravo pospešivanje uravnilovke. Smanjili ste sa osam na sedam godina radnog staža uslov da neko postane savetnik, pa i to ide u pravcu uspostavljanja i povećanja uravnilovke. Dakle, ide upravo u suprotnom pravcu od onoga koji proklamujete u vašim obrazloženjima. Kod više školske spreme uveli ste zvanje višeg saradnika, a kod srednje škole zvanje višeg referenta, kako bi omogućili bez ograničenja broja ljudi sa ovim zvanjem da im se takođe povećaju lični dohoci. Da bi pospešili uravnilovku, protiv koje ste u nekakvim načelima, smanjili ste i obavezan radni staž kod zaposlenih sa fakultetom i ostalim obrazovanjem. Da bi postao samostalni stručni saradnik ne treba više šest nego pet godina, da bi postao stručni saradnik ne treba četiri nego tri godine, viši saradnik se postaje sa tri godine rada, pa se daje mogućnost opštinskim čelnicima da povećaju plate svima sa višom i srednjom stručnom spremom. Poštovane kolege poslanici, ovo govorim ne da bi onemogućio napredovanje zaposlenih u državnoj administraciji, već da pokažem besmisao obrazloženja koje ste dali. Isto tako i da pokažem da Vlada nema iste aršine i iste kriterijume prema državnim organima i prema javnim preduzećima, u kojima je masa ličnih dohodaka zamrznuta i time onemogućeno slično napredovanje u službi. Članom 7. je takođe data problematična formulacija, zbog uvođenja termina - ocenjen najnižom ocenom. Ovakvo terminološko određenje može biti zloupotrebljeno ili "pogrešno protumačeno" po volji rukovodioca, koji vrši ocenjivanje rada zaposlenih, jer ocena može biti i - zadovoljava, a opet da bude najniža od svih ocena rada zaposlenih, pa je sigurno da to treba precizirati kao negativnu ocenu. U ovom članu se takođe dezavuiše i školska sprema, jer odlazak zaposlenog sa radnog mesta sa višom školom trajno na radno mesto sa srednjom školom ne može se drugačije tumačiti. Povećanje plata u državnim organima odigraće se u toku razvrstavanja u zvanja, po ovom zakonu, u narednih šezdeset dana, pa mi se čini da je i to ono što je Vlada želela da požuri i da time, razvrstavanjem većeg broja ljudi u viša zvanja i povećanjem ličnih dohodaka, stvori atmosferu da ta armija zaposlenih u državnim organima bude sigurno u biračkom delu DOS-a, u izborima koji su na pragu. Na kraju, član 17. koji kaže da se u toku šest meseci može sprovesti postupak vanrednog ocenjivanja rada zaposlenih u državnim organima, praktično bez zakona o lustraciji, uvodi lustraciju za zaposlene u državnim organima. Svaki rukovodilac organizacione jedinice u državnoj upravi može zbog partijske nesaglasnosti sa određenim izvršiocem sprovesti vanredno ocenjivanje, izreći negativnu ocenu i u skladu sa ovim zakonom preduzeti mere do otkaza. Siguran sam, gospodine ministre, a i vi kolege poslanici, da su svi prethodni članovi ovog zakona dovoljni da se vrši ocenjivanje, te da član 17. samo može da posluži da se sprovedu vaše partijske odluke. Ovim članom 17. pokušavate da na najdrastičniji način (drastičan kao što je bilo kod Zakona o univerzitetu, koji ste pokušali da sprovedete, pa ste posle toga malo reterirali) uvedete lustraciju za sve zaposlene u državnim organima, kroz koju će stradati vaši neistomišljenici. Plašim se da ovo nije jedan novi sistem DOS-a da praktično smanji ogromnu administraciju koja postoji u državnim organima i da na taj način bezbolno omogući da dođe do toga. Zbog ovih razloga - uvođenja povećanja ličnih dohodaka na mala vrata, dezavuisanja školske spreme i obrazovanja mimo zakona i uvođenja lustracije u državnim organima - poslanici Socijalističke partije Srbije neće glasati za ovaj zakon. Sasvim na kraju molim ipak sve radnike i zaposlene u državnim organima da, iako im Vlada ovim zakonom nudi povećanje plata, dobro razmisle, jer je uvek moguća nova izmena ovog zakona kada se to Vladi prohte. Bojim se da i ova obećanja, koja imaju radnici u državnim organima, ne budu istinita kao neka obećanja. Pomenuću vam čuvenog leskovačkog advokata i poslanika Tošu R. Tonića, koji je obilazeći zabiti u našem kraju, u lebanskom kraju, obećavao brda i doline svojim biračima iponesen svojim obećanjima jednog trenutka je rekao - narode, kada postanem poslanik most ću vi napravim. Narod se naravno uplašio - gosn Tošo, mi nemamo reku. Ako bre, i reku ću vi dovedem. U nastavku toga, nalazeći se u toj zabiti on kaže - prva stvar kada me izaberete za poslanika, školu ću vi napravim. Gosn Tošo, ali mi nemamo decu. Ako bre, i decu ću vi napravim.
Reč ima narodni poslanik Hranislav Perić, poslanička grupa SPS, preostalo vreme 8 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, na dnevnom redu Skupštine je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radnim odnosima u državnim organima. Ovaj zakon je izuzetno restriktivan, kao uostalom i Zakon o radu protiv koga smo mi socijalisti glasali, kao što ćemo uraditi kod ovog zakona, u zavisnosti od usvajanja amandmana. O socijalnoj pravdi i brizi, makar o osnovnim pravima zaposlenih, nema ni govora. Sva rešenja su usmerena ka tome da zaposleni ne može da utiče na svoj položaj. Ova rešenja primernija su kapitalističkim zemljama u kojima poslodavac ne brine ni o čemu, osim o profitu. Briga o radnicima je na zadnjem mestu. Državna uprava jeste specifična uprava, zato što nijedna vlast ne može biti kvalitetna ako nema kvalitetnu logističku podršku, odnosno kvalitetnu državnu administraciju. Umesto da se ovim zakonom uvodi taj novi kvalitet, brišu se iz zakona postojeća, mnogo kvalitetnija rešenja. Dokaza da je Predlog zakona nekvalitetan ima dosta. Na primer, članom 1. ukida se obavezno raspisivanje konkursa za rad na određeno vreme. Tako niko osim povlašćenih, bliskih rođaka ili prijatelja, neće ni znati da je uopšte raspisan konkurs. Da li je ovo po vama transparentnost o kojoj stalno pričate i na koju se stalno pozivate? U članu 7. predlažete da zaposlenom u državnoj upravi može prestati radni odnos i ako dobije najnižu ocenu od pretpostavljenog. Pitam se, šta ta najniža ocena znači. Da li se zaposleni ocenjuje ocenom od jedan do pet ili od pet do 10, i koji su elementi za ocenjivanje. Valjda znate da davanje bilo kakve ocene podrazumeva precizne elemente ocenjivanja. Kako može pretpostavljeni da oceni, na primer, stručnog radnika ovde u Skupštini koji opslužuje neki od odbora, ako se sednice tog odbora ne zakazuju otprilike godinu dana. Zaposleni, naravno, nije odgovoran, jer u proceduri nema zakona ili ne zasedaju radna tela. Iz ovog se zaključuje da će se, ukoliko ostane član 7. Predloga zakona, za ocenjivanje koristiti i tzv. odokativne metode i bez posla će ostajati nepodobni. Da li će to biti stručna i odgovorna državna administracija ako u njoj budu radili zaposleni bez konkursa, prijatelji, familija funkcionera koji rukovode pojedinim državnim organima? Uvedene su uvećane kaznene mere za radnike u državnim organima i opravdanje je da je to moralo biti tako, za radnike u preduzećima, jer ste tvrdili da gazde sa strane neće kupovati preduzeća gde radnici imaju neka prava. Zašto to za radnike državne uprave, kada to nećemo prodavati. Valjda državna uprava nije na prodaju. Na kraju, predlažem da i ovaj zakon povučete, kao što ste to uradili i sa prethodnim zakonima sa ovog zasedanja koje ste povukli iz procedure, jer nije dobar zakon za radnike. Sve koje budete primili na ovaj način, uz pomoć ovog zakona u državne organe onaj ko dođe na vlast posle vas može da otpusti po istom zakonu i nema potrebe da donosi novi zakon. Hvala.
Ovim izlaganjem smo završili, prema prijavama za reč, diskusiju narodnih poslanika. Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? (Da.) Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, predsednik poslaničke grupe SPS.
Poštovano predsedništvo, kolege narodni poslanici, gospodine ministre, u Srbiji je krajem juna 2002. godine bilo oko 800.000 nezaposlenih lica. Čini mi se da će taj broj biti i veći, jer će jedan značajan broj ljudi iz državnih organa ostati bez posla posle usvajanja i primene Zakona o izmenama i dopunama Zakona o radnim odnosima u državnim organima o kome Skupština danas raspravlja. Predlog zakona sadrži više članova od značaja za zaposlene u državnim organima, ali je za njihov status najvažniji član 15. koji utvrđuje na koji način zaposlenom prestaje radni odnos i koji pokazuje pravi karakter ovog predloga, tj. da je on restriktivnog karaktera sa prevelikim ovlašćenjima i voluntarizmom koji dobija funkcioner koji rukovodi državnim organima. Kriterijum moralno - političke podobnosti kao osnove za radni status zaposlenog, karakterističan za sedamdesete i osamdesete godine, ovim predlogom zakona menja se u kriterijum radnei političke podobnosti zaposlenih, o čemu će odlučivati izabrano ili imenovano lice ili, kako zakon kaže, funkcioner. Ocenu o Predlogu zakona kao restriktivnom sa voluntarističkim sadržajem potvrđuje upravo pomenuti, za Predlog zakona, ali i za predlagača svakako najvažniji, član 15. Pomenuću ovde u ime poslaničke grupe SPS nekoliko primera. Prvo, zaposlenom se otkazuje radni odnos ako ne pokaže odgovarajuće rezultate na probnom radu. Šta su to odgovarajući rezultati? To se ne kaže. Zna se ko ocenjuje taj odgovarajući rezultat. To je funkcioner koji rukovodi državnim organom, pojedinac. On će zaposlenom na probnom radu, na osnovu svojih subjektivnih kriterijuma - političkih, ličnih itd, izreći konačan sud o otkazu radnog odnosa. Drugo, zaposlenom se otkazuje radni odnos (citiram): "Ako odbije da radi na radnom mestu na koje je raspoređen ili upućen". Ovo rešenje izgleda potpuno bezazleno ako se posmatra ili primenjuje unutar institucije, odnosno u njenom sedištu. Drugačiji smisao dobija kada zaposleni dobije rešenje od funkcionera koji rukovodi državnim organom da treba da radi u državnom organu van svog mesta boravka. Funkcioner odlučuje šta će ko da radi, ali i gde će ko da radi. Ako zaposleni odbije da ide u drugi grad, u istureno odeljenje, područnu jedinicu ili slično, sledi otkaz. Treće, zaposlenom se otkazuje radni odnos (citiram): "Ako izgubi zvanje, a nema odgovarajućeg radnog mesta na koje se može rasporediti u novom zvanju". Zvanje se gubi na osnovu ocene, najniže, koju izriče funkcioner, dakle pojedinac. Tu predlagač sada primenjuje jedno suptilno rešenje sadržano u članu 7. Predloga zakona koji ima za cilj prestanak radnog odnosa. Zaposleni najpre, na osnovu odluke funkcionera, gubi zvanje, potom prelazi u niže zvanje, a kada se utvrdi to niže zvanje zaposleni može biti raspoređen na drugo radno mesto koje odgovara njegovom zvanju i sposobnostima. Ako ne postoji odgovarajuće radno mesto na koje se može rasporediti, naravno, zaposlenom sleduje prekid radnog odnosa, prestanak. Kada većina ljudi u Vladi Srbije, počev od predsednika Vlade pa do ministara i drugih, javno govore kako u državnim organima ima mnogo zaposlenih, pa da 20, 30 a neko kaže i 40% zaposlenih treba da dobije otkaz, logično je da neko ko bude ocenjen negativno izgubi zvanje i neće biti u situaciji da bude raspoređen na drugo radno mesto. Zaposlenih ima i suviše, to govore zvanični predstavnici Vlade, i nema upražnjenih radnih mesta. Dakle, suštinski, sa lošom ocenom dobijenom od funkcionera i gubitkom zvanja, zaposleni sigurno dobija otkaz, iako tako na prvi pogled uopšte ne izgleda. Četvrto, zaposlenom se otkazuje radni odnos kada (citiram): "Usled promena u organizaciji stekne status neraspoređenog, a ne može mu se obezbediti radno mesto u istom ili drugom državnom organu". Odluku o organizaciji, a to se zna, suštinski donosi funkcioner koji rukovodi državnim organom. On kroz tu odluku određuje ekipu ljudi sa kojom će raditi, a oni pak, ako je reč o velikom državnom organu, po dubini takođe određuju ljude koji će im biti neposredni saradnici. Političke promene stvaraju uslove za prijem političkih istomišljenika kroz novu odluku o organizaciji državnog organa. Naravno, da će politički protivnici ili čak i oni koji to nisu, ali za njih u novoj organizaciji nema mesta zbog prijema svojih ljudi, time ostati bez posla. Do obezbeđivanja nekog drugog posla za te neraspoređene ljude naravno da teško može da dođe, ne samo iznapred pomenutih razloga, već i zbog tvrdnje da postoji višak zaposlenih u državnim organima. Mislim da navedeni primeri rečito govore o pravom karakteru ovog predloga zakona. Kada se iznetim ocenama dodaju i činjenice sadržane u drugim članovima ovog predloga zakona, kojima se pooštravaju disciplinske mere prema zaposlenima, predviđa vanredno ocenjivanje zaposlenih i da zaposlenom koji je ocenjen najnižom ocenom prestaje radni odnos ili da za prijem u radni odnos na određeno vreme nije potrebno objaviti javni konkurs, a funkcioneri tu samostalno odlučuju koga će primiti itd. onda se vidi da ovaj predlog zakona nije kvalitetan, da, pored usaglašavanja sa rešenjem iz Zakona o radnim odnosima, sadrži i brojna druga loša rešenja koja će izazvati negativne posledice, dovesti do otpuštanja zaposlenih u državnim organima, povećanja broja nezaposlenih i drugih negativnih posledica. Iz svih tih razloga poslanička grupa SPSneće glasati za Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radnim odnosima u državnim organima.
Pitam da li želi reč još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa? (Ne.) Zaključujem načelni pretres. Saglasno članu 136. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Toma Bušetić, Hranislav Perić, Joca Arsić i Dragan Todorović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Molim predstavnika predlagača da se izjasni o ovom amandmanu. Predstavnik predlagača ne prihvata amandman. Da li se neko javlja za reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Joca Arsić.
Kao što je već rečeno, poštovane kolege i koleginice poslanici, grupa poslanika iz poslaničke grupe SPS je podnela amandman na član 1. predloženog zakona. Predložila je da se ovaj član briše, iz razloga što je ranije rešenje bilo kvalitetnije i bolje i omogućavalo je pristup većem broju zainteresovanih lica da se prijave na oglas, konkurs ili bilo koji drugi način oglašavanja, za upražnjena radna mesta. Ranijim zakonskim rešenjima bilo je predviđeno da se u izuzetnim slučajevima neophodne potrebe i kratkoće vremena, a zarad obezbeđivanja funkcionisanja određenog organa, može vršiti zapošljavanje bez oglašavanja. Međutim, ovde se potpuno omogućava zapošljavanje (sem pripravnika) na određeno vreme, bez oglašavanja, konkursa, bez mogućnosti da konkuriše jedan širi krug zainteresovanih lica kojima je neophodan posao, a ne znam kome u ovoj zemlji od nezaposlenih nije to neophodno u situaciji u kojoj se nalazimo, zbog lošeg socijalnog statusa većeg dela stanovništva. Svi oni koji ispunjavaju uslove da obavljaju određene poslove precizirane zakonom, odnosno opisom radnog mesta i potrebnim kvalifikacijama za to radno mesto, nisu u situaciji da saznaju kad i na koji način mogu da dođu do posla. Postoji jednostavnije rešenje,ako se ne želi da se oglašava radno mesto u nekima od sredstava javnog informisanja - da se oglasi potreba za radnicima određenog profila, bar kod organizacija za zapošljavanje, da one prema kvalifikacijama, prema dužini čekanja, možda i prema socijalnoj situaciji nezaposlenih lica, šalju takva lica organima koji imaju potrebe za zapošljavanjem na određeno vreme. Mislim da bi to moglo da bude jedno korektno i sasvim solidno rešenje. Pored toga, mislim da je sličan amandman podnela i SSJ, odnosno grupa poslanika koja ne predviđa brisanje čitavog ovog člana, već jednog dela. Uostalom, oni će o tome govoriti. Mislim da ovo naše obrazloženje i ovaj naš zahtev govore o tome da postoje i druge kolege koje razmišljaju na sličan način i koje žele da ovu materiju urede na jedan kvalitetniji i bolji način. Meni je žao što Vlada ne prihvata ovaj amandman. On je, kao što je već rečeno, pravno moguć i nije nemoguće ostvariti na jedan korektniji, kvalitetniji i ustavno bolji način zapošljavanje na određeno vreme, ako se prihvati ovaj naš amandman.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Pitampredstavnika predlagača, ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu gospodina Šabića, da li prihvata ovaj amandman? (Ne.) Predlagač, odnosno Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Reč ima narodni poslanik Petar Petrović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, postaje običaj da Vlada sve što je dobro ne prihvata. Poslanička grupa SSJ je podnela amandman na član 1, odnosno novi član 10a i predlaže da se stav 2. briše. Evo razloga: naime, Zakonom o radu, koji se supsidijarno primenjuje i na zaposlene u državnim organima, u članu 2. stav 2. predvidđeno je da radni odnos na određeno vreme može da se zasnuje samo za period koji neprekidno ili sa prekidima traje najduže tri godine. Po isteku tog roka radni odnos zasnovan na određeno vreme postaje radni odnos na neodređeno vreme. Takođe, ako zaposleni na određeno vreme nastavi da radi najmanje pet radnih dana po isteku roka za koji je zasnovao radni odnos, radni odnos zasnovan na određeno vreme postaje radni odnos na neodređeno vreme. Predloženo rešenje u članu 10a. stav 2. Predloga zakona o radnim odnosima u državnim organima, odnosno organima uprave, suprotno je članu 35. stav 2. Ustava Repbulike Srbije, kojim je, između ostalog, utvrđeno načelo da je svakome pod jednakim uslovima dostupno svako radno mesto, s obzirom da se na ovaj način zaposleni u državnim organima dovode u nepovoljniji položaj u odnosu na ostale zaposlene na određeno vreme. Takođe, predloženim rešenjem se otvara mogućnost zloupotrebe instituta zasnivanja radnog odnosa na određeno vreme. Jedini motiv SSJ-a da predloži ovaj amandman jeste da svi zaposleni, bez obzira gde rade, da li u državnim organima, društvenim ili privatnim preduzećima, budu tretirani na isti način, i da se Ustav Srbije primenjuje na sve zaposlene u Srbiji.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? Izvolite, ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, gospodin Rodoljub Šabić.
Uopšte ne želim da polemišem sa dobrim namerama predlagača ovog amandmana. Ne dovodim u pitanje te namere. Ali, ljudi, gledajmo istini u oči i budimo realni. I do sada je u Zakonu postojala mogućnost za angažovanje radnika bez javnog oglasa. Svi dobro znamo da je broj zloupotreba bio ogroman. Iskreno verujem da će ubuduće biti manje. Dakle, da bi javnosti bilo jasno, reč je samo o radnom odnosu na određeno vreme, ni u kom slučaju na neodređeno vreme. Jednom rečju, ne vidim zašto se od toga pravi takav problem; jednostavno, nije uputno to dizati na nivo ustavnosti jer treba gledati istini u oči. I do sada je u državnim organima postojala mogućnost da se ljudi angažuju u radni odnos bez javnog oglasa. Vlada, predlažući ovakvo rešenje, jednostavno polazi od činjenice da je rad na određeno vreme imanentan nekim određenim, bitnim, prekim potrebama, kada je priča o javnom oglašavanju nešto što komplikuje rešavanje problema. Što se tiče radnog odnosa na neodređeno vreme, naravno da nikom ne pada na pamet da dovodi u pitanje ovaj ustavni pricip koji je gospodin Petrović spomenuo i da je to ono što ostaje regulisano na pravi način.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Toma Bušetić, Hranislav Perić, Joca Arsić i Dragan Todorović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Da li se o ovom amandmanu neko od ovlašćenih predlagača javlja za reč? Izvolite,reč ima narodni poslanik Toma Bušetić.
Uvažene kolege narodni poslanici, poslanička grupa SPS predložila je brisanje člana 2. koji je pak predvideo brisanje člana 19. postojećeg, važećeg zakona. U članu 19. se kaže - ako zaposleni u državnom organu duže od tri meseca uzastopno ne pokazuje zadovoljavajuće rezultate, funkcioner koji rukovodi državnim organom može da ga rasporedi na drugo radno mesto u skladu sa njegovim sposobnostima. U tom članu se govori i o tome da prilikom raspoređivanja tog zaposlenog državni funkcioner mora da vodi računa i o mišljenju nadležne komisije. Naravno, DOS je sve što se tiče komisija prebrisao. Nema više komisija; tu je samo funkcioner koji odgovara o svemu, koji odlučuje o svemu. Prema tome, ovaj član bi bio potreban i trebalo bi da ostane. On je humaniji i pravedniji, ali je očigledno da ministar to ne prihvata. Možda ovo, u krajnjem slučaju, i nije veliki problem. Mnogo su veći problemi to što je Ministarstvo za energetiku poskupelo struju za 50%. U stvari, više se ne zna koliko je poskupela, da li 50, da li 105% ili je problem izjava ministarke Kori koja penzionerima predlaže da prodaju dvosobne stanove da bi kupili garsonjere i da bi im struja bila jeftinija.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Narodni poslanici Dragan Marković, Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević zajedno su podneli amandman, sa ispravkom, kojim su predložili da se posle člana 3. doda novi član 3a. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Da li se neko od ovlašćenih predlagača javlja za reč o ovom amandmanu? Izvolite, reč ima narodni poslanik Petar Petrović.
Poslanici Stranke srpskog jedinstva su i prilikom podnošenja ovog amandmana kao jedini cilj pred sobom imali da zakon bude bolji nego što je predloženo, jer smatramo da ovaj zakon nije politički. Međutim, kao što vidimo, i Vlada i Zakonodavni odbor ipak teraju po svome. Dozvolite mi da pročitam šta smo mi to predložili. Dakle, predložili smo da se posle postojećeg člana 27. doda novi član 27a koji glasi: "Zvanje višeg savetnika može steći zaposleni u državnom organu koji ima visoku školsku spremu, najmanje devet godina radnog staža, koji je osposobljen da posebno stručno i kreativno obavlja najsloženije poslove iz delokruga organa i koji je ostvario značajne rezultate u jednoj ili više oblasti iz delokruga organa. Zvanje višeg savetnika može steći do 5% zaposlenih sa visokom školskom spremom u državnom organu. U državnom organu koji ima manje od 20 zaposlenih s visokom školskom spremom to zvanje može steći jedan zaposleni. Izuzetno, uz prethodnu saglasnost odbora Vlade nadležnog za državne organe, zvanje višeg savetnika može se utvrditi za još najviše 5% zaposlenih". Smatramo da se ovako predloženim amandmanom usaglašava redosled predloženih izmena sa redosledom utvrđenih zvanja, počev od najvišeg zvanja do zvanja višeg savetnika. Kada sam već kod ovog amandmana, gospodine ministre, niste me ubedili vašim argumentima za prošli amandman. Mi smo samo tražili da svi zaposleni u ovoj Srbiji imaju jednak tretman kada je u pitanju zapošljavanje na određeno vreme, bez obzira da li su u državnim organima, u društvenim, privatnim preduzećima itd. Nemojte da se pozivate na Ustav samo kada vam treba, a kada vam ne treba onda vam Ustav ne treba.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Toma Bušetić, Hranislav Perić, Joca Arsić i Dragan Todorović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Da li se neko od ovlašćenih predlagača javlja za reč o ovom amandmanu? Izvolite, reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo, suština našeg amandmana nije u tome da vaš zakon bude bolji. Iskreno govoreći, SPS uopšte nema intenciju da brine o vašim zakonima. Suština našeg amandmana jeste da se spreči da zaposleni u državnim organima, organima uprave, budu izloženi mogućnostima torture od njihovih šefova. Dakle, građani Srbije, ovim amandmanom SPS traži da se odredbe člana 7. brišu. Te odredbe predviđaju da zaposleni koji je ocenjen najnižom ocenom gubi zvanje i prelazi u neposredno niže zvanje u okviru iste školske spreme, a ako takvo zvanje ne postoji, prelazi u najviše zvanje u okviru neposredno niže školske spreme. Stav 2. - zaposleni kome je utvrđeno niže zvanje može biti raspoređen na drugo radno mesto, koje odgovara njegovom znanju i sposobnostima; i stav 3. koji je najbitniji - ako ne postoji odgovarajuće radno mesto na koje se može rasporediti, prestaje mu radni odnos. Dakle, suština ovog predloženog člana 7. jeste da se menja dosadašnja mogućnost, po sadašnjem, važećem zakonu, da negativna ocena rada zaposlenog može da dovede jedino do utvrđivanja nižeg zvanja, a to tek ako je dve uzastopne godine ocenjen najnižom ocenom.Ovim članom 7. sada se propisuje da negativna ocena u jednoj godini povlači utvrđivanje nižeg zvanja i u krajnjoj konsekvenci mogućnost prestanka radnog odnosa. SPS želi da poslaničkoj većini skrene pažnju na dalekosežne posledice jednog ovakvog člana. Želimo da pokušamo da vas ubedimo da ovakav član povučete, da ne glasate za ovakav član. Želimo da pokušamo da vam skrenemo pažnju da je ovakav član zaista loš i da pokušamo da vas ubedimo, ukoliko zapamtite sutra ili prekosutra kada bude dan za glasanje o čemu se radi (dakle ponavljam - član 7. odnosno amandman na taj član kojim predlažemo da se briše), da taj član ne prihvatite i da ga izbrišemo. Naročito podsećamo poštovane predstavnike sindikata, i uvaženu gospodu koji su i danas aktuelni u nekakvim sindikatima, da pokušaju da shvate da se ovakvim odredbama i predviđenim rešenjima narušava jedna koliko - toliko dobra atmosfera i uvodi mogućnost da šefovi izbacuju radnike po svom ćeifu, kako im se prohte, na ulicu. Nadam se da ćete imati razumevanja za razloge i obrazloženje koje smo vam ovakvim amandmanom dali. Samo bih još jednom pročitao da je do sada postojala mogućnost da zvanje stečeno u skladu sa ovim zakonom zaposleni može izgubiti ukoliko dve godine uzastopno bude ocenjen najnižom ocenom. I, još jedna stvar, ovim članom se briše činjenica da odluku o oduzimanju zvanja donosi funkcioner koji rukovodi državnim organom po postupku utvrđenim za sticanje zvanja. Prilikom obrazlaganja sledećeg amandmana reći ću nešto više o tome, ali sada moram da napomenem da se ovakvim predlogom zakona ukida mogućnost fomiranja disciplinske komisije, da je sada članovima 11. do 14. predviđeno da se funkcioner može izjasniti o tome da izriče disciplinsku meru ili da može svoja ovlašćenja da prenese na nekog od svojih kolega, što bi se reklo - kadija te tuži, kadija ti sudi. Suština je u tome da ovakav član ne valja.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Toma Bušetić, Hranislav Perić, Joca Arsić i Dragan Todorović. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Pitam predstavnika predlagača da li prihvata amandman? (Vlada ne prihvata amandman.) Da li predstavnik podnosilaca amandmana želi reč?(Ne želi.) Da li neko drugi želi reč? Ima reč narodni poslanik Joca Arsić.
Poštovane kolege poslanici, razumem nestrpljenje, ali smo dužni da ukažemo još jedanput na ono što smo već napisali i predali u proceduru, a to je - u članu 8. Predloga zakona uvodi se novi član 36b, u stavu 1. se broj "25" zamenjuje brojem "30". U stavu 3. reči "30 radnih dana" zamenjuju se rečima "najmanje 30, a najviše 35 radnih dana". Da bi bilo jasnije, ja ću pročitati novi član 36b: "Za svaku kalendarsku godinu zaposleni ima pravo na godišnji odmor u trajanju od najmanje 18, a najviše 25 radnih dana. Dužina godišnjeg odmora utvrđuje se u skladu sa kriterijumima utvrđenim posebnim kolektivnim ugovorom. Zaposleni sa navršenih 30 godina penzjskog staža ima pravo na godišnji odmor u trajanju od 30 radnih dana." Ovim rešenjem je predviđeno da se ranije pravo, koje je bilo veće nego što je ovim novim predlogom zakona utvrđeno, našim predlogom amandmana poveća sa 25 radnih dana, pod određenim uslovima, na najviše 30 radnih dana, i za one koji imaju preko 30, odnosno 35 - 40 godina radnog staža, da se dozvoli mogućnost da mogu koristiti godišnji odmor do 35 dana. Ovim se ne daje pravo automatski svakome da to može da iskoristi, već da se posebnim kolektivnim ugovorima, posebnim propisima koji regulišu ovu materiju, može iskoristiti ovo pravo. Znači, od onog minimuma od 18 dana do maksimalnih 35 dana. Normalno, ceneći sve to, pa i godine staža, uslove rada. Ne može da se kaže da su uslovi rada u upravi svuda jednaki i svuda lagani i da se poslovi lako obavljaju. Ima mnogo poslova koji se odvijaju sa strankama, pa možete zamisliti čoveka koji ima 35 godina radnog staža, a radi na šalteru u upravi, koje probleme i kakve probleme on ima u toku rada; njemu je, siguran sam, potreban duži odmor u jednoj kalendarskoj godini, nego što je to predviđeno. Ljudi ne mogu da biraju poslove, jer poslove dobijaju od poslodavca. U ovom slučaju, zna se ko je poslodavac i ljudi ne mogu da izaberu ono što njima odgovara, nego ono što im se ponudi. Znači, ako neko radi na poslovima šalterske službe; npr. neko je poreznik 30 godina, 35 godina, neko radi na terenu, kao terenski činovnik, naplaćuje, i to treba da radi 40 godina; negde u 38-oj godini valjda treba da mu se omogući da može da iskoristi (ja ne kažem imperativno da mora, nego da može) to pravo da koristi godišnji odmoru trajanju od 35 radnih dana. To su bili naši motivi kada smo podnosili ove amandmane. Znači, ne da to mora da bude, već da se da okvir od 18 do maksimalno 35 dana korišćenja godišnjeg odmora. Mislim da je to sasvim korektno i da je to Vlada mogla da prihvati, a čudi me da Zakonodavni odbor nije ovo predvideo kao zakonsku mogućnost, da i takvo rešenje može da postoji. Hvala.
Više nema prijavljenih za reč o ovom amandmanu. Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Toma Bušetić, Hranislav Perić, Joca Arsić i Dragan Todorović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Vlada ne prihvata amandman. Da li se neko javlja za reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Hranislav Perić, predstavnik podnosilaca amandmana na član 9. Predloga zakona.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne mislim da ćete prihvatiti ovaj amandman, jer to bi bila prevelika avantura za novog ministra, kada bi prihvatao amandmane opozicije, ali ipak, mi smo podneli ovakav amandman. Amandman na član 9. podneo sam zajedno sa kolegama Tomom Bušetićem, Jocom Arsićem i Draganom Todorovićem. Predložili smo da se ovaj član briše u datom tekstu i da se unese novi tekst, koji će predložiti razumne kaznene mere. U ovom članu se predviđa da se za neopravdani izostanak sa posla, jedan radni dan, može izreći kazna do 20% od jednomesečnog iznosa plate isplaćene za mesec u kome je doneta. U dosadašnjem zakonu kazna je bila predviđena za neopravdano odsustvovanje sa posla, dva uzastopna dana, i za ovakav prekršaj koji se ubrajau lakše povrede radne dužnosti, kazna je bila 10%. Znači, sve je udvostručeno. Grupa poslanika koja je podnela ovaj amandman smatra da su kaznene mere visoke; ne treba radnike kažnjavati visokim kaznenim merama u novcu, jer su se radnici sami kaznili kada rade za ovako niske plate. Veća kazna od toga im ne treba; 20% kazne na niske plate u ovim uslovima je visoka kazna, kada radnici sa platom ne mogu da prežive. Ovakvim kaznenim merama nećemo stimulisati radnike da bolje rade, već ćemo postići kontraefekat. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Toma Bušetić, Hranislav Perić, Joca Arsić i Dragan Todorović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li predstavnik predlagača prihvata amandman? (Ne prihvata.) Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, predstavnik podnosilaca amandmana na član 10. Predloga zakona o radu u državnim organima.
Dame i gospodo, suština ovog predloženog amandmana jeste brisanje člana 10. Najbitnija odredba ovog člana jeste uvođenje sankcije za teže povrede radnih obaveza, koje su do sada bile propisane članom 59. stav 2. Do sada se propisivalo da se za teže povrede radnih obaveza i dužnosti iz stava 1. tačke 1) - 11) obavezno izriče mera prestanka radnog odnosa, ukoliko je nastupila šteta za državni organ, ako je povreda učinjena umišljajem ili iz svesnog nehata, i ako nisu utvrđene olakšavajuće okolnosti za zaposleno, odnosno postavljeno lice koje je povredu učinilo. U ostalim slučajevima može se izreći novčana kazna najviše u visini do 15% od mesečne plate, u trajanju od jednog do šest meseci. Sada se, dame i gospodo, predviđa da se za povrede iz stava 1. ovog člana, o kojima ću malo kasnije govoriti, može izreći disciplinska mera novčane kazne, i to u visini od 20 do 35% od plate isplaćene za mesec u kome je odluka doneta, u trajanju od 3 do 6 meseci - i ono što je najbitnije, a na šta stalno skrećemo pažnju ili disciplinska mera prestanak radnog odnosa. Da bi stvar bila još crnja (kada je u pitanju takva disciplinska mera - prestanak radnog odnosa), članom 11. i 12. se briše mogućnost da se disciplinski postupak vodi putem disciplinske komisije; dakle, ovim članovima se daje mogućnost funkcioneru koji rukovodi državnim organom da izriče disciplinsku meru prestanka radnog odnosailinovčanekazne u iznosima koje sam već pročitao. Takođe, ono što je manje bitno u ovom članu, to je da se u stavu 1. predviđa brisanje nekih konkretnih odredaba koje opisuju same povrede radnih obaveza. Mislimo da se tim brisanjem nije otišlo napred u nekom preciziranju zakonskih odredaba. Naprotiv, mislimo da su postojeća rešenja pravednija, jer više vode računa o tome da se same povrede, teže povrede radnih obaveza preciziraju i smatramo da je to jedan adekvatniji način u smislu jasnoće samog zakona. Međutim, ono što je najbitnije, ukoliko ovakav član ostane, ukoliko se naš amandman ne usvoji, ostaće mogućnost, građani Srbije, da funkcioneri, dakle vaši šefovi i šefovčići imaju pravo da vam izreknu disciplinsku meru prestanka radnog odnosa ukoliko ne budete njihovi slepi poslušnici, ukoliko ne budete dobri. To vam DOS u predizbornoj kampanji nije obećao, ali sada, nakon skoro dve godine vlasti, DOS tu mogućnost uvodi ovakvim predlogom zakona. Kažem ovo da bude jasnije svim građanima, svim radnicima i i te kako želimo da sprečimo mogućnost da se ovakve stvari dešvaju; ukoliko se setite sutra, prekosutra kada glasate o ovakvom zakonskom predlogu, razmislite o tome. Što se tiče vremena, naše vreme tek dolazi, raspitajte se o tome ko je pobedio na ponovljenim izborima u izbornoj jednici 51, ... (ne razume se) Ražana u Pirotu, pa ćete saznati da je pobedio kandidat SPS. Hvala.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Toma Bušetić, Hranislav Perić, Joca Arsić i Dragan Todorović. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Molim predstavnika predlagača da se izjasni o ovom amandmanu. Predstavnik predlagača ne prihvata amandman. Izvolite, reč ima narodni poslanik Toma Bušetić, predstavnik podnosilaca amandmana na član 15. Predloga zakona.
Uvažene kolege narodni poslanici, poslanička grupa SPS predložila je brisanje člana 15, a radi se o otkazu zaposlenom; naročito su za nas rigidne i neprihvatljive tačke 3), 4) i 6). U tački 3) - zaposleni dobija otkaz ako odbije da radi na radnom mestu na koje je upućen. To je ovo o čemu sam govorio malopre kada sam govorio u načelu. Dakle, uputi se na posao 200 - 300 kilometara daleko, to je de fakto otkaz jer neće njemu da se isplati da putuje ili da stanuje toliko daleko, a to će ova vlast svakako primeniti. Tačka 4) - ako izgubi zvanje, a zvanje će se veoma brzo gubiti po ovom zakonu. Ili - ako dođe do promene u organizaciji. To će biti veoma lak posao za funkcionera koji rukovodi državnim organom. Naravno, to su sada dostignuća nove vlasti. U naše vreme to je bilo drugačije. Teža povreda radnih obaveza i dužnosti - otkaz se dobija kada? Kada je načinjena šteta državnom organu, kada je ta šteta učinjena umišljajem ili iz svesnog nehata. Da, i u slučaju ako ne postoji olakšavajuća okolnost, i u tim uslovima se dobija otkaz. E, sada neka radnici državnih organa vide kakva smo mi vlast bili, koliko smo mislili na njih, a šta radi ova vlast. Naravno, mogu da se složim sa ministrom Šabićem, ovo jeste problem, ali nije toliko veliki problem u krajnjem slučaju. Mnogo je veći problem to što su Koštunica, Đinđić i nažalost Pavković napravili pravi državni i opšti haos u ovoj aferi.
Gospodine Bušetiću, molim vas da se vratite na temu dnevnog reda. Vi ste predstavnik podnosilaca amandmana na član 15. Nema nijedna rečenica, znate koliko košta jedan minut na RTS?
Ili je problem što ministar policije kaže da zna ko su 50 mafijaških bosova u Srbiji, a ništa ne čini da ih privede pravdi. To su problemi, veliki.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Predstavnik predlagača ne prihvata amandman. Izvolite, da li želite reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Adam Urošević, predstavnik podnosilaca amandmana na član 15. predloga zakona o radu u državnim organima.
Uvaženo predsedništvo, gospodine ministre, braćo i sestre Srbi, poštovani predstavnici nacionalnih manjina i naroda, poslanička grupa SSJ podnela je amandman na član 15. Predloga izmena i dopuna Zakona o radnim odnosima u državnim organima. U članu 15. odnosno novom članu 64a stav 1. reči "pismenog otkaza" zamenjuju se rečima "pismene izjave". U stavu 2. reči "se otkazuje radni odnos" zamenjuju se rečima"prestaje radni odnos". Posle stava 3. dodaje se novi stav 4. koji glasi: "U slučaju prestanka radnog odnosa u smislu stava 2. tačka 6) ovog člana, zaposlenom se obezbeđuje isplata otpremnine u skladu sa propisima o radu". Dozvolite mi da obrazložim ovaj predlog. Radni odnos u državnom organu zasniva se rešenjem o prijemu u radni odnos koje donosi funkcioner koji rukovodi organom, a ne ugovorom o radu ili drugim aktom. U skladu sa tim, radni odnos ne može da prestane podnošenjem otkaza na akt, odnosno na rešenje, koji donosi funkcioner, a kojim se odlučuje o pojedinačnim pravima, obavezama i odgovornosti zaposlenog. Zaposlenom u državnom organu radni odnos može prestati na osnovu pismene izjave, i to u slučaju prestanka radnog odnosa po volji zaposlenog, odnosno rešenjem funkcionera o prestanku radnog odnosa - prestanak radnog odnosa protiv volje zaposlenog. To je što se tiče ovog prvog dela amandmana. Što se tiče drugog dela amandmana koji se odnosi na otpremninu, Zakonom o radu utvrđena je obaveza poslodavca da u slučaju otkaza ugovora o radu zbog prestanka potrebe za radom zaposlenogzaposlenom isplati otpremninu najmanje u visini utvrđenoj ovim zakonom. Radi jedinstvenog položaja zaposlenih neophodno je utvrditi obaveznu isplatu otpremnine i u slučaju prestanka radnog odnosa zaposlenog u državnom organu koji je stekao status neraspoređenog, što je i predloženo ovim amandmanom. U ime poslaničke grupe SSJ predlažem da usvojite ovaj amandman. Hvala na pažnji.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, pitam da li predstavnik predlagača gospodin Rodoljub Šabić, ministar za državnu i lokalnu samoupravu, želi da da završnu reč? (Da.)
Nadam se da neću ni ovom prilikom biti predug; dakle, zahvaljujem svim učesnicima u raspravi, ona je tekla nekim tokom koji smo svi pretpostavljali; ali, uz svu polemiku, moram gospodo, da vas podsetim na uvodno izlaganje. Naime, stavljajući ovaj zakon u blisku korelaciju sa Zakonom o radu spomenuo sam nespornu činjenicu: u ovoj zemlji ovaj narod je u periodu od deset godina, koji je koincidirao sa vlašću jedne partije, dozvolio sebi da svoj društveni proizvod svede na trećinu i da se iz Evrope preseli u Afriku. Da nije bilo tako, siguran sam da bi i rešenja Zakona o radu, bila nešto drugačija, možda nešto mekša, možda ne tako restriktivna; kada sam govorio o tom zakonu nisam ga uopšte hvalio, to je jedan bolan, težak zakon, ali je to bio neophodan korak, u skladu sa ono narodno "o guberu", znate onu priču, svako se prostire prema svom guberu. To je naš problem. Prema tome, gospodo, nemam nikakav problem da se složim sa vašim primedbama da je zakon restriktivan, da su disciplinske mere i disciplinska odgovornost postavljene na drugačiji način, a da je status u radu i održavanje radnog odnosa stavljeno u direktnu korelaciju sa rezultatima rada. Naravno, a kako bi drugačije trebalo da bude? Moram da vam kažem, ne da vas ne razumem, nego sam ubeđen da vas malo ko u društvu razume kada kažete i kada se čudite - zašto bi neko ko dva dana neopravdano ne dolazi na posao dobio otkaz! Pobogu, a zašto ga ne bi dobio? Govorimo o ljudima koji izostaju sa posla iz neopravdanih razloga. Pitam - zašto ne bi dobio otkaz? Da se razumemo, tu ću završiti, vi ste ovde, neki od vas naravno, ne svi, govorili reči koje mogu, i to bez ikakvog razloga, da uznemire veliki broj ljudi u državnoj upravi, koji svoj posao rade kao i većina drugih zaposlenih: korektno, odgovorno, razmišljaju o tome šta zarađuju, kako zarađuju, razmišljaju o svojim porodicama i ako su dobri i odgovorni radnici zaista nemaju nikakvog razloga da se boje. Reči koje su dolazile sa ove govornice, a spominjale su čak i nekakvu torturu, stvarno su neshvatljive. Mogu da razumem da smo mi u političkoj borbi i da smo slobodni u izražavanju, ali pričati o torturi - to je zaista smešno. Neko od poslanika Socijalističke partije Srbije dao mi je dobar šlagvort. Rekao je, govoreći o članu 17. i o famoznoj lustraciji to će biti ono što ste pokušali sa univerzitetom pa ste odustali. Gospodo, ništa mi nismo ni pokušali i ni od čega nismo odustali. Potom se pričalo o tome da će to biti jedna strašna hajka u kojoj će Vlada pomesti pred sobom sve ono što njoj ne ljubi ruke, ne puzi pred njom, ne strahuje. Šta se desilo? Mi smo odustali. Ne, nismo odustali, desilo se ono što je normalno. Dakle, u procesu koji će biti otvoren, a neće ni slučajno imati dimenziju o kojoj govorite, jedan broj ljudi ima razloga da računa sa nekim konsekvencama predviđenim Zakonom o radnim odnosima, ali je reč ne o vrednim, poštenim ili profesionalnim ljudima, nego o ljudima čiji rezultati rada ne zadovoljavaju na poziciji na kojoj se nalaze. To je, dame i gospodo, svuda u svetu tako i to je normalno. To što mi kasnimo da se sa tom činjenicom suočimo utoliko gore po nas, ali što pre - to bolje. Ponavljam, niko ko profesionalno, odgovorno i vredno izvršava svoje radne obaveze nema nikakav razlog da se plaši ovog zakona.
Zahvaljujem gospodinu ministru i zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. (Žarko Obradović: Replika.) Nema osnova za repliku. Apsolutno niste spomenuti. Nećemo polemisati ovako. Nisam vam dala reč i nemate pravo na repliku. To je moje diskreciono pravo da odlučujem da li imate pravo na repliku. Ja vam kažem da nema osnova za repliku i nemate pravo na repliku. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O MINISTARSTVIMA Primili ste pismo Vlade Republike Srbije od 2. jula 2002. godine, kojim Vlada obaveštava da, saglasno članu 139. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, povlači iz procedure Predlog zakona o izmenama Zakona o ministarstvima. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ODLUKE O MERAMA ZDRAVSTVENE ZAŠTITE ŽIVOTINjA U REPUBLICI SRBIJI ZA 2002, 2003. I 2004. GODINU Primili ste Predlog odluke koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na program mera koji čini sastavni deo Predloga odluke podneli zajedno narodni poslanici: Arsen Kurjački, Zoran M. Nikolić (kome je prestao mandat narodnog poslanika) i Dušan Tubić. Primili ste izveštaje Odbora za poljoprivredu i Zakonodavnog odbora. Podsećam vas da prema članu 156. stav 3, a shodno članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme za raspravu iznosi pet časova i molim poslaničke grupe da mi predaju listu sa prijavljenim govornicima. Takođe vas podsećam da se po ovoj tački dnevnog reda, a saglasno članu 156, otvara jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Saglasno članu 156. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Da li želi reč predstavnik predlagača dr Dragan Veselinov, ministar poljoprivrede? Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, pred vama je Predlog odluke o merama zdravstvene zaštite životinja u Republici Srbiji za 2002, 2003. i 2004. godinu. Ovo je jedan od retkih programa koji odobrava Narodna skupština, uz sve opasnosti da upravo program koji je od strateškog značaja dugo čeka zbog različitih političkih prilika koje mogu zadesiti Skupštinu, što je kod nas i slučaj, tako da želim da vam uputim jedan apel da što je moguće pre donesete odluku kojom ćete odobriti program mera zdravstvene zaštite životinja za ove tri godine, jer budžetska sredstva koja ste već odobrili za 2002. godinu čekaju na ovu vašu odluku, tako da državni program mera u vezi zdravstvene zaštite životinja u ovom trenutku zavisi samo od vaše odluke. Ovom odlukom određuju se mere zdravstvene zaštite životinja za sprečavanje pojavljivanja, otkrivanje, suzbijanje i iskorenjivanje zaraznih bolesti životinja. Ovom odlukom određuju se mere sprečavanja prenošenja zaraznih bolesti koje se sa životinja mogu preneti na ljude i način finansiranja pojedinih mera zdravstvene zaštite životinja sredstvima koja se obezbeđuju u budžetu Republike. Mere zdravstvene zaštite životinja sprovode se prema ovom programu, a te mere su, dakle, opšte mere preventivne zdravstvene zaštite. Odnose se na dijagnostička ispitivanja, koja su od suštinskog značaja za sprovođenje ovog programa, imunoprofilaktičke i druge mere zdravstvene zaštite životinja; sprečavanje pojavljivanja, otkrivanje, suzbijanje i iskorenjivanje zaraznih bolesti: klasične kuge svinja (gde smo već prošle godine imali odlične rezultate), njukastl bolesti živine, tuberkuloze, bruceloze, enzootske leukoze goveda, infektivnog zapaljenja vimena, bolesti plavog jezika, leptospiroze, bolesti riba, bolesti pčela, infektivne anemije konja, Kju-groznice, salmoneloze i tifusa živine, besnila, ehinokokoze i trihineloze; preventivne mere i dijagnostička ispitivanja. Ovim programom su podešeni rokovi za njegovo sprovođenje, obezbeđena su sredstva bar za 2002. godinu u našem budžetu, određen je nadzor i izvršioci sprovođenja programa mera za zdravstvenu zaštitu životinja. Ovaj program vam je dat u suštini u tri dela. U prvom delu se posebno razrađuju mere opšte preventivne zaštite životinja i u tom delu su definisani oblici i obim ovih mera. One se odnose na stalno praćenje stanja stočnih zaraza u Republici putem dijagnostičkih i drugih ispitivanja. Ove mere se odnose na veterinarsko-sanitarne inspekcijske kontrole, kao što su: kontrola životinja i njihovih proizvoda u proizvodnji i prometu; kontrola neškodljivog uklanjanja životinjskih leševa, kontrola objekata u kojima se vrši otkup i uskladištenje kože, vune, dlake, kostiju; kontrola zdravstvene ispravnosti stočne hrane (što je od izuzetnog značaja za nas); kontrola zdravstvenog stanja priplodnih zapata i muških priplodnih grla; kontrola inkubatorskih stanica i zapata priplodne živine. Ovim programom organizovano je sprovođenje efikasne zaštite životne sredine obezbeđenjem veterinarsko-sanitarnih uslova na farmama, klanicama, mlekarama, hladnjačama i svim objektima u kojima se prerađuje meso, mleko, jaja, koža, dlaka i druge sirovine i otpaci životinjskog porekla. Ono što je posebno u ovom programu, to je da pomoću njega usavršavamo obaveštavanje građana i držaoca životinja o neophodnosti potrebe preduzimanja opštih i pojedinih mera zdravstvene zaštite životinja. U drugom delu ovog programa predviđeno je dijagnostičko ispitivanje, zatim imunoprofilaktičke mere vakcinisanja i druge mere zdravstvene zaštite životinja. Dijagnostička ispitivanja inače u ovom programu odnose lavovski deo finansijskih sredstava, jer već u programu, pri našem finansijskom programu koji prati ovaj program i gde ovim programom, kada ga, nadam se, budete izglasali i budemo krenuli sa potrošnjom sredstava. Više od dve trećine predviđenih sredstava odnosi se na dijagnostička ispitivanja, kako bi imali u svakom trenutku što je moguće bolju sliku o zdravstvenom stanju životinja. Za sprovođenje ovog programa zaduženi su naučni, odnosno specijalistički veterinarski instituti sa mrežom javne veterinarske službe, kao i ovlašćene privatne veterinarske službe koje čine onu osnovnu polugu preko koje se ovaj program sprovodi. Želim da vam kažem da smo zahvaljujući sprovođenju, (već prošle godine), programa mera zdravstvene zaštite životinja, bitno suzbili, ako nismo i u potpunosti iskorenili, enzootsku leukozu goveda - gotovo da je ona otišla daleko ispod jednog procenta. U tom smislu smo da nas sigurni. Ono što je posebna novina (praktično jedina novina u ovom programu koji je manje-više rutinske prirode) u odnosu na prethodne, jeste da država više nema razloga da izdvajaju iz svojih sredstava za finansiranje vakcinacije protiv svinjske kuge, budući da je ona gotovo iskorenjena. Ukoliko bi država išla sa finansiranjem iz budžeta vakcinacije protiv svinjske kuge, to bi bila informacija da je u zemlji imamo. Samim tim bi bio onemogućen naš izvoz svežeg mesa, pre svega na zapad u Evropsku uniju, odnosno u zemlje koje uvažavaju standarde za izvoz svežeg mesa. Želim da posebno naglasim i da vas prosto obavestim o tome da se nadamo da će program mera zdravstvene zaštite životinja za 2002. i 2003. godinu biti sprovođen u bitno novim okolnostima, gde će i zdravstvena situacija kod životinja u našoj zemlji biti još bolja nego što je danas, jer bi mi trebalo tokom ove godine (ako ne početkom iduće, ukoliko dođe do određenog zastoja, ali će biti zbog koraka Evropske unije, a ne zbog naših) da donesemo i pravilnik o obeležavanju goveda, a i drugih životinja; kao i da zavedemo centralni registar raspoloživog fonda životinja raznog sastava. Trebalo bi veoma brzo, već krajem ove godine, ili iduće, da se ustanove i nacionalne laboratorije gde će na poboljšan način moći da se utvrđuje kvalitet stočne hrane. Takođe, u potpuno novim okolnostima bi trebalo program i za 2002, a posebno za 2003. godinu da se sprovode. Mi ćemo ove godine vama u Skupštini na odobrenje i razmatranje dati zakon o privatizaciji veterinarske službe, odnosno krenućemo u privatizaciju veterinarske službe, sa zakonom o veterini, gde ćemo u novim okolnostima krenu - da poboljšamo situaciju što se zdravstvenog stanja životinja tiče. Predlog ove odluke je u Skupštini još od marta meseca ove godine. Ne verujemo da postoji bilo kakav ozbiljan razlog, a posebno političke prirode, koji bi trebalo da zadrži njegovo sprovođenje. Upravo je ovo program gde ne vidimo razlog da se, svejedno kojih smo političkih ubeđenja, ne nađemo zajedno. Ukoliko ne možemo politički uvek da glasamo ka istom cilju, za iste odluke, briga o zdravstvenom stanju životinja nam je svima, pretpostavljam, i te kako na srcu, kao i briga za zdravlje svih nas. Hvala vam lepo.
Zahvaljujem gospodinu ministru. Da li žele reč izvestioci nadležnih odbora, Odbora za poljoprivredu - narodni poslanik Zoran Mićović? (Ne.) Da li želi reč predsednik Zakonodavnog odbora, narodni poslanik Bojan Pajtić. (Ne želi.) Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? (Da.) Izvolite, reč ima narodni poslanik Dragan Rafailović.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mislio sam da se ne javljam, međutim, u vezi nekih problema koji su se pojavili u štampi, gde je bilo - da li je Savezna vlada ukinula uredbu o zaštiti od bolesti ludih krava ili nije, samo jedna napomena gospodinu ministru: molim da republičko ministarstvo i Vlada malo više pažnje posvete i da se uključe što više u takve stvari koje nisu u ingerenciji Republičke vlade, a posle će se obiti o glavu nama. Inače, da je prihvaćena ideja Demohrišćanske stranke da Srbija bude samostalna, vi bi to radili bez problema. Hvala.
Hvala. Izvolite, reč ima narodni poslanik Živanko Radovančev, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS, po ovoj tački dnevnog reda.
Uvaženo predsedništvo, uvaženi narodni poslanici, poštovani ministre Veselinov, poštovani ministre Šabiću, ne znam kome da zahvalim što se napokon ova tačka našla na dnevnom redu. Čini mi se da je stalno prepisujemo, odlažemo itd. Stalno imamo neke preče teme i preča pitanja. Dobro je što u zasedanju nemamo tačku razno, plašim se da ne bi i pod tačkom razno, jer je i u okviru današnjeg zasedanja posle tri - četiri odlaganja na zadnjem mestu, pa hajde i to da odradimo. Bilo kako bilo, to je moj komentar i ocena. Želim odmah na početku da nastavim u ovom tonu svog uvodnog izlaganja ida izrazim svoje nezadovoljstvo što smo ovu tačku dnevnog reda, koja je bila predložena da se razmatra u okviru prolećnog zasedanja ili prolećnih termina skupštinskih aktivnosti, odlagali; za nju nismo imali vremena, bile su važnije čak i one tačke čije će se odluke primenjivati tek za neko vreme, godinu ili dve. Ali, za program mera zdravstvene zaštite životinja za 2002, 2003. i 2004. godinu, koji smo bilidužni da po zakonu usvojimo do kraja 2001. godine i primenjujemo u toku 2002. godine, nije bilo vremena i verovatno razumevanja. Što se tiče programa mera zdravstvene zaštite životinja, ne mislim da je u pitanju loša namera, bilo Vlade ili predsednika Skupštine da pogrešno proceni važnost pojedinih pitanja u sastavljanju dnevnog reda prethodnih sednica Skupštine, već je u pitanju isključivo nerazumevanje i nebriga aktuelne vlasti prema poljoprivredi. Ovu tvrdnju potkrepio bih konkretnim primedbama, kada je u pitanju ovaj predlog mera. Članom 7. Zakona o zdravstvenoj zaštiti životinja utvrđena je obaveza Narodne skupštine Republike Srbije da do kraja oktobra, poslednja u tri godine perioda na koji se odnosi program mera, usvoji program za naredne tri godine, što ova skupština do danas nije uradila. S obzirom da i u ovom predlogu programa mera stoji da se ispitivanje i vakcinacija životinja obavlja u proleće i jesen, a pogotovo pre puštanja životinja na ispašu, složićete se sa mnom, mera je zakasnila za ovo proleće koje je već prošlo. Posledicu ovog kašnjenja u jednom delu možemo svesti na rizik pojave bolesti stoke sa nesagledivim ekonomskim posledicama u ovoj i narednim godinama. Često čujemo da postoji težnja da Republika Srbija ponovo postane značajan izvoznik žive stoke, mesa i prerađevina od mesa. Preduslov, pored drugih uslova u smislu standarda, kada su u pitanju klanice itd, da bi se jedna zemlja kandidovala uopšte za izvoznika žive stoke i mesa je da ima usvojen program mera zdravstvene zaštite životinja koja je usaglašena sa evropskim standardima, kao i da se za realizaciju usvojenog programa obezbede sredstva i da se program mera u potpunosti realizuje. Da rezimiram - posledice zakasnelog usvajanja programa mera i kašnjenja u njegovoj realizciji mogu se svesti na zaključak da izvoza životinja i mesa u ovoj godini teško da će biti, sa aspekta ovog kriterijuma koji se odnosi na usvajanje programa mera zdravstvene zaštite životinja. U programu mera zdravstvene zaštite životinja ni kod jedne od navedenih bolesti ne stoji da je obeležavanje životinja obavezno prilikom dijagnostičkog ispitivanja ili preventivnih mera, iako takva obaveza postoji u Zakonu o zdravstvenoj zaštiti životinja, a na čemu se temelji i ovaj predlog mera. Na strani 12. stav 1. postoje dve nejasnoće.U četvrtom redu se pominju druge operativne veterinarske službe, pojam koji Zakon o zdravstvenoj zaštiti životinja ne poznaje, već se u zakonu pominju pojmovi veterinarske stanice, instituti, fakulteti. U šestom redu istog stava stoji da se rokovi mera moraju odrediti do kraja januara za tekuću godinu, što je, složićete se, za ovu godinu propuštena mogućnost i program mera se ne može za ovu godinu u potupnosti realizovati. Znači, usvajamo nešto za šta smo sigurni u momentu usvajanja da se u ovoj godini neće moći u potpunosti ostvariti, sa svim mogućim posledicama i rizicima koje nosi kašnjenja ovih mera. Na strani 12. stav 2. stoji da se vakcinacija protiv besnila i ehinokokoze finansira iz budžeta Republike Srbije. Ne znam da li je taj podatak baš tačan, jer vlasnici, držaoci životinja, plaćaju iz svog džepa vakcinaciju protiv besnila. Kada smo kod plaćanja vakcine, novina je da će vlasnici svinja u 2002, 2003. i 2004. godini plaćati vakcinaciju protiv klasične kuge svinja, a da podsetim da je u prethodnom periodu ova mera zdravstvene zaštite životinja za vlasnike bila besplatna. Iako ovaj program mera još nije usvojen, niti je doneta naredba Vlade Republike Srbije, pojedine veterinarske stanice, i pored činjenice da je vakcinacija svinja protiv klasične kuge bila besplatna do sada, protivpravno i nezakonito naplaćuju vakcinaciju, verovatno na temelju predloga ovih mera ili preporuka nekog ko za to nema ovlašćenje. U petom stavu strane 12. stoji da su za sprovođenje programa odgovorni držaoci životinja, MUP, nadležni državni organi, pravosudni organi, javne i druge veterinarske službe, a nigde nisam pročitao da bi,između ostalog, Ministarstvo poljoprivrede, sa svim ovim drugim institucijama, trebalo da ponese jedan deo odgovornosti za sprovođenje ovih mera. Pored mogućih problema u stočarstvu, vezanih za zdravstveno stanje životinja što je stalna opasnost, stočarstvo, pa i ukupna poljoprivreda su ugroženi i merama ekonomske politike ove zemlje u domenu spoljno-trgovinske politike, politike liberalizacije režima uvozai nedovoljne zaštite domaće proizvodnje, s jedne strane i odsustvom stimulacija i podsticaja izvoza, s druge strane. Moram da priznam da sam nestrpljiv da se jedinstvena politika u agraru jedinstvene Republike Srbije napokon počne voditi sa jednog jedinog mesta. Zbog toga što danas to nije slučaj, imamo stalna sukobljavanja Republičke i Savezne vlade, odnosno ministarstava Republike i savezne nadležnosti. Imamo Republičku vladu, odnosno Ministarstvo poljoprivrede koje doživljavam kao prvog operativca i poslovođu u vođenju politike koja je odgovorna za bilanse, veću i jeftiniju proizvodnju, na jednoj strani, i Saveznu vladu koja se nametnula kao supervizormera Republičke vlade, a koja je zadužena za otvaranje naše države u ekonomskom smislu prema svetu, tako što liberalizaciju režima uvoza vrši, čini mi se i bez neke ozbiljnije analize uticaja takvog otvaranja na uništavanje, da ne kažem na obaranje ili rušenje domaće proizvodnje. Nisam i ne mogu zagovarati zatvaranje tržišta, već više apelujem na Saveznu vladu da u većoj meri uvažava predloge Republičke vlade, dok je ovakav odnos još uvek u funkciji, odnosno da više uvažava predloge republičkog Ministarstva poljoprivrede kako bi postignuti nivo obima proizvodnje u stočarstvu očuvali. U suprotnom, može nam se desiti da nekontrolisani uvoz, bez ili sa nedovoljnom zaštitom domaće proizvodnje, u ovoj godini dovede do smanjenja proizvodnje, odnosno, u konačnom, da poništi efekte ulaganja Republičke vlade, odnosno ulaganja iz budžeta kroz podsticajne i stimulativne mere, naročito u ovom delu stočarstva. Zahvaljujem što ste otrpeli ovaj, u jednom delu, izlet koji je van ove teme, ali mislim da je značajan i da jednako može biti poguban u deluu kom može smanjiti stočarsku proizvodnju, maltene i zbog uticaja neke od ovih bolesti za koje propisujemo odgovarajuće mere. Poslanička grupa SPS neće glasati za ovaj predlog mera zdravstvene zaštite životinja iz sledećih principijelnih razloga:nećemo podržati nijedan predlog koji i dalje pogoršava materijalni položaj već osiromašenih zemljoradnika, makar u onom delu u kom je to novi namet. I, nećemo podržati nijedan, pa ni ovaj predlog, gde prepoznajemo ulogu narodnih poslanika kao glasačkg tela koje treba naknadnim usvajanjem ovog programa mera zdravstvene zaštite da pokrije i overi propuste ili Vlade, (ali čini mi se da je dosta rano kroz skupštinsku proceduru krenuo ovaj predlog), ili Skupštine Republike Srbije. Neka način i vreme kada usvajamo veoma važan program mera bude opomena i Vladi Republike Srbijei Skupštini Republike Srbije zbog kašnjenja od 9 meseci u donošenju ovih mera, a poljoprivrednicima svojevrsna poruka da ova vlast i dalje nema mnogo razumevanja za njihove probleme.
Da li se još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne.) Prelazimo na listu prijavljenih govornika. Reč ima narodni poslanik Petar Petrović, a to je jedini prijavljeni narodni poslanik po ovoj tački dnevnog reda. Prijavljen je i narodni poslanik Vojislav Šešelj, ali nije prisutan.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, SSJ ima proceduralnu primedbu zašto se ova odluka o merama zaštite životinja u 2002, 2003. i 2004. godini donosi danas, odnosno onog dana kad obučemo lepa odela itd; kada se odredi dan za glasanje i kada posle objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije" prođe osam dana i stupi na snagu, znači da će proći više od pola godine, a tek donosimo odluku o merama zaštite za 2002. godinu. To je još samo jedan dokaz kako ova Vlada i ovo Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, na čelu sa dotičnim ministrom, gospodinom Veselinovim, brine, između ostalog, i o stočarstvu. SSJ smatra da ubuduće ovakve mere treba donositi onako kako Zakon o zaštiti životinja predviđa; ali, s obzirom da ova vlada sigurno neće biti na ovim pozicijama na kojima je sada, a i gospodin koji je sada ministar poljoprivrede sigurno neće biti na tom mestu tada, sigurno će mere biti donete na vreme i onako kako Zakon predviđa. Uz ove mere, po mišljenju SSJ, trebalo je doneti i druge mere i programe za razvoj stočarstva u Republici Srbiji. Naime, stočarstvo u Republici Srbiji je u krizi i to je svima nama dobro poznato. Broj životinja svih vrsta kod individualnih gazdinstava i kod društvenih je u padu, a postavlja se pitanje šta će se štititi za neku godinu, ukoliko se ovakav trend nastavi i ukoliko i ubuduće ovakvu politiku Vlada Republike Srbije i resorno ministarstvo budu sprovodili prema poljoprivredi i prema stočarstvu kao delu poljoprivrede. Postavlja se i pitanje kod mera zaštitite oko cena usluge. Naime, razgovarao sam pre dolaska na ovu skupštinu sa resornim ljudima i vrlo odgovornim ljudima u Opštini Jagodina. Za vašu informaciju, to gospodin ministar zna, u Jagodini postoji institut koji je veoma cenjen i priznat u Srbiji i van Srbije. Gospodin ministar to zna iz nekih drugih razloga, jer je prilikom proslave tog ministarstva dobio jedan poklon za koji sigurno može da se kupe vakcine da se jedan deo životinja u Opštini Jagodina zaštiti, ali o tom-potom, to nije tema. Dakle, taj institut i veterinarska stanica u Jagodini kažu da nemaju dovoljno finansijskih sredstava da mogu da sprovedu mere zaštite prema ovom programu. Naime, dešava se često da oni iz svojih sredstava finansiraju zaštitu životinja u Opštini Jagodina i šire u Pomoravskom okrugu, a da Ministarsatvotek po isteku nekoliko meseci refundira te troškove, odnosno plati izvršene usluge, pa se postavlja pitanje kako će se vršiti usluge zaštite životinja ako Ministarstvo ne obezbedi sredstva. U svom programu, između ostalog, dotično ministarstvo je napisalo: "Za sprovođenje ovog programa koristiće se i sredstva od naknade za uverenja o zdravstvenom stanju životinja, veterinarsko - sanitarne preglede, registraciju pasa i sredstva od novčanih kazni, shodno dinamici priliva sredstava, a na osnovu plana, programa i liste prioriteta koje utvrđuje ministarstvo nadležno za poslove veterinarstva". Znači, ako ne bude dovoljno registorvanih pasa u Republici Srbiji i ako ne bude dovoljno novčanih kazni izrečenih u Republici Srbiji, verovatno neće biti para da bi se sprovele mere koje ćemo mi, odnosno vi, jer Stranka srpskog jedinstva ovakav program ne može podržati, usvojiti. Na kraju, u ime Sranke srpskog jedinstva postavlja pitanje ministru - šta bi bilo, a dobro je što nije i daj Bože da se ubuduće uopšte ne dešava, da se u ovom periodu desila neka epidemija a da nismo imali usvojen program mera, kao što se desila epidemija trihineloze pre par meseci, gde je i umrlo nekoliko ljudi u Srbiji; nama nije poznato da je iko pozvan na odgovornost ili da je neko smenjen, a da je neko u ministarstvu smenjen - od tog posla nema ništa. U obavezi sam da ministru postavim još jedno pitanje - da li će u primeni ovog programa mera zaštite u ovoj i sledećim godinama isti tretman imati privatne veterinarske stanice i društvene odnosno državne veterinarske stanice; konkretno u Pomoravskom okrugu one nemaju isti tretman, iako pojedine privatne veterinarske stanice u Jagodini, kao što je slučaj sa veterinarskom stanicom Bata, imaju izuzetno školovan kadar, ali ne mogu da dobiju posao od Ministarstva zato što ga dobijaju neki drugi. Iz navedenih razloga Stranka srpskog jedinstva ne može podržati ovakav predlog mera zaštite životinja. Hvala.
Sledeći prijavljeni je narodni poslanik Vojislav Šešelj. Nije prisutan. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Reč ima ministar poljoprivrede gospodin Dragan Veselinov, to je završna reč. Izvolite.
Poštujući vaše vreme, pošto se približavamo kraju ovog zasedanja, reći ću nekoliko rečenica oko pojedinih pitanja. I danas se uveravamo u to - da se nastavilo po starom bilo bi još gore, još teže stanje koje smo nasledili i svakako bi kad - tad moralo da dođe do preokreta. Upravo kada slušam neke kako govore, onda zaista vidim koliko valja insistirati da se program mera zdravstvene zaštite životinja što je moguće pre donese. Prvo, ovaj program se donosi relativno kasno, ali zbog političke opstrukcije, i šteta je što se program mera zdravstvene zaštite životinja podvrgava političkim interesima pojedinih grupa. Ovde nema suštinskih primedaba na program. Neću više vas iz opozicionih klupa da prozivam, jer vi niste politički cilj, ali želim da naglasim da je to prava šteta i da upravo vi pokazujete zbog čega je delimično stanje u našem stočarstvu loše, kada ste sposobni iz političkih razloga da ugrožavate program mera zdravstvene zaštite životinja. Neko se brine da izvoza navodno neće biti ove godine. Vama je poznato, bar nekima koji prate ovu situaciju, da je osam naših klanica, nadamo se da će biti još jedan broj dodat, određeno od strane Evropske unije da dobije sertifikat da budu izvozne i očekujemo ovih dana da bar jedna od njih to dobije, a nadam se i verovatno je da će i sve koje su od Evropske unije navedene dobiti sertifikate za izvoz. Da li postoji strah od uvoza? U ovom trenutku mi smo jedna od najbolje zaštićenih zemalja od nelojalne konkurencije iz inostranstva, jer smo zaveli relativno visoke carine na sve primarne poljoprivredne proizvode i prelevmane na mnoge prerađivačke proizvode. Upravo smo pre 48 sati zaveli nove prelevmane koji će dodatno zaštititi od nelojalne inostrane konkurencije našu prerađivačku industriju, koja je u dosta teškom stanju, upravo krivicom onih koji danas žele da ospore važnost ovog programa, ne želeći da za njega glasaju. Nemojte se bojati za unutrašnju situaciju u našoj zemlji. Imamo bar dve i po godine, znači imamo vremena da pokušamo da se restrukturiramo i to ćemo sigurno učiniti, zaštićeni relativno visokim carinama i prelevmanima, a istovremeno uživajući veliko razumevanje pre svega od Evropske unije. Znači, na tržište pod preferencijalnim uslovima možemo da izvozimo svoje proizvode. Žao mi je što neki misle da ne treba glasati za to zbog toga što će zemljoradnik ubuduće plaćati cenu vakcine, no mi smo naglasili da bi upravo, ukoliko bi išli na državni program finansiranja vakcinacije protiv svinjske kuge, osporili svoju mogućnost izvoza svežeg svinjskog mesa. Prema tome, nemojte brinuti o seljaku na taj način da ne može da ulaže u proizvodnju, da ne može da ide u izvoz. Upravo je obrnuto. Dajmo mu priliku, podstaknimo ga da raste stočarstvo i onda će sa novcem koji ima moći da finansira cenu vakcine po komadu. To nije posebno visoka cena i imaćemo još veći pristup zapadnoevropskom tržištu. Ovaj se program ne finansira od kazni. Kazne su sastavni deo, nažalost, našeg života, ali kazne plaćaju samo oni koji ne izvršavaju program i ne poštuju zakone. Oni koji ih poštuju i koji će poštovati program nikakvu kaznu neće plaćati. Od kazni se niko posebno ne izdržava, pa tako ni naša Republička veterinarska inspekcija, koja je praktično na regionalnom nivou. Po okružnom nivou se izdržava samo jedan deo od naplate kazni od onih koji ne izvršavaju zakon odnosno program mera zdravstvene zaštite. A, u kakvom stanju jeste naša Republička veterinarska inspekcija ne moram mnogo da govorim, s obzirom da smo tu situaciju nasledili. Ona je izuzetno poznata i hvala Bogu da vas, koji ste ovu situaciju izazvali, više nema na vlasti, jer će sutra veterinarska inspekcija biti još bolja, poštovana, i biće neuporedivo efikasnija. Pozivam vas da se kada dođe čas izglasavanja ujedinite i omogućite da ovaj program već sutra krene u izvršenje. Hvala.
Zahvaljujem gospodinu ministru. Zaključujem jedinstven pretres o Predlogu odluke o merama zdravstvene zaštite životinja u Republici Srbiji za 2002, 2003. i 2004. godinu. Pošto smo završili raspravu o svim tačkama dnevnog reda, u skladu sa članom 81. Poslovnika Narodne skupštine, određujem četvrtak, 4. juli, za Dan za glasanje u 11,00 časova. Prijatno i vidimo se. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sednicu Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, sednici prisustvuju 143 narodna poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma, molim vas da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum i da možemo nastaviti rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Miroslav Markićević, Slobodan Pavlović, Jelena Milenković-Orlić, Momir Radoičić, Milorad Jakšić, Išpanovič Ištvan, Ratimir Svirčević, Juhas Atila i Dragan Kosanović. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije, kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Takođe, saglasno članovima 83. i 84. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam vas da sam na ovu sednicu pozvala predstavnike Centra za slobodne izbore i demokratiju, Narodnog pokreta "Otpor", Nacionalnog demokratskog instituta, Udruženja univerzitetskih profesora i nastavnika Srbije - Sekcija "Kolubara" i USAID-a. Pozdravljam prisutne goste. Pošto je Narodna skupština završila raspravu o svim tačkama dnevnog reda sednice Četvrtog vanrednog zasedanja u 2002. godini, prelazimo na odlučivanje. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZA IMENOVANjE SEKRETARA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE Pošto je Narodna skupština obavila pretres o Predlogu za imenovanje sekretara Narodne skupštine Republike Srbije, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog da se za sekretara Narodne skupštine Republike Srbije imenuje Anđelka Dimitrijević. Za 125, protiv niko, uzdržanih 26, nije glasalo 13, ukupno 164 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština imenovala gospođu Anđelku Dimitrijević za sekretara Narodne skupštine Republike Srbije. Dozvolite mi da u vaše i u svoje ime čestitam gospođi Anđelki Dimitrijević na imenovanju za sekretara Narodne skupštine i molim je da preuzme svoju dužnost. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O JAVNIM NABAVKAMA Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o javnim nabavkama, u načelu. Za 123, protiv 35, uzdržanih nema, nije glasalo pet, ukupno 163 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog zakona o javnim nabavkama, u načelu. Podsećam vas da je u toku pretresa Predloga zakona u pojedinostima amandman na član 3. povukao narodni poslanik Nebojša Jović, kao ovlašćeni predstavnik podnosilaca amandmana, koji je podneo zajedno sa narodnim poslanicima Rajkom Baralićem, Radojkom Petrićem, Momirom Radoičićem, Markom Ćulibrkom, Ljubomirom Mucićem, Golubom Rajićem i Draganom Jovanovićem. Takođe podsećam da su sastavni deo Predloga postali: amandmani Vlade Republike Srbije na članove 13, 19, 33, 55, 69, podnaslov iznad člana 73. i član 73, podnaslov iznad člana 74. i član 74, podnaslov iznad člana 102. i član 102, amandman kojim se predlaže da se posle člana 102. dodaju tri nova člana 102a, 102b i 102v i amandmani na članove 105. i 148. Predloga zakona; amandman na član 7. koji su zajedno podneli narodni poslanici Nebojša Jović, Rajko Baralić, Radojko Petrić, Momir Radoičić, Marko Ćulibrk, Ljubomir Mucić, Golub Rajić i Dragan Jovanović; amandman na član 53. koji je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj; amandman na član 88. koji je podneo narodni poslanik Radojko Petrić i amandman na član 96. koji je podneo narodni poslanik Radoslav Veselinović (kome je prestao mandat narodnog poslanika, pa amandman pripada poslaničkoj grupi DOS - Demohrišćanska stranka Srbije). Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. . Za 38, protiv 123, uzdržanih nema, nisu glasala tri, ukupno 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman.. Za 38, protiv 122, uzdržanih nema, nije glasalo pet, ukupno 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vlatko Sekulović, Rodoljub Šabić i Branko Pavlović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman.. Za 12, protiv 123, uzdržanih nema, nije glasalo 30, ukupno 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nebojša Jović, Ratko Baralić, Radojko Petrić, Momir Radoičić, Marko Ćulibrk, Ljubomir Mucić, Golub Rajić i Dragan Jovanović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 37, protiv 125, uzdržanih nema, nisu glasala tri, ukupno 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Vlatko Sekulović, Rodoljub Šabić i Branko Pavlović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 17, protiv 109, uzdržan jedan, nije glasalo 37, od ukupno 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nebojša Jović, Rajko Baralić, Radojko Petrić, Momir Radoičić, Marko Ćulibrk, Ljubomir Mucić, Golub Rajić i Dragan Jovanović;kao i Vlatko Sekulović, Rodoljub Šabić i Branko Pavlović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 36, protiv 114, uzdržanih nema, nije glasalo 15, od ukupno 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanici Vlatko Sekulović, Rodobulj Šabić i Branko Pavlović podneli su zajedno amandman sa ispravkom,kojim su predložili da se posle člana 5. doda novi naslov i novi član 5a. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 14, protiv 109, uzdržan jedan, nije glasalo 40, od ukupno 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 34, protiv 120, uzdržanih nema, nije glasalo 12, od ukupno 166 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nebojša Jović, Rajko Baralić, Radojko Petrić, Momir Radoičić, Marko Ćulibrk, Ljubomir Mucić, Golub Rajić i Dragan Jovanović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 34, protiv 124, uzdržanih nema, nije glasalo 8, od ukupno 166 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanici Srđan Petrović, Dušan Ilić (kome je prestao mandat narodnog poslanika), Slavoljub Matić i Arsen Kurjački podneli su zajedno amandman kojim su predložili da se posle člana 8. dodaje novi naslov i novi član 8a. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 121, uzdržanih nema, nije glasalo 45, od ukupno 167 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 37, protiv 121, uzdržanih nema, nije glasalo 10, od ukupno 168 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 35, protiv 125, uzdržanih nema, nije glasalo 8, od ukupno 168 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 37, protiv 126, uzdržanih nema, nije glasalo 12, od ukupno 169 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 36, protiv 121, uzdržanih nema, nije glasalo 12, od ukupno 169 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na Odeljak II i član 18. podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Za 32, protiv 122, uzdržanih nema, nije glasalo 14, od ukupno 168 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 34, protiv 118, uzdržanih nema, nije glasalo 14, od ukupno 166 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Petrović, Dušan Ilić (kome je prestao mandat narodnog poslanika), Slavoljub Matić i Arsen Kurjački. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 28, protiv 118, uzdržanih nema, nije glasalo 20, od ukupno 166 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 38, protiv 123, uzdržanih nema, nije glasalo 6, od ukupno 167 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici: Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adm Urošević. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 37, protiv 122, uzdržanih nema, nije glasalo 8, od ukupno 167 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 22. zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Za 35, protiv 120, uzdržanih nema, nije glasalo 12, ukupno 167 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 22,sa ispravkom, zajedno podneli narodni poslanici Vlatko Sekulović, Rodoljub Šabić i Branko Pavlović Za 14, protiv 109, uzdržana dva, nije glasalo 42, ukupno 167 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 23. zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Za 39, protiv 122, uzdržanih nema, nije glasalo pet, ukupno 166 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 23. podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Za 34, protiv 114, uzdržanih nema, nije glasalo 18, ukupno 166 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 25. podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Za 36, protiv 122, uzdržanih nema, nije glasalo 8, ukupno 166 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 25. zajedno podneli narodni poslanici Srđan Petrović, Dušan Ilić (kome je prestao mandat narodnog poslanika), Slavoljub Matić i Arsen Kurjački. Za 36, protiv 119, uzdržanih nema, nije glasalo 11, ukupno 166 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 27. podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Za 35, protiv 121, uzdržanih nema, nije glasalo 10, ukupno 166 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su podneli narodni poslanici Rajko Baralić, Radojko Petrić, Momir Radoičić, Marko Ćulibrk, Nebojša Jović, Ljubomir Mucić, Golub Rajić i Dragan Jovanović, kojim su predložili da se posle člana 38. doda novi član 38a Za 37, protiv 117, uzdržanih nema, nije glasalo 12, ukupno 166 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 40. podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Za 33, protiv 121, uzdržanih nema, nije glasalo 12, ukupno 166 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 44. podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Za 37, protiv 119, uzdržanih nema, nije glasalo 10, ukupno 166 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 45. podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Za 30, protiv 115, uzdržanih nema, nije glasalo 20, ukupno 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 45. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 34, protiv 123, uzdržanih nema, nije glasalo 8, ukupno 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 45. podneo narodni poslanik Radojko Petrić. Za 38, protiv 118, uzdržan jedan, nije glasalo 8, ukupno 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman na član 45, sa ispravkom, koji su zajedno podneli narodni poslanici Vlatko Sekulović, Rodoljub Šabić i Branko Pavlović. Za 45, protiv 103, uzdržana dva, nije glasalo 15, ukupno 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 46. zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Za 26, protiv 129, uzdržanih nema, nije glasalo 9, ukupno 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman da se posle člana 46. doda novi član 46a, sa ispravkom, koji su zajedno podneli narodni poslanici Vlatko Sekulović, Rodoljub Šabić i Branko Pavlović. Za 13, protiv 111, uzdržana dva, nije glasalo 38, od 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman na član 52, sa ispravkom, koji su zajedno podneli narodni poslanici Vlatko Sekulović, Rodoljub Šabić i Branko Pavlović Za 15, protiv 108, uzdržanih nema, nije glasalo 40, od 163 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman na član 55. koji su zajedno podneli narodni poslanici Rajko Baralić, Radojko Petrić, Momir Radoičić, Marko Ćulibrk, Nebojša Jović, Ljubomir Mucić, Golub Rajić i Dragan Jovanović. Za 36, protiv 121, uzdržanih nema, nije glasalo 6, od 163 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman na član 56. koji su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Petrović, Dušan Ilić (kome je prestao mandat narodnog poslanika), Slavoljub Matić i Arsen Kurjački. Za dva, protiv 116, uzdržan jedan, nije glasalo 44, od 163 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman na član 57. koji su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Za 31, protiv 117, uzdržanih nema, nije glasalo 16, od 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman na član 62. koji su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Za 34, protiv 122, uzdržanih nema, nije glasalo 9, od 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman na član 64. koji je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Za 34, protiv 117, uzdržan jedan, nije glasalo 11, od 163 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman na član 67. koji je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Za 30, protiv 113, uzdržan jedan, nije glasalo 19, od 163 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman na član 71. koji je su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Za 36, protiv 119, uzdržan jedan, nije glasalo 7, od 163 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman na član 75. koji je su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Za 29, protiv 117, uzdržana četiri, nije glasalo 16, od 166 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman na član 77. koji je su zajedno podneli narodni poslanici Rajko Baralić, Radojko Petrić, Momir Radoičić, Marko Ćulibrk, Nebojša Jović, Ljubomir Mucić, Golub Rajić i Dragan Jovanović. Za 35, protiv 119, uzdržanih nema, nije glasalo 12, od 166 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman na član 78. koji je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Za 29, protiv 121, uzdržan jedan, nije glasalo 13, od 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman na član 83. koji je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Za 36, protiv 120, uzdržanih nema, nije glasalo 9, od 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman da se posle člana 85. doda novi član 85a, sa ispravkom, koji je su zajedno podneli narodni poslanici Vlatko Sekulović, Rodoljub Šabić i Branko Pavlović. Za 20, protiv 105, uzdržanih pet, nije glasalo 35, od 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman na član 88. koji je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Za 22, protiv 119, uzdržana dva, nije glasao 21, od 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman na član 88. koji su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Za 33, protiv 122, uzdržan jedan, nije glasalo devet, od 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman na član 89. koji je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Za 34, protiv 120, uzdržanih nema, nije glasalo 11, od 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman na član 91. koji su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Za 36, protiv 118, uzdržanih nema, nije glasalo 11, od 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman na član 93. koji je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Za 32, protiv 118, uzdržanih nema, nije glasalo 15, od 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman na član 96. koji je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Za 29, protiv 124, uzdržanih nema, nije glasalo 12, od 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević zajedno su podneli amandman da se posle člana 97. izmeni naziv podnaslova 3. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 34, protiv 121, uzdržanih nema, nije glasalo 10, od 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman na član 99. koji su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Vojislav Šešelj i zajedno narodni poslanici Vlatko Sekulović, Rodoljub Šabić i Branko Pavlović (sa ispravkom). Za 46, protiv 109, uzdržana dva, nije glasalo sedam, od 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman na član 101. koji je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Za 33, protiv 119, uzdržana dva, nije glasalo 10, od 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman na član 111. koji je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Za 29, protiv 117, uzdržan jedan, nije glasalo 17, od 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman na član 112. koji je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Za 30, protiv 122, uzdržanih nema, nije glasalo 12, od 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman na član 113. koji su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Za 35, protiv 122, uzdržan jedan, nije glasalo šest, od 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman na član 119. koji je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Za 32, protiv 119, uzdržanih nema, nije glasalo 13, od 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman na član 120. koji je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Za 32, protiv 121, uzdržan jedan, nije glasalo 11, od 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman na član 121. koji su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Za 32, protiv 118, uzdržan jedan, nije glasalo 14, od 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman na član 122, sa ispravkom, koji su zajedno podneli narodni poslanici Vlatko Sekulović, Rodoljub Šabić i Branko Pavlović. Za 31, protiv 105, uzdržanih nema, nije glasalo 28, od 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman na član 122. koji su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Za 35, protiv 123, uzdržanih nema, nije glasalo sedam, od 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. [[Žagor u sali.]] Dame i gospodo, da li vam je potrebna pauza? (Glasovi iz sale: Ne.) Stavljam na glasanje amandman koji su na član 122. zajedno podneli narodni poslanici Srđan Petrović, Dušan Ilić (kome je prestao mandat narodnog poslanika), Slavoljub Matić i Arsen Kurjački. Za 11, protiv 123, uzdržana dva, nije glasalo 27, od ukupno 163 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 125. podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Za 33, protiv 121, uzdržanih nema, nije glasalo 10, od ukupno 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 128. zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Za 34, protiv 120, uzdržanih nema, nije glasalo devet, od ukupno 163 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 128. zajedno podneli narodni poslanici Srđan Petrović, Dušan Ilić (kome je prestao mandat narodnog poslanika), Slavoljub Matić i Arsen Kurjački. Za nema, protiv 121, uzdržana dva, nije glasalo 40, od ukupno 163 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 134. podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Za 26, protiv 119, uzdržan jedan, nije glasalo 16, od ukupno 162 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 134. podneo narodni poslanik Milan Stanković. Za 33, protiv 120, uzdržan jedan, nije glasalo devet, od ukupno 163 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 145. zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Za 30, protiv 118, uzdržana dva, nije glasalo 12, od ukupno 162 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 146. zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Za 34, protiv 116, uzdržanih nema, nije glasalo 13, od ukupno 163 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 149. zajedno podneli narodni poslanici Srđan Petrović, Dušan Ilić (kome je prestao mandat narodnog poslanika), Slavoljub Matić i Arsen Kurjački. Za jedan, protiv 122, uzdržan jedan, nije glasalo 39, od ukupno 163 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o javnim nabavkama u celini. Za 125, protiv 35, uzdržanih nema, nisu glasala dva, od ukupno 162 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog zakona o javnim nabavkama u celini. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O RADNIM ODNOSIMA U DRŽAVNIM ORGANIMA Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radnim odnosima u državnim organima, u načelu. Za 125, protiv 34, uzdržanih nema, nisu glasala tri, od ukupno 162 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog zakona u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 1. zajedno podneli narodni poslanici Toma Bušetić, Hranislav Perić, Joca Arsić i Dragan Todorović. Za 36, protiv 119, uzdržanih nema, nije glasalo sedam, od ukupno 162 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 1. zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević. Za 35, protiv 120, uzdržanih nema, nije glasalo osam, od ukupno 163 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 2. zajedno podneli narodni poslanici Toma Bušetić, Hranislav Perić, Joca Arsić i Dragan Todorović. Za 30, protiv 112, uzdržanih nema, nije glasao 21, ukupno 163 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman da se posle člana 3. doda novi član 3a, sa ispravkom, koji su podneli narodni poslanici Dragan Marković, Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević. Za 33, protiv 119, uzdržanih nema, nije glasalo 10, ukupno 162 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 7. zajedno podneli narodni poslanici Toma Bušetić, Hranislav Perić, Joca Arsić i Dragan Todorović. Za 35, protiv 122, uzdržanih nema, nije glasalo pet, ukupno 162 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 8. zajedno podneli narodni poslanici Toma Bušetić, Hranislav Perić, Joca Arsić i Dragan Todorović. Za 35, protiv 120, uzdržanih nema, nije glasalo 7, ukupno 162 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 9. zajedno podneli narodni poslanici Toma Bušetić, Hranislav Perić, Joca Arsić i Dragan Todorović. Za 36, protiv 117, uzdržanih nema, nije glasalo 9, ukupno 162 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 10. zajedno podneli narodni poslanici Toma Bušetić, Hranislav Perić, Joca Arsić i Dragan Todorović. Za 34, protiv 119, uzdržanih nema, nije glasalo 9, ukupno 162 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 15. zajedno podneli narodni poslanici Toma Bušetić, Hranislav Perić, Joca Arsić i Dragan Todorović. Za 30, protiv 121, uzdržan jedan, nije glasalo 10, ukupno 162 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 15. zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Miloš Lukić, Petar Petrović i Adam Urošević. Za 35, protiv 120, uzdržan jedan, nije glasalo 6, ukupno 162 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radnim odnosima u državnim organima, u celini. Za 122, protiv 35, uzdržanih nema, nisu glasala četiri, ukupno 161 narodni poslanik. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radnim odnosima u državnim organima. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ODLUKE O MERAMA ZDRAVSTVENE ZAŠTITE ŽIVOTINjA U REPUBLICI SRBIJI ZA 2002, 2003. I 2004. GODINU Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres o Predlogu odluke, prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na poglavlje I tačka 6) amandman su zajedno podneli narodni poslanici Arsen Kurjački, Zoran M. Nikolić (kome je prestao mandat narodnog poslanika) i Dušan Tubić. Vlada nije, a Odbor za poljoprivredu je prihvatio amandman, dok Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za nije bilo, protiv 107, uzdržanih 7, nisu glasala 44, ukupno 158 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na poglavlje II odeljak a) tačka 3) amandman su zajedno podneli narodni poslanici Arsen Kurjački, Zoran M. Nikolić (kome je prestao mandat narodnog poslanika) i Dušan Tubić. Vlada i Odbor za poljoprivredu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman Za nije bilo, protiv 117, uzdržan jedan, nije glasao 41, ukupno 159 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na poglavlje II odeljak a) tačka 4) amandman su zajedno podneli narodni poslanici Arsen Kurjački, Zoran M. Nikolić (kome je prestao mandat narodnog poslanika) i Dušan Tubić. Vlada i Odbor za poljoprivredu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za nije bilo, protiv 120, uzdržanih nema, nije glasalo 39, ukupno 159 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na poglavlje II odeljak a) tačka 9) amandman su zajedno podneli narodni poslanici Arsen Kurjački, Zoran M. Nikolić (kome je prestao mandat narodnog poslanika) i Dušan Tubić. Vlada i Odbor za poljoprivredu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za nije bilo, protiv 118, uzdržanih nema, nije glasalo 42, od ukupno 160 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanici Arsen Kurjački, Zoran M. Nikolić ( kome je prestao mandat narodnog poslanika) i Dušan Tubić su podneli amandman kojim predlažu da se u poglavlju II odeljak a) posle tačka 9) doda novi naslov i tačka. Vlada i Odbor za poljoprivredu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za nije bilo, protiv 117, uzdržanih nema, nije glasalo 42, od ukupno 159 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na poglavlje II odeljak b) tačka 1) amandman su zajedno podneli narodni poslanici Arsen Kurjački, Zoran M. Nikolić (kome je prestao mandat narodnog poslanika) i Dušan Tubić. Vlada i Odbor za poljoprivredu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za nije bilo, protiv 122, uzdržanih nema, nije glasalo 37, od ukupno 159 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na poglavlje II odeljak b) tačka 3) amandman su zajedno podneli narodni poslanici Arsen Kurjački, Zoran M. Nikolić (kome je prestao mandat narodnog poslanika) i Dušan Tubić. Vlada i Odbor za poljoprivredu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za nije bilo, protiv 119, uzdržanih nema, nije glasalo 40, od ukupno 159 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na poglavlje III amandman su zajedno podneli narodni poslanici Arsen Kurjački, Zoran M. Nikolić (kome je prestao mandat narodnog poslanika) i Dušan Tubić. Vlada i Odbor za poljoprivredu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za nije bilo, protiv 122, uzdržan jedan, nije glasalo 36, od ukupno 159 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, stavljam na glasanje Predlog odluke o merama zdravstvene zaštite životinja u Republici Srbiji za 2002, 2003. i 2004. godinu, u celini. Za 122, protiv 28, uzdržanih nema, nije glasalo 10, od ukupno 160 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog odluke o merama zdravstvene zaštite životinja u Republici Srbiji za 2002, 2003. i 2004. godinu. [[Aplauz.]] Pošto smo obavili razmatranje svih tačaka dnevnog reda i odlučivanje o njima, zaključujem sednicu Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini. Jedno kratko obaveštenje: sednica Administrativnog odbora održaće se u utorak, 9. jula, u 11,00 časova, u sali na drugom spratu. Skupština verovatno u utorak, dobićete poziv.