Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Trećeg vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 85 narodnih poslanika.Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 86 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da je sprečen da prisustvuje sednici narodni poslanik Aleksandar Lazarević. Prelazimo na zajednički načelni pretres 7. i 8. tačke dnevnog reda: – PREDLOZI ZAKONA O POLjOPRIVREDNOM ZEMLjIŠTU, ORGANSKOJ PROIZVODNjI I ORGANSKIM PROIZVODIMA Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda po tačkama 7. i 8, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Otvaram zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o poljoprivrednom zemljištu i Predlogu zakona o organskoj proizvodnji i organskim proizvodima. Da li predstavnik predlagača dr Ivana Dulić-Marković, ministar poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, želi reč? (Da.) Izvolite. Reč ima ministar Ivana Dulić-Marković.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, zaista sam zadovoljna što mogu danas da vam predstavim dva zakona za koja mislim da su jako važna za našu poljoprivredu. Verujem da će sve poslaničke grupe glasati za ova dva zakona, jer oni doprinose da se bolje postave temelji za uspešniju i profitabilniju proizvodnju. Kada smo došli u Ministarstvo i kada je Vlada počela da radi, rekli smo da je za uspešan razvoj poljoprivrede veoma važno da se razvije uspešno tržište zakupa zemljišta i da se razvije tržište kredita. Smatramo da zakon o poljoprivrednom zemljištu upravo doprinosi da se funkcionalno tržište zemljišta razvije. On će omogućiti da zemlju koriste oni poljoprivrednici koji će izvući najveći profit od korišćenja tog poljoprivrednog zemljišta. Isto tako, uređenje ove materije olakšaće pristup kreditima preko mogućnosti korišćenja zemljišta za obezbeđenje kredita i, naravno, on pospešuje promenu veličine farmi. Pored ekonomske funkcije, veoma važna funkcija zemljišne politike je u ruralnom razvoju, dakle obezbeđivanje onima koji su ostali da žive na selu da dođu do poljoprivrednog zemljišta. Naravno, zemljište ima i jednu emotivnu funkciju, jer to je naša očevina ili dedovina i zbog toga je isto važno kako je uređena zemljišna politika. Ova vlada se jasno izjasnila na početku mandata, i radi na tome, da je zemljište predmet restitucije i zbog toga sva pitanja koja se uređuju, a u vezi su sa zemljištem, moraju da budu vezana i za povraćaj zemljišta onima od kojih je uzeto. Pored toga, zemljište je jedan od predmeta pregovora sa EU i sve zemlje su ispregovarale barem sedam godina derogaciju da se poljoprivredno zemljište ne prodaje strancima i posle ulaska u EU, a Poljska je ispregovarala 12 godina, što je i naš cilj. Naravno, zemljište je jedan od najvećih potencijala koje imamo, jer u Srbiji ima 5,1 milion hektara poljoprivrednog zemljišta i od toga je obradivo 4.225.000 hektara. Ovaj zakon će urediti planiranje, zaštitu, uređenje i korišćenje poljoprivrednog zemljišta. U glavi o planiranju zakon predviđa donošenje osnove, a osnova je prostorno planski akt, i na nivou Republike, na nivou pokrajine i na nivou lokalne samouprave. Zakon uređuje sve procedure, od donošenja do sprovođenja osnove, a isto tako predviđa i dve vrste kontrole, a to su stručna kontrola osnove i javni uvid u osnovu koju donese i lokalna samouprava, i pokrajina i Republika. Jedan od važnijih delova zakona je zaštita poljoprivrednog zemljišta. Zakonom se zabranjuje ispuštanje i odlaganje opasnih i štetnih materija; utvrđuje se obaveza kontrole plodnosti obradivog poljoprivrednog zemljišta i količine unetih mineralnih materija, đubriva i pesticida. Zakon, isto tako, obavezuje na ispitivanje kvaliteta poljoprivrednog zemljišta i vode za navodnjavanje i za odvodnjavanje, propisuje protiverozione i druge mere, zabranjuje korišćenje poljoprivrednog obradivog zemljišta u nepoljoprivredne svrhe, zabranjuje usitnjavanje uređenih parcela na manju površinu od jednog hektara, utvrđuje šta je to šteta, kao što je spaljivanje žetvenih ostataka, i propisuje mere za zaštitu poljoprivrednog zemljišta od mraza, grada i požara. Zakon uređuje poljoprivredno zemljište na način da definiše komasaciju, a po prvi put definiše dobrovoljno grupisanje zemljišta. Država će pomagati onima koji žele dobrovoljno da pregrupišu svoje zemljište i uređuje hidro i agromelioracije. Onaj deo zakona o kojem se najviše pričalo u javnoj raspravi jeste korišćenje poljoprivrednog zemljišta, naročito deo koji se odnosi na korišćenje poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini. Plan i program korišćenja zemljišta u društvenoj svojini se decentralizuje i njega će praviti lokalne samouprave. Po prvi put poljoprivrednici, dakle fizička lica, moći će na ravnopravan način da konkurišu za zakup poljoprivrednog zemljišta. Država se ovim zakonom opredelila da ne prodaje poljoprivredno zemljište, nego da ga izdaje u zakup i pravnim i fizičkim licima pod jednakim uslovima. Nemoguće je prodati poljoprivredno zemljište dok se ne završi potpuno proces restitucije. Isto tako, član 1. zakona već definiše da poljoprivredno zemljište ne može da se prodaje stranim pravnim i fizičkim licima. Dakle, po prvi put zakon zabranjuje prodaju stranim pravnim i fizičkim licima. Mi se zaista borimo da poljoprivredno zemljište uzimaju oni, dakle, porodična komercijalna gazdinstva, za koje mislimo da su najkonkurentniji i da će najbolje znati da iskoriste to poljoprivredno zemljište. Zbog toga ovaj zakon opredeljuje da se državna zemlja daje u zakup. Za to smo se odlučili iz više razloga. Pre svega što ne postoji razvijeno tržište dugoročnih kredita, zatim, zemljište je predmet restitucije, zakup mnogo bolje određuje vlasnika i profitabilnost, nego prodaja i velika ponuda u kratkom vremenu bi dovela do depresije cena. Naravno, trenutno je niska cena zemljišta u odnosu na EU, iz više razloga: i zbog stepena ekonomske i političke nestabilnosti, i zbog teškoća u predviđanju kretanja na tržištu, nema jasno definisanog vlasništva nad zemljištem i nije u svim slučajevima razgraničeno društveno i državno zemljište. Isto tako, trenutno nemamo subvencije koje su vezane za zemljište, kao što je to slučaj u EU. Zakonom će se formirati i informacioni sistem o poljoprivrednom zemljištu, koji će da vodi evidenciju podataka o poljoprivrednom zemljišnom prostoru i uspostaviće se održavanje celog informacionog sistema, ne samo onog koji se odnosi na državno zemljište, nego na sve zemljište. Znači, najznačajnija novina u ovom predlogu zakona je pre svega decentralizacija. Šta to znači? Znači da lokalna samouprava pravi program korišćenja. Neko ko živi u jednom mestu gde postoji nekoliko hiljada hektara državnog poljoprivrednog zemljišta mnogo bolje zna od Vlade, od ministra o tome šta je strategija razvoja poljoprivrede u tom mestu: da li je strategija da zadrže poljoprivredni kombinat i da tako uposle građane iz tog sela ili iz tog grada, ili je strategija da omoguće da poljoprivrednici koji napreduju, a kod mnogih od njih ograničavajući faktor u napretku je to što ne mogu da dođu do poljoprivrednog zemljišta, ukrupnjavaju posede i da se šire, i da je to važnije za tu lokalnu samoupravu. Ministarstvo i Vlada prepuštaju pravljenje programa lokalnim samoupravama. One mogu da definišu funkcionalne celine koje će davati u zakup i da definišu sve druge uslove javnog nadmetanja oko davanja zemlje u zakup. Raspodela sredstava od naknada će biti: 40% za lokalnu samoupravu; zatim, prihvatili smo amandman Skupštine Vojvodine da 30% ide za vojvođansku administraciju zbog toga što i oni prave svoje osnove korišćenja državnog zemljišta i zadnjih 30% ide u budžet Republike Srbije. Ministarstvo ovim zakonom planira i formiranje uprave za poljoprivredno zemljište, jer odavno postoje Uprava za vode, Uprava za šume i zaista poljoprivredno zemljište je veoma važan resurs i mora da se zna ko je odgovoran za sve strateške programe, kao i za njihovu efikasniju primenu. Verujemo da će ovaj zakon značajno doprineti da poljoprivredno zemljište koriste oni koji su spremni da ga obrađuju, jer lokalna samouprava može da da na javno nadmetanje one parcele koje se ne obrađuju, a novac od toga ide vlasniku zemljišne parcele. Znači, tu se nadamo da će imati interes oni koji su odustali od poljoprivrede, koji ne mogu više da budu konkurentni, da dobiju neku nadoknadu za korišćenje zemljišta, a da oni koji smatraju da mogu bolje da koriste zemljište dođu do većih površina. Verujemo da će ovaj zakon, pored toga što uređuje korišćenje i zaštitu, ukoliko se bude brzo i efikasno primenjivao, da doprinese da zemljište koriste oni koji mogu da budu profitabilniji i na taj način da unapredimo našu poljoprivredu. Pozivam vas sve da glasate za ovaj zakon, jer ovaj zakon je dobar za poljoprivrednike, za paore, za domaćine, a samim tim je dobar i za našu Republiku Srbiju. Drugi zakon koji je danas na dnevnom redu je zakon o organskoj proizvodnji i organskim proizvodima. Organska proizvodnja je proizvodnja koja se zasniva na prirodnim procesima i upotrebi organskih materija. To je ona proizvodnja koja se odvija bez upotrebe sredstava za zaštitu i prehranu bilja koja su sintetičko-hemijskog porekla, sintetičkih lekova, regulatora rasta i genetski modifikovanih organizama. Organska proizvodnja nije tradicionalna proizvodnja, ekstenzivna proizvodnja, proizvodnja sa niskim standardima kvaliteta i zdravstvene sigurnosti ili proizvodnja koja donosi veliki profit uz mala ulaganja. Za organsku proizvodnju je potrebno mnogo znanja i poštovanje procedura. Za nas je veoma važno da postavimo organsku proizvodnju na prave osnove, jer proizvodnja i prerada primarnih proizvoda u hranu visoke nutritivne vrednosti i neprehrambene proizvode povećaće tržišne vrednosti i dobićemo proizvode koji su konkurentni cenama i kvalitetom za domaće i za platežno sposobnija strana tržišta. Isto tako, na taj način ćemo dugoročno održavati i povećavati plodnost zemljišta, zaštitu i unapređenje prirodnih resursa u celini, a organska proizvodnja može da da i veoma značajan doprinos održivom ruralnom razvoju, diverzifikaciji seoske ekonomije i unapređenju i stvaranju uslova za opstanak i tržišnu orijentaciju malih gazdinstava koja čine osnovu opstanka seoskih zajednica u Srbiji. Donošenje ovog zakona inicirali su proizvođači organskih poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda, prerađivači i organizacije ovlašćene za kontrolu organske poljoprivredne proizvodnje. Važeći zakon o organskoj poljoprivredi, koji je usvojen u saveznom parlamentu i prešao je u nadležnost republičkog ministarstva, bio je nefunkcionalan i nekompletan i odnosio se samo na poljoprivredne i prehrambene proizvode i štitio je samo oznaku YU - hrana proizvod iz organske poljoprivrede. Prema starom zakonu Ministarstvo poljoprivrede nije imalo obučene inspektore za organsku proizvodnju, a cena uspostavljanja i održavanja nacionalnog sertifikacionog sistema je bila previsoka. Zbog toga među proizvođačima organskih proizvoda nije postojalo interesovanje za posedovanje ovog sertifikata, jer on nije bio prepoznatljiv na svetskom tržištu i od 2000. godine do danas nije izdat nijedan sertifikat. Prema podacima koje su dobrovoljno dostavile organizacije ovlašćene od strane Ministarstva za kontrolu organske proizvodnje u 2004. godine sertifikovano je 200.550 hektara, od toga 542 hektara bile su površine na kojima su gajene kulture, a 200.000 hektara su bile površine sa kojih su bile sakupljane biljne vrste iz prirodnih staništa. U 2005. godini je ukupno sertifikovano 368.000 hektara, od čega je nešto više od 571 hektara površina na kojoj su gajene kulture, a ostalo su površine sa kojih su sakupljane biljne vrste iz prirodnih staništa. Šta donosi novi zakon? Zakon o organskoj proizvodnji i organskim proizvodima odnosi se ne samo na primarne poljoprivredne, već i na prehrambene i neprehrambene proizvode u čiji sastav ulaze sirovine proizvedene metodama organske proizvodnje. Usvajanjem ovog zakona dobijamo i prateće propise, od kojih je ukupno osam koji se odnose na organsku biljnu i stočarsku proizvodnju, sakupljanje biljnih i životinjskih vrsta iz prirodnih staništa, preradu, rukovanje organskim proizvodima, obeležavanje, promet, jedinstvenu evidenciju i sertifikaciju, i to je usklađeno sa propisima EU kako bismo mogli sve te proizvode da izvozimo i u EU i na druga tržišta. Na ovaj način će se legalizovati rad stranih i stvoriti uslovi za formiranje domaćih sertifikacionih organizacija. Sertifikacione organizacije koje zadovolje uslove koji će se prepisati pravilnikom koji je usklađen sa evropskim standardom N 45011 dobiće ovlašćenja od Ministarstva i kod, a u obavezi su da Ministarstvu šalju mesečne i godišnje izveštajau cilju vođenja jedinstvene evidencije proizvođača, izdatih sertifikata i resertifikata za uvezene organske proizvode. Stvaranje uslova za praćenje i registraciju obima organske proizvodnje omogućiće predlaganje i opravdavanje mera za podsticaj ove proizvodnje. Ovim propisom će se stvoriti pozitivna konkurencija među sertifikatorima, pojeftiniće usluge sertifikacije, čime će se proizvođačima manje platežne moći i manjeg obima proizvodnje omogućiti da sertifikuju svoju proizvodnju kao organsku, i zaposliće se domaći stručnjaci na poslovima sertifikacije i savetodavstva. Nadzor nad kvalitetom rada sertifikacionih organizacija vršiće inspektori za organsku proizvodnju. Isto tako, primenom novog zakona jasno će se podvući razlika između organskih i proizvoda iz konvencionalne proizvodnje; zakonom će se zabraniti upotreba termina kao što su ekološki, biološki, organski, odnosno eko, bio i slično, ukoliko proizvod nije sertifikovan u skladu sa ovim zakonom. Uvešće se nacionalni znak za organske proizvode, potrošači će imati mogućnost da kupe proizvod potvrđenog kvaliteta, a stavljanjem oznake koja jasno ukazuje na poreklo, kvalitet i metode proizvodnje sprečiće se dovođenje potrošača u zabludu. Novi zakon će imati stimulativni efekat na angažovanje novih privrednih subjekata, tržišnu konkurenciju i zapošljavanje domaćeg kadra. Regulisanje organske proizvodnje doprineće i razvoju turizma i ugostiteljstva, koji su zasnovani na organskoj proizvodnji i upotrebi organskih proizvoda. Zahvaljujem vam se na pažnji i pozivam vas da glasate za ova dva zakona, jer oni su dobri za našu poljoprivredu. Hvala.
Da li izvestilac nadležnog odbora želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Narodni poslanik Zoran Mašić, ovlašćeni predstavnik SRS, izvolite.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, drago mi je da nam je pružena prilika da danas govorimo o jednom vrlo važnom zakonu iz oblasti poljoprivrede. Takođe, neobično mi je drago da se danas osvrnemo i nešto kažemo i o radu Ministarstva za poljoprivredu u proteklom periodu tokom kojeg oni obavljaju funkciju u tom ministarstvu. Iskreno se nadam da ovo što ćemo moje kolege narodni poslanici i ja danas reći neće biti nov povod za pokretanje jedne besomučne kampanje za zabranu Srpske radikalne stranke. Trudiću se da argumentima ubedim i vas i javnost u Republici Srbiji šta je loše u ovom ponuđenom zakonu, a takođe trudiću se da sa činjenicama pokažem šta je i kako Ministarstvo za poljoprivredu u protekom periodu radilo i koliko je uradilo za interes svih poljoprivrednih proizvođača, pogotovo što se ministar, a i ostali saradnici u Ministarstvu poljoprivrede diče ocenama o pozitivnom radu, a to ističu svakako i predstavnici iz poslaničke grupe, o visokim ocenama rada Ministarstva poljoprivrede u proteklom periodu i reformama koje su sprovedene u proteklom periodu. Pa, da prvo krenemo upravo od toga. Reforme, pretpostavljam da ćemo se složiti, podrazumevaju donošenje zakonskih propisa iz oblasti poljoprivrede. Ova vlada i ovo ministarstvo do sada su iz oblasti poljoprivrede u ovoj skupštini prezentirali četiri zakonska predloga, od kojih su tri usvojena, to je Zakon o sadnom materijalu, Zakon o biljnom semenu i Zakon o veterinarstvu, a Predlog zakona o veterinarskim, sanitarnim i fitosanitarnim laboratorijama je povučen iz procedure. Danas raspravljamo o dva zakona. Jedan od ova dva upravo je zakon o poljoprivrednom zemljištu, i to je zakon koji je trebalo da bude donet odmah posle njihovog dolaska na vlast, a ako ne pre toga, onda nakon donošenja dugoročne strategije razvoja poljoprivrede, jer upravo tim dokumentom su oni sebi stavili u zadatak da će taj zakon doneti. On treba da reguliše gazdovanje jednim od najznačajnijih resursa u ovoj državi, a to je zemljište, svakako i državnim zemljištem. A evo, javnost, poljoprivredni proizvođači su svedoci kada upravo o tom zakonu raspravljamo. Imam jedan dopis ovde, koji je stigao 20. jula prošle godine meni kao predsedniku Odbora za poljoprivredu, u kome me gospođa Dulić obaveštava da je u završnoj fazi javna rasprava o tom zakonu i da će taj zakon s jeseni doći u parlament i biti usvojen. To nije prvi put da je Odbor za poljoprivredu, a i u krajnjem poljoprivredna javnost dezavuisana, da se zakonska regulativa iz oblasti poljoprivrede samo obećava, a da se u suštini na njoj ništa ne radi. Gospođa Dulić je 2. juna na jednom sastanku u Bečeju izjavila da će podneti ostavku ako se ovaj zakon ne usvoji, jer smatra da je ovaj zakon toliko bitan. Izjavila je to pred skupom koji je organizovan upravo ispred G17 plus i asocijacije tih poljoprivrednih proizvođača koji podržavaju ministra i politiku Ministarstva poljoprivrede; to su pre svega bili poljoprivredni proizvođači koji su u proteklom periodu dobili značajna podsticajna sredstva za razvoj poljoprivrede. Svakako ću o tome reći poimenično koji su to ljudi, koliko su sredstava dobili, jer mislim da je krajnje vreme da se o tome otvoreno govori, ne može se više to prikrivati. Po meni, krajnje je neprimereno da ministar u vreme kada je zakon ušao u proceduru, kada je uvršten u dnevni red, ucenjuje i narodne poslanike i javnost da će abdicirati ako se ne usvoji zakon koji je predložen, a uzgred, taj zakon se čeka gotovo dve godine, ako ne i više. Tako nešto je nedopustivo i neprimereno. Moje kolege i ja ćemo danas pokušati da našim poljoprivrednicima i našoj javnosti upravo ukažemo da je stvarno krajnje vreme da se gospođa Dulić i Ministarstvo poljoprivrede promene, jer mislim da ništa značajno i kapitalno nisu uradili za oblast poljoprivrede. Već sam spomenuo zakonsku regulativu koja je apsolutno zatajila i na temelju toga ne mogu govoriti o nekim značajnim reformama, da su ih sproveli, jer ne znam šta su sproveli, na temelju čega su sprovodili. Ono što su uradili pozitivno za poljoprivredne proizvođače, samo donekle pozitivno, jesu podsticajna sredstva koja su u proteklom periodu obezbeđena u republičkom budžetu. Međutim, ono što im se zamera i ono što je u nekoliko navrata i na Odboru za poljoprivredu zamereno i traženo od Ministarstva poljoprivrede i ministra, to je informacijao namenskom trošenju tih sredstava i informacija o tome ko su ti poljoprivredni proizvođači koji su dobili ta podsticajna sredstva. Odbor za poljoprivredu nije dobio takve informacije; dobila su samo tri člana Odbora; oni su imali pravo uvida u spisak i evidentirali su imena petnaestak lica koja bi trebalo da obiđu u narednom periodu i da vide da li su ta sredstva koja su ti poljoprivredni proizvođači dobili namenski utrošena. Uredba kojom je regulisano upravo korišćenje i trošenje tih sredstava apsolutno podrazumeva da ministarstva poljoprivrede i finansija, pošto preko njih ide, izvrše nadzor i uvid namenskog trošenja tih sredstava i da informišu javnost. (Glasovi iz sale: Reci nešto o zakonu.) Reći ću i o zakonu. Molim eksperte da se strpe, da imaju toliko tolerancije. Biće vam pružena prilika da izađete za govornicu. Sve je ovo vezano za ovaj zakon. Upravo sada želim da kažem koliko je ta netransparentnost u dodeljivanju sredstava omogućila pojedincima da dobiju sredstva. U petak ste mogli dobiti informaciju da je gospodin Vitošević, koji je bio savetnik gospodina Miroljuba Labusa za poljoprivredu, dobio kredit 2004. godine u iznosu od 13.470.000 dinara, kredit koji je iskorišćen da kupi junice, kao priplodni materijal, i da ih gaji, da unapređuje poljoprivrednu proizvodnju. Međutim, te junice koje su uvezene imale su određene bolesti koje su nedopustive u našoj zemlji; bile su zaražene leukozom i infektivnom bovinom dijarejom, i o tome je ovaj parlament obavešten. Ono što je posebno nedopustivo jeste da su sredstva koja se daju za podsticaj u suštini iskorišćena da bi se te junice posle preprodale i na budžetskim sredstvima zaradilo. Upravo oni koji čine asocijaciju poljoprivrednih proizvođača "105 plus", znači, 100 paora i opet nešto plus... Recimo, gospodin Malešev, koji je predsednik toga i koji zdušno podržava politiku ministarstva i gospođu Dulić, dobio je 200.000 evra da bi kupio mehanizaciju i da bi uzimao zemlju u arendu i obrađivao i radio usluge drugima. Svakako, ovaj gospodin pripada grupaciji G17 plus. Gospodin Dragiša Borić iz Lukićeva uzeo je u zakup iz zadruge iz Jakšićeva 1.200 hektara po ceni od 2.400 dinara, a dobio je podsticajna sredstva da kupuje mehanizaciju i da obrađuje tu zemlju, znači, nije imao svoju zemlju, nego je uzeo zemlju u zakup, da kupuje mehanizaciju i da koristi i za to zarađuje pare. Dalje, gospodin Miroslav Ivković iz Žednika dobio je oko 100.000 evra, takođe član G17 plus. Sve su to lica koja se predstavljaju kao paori od strane ministra i njenih saradnika, da su to poljoprivredni proizvođači i da oni unapređuju poljoprivrednu proizvodnju, a u suštini oni koriste ili su koristili ta sredstva da bi nabavili mehanizaciju i neke druge pogodnosti i da bi zarađivali na sredstvima svih građana. To je politika G17 plus, to je politika unapređenja poljoprivredne proizvodnje. (Glasovi iz sale: Šta kaže zakon?) Čućete šta kaže zakon. Ono što još želim da kažem, a što je politika Ministarstva poljoprivrede, što svakako ima veze sa zakonom, jeste da Ministarstvo poljoprivrede i ministar gospođa Dulić apsolutno ne uvažava našu naučnu i stručnu javnost, ne pojavljuje se na skupovima koje organizuju značajne institucije kao što je Institut za ratarstvo i povrtarstvo, koji održava svake godine veliki skup na Zlatiboru, gde se razrađuju razne teme, ali stiže da ode na skup paora, nazovipaora, da u isto vreme finansijski pomogne sa dva miliona dinara jedan skup koji je održan u Banji Vrujci, jer su to glasači G17 plus, jer su to ljudi koji podržavaju gospođu ministra. To nije politika koja treba da se vodi za interes poljoprivredne proizvodnje. Politikom koju je Ministarstvo vodilo doći ćemo ove godine u situaciju da ćemo uvoziti pšenicu, jer je politika bila da je pšenica nekurentna proizvodna biljka i da je ne treba sejati, treba se opredeljivati za neke druge kulture. Ove godine najmanje je, od rata naovamo, zasejano pod pšenicom, a još su, na nesreću, kiše, poplave uticale da će ove godine, po svim procenama naših vrhunskih stručnjaka koji se bave ovom žitaricom, prinosi biti ispod dva miliona tona, što će značajno ugroziti naš prehrambeni potencijal. Možemo doći u situaciju da pored svih resursa uvozimo i pšenicu. Pitam i vas i naše poljoprivrednike da li je to politika koju treba podržavati, da li je to politika Ministarstva koja donosi dobro poljoprivrednim proizvođačima? Ministar je prilikom obrazlaganja zakona, u toku javne rasprave, pa čak i na Odboru za poljoprivredu, rekla da se ona kroz ovaj predlog zakona bori protiv tajkuna i njihove zloupotrebe poljoprivrednog zemljišta. Samo ću vam na jednom primeru pokazati kako izgleda ta njihova borba. Jedan od spominjanih je upravo gospodin Mišković i Kompanija "Delta". "Delta banka" je kao podsticajna sredstva 2004. godine, kao kratkoročne kredite poljoprivrednim proizvođačima dala 4.667 kredita u iznosu od 281.304.000 dinara. Dalje, prva javna rasprava o dugoročnoj strategiji razvoja poljoprivrede bila je u Kompaniji "Delta" 2004. godine. Treća stvar, pre nekoliko meseci "Jedinstvo" iz Apatina je prodato kao poljoprivredni kombinat sa sedam hiljada hektara. Predsednik tenderske komisije je bio gospodin Živkov, koji se ovde kandiduje za budućeg ministra poljoprivrede. Njegov glas u tenderskoj komisiji je presudio, zato što je gospodin koji je ispred lokalne samouprave bio u bolnici i nije mogao da dođe. Znači, glas gospodina Živkova je presudio da tih sedam hiljada hektara i taj napredni poljoprivredni kombinat kupi upravo "Delta" kompanija. Neka iz ovih primera naša javnost proceni, i vi narodni poslanici, kako se Ministarstvo poljoprivrede bori protiv tajkuna i protiv novih veleposednika. Na kraju želim da kažem – ovo je ipak politika koja je projektovana odranije. Nisam čovek koji prihvata teoriju zavere i koji veruje tome, ali neke stvari se moraju prihvatiti kao činjenice. U javnosti je već saopštavano da je gospođa ministar bila jedan od stipendista "Monsanta", najveće američke firme za proizvodnju genetski modifikovanih biljaka. U julu 2001. gospođa ministar je sa 20 naših stručnjaka predvodila delegaciju koja je bila gost američkog ministarstva poljoprivrede i "Monsanta", te čuvene američke firme. Bili su sedam dana u Vašingtonu, u ministarstvu poljoprivrede, a ostalih 14 dana su proveli u Ajovi i Sent Luisu, obilazeći njihove poljoprivredne institute, njihove zasade biljaka, svakako i genetski modifikovanih. U toj delegaciji je bio i gospodin Zaharije Trnavčević, koji i te kako promoviše Ministarstvo i gospođu Dulić svake nedelje na B92. Ako govorim neistinu, neka nadležne službe ove države provere sve što sam rekao. Prema tome, to je politika koje je projektovana odnekud i koja se nameće i vodi kao agrarna politika naše zemlje. Ona ne može biti od interesa, ovakvo ministarstvo i ovakav rad ministra poljoprivrede ne može se tolerisati i ne može se braniti, čak ni vašom kampanjom da zabranite rad Srpske radikalne stranke. Vrlo ste nestrpljivi. Govoriću u načelu, ja sam ovlašćeni predstavnik. Ne brinite, izneću vrlo temeljne argumente i za zakon. Ono što još želim da kažem, pre nego što pređem na zakon – postoji jedna nevladina organizacija koja se zove "Agromreža", koju takođe promoviše Ministarstvo i gospođa Dulić. Ta nevladina organizacija, prema mojim saznanjima, dobila je oko deset miliona dolara iz SAD u proteklom periodu. Samo se vi iščuđavajte i smejte, gospođo ministre, otkriće se sve to. Znači, moje pitanje za vas i za nadležne institucije – ko finansira tu nevladinu organizaciju i za čiji ona interes ona radi, da li isključivo radi za interes Ministarstva poljoprivrede i vaše politike ili je to stvarno institucija koja je od značaja za unapređenje poljoprivredne proizvodnje? Na kraju, što se tiče zakona, samo delimično da kažem, ovaj zakon ima za cilj da u potpunosti uništi naše poljoprivredne kombinate, a pre svega Kombinat PIK "Bečej" i Kombinat PKB [[Dobacivanje iz sale.]] Homan, vrlo ste duhoviti, slušao sam vas sinoć, niste znali da objasnite šta je Ministarstvo poljoprivrede uradilo u toku mandata. Sada ste imali prilike da čujete šta je uradilo. Prema tome, suzdržite se, biće prilika da izađete ovde i da kažete. Prema tome, ovaj zakon ima za cilj da uništi poljoprivredne kombinate u potpunosti i upravo da omogući novoformiranim veleposednicima, tajkunima koji su i uz pomoć Ministarstva došli do kapitala i zemlje i da pomogne upravo ovim arendašima, kako seljaci zovu ove poljoprivredne proizvođače koji su dobili podsticajna sredstva i kupili mehanizaciju i sada uzimaju zemlju u zakup i obrađuju sa tom mehanizacijom zemlju. Znači, to će biti budući vlasnici ili zakupci tog državnog poljoprivrednog zemljišta. To nije politika koja treba da se podrži i najžešće ćemo se boriti. Svakako, u raspravi u načelu ću govoriti temeljnije o zakonu.
Reč ima ministar poljoprivrede gospođa Ivana Dulić-Marković.
Poštovani poslanici, sve što je rečeno ovde od gospodina apsolutno nije tačno. To znaju svi poljoprivrednici i paori. Ako je to zamerka, da na mene imaju uticaj poljoprivrednici i paori, jako sam ponosna na to, ja sam onda prvi ministar koji brine o interesima poljoprivrednika, a ne o interesu stranaka. Zakon je trebalo da bude donet 1992. godine, kada je svu društvenu imovinu i društveno zemljište trebalo pretvoriti u državno. Imali ste šansu i 1996. godine, pa to nije urađeno. Sada mi nalazimo najbolji način da spasimo što se spasiti može, da bismo dali zemlju paorima, poljoprivrednicima i domaćinima. Tačno je da poljoprivrednici podržavaju Ministarstvo. Još jednom kažem, to je samo znak koliko dobro mi radimo. Pedeset hiljada kratkoročnih kredita, 5.000 dugoročnih, 8.000 onih koji su otišli, naravno da idemo nabolje. Naša politika nije tri dinara hleb, nego poljoprivreda kao jedna dobra i ekonomski razvijena grana; oni koji mogu da se takmiče da proizvode, da proizvode više i bolje, a za one druge, koji nisu konkurentni, pravimo druge programe, kao što je program podrške dohotku, za koji je konkurisalo 68.000 naših poljoprivrednika koje vi ovako potcenjujete. Niko od ovih ljudi koje ste nabrojali, a to je još jedan način prozivke i etiketiranja ljudi, nije član G17 plus, ali su zaista članovi najboljeg udruženja poljoprivrednika. Ponosni smo što najbolje udruženje poljoprivrednika podržava ovo ministarstvo. Znači, mi smo se borili da izgradimo jedan sistem, a to je sistem da se po pare ide u banke, da se po pare ne dolazi ni u stranku, ni u Ministarstvo, a što se vi ne snalazite u tom sistemu, to nije problem ovog ministarstva. Što se tiče skupa u Bečeju, bili smo pozvani tamo kao gosti; skup je organizovao poljoprivredni časopis "Poljoprivrednik". Tačno je da su tamo bili poljoprivredni proizvođači u većini, zato što oni podržavaju zakon i zato što je ovo prvi put da će paori na ravnopravan način doći do zemljišta, bez toga da će se automatski zemljište besplatno davati tajkunima. Prošle godine, i ove, prvi put smo naplatili korišćenje državnog poljoprivrednog zemljišta, što se pre toga nikada nije radilo. Dakle, paori su plaćali arendu, a neki su zemlju koristili besplatno. To sada menjamo. Nikada transparentniji proces dodele sredstava nije bio, a to što najbolji podržavaju nas, ja sam na to ponosna. Nikada nisam bila stipendista "Monsanta" i drago mi je da ste napokon naučili kako se ime te firme izgovara. Nikada nisam bila stipendista. U poseti sam bila kao državni službenik i na to sam veoma ponosna. Svaku priliku koristim da nešto naučim i koristiću je i dalje. Mislim da je ta priča, kao i priča o "Agromreži", sa kojom apsolutno nikakve veze nemam već tri godine, vaša potpuna neobaveštenost i žao mi je što se ne obavestite bolje, ako već hoćete da me vređate na tako prizemnom nivou. Očigledno da ni zakon niste pročitali, pošto ovaj zakon upravo pokušava da onima koji kupe PKB ne dođe besplatno na korišćenje 25.000 hektara zemlje, isto kao što ni u PIK Bečeju neće onome ko kupi preostale akcije dati na besplatno korišćenje državnu zemlju. Dakle, potpuno suprotno ovaj zakon to reguliše. Lokalne samouprave će, kao što sam rekla, da odluče da li im je važniji kombinat ili paori. To je zaista njihovo i mi ćemo kao ministarstvo davati saglasnost na odluke lokalne samouprave. Pošto ste vi u vlasti u mnogim lokalnim samoupravama, verujem da ćete baš zato glasati za zakon, jer će vam dati mogućnost da bolje i pametnije vodite agrarnu politiku na lokalnom nivou. Mi za protekle dve i po godine nismo doneli sve zakone koje smo obećali, ali do kraja mandata ćemo ih doneti. Reforme ne podrazumevaju samo donošenje zakona, reforme podrazumevaju sprovođenje zakona, da se zakoni primenjuju u praksi. Zbog toga je zaista važno da svaki zakon bude tako dobro napravljen da može da se sprovede, i to naši poljoprivrednici vide, znaju i ceniće na izborima. Naša politika ne može da usreći sve, kao vaša što je usrećila, ali mi se borimo da naša poljoprivreda digne glavu, da oni koji su dobri napreduju, a da se za one druge koji ne mogu da napreduju pronađu programi koji će im omogućiti da dostojanstveno žive u bogatoj Republici Srbiji. Još samo da kažem u vezi sa spiskovima i kreditima: Saša Vitošević je dobio kredit, firma u Čurugu je dobila kredit preko banke. On u to vreme nije bio tamo zaposlen. O tome bar možete da se obavestite vrlo jednostavno i nema potrebe da širite netačne informacije, mržnju i otpor prema dobrim poljoprivrednicima, jer dobri poljoprivrednici će nositi poljoprivredu ove zemlje i od njih zavisi dobra, bogata i pametna i Vojvodina i Srbija.
Reč ima narodni poslanik Zoran Mašić, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, nije u redu da se vređamo. Nijednog momenta vas nisam uvredio. Krajnje je nekorektno da mi kažete da nisam pročitao zakon. Pročitao sam ga možda više nego vi, a koliko znam vi na Odboru za poljoprivredu niste mogli da obrazložite zakon o organskoj poljoprivrednoj proizvodnji. To samo govori koliko ste ga puta pročitali, a i danas ste čitali taj zakon. Ovaj zakon iz oblasti poljoprivrednog zemljišta svakako nije nešto što je u domenu moje profesije, ali sam ga i te kako izučio i na kraju ćete videti kada budem govorio o njemu. Ono što želim da iznesem i da kažem, vezano upravo za podsticajna sredstva kojima se ovo ministarstvo najviše diči i ističe to sa ponosom, da javnost sazna preko kojih banaka su ta sredstva uglavnom deljena, a javnost zna ko gazduje tim bankama. Govoriću za 2004. i 2005. godinu do oktobra meseca, kratkoročni krediti: Nacionalna štedionica je podelila 8.995 kredita u iznosu od 549.511.000 dinara; u 2005. godini Nacionalna štedionica je podelila 8.085 kratkoročnih kredita u iznosu od 496.884.000, što je ukupno 1.046.395.000. Komercijalna banka je kratkoročnih kredita u 2004. godini podelila 1.926 u iznosu od 118.110.000, u 2005. godini 6.778 kredita u iznosu od 424.080.000, ukupno 542.190.000; Delta banka u 2004. godini 4.667 u iznosu od 281.304.000 i Vojvođanska banka 2004. godine 3.342 u iznosu od 207.302.000, a u 2005. godini 5.228 kredita u iznosu od 332.920. Sve banke su pod direktnim uticajem G17 plus. Što se tiče dugoročnih kredita, u 2005. godini do oktobra meseca Komercijalna banka je podelila 636 kredita u iznosu 653.324.795 dinara, Nacionalna štedionica 323 kredita u iznosu od 574.133.299 dinara i Vojvođanska banka 264 kredita u iznosu od 255.991.000. Pitam vas da li takvom raspodelom državnih sredstava vi idete na ruku određenim bankama koje su pod vašom ingerencijom i direktorima koji su iz grupacije G17? Ovde kategorički demantujem ono što je gospođa Dulić izjavila da, recimo, Voja Malešev nije član G17, a 2004. godine je sa gospodinom Labusom otvorio poljoprivredni sajam u Novom Sadu. Prema tome, trudimo se da govorimo istinu građanima i prestanite da pričate o podršci, kako vi kažete, paora. Imate podrškusamo onih paora kojima ste dali do sada podsticajna sredstva, kojima ste dali kredite, koji pripadaju vašoj grupaciji ili su bliski vašoj grupaciji, a najveći broj poljoprivrednih gazdinstava i poljoprivrednika niti vas podržava, niti će ikada glasati za vas, niti smatra da ste kao ministarstvo vodili dobru i afirmativnu politiku u oblasti poljoprivredne proizvodnje.
Reč ima ministar poljoprivrede Ivana Dulić-Marković.
Kao što znate, ja, naravno, nisam najpametnija na svetu; ja se ponosim mojim timom. Kada vi budete imali tim kao ja, koji zna sve bolje od mene, videćete kako je to lepo. Dakle, samo onaj koji ne zna misli da zna sve. Znači, ja ne znam sve i zato imam super saradnike. Drago mi je što ste mi dali priliku da se zahvalim bankama koje su krenule u kreditiranje poljoprivrede. To je nešto što je bio naš cilj kada smo došli u Ministarstvo i ja se ovim putem zahvaljujem svim bankama koje ste nabrojali: Nacionalnoj, Komercijalnoj, Vojvođanskoj, Panonskoj, Kulskoj banci, Hipo Alpe Adrija, Novosadskoj. Svi ovi podaci, sa svim ovim brojevima, nalaze se na sajtu Ministarstva poljoprivrede i to je ono što je transparentno i dobro, jer svi mogu da vide koja se banka trudi i u koju banku mogu da odu po kredit. Isto tako, zahvaljujem se što mislite da nas podržava preko sto hiljada dobrih paora, jer upravo toliko paora je dobilo subvencije Ministarstva poljoprivrede. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, zatim Saša Vitošević, pa narodni poslanik Branče Stojanović.
Gospodine predsedavajući, povređen je član 104. Poslovnika Narodne skupštine, morate da vodite računa o dostojanstvu ovog visokog doma. Predstavnik Vlade, u ovom slučaju gospođa Ivana Dulić-Marković ovde može da govori samo o predlogu zakona, jer na samom predlogu zakona stoji da je ona ovlašćeni predstavnik Vlade Republike Srbije. Nemamo ništa protiv, greška Vlade, valjda će o tome da vode računa. Sama ministarka je priznala da je to greška Vlade, jer je rekla da su svi u njenom timu mnogo pametniji od nje. Verujem da jesu, jedino ne znam zašto se onda naturila da ona bude ministar, zašto nekom od ovih pametnih ljudi nije dozvolila da radi posao, kada već znaju, jer i ministar kaže da znaju. Takođe, ministar je ovde pokušala da kaže da profesor Mašić nije pročitao zakon i da ne zna šta govori. Naravno, javnost i poslanici koji su u ovoj sali čuli su i čuće još mnogo toga konkretno o ovom zakonu, naravno od profesora Mašića i od ostalih poslanika SRS, ali mi od ministra ništa nismo čuli o ovom zakonu. Donela je žena 14 fascikli, valjda je svu svoju pamet strpala u te fascikle, umesto da nam ona ovde objasni, obrazloži nešto dodatno, ne da nam čita, ona muca ovde, ne zna žena ni da čita, da nam lepo objasni nešto što kao ministar može da predoči narodnim poslanicima, da bismo mi razmislili o tome da glasamo za ovaj zakon. Naravno da nećemo glasati, i o tome ću govoriti kada se bude govorilo o zakonu, ali je nedopustivo, gospodine predsedavajući, da ministar ovde kaže da narodni poslanici šire netačne informacije i mržnju. Može da kaže da širimo netačne informacije, a mi ćemo joj dokazati da su tačne, kao što je sama priznala da je tačno da je Saši Vitoševiću dala 14 miliona kredita za njegovu zadrugu u Čurugu, kao što je sama priznala da je bila na nekim skupovima. Samo nam nije objasnila šta je radila i u ime koga je bila na skupu sa nevladinim organizacijama pre 20 dana u Osijeku, da li je tamo nešto u ime Vlade Republike Srbije radila ili je to bio neki njen izlet. Šteta što pre toga nije ministar Jočić uveo kontrolu poznatih ličnosti. Doduše, ko bi prepoznao Ivanu Dulić na carinskom prelazu, ko bi znao da je ona poznata ličnost. I, dalje je nedopustivo, odnosno posebna uvreda ovog parlamenta je poslednja rečenica u prvom delu izlaganja ministarke Dulić-Marković, kada je rekla da će ovaj zakon koristiti i Vojvodini i Srbiji. Gospođo Ivana Dulić-Marković, Vojvodina je Srbija.
Reč ima narodni poslanik Saša Vitošević, kao ovlašćeni predstavnik G17 plus.
Poštovani narodni poslanici, poštovani predsedavajući, zaista želim da apelujem, jer danas polemišemo o vrlo značajnom predlogu zakona, da se vratimo na temu, jer mislim da je ovaj zakon od značaja za naše građane, konkretno za poljoprivrednike. Ako smo mi svi birani ovde od strane građana, mislim da je krajnje vreme da o njima razmišljamo. Što se tiče Predloga zakona o poljoprivrednom zemljištu, koncentrisao bih se na nekoliko segmenata tog zakona koji nisu obrađeni od strane prethodnih govornika, a naročito od strane predstavnika SRS, koji je na početku svog izlaganja rekao da će govoriti o zakonu, a od svojih 20 minuta, 47 sekundi je govorio o zakonu. Hteo bih da napomenem da je u upotrebi već 14 godina stari Zakon o poljoprivrednom zemljištu, koji je u mnogim svojim segmentima prevaziđen zbog raznih društvenih promena koje su se dogodile u poslednjih 14 godina i to je jedan od najznačajnijih motiva da Ministarstvo poljoprivrede, odnosno Vlada Republike Srbije predloži jedan ovakav značajan zakon. Da bi poljoprivreda mogla da funkcioniše neophodno je da najznačajniji segment, a to je segment zemljišne politike, bude adekvatno uređen propisima, ne samo zakonom, već i pratećim merama podrške koje Ministarstvo poljoprivrede protekle dve i po godine svesrdno sprovodi, bez obzira što je na snazi bio stari zakon. Te mere podrške su već dale određene rezultate, i naravno, kada ovaj zakon o poljoprivrednom zemljištu bude usvojen i kada bude stupio na snagu te mere podrške i mere koje ovaj zakon predviđa daće još veće rezultate. Ja sam i zbog svoje profesije vrlo detaljno pratio javnu raspravu povodom predloženog zakona o poljoprivrednom zemljištu, a nažalost, ta javna rasprava je skrenula u drugom pravcu i najviše se govorilo o samo jednom segmentu Predloga zakona o poljoprivrednom zemljištu, a to je taj segment korišćenja državnog poljoprivrednog zemljišta. Jednostavno, javnost nije obraćala pažnju na druge značajne segmente zakona koji govore o uređenju, zaštiti, korišćenju poljoprivrednog zemljišta, bilo da je u privatnom ili državnom vlasništvu. Tu je vrlo značajan segment komasacije poljoprivrednog zemljišta, koji praktično preslikava najsavremenije trendove koji su danas prisutni u razvijenim zemljama. Podsetio bih samo i narodne poslanike i javnost da se prosečan posed u Srbiji kreće između dva i tri hektara. Složićete se sa mnom, nije moguće na tako malom poljoprivrednom posedu obavljati profitabilnu ili ekonomičnu poljoprivrednu proizvodnju. Naravno, moguće je, ukoliko se bavite samo povrtarstvom, ali poljoprivredna proizvodnja podrazumeva i druge segmente i iz tog razloga ovaj zakon otvara mogućnost i daje instrumente kako Ministarstvu poljoprivrede, tako i lokalnoj samoupravi da dalje unapređuje i sprovodi zemljišnu politiku u kontekstu najracionalnijeg korišćenja poljoprivrednog zemljišta. Takođe bih istakao vrlo značajan segment ovog zakona koji daje vrlo velika ovlašćenja, ali ne samo ovlašćenja, već i vrlo veliku odgovornost lokalnoj samoupravi. U ovom slučaju lokalna samouprava, uz pomoć Ministarstva, uz pomoć uprave za zemljište, jedne institucije koja će sprovoditi zemljišnu politiku u ovoj zemlji ukoliko ovaj zakon bude usvojen, ima obavezu da pripremi poljoprivredne osnove koje podrazumevaju čitav niz stvari, jer sam zakon je to definisao, ja ću ga u jednom segmentu samo pročitati. Znači, to su pre svega ciljevi, zadaci i osnove postavke zaštite, uređenja i korišćenja poljoprivrednog zemljišta. Dakle, po prvi put se, a opet da napomenem, u širem kontekstu decentralizacije vlasti i spuštanja odgovornosti na niži nivo vlasti, otvara mogućnost lokalnoj samoupravi da na adekvatan način uredi ovu oblast, a to je korišćenje poljoprivrednog zemljišta. Ne samo to, nego i da kontroliše sprovođenje. Tu je površina i struktura načina korišćenja poljoprivrednog zemljišta. Zatim, da se bavi stanjem i problemima zaštite, uređenja i korišćenja poljoprivrednog zemljišta, ocenom pogodnosti i ograničenja za razvoj poljoprivredne proizvodnje u jedinicama lokalne samouprave, da predlaže i sprovodi planska rešenja zaštite, uređenja i korišćenja poljoprivrednog zemljišta. Takođe, vrlo značajno jeste da propisuje i uputstva o načinu i mere koje će preduzimati kako bi sprovodila sve te definisane mere ovim predlogom zakona. Naravno, čest slučaj u našoj zemlji u prošlosti jeste da su se donosili vrlo kvalitetni zakoni, ali oni se u većini slučajeva ipak nisu sprovodili. Ponovo bih se vratio na još uvek aktuelni Zakon o poljoprivrednom zemljištu, koji je u upotrebi od 1992. godine. On je u to vreme bio vrlo savremen zakon, međutim, do dana današnjeg pojedini segmenti tog zakona uopšte nisu sprovođeni. Tim zakonom je bilo predviđeno da se formira fond za poljoprivredno zemljište. On je jedno vreme bio formiran, ali nikada nije zaživeo, ni dan-danas on ne postoji. Naravno, u međuvremenu taj zakon je prevaziđen, pa čak i pored demokratskih promena 2000. bila je ideja da se formira taj fond, ali jednostavno tadašnji zakon nije dozvoljavao i nije davao instrumente tom fondu da može da sprovodi politiku. Ono što je najbitnije kod ovog predloga zakona, kao i kod drugih zakona, jeste finansijska osnova za sprovođenje zakona. Možete videti iz Predloga zakona da dobar deo sredstava, a čuli smo i ministarku da je Vlada prihvatila amandman Izvršnog veća Autonomne Pokrajine Vojvodine da se 30% od zakupa poljoprivrednog zemljišta izdvaja za Pokrajinu, veliki procenat se izdvaja za lokalnu samoupravu i ostatak za Republiku. Ovaj zakon ne samo što propisuje koliki procenti će se izdvajati za koji nivo državne vlasti, već propisuje i namenu korišćenja tih sredstava. Ta sredstva se moraju isključivo upotrebiti za unapređenje poljoprivrednog zemljišta, bilo da je u privatnom, bilo da je u državnom vlasništvu. Opet se ostavlja pre svega lokalnoj samoupravi od onog dela sredstava, jer ona najbolje zna kakva je situacija na teritoriji kojom upravlja, za koje namene u kontekstu korišćenja, održavanja i unapređenja poljoprivrednog zemljišta će te novce i upotrebiti. Naravno, najveći problem u Republici Srbiji jeste upravo problem navodnjavanja i odvodnjavanja, i pretpostavljam da će dobar deo tih sredstava biti utrošen najpre za rekonstrukciju, unapređenje i izgradnju novih sistema za odvodnjavanje i navodnjavanje. Svedoci smo ove godine kolike štete u poljoprivredi su nanele poplave. Takođe, vrlo značajna stvar, da ne ponavljam stvari koje su moji prethodnici rekli, jeste ravnopravan položaj po prvi put u pristupu ka državnom poljoprivrednom zemljištu od strane fizičkih lica, kako se to često kaže, ja bih upotrebio termin "poljoprivrednih gazdinstava"; sva registrovana poljoprivredna gazdinstva imaju potpuno ravnopravan pristup korišćenju državnog poljoprivrednog zemljišta. Naravno, imaju ista prava i odgovornosti, što se tiče Predloga zakona. Dakle, nema izuzimanja vezano za sprovođenje odredbi ovog zakona koje se tiču najviše korišćenja celokupnog poljoprivrednog zemljišta i mera kojih se moraju pridržavati prilikom korišćenja tog zemljišta, odnosno obrade poljoprivrednog zemljišta. Podsetiću vas da danas praktično celokupno poljoprivredno zemljište koriste isključivo pravna lica. Posle privatizacije pojedina pravna lica, samo ona koja su privatizovana, plaćaju naknadu za korišćenje poljoprivrednog zemljišta. Međutim, najveći broj pravnih lica koja danas koriste poljoprivredno zemljište ne plaća tu naknadu. Nije to toliko strašno. Najstrašnije je što su mnoga pravna lica zbog loše vođene agrarne politike u prošlosti dovedena u vrlo težak položaj. Mnoga od njih su i u predstečajnom ili u stečajnom postupku i najveće površine tog državnog poljoprivrednog zemljišta, a da ne govorimo i poljoprivrednog zemljišta koje se nalazi u vlasništvu tih kompanija, ne obrađuje se ili se neadekvatno obrađuje. Zato je vrlo bitno da ovaj zakon što pre stupi na snagu, kako bi se pre svega lokalnoj samoupravi dali instrumenti da napravi, pripremi plan korišćenja tog državnog poljoprivrednog zemljišta. U prošlosti se pokazalo da nije bilo dobro da Beograd upravlja svim i svačim. Ne zato što su u Beogradu sve pametne glave, nego zato što jednostavno ne može čovek iz Beograda da zna šta se dešava na terenu i da li tamo neki kombinat ili fizičko lice adekvatno koristi poljoprivredno zemljište ili ne. Zato su podeljeni ti nivoi odgovornosti, i naravno prava, ali i obaveza koje moraju ti nivoi da sprovode. U okviru mera komasacije postoji jedna rečenica, a to je da posed, pogotovo posed poljoprivrednog zemljišta koje je bilo predmet komasacije ne može biti podeljen i smanjen na površinu manju od jednog hektara, a zemljište koje nije bilo predmet komasacije na manje od pola hektara. Svedoci smo da, pre svega u postupku nasleđivanja poljoprivrednog zemljišta, dolazi do kontinuiranog usitnjavanja poseda, što nije dobro. Pojedine razvijene zemlje su to regulisale u delu zakona o nasleđivanju. Nadam se da će to biti inicirano i od strane naše vlade da tu dođe do određenih izmena, ali sama ova odredba će praktično na neki način sprečiti i tu vrlo negativnu pojavu u našem društvu, a to se dešavalo i u drugim zemljama. Vrlo bitna stvar je da zakon stvara pravni okvir za stvaranje institucije, to je uprava za gazdovanje i uprava za poljoprivredno zemljište, koja će brinuti o sprovođenju ovog zakona, i okvir koji ovaj zakon daje za izgradnju informacionog sistema u oblasti poljoprivrednog zemljišta. Nažalost, danas imate vrlo malo preciznih podataka o korisnicima poljoprivrednog zemljišta, o strukturi tog zemljišta, o načinu korišćenja tog zemljišta od strane onih koji ga obrađuju, a da ne kažem da se pojavljuju korisnici koji nemaju pravo da koriste to zemljište. Bili smo svedoci u prošlosti da su pojedini korisnici izazvali prave ekološke katastrofe na pojedinim parcelama. Samo ću navesti primer od pre par godina iz okoline Zrenjanina, gde i dan-danas tih 50 hektara više ne može da se koristi zbog neadekvatne primene pesticida. To je upravo ono što ovaj zakon mora da reguliše, ali ponavljam, neće samo Beograd brinuti o tome kako ko koristi poljoprivredno zemljište, već upravo lokalna samouprava, jer oni treba da najbolje znaju šta se dešava u njihovom ataru i na koji način će sprovoditi te mere. Zakon o organskoj proizvodnji, koji je takođe predmet ove rasprave, predstavlja takođe jedan vrlo značajan pravni okvir koji otvara mogućnost našim proizvođačima, nažalost ne odmah, ali uz određene aktivnosti koje pre svega državni organi moraju da preduzmu ovaj zakon vrlo brzo može da zaživi. Ne bih govorio o samom zakonu, jer je ministar obrazložio, da kažemo, prednosti ovog zakona, samo bih napomenuo nekoliko koraka koji se moraju hitno preduzeti posle usvajanja ovog zakona kako bi konačno i ovaj segment poljoprivredne proizvodnje, za koji vole ljudi da pričaju – to je budućnost Srbije, pa kažu još – zdrava hrana. Znate, hrana ne može biti zdrava ili bolesna, hrana može biti samo organski proizvedena ili proizvedena na konvencionalan način. Ali, kažem, ta hrana proizvedena na organski način treba da nađe svoje kupce pre svega na evropskom tržištu. Ako pogledate analize od proteklih šest godina, praktično od 1999. godine pa do dana današnjeg značajno raste trend korišćenja organski proizvedene hrane, pre svega u razvijenim zemljama kao što su Švedska, Danska, Nemačka, Francuska, jer je to naravno skupa hrana i nije dostupna širem sloju stanovništva. Naša zemlja tu može da dobije deo kolača na tom evropskom, odnosno svetskom tržištu, da plasira svoje proizvode. Prvi korak naših državnih organa, ja verujem možda su i preduzeli, stvarno nemam informacije, jeste da se konačno stvore uslovi, a ovim zakonom će jedan deo uslova biti stvoren, da se inostrane ili priznate sertifikacione kuće konačno pojave na našem tržištu i omoguće našim proizvođačima da izvrše sertifikaciju kako svog zemljišta, svog procesa proizvodnje, tako i svojih krajnjih proizvoda i da na taj način mogu da i izvezu. Kao što sam rekao, ovaj zakon daje odličan pravni okvir koji dalje, uz značajno angažovanje državne administracije, treba da omogući da ovi proizvodi koji imaju perspektivu na tržištu pronađu svoje kupce i naravno poboljšaju profitabilnost i konkurentnost naše poljoprivrede. Zaista neću biti demagog, kao što je moj prethodnik i moj kolega gospodin Mašić, pa je rekao – nadam se da moje izlaganje neće izazvati polemiku u ovom domu. Znate kako, ovo je jedino mesto gde treba da polemišemo, ali opet upućujem apel svim narodnim poslanicima – hajde da polemišemo o onome što je predmet dnevnog reda. Međutim, za ovom govornicom su izrečene neistine i ne samo što postoje dokumenta po kojima se te neistine mogu dokazati, ja mislim da će onaj ko izriče te neistine biti kažnjen na neki drugi način, a to je pre svega na izborima, kada će ljudi koji će glasati za određenu opciju shvatiti da njihovi kandidati govore neistinu. Podsetiću vas samo da je vaša stranka, Srpska radikalna stranka, na vlasti u opštini Žabalj, gde se nalazi preduzeće u kome sam zaposlen. S obzirom da ste vi na vlasti, pretpostavljam da je većina građana na toj teritoriji glasala za vas i vama veruje. Ne znam da li će vam posle ovih izrečenih neistina ponovo verovati, iz prostog razloga što od svega što ste rekli jedino je istina da se ja zovem Saša Vitošević, sve ostalo je potpuna neistina. Hteo bih da napomenem, jer me moral obavezuje na tako nešto, ne da bih zaštitio sebe lično, već da bih zaštitio firmu u kojoj radim i ljude u kojoj su zaposleni u toj firmi, jer ja nisam vlasnik te firme... Vlasnici te firme, ima ih negde oko 400, to su sitni akcionari i želim da zaštitim njihovo pravo, oni su me zamolili da demantujem ove neistine koje su izrečene i danas i u prethodnom izlaganju pre svega poslanika Srpske radikalne stranke. Kredit o kome govorite je firma dobila, a vi naravno niste rekli kredit, nego da je ministar poljoprivrede dao meni pare. Znači, kredit o kome je bilo govora je dobila firma skoro osam meseci pre nego što sam se ja zaposlio u toj firmi, dakle, zaista u tom trenutku nisam imao ni u glavi da ću raditi u toj kompaniji. Taj kredit je firma dobila preko poslovne banke, dakle, ne od ministra poljoprivrede, već preko poslovne banke, kao i 5000 drugih pravnih i fizičkih lica, koja su slične kredite dobila u ovoj zemlji u proteklom periodu. Takođe, moram da vas demantujem, a kažem, to ljudi znaju, vaši glasači znaju da se firma u kojoj sam zaposlen ne bavi stočarskom proizvodnjom, dakle, nema junice, nema krave. Ne znam šta da vam kažem, to je ona stara poslovica, a to je – brat Saše Vitoševića lopov, a vi gospodine Vitoševiću, dokazujte da nemate brata. Znači, to liči na SRS, ali nije moje da vas kritikujem, to će vas kazniti glasači u opštini Žabalj, koji ove činjenice znaju, jer oni žive u toj opštini. Moram da napomenem, jer imam informacije da je pre svega gospodin Mašić, kao predsednik Odbora za poljoprivredu, inicirao formiranje komisije koja je trebalo da istraži pomenuti slučaj. (Predsedavajući: Prekoračili ste vreme, privedite kraju vašu diskusiju.) Evo privodim, hvala. Nažalost, kada su došli do ovih podataka prestali su da istražuju; nije im bilo interesantno, jer su shvatili da je tu zaista urađeno sve kako je valjano. Ono što je kodmenezaista izazvalo, moram da kažem, smeh, znate, ovde se amputira ministru da je sramota što putuje u inostranstvo, a putuje da bi se usavršavao, kao i njegovi saradnici; i ne samo saradnici, već i drugi stručnjaci su putovali u toj delegaciji u Ameriku. Takođe se, molim vas, kritikuje ministar zašto je putovao u Osijek. Pa, gospodo, ministar je putovao sa holandskim ministrom poljoprivrede u Osijek, a vi se onda informišite. Znam da ste vi dobro informisani, međutim, govorite samo one segmente za koje mislite da liče na govor kako vama dolikuje, jer, opet ne želim da doprinesem kampanji koju je pokrenula javnost, a ne G17 plus, na onaj govor koji se konstantno izriče za ovom govornicom. Druga stvar, šokiran sam izjavom da se ovde kritikuju banke zato što daju kredite. Pa znate šta, najbolje da se vratimo u vreme dirigovane ekonomije, a ovo je, gospodo, agrarna politika koju ste vi podržavali dok ste bili u Vladi. Znači, ovo je agrarna politika gde ću samo pročitati samo nekoliko segmenata, a to su: određivanje obima i nivoa zaštitnih cena, propisivanje oblika zaštitnih cena, pa zatim institucionalizacija posebnih oblika zaštitnih cena. Znači, uloga Narodne banke u razvoju poljoprivrede, gospodo molim vas, to je vaša agrarna politika, a to je – hajmo da štampamo novac, pa da kupujemo žito. Znate šta, ne moram da govorim, znaju ljudi koliko je plaćena pšenica u vaše vreme i ko je mogao da kupuje i da trguje pšenicom, tako da ne bih da trošim vreme za polemike oko ovih stvari. Zahvaljujem se i naravno pozivam sve narodne poslanike da podrže ovaj zakon, jer ovaj zakon otvara u dobrom delu vrata za ulazak u EU, a mislim da je svima nama cilj. Hvala vam i izvinjavam se, gospodine predsedavajući.
Replika, narodni poslanik Zoran Mašić. Gospodine Stojanoviću, vi se kao ovlašćeni predstavnik javljate? Da, dobro. Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se na repliku. Kao narodni poslanici obavezni smo, i radi nas samih i radi javnosti, da iznosimo za ovom govornicom istinu. Gospodin Vitošević u svom izlaganju je izneo više neistina. Samo ću se na jednoj ili dve zadržati i na nekoliko konstatacija koje dezavuišu javnost i o kojima nisam u svojoj raspravi diskutovao. Prvo da kažem, nemojte dezavuisati javnost po pitanju banki i našeg protivljenja da podsticajna sredstva za unapređenje poljoprivrede idu preko banaka. Protiv toga nismo, kad dođemo na vlast tražićemo da banke još uviše učestvuju u kreditiranju poljoprivredne proizvodnje, ne samo sa 10%, koliko sada učestvuju; a 90% te banke o kojima govorite koriste naše državne pare, pare svih građana Republike Srbije, to su pare iz budžeta, a vi te pare usmeravate samo u nekoliko banaka. Suština naše primedbe i kritike je to što te pare usmeravate samo u nekoliko banaka gde su direktori iz G17 plus ili su bliski. To kritikujemo i ti direktori, pošto banke odobravaju, one primaju zahteve, odobravaju, a ministarstvo samo potvrđuje i zato se dešava i zato sumnjamo u dobronamernost te ideje postupanja banaka i imamo saznanja da upravo ljudi bliski vama, članovi G17 plus ili pristalice G17 plus, dobijaju ta podsticajna sredstva. U tome je suština. Nemojte zamagljivati i pričati o tome da se mi protivimo što ide preko banaka. Druga stvar koju je gospodin Vitošević izneo, kaže, on se nije bavio trgovinom junicama. Gospodine Vitoševiću, prošle godine je upravo od strane Ministarstva poljoprivrede na moje poslaničko pitanje stigao odgovor koliko ste uvezli junica prošle godine. Pokazaću vam papir. To su dobili svi poslanici, da su te junice bile zaražene sa dve zarazne bolesti, leukoza i virusna dijareja; na kraju, i vi znate gde je rađena dijagnostika, a ja sam u tom institutu radio, sa dva izvora sam dobio tu informaciju. Prema tome, nemojte iznositi neistinu. Još je gore ako se vi ne bavite stočarskom proizvodnjom, a uvozili ste i preprodavali junice, kupovali po jednoj, a prodavali po drugoj ceni. To je nešto što ne bi smeo niko da radi, a pogotovo vi koji ste bili savetnik, barem je tako bilo u javnosti, savetnik za poljoprivredu predsedniku G17 plus. Nisam ni znao da ste direktor, samo sam znao da ste suvlasnik te zadruge, poljoprivrednog preduzeća "Budućnost" iz Čuruga, i po toj osnovi su ta sredstva i dobijena krajem 2004. godine, a korišćena u 2005. godini. Prema tome, nemojte iznositi neistine, nemojte zamagljivati stvari, nego priznajte ono što ste radili, tj. što ste zloupotrebili funkciju, poziciju člana G17 plus.
Reč ima narodni poslanik Branče Stojanović, ovlašćeni predstavnik SPS-a.
Dame i gospodo, predsedavajući, uvažena gospođo ministre, predstavnici Ministarstva, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, pre nego što pokušam da kažem nekoliko reči o ovom zakonu, da mi niko ne zameri, a najmanje ministar poljoprivrede, imam jedan kratak osvrt na stanje poljoprivrede u našoj državi, zamolio bih gospodina Vitoševića da to prošlo vreme i posebno cenu pšenice ne spominjemo, jer znamo da je ona bila problem, da tako kažem, svih vlada. Dosovska vlada... Nije G17 plus tada učestvovao i nije gospođa Dulić bila u toj priči, ali znamo kolika je cena pšenice bila i tada, da se ona nije menjala ni posle tih oktobarskih promena koje ste pominjali, da je izvezena, pa uvožena po mnogo višoj ceni itd. Hoću da kažem da je prošlo vreme bilo teško za naš narod i ta naša jadna poljoprivreda najviše je, rekao bih, dala danak tome. Da se ne vraćamo tome, već da se okrenemo budućnosti i vidimo šta nam je činiti, da jedan važan resurs ove zemlje, a to je upravo ovo o čemu danas razgovaramo, to je zemljište, a samim tim i poljoprivreda i poljoprivredna proizvodnja, i određenim zakonim i polemikom koju vodimo dovedemo dotle da bude u funkciji razvoja jedne grane, kao što je poljoprivreda. Danas kada razgovaramo o poljoprivredi, jer su tema dva, po nama socijalistima vrlo važna, zakona, i to zakon o poljoprivrednom zemljištu i zakon o organskoj proizvodnji i organskim proizvodima, kada su na dnevnom redu zakoni iz oblasti poljoprivrede, interesovanje šire javnosti, pa vidimo i predstavnika te šire javnosti ovde u parlamentu, pojačava se i pored činjenice (a mi socijalisti ocenjujemo to kao dobro u radu ovog ministarstva) da se pri donošenju određenog zakona sprovodi šira javna rasprava stručne javnosti, tako da se i ova dva zakona koja su danas pred poslanicima Narodne skupštine već duži period nalaze na oceni stručne javnosti. Na početku takođe želim da kažem da mi socijalisti nismo zadovoljni tom zakonodavnom aktivnošću iz oblasti poljoprivrede, odnosno smatramo da Ministarstvo poljoprivrede nije ponudilo veći broj zakona, iako su planovi (bar ono što je kao plan dostavljeno skupštinskom Odboru za poljoprivredu) bili dosta ambiciozniji, ali prihvatićemo ovo što je gospođa ministar rekla – da nije najvažniji kvantitet, da je važniji kvalitet. Ipak, ono što je Odboru dostavljeno kao plan rada, nažalost, u Skupštini se nije realizovalo. Znamo da nas iz mnogih oblasti očekuju zakoni, zakoni su potrebni; čini mi se da je danas zakazana javna rasprava zakona o zadrugarstvu. Iako za taj zakon nije zaduženo Ministarstvo poljoprivrede, ipak mislimo da i Ministarstvo poljoprivrede mora i te kako da se uključi, naravno i resorni Odbor za poljoprivredu. Gospodin Rafailović je i na Odboru za poljoprivredu nekoliko puta inicirao i zalagao se da, ako se niko drugi ne seća iz Vlade, da li jedno ili drugo ministarstvo, Odbor inicira donošenje ovog zakona, jer je situacija, što se zadrugarstva tiče, teška. Ono je, po našoj oceni, skromnoj, vrlo važno za funkcionisanje poljoprivrede, jer nije poljoprivreda Srbije samo poljoprivreda Vojvodine, gde su veliki posedi; poljoprivreda Srbije je i poljoprivreda uže Srbije, gde su mali posedi, gde su sitni proizvođači, gde je bez organizovanog okupljanja poljoprivrednika pojedinih specijalnosti jednostavno nemoguće da se funkcioniše. Mi socijalisti smatramo da je iz oblasti poljoprivrede potrebno usvojiti mnogo veći broj zakona, jer su problemi u poljoprivredi veliki. U zakonu o poljoprivrednom zemljištu kao jedan od razloga za donošenje ovog zakona navodi se realizacija Strategije poljoprivrede Srbije. Ozbiljno smo se bavili u našim partijskim organima, o tome smo razgovarali sa gospođom ministrom na poslaničkoj grupi – iniciramo, tražimo, molimo da Strategiju poljoprivrede koju je usvojila Vlada, o kojoj se Odbor za poljoprivredu izjasnio pozitivno, znači predstavnici svih stranaka u tom odboru, da kažem bili smo jednoglasni, mislimo da bi ta strategija trebalo da bude predmet razmatranja i Skupštine, odnosno da Skupština razmatra Strategiju razvoja poljoprivrede. Mislimo da bi se mnoge nedoumice koje postoje, eventualno i razlike, svele na manju meru, evo koristim i ovu priliku, mada je i gospođa Dulić rekla da nema ništa protiv da to bude i tema skupštinske rasprave, znači, apelujem da Skupština razmatra Strategiju i da se otklone mnoge nedoumice kod donošenja budućih zakona iz oblasti poljoprivrede, za koje, kako to gospođa Dulić često zna da kaže, ta strategija predstavlja kišobran. Kada su u pitanju zakoni iz poljoprivrede, zašto je interesovanje javnosti veliko, a to se, kao što vidimo i iz današnje rasprave, vidi. Mislimo da su problemi u poljoprivredi veliki. Naravno, ne želim ovog puta da kažem da je isključivo odgovornost ovih ljudi koji sede ovde u prvom redu i ministra poljoprivrede. Problemi su akumulirani duži niz godina. Dozvolite mi da iskažem stav moje poslaničke grupe o trenutnoj situaciji u poljoprivredi. Naravno, pozdravljamo sve mere koje Ministarstvo čini da se ovo promeni. Znači, od 2000. godine naovamo vodi se politika čiji je cilj da se uveze skoro sve za prehranu građana, a što Srbija inače proizvodi. Mi uvozimo danas, nažalost, dame i gospodo, da ne kažem sve, ali pobrojaću neke osnovne proizvode. Uvozimo čak i pšenicu, paradajz, krastavac, beli i crni luk, krompir, jabuke, kruške, meso, sve vrste mesnih prerađevina, mleko, slatkiše i druge konditorske proizvode, sokove itd. Jednom rečju, uvozimo sve što Srbija proizvodi ili bar može da proizvede. Posledice svega toga po poljoprivredu i seljaka, a rekao bih i nacionalnu ekonomiju, velike su: seljak nema kome da proda svoje proizvode, a država odvaja stotine miliona dolara za uvoz hrane. Jedinu korist imaju uvozni lobiji, koji dobro zarađuju, nezasluženo se bogate zbog ovakve politike. Privatizacija u poljoprivredi – naravno, znamo da odgovornost za to ne snosi Ministarstvo poljoprivrede, ali mislim da se ta situacija i te kako odražava na opšte stanje u poljoprivredi – odvija se kroz stečajeve, rasprodajom, prodajom u bescenje. Novi vlasnici krčme imovinu, a radnici u najvećem broju preduzeća nemaju nikakve koristi. Poštovane dame i gospodo, seljaci su u celoj ovoj priči potpuno isključeni iz privatizacije, a oni su takođe učestvovali u stvaranju nacionalnog bogatstva zemlje. Moram da kažem, prvobitni zakoni o privatizaciji, koje je donosila Socijalistička partija Srbije, odnosno imala odgovornost za njih, takođe seljake nisu tretirali. Mislim da to nije dobro. Što se tiče samog zakona o poljoprivrednom zemljištu, kojim se uređuje planiranje, zaštita, uređenje i korišćenje poljoprivrednog zemljišta, to je zakon koji je trebalo, po nama, mnogo ranije da se nađe u skupštinskoj proceduri, jer zakon je potreban našoj poljoprivredi iz više razloga, to smo čuli ovde i od gospođe ministra, znači, donošenje poljoprivredne osnove zaštite, uređenja i korišćenja poljoprivrednog zemljišta, i to za teritoriju Republike, autonomne pokrajine i opštine. Definiše zaštitu poljoprivrednog zemljišta i uređenje poljoprivrednog zemljišta, korišćenje poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini. Tu dolazimo do malog problema, uslovno rečeno, što se tiče nas socijalista. O tome smo razgovarali sa gospođom ministrom. Imamo određene dileme, da ne kažem strah od prodaje državne imovine, iako uvažavamo stav i ljudi koji se bave time, a i gospođe ministra, da je i u prethodnom zakonu takva mogućnost postojala. Znači, plašimo se da jedan od najvažnijih resursa ove zemlje, znači poljoprivredno zemljište u državnoj svojini, ne daj bože, po bagatelnoj ceni ode i proda se tajkunima koji, nažalost, kao što znamo, kroz privatizaciju velikih sistema, pre svega društvenog zemljišta u Vojvodini, dolaze do izuzetno krupnih poseda. O tome je gospodin Mika Vlaović često govorio i na Odboru za poljoprivredu, da takve posede niko nikada nije imao u Vojvodini. Kao poslanička grupa smo uložili jedan amandman, ministar to zna, gde tražimo da zakon eksplicitno kaže da se zabranjuje prodaja državnog zemljišta. Imamo objašnjenje koje je razumno i koje možemo da shvatimo, ali su naše dileme, nemojte da nam zamerite, takve da, ne daj bože, neko to zloupotrebi, iako je jasno rečeno članom 1. da je taj proces prodaje državne zemlje nemoguć dok se ne izvrši proces restitucije. Takođe, naš principijelni stav ovde, o tome će govoriti gospodin Hranislav Perić, što se tiče obrazovanja uprave za poljoprivredno zemljište – mislili smo, mada smo čuli podatke koji su nas malo demantovali, da je naše Ministarstvo poljoprivrede, u poređenju sa ministarstvima poljoprivrede zemalja u okruženju, koje imaju slične površine, znatno manje i da nas na neki način malo demantuje oko ovog. Ovde je još jedna naša dilema i o tome ćemo da govorimo, iako smo dosta razgovarali i na poslaničkoj grupi i na neki način prihvatili objašnjenje gospođe ministra poljoprivrede. Uložen je jedan amandman, o tome će gospodin Smiljanić da govori – poljoprivredno zemljište u državnoj svojini daje se u dugoročni zakup na 20 godina, bez javnog oglašavanja, sadašnjem korisniku zemljišta kada: sadašnji korisnik zemljišta uzima u zakup celokupnu površinu poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini; ako to poljoprivredno zemljište čini bazu reprolanca (ratarstvo - stočarstvo - prerada) i ako je sadašnji korisnik zemljišta vlasnik sistema za navodnjavanje i odvodnjavanje, višegodišnjih zasada, ribnjaka i drugih proizvodnih objekata veće vrednosti na poljoprivrednom zemljištu koje se daje u zakup. Zašto smo uložili ovaj amandman? Na neki način smo prihvatili objašnjenje ministra, ali ipak imamo veliki strah. Ti veliki sistemi su, nažalost (to je činjenica, sa kojom mislim da će i ljudi iz Ministarstva i ministar da se slože), jedini koji trenutno u našoj zemlji imaju preradne kapacitete. Mislim da je veliki problem naše poljoprivrede vrlo nizak stepen finalizacije poljoprivrednih proizvoda. Ako želimo (a mislim da u ovoj sali nema niko dilemu, posebno ljudi iz Ministarstva) da poljoprivredu dignemo na jedan viši nivo i pružimo mogućnost našim seljacima da valorizuju tu svoju proizvodnju na jedan viši način, bez preradnih kapaciteta toga, mislim da ćete se složiti sa mnom, nema. Kažem, nažalost, veliki kombinati su u vrlo teškom položaju, nalaze se u procesu stečaja. Ti stečajevi obično dugo traju. Samo ću da navedem primer iz mog kraja, koji je frapantan, koji možda nije ni za pominjanje, ali jednostavno je istina. Smederevski kraj je bio vinogradarski kraj. On više to nije. Zašto? Zato što je Poljoprivredni kombinat "Godomin", nažalost, već duže vreme u velikim problemima. U okviru kombinata "Godomin" postojao je vinarski podrum. "Godomin" je u stečaju, ljudi su bili primorani, jer je jedini kapacitet bio... Mi nemamo, nažalost, takve proizvođače, još to nije zaživelo; imamo u širem okruženju Krnjeva, postoje ti tzv. mali podrumi, što je apsolutno dobro. Ali, jednostavno, seljaci su svoje vinograde iskrčili, društveni vinogradi su zapušteni, ne obrađuju se već tri godine. To je nešto što, sa čime će i gospođa Dulić da se složi, nije za ponos nikoga od nas ovde, a naravno ni ljudi iz Ministarstva, da je vinogorje koje ima izuzetno dugu tradiciju, koje je u skoroj prošlosti izvozilo čak i na područje SAD, uništeno. Zato ostajemo pri ovom amandmanu, jer se plašimo da na ovakav način pocepamo te velike sisteme i možda zatvorimo, možda će to da bude za kraći period; možda će procesom privatizacije da dođu neki novi vlasnici, koji će možda i bolje da organizuju preradu i finalizaciju poljoprivrednih proizvoda od postojećih, slažem se sa tim, ali plašim se da trenutno možemo da dovedemo do toga da zbog nepostojanja kapaciteta, uništavanjem tih preradnih kapaciteta, ne možemo da dobijemo viši stepen finalnih proizvoda i da na takav način valorizujemo poljoprivrednu proizvodnju na bolji način od dosadašnjeg. Pošto, nažalost, vreme ističe, pokušaćemo da kroz diskusije poslanika SPS-a i kroz amandmane kažemo nekoliko reči, vezano za ovu problematiku koju sam ovog puta načeo.
Reč ima narodni poslanik Dragan Rafailović, povreda Poslovnika.
Poštovano predsedništvo, poštovani ministre, cenjene kolege, slažem se sa koleginicom koja je malopre rekla da treba zaštiti dostojanstvo Narodne skupštine i želim da predložim da više ne idemo u rasprave na ličnom nivou. Mislim da ova država već ima sudove, imala je i pre, oni će biti sve bolji. Dakle, ako je bilo ko bilo šta uradio, pogotovo kada dođete na vlast, gospodo, najavljujete to, imaćete prilike da svakoga sankcionišete, ako je to uradio. Mislim da za ovom govornicom to ne bi trebalo da radimo i želim da vratim raspravu na ono što je danas tema, odnosno na zakon. Ono što me interesuje i što je za mene bitno, to je da dobijemo odgovor, i predlažem i tražim da napadate zakon sa svih strana ako zakon to ne obezbeđuje, dakle, da li ovaj zakon vraćanjem na upravljanje državnog zemljišta lokalnim samoupravama, opštinama, ispravlja jednu veliku nepravdu, a to je, recimo, oko mog sela hiljade hektara obrađuju neki ljudi, prodaju, davali su privatnicima od 1990. do 2000. godine menjajući loše zemljište za bolje i ljudi su dolazili do velikog bogaćenja. Ovako će lokalne samouprave moći da upravljaju time. Drugo, tema koja je ovde najveća i gde će najviše amandmana biti, to je, recimo, pitanje PIK Bečeja, pitanje ostalih kombinata, dakle, da li ovaj zakon, a ja mislim da, sprečava da tajkuni dođu besplatno do državnog zemljišta. Da se ne lažemo, to zemljište, te kombinate će sutra neko kupiti, to će biti bogati ljudi; kolega Mašić i ja sigurno nećemo učestvovati na tenderima i aukcijama. Da li treba da im omogućimo da dođu do tog zemljišta ili podržavanjem ovog zakona da sprečimo tajkune da do toga dođu, a zaostavštinu Bogdana Dunđerskog, velike istorijske ličnosti u istoriji Srbije i Vojvodine, dobije onaj kome je on zaveštao, dakle Matica srpska. To je drugi deo priče, to je ispravljanje druge nepravde i vraćanje zemljišta onima koji su bili vlasnici. Treća stvar koja je za mene veoma bitna, to je da li ovaj zakon u prvom članu kaže da stranci ne mogu biti vlasnici, ni fizička, ni pravna lica ne mogu kupovati zemljište. Dakle, da to raspravimo i da javnost bude svesna, da bude jasno da li ovaj zakon to radi, a ja tvrdim i svi tvrdimo sa ove strane da ovaj zakon upravo to omogućava. Samo da se jednom rečenicom osvrnem na kredite. Nemojte zaboraviti nijednog trenutka da je 55.000 ljudi dobilo kredite. To je velika stvar i o tome možemo pričati. Otvorite slobodno tu temu. Reći ću vam samo ovo, sada idem u Obrenovac, gde dolazi delegacija iz Norveške, danas je tema zemljište za dva hektara staklenika za Poljoprivrednu školu u Obrenovcu, koju Dragan Marković, kod Termoelektrane, sadašnji direktor, ne da Poljoprivrednoj školi, a to je državno vlasništvo. U opštini se svi radujemo, jer ćemo upravo usvajanjem ovog zakona moći, u dogovoru sa Ministarstvom, da Poljoprivrednoj školi omogućimo ta dva hektara i da donatorski podignemo dva staklenika gde će deca učiti kako da se bave hortikulturom, povrtarskom i drugom proizvodnjom u tim objektima. Dakle, hajde da pričamo o temi, a lične animozitete razumem, dnevnopolitički događaji su odveli u tom pravcu i predlažem da sa te teme skrenemo i napravimo što bolji zakon.
Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Reč ima narodni poslanik Arsen Kurjački, ovlašćeni predstavnik Demokratske stranke Srbije.
Poštovana gospođo ministre, saradnici iz Ministarstva, uvažene kolege, dočekali smo konačno da raspravljamo o ovom vrlo važnom zakonu koji se tiče našeg agrara. Možemo naravno pričati i o tome da li je moglo ranije, da li je trebalo ranije, ali sigurno da je uvek mnogo bolje kada nešto dođe, nego da pričamo o tome zašto nije došlo. Možemo da pričamo i o tome da li je trebalo 1992. ili 1996. godine da se podržavi zemlja, pa da onda nemamo ovih rasprava i problema, ne bi bilo ovih privatizacija, ali o prosutom mleku ne vredi pričati i žaliti. Dovoljno je da kažemo da je ovaj zakon još 1994. godine koncipiran kao takav, da se vodila velika rasprava, jer ovaj zakon nudi mnogo novina, mnogo nekih novih stvari koje do sada, ovih 60 godina, nisu bile u pravnom prometu kod nas i normalno da je to izazvalo puno diskusija, puno žestokih polemika i da se to onda odužilo sve do današnjeg dana kada je ušlo u skupštinsku proceduru. Ne mislim da je to manjkavost, jer, po onom narodnom "tri puta meri, jednom seci", mislim da je dobro da su se čula razna mišljenja, jer mi koji smo pratili donošenje zakona znamo da je dolazilo do određenih izmena u tom zakonu, u predlogu i nacrtu zakona, što je naravno dobro. Kao i svaki zakon i ovaj ima više razdelaka, a jedan je koji govori o osnovnim pravnim institutima, definiše se poljoprivredno zemljište, obradivo, komasacija itd. O tome ne bih govorio. Osvrnuću se kratko na jednu novinu koja se pojavila u ovom zakonu, a to je poljoprivredna osnova. Poljoprivredne osnove su koncipirane tako da se shvataju i doživljavaju kao planski dokumenti koji definišu sve mere uređenja, zaštite, korišćenja poljoprivrednog zemljišta. Novina je u tome da imamo tri nivoa poljoprivrednih osnova. Jedna bazna je poljoprivredna osnova Republike i nju usvaja i donosi Vlada Republike Srbije. Zatim, za autonomne pokrajine imamo poljoprivredne osnove pokrajine, koje donosi Skupština. Doduše, postoji amandman da to radi izvršno veće i videćemo da li će taj amandman biti usvojen. Naravno, ono što je najbitnije, to su poljoprivredne osnove lokalnih samouprava koje donose skupštine lokalnih samouprava. Mora se reći, pošto je bilo raznih primedbi na ovako koncipirana viđenja poljoprivrednih osnova, da one moraju biti međusobno usklađene i da sve proističu iz republičke osnove. Naravno, za sprovođenje svih ovih osnova izrađuju se godišnji programi po kojima se oni sprovode. Koje su polemike bile povodom ovog člana? Prvenstveno se vodila polemika da li su jedinice lokalne samouprave sposobne za definisanje lokalne zemljišne politike u svojim sredinama, da li je potrebno vršiti decentralizaciju u ovoj oblasti agrarne politike. Nudila su se rešenja u smislu da odluke o izradi osnove opštine donosi uprava za poljoprivredno zemljište, a na osnovu predloga nadležnog organa opštine. To je viđenje koje postoji u susednoj Mađarskoj gde postoji institucija za državno zemljište, tzv. NFA institucija; između ostalog, ona izrađuje plan korišćenja zakupa državnog zemljišta, određuje visinu zakupnine na godišnjem nivou i sve to podleže verifikaciji ministra poljoprivrede. Po tom rešenju opštine nemaju pravo donošenja sopstvenih osnova. Međutim, naša vlada je sledila svoje predizborno obećanje da će se decentralizacija vlasti spuštati u svakoj sferi života i ovo je jedan od prvih pokazatelja da se u agraru ide sa decentralizacijom, samim tim se na lokalnu samoupravu prenose ovlašćenja i prava. U odeljku o zaštiti poljoprivrednog zemljišta ima više mera, a ja ću samo istaći neke. Recimo, zabrana ispuštanja i odlaganja opasnih i štetnih materija – definisano je da se ne mogu ispuštati štetne materije koje kvare strukturu zemljišta i koje štetno deluju na zemljište i na vodotokove. Mi iz DSS-a smo intervenisali amandmanom da ne cenimo kolike su to štetnosti, nego da se svaka štetna materija zabrani i da se ne sme ispuštati. Ministarstvo nam je uvažilo to, tako da će ta odrednica ići. Dakle, svako ispuštanje je zabranjeno. Zatim, imamo odrednice o kontroli plodnosti zemljišta i količine unetog mineralnog đubriva i pesticida. To su neke stvari koje, nažalost, do sada kod nas nisu bile masovnije primenjivane, ali EU zahteva da se tačno zna šta se baca u zemljište po pitanju veštačkog đubriva, po pitanju pesticida i od toga ne možemo pobeći ako mislimo da idemo dalje. Ono što je jako važno, to je da se uvodi evidencija onoga što je urađeno, tako da ne moramo svake godine vršiti kontrolu ako imamo jasnu i čistu evidenciju. Sada je samo stvar da se naviknemo da moramo i sa olovkom i papirom da radimo. Zatim, imamo odrednice o zabrani korišćenja obradivog poljoprivrednog zemljišta u nepoljoprivredne svrhe; zatim, o promeni namene obradivog poljoprivrednog zemljišta, gde se jasno definiše kada može da se izvrši ta promena, da li to ide na određeno vreme, na neodređeno i procenat naknade u procentu od tržišne vrednosti zemljišta. Takođe, i ovde spuštamo na lokalni nivo, gde se kaže da obaveze i visinu naknade za promenu namene rešenjem utvrđuje opštinska uprava, i to u iznosu od 60 posto za republički budžet, a 40 posto za lokalni budžet. Zašto je ovo bitno? Iz prostog razloga što na ovaj način motivišemo lokalne samouprave da se mnogo bolje bave zaštitom poljoprivrednog zemljišta i da mnogo ažurnije kontrolišu promenu namene obradivog zemljišta, zato što će svoje budžetske prihode povećati na taj način. Vrlo važna mera zaštite poljoprivrednog zemljišta jeste zabrana usitnjavanja parcela. Veliki problem Srbije je sitan, neuređen posed. Ovim odredbama je regulisano sve to, odnosno da se ne mogu usitnjavati parcele ispod polovine hektara, a ona zemljišta koja su prethodno uređena komasacijom ispod jednog hektara. Odrednice o poljskim štetama takođe su detaljno navedene, a govori se, naravno, o zabrani uništavanja useva, sadnica, mehanizacije i tome slično, zabrani spaljivanja organskih ostataka posle žetve. Dakle, večita tema u ratarstvu, odnosno u svakom zakonu postoji ta odrednica, a svedoci smo da se vrlo malo ili nikako ne poštuje. Problem je, jer nemamo stočni fond, uništen nam je stočni fond, koji je po prirodi, po definiciji trošio organske ostatke, a drugo je što nemamo teške mašine koje sitno seckaju biljne ostatke. Svi oni koji se bave ratarstvom znaju da biljni ostaci prave velike probleme prilikom zaoravanja. Seljaci, sa jedne strane, nemaju tešku mehanizaciju, a sa druge strane, nemaju stoku da potroši te biljne ostatke i dolaze do jedinog rešenja, do spaljivanja tih ostataka, a tu smo onda u problemu, jer uništavamo mikrofloru i faunu na 15-20 santimetara najplodnijeg dela zemljišta; ne vršimo đubrenje zemljišta organskim ostacima; da ne govorim, što nas lovce najviše muči, o štetama koje nastaju od spaljivanja i svega ostalog itd. Ovde je opet regulisano da sve te mere propisuje jedinica lokalne samouprave. Mi se sećamo, mi koji smo nekada radili u upravi, kada je država bila mnogo decentralizovanija, da su opštine imale poljske čuvare ili, kako se to kod nas zvalo, subaše. To je bila jedna izuzetno dobra zaštita u atarima, jer smo sada u situaciji da niko ne brine o poljskim štetama. Policija drži saobraćajnice, poljočuvari ne postoje, i jednostavno, inspekcija ne može fizički da stigne da obiđe sve i veliki su problemi. Nadamo se da će ovim merama i ovim sredstvima koja ostaju lokalnim samoupravama zaživeti ponovo te službe poljočuvara i da će svi naši proizvođači, kako veliki, tako mali, imati adekvatnu zaštitu. Odredba o zabrani nomadske ispaše ovaca je takođe vrlo važna odredba, pogotovo u Vojvodini, gde je nekada postojao zakon o zabrani nomadske ispaše ovaca. Skraćenjem ove naše države i odvajanjem BiH taj problem se smanjio, nažalost, zbog države, a sreća što se taj problem smanjio, ali još uvek postoje nomadi koji prelaze sa stotinama i stotinama ovaca i gaze njive, prelaze preko zasejanih polja, izbegavaju ove odredbe tako što se više ne tretiraju kao nomadi, time što se prijave da su građani opštine gde bitišu i na taj način zloupotrebljavaju taj svoj položaj. U saradnji sa Ministarstvom uspeli smo da promenimo tu odredbu i ona glasi da je svaka ispaša zabranjena, a ne samo nomadska. Naravno, tu je i zaštita poljoprivrednog zemljišta od mraza, grada, požara, takođe je vrlo bitna, a jedinice lokalne samouprave same propisuju te mere. Tu imamo jednu zebnju, jer nije regulisano kako ćemo finansirati sve te mere, pa se bojimo da one male opštine koje baš i nemaju mnogo sredstava neće imati adekvatnu zaštitu, pogotovo od grada ili od nekih drugih nepogoda, bojimo se da će biti – koliko para toliko muzike, ali verujem da će se to kroz neke uredbe dalje regulisati i da će se svi staviti u ravnopravan položaj. Podaci govore da centralna Srbija ima prosečan posed 2,5 hektara na pet parcela; Vojvodina nešto malo bolje – 3,2 hektara na tri parcele. Gazdinstava koja obrađuju više od 10 hektara je svega 5,5%. Primera radi, da bismo mogli da se uporedimo, procenat gazdinstava sa više od 10 hektara u Evropi, recimo Belgija, Danska, Francuska, Velika Britanija, da ne nabrajam dalje, kreće se između 50 i 80%. Tu može da se radi i planski i da se primenjuje i znanje i nauka. Na malim parcelama nema napretka. Jedan od razloga je i nepostojanje zakona o nasleđivanju, gde bi se pravo nasleđivanja poljoprivrednog zemljišta ograničilo samo na jednog naslednika koji se bavi poljoprivrednom proizvodnjom. To malo možda izgleda kao neka jeres, ali takve zakonske odredbe postoje u pojedinim zemljama EU i pokazale su se kao vrlo korisne, postoje mehanizmi kako se ostali naslednici obeštećuju, a ostala gazdinstva ostaju ucelo. Jednostavno, mi imamo mali neuređen posed, ne može se primenjivati nikakva agrotehnika, ni mehanizacija. Zbog toga i imamo demotivisanost ljudi koji se bave isključivo poljoprivredom; pa onda imamo masu takozvanih, pežorativno nazvanih, "polovnjaka", koji su stalno u procepu između grada i sela, između njive i posla i ne daju adekvatan rezultat svoga rada ni na jednom, ni na drugom poslu. Komasacija je, u tom smislu, najvažnija i najkompleksnija mera, koja treba da se sprovodi u Srbiji stalno, i dobro je ovde definisana, ali ono što ostavlja malo zebnju je pitanje finansiranja. Komasacija je skup i kompleksan posao i pitanje je koliko će male opštine moći da finansiraju te komasacije. Zbog toga je nužno da u nekom narednom periodu u budžetskim stavkama bude odvojena i stavka za podsticaj komasacije, kako bismo ove mere zaista podstakli, jer to je ono što može da vodi poboljšanju našeg agrara. Drugi institut je dobrovoljno grupisanje zemljišta. Prvi put je, kako reče ministar, uvedeno u zakonske okvire kod nas, a inače je poznato u zemljama EU. Jako dobra mera, i ako naši zemljoradnici to pravilno shvate, to će biti jedan od načina kako da se ukrupni posed i da dođemo do što racionalnije obrade. Ovde je definisano da se to radi na predlog najmanje 10 vlasnika zemljišta, a da odluku donosi opet skupština opštine, lokalna samouprava, što je opet jako bitno, jer ti ljudi najbolje znaju na koji način treba da se to vrši. Od strane države stimuliše se tako što su za sve spise i radnje u ovom postupku oslobođeni plaćanja administrativnih taksi i takozvanog prometa na apsolutna prava, odnosno sva poreska opterećenja su otklonjena od ovih aktivnosti, sve u cilju da bi se što više stimulisalo ukrupnjavanje i povećavanje poseda. Melioracija je takođe jedna od mera. Ono što je izazvalo mnogo polemike, kako su neki prethodnici govorili, i uglavnom su se sve diskusije, najvećim delom, svodile na to, to je pitanje korišćenja poljoprivrednog zemljišta – prvo zemljišta uopšte, a onda se kasnije prešlo najviše na državno zemljište. Neka revolucionarnost; nije revolucionarnost, vraćamo se na ono što je nekada bilo, a to je da je poljoprivredno zemljište prirodno bogatstvo i dobro od opšteg interesa. To se zaboravljalo svih ovih godina. Bez obzira na strukturu vlasništva, jednostavno, kao što su šume, vode, i poljoprivredno zemljište je nacionalno blago i dobro od opšteg interesa. Prema tome, ne može da bude apsolutno predmet nečije volje ili želje da se na ovaj ili onaj način ono koristi. Zato je i regulisano ovim zakonom da je vlasnik, odnosno korisnik dužan da redovno obrađuje to zemljište i da postupa kao dobar domaćin. Naravno, i detaljnije je naznačeno, ja se ne bih sada zadržavao na tome. Vredi istaći da upravo zbog toga što je tako koncipirano postoji odrednica da se zemljište koje nije obrađeno u jednoj sezoni, koje je evidentno ostalo, može oduzeti i dodeliti u zakup bilo fizičkim, bilo pravnim licima na period do tri godine. Moramo da budemo svesni da u Srbiji postoji jako mnogo neobrađenog zemljišta. Po nekim procenama čak između 200 i 400.000 hektara zemljišta se vodi kao neobrađeno ili neadekvatno obrađeno. Uporedbe radi, i zbog ove gungule i galame oko državnog zemljišta koja se digla, po procenama, državnog zemljišta je oko 350 - 380.000, a trenutno je evidentirano svega 270.000; mi imamo neobrađeno ili neadekvatno obrađeno, po procenama, od 200 do 400.000. Dakle, to je veliki problem u Srbiji i zbog toga je ova mera izuzetno dobra. Tamo gde imamo neke naslednike koji se godinama sude i svađaju ko će da radi tu zemlju, ta zemlja ostaje neobrađena, ili imamo ljude koji su u inostranstvu, pa ih ne zanima šta će biti sa njihovom zemljom, a neće nikom drugom da daju, ili jednostavno staračka nepoljoprivredna gazdinstva – sve su to korisnici, konzumenti ovog zakona. Ta zemlja će se na predlog lokalnih samouprava, odlukama lokalnih samouprava, koje to najbolje vide, oduzimati, davati u zakup korisnicima i te vlasnike će obeštetiti u visini zakupnine. Moram da kažem da smo imali ranije mnogo odredaba koje su bile vrlo rigorozne po pitanju obrade zemljišta. Recimo, ja sam godinama radio kao poljoprivredni inspektor i na stotine prekršajnih prijava sam pisao samo zato što se do 31. decembra tekuće godine nije izvršilo duboko oranje. Ali, bili su ratovi, sankcije, poljoprivreda je bila socijalni amortizer svih ovih godina, sve se to izgubilo. Ako hoćemo da agrar ponovo dignemo na jedan zavidan nivo, a agrar se oporavlja, onda moramo i da se vladamo onako kako struka i nauka propisuje i kako sve razvijene zemlje i sprovode. Kao što sam rekao, najveće polemike u okviru javne rasprave izazvalo je korišćenje poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini. Šta je to tako novo što je izazvalo toliko talasanja u javnosti? To što je ovim zakonom određeno da poljoprivrednim zemljištem u državnoj svojini raspolaže i upravlja država preko Ministarstva. Dakle, nema više poljoprivrednih kombinata, zadruga, raznih institucija koje neprikosnoveno gazduju državnim zemljištem. Državnim zemljištem raspolaže i upravlja država preko Ministarstva, a na način kako je to ovim zakonom propisano. Dakle, propisano je da se državno zemljište koristi prema godišnjem programu zaštite, uređenja i korišćenja poljoprivrednog zemljišta koji donosi nadležni organ u jedinici lokalne samouprave. Već je govoreno koliko imamo ovde miliona hektara obradivog, koliko državnog zemljišta, ali da bismo uspešno upravljali ovim prirodnim resursom potrebno je da prethodno tačno utvrdimo koje su to površine, da se reše imovinsko-pravni odnosi, da se uradi katastar nepokretnosti, da se uradi informacioni sistem o poljoprivrednom zemljištu, da se jednostavno izvrši razgraničenje šta je to državna zemlja, šta je zadružna, a šta je privatna. Ima još mnoštvo stvari koje treba da se urade da bismo pravilno gazdovali ovim resursom. Ovaj zakon to pokušava da uredi i to su prvi i najbolji koraci koji će ići. Dakle, nama sledi zakon o restituciji, zakon o zadrugama. Možemo da kažemo sa ponosom da su mnoge vlade od 2000. naovamo obećavale da će doći do povraćaja i denacionalizacije. Ova vlada je izašla i mi smo skoro usvojili Zakon o vraćanju imovine crkvama, usvojili smo Zakon o evidenciji bespravno oduzete imovine. Budimo sigurni da će ova vlada vrlo brzo izaći i sa zakonom o denacionalizaciji, koji će sve ove nepravilnosti koje su do sada bile jednostavno anulirati. Dok do toga ne dođe, da bismo ipak mogli uvesti neki red u upravljanju i korišćenju državnog zemljišta, moramo da krenemo sa ovim merama. U drugom delu izlaganja osvrnuću se na način korišćenja i upravljanja državnim zemljištem.
Da li još neko od predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Pre nego što nastavimo raspravu u načelu: 1. Prestanak mandata poslanicima u Skupštini Srbije i Crne Gore. Primili ste izveštaj Administrativnog odbora povodom činjenice da je Republika Crna Gora iskoristila pravo iz člana 60. stav 2. Ustavne povelje državne zajednice Srbija i Crna Gora i dana 3. juna 2006. godine donela odluku o istupanju iz državne zajednice, sa predlogom da Narodna skupština, na osnovu tačke 1. alineja 2. Odluke o obavezama državnih organa Republike Srbije u ostvarivanju nadležnosti Republike Srbije kao sledbenika državne zajednice Srbija i Crna Gora, člana 2. Zakona za sprovođenje Amandmana I i II na Ustavnu povelju državne zajednice Srbija i C. Gora i člana 19. stav 2. Zakona o izboru poslanika Skupštine Srbije i Crne Gore, konstatuje prestanak mandata poslanika u Skupštini SCG. Saglasno tački 1. alineja 2. Odluke o obavezama državnih organa Republike Srbije u ostvarivanju nadležnosti Republike Srbije kao sledbenika državne zajednice SCG, članu 2. Zakona za sprovođenje Amandmana I i IIna Ustavnu povelju državne zajednice Srbija i Crna Gora i članu 19. stav 2. Zakona o izboru poslanika Skupštine Srbije i Crne Gore, Narodna skupština, na predlog Administrativnog odbora, konstatuje da je 3. juna 2006. godine prestao mandat poslanicima u Skupštini Srbije i Crne Gore, i to: Aleksić Bojani, Aleksić Miroslavu, Bađević Vlastimiru, Bajatović Dušanu, Barać Milunu, Belić Branislavu, Bogetić Tomislavu, Bozalo Draganu, Bulajić Goranu, Veljković Miroljubu, Vuković Jadranku, Vučurović Božidaru, Gađanski Borislavu, Gajić Gorici, Gojkov Slobodanu, Gojković Maji, Grujić Mladenu, Dulić Oliveru, Đorđević Toplici, Đukić-Dejanović Slavici, Đukić Đorđu,Živanović Srboljubu, Žikić Draganu, Ilić Dušanu, Janić Milanu,Janković Veselinu, Jeličić Milutinu, Jerković Slavku, Jovanović Branislavu, Jovanović Vlastimiru, Jovanović Dragoslavu, Jovašević Ljubiši, Joksimović Obrenu, Jocić Goranu, Kalanović Verici, Kesejić Stevanu, Krivošejev Vladimiru, Kruška Borislavi, Kuzmanović Bori, Kuzmančević Todoru, Lazić Draganu, Lazić Nikoli, Lučić Ljiljani, Ljubenović Tomislavu, Marjanski Lazaru, Milenković Srboljubu, Miličković Milosavu, Miljković Zdenki, Mićunović Dragoljubu, Mihajlović Ognjenu, Mrkonjić Milutinu, Nikolić Aleksandru, Nikolić Srđanu, Nikolić Tomislavu, Obradović Zvonku, Odalović Veljku, Pavlović Draganu, Pajović Aleksandru, Perović Miloradu, Petković Vladimiru, Petrović Milanu, Petrović Srđanu, Pravdić Aleksandru, Prodanović Aleksandru, Radić Gojku, Radovanović Zlati, Radovanović Slađanu, Radulović Milošu, Rašković-Ivić Sandi, Ristić Bojani, Ružić Branku, Savić Novaku, Selić Ljubiši, Slezović Mehmedu, Spasić Momčilu, Stanojević Novici, Stojadinović Ninoslavu, Stojković Veliboru, Stojanović Filipu, Stupar Dušanu, Subotički Zoranu, Talović Miroslavu, Todorović S. Draganu, Todorović H. Draganu, Todorović Miloradu, Tomić S. Jovanu, Topalović Slaviši, Ćuk Milanu, Husarik Janu, Šami Zoranu, Škundrić Petru. 2. Prestanak funkcije sudijama Suda Srbije i Crne Gore Primili ste izveštaj Administrativnog odbora povodom činjenice da je Republika Crna Gora iskoristila pravo iz člana 60. stav 2. Ustavne povelje državne zajednice Srbija i Crna Gora i dana 3. juna 2006. godine donela odluku o istupanju iz državne zajednice, sa predlogom da Narodna skupština, na osnovu tačke 1. alineja 2. Odluke o obavezama državnih organa Republike Srbije u ostvarivanju nadležnosti Republike Srbije kao sledbenika državne zajednice Srbija i Crna Gora i Uredbe o položaju pojedinih institucija bivše Srbije i Crne Gore i Službi Saveta ministara, konstatuje prestanak funkcije sudijama Suda Srbije i Crne Gore biranih iz Republike Srbije, i to: - Slobodanu Peroviću, predsedniku Suda Srbije i Crne Gore, - Ljubomiru Popoviću, sudiji Suda Srbije i Crne Gore, - Katarini Manojlović - Andrić, sudiji Suda SCG. Saglasno tački 1. alineji 2. Odluke o obavezama državnih organa Republike Srbije u ostvarivanju nadležnosti Republike Srbije kao sledbenika državne zajednice Srbija i Crna Gora i Uredbi o položaju pojedinih institucija bivše Srbije i Crne Gore i Službi Saveta ministara, Narodna skupština, na predlog Administrativnog odbora, konstatuje da je 3. juna 2006. godine prestala funkcija sudijama Suda Srbije i Crne Gore biranih iz Republike Srbije, i to: - Slobodanu Peroviću, predsedniku Suda Srbije i Crne Gore, - Ljubomiru Popoviću, sudiji Suda Srbije i Crne Gore, - Katarini Manojlović - Andrić, sudiji Suda SCG. 3. Prestanak funkcije funkcionera koje imenuje Skupština Srbije i Crne Gore Primili ste izveštaj Administrativnog odbora povodom činjenice da je Republika Crna Gora iskoristila pravo iz člana 60. stav 2. Ustavne povelje državne zajednice Srbija i Crna Gora i dana 3. juna 2006. godine donela odluku o istupanju iz državne zajednice, sa predlogom da Narodna skupština, na osnovu tačke 1. alineja 2. Odluke o obavezama državnih organa Republike Srbije u ostvarivanju nadležnosti Republike Srbije kao sledbenika državne zajednice Srbija i Crna Gora i Uredbe o položaju pojedinih institucija bivše Srbije i Crne Gore i Službi Saveta ministara, konstatuje prestanak funkcije Nini Backović, zameniku generalnog sekretara Skupštine Srbije i Crne Gore. Saglasno tački 1. alineji 2. Odluke o obavezama državnih organa Republike Srbije u ostvarivanju nadležnosti Republike Srbije kao sledbenika državne zajednice Srbija i Crna Gora i Uredbi o položaju pojedinih institucija bivše Srbije i Crne Gore i Službi Saveta ministara, Narodna skupština, na predlog Administrativnog odbora, konstatuje da je 3. juna 2006. godine prestala funkcija Nini Backović, zameniku generalnog sekretara Skupštine Srbije i Crne Gore. Prelazimo na raspravu u načelu. Prvi se za reč javio dr Živorad Smiljanić SPS. Neka se pripremi Gordana Pop-Lazić SRS. Izvolite gospodine Smiljaniću.
Poštovani poslanici, predstavnici Vlade i ministarko, želim samo na nekoliko stvari da ukažem, vezano za ovaj zakon o poljoprivrednom zemljištu. U funkciji poslanika SPS-a još pre godinu dana predlagao sam da donesemo zakon o poljoprivrednom zemljištu i da ga mi socijalisti napišemo, iako je bilo podrške u poslaničkoj grupi, rečeno je da će on brzo doći, ali nažalost, mesec po mesec i prošlo je skoro godinu dana i tek smo ga sada dočekali. Moja želja je bila da mi jednostavno (ne da ga pišem ja, jer se u to ne razumem) prepišemo slovenački zakon, koji su i Hrvati posle prihvatili i doneli ga. Naime, šta su oni uradili? Oni su to uradili još 1991. godine, kada je došlo do promene strukture: svu društvenu zemlju pretvorili su u državnu i odmah praktično onemogućili bilo kom tajkunu da kupuje tu društvenu zemlju. Inače, vi znate, a želim građanima da kažem, šta je u stvari društvena zemlja. Društvena zemlja je ona zemlja koju su kombinati, odnosno radnici godinama kupovali i postali vlasnici. Znači, mi smo doneli zakon kojim smo zemlju koja je pripadala tim radnicima praktično njima prodali, a državnu sačuvali. Slovenci su išli čak korak dalje; oni su sačuvali. Ja njih ne volim, s obzirom na sve što su uradili ovoj našoj, ali mi smo od njih mnogo toga mogli da prepišemo i ništa nije trebalo da dopunjujemo. Slovenci su kada su društvenu pretvorili u državnu, postojećim kombinatima tu društvenu zemlju dali neposrednom pogodbom u zakup do 30 godina, a samo za državnu išli na licitaciju. Praktično, zaštitili su svoje kombinate. Šta su Mađari uradili? Mađari su isto u početku, dok se nisu snalazili, doneli zakon da je sve slobodno, sve na prodaju, i otvorili su granice i onda su počeli Austrijanci da im kupuju zemljište. Kada su Mađari shvatili da će postati biroši ponovo kod Švaba doneli su Zakon o zabrani prodaje zemljišta strancima, pošto im je bila uništena u početku poljoprivredna proizvodnja. Oni su onda, praktično, jer oni nemaju društvenu zemlju, državnu zemlju sačuvali i dali i pomogli kombinatima koji su bili uništeni. Taj kombinat veliki prema Austriji "Menzo Heđeš", "Babolna" i "Bolj", to su bili najveći kombinati koji su propali, oni su im maksimalno pomogli i sačuvali i proizvodnju i taj reprolanac. Mi hoćemo praktično... A Hrvati su sve to potpisali, s tim što su i Slovenci i Hrvati kad se prodaje zemlja 50% dali praktično lokalnoj samoupravi. Ja sam i sa ministarkom razgovarao u našoj poslaničkoj grupi, mene interesuju samo ova dva člana, član 71. u kome je rečeno da se naša zemlja neće prodavati dok ne dođe restitucija. Ne mislimo da će sada za restituciju, odnosno povratak zemlje biti potrebno 10 ili ne znam koliko godina, to se može odraditi veoma brzo ako se hoće. Tu je predviđeno u zakonu da se ipak može prodavati državna zemlja, ali je ovde u zakonu regulisano tako da odluku o prodaji donosi Ministarstvo i sav prihod ide budžetu. Nema logike. Trebalo bi bar 50% da ostane lokalnoj samoupravi, da ne bude sve u budžet, jer su tako i Slovenci i Hrvati uradili, da pola ide lokalnoj samoupravi, a pola ide u taj njihov, kako oni kažu, proračun. Šta je ovde bojazan i zbog čega se mi bojimo da će se desiti kada budemo, po članu 63. davali u zakup? Član 71, rekao sam da bi trebalo poštenije, ako i dođe vreme prodaje, da bar pola-pola delimo: lokalna samouprava i budžet, jer o tome odlučuje samo Vlada. Ovaj član 63. je upravo ono čega se mi bojimo, a što je želja... Bar je ministarka nekoliko puta rekla da je želja da kada dajemo zemlju u zakup lokalna samouprava može da da zemlju u zakup seljaku, paoru ili malom proizvođaču, da mu da prioritet. Znate šta će se tu desiti? Nemoguće je kad se jedan siromašni seljak pojavi na licitaciji da licitira sa jednim Miškovićem. On će ponuditi mnogo veću cenu i taj Mišković će uzeti u zakup. Mali seljak neće moći. Poljoprivredni kombinati koji su preživeli preživeli su rat, sankcije i sve ostalo; sada bi trebalo da im pomognemo, da im damo prioritet kad je u pitanju zakup, da ih dignemo da stanu na noge i kad ih budemo prodavali, a prodaja mora biti do kraja 2007. godine, da ih onda ne kupuju u bescenje. Šta se može desiti? Poljoprivrednih kombinata koji su preživeli ima desetak, a tu su najinteresantniji PKB i "Bečej". Šta će se tu desiti? Pošto je u Bečeju 14.000 hektara zemlje, 11.000 je državno, kada se sad pojavi 11.000 hektara na licitaciji, pojavi se Mišković i PIK "Bečej", Mišković će ponuditi daleko veću cenu na licitaciji i on će uzeti 11.000 hektara zemlje, jer je bogatiji, jači. Poljoprivredni kombinat je preživeo i rat i sankcije i sačuvao se, uložio je oko 14 miliona u "Floru" za preradu povrća, 6.200.000 evra su uložili u mehanizaciju. Njemu treba da damo vremena da predahne i da se osposobi za proizvodnju. Tvrdim vam, ovim ćemo postići suprotan efekat. Zato je Izvršno veće Vojvodine dalo slično amandmanu kojim sam ja insistirao da ide u dva kruga: da Ministarstvo proceni kolika je ekonomska cena po hektaru, da ponudi tom seljaku da on po toj ceni zakupi zemlju, i poljoprivredni kombinat, pa ako oni odustanu, onda u drugom krugu da ide licitacija i ko je dao najveću ponudu. Ovako će najveću ponudi dati novokomponovani tajkuni, jer su bogati. Čega se mi bojimo? Kako je prošao apatinski kombinat, koji je bio najbolji? On je prodat Miškoviću i sada je od 360 radnika 260 dobilo otpremninu; tamo je sada jako teška situacija, jer se ne zna koliko će ljudi ostati da radi. Nije trebalo prodati, jer na tenderskoj komisiji predstavnik lokalne samouprave nije bio, a meni su i oni rekli da neće doći; nažalost, otišli su, obezbedili su kvorum, glas predsednika tenderske komisije je presudio i prodat je. Ako se uvažila lokalna samouprava, nije trebalo doneti odluku o prodaji, trebalo je sačekati. Da sam znao da će se to desiti, mogao bih ovog što je operisao koleno, uzeti iz doma zdravlja sanitet, pa ga odneti na tendersku komisiju na nosilima, ali da ne glasa da se proda, jer imamo loše iskustvo. Mišković je kupio u Apatinu trgovinsko preduzeće, 240 zaposlenih, sve je prodao, sad ima tri zaposlena; on je zaradio na preprodaji radnji, platio je 26 miliona, a zalihe robe u magacinu je bilo za 42 miliona. Sad se isto dešava sa ovim našim kombinatom, gde je već 200 ljudi dobilo otpremninu. Nama u lokalnoj samoupravi je jako važno da što više radnika zaposli, jer tih 200 radnika sad je već moj problem, govorim u ime lokalne samouprave; to su ljudi koji ostaju bez posla i traže posao. Zato mi socijalisti ne možemo podržati nijedan zakon kojim će se omogućiti da opet bude hiljade radnika... Tvrdim da ako ovaj zakon prođe, a ne damo prioritet seljaku i kombinatima, sigurno će to da kupe tajkuni. Šta oni rade? Njih ne interesuje reprodukcioni lanac. Najbolji je dokaz šta je uradio Matijević. Bilo je logično da će on kad kupi kombinat držati farme krava i junadi. Međutim, kad je kupio "Bezdan", on je sve to uništio, uzeo samo pet traktora "džon dir", zaposlio pet-šest traktorista, oni to obrađuju i on ima ogroman profit od toga. Njega ne interesuje da zapošljava ljude i da se bavi stočarstvom, jer to mnogo košta. To isto će Mišković da radi i verovatno će sačekati bolje vreme da tu zemlju preproda. Nažalost, bio sam strašno protiv toga da stranci kupuju bilo šta, ali je ispalo da kad stranci kupuju imaju mnogo pošteniji odnos prema radnicima, nego ovi naši tajkuni. Oni se ponašaju kao feudalci. Prema tome, zalažemo se za ovaj amandman, da damo prioritet u zakupu, ali po nekoj državnoj ceni, realnoj, koju odredi Ministarstvo, seljacima i postojećim kombinatima koji inače čine reprocelinu. Jer, kad dođe licitacija veću će ponudu dati tajkuni i mi nemamo šanse ni seljaku da damo, niti kombinatu. Ako od 14.000 hektara 11.000 kupi Mišković, ostaje 2.500 radnika da živi od 3.000 hektara, tu je gotov i reprolanac i uništen je kombinat, a kad se uništi, onda će ga u drugom aktu tajkuni kupiti, jer će ga prvo uništiti u ovom prvom aktu, uzeće zemlju u zakup i rizikovati da daju više novca. Ali čim oni uzmu u zakup, kombinat se urušava, propada, ne može reprolanac da se održi na 3.000, nego može na 14.000 hektara, kao što je do sada. Zato molim ministarku za ovaj naš amandman, ili ovaj vojvođanski, da ide na dva akta – prvo da se da po ceni za koju Ministarstvo misli da je ekonomska seljaku i poljoprivrednim kombinatima koji čine reprolanac, a u drugom aktu da ide licitacija, ko da najviše, ako oni odu.
Hvala. Za reč se javila ministarka Ivana Dulić.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Htela bih samo da objasnim da upravo član 64. onemogućava onima koji su kupili, ili kombinatima koji će tek biti na prodaju, da neko koristi zemlju i da dođe do zemlje na vrlo jevtin način. Dakle, ukoliko biste prodavali PIK "Bečej", sa 2.000 hektara zemlje koja je društveni kapital i 12.000 hektara koji su državna zemlja, i unapred dali na 20 godina po ceni koju odredi Ministarstvo, došli biste u situaciju da bi za taj kombinat mogao da konkuriše jedan ili dva čoveka, možda upravo neki od ovih koje ste spomenuli. Za PKB tek ne mogu ni da pomislim. Kada biste nekom unapred dali na 20 godina 25.000 hektara državne zemlje, 7.000 krava, 2 hektara "rišel" plastenika, koji sami koštaju pet miliona evra, za takvu ponudu, za tako veliki kompleks može da konkuriše samo jedan ili nijedan čovek u Srbiji. Zbog toga mi vama, kao predsedniku opštine Apatin, dajemo na upravljanje državnu zemlju; vi najbolje znate šta je najbolje za Apatin i napravićete takve predtenderske uslove da možete da napravite program koji je u interesu opštine Apatin. Znači, neko ko bi uzeo PKB, prva stvar bi mu verovatno bila da proda 5.000 koje je zaista kupio po tržišnoj ceni, pa onda sledećih godina da koristi, srećan i zadovoljan, 20.000 hektara po netržišnim uslovima. Oba ova preduzeća koja se najčešće spominju su već donela odluke o privatizaciji. Potpuno se slažem sa vama, naša poljoprivreda bi bila u mnogo boljoj situaciji da smo uradili isto ono što su Slovenci i Hrvati, da smo svu društvenu zemlju na vreme preveli u državnu 1992. godine.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč? Reč ima Gordana Pop-Lazić, a posle nje Dragan Petrović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja ću vrlo kratko, s obzirom da je rasprava u načelu i da veliki broj poslanika SRS želi da komentariše ovaj zakon. Kao neko ko se ne razume mnogo u poljoprivredu, ali ko može da na osnovu svog pravničkog znanja shvati šta je cilj ovog zakona, krenuću od njegovog kraja, od prelaznih i završnih odredbi, člana 94. do člana 63, da vam ukažem na neke nelogičnosti i na ono na šta je, u stvari, ovaj zakon usmeren. Kada dođemo do rasprave o pojedinostima, član po član, već ćemo vam davati primere iz prakse i mogućnosti koje će nastati na osnovu ovog zakona, a koje će svakako biti štetne. Ocenjujem ovaj zakon kao štetočinski, pre svega zbog toga što je usmeren ka potpunom uništavanju velikih sistema. Malopre ste sami spomenuli i PKB i PIK "Bečej" i njima slične, iako, istini za dušu, nije slučajno da je predsednik UO PKB-a, koji je sada ušao u privatizaciju, Miroslav Malešević, koji je bio pomoćnik ministra Vitoševića. Dakle, dobro ste se vi rasporedili pre nego što ovaj zakon stupi na snagu, a kada stupi, kako će to da izgleda? Dakle, kako to ugrožava ovaj zakon velike sisteme? PKB već ima tender za privatizaciju. Ima 22.000 hektara zemlje; negde između 16.000 i 17.000 je državna svojina. To zemljište će se davati u zakup. PKB ne može sam sebe da uzme u zakup, to nije predviđeno ovim predlogom zakona. Teško će se naći neko ko će da privatizuje PKB pod uslovom da to može da se da nekom drugom u zakup. Dakle, spuštate cenu PKB-a, a on je ušao u privatizaciju. Drugo, PKB ima 6.000 goveda. Kako je projektovano koliko će goveda PKB da ima? Valjda na osnovu površine zemlje koju koristi. Dakle, neće biti više 6.000 goveda. Na taj način uništavate stočnu proizvodnju. Govorim o PKB-u, ali takvih ima mnogo. Dakle, nećemo imati ni mesa, ni mleka, a očigledno nećemo imati ni druge stočne hrane, niti humane hrane. Veoma je opasno ovo što radite. U članu 94. kažete: "Danom stupanja na snagu ovog zakona poljoprivredno zemljište u državnoj svojini prenosi se na upravljanje Ministarstvu, do donošenja odluke o davanju u zakup tog zemljišta. Pravnom licu koje je na dan stupanja na snagu ovog zakona imalo pravo korišćenja poljoprivrednog zemljišta", recimo, to je PKB, upisan tako u zemljišne knjige, "u državnoj svojini, to pravo prestaje danom isteka roka određenog ugovorom o davanju na korišćenje tog zemljišta"; nije ni bio do sada ugovor, nije ni bilo roka, oni su upisani kao korisnici; zato ovde stoji zarez, pa nastavljate: "danom donošenja odluke o davanju u zakup tog zemljišta...". Dakle, pošto država to radi, vi ćete sada zaključiti ugovor, jer Ministarstvo zaključuje ugovor. Pustite vi ovo – lokalna samouprava će odlučiti. Ona raspiše tender i to, a vi zaključujete posle ugovor, delite 60:40; da li to mora da bude, to je pitanje. Ni do sada niko nije branio lokalnoj samoupravi da daje u zakup poljoprivredno zemljište, ako je ona upisana u zemljišne knjige kao korisnik. Nije niko branio. To je bio, ceo iznos zakupa, njen prihod. Prema tome, ne dajete vi ništa lokalnoj samoupravi. "Pravno lice iz stava 2. ovog člana dužno je da u roku od 15 dana od dana prestanka prava korišćenja poljoprivredno zemljište u državnoj svojini prenese u državinu Ministarstvu." Zakon stupa na snagu osam dana nakon donošenja. Vi ćete odmah PKB-u da uzmete tih 16.000 - 17.000 hektara zemlje. I šta smo uradili? Ništa. Drugo, davanje u zakup je takođe veoma opasno ako se ide na usitnjavanje parcele. Daću vam primer Instituta za kukuruz, koji vi ne volite, pa nećete nikada da dođete kada vas pozovu tamo. Na "Dane polja" dođe ceo diplomatski kor, dođu njihovi saradnici iz Azije, Afrike, cele Evrope, ali nema ministarke zato što je čula da ću ja tamo doći, kao što vas nema ni na otvaranju Sajma poljoprivrede zato što znate da će Maja Gojković doći. Toliko o toj vašoj "ljubavi" prema poljoprivredi i prema svima ostalima koje treba da poštujete, jer se nalazite na nekoj poziciji. Vi znate šta znači semenarstvo. Trebalo bi da znate, a imate i sedam pomoćnika, sada ste opet primili nekih 11 - 13 stručnjaka, vrlo mladih, valjda vam treba još više znanja oko vas, svi iz G17, pa ako ne znate vi, oni verovatno znaju. Na 300 metara od parcele gde se seju kulture koje treba da predstavljaju bazu za proizvodnju semenskih proizvoda ne sme da se sadi nijedna druga kultura, recimo kukuruz. Kako ćete vi to da sprečite? Kada usitnite to i date u zakup, nekoliko njih mogu da budu zakupci, imate veliku površinu zemljišta, recimo Instituta za kukuruz; kada tu dođe do ukrštanja, vi ste njima upropastili proizvodnju. Kao da se to radi namerno. Nije Institut za kukuruz jedini, imate i ovaj u Novom Sadu. To su firme koje imaju svetske reference, oni su ogromni izvoznici. Meni se čini da neko želi to potpuno da uništi, ne samo tu krupnu poljoprivrednu proizvodnju, institute koji su i profitabilni, koji su veliki izvoznici, a da ne govorimo o malim dobrima i o seljacima. Ima se utisak kao da sve radite da njih uništite, a već se kalkuliše u javnosti da pripremate "Pionir" da dođe umesto njih. Vama ne treba referentni Institut za kukuruz, niti ovaj novosadski. Vi imate neke aranžmane sa "Pionirom". On treba da zauzme njihovo mesto i tržište, koje nije malo. Nije u pitanju samo naše tržište, nego i svetsko tržište, gde su se naši instituti već probili i gde se godinama održavaju i tuku i sa Nemcima i sa svima ostalima. Neću da vas podsećam na vaše promašaje, kao što su modifikovana soja ili suncokret, ali ne zaboravite da je švajcarska kompanija "Sindženta" u roku od jednog dana dobila sertifikat za onaj suncokret, a posle, kada su naši seljaci posadili, samo 20% je niklo. Pitanje je ko je tu dao saglasnost, kako i zašto. Mi imamo u Novom Sadu, imamo u Zemun Polju laboratoriju, a sada je moguće osnivanje i privatnih, što nije dobro, a nacionalnu laboratoriju, to svi znamo, hoćete da izmestite u Suboticu i sebe već pripremate tamo za direktora, pošto znate da ne možete da opstanete dugo na ovoj funkciji. Zapamtite ko će biti sledeći direktor te institucije. Ako tako ne bude, onda sam ja danas lagala. Oni unapred razmišljaju, i po nekoliko godina, na kojoj će se funkciji naći, da se vrlo lepo rasporede. Podsetiću vas na obeležavanje stada. Toliko ste se slikali obeležavajući stada u Krnjači, gde se zna do desetog kolena ko su preci jednog govečeta. Mi ne znamo ko su nam preci, doduše vi znate, a i javnost je čula, ali ovi u Krnjači to nisu morali uopšte da rade. Da ste stigli do Homolja, ja bih vas pozdravila i rekla bih – svaka čast, sada smo sva goveda obeležili, znamo zašto, završili smo to. Uzeli ste velike pare za taj projekat, mislim na Ministarstvo (da li ste vi lično, ne znam, ali kako vaši rade, moguće je), a niste taj posao završili. Pitanje je zašto ga niste završili. Neću da govorim o subvencijama poljoprivrednih proizvoda, o tome ćemo da govorimo u raspravi o pojedinostima. Takođe, o zakupu i o ovome što su prethodne kolege spomenule – mogućnosti da samo jedan ili, kako vi kažete, nijedan čovek to kupi. Kupiće, zato što neće biti problem poljoprivredno zemljište prevesti u građevinsko zemljište. Onda će da niče nešto drugo. Srećna sam što je napravljena fabrika "Bol" u Zemunu na poljoprivrednom zemljištu Instituta za kukuruz, ali ova vlada je to zemljište uzela Institutu uz naknadu od samo 45.000 dinara i "Bol" se uknjižio kao vlasnik, iako naši zakoni to ne dozvoljavaju. Dobro su došle takve grinfild investicije, ali dajte podjednake uslove i za njih i za sve druge koji bi to želeli. Samo zbog toga kritikujem taj postupak; inače, "Bol" je uspešna fabrika, zapošljava 70 ljudi, i najveća u jugoistočnoj Evropi za proizvodnju limene ambalaže, ali je trebalo da takve uslove dozvolite i nekom drugom koji to želi. Dakle, da li će to poljoprivredno zemljište ostati poljoprivredno ili neće, to ćemo videti, ali stalno zaboravljamo naše male seljake, ukoliko ih uopšte više i ima, ali dođite samo do Kosmaja, to je 40 kilometara od Beograda i videćete prazna sela. Ne verujem da će ovaj zakon, pogotovo što ste sebi dali pet godina i lokalnoj samoupravi tri godine da donese razvojne programe i neke planove, dovesti do nekog boljitka. Potrebna je sveopšta akcija, ne samo vezana za Ministarstvo poljoprivrede, nego i sva druga ministarstva i Vlada bi trebalo da ima jedan projekat kako u naša sela vratiti pre svega one koji još uvek imaju imanja, koji time mogu da se bave ili kako zadržati one koji su tamo. Znamo šta im treba, treba im da žive kao svi normalni ljudi i da imaju puteve, ambulante, pošte, škole i sve ostalo. Za sada toliko, a u pojedinostima ćemo da pretresemo sve i da vas dovedemo verovatno do suza, pošto kažu da vas nije teško dovesti do suza. Na vašem mestu, verujte, i ja bih plakala.
Reč ima ministar Ivana Dulić-Marković.
Znate šta, neko mora da plače i za vas, jer strašno je ne moći plakati posle svega što ste uradili. Naši građani dobro znaju, ja jesam pripadnik jedne male, ali fine grane, ako ste nekada slušali vojvođanske pesme znate šta je to. Veoma sam ponosna što sam građanin Vojvodine i Srbije. Samo bih htela da vas podsetim na ono što je bilo u Nemačkoj, da su ćutali kada su odvodili komuniste, ćutali su kada su odvodili Jevreje, ćutali su kada su odvodili ostale, a podsećam građane da kada budu došli po nas možda neće imati više niko da govori. Drago mi je da je napokon došla na videlo istina, a to je da se SRS zalaže da sve zemljište pripadne tajkunima. Upravo ovaj zakon će omogućiti razvoj sela. On upravo dovodi do toga da će do zemljišta moći da dođu dobri poljoprivrednici. Što se tiče strašnog plana oko semenarstva, mi zaista imamo strašan plan, a to je da poljoprivrednicima omogućimo da dođu do dobrog semena i da za to seme imaju najbolji mogući prihod, da pokušamo da rasturimo monopole. Samo konkurencija dovodi do napretka i boljitka. Nisam ministar koji ide, otvara, zatvara, slika se i mogu to da prihvatim kao kritiku, ali zaista imam jako puno posla i ne mogu da se pojavljujem, a pogotovo ne tamo gde za tuđi rad ode neko iz SRS pa se slika. Što se tiče laboratorija i toga gde će biti nacionalna laboratorija, vidim da ste i tu potpuno neobavešteni, a naročito što se tiče korišćenja državnog zemljišta u Zemunu, u Institutu za kukuruz. Verovatno će doći vreme kada će sve to da se pokaže: ko je poljoprivredno zemljište pretvarao u građevinsko, ko je naplaćivao to, u čiji budžet; to je vrlo zanimljiva tema, o kojoj Ministarstvo poseduje podatke, ali baš zbog ugleda te institucije neću na ovaj način da ih provlačim kroz blato.
Za repliku se javio Saša Vitošević, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe G17 plus, pominjanje imena stranke.
Zaista sam se javio jer je pomenuta stranka, ne moje ime. Hteo bih da iskoristim ovo pravo na repliku da prokomentarišem izrečenu kontradiktornost od strane predstavnika Srpske radikalne stranke. Na kraju govora se zalaže za mala gazdinstva, za poljoprivrednike koji nemaju šta da rade, ne mogu da obrađuju, pusta su nam sela, a na početku izlaganja, ako ste dobro pratili, govornik SRS je protiv ovakvog načina korišćenja državnog poljoprivrednog zemljišta, odnosno načina na koji će se državno poljoprivredno zemljište davati u zakup i da svi imaju ravnopravan pristup tom poljoprivrednom zemljištu, već se zalaže da se to dekretom da kombinatima, od kojih je većina sada, da ne kažem, propala, ali izuzetno teško posluju i potpuno su neprofitabilni. Čuo sam izlaganje govornika da tamo rade neki ljudi i ostalo. Gospodo, naravno da se svi mi koji se na ovaj ili onaj način bavimo politikom zalažemo da zaposlenost bude veća, ali postavljam pitanje svima vama i javnosti da li poljoprivreda i dalje treba da bude socijalna kategorija, da opstanu kombinati i da radi što više ljudi, a nije bitno kakva je poljoprivreda, da li su profitabilni. Nisam za takav oblik poslovanja. Tvrdim vrlo odgovorno da je poljoprivreda posao kao i svaki drugi posao u ovoj zemlji, od koga treba da se pošteno živi i zaradi; bilo da je reč o malim poljoprivrednicima, poljoprivrednim gazdinstvima, bilo da je reč o pravnim licima ili kombinatima, svi treba da budu ravnopravni i da pošteno zarade. Pravo da vam kažem, takav pristup demantuje i sama činjenica, ako pogledate statistiku, da je 87% ukupnog poljoprivrednog zemljišta u privatnom vlasništvu. Sada se ovde govori – ako propadnu kombinati neće imati narod šta da jede, neće biti mleka. Da budemo razumni i da govorimo o činjenicama vezanim za sve to. Iskreno da vam kažem, čak me ne iznenađuje što ste protiv transparentnog načina izdavanja poljoprivrednog zemljišta, već se zalažete da se to nekim dekretom ministra da postojećem korisniku ili vlasniku, a pri tom se pozivate na institute. Demantovaću i jedno i drugo. Prva stvar zašto ste protiv tendera: gospodo, jedan vaš funkcioner je, dok je bio sekretar opštine Zemun, upravo tako, bez ikakvog tendera, dekretom, svom ocu dao zemljište da izgradi 12 stanova i pet poslovnih prostora. Ovo je, naravno, informacija koju je saopštilo Javno preduzeće "Poslovni prostor" iz Zemuna. Druga stvar, ovde se kao argument iznosi da se mora dekretom dati zemljište postojećim korisnicima zato što će instituti propasti, neće imati šta da obrađuju. Upravo ovaj zakon omogućava, i prihvaćeni su amandmani, to će predstavnici Ministarstva reći, da se poveća površina državne zemlje koja se može dati naučnim institucijama, školama na korišćenje.
Po Poslovniku, Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine potpredsedniče, pažljivo sam od početka slušala raspravu o ovom zakonu. Iako sam na listi govornika SRS i strpljivo čekam svoje vreme da iznesem jedan problem koji potresa ovih dana jednu šumadijsku opštinu (u pitanju je lopovluk i kriminal koji se desio prilikom privatizacije Poljoprivrednog kombinata u Topoli), o tome ću kasnije. Zaista mi dostojanstvo koje imam kao osoba, kao poslanik ne dozvoljava da dalje pratim ovakav tok sednice, a da vas prvo ne upozorim, gospodine potpredsedniče, gospođu ministra koja je došla bez elementarne kulture u zgradu Narodne skupštine Republike Srbije pred narodne predstavnike, jer ako pogledate i kolegu Vitoševića... Gospodine Vitoševiću, to što ste vi zamenik zamenika, ne znam da li ste zamenili Kseniju Milivojević ili Gorana Paunovića, ne daje vam za pravo da ne znate Poslovnik, kada izlazite kao ovlašćeni predstavnik, a danas vam je prvi put da ste ovlašćeni za nešto, i da se tako ponašate. Član 101. Poslovnika lepo kaže, ako se javljate na repliku, vi morate da se prepoznate u izlaganju, za koje smatrate da je netačno, prethodnog govornika. Morate da navedete ime, prezime i funkciju onoga kome se obraćate. Pre vas je za skupštinskom govornicom bila gospođa Gordana Pop-Lazić, potpredsednik Centralne otadžbinske uprave najveće stranke u Srbiji – SRS, koja ima preko 40 posto birača u biračkom telu. Inače, u ovom trenutku da su izbori, kao što bi trebalo da budu održani, vi ne biste sedeli tu, nego bi bilo najmanje 126 poslanika SRS, a vi na razglednici da vidite Skupštinu, ovo kratko što ste bili kao zamenik zamenika bili, a ono što niste, ni ovakvi ministri, ni niko više, ni iz G17 plus i ostalih patuljaka na političkoj sceni... Prema tome, upristojite se, budite fini, kulturni, pa kada izlazite i obraćate se pre svega pametnijem od vas, kao što je gospođa Gordana Pop-Lazić, morate po Poslovniku da navedete ime i prezime, funkciju, a zapamtite je sada – Gordana Pop-Lazić, potpredsednik Centralne otadžbinske uprave SRS, potpredsednik Narodne skupštine Republike Srbije.
Gospodine Mašiću, po kom osnovu? Izvolite, saglasno sa ovim što je rekla gospođa Jovanović.
Zahvaljujem, gospodine potpredsedniče. S obzirom da je pomenuta Srpska radikalna stranka i od gospođe ministra i od gospodina Vitoševića, želim, radi javnosti a i vas prisutnih narodnih poslanika, da kažem da ako ste pažljivo slušali gospodina Smiljanića iz Apatina, on je podneo amandman kojim želi da se na jedan bolji, čvršći i transparentniji način reši u odnosu na sadašnje stanje naše poljoprivrede i našeg kombinata, da ne bi došlo do urušavanja i prodaje za male pare ovako vrednih kombinata koji imaju očuvanu poljoprivrednu proizvodnju. Prema tome, ne treba iznositi neistinu koju je ovde gospodin Vitošević izneo – da smo mi kao amandman to dali. Svakako, podržavamo taj amandman i podržaćemo ga prilikom glasanja, jer smatramo da se takvi veliki sistemi sa zaokruženom proizvodnjom moraju očuvati i ne mogu se dati na postupanje prema ovom zakonu, da li kroz davanje državnog zemljišta u zakup, a tu vam je i PIK "Bečej", tu imate između 11 i 12 hiljada hektara, a u PKB-u preko 20 hiljada hektara, jer je istinito ovde ono što je izneto, da će tu zemlju u zakup, bez obzira što se ovde pokriva to, lokalna samouprava raspisuje javni tender, ona će odlučivati, ali konačan sud donosi Ministarstvo... Nemamo poverenje u ovo ministarstvo i u ljude koji vode ovo ministarstvo poljoprivrede i postoji opravdana bojazan da se to može na nepravedan način otuđiti, odnosno dati nekome zemlja u zakup, a onda će se urušiti stočarska proizvodnja koja u "Bečeju" predstavlja sto hiljada tovljenika godišnje, gde je oko dve hiljade i nešto krava, radi 2.400 radnika, ili imate PIK "Bečej", gotovo duplo više svega toga, otprilike preko 3.400 radnika, znači ukupno oko 7.000 radnika i može vrlo brzo i lako doći do prosjačkog štapa. Gospodin Smiljanić je upravo izneo primer ovakve privatizacije. Dakle, tu je preduzeće "Jedinstvo" iz Apatina, a vlasnik koji je kupio to preduzeće otpustio je vrlo brzo 200 radnika i doveo je ljude do problema. Prema tome, zalažemo se za to da se amandmani koji popravljaju ovaj predlog zakona prihvate, a isto tako, nemilosrdno ćemo kritikovati i iznositi ovde ono što je konceptualno loše postavljeno.
Reč ima narodni poslanik Dragan Petrović, G17 plus, a posle njega Milorad Krstin, SRS, onda će gospodin Mašić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, G17 plus podržava ovaj predlog zakona i u danu za glasanje glasaće o donošenju ovog zakona. S obzirom da je dosadašnji zakon u primeni već 14 godina i da su uočeni nedostaci, da bi se isti otklonili predložen je ovaj predlog zakona. Društvene i ekonomske promene u našoj državi zahtevaju donošenje ovakvog zakona o poljoprivrednom zemljištu. Dosadašnji zakon ne omogućava dinamičnu i efikasnu realizaciju programa i projekata u oblasti zaštite, uređenja i korišćenja poljoprivrednog zemljišta u Srbiji. Predloženi zakon poboljšava postojeća rešenja, saglasno sadašnjim i budućim potrebama države Srbije, prihvatajući evropske norme i standarde u oblasti poljoprivrede. Izradi zakona o poljoprivrednom zemljištu pristupilo se zbog: realizacije Strategije poljoprivredne proizvodnje; usaglašavanja i harmonizovanja sa propisima EU; otklanjanja nedostataka i ograničenja koja onemogućavaju ukupnu efikasnost planiranja, zaštite, uređenja i korišćenja poljoprivrednog zemljišta; regulisanja zaštite poljoprivrednog zemljišta; uvođenja sistema planiranja, zaštite, uređenja i korišćenja poljoprivrednog zemljišta kroz donošenje osnove države Srbije, osnove autonomne pokrajine i osnove jedinice lokalne samouprave; uvođenja sistema mera za uređenje poljoprivrednog zemljišta u postupku komasacije, odnosno stvaranja uslova za sve poljoprivredne poslove, odnosno za sve ono što će se raditi na tim posedima; uvođenja informacionog sistema; upravljanja zemljištem u državnoj svojini i uređenja inspekcijskog nadzora. Po Predlogu zakona vlasnik poljoprivrednog zemljišta ne može biti strano fizičko, odnosno pravno lice. Srbija ima dosta zemlje, a preko 4,2 miliona hektara je obradivo poljoprivredno zemljište. Poljoprivredno zemljište u državnoj svojini još nije u potpunosti evidentirano, već je do sada samo uređeno na 270 hiljada hektara. Poljoprivredna preduzeća privatizacijom u ovom trenutku gube pravo korišćenja zemljišta u državnoj svojini, ali postoji veliki broj preduzeća i zadruga u stečaju i sada tim zemljištem upravlja Ministarstvo. U ovom trenutku su nedovoljne mere zaštite poljoprivrednog zemljišta, kao i mere poboljšanja kvaliteta poljoprivrednog zemljišta. Zbog toga je neophodno formirati upravu za poljoprivredno zemljište. Uprava za poljoprivredno zemljište će se baviti zaštitom i uređenjem zemljišta i biće odgovorna za sprovođenje ovog zakona. Po ovom predlogu zakona, poljoprivredno zemljište se ne sme koristiti u nepoljoprivredne svrhe, osim za podizanje šuma i eksploataciju mineralnih sirovina, a uz posebnu saglasnost Ministarstva za podizanje porodičnih kuća, za izgradnju objekata za odbranu od poplava, proširenje puteva i podizanje rasadnika. Na poljoprivrednom zemljištu je zabranjeno spaljivanje ostataka posle žetve, nomadska ispaša, kao i ispuštanje opasnih materija. Fizička i pravna lica se izjednačavaju i ona će pod tržišnim uslovima dobiti na korišćenje zemljište u državnoj svojini. Na taj način se stimuliše tržišna konkurencija. Prednost za davanje u zakup poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini imaju fizička, odnosno pravna lica koja na tom poljoprivrednom zemljištu imaju izgrađenu infrastrukturu, višegodišnje zasade ili su vlasnici zemljišta koje se graniči sa tim zemljištem, a sve pod uslovom da prihvate najvišu ponuđenu cenu. Pravo prečeg zakupa imaju vlasnici koji se graniče sa tim zemljištem, kao i vlasnici i korisnici bližih parcela, kao i registrovana poljoprivredna gazdinstva. Zakup državnog poljoprivrednog zemljišta, uz povoljne kredite iz državne kase, bila bi mera koja bi doprinela ekonomskom jačanju sela. Poljoprivrednici čiji je jedan od najvećih problema mali zemljišni posed i nedostatak finansijskih sredstava da ga povećaju dobili bi zakupom državne zemlje vetar u leđa i priliku da povećaju konkurentnost svoje proizvodnje, koja ne može biti na malim parcelama. Primena ovog zakona neće izazvati dodatne troškove građanima i privredi Srbije. G17 plus će glasati za ovaj zakon, a i vas pozivamo da glasate u danu za glasanje, jer će primenom ovog zakona naši poljoprivrednici bolje živeti, više zarađivati i biće lepši život na selu.
Reč ima narodni poslanik Zoran Mašić, pa nakon njega Arsen Kurjački.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi sada jedan kraći osvrt na tekst ova dva zakona o kojima danas raspravljamo, s obzirom da sam se u toku rasprave, kao ovlašćeni predstavnik, ipak malo dotakao ovog zakona. Ono što je dobro u ovom zakonu mi ćemo apostrofirati i izneti, i svakako ono što smatramo da nije pravo ili nije najbolje rešenje ćemo da kritikujemo. Da krenemo od planiranja zaštite, uređenja i korišćenja poljoprivrednog zemljišta, gde se faktički planira donošenje poljoprivrednih osnova, i to: poljoprivredne osnove Republike, koju će doneti Vlada, poljoprivredne osnove pokrajine, što treba da donese pokrajinska Skupština i poljoprivredne osnove lokalne samouprave. Već smo zamerili da priprema ovog predloga zakona dugo traje i zato je neshvatljivo da se u prelaznim i završnim odredbama planira, vezano za poljoprivredne osnove, a to su strateški pravci kojim treba da se opredeljuje upravo zaštita, uređenje i korišćenje poljoprivrednog zemljišta, da se poljoprivredne osnove Republike donesu u roku od tri godine. S obzirom na dužinu izrade ovog zakona logično je bilo da te poljoprivredne osnove Ministarstvo, tj. Vlada treba da donese u roku od godinu dana, jer je predugo rađeno na samom predlogu ovog zakona. Na poljoprivredne osnove Republike treba da se naslanjaju poljoprivredne osnove autonomne pokrajine i lokalne samouprave, koje treba da se donesu u roku od pet godina nakon donošenja poljoprivredne osnove Republike. Znači, u suštini trebaće još dosta vremena da se u pravom smislu stavi u funkciju ovaj zakon i ove bitne stvari koje se odnose na zaštitu, uređenje i korišćenje poljoprivrednog zemljišta. Istina, stoji da će se do donošenja poljoprivredne osnove zaštita, uređenje i korišćenje poljoprivrednog zemljišta vršiti na osnovu godišnjih programa koji se donose u skladu sa ovim zakonom. Mislim da je, pre svega, period koji je dat za donošenje ovog dokumenta predug. Svakako se neću ovde baviti time kako je planirano donošenje poljoprivrednih osnova, ko će biti ovlašćen, mada bi se moglo i to kritikovati. Ovim zakonom se predviđa da poljoprivrednu osnovu izrađuje privredno društvo, odnosno preduzeće, odnosno drugo pravno lice, koje je registrovano za obavljanje delatnosti poljoprivrede, koje ima najmanje dva zaposlena lica. Malo je čudno za tako važne dokumente da se daje takvim pravnim subjektima, koji imaju dva zaposlena lica sa visokom školskom spremom i položenim stručnim ispitom, i to se uslovljava da se stručni ispit polaže pred komisijom koju obrazuje ministar nadležan za poslove poljoprivrede. Svakako, ta poljoprivredna osnova treba da bude podvrgnuta stručnoj kontroli i data na javni uvid i nakon toga u suštini da bude verifikovana kao dokument. Ovim zakonom reguliše se zaštita poljoprivrednog zemljišta. Svakako da je dobro i značajno da se na pravi način reguliše zaštita i poljoprivrednog zemljišta, i vodotokova, i odvodnih i dovodnih kanala od opasnih i štetnih materija, pogotovu što danas razgovaramo i o zakonu o organskoj proizvodnji, gde je za takvu proizvodnju neophodno da ti prirodni resursi, pre svega zemljište, apsolutno budu bez prisustva štetnih materija. U protivnom, ne može se govoriti o takvoj proizvodnji. Ono što zameramo u smislu regulisanja ove oblasti jeste da ovim zakonom nije regulisano, nego će to biti podzakonskim aktom, koje institucije će se baviti kontrolom ili utvrđivanjem prisustva štetnih materija u zemljištu i vodama, šta treba da ispunjavaju, da to bude zakonom regulisano, i u tom smislu smo dali jedan amandman. Međutim, Ministarstvo se opredelilo da se podzakonskim aktom bliže definišu uslovi koje moraju da ispune institucije koje će biti ovlašćene da vrše kontrolu prisustva štetnih materija u zemljištu i vodi. S obzirom na te štetne materije, njihovu specifičnost, pre svega se tu radi o toksičnim metalima, olovu, živi, kadmijumu, arsenu ili pak raznim pesticidima, i to herbicidima, insekticidima itd, o vrlo specifičnim hemijskim materijama, smatramo da ta stručna lica koja vrše ispitivanja moraju biti visoko edukovana, institucija mora imati kvalitetnu opremu. Ta stručna lica po nama bi trebalo da imaju i naučna zvanja, da mogu kompetentno dati mišljenje o utvrđenim štetnim materijama i preporuke kako se takvo zemljište ili voda eventualno mogu koristiti ako se utvrde štetne materije. Nažalost, Ministarstvo taj amandman nije prihvatilo, nego je objašnjeno da će se podzakonskim aktom to regulisati. Da se odmah osvrnem i na taj deo, na član 80, gde se planira da se donese 12 podzakonskih akata koji treba da budu potpora ovom predlogu zakona. Tih 12 podzakonskih akata treba da se donesu u roku od dve godine. Znači, čekali smo dve-tri godine da dođe ovaj zakon i sada, da bi se u potpunosti stavio u funkciju ovaj zakon, treba čekati još dve godine, toliko se daje rok Ministarstvu da izradi te podzakonske akte, a tu je pobrojano nekih 12. Za nas je to nedopustivo, dosta neozbiljno i neodgovorno; trebalo je paralelno raditi ono što se može raditi, jer, hvala bogu, u Ministarstvu poljoprivrede ima dosta ljudi, nadamo se stručnih i kompetentnih, koji bi mogli svestranije da rade. Dalje, u ovom zakonu se reguliše uređenje poljoprivrednog zemljišta, i ovo poglavlje i uopšte ovo što se reguliše podržavamo, pre svega komasaciju, kao jedan značajan akt ukrupnjavanja poljoprivrednog zemljišta, jer je naše poljoprivredno zemljište sa sitnim posedima i komasacijom to treba da se grupiše na pravi način. Takođe, podrazumevamo i preporuku dobrovoljnog grupisanja zemljišta uz saglasnost onih vlasnika koji to žele. Takođe, uređenje poljoprivrednog zemljišta i mere uređenja kako melioracijom, tako i izgradnjom i održavanjem sistema za navodnjavanje i odvodnjavanje, rekultivacijom poljoprivrednog zemljišta, melioracijom livada i pašnjaka, pretvaranje neobradivog poljoprivrednog zemljišta u obradivo i poboljšanje kvaliteta obradivog zemljišta, znači, sve su to mere koje mi kao predstavnici SRS podržavamo i u biti nemamo suštinskih primedbi. Naprotiv, smatramo da je to dobro regulisano. Ono gde se debelo ne slažemo i gde najveće zamerke stavljamo, to je deo koji se odnosi na korišćenje poljoprivrednog zemljišta, iako i ovde određene stvari prihvatamo, pre svega obaveze vlasnika, odnosno korisnika poljoprivrednog zemljišta, znači ono što je regulisano članom 59 – da neko ko je vlasnik ili korisnik poljoprivrednog zemljišta ima obavezu da ga obrađuje i primenjuje sve mere i pravila kodeksa dobre poljoprivredne prakse i da se ono koristi u skladu sa poljoprivrednom osnovom jedinice lokalne samouprave. Onim poljoprivrednim proizvođačima, znači vlasnicima ili korisnicima poljoprivrednog zemljišta, koji ne obrađuju to Ministarstvo upravnim postupkom može čak da to zemljište na neki način, uslovno govoreći, oduzme i da u zakup do tri godine nekom drugom poljoprivrednom proizvođaču. Normalno da taj čije je zemljište na taj način u upravnom postupku oduzeto ima naknadu za zakup, uz odbijanje tih troškova upravnog postupka. Znači, to je prihvatljivo, jedino ne znamo kako će se to u praksi sprovesti i kakav odijum to može izazvati; prvo, kako će Ministarstvo saznati, možda preko poljoprivrednih inspektora, da neko ne obrađuje. Ali, u svakom slučaju, interes države i našeg naroda mora biti da obradivo poljoprivredno zemljište bude obrađeno i onaj ko gazduje sa njim mora ga na adekvatan način koristiti. Zato ovo podržavamo. Dalje, raspolaganje i upravljanje poljoprivrednim zemljištem – smatramo da onim zemljištem koje je u državnoj svojini treba da raspolaže i upravlja Ministarstvo poljoprivrede, jedino što smo amandmanom kojim tražimo da se doda član 60a predložili da neki subjekti, pre svega državne institucije, a to su poljoprivredne škole, fakulteti, instituti, zatim kazneno-popravni domovi itd., imaju pravo gazdovanja, tj. korišćenja poljoprivrednog zemljišta bez naknade. Ministarstvo i Vlada su uslovno prihvatili amandman, da bude amandman Odbora; nadam se da ćemo se na Odboru saglasiti da će se ispravka ovog predloga zakona i napraviti, da upravo te državne institucije mogu koristiti državnu zemlju bez naknade, jer su oni budžetski korisnici i bilo bi nepotrebno da plaćaju državi zakup za to. Dalje, ono sa čim se slažemo je davanje državne zemlje u zakup, ali ne sve onako kako je ovde članovima 63, 64. i 65. regulisano, jer smatramo da određene specifičnosti moraju postojati. Još jedanput ovde javno izjavljujem da podržavamo amandman SPS-a i gospodina Smiljanića da se zemljište koje je trenutno državno zemljište u vlasništvu kombinata mora dati u zakup. Znači, nesporno je da treba i ono da se da u zakup poljoprivrednim kombinatima koji gazduju sa njim, ali ne po tržišnim uslovima, znači ne sa kriterijumom najbolje plaćene ponude, najveće cene, nego da Ministarstvo poljoprivrede utvrdi jednu pravičnu cenu tog državnog poljoprivrednog zemljišta i da ga tim poljoprivrednim kombinatima u celosti na dalje korišćenje, jer jedino tako ćemo očuvati te poljoprivredne kombinate, očuvati njihovu poljoprivrednu proizvodnju. To su, pre svega, veliki proizvođači semenske robe, semena biljaka. Za takvu proizvodnju neophodna je prostorna izolacija. Ona se ne može obezbediti ako se planski ta zemlja ne bude davala u zakup ili ostala kod tih poljoprivrednih proizvođača. Imali smo prilike, doduše, na lokalnoj TV stanici, u subotu i nedelju je prikazano kako izgleda farma u Donjem Bukovcu kod Valjeva, farma junadi koja je koštala 15 miliona maraka, koja je projektovana da se u njoj tovi 8.000 junadi. Upravo zbog neplanskog otuđivanja zemlje faktički ta farma je zatvorena i uništena i ona je ruglo, a državu je to koštalo upravo ovih 15 miliona maraka. Da se ne bi tako nešto desilo vrlo brzo i kod ovih velikih kombinata došlo do uništavanja priplodnog zapata i stočarstva, mislim da treba ozbiljno razmotriti i prihvatiti ovaj amandman koji je dat, da se za poljoprivredne kombinate utvrdi određena specifičnost. Takođe, kad se radi o ugovoru o zakupu poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini, predložili smo, opet na temelju iskustava i opšte društvene situacije, da kod sklapanja ugovora o zakupu Ministarstvo uzme čvršće garancije od tog ko je uzeo u zakup zemljište da može izmiriti te obaveze zakupa. Nažalost, Ministarstvo nije prihvatilo taj amandman i smatra da je ovo što je definisano u nekoliko tačaka u članu 65. sasvim dovoljno i da daje dovoljnu sigurnost da će taj zakupac zakupodavcu, znači državi, izmiriti obaveze u skladu sa tim kako se to reguliše ovim članom. Smatrali smo da treba dodatnim stavom tražiti čvršće garancije za naplatu tog zakupa. Ono sa čime se apsolutno ne slažemo i čemu se protivimo, to je raspodela sredstava zakupa. U Predlogu zakona je regulisano da 60% bude za budžet Republike Srbije, a 40% budžet lokalne samouprave, i mi kao stranka smo na tom stanovištu. Na opšte iznenađenje, po reakciji poslanika i vladajuće većine, ministar kao predstavnik Vlade je na Odboru za poljoprivredu prihvatio amandman Skupštine AP Vojvodine da se sredstva od zakupnine državnog poljoprivrednog zemljišta dele u proporciji 30% AP Vojvodini, 30% budžetu Republike Srbije i 40% lokalnoj samoupravi. Mi iz Srpske radikalne stranke smatramo da AP Vojvodina ne treba da ima nikakve izvorne prihode i da nema osnova ni po ovome da polaže pravo, bez obzira što se radi o zemljištu na području AP Vojvodine, nego to treba da budu budžetska sredstva Republike Srbije, a zna se kako se budžet Vojvodine formira i servisira. Servisira se iz budžeta Republike Srbije. Zašto podilaziti, a ovo po meni je čisto podilaženje, političko, pre svega autonomaškoj opciji i autonomašima u AP Vojvodini, a tu svakako ubrajam DS, Ligu socijaldemokrata Vojvodine i G17 plus, iako nije na vlasti, ali podržava na neki način i glasa za sve ono što je u pokrajinskoj skupštini. Ono čemu se takođe protivimo jeste otuđenje poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini, jer smatramo da naša država ne treba nijedan ar zemlje da otuđuje, da je to nacionalno dobro, nacionalno blago, kojim država treba da raspolaže i treba da daje u zakup i da uzima zakupninu koja će ići u budžet. Jer, ovde je projektovano, prema objašnjenju predlagača, čak preko milijardu dinara da će se vrlo brzo ubirati od zakupa državnog poljoprivrednog zemljišta. Pitam se zašto onda otuđivati poljoprivredno zemljište, a pogotovo ako se pogleda član 72. kojim se reguliše pravo prvenstva kupovine poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini. Ovde se apsolutno vidi da će pravo prvenstva kupovine upravo imati ovi koji su sada, koristeći nepostojanje ovog zakona i nekih drugih zakona, došli do poljoprivrednih kombinata, do poljoprivrednog zemljišta, jer u tački 1) stoji da pravo prvenstva kupovine poljoprivrednog zemljišta ima vlasnik sistema za navodnjavanje i odvodnjavanje koji je u upotrebi, višegodišnjeg zasada, oni koji imaju ribnjake i druge poljoprivredne objekte na poljoprivrednom zemljištu koje se otuđuje. Znači, direktno se ide naruku upravo tim tajkunima koje smo spominjali, da sutra oni kupe, bez obzira što se ovde to reguliše, da Vlada utvrđuje javno nadmetanje na predlog Ministarstva i prodaja zemlje će doći u obzir kada se izvrši restitucija ili povraćaj zemlje vlasnicima od kojih je oduzeta. Ako Ministarstvo poljoprivrede želi da što brže vrati tu zemlju bivšim vlasnicima, onda u prelaznim i završnim odredbama nije trebalo da reguliše to tako, i ta zemlja se može davati tri godine u zakup. Kada smo mi predložili, kao amandman, da zakup poljoprivrednog zemljišta bude od tri do 20 godina, onda je objašnjeno da treba to poljoprivredno zemljišta da se vrati vlasnicima, a sam predlagač u članu 92. upravo predlaže da se zemljište koje je predmet restitucije može davati u zakup do tri godine. Prema tome, ulazi u kontradiktornost. Na kraju, protivimo se osnivanju uprave za poljoprivredno zemljište, jer smatramo da je krajnje bespotrebno uvećavati državnu i upravnu administraciju u ministarstvima. Za osnivanje ove uprave planira se zaposlenje 20 novih radnika u Ministarstvu, osnivanje ovu državu treba da košta 70 miliona dinara, a uprava treba da upravlja poljoprivrednim zemljištem u državnoj svojini. Njega ima, prema popisu, 270.000 hektara. Restitucijom će se možda vratiti 100.000. Znači, ostaće 170.000 hektara koje će vrlo brzo rasprodati ako se usvoji ovaj zakon, a to je u tački 1) glavni posao uprave. Dalje, uprava vrši inspekcijske i stručne poslove. Inspekcijske i stručne poslove vrše inspektori, ne treba da vrši uprava. Inspektori eventualno mogu biti u nekim upravama. Dalje, uspostavlja i vodi informatički sistem o poljoprivrednom zemljištu; dodeljuje sredstva za izvođenje radova i prati realizaciju godišnjeg programa zaštite; ostvaruje međunarodnu saradnju; prati izradu poljoprivredne osnove Republike i njeno ostvarivanje. Navedeni su neki poslovi samo da bi se moglo opravdati osnivanje ovakve paradržavne institucije, jer će to biti u okviru Ministarstva. Mi smo na stanovištu da taj deo posla oko tog zemljišta treba da obavlja Ministarstvo, da se reorganizuje i da budu ti poslovi pokriveni sa postojećom radnom snagom i stručnjacima koji rade u Ministarstvu. Ceneći potrebu da i druge moje kolege kažu nešto o ovom zakonu, završavam. Zahvaljujem se.
Reč ima Arsen Kurjački, pa posle njega Vitomir Plužarević.
U svom prvom izlaganju naveo sam više odrednica ovog zakona koje su na jedan potpuno nov način ili jedan savremeniji način regulisale mnoge delove i potrebe u agraru, a koje su zbog javne rasprave koja je išla u sasvim drugom pravcu, kako je rekao i kolega Vitošević, bile potpuno marginalizovane i nisu imale ono pravo komentarisanje kao što je bilo o odrednici o korišćenju poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini. Oko tih odrednica se najviše vodila polemika, zato što smo prvi put došli do novih rešenja o korišćenju poljoprivrednog zemljišta. Zakonom je regulisano da se poljoprivredno zemljište u državnoj svojini daje u zakup javnim oglašavanjem. Odluku o raspisivanju javnog oglasa i davanju u zakup donosi nadležni organ jedinice lokalne samouprave uz saglasnost Ministarstva poljoprivrede. To su te odrednice koje su izazvale jako puno polemika za svih ovih godinu i po dana i zbog kojih je dolazilo do određenih promena nekih rešenja u prednacrtu i do žučnih rasprava. Ovo je konačno rešenje. Međutim, dosta je bilo polemika i uglavnom su se te polemike, manje-više, svodile na ideološke rasprave. Nažalost, dolazilo je, po meni neprimereno, do nekih izjava od ljudi iz Ministarstava u nekim javnim raspravama koje su bile prosto kao neke inicijalne kapisle koje su povele te rasprave u nekom neželjenom pravcu. Mediji to uvek malo zloupotrebe i predimenzionišu. Recimo, jedan napis u novosadskom dnevnom listu "Dnevnik" kaže – Srbija dobija agenciju za poljoprivredno zemljište, paorima državne njive u arendu. Onda kaže jedan predstavnik Ministarstva – neće se moći desiti da jedan kombinat koji sada koristi 5.000 hektara zatraži da se raspiše jedinstven tender za iznajmljivanje svih ovih njiva odjednom. Zemljišni kompleksi će biti podeljeni u blokove od 50, 100 ili više hektara i na tender će morati ići odvojeno, kako bi svi mogli konkurisati. Monopol na njive niko neće imati. Normalno da ovakva izjava uzburka strasti, jer ljudi sa različitih pozicija to posmatraju. Onda su se u tim diskusijama iskristalisala dva pola koja su uglavnom vodila rasprave, ne kroz prizmu struke i ekonomije, nego prvenstveno kroz ideološku raspravu. Jedni su, recimo, zagovarali da su državni kombinati recidivi prošlosti, da su tvorevine komunističkog režima nastale bezakonjem komunističke vlasti, nezakonitim oduzimanjem imovine i tome slično. Poljoprivredno-industrijski kombinati su se razvijali i opstajali do današnjeg dana samo zahvaljujući privilegijama državnog režima, pa su navodili: besplatna ulaganja države, povoljni krediti, otpisi dugovanja, prvenstvo u nabavci sredstava za rad i repromaterijala, privilegije prilikom otkupa i isplate poljoprivrednih proizvoda i tome slično. Ovi drugi, branioci, koji su takođe ostrašćeno diskutovali, tvrdili su da su poljoprivredni kombinati jedini koji se nisu smeli ponašati tržišno svih ovih godina, jer su uvek bili u funkciji očuvanja socijalnog mira, za razliku od seljaka koji su uvek sledili samo svoj interes, a ne opštedruštveni interes; da su kombinati bili u funkciji razvoja čitavog društva i da su, zahvaljujući tome, morali da se prilagođavaju i svoju strukturu setve i proizvodnje i sve u funkciji prerađivačke industrije, opet na opštu korist čitavog društva. Ovi prvi su isticali da se agrokombinatima mora oduzeti državna zemlja, bez obzira na njihovu dalju sudbinu, da je to istorijska pravda koja se mora zadovoljiti. Šta će biti sa njima kao privrednim subjektima, šta će biti sa zaposlenima, to već nije problem sadašnjeg vremena. Čak je bilo i naznaka da će tako grub način biti pravo pospešivanje tržišta poljoprivrednog zemljišta. Ovi drugi su tvrdili da nije vreme za takve radikalne mere, da kombinati moraju imati bolju poziciju za privatizaciju sa državnom zemljom, da se mora sačekati proces restitucije, da se mora voditi računa prvenstveno o zaposlenima u agraru, a njih ima, po proceni, preko 80.000 plus članovi porodice. Tvrdili su da su kombinati nešto najvrednije u agraru i da, uz podržavljenje imovine i pomoć države, oni i dalje mogu da budu oslonac razvoja čitavog društva. Čak se išlo dotle da se ne sme oduzimati državna zemlja od kombinata ni u procesu restitucije, nego da se moraju tražiti neka druga rešenja, kao što je sistem akcionarstva ili obeštećenja bivših vlasnika od strane države, a da kombinati kao takvi ostaju. U Demokratskoj stranci Srbije smo uvek, i dan-danas, prvenstveno vodili računa o državnim i opštenacionalnim interesima, nismo želeli da ovo pitanje posmatramo kroz neku ideološku raspravu, već da isključivo sučelimo argumente kako struke, tako nauke, i da dođemo do nekih najboljih rešenja za celo društvo, ceo narod, a ne samo za neke interesne grupacije koje uvek lobiraju za svoje interese. Ko je bio poslanik u prošlom mandatu, ko se seća, mi smo sa ove govornice insistirali, prilikom donošenja Zakona o privatizaciji, kod ministra Vlahovića – šta će se desiti sa prirodnim dobrima koja su nacionalno blago i opšte dobro od opšteg interesa? Ministar Vlahović nas je tada, pisanim putem se obavezao, uveravao da ta nacionalna dobra neće biti predmet privatizacije, a pogotovo neće poljoprivredno zemljište koje još nije regulisano statusom ići u privatizaciju. Nažalost, svedoci smo da nije tako. Primer je Beočinska fabrika cementa, koja je prodata kao fabrika, a uporedo sa tim i prirodno blago, koje se zove ruda laporca, nesmetano se koristi, kao da je to plaćeno. Naravno, prodaja društvenih poljoprivrednih gazdinstava pre povraćaja zemlje je krenula i neumitno se nastavila. Nažalost, ova vlada je ovo stanje zatekla. Jednostavno, nije bilo moguće povratiti se nazad. Morali smo tražiti rešenja kako dalje da se ide. Smatramo da se pitanje korišćenja državne zemlje do završetka restitucije mora gledati isključivo sa aspekta struke i ekonomije. Ideologiju treba da ostavimo po strani, istorijske pravde ili nepravde neka rešavaju istoričari, a ekonomisti moraju da rešavaju ono što je najbolje i najprofitabilnije za državu. Smatramo da državno zemljište ne sme da bude nikakav marketinški poligon za predizborne nastupe bilo koje političke stranke. Jednostavno, to je nedopustivo, jer to je nešto što je opšte nacionalno dobro. Moramo da znamo da, bez obzira koliko nam je agrar posrnuo, koliko se bavimo poluekstenzivnom proizvodnjom, poljoprivreda sa prerađivačkom industrijom čini i tvori 40% bruto društvenog proizvoda ove zemlje. Poljoprivreda je još uvek glavni stub nacionalne ekonomije. Ko ne veruje neka se seti kako nam je bilo kada je bila katastrofalna suša, kako nam je bilo kada je bila rodna godina, kako je živnula čitava privreda, odnosno kako je išla u sunovrat. Prema tome, Demokratska stranka Srbije je zagovarala i sada zagovara da je ukrupnjavanje poljoprivrednih parcela nešto što je neminovnost, jer je to trend u razvijenim agrarnim zemljama. Ako želimo da pređemo u tabor barem srednje razvijenih, ako ne i visoko razvijenih poljoprivrednih zemalja, moramo imati veliki i krupan posed koji će moći da odbacuje mnogo bolje i mnogo brže racionalnu proizvodnju. Dakle, agrosistemi sa velikim zemljišnim posedom imaju mnoge i tehnološke i ekonomske pogodnosti za produktivniju i profitabilniju proizvodnju. To je zakonitost i to ne može niko da spori, i to kako u stočarskoj i biljnoj proizvodnji, a posebno u strateški vrlo važnoj semenskoj proizvodnji. Možemo da se sporimo da li je semenarstvo strateška proizvodnja ili nije, da li je bolje imati uvozne sorte ili domaće, to je stvar za struku i nije mesto i vreme da možemo sa skupštinske govornice da raspravljamo. Mi iz DSS-a smatramo da ne smemo svesno uništavati i obezvređivati ogromni društveni kapital koji je uložen, a uložen je u mnoge stočarske farme, u mašinske stanice, zalivne sisteme, prerađivačke kapacitete. Oni su projektovani na određenu bazu i bez te baze ne mogu da funkcionišu. To su neki osnovni postulati od kojih smo mi kao stranka krenuli kada se počeo izrađivati ovaj zakon, i svoj doprinos u izradi ovog zakona smo hteli na taj način da damo. Međutim, moramo da znamo i neke druge stvari, treba javno da se kaže, a to je da su mnoge zadruge, poljoprivredna gazdinstva, kombinati propali svih ovih godina. Jednostavno, prestali su da funkcionišu. U njima imamo zaposlene koji rentiraju državnu zemlju. Sva aktivnost im se svela na to da izdaju državnu zemlju, dele pare od toga. Oni se zovu neki privredni subjekti. To ne može više da se dozvoljava. Rekli smo da je to prirodno nacionalno blago i tako više neće moći da ide. No, imamo i drugu stranu medalje, a to su oni koji još uvek uspešno funkcionišu. Koliko uspešno, to je opet stvar za diskusiju, ali činjenica je da su opstali u ova teška i tegobna vremena. Moramo da im omogućimo da do završetka postupka privatizacije, odnosno restitucije, imaju mogućnost da i dalje rade i da proizvode. Ne možemo smetnuti sa uma, ovde je bilo govora o dva naša najveća poljoprivredna kombinata – PKB i "Bečej", da samo oni proizvode semensku robu sa kojom se zasejava između 600.000 i 700.000 ha širom Srbije. To je ogroman potencijal i o tome mora da se vodi računa. Međutim, mora da se kaže da, bez obzira ko je u pitanju, niko ne može više da koristi državno zemljište besplatno, da svi moraju da plate zakupninu državi, a onda će ta sredstva preko agrarnih fondova ponovo da se vraćaju u agrar i da pospešuju razvoj našeg agrara. Na kraju krajeva, tako je i sa drugim prirodnim bogatstvima, kao što su šume, vode. To je nešto na šta moramo da se naviknemo. Svi oni koji su svih ovih 60 godina naučili da koriste besplatno državno, vreme je da se filozofija poslovanja menja. Dakle, kako je vreme prolazilo, u početnoj fazi smo zagovarali sistem centralističkog raspolaganja državnom zemljom, nešto slično kao što je u Mađarskoj, Sloveniji, već je ovde spominjano. Dakle, nešto što funkcioniše u zemljama Evropske unije. To su zemlje koje su primljene u Evropsku uniju, to je jedan koncept koji je sasvim legitiman. U početku smo zagovarali taj sistem. Međutim, vreme je prolazilo, privatizacija poljoprivrednih kombinata je po inerciji nastavljena i postavilo se pitanje da li je taj naš stav ispravan u tim promenjenim okolnostima, zašto je opet došlo do te privatizacije, ko je to omogućio itd, ali to je tema za neko drugo vreme. Došli smo do saznanja da jednostavno ne možemo imati isti odnos prema preostalim društvenim kombinatima i prema nekim novim veleposednicima ili, kako se to sada moderno kaže, tajkunima, koji su jednostavno preko noći, u roku od nekoliko godina postali velike gazde i korisnici državnog zemljišta. Moramo jasno da kažemo, da budemo svesni da su to ljudi koji nisu došli iz sveta agrara, koji nisu stekli svoje bogatstvo baveći se poljoprivrednom proizvodnjom. Oni su stekli bogatstvo na nekim drugim poslovima. Onda se postavlja pitanje zašto oni investiraju u poljoprivredu, kupuju poljoprivredna gazdinstva, ako svi vrlo dobro znamo da je niska akumulativnost u poljoprivrednoj proizvodnji, da je stepen obrta kapitala spor i da se teško može ogazditi u poljoprivredi. Iz prostog razloga – ti ljudi čekaju neko novo vreme koje će vrlo brzo doći, nadamo se, približavanjem naše zemlje Evropskoj uniji zemlja dobija na ceni i njihov prvenstveni, ako ne jedini, ali prvenstveni interes je da raskrčme tu zemlju, da prodaju i da na taj način dođu do sredstava na vrlo lak i brz način. Dakle, kod nas se rodila sumnja da se taj centralistički način upravljanja državnim zemljištem baš i neće podudariti sa interesom i voljom lokalnih samouprava, tako da smo sa našim koalicionim partnerima iz Ministarstva, iz G17, dolazili do raznih predloga na koji način možemo da rešimo ovo, pa je došlo do toga da postoji sumnja da ako lokalne samouprave budu same gazdovale, prešlo se na to da lokalne samouprave same gazduju državnim zemljištem, tu je tek stepen korupcije vrlo izražen i vrlo je moguće da dođe do zloupotreba na lokalnom nivou. Konačno, posle svih tih rasprava, svih tih godinu i po dana, za koje mislim da su pametno iskorišćene, došli smo do jednog kompromisnog rešenja koje je u ovom zakonu, a to je da odluku donosi lokalna samouprava uz saglasnost Ministarstva. Prednost je što imamo taj dvostruki ključ i on će nam obezbediti, sa jedne strane, javnost rada, a sa druge strane, interes opštine i svih njenih građana prvenstveno procenjuje i artikuliše lokalna samouprava. Smatramo da je to dobro rešenje, jer ljudi u lokalu odlučuju o tome šta je za njihovu sredinu najbolje. Da li će biti nekih zloupotreba i pritisaka od strane Ministarstava, kako neko pokušava da imputira, ostaje da vidimo. Formalno i zakonski tako je kako je napisano i smatramo da je to dobro. One koji nemaju poverenje u lokalne samouprave moramo da podsetimo da decentralizacija znači prenos ovlašćenja na ljude u lokalu i jednostavno moramo imati poverenja u te ljude, oni znaju šta je za njih najbolje i na koji način će to uraditi. Što se tiče drugog dela, otuđenja državnog zemljišta, tu je takođe bilo mnogo polemika. Naravno da smo svi malo skeptični prema mogućnostima da se državno zemljište prodaje. U uvodnom izlaganju ministar je rekla da odrednice o prodaji zemlje stranim građanima nisu na snazi. Prema tome, strani državljani ne mogu da kupuju našu zemlju, a sama prodaja unutar našeg domaćeg prostora, postoji mogućnost, ali je to tako jasno i decidirano rečeno da ne ostavlja nikakvu sumnju, dakle, može da se prodaje, ali samo nakon postupka denacionalizacije. Prema tome, ne stoji priča da će opet neko da prodaje nešto tuđe i to samo odlukom Vlade, ne Ministarstva, nego odlukom Vlade; pa ako je cela Vlada korumpirana, ako svi misle da Vlada ne štiti državni i nacionalni interes, onda neka bude tako, čekaćemo drugu, odgovorniju vladu. Naravno, rečeno je i u kojim slučajevima – samo u izuzetnim slučajevima ukrupnjavanja i zbog drugih društvenih interesa, može se prodavati državna zemlja. Moramo reći da to nije ništa novo, postojala je i do sada ta mogućnost, pa nije bilo prodaje. Prema tome, ubeđen sam da ni ova vlada neće prodavati državnu zemlju i da ta bojazan ne postoji. Ovaj zakon možemo da okarakterišemo kao jedan kompromisan zakon koji pokušava da pomiri interese više slojeva društva, što naravno nije lako. Preopterećeni smo istorijom, ideološkim razmiricama i nije lako rešiti sve nepravde i kročiti jedan korak napred. Kvalitet ovog zakona je taj da ne nameće gotova rešenja i to je jako dobro. Jednostavno ostavlja mogućnost ljudima na lokalu da sami procenjuju šta je za njihovu sredinu najbolje, da sami sprovode i brinu o svim merama koje su i sami utvrdili. Prema tome, želimo im srećan i uspešan rad na dobrobit svih nas.
Završavamo prepodnevni deo rasprave. Nastavak u 15,00 časova.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, 15,05 časova je, nastavljamo sa popodnevnim radom današnje sednice. Odmah da vas obavestim i vas u sali i one koji prate preko interne televizije po poslaničkim klubovima, molim vas, član 85. Poslovnika stav 1. i 4, danas ćemo raditi samo do završetka objedinjene načelne rasprave o tačkama koje su sada na dnevnom redu, a sutra od 10 časova nastaviće se načelnim pretresom 9. tačke dnevnog reda, a to je Predlog zakona o finansiranju lokalne samouprave, dakle, tačka koja se sasvim sigurno tiče svih nas. Hvala vam na razumevanju. Nastavljamo raspravu po redosledu prijavljenih. Reč ima narodni poslanik Vitomir Plužarević, potom narodni poslanik Hranislav Perić, pa narodni poslanik Milorad Krstin.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani zemljoradnici Srbije, ustavni osnov za donošenje zakona sadržan je u članu 72. stav 1. tačka 13. Taj član i ti stavovi su sada pozitivni i za tu Evropsku uniju. Kako to? Ministarstvo poljoprivrede je prilikom dolaska na vlast obećalo nama poslanicima i građanima da će ova oblast biti regulisana sa više od 45 zakona. Očekivali smo i kao Odbor za poljoprivredu na više sednica tražili smo odgovore zašto se ovaj tok i ovaj proces zaustavlja. Ko stoji iza tog zaustavnog toka ovog projektovanog procesa od 45 i više zakona? Za sada je iz ove oblasti usvojeno tri zakona i ova dva su na dnevnom redu. Od ta tri jedan je Zakon o sadnom materijalu, koji već danas ima dosta problema, tako nam javljaju kalemari iz kruševačkog kraja. Podsticajna sredstva deljena su po burazerskoj tehnologiji znamo i zašto i kome. Podela kredita je išla preko poznatih banaka, to je bila Nacionalna štedionica i Delta banka, a mi smo na Odboru u više navrata tražili da nam dostave spisak tih korisnika kredita kako bismo videli da li je ispoštovan minimum obaveza prema državi i narodu. I to je uvek bila tabu tema. Proizvodnja genetski modifikovanih biljaka je uzela u našem ministarstvu vidno mesto, jer na čelu te proizvodnje i glavni bos za to je gospođa ministarka. Naše semenarstvo se uništava; to smo videli i danas iz izlaganja ministarke i iz njenog uzbuđenog stava prema ovom našem ministarstvu. Nije joj savest čista, jer je ona dobila zadatak od raznoraznih kompanija koje imaju za cilj da unište naše semenarstvo i u Zemunu, i u Novom Sadu i šire. Navešću jedan primer kako je uništeno hmeljarstvo u Sremu, konkretno u Erdeviku, i sada mi kao država treba da uvozimo kojekakav hmelj i proizvode od hmelja. Što se tiče uvoza ovih junica iz Holandije, to je povezano sa ovim podsticajnim sredstvima i mi smo na Odboru o tome dobili određene informacije, tako da gospodin Vitošević ne treba da se pravi nevešta mlada. Pravite druge programe, a ti programi su za vas. Po pare idete u Ameriku, a naše seljake šaljete u Čurug da čekaju pare. Što se tiče vašeg kredibiliteta u Sremu, niste baš tako poželjni i poštovani kao što ovde danas govorite. To kažu naši seljaci i paori. Ovo govorim vezano za ministra poljoprivrede. Javna rasprava o ovom zakonu – ko je za vas obavio javnu raspravu kad seljake niko nizašta u ovoj državi ne pita, samo od njih uzima na svim poljima i na svim mestima? Zar je za vas Zaharije Trnavčević najbitniji u sistemu javne rasprave? Za nas nije. Zamislite, poštovani građani Srbije, ovaj zakon predlaže grupa koju podržava 2,5% biračkog tela. A mi, koje podržava više od 42%, protiv smo ovakvog zakona. Šta to znači i čemu to vodi? Vi sami odredite i opredelite se na sledećim izborima. Nadam se da taj naš Ustav nije tako loš kada je u pitanju ova materija koja je na dnevnom redu, a to je zakon o poljoprivrednom zemljištu. Smatram da je ovaj zakon o poljoprivrednom zemljištu morao biti donet pre svih zakona koje je predlagalo i projektovalo Ministarstvo za poljoprivredu. Zašto pre svih? Zato što je ovaj zakon mogao da zaustavi svu zloupotrebu privatizacije koja se desila i koja se dešava danas na poljoprivrednom zemljištu u Srbiji. Taj proces bi bio zaustavljen i država bi imala više koristi od pojedinaca koji su danas došli na lak i volšeban način do velikog kapitala. Koji je to kapital? Taj kapital je svuda oko nas, a to je poljoprivredno zemljište koje život znači. Ta Evropa je nama projektovala i mi kao sumanuti sve to što oni žele da ubace u naš sistem prihvatamo i prisvajamo, kao da mi to znamo, želimo i kao da će nam biti bolje. Pomenuo sam gore ustavni osnov; taj ustavni osnov se uglavnom koristi po potrebi nekada i toj Evropi taj ustavni osnov znači da je Ustav u redu, a danas se već podigla i diže se velika prašina i oko donošenja tog budućeg ustava. Ovaj predloženi zakon do sada je bio na obradi 1992, 1993, 1994, 1995, 1996. i 2000. godine. Ministarka je govorila kako je trebalo da mi (koji to mi, to nisam razumeo, verovatno ovaj parlament) taj zakon donesemo 1992. godine. Verovatno bi on bio donet i pre, ali moraju se neke realne činjenice poštovati. Znamo da je ovaj zakon sa svim tim predloženim izmenama sada u fazi da treba radikalno da se promeni, ovim predlogom predlagač to čini, ali on se već u startu predloga suočava sa dosta nedorečenih članova i stavki u ovom zakonu. Ima dosta amandmana, sa praktičnim predlozima da se poboljša ovaj zakon. Šta će u ovom zakonu uprava za poljoprivredno zemljište, kad znamo da su te uprave samo jedan novi birokratski aparat koji će imati za cilj da ispuni kvotu vladajuće koalicije koja će zaposliti 20 - 50 novih ljudi? Ti će ljudi navodno pratiti ovaj zakon i usmeravati 70 i više miliona dinara budžetskih sredstava koja će služiti u njihove svrhe. Dajte tih 70 miliona dinara nekom institutu, fakultetu ili nekoj poljoprivrednoj školi ne bi li se osposobili i poboljšali nivo znanja, pošto i taj nivo znanja, po ovom zakonu i nekim drugim zakonima, nije po evropskim standardima. Zašto govorim o ovom nivou znanja? Zato što on ukazuje da i kada je u pitanju Predlog zakona o organskoj proizvodnji i organskim proizvodima, koji je podnela Vlada, mi po tom zakonu nismo do sada ništa uradili, navodno nismo imali sertifikovane firme i pojedince koji su mogli da prate ovu organsku proizvodnju. Mi srpski radikali smatramo da ne treba baš sve direktive Evropske unije prihvatiti zdravo za gotovo, nisu ni oni baš tako ekspertski spremni da nam daju savete iz ove oblasti koju naši stručni ljudi dobro poznaju. Ovo me je ponukalo da izgovorim iz sledećih razloga: naš zemljoradnik danas, slušajući tu Evropu, nije u stanju da izvrši ni prostu reprodukciju na svom imanju. Tu zakonodavac mora da pokaže kreativnost. Navešću jedan primer: pre dve ili tri godine Evropa nam je ponudila, konkretno u Sremu, farme puževa. Sjatili se svi, krenuli da podižu te farme ulažući i poslednji dinar u njih, podižući kredite i prodajući nekretnine, ne bi li obezbedili finansijsku potporu za te farme. Šta im se na kraju pojavilo kao rezultat? One su sve danas u parlogu i korovu, ti isti seljaci i građani se prosto stide da javno kažu kako su prevareni a hteli su da budu i oni Evropa. E, ta strategija je bitna i ona ima za cilj da unapred predoči šta će u Srbiji biti glavni proizvod, po geografskim, orografskim, hidrografskim, pedološkim i ostalim prilikama, da nam se ne dese ti vajni puževi, da celu Srbiju zagadimo tom evropskom folijom, pa da za narednih 50 - 100 godina od agrarne zemlje postanemo najlon zemlja na kojoj ne raste ništa osim ambrozije. Ove osnove na nivou Republike moraju da zaustave otimanje obradivog i ziratnog zemljišta za stambene, infrastrukturne površine. Smanjivanjem plodnih, bogom danih površina mi sečemo granu na kojoj sedimo. Ta Evropa osvaja nove plodne površine, a mi smanjujemo, po njihovim direktivama. Plašim se tih dobronamernih svetskih arendaša koji žele da od nas stvore dobro potrošačko društvo koje će njihove poljoprivredne proizvode trošiti. Oni su već tu i nude nam genetski modifikovane proizvode koje mi koristimo, a ne znamo posledice. Tu očekujem da država, po cenu bilo kakvih profitnih želja, stane i kaže– to nije naša strategija. Naša budućnost će biti zdrava zemlja, zdrava hrana, zdravi ljudi. To je, po meni, ta strategija, koja se iz ovog zakona slabo vidi. Ovih dana u Sremu su aktuelni skupovi gde čelnici lokalnih samouprava idu od sela do sela, konkretno u pećinačkoj opštini, i promovišu neke specijalne spalionice, odnosno deponije koje su po evropskim standardima. U Sremu, koji se geografski proteže između reka Dunava i Save sa blagim nagibom prema reci Savi, a Srem je plodno ziratno zemljište. Zašto to? Ta Evropa želi da stvori deponije i spalionice baš na tom plodnom i ziratnom zemljištu. Nek se one stvaraju i podižu tamo gde to geografija, hidrografija, pedologija i flora i fauna dozvoljavaju, a ne na ovakvim prostorima. Mi smo protiv takvih stavova, pa makar što oni dolaze iz te Evrope. Da je to dobro ne bismo mi ni stigli do tog komentara, oni bi to sve radili tamo na licu mesta, odnosno u toj njihovoj Evropi. Kontrola plodnosti obradivog poljoprivrednog zemljišta i količine unetog mineralnog đubriva i pesticida u obradivo poljoprivredno zemljište – ovaj naslov iznad člana 21. ovog zakona nam govori da više niko niti misli, niti predlaže da se u zemljište mora uneti organsko đubrivo ili stajnjak. Kada će ta učestalost biti regulisana? Vlasnik zemlje mora to da ispoštuje. Stajnjakom se štiti struktura zemljišta, stvara se plodno zemljište, o tome vi ni reči u ovom zakonu. Sa stručne strane sam zatečen da niko o tome nije rekao ni reč. Ta obaveza je morala biti uneta u zakon i vlasnik zemlje se mora pridržavati tog zakonskog načela da se stajnjak unese u zemlju najmanje jednom u 10 godina, i to na površinama prve, druge i treće klase, time se podstiče i stočarstvo koje je vezano za poljoprivredno zemljište, a posebno na površine koje se zalivaju. Ova materija je trebalo da bude rešena članom 58. gde se govori o poboljšanju kvaliteta obradivog zemljišta. Nismo mi kao seljaci u prošlosti imali nikakve projekte koji su bili sačinjeni, ali smo imali kvalitetne i zdrave proizvode na zdravoj i plodnoj zemlji. Unošenje stajnjaka, zeleno đubrenje i ugarenje su uvek dovodili do poboljšanja kvaliteta obradivog poljoprivrednog zemljišta. Komasacija je grupisanje poljoprivrednog zemljišta u veće komplekse. Ono može da se organizuje kada na lokalnom nivou bude doneta takva odluka. Taj deo posla u Srbiji se neće još zadugo završiti, a to nam je cilj kako bi savremena mehanizacija mogla da se dotera na te površine. O asfaltnim putevima u našim kompleksima možemo da komentarišemo pojedinačno. Komesirana zemlja, asfaltirani putevi i savremena mehanizacija sa velikim radnim zahvatima, uz primenu navodnjavanja, cilj je svih naprednih društava. To je cilj i Srbije, nećemo mi drugačije razmišljati na tu temu. Kod ovih komasacija bilo je zloupotreba tamo gde su one bile sprovođene od strane lokalnih moćnika koji su sebi uvek prigrabili bolje površine. Srpska radikalna stranka se protivi prodaji ili otuđenju državnog poljoprivrednog zemljišta. Ministar poljoprivrede ovim zakonom predviđa tu mogućnost na malim površinama, odnosno moći će se prodavati određene katastarske parcele koje navodno moraju da se prodaju. Mi smatramo da državno poljoprivredno zemljište ne treba nikada otuđivati i prodavati. Neko reče da država nije dobar vlasnik zemlje, a ovim zakonom će biti postavljen taj državni problem na nivo lokalne samouprave. Zamislite ako u nekoj lokalnoj samoupravi dođu na vlast, na primer, ljudi koji žele da uruše ovu državu; kakva će biti njihova funkcija i kako se će oni ponašati prema toj državnoj zemlji? Zna se da u registar poljoprivrednih gazdinstava nije upisano više od polovine poljoprivrednih gazdinstava i mi se, kao Srpska radikalna stranka, borimo da tu ne bude neke već projektovane diskriminacije po bilo kom osnovu, a vezano je za ovaj zakonski projekat. U članu 26. stav 1. posle tačke 8) dodaje se nova tačka koja glasi: "Podizanje veštačkih livada i pašnjaka na obradivom poljoprivrednom zemljištu šeste i sedme klase, kao i kad je poljoprivrednom osnovom ili projektom rekultivacije utvrđeno da će se to zemljište racionalnije koristiti ako se pretvori u veštačke livade i pašnjake". Danas u okruženju u kome živim, a to je južna padina Fruške gore koja se nekada koristila za vinograde i voćnjake, površine su pretovarene zbog neobrađivanja u šipražja i guleže, niko o tome više ne vodi računa, takvih površina ima na hiljade hektara. Smatram da one ovim zakonom moraju biti rešene na pozitivan način, a to je da neko, odnosno država mora da obezbedi 50 radnika po hektaru kako bi se ti parlozi priveli nameni. Kako mislite da to rešite kada ćete ove nadležnosti predavati lokalnim samoupravama, a one danas ne mogu da obave ni minimum poslova iz nadležnosti koje su im danas date. Bilo je ovde komentara oko ovih sudova da će tu biti angažovani i sudovi, lokalna samouprava i sve ostalo, a znamo da su u stvari sudovi u ovom današnjem sastavu i proizveli ovako zaparloženi sistem poljoprivrede. A te šikare su uslovno i oni proizveli. To znači da će lokalna samouprava morati da obezbedi 60.000 dinara po jednom hektaru da kultiviše te površine u pašnjačke ili obradive površine. Zamislite neku lokalnu samoupravu koja ima tri-četiri hiljade hektara takvih površina. Za to su potrebna velika finansijska sredstva, a vi to niste u stanju da obezbedite. Vi to rešavate članom 56. ovog zakona, ali samo načelno šta treba uraditi na osnovu projekata. To nije dovoljno. Članom 74. se reguliše korišćenje pašnjaka. Kako mislite da i tu oblast sprovedete na nivou lokalne samouprave? Postoje poljoprivredno savetodavne službe. To su kao poljoprivredne stanice na nivou određenih lokalnih samouprava i te poljoprivredne stanice danas se suočavaju sa velikim problemima po sistemu – mi nismo na vlasti u toj lokalnoj samoupravi i tu ne treba ni da se bilo šta dešava. Navešću nekoliko primera: organizaciona jedinca Senta ima jednog zaštitara i dobila je posao aprobacije semenske proizvodnje, a tamo je na vlasti neko iz aktuelne vlasti; a u Kikindi, Rumi i još nekim radikalskim opštinama ti poslovi su marginalizovani i oni u stvari ne mogu da dobiju te sertifikate i poslove. Zašto to i čemu to vodi? Tom tehnologijom se zatvaraju pojedine službe, a ovim 1. članom se predviđaju uprave za zemljišta i te će uprave verovatno biti uspostavljene po stranačkoj liniji. Hvala.
Hvala vama, gospodine Plužareviću. Samo da obavestim sve. Dakle, prvo molim poslanike poslaničke grupe SRS, dobro sam protumačio zahtev je da umesto Milorada Krstina (govorim o redosledu) govori dr Paja Momčilov, umesto Lazara Čavića Milorad Krstin, umesto Paje Momčilova Lazar Čavić. To su izmene redosleda, tako da sam u odnosu na to dobro razumeo. Sada replika, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe G17 plus Saša Vitošević.
Hvala. Javio sam se povodom povrede Poslovnika član 101. Dakle, narodni poslanik je u govoru izneo uvredljivo izlaganje, mene lično je nazvao neveštom mladom. Za mene je to uvredljivo utoliko što sebe ne smatram mladim baš mnogo, pa ajde. No, ajde da pokušamo, kako vi kažete, našim zemljoradnicima da objasnimo šta znači ne glasati za ovaj zakon. Bolje da kroz tu prizmu, kada već govorite o lošim stranama ovih zakona, kažete zemljoradnicima šta će se desiti ukoliko se ovaj zakon ne usvoji. Gospodine, nemojte mi zameriti, stvarno sam zaboravio vaše prezime, vama se obraćam. (Predsednik: Gospodin Plužarević.) Hvala. Znači, šta to znači? To znači da će i dalje ostati zaparložene parcele na Fruškoj gori, o kojoj govorite, jer po još uvek važećem zakonu nema instrumenata u Ministarstvu poljoprivrede, u lokalnoj samoupravi da se takve stvari reše, a to je u interesu upravo tih zemljoradnika. U interesu zemljoradnika je da pod hitno, gde god je to moguće, započne proces komasacije, ali ne po starom zakonu, nego po novim pravilima, kako to predlaže ovaj zakon, vrlo savremenim i vrlo efikasnim pravilima; da se ukoliko neko ne obrađuje poljoprivredno zemljište to poljoprivredno zemljište, uslovno rečeno, oduzme, da drugome u zakup, a taj vlasnik poljoprivrednog zemljišta dobije naknadu. To znači da lokalna samouprava konačno dobija instrumente da može da upravlja prirodnim resursima, a znamo da poljoprivrede bez zemljišta nema. To znači da se obezbeđuju velika finansijska sredstva i lokalnoj samoupravi, i autonomnoj pokrajini i Republici koja će reinvestirati upravo u bolje korišćenje i oplemenjivanje poljoprivrednog zemljišta kao prirodnog resursa. To znači, prosto rečeno, da ne dužim, da će donošenjem ovog zakona konačno neko početi da se brine o poljoprivrednom zemljištu. Tako, gospodo, recite vašim glasačima kojima se obraćate da ćete neglasanjem za ovaj zakon upravo zadržati postojeće stanje. Inače vrlo rado polemišem sa poslanicima koji su zaista spremni da na stručnoj osnovi polemišu o ovom zakonu, ali, znate šta, govoriti o genetski modifikovanim organizmima kada se raspravlja o Zakonu o poljoprivrednom zemljištu... A da podsetimo javnost, 2000. godine je upravo ova ekipa koja sedi ovde predložila i Savezna skupština je usvojila Zakon o genetskim modifikovanim organizmima, gde je konačno uređena oblast proizvodnje, uvoza, trgovine itd, sve vezano za genetski modifikovane organizme. Gospodo, pre toga je bila prava anarhija na ovom tržištu. Upravo ova ekipa koja sedi ovde je prošle godine evidentirala i našla rešenje za genetski modifikovanu soju koja je najviše proizvedena u oblasti Mačve, tako da, molim vas, kada već govorite da ćete glasati protiv, što nemam ništa protiv, jer inače uvek ne podržavate nešto što je moderno i što može doneti dobrobit ovome društvu, objasnite ljudima da time što nećete glasati za ovaj zakon će upravo zemljoradnici dobiti ono što im vi kažete. Hvala.
Hvala vam. Izvolite, reč ima Hranislav Perić, pa onda, kao što sam obavestio, narodni poslanik Paja Momčilov, pa narodni poslanik Vladislav Kronić, pa će potom imati reč narodni poslanik Milovan Krstin umesto Lazara Čavića. Izvolite, gospodine Periću.
Dame i gospodo narodni poslanici, i ovaj zakon se nije bavio svim problemima koji se u praksi javljaju u ovoj oblasti. Stav SPS-a je da država treba da uradi državnu strategiju za poljoprivredu, a onda da se naprave zakoni, više njih, koji će pratiti državnu strategiju. Ovo je vrlo bitna oblast i proizvodna grana kojamože da da mnogo ukoliko znamo šta hoćemo i ukoliko imamo državnu strategiju za razvoj poljoprivrede. Poljoprivredno zemljište je najveća fabrika za proizvodnju hrane pod vedrim nebom, gde mnogo pitanja važnih za ovu granu proizvodnje treba urediti na bolji način nego što je to danas, jer za novo vreme treba i nova strategija, trebaju i novi zakoni, koji će obuhvatiti i razrešiti sve probleme iz ove oblasti. Nije dobro predložiti zakon koji rešava samo jednu ili dve stvari, kao što je to urađeno u ovom zakonu gde se rešava samo davanje u zakup poljoprivrednog zemljišta i otuđenje ili prodaja državne zemlje. Govoriću samo o pitanjima i problemima koji nisu rešeni ovim zakonom. U članu 59. se reguliše šta se dešava ako neko ne obrađuje poljoprivredno zemljište – Ministarstvo može dati drugom licu da je obrađuje do tri godine, a da zakupac vlasniku plaća zakup. Nedovoljno je razrađen ovaj problem u zakonu. Mnogi su napustili selo i otišli u grad, a ostavili zemljište neobrađeno. Nude zemljište bez naknade da ga neko obrađuje, ali neće niko to da radi. Zakon nudi povoljnosti za one koji ne obrađuju zemlju – da Ministarstvo izda u zakup za vlasnika. Ovaj član je neprimenljiv u praksi, treba brisati zakup za vlasnika koji ne obrađuje zemlju.Ako je ovako kao što je u zakonu, šta je onda kazna za onog ko ne obrađuje zemlju? U članu 29. podnaslov je – zaštita poljoprivrednog zemljišta od mraza, grada i požara. U samom članu piše samo jedna rečenica, citiram: "Jedinica lokalne samouprave propisuje mere za zaštitu poljoprivrednog zemljišta od mraza, grada, požara i drugih elementarnih nepogoda". Ovo mi liči na ono: pređi brigo na drugoga. Ovo pitanje zaštite od grada nije u nadležnosti lokalnih uprava, već to radi Republički hidrometeorološki zavod. Kad jedno područje zakači grad i uništi poljoprivredne useve, to su milionske štete i to se ne može platiti novcem. Zbog toga mislim da se ovim problemom niko ozbiljno ne bavi. Nedavno sam razgovarao sa ljudima koji se bave ispaljivanjem protivgradnih raketa i oni mi kažu – na stanicama imamo po tri-četiri rakete; kad je poslednji put bio gradonosni oblak dobili smo naređenje da ispalimo po jednu raketu, a ostale dve da čuvamo za drugi put. Mene interesuje ko je dužan da ovo finansira i kupuje rakete, čija je ovo briga, ko vodi brigu o ljudima koji obavljaju ovaj posao, koliko su plaćeni itd.? I zamislite, zbog nedostatka protivgradnih raketa grad u Merošini uništi poljoprivredne useve i voće, uništi sve što je uradilo 4.500 poljoprivrednih domaćinstava. Molim, ali stvarno molimda se Ministarstvo poljoprivrede pozabavi ovim problemom i neko o ovome podnese izveštaj. Ovo je ujedno i moje poslaničko pitanje, gospodine predsedniče. U celom zakonu o poljoprivrednom zemljištu nisu pomenute zadruge i zadrugarstvo. Na ovaj način zadrugarstvo, mi smo imali prvi u Evropi i kad smo bili tako organizovani bili smo najveći izvoznici i pšenice, i voća, i mleka i mesa. Ako budemo jednog dana imali državnu strategiju za poljoprivredu na sednici Skupštine, nadam se da će i pitanje zadrugarstva biti u strategiji. Ne mogu reći da ništa nije preduzeto iz oblasti poljoprivrede. Ima i ono što je dobro urađeno, na primer registracija poljoprivrednih proizvođača, gde su date mnoge subvencije i dobro je što registrovani poljoprivrednici imaju jeftinije gorivo, ali nije dobro što nemaju svi. Ne moraju neregistrovani poljoprivrednici da imaju isti iznos subvencija kao i registrovani, ali bi morali da imaju neke subvencije. Treba kredite da dobijaju registrovana poljoprivredna gazdinstva, ali kredite treba omogućiti i onima koji to nisu. Ali, nije dobro što se daju samo onima koji su članovi određene stranke. U jednom od članova zakona predviđeno je da se zemlja može uzeti u zakup na period od jedne do 20 godina. Amandmanom sam tražio da bude najmanje pet godina, jer to bi bila garancija da se zakupcu isplati njegov rad. Zakup na jednu godinu može biti rizičan i da zakupac posluje sa gubitkom. Postavljam pitanje – šta ako uzme zemljište u zakup za jednu godinu, u toj godini se desi suša i nema prinosa, ili se desi poplava, ili se desi ono o čemu sam govorio, da grad uništi useve? Ako bi po zakonu bilo najmanje tri ili pet godina, onda bi zakupac mogao da izvadi štetu za dve do tri godine. Zakonom je predviđeno da dobijaju subvencije registrovani proizvođači u selu, a ja vama kažem da ako se ovako nastavi sa selom i poljoprivredom, da će ova država morati da plaća i daje subvencije poljoprivrednicima da žive na selu. Mnogo je praznih kuća u selima, sela se prazne, tamo žive pretežno stariji ljudi. Ovde država mora nešto da preduzme. Penzioni zakon nije dobro sagledao seljake. Kada je ovaj zakon o penzijama bio u Skupštini podneo sam amandman po kome svaki građanin koji dođe do godina starosti za penziju, bez obzira da li je radio u preduzeću ili u poljoprivredi, dobije penziju. A ja sam spreman da obračunamo i vidimo čiji je veći doprinos za državu, da li onog koji je radio u preduzeću, ili onoga koji je 40 godina obrađivao zemlju, onoga koji je proizvodio hranu za one koji su radili u preduzeću i u ustanovama. Ali, ova skupština nije usvojila moj amandman. Na kraju, i do toga će morati da dođe, a to je ključno pitanje za opstanak ljudi na selu koji bi obrađivali zemlju. Na kraju, podneo sam amandman na član 71, koji kaže da se državna zemlja ne prodaje. Pošto se zemljoradnici bave obradom zemlje, oni znaju šta znači prodaja zemlje. Onaj ko prodaje zemlju nije dobar domaćin i slabo je cenjen u selu. Zbog toga, da ne bi i državu bio glas da je loš gazda i loš domaćin, treba usvojiti ovaj amandman. Ne treba država da prodaje zemlju, već da je daje u zakup i svake godine da puni budžet. Kad jednom prodaš zemlju više je nemaš i nemaš je zauvek. Kad uđemo u Evropu onda će sve to moći da se proda. Pošto je zakon o nedovoljno razvijenim područjima tj. opštinama važio do 2005. godine, pod hitno treba usvojiti novi zakon o nerazvijenim opštinama. Mnogi kažu – ne zna se koje su nerazvijene opštine. Nije tačno. Reći ću vam koje su opštine bile nerazvijene do 2005. godine, jer i o tome je postojao zakon, pa su i nabrojane: Žabari, Malo Crniće, Žitorađa, Doljevac, Vladimirci, Bujanovac, Petrovac, Golubac, Ražanj, Bojnik, Žagubica, Bosilegrad, Medveđa, Kučevo, Gadžin Han, Mali Zvornik, Osečina, Leposavić, Vlasotince, Merošina, Trgovište, Surdulica, Lebane, Babušnica, Kuršumlija, Blace, Brus i Žitište. Ovaj zakon bi trebalo pod hitno uraditi u delu poljoprivrede. Ove opštine pretežno su poljoprivredne, treba učiniti nešto više nego što se to radi na drugim područjima. Na kraju, u prilog tome da država i građani ne treba da prodaju zemlju, tu je priča o postanku zemlje: kada je Bog delio zemlju, pošao Srbin na delidbu; usput, svrati ga komšija, peče rakiju i kaže – svrati da popijemo po jednu. Kaže – ne mogu, žurim, idem, Bog danas deli zemlju. Kaže – pa, neće on da je podeli odmah, dođi, prekrsti se, pa i Bog pomaže. Svrati on kod kazana, izgubi malo vremena; kad ode tamo, pita Bog – ko sad ide kad sam ja sve podelio, koji si ti? Kaže – ja sam Srbin. Kaže – ja sam podelio, ne može. Srbin kaže – ne možeš da podeliš, moraš da mi daš zemlju, gde ću ja sa Srbima, moram negde da živim itd. Ali kad mu je on ispričao zbog čega kasni, on kaže – pošto si dobar čovek, vidim i ne lažeš me, daću ti jedno parče što sam ostavio za sebe, da na njoj ima sve, i poljoprivreda i voda, sve rađa, najbolje parče sam ostavio za sebe, ali moraš uvek da ga braniš, jer će da ti ga otimaju. Na samom kraju moram da kažem – SPS će glasati za ovaj zakon ukoliko prihvatite amandman da se državna zemlja ne može prodavati, u protivnom, mi nećemo glasati za ovaj zakon.
Hvala vama, gospodine Periću. Zahvaljujem se ovlašćenom predstavniku poslaničke grupe SPS gospodinu Stojanoviću, koji je, prema članu 101, jer je bilo pogrešno tumačenje od strane ovlašćenog predstavnika gospodina Vitoševića pre toga, prema stavu 3, prihvatio odluku i u međusobnom razgovoru je to otklonjeno. Izvolite, narodni poslanik Paja Momčilov, potom narodni poslanik Vladislav Kronić, pa narodni poslanik Milorad Krstin.
Poštovani narodni poslanici, da vam se zahvalim, gospodine predsedniče, što ste nam izašli u susret i omogućili nam ovu malu pretumbaciju. Nas je izuzetno mnogo, govornika iz redova SRS, i imamo vrlo malo vremena na raspolaganju u ovoj načelnoj raspravi, upravo i zbog restriktivnog Poslovnika po kome danas radimo. Neko od prethodnika je rekao kako su srpski radikali protiv nečega što je novo i savremeno. Hajde da pođemo od toga, i to će biti moto mog izlaganja, pokušaću upravo da kažem da se mi srpski radikali zalažemo za nešto što je moderno i savremeno. Da ne bi bilo zabune, kazaću izvore koje citiram, da se tu razumemo, to su podaci FAO-a o profilu javno-industrijskog kompleksa, nadalje, tu su podaci iz Svetske banke, najnoviji koji se mogu naći, do kojih sam mogao da dođem i naravno, tu je studija Evropskog komiteta FAO-a o organskoj proizvodnji hrane u Bugarskoj, Srbiji i na Kosovu. To su izvori kojih se držim i ako će neko da osporava to, da zna šta treba da osporava. Poslanici SRS neće glasati za oba ova zakona. Zašto? Zbog toga što oba zakona u osnovi ne doprinose razvoju agrara, sela i ruralnih regija u Srbiji i protivna su dosadašnjoj politici u EU. To ću vrlo jasno dokazati na brojčanim i egzaktnim primerima. Da vidimo kako je tekla situacija sa agrarom u Evropskoj uniji kojoj mi tako težimo. Do 90-tih godina jasno, u vreme maksimalnog protekcionizma, borba za što veće prinose da bi se izbegla glad, a od 90-tih godina videli smo da se ta velika protekcija i protežiranost velike proizvodnje obila o glavu, jer smo dobili bolest ludih krava, dobili smo pesticide, insekticide koji su kancerogeni i dobili smo zagađivanje okoline. Evropska unija, koja je 90% ruralna, u kojoj 80% stanovnika živi u ruralnim krajevima, Lisabonskom deklaracijom, koju vrlo dobro znate, stavila je ruralni region i selo u centar pažnje i kaže – mi idemo protiv velikih latifundija, nećemo da subvencionišemo proizvodnju velikog, nego idemo na farmere i njih stipendiramo. Ko je tu sad jako oštećen? Oštećena je engleska kruna. Milion i po evra su dobijali kao velikoposednici u Britaniji. Sada ostaju bez milion i po evra donacija EU. Znači, EU kaže da nije bitno da proizvodiš mnogo, nama to ne treba. Proizvedeno je 2000. godine žitarica za osam milijardi stanovnika, a živelo je nešto preko šest milijardi. Znači, stvoreni su viškovi, ali je opet u toj istoj 2000. godini gladovalo 790 miliona stanovnika i umiralo od gladi. Šta EU radi? Uništava zalihe. Sami znate šta se dešavalo sa buterom, mlekom, da ne govorimo o tome. Šta je poenta? Poenta je da se obezbedi egzistencija malom farmeru. Ide se na diverzifikaciju, ide se na razbijanje velikih agrokompleksa, da bi se omogućila lojalna konkurencija, da mali može da bude konkurentan na tržištu i da proizvodi kvalitetno i ono što ne ugrožava životnu sredinu. Ako vam treba Lisabonska deklaracija, mogu da vam je dostavim. Verujem da je znate dobro. To je deklaracija iz prošle godine. To je evropski koncept. Mi idemo na latifundije i na ukrupnjavanje poseda pomoću jednog zakona. Ono što je bitno da se kaže, da se malo dotaknem drugog zakona, načelna je rasprava, imaćemo vremena po amandmanima, ispričaćemo se o svemu i svačemu – nemamo mi ništa protiv genetski modifikovane hrane na način kako vi to radite. Imamo, naravno, ali o tome ćemo nešto kazati kada govorimo upravo o ovom drugom zakonu, a to je zakon o organskim proizvodima. Šta je manjkavost ovog zakona? Svi vaši zakoni su papir i oni ne korespondiraju sa realnim životom. Niste napravili studiju, niste nam ni kazali koliko je sada parcela sa organskom proizvodnjom hrane. Ne znate kojim merama podsticaja ćete to postići. To ne postoji kod vas. Vi delite subvencije, u 2005. ste delili na ime, bez kriterijuma. Diskreciono pravo u vašem ministarstvu imaju službenici, da do pet miliona dodele na ime. To se dešavalo. Opšti haos je bio. Što se tiče ove proizvodnje, ona je vrlo mala i ne može da ide zajedno sa vašim forsiranjem genetski modifikovane hrane i uvozom. Vi ste ti koji ste u ovu zemlju, mimo zakona, posle 2000. godine ubacili genetski modifikovanu soju. Koristite "Bečej" kao svoje logorište i utočište, gde genetski modifikovana soja ide na kontrolu i gde više nema odgovora, do inspektora koji redovno prijavljuje, u drugom stepenu proces zamre i ne postoji. Zbog toga 54% namirnica je već sa genetski modifikovanom hranom u Srbiji i stanovništvo to jede. Možemo da diskutujemo da li je ona štetna ili nije. Slažem se, pitanje je i to. U ovoj kampanji protiv SRS, gde tražite stvarno smešnu stvar – da se zabrani stranka, zamerili ste nam da govorimo govorom mržnje. Nemamo mi ništa protiv Hrvata, ni Slovenca, ni Bugarina. Bugarin je naš potpredsednik Skupštine; Sulejman Spaho, musliman, ovde je poslanik. Da ne nabrajam gde su funkcioneri SRS druge nacionalnosti. To su banalne laži koje iznosite, da smo mi protiv drugih nacionalnosti. Nemamo mi ništa protiv što imate dvojno državljanstvo i dupli pasoš i što idete u Ameriku i kod "Monsanta" ste rado viđen gost. "Monsanto" je firma koja je osuđena u Americi zbog korupcije i to treba da se zna. Bila je korupcija u Indoneziji, da ne govorimo o sumi. To je firma koja je poznata po tome, ne po edukaciji i nauci. Amerika je gonila i osudila "Monsanta", to treba kazati, to je živa istina. Znači, nemamo ništa protiv kada odete u Hrvatsku, ali zašto vi iz Hrvatske ne zastupate kompletne stavove koji mogu tamo da se čuju? Zašto nam, recimo, ne donesete jednu knjigu iz Hrvatske, koja je sada prevedena i na srpski jezik, i zašto nam ne donesete apel Matice hrvatske, koji kaže ovako: "Apel za etičku i pravnu regulaciju primene genetskog inženjerstva u proizvodnji i distribuciji hrane". Kažite nam to, pa ćemo mi to pozdraviti. Mi smo za jednu otvorenu razmenu stručnog mišljenja, ali toga kod vas nema. Kod vas ima samo jedan interes koji sledite. Na samom kraju, treba da znate da 91% stanovnika Evrope hoće bezbednu hranu, to hoće i stanovništvo Srbije, a 89% hoće da ima zdravu okolinu. To bi omogućila organski proizvedena hrana. To je sasvim jasno. Međutim, ovo je samo deklarativno, ovo je forma, ovo nema veze sa životom. U ovoj studiji koju sam ovde naveo rečeno je da je Bugarska uradila mnogo na tom planu, Srbija skoro ništa, a na Kosovu se i ne zna. Mi smo uz Kosovo. Klima meni tamo iz redova poslanica, što znači da se ona slaže. Lepo je da prihvatate tu činjenicu da smo mi uz Kosovo. Otprilike, po tome ko je od 2000. godine bio na vlasti, ko je mogao da pokrene ovaj ciklus, a ko nije, vrlo je prosto i lako zaključiti. Elem, seljak teško živi, ukidaju mu se premije za pšenicu. Ove godine će se desiti da ćemo možda prvi put uvoziti pšenicu. Šta je sa principom samodovoljnosti EU? Zar mi ne možemo sebi da proizvedemo pšenice koliko nam je potrebno? Ono što je takođe važno i zbog čega mi dižemo svoj glas i tvrdimo da je Ministarstvo vođeno nekompetentno i na loš način, dokazivaćemo to kasnije na konkretnim primerima, prema tome, ovo što vi nama nudite to je Evropa do 1990. godine, sa ovim vašim rešenjima. Savremena Evropa, Lisabonska deklaracija, to je mali posednik, to je stimulacija održivosti života na selu i stvaranje uslova za to. To je to.
Reč ima narodni poslanik Vladislav Kronić, potom narodni poslanik Milorad Krstin, pa narodni poslanik Mika Vlaović. Molim sve, kao što sam upozorio i pre nekoliko dana, snabdevajte se sami literaturom iz susednih zemalja, zbog mira u regionu, nema razloga da podstičete izvršnu vlast da dostavlja ponovo ovde različite primere. To smo i prošlog puta rekli.
Gospodine predsedniče, uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, na početku moram da izrazim veliko zadovoljstvo što danas ovaj visoki dom razmatra jedan ovako važan zakon. Poljoprivredno zemljište je vrlo važan resurs, možda najvažniji, možda mi neko zameri, važniji su ljudi od zemljišta, međutim, zemljište je jedan vrlo važan poljoprivredni resurs i nije vlasništvo nijedne generacije, nijedne države, nijednog režima, nijednog ministarstva. Poljoprivredno zemljište je nastajalo milionima godina i nekada je bila matična stena, a danas je zemljište opšte dobro, u svakom slučaju, i zaslužuje veliku pažnju države. Naš Ustav u članu 72. stav 1. tačka 13) obavezuje državu da o takvim resursima vodi računa. Što se tiče zakona o poljoprivrednom zemljištu, čuli su se komentari i u javnoj raspravi, a i danas ovde, da li je došao na vreme ili nije. Moja želja je bila da on dođe mnogo ranije. Međutim, mnogi su se potrudili da on i ne dođe na vreme, ali u svakom slučaju, bolje ikad nego nikad. Postojeći Zakon o poljoprivrednom zemljištu, iako su devedesetih godina nastali određeni pomaci u zemljišnoj politici, dosta je nefunkcionalan i nije se primenjivao u prošlosti. Ovaj zakon spada među bolje zakone u Evropi koji regulišu pitanje zemljišta. Mislim da spada u najbolje zakone u našem okruženju. Čitajući malo druge zakone, mađarski i hrvatski, zaključio sam da spada među bolje zakone. Ono što su bile kritike na račun ovog zakona, to je da nije propisao veličinu gazdinstva. Oko te veličine gazdinstva ima dosta paušalne priče, da li gazdinstva treba da budu veća ili manja. Znamo da je u Srbiji oko tri hektara, u Vojvodini 3,2, u centralnoj Srbiji nešto manje. Međutim, nije to problem, da se poljoprivreda sa takvom veličinom gazdinstva nosi i bori na tržištu. Samo da vas podsetim, Japan – nešto preko jednog hektara, samo SAD i u Evropi Engleska ima nešto više. Verovatno ne možete da kažete da italijanska poljoprivreda nije razvijena i ne daje dobre efekte. Naravno, u mnogo zemalja, čak i u Holandiji, gde su preduzete razne mere da farme budu od 40 hektara, nisu neka velika gazdinstva i po mom mišljenju to nije prepreka. Bilo je kritika na ovaj zakon, koje su se čule u javnoj raspravi, da nije propisao maksimalni posed, kao recimo u mađarskom zakonu gde je propisano 300 hektara, i kritičari su rekli da će to da izazove ekstenziviranje proizvodnje. Međutim, mislim da ta mera, da ovaj zakon to nije propisao, neće izazvati ekstenziviranje, nego upravo suprotno, izazvaće intenziviranje proizvodnje i upravo će uvođenje zakupnine, odnosno prihvatanje najviše cene na tenderu, što je regulisano u onom delu zakona gde se govori o izdavanju poljoprivrednog zemljišta, dovesti do podizanja intenziteta poljoprivredne proizvodnje. Bitno je u ovom momentu da naglasim da se ne slažem sa nekim prethodnicima koji su rekli da je nepotrebno formirati upravu za zemljište. Naravno da je neophodno formirati upravu za zemljište, jer u Srbiji ima oko četiri miliona hektara obradivog zemljišta i pitanje je šta će se raditi kada se izvrši restitucija. Vodiće brigu o tih četiri miliona hektara, a priznaćete da četiri miliona hektara nije tako malo. Ono što je bitno, u članu 1. ovog zakona piše da vlasnik poljoprivrednog zemljišta ne može biti strano fizičko, ni pravno lice. Ono što je, po meni, vrlo značajno, a to polako ali sigurno našu poljoprivredu uvodi u poljoprivrede koje su dobro organizovane, predviđeno je u ovom zakonu, a to je donošenje poljoprivredne osnove. Moji prethodnici su o tome dosta govorili, ali je bitno istaći da i ovaj zakon o zemljištu radi po principima decentralizacije, pa između ostalog i u nadležnostima oko donošenja poljoprivredne osnove, naravno poljoprivredne osnove Republike Srbije, pokrajine i opštine. Ono što je bitno jeste da se poljoprivredno zemljište koristi po određenom planu, da se štiti, uređuje i propisuje njegovo korišćenje. Zaštita poljoprivrednog zemljišta je obrađena u ovom zakonu u trećem poglavlju, u članovima od 15. do 20. Veoma je značajno istaći da je ovaj zakon predvideo, a u kaznenim odredbama i sankcionisao, unošenje opasnih i štetnih materija u poljoprivredno zemljište, jer smo do sada imali situaciju da neki neodgovorni privredni subjekti iznose na poljoprivredno zemljište kojekakav otpad, tamo ga spaljuju i naravno organi vlasti nisu mogli efikasno to da sankcionišu. Ono što je za Srbiju veoma značajno, u ovom zakonu su predviđene, jer Srbija dosta pati od erozija, protiverozione mere. Takođe, pozitivna tekovina ovog zakona, a jedna savremena poljoprivreda bez toga u svakom slučaju ne može, jeste pre svega kontrola plodnosti zemljišta. Ono što je nekada bila nauka, pa struka, ono što se učilo na poljoprivrednim fakultetima, preporuka je da se kontrola plodnosti zemljišta vrši svakih pet godina i naravno da se to nalazi u ovom zakonu. Ovde je bilo reči o propisivanju obavezne upotrebe stajnjaka kao mere za poboljšanje plodnosti zemljišta. Naravno, plodnost zemljišta u svakom slučaju zavisi ne samo od mehaničkog, hemijskog sastava zemljišta, od njegovih fizičkih karakteristika, odnosno vodnog i vazdušnog režima, nego zavisi i od jedne fine organske materije koja se zove humus, a to naravno zavisi od količine unošenja odnosno kruženja organskih materija u zemljištu, a jedna od tih mera je naravno unošenje stajnjaka. Trebalo bi propisati i kvalitet tog stajnjaka, jer nije svejedno kakav je itd. Prema tome, jedan integralni pristup toj proizvodnji... Međutim, količina stajnjaka u zemljištu se ne može tim hemijskim metodama konstatovati. Kod kontrole plodnosti zemljišta utvrđuje se pre svega sadržaje humusa, zatim azotnih materija, fosfornih materija, odnosno kalijuma i ostalih makro i mikro elemenata. Za svakog vlasnika je neobično važno da zna u kakvoj kondiciji je njegovo zemljište. Trend kod kvaliteta poljoprivrednog zemljišta u poslednjih 30, naročito u poslednjih 20 godina je opadanje sadržaja humusa i naravno to nije dobro. Nije dobro zato što se loše gazduje, jer humus se ne stvara tako jednostavno. Što se tiče usitnjavanja poljoprivrednog zemljišta, mislim da je dobro predviđeno u članu 27. gde se kaže da poljoprivredna parcela može da bude jedan hektar, odnosno 0,5 hektara. U ovom zakonu u članu 28. regulisano je nešto sa čime sam u mojoj tridesetogodišnjoj poljoprivrednoj praksi imao mnogo problema, a to su poljske štete. To su upravo štete koje su nastajale u prošlom vremenu pre svega od nomadske ispaše i često smo bili nemoćni da se suprotstavimo tom društvenom zlu koje je naravno neko i te kako obilno koristio. Ono što je bitno, u nekom bivšem zakonodavstvu, pre svega Vojvodine, bila je zabranjena ta ispaša, ali posle toga imali smo ozbiljne probleme. Naravno da su doskočili vlasnici tih stada kupovinom pola ili jednog hektara, i dalje su dovodili stada iz nekih drugih krajeva i nanosili određene štete. Što se tiče uređenja poljoprivrednog zemljišta koje je regulisano u članu 30, detaljno je obrađen postupak komasacije. S obzirom da će se ubuduće promene neumitno odigravati ka ukrupnjavanju određenih poseda i u vlasničkoj strukturi će ljudi imati sve više promena, neophodno je propisati i ovim zakonom je propisano šta podrazumeva komasacija, koji organi lokalne samouprave koje organe moraju da formiraju. Naravno, ukrupnjavanje poljoprivrednih površina takođe je moguće. U članu 50. propisano je šta je potrebno da bi se neko zemljište navodnjavalo, odnosno odvodnjavalo. Što se tiče petog poglavlja, na nekoj televiziji je ovih dana stalno išao kajron koji je plašio poljoprivrednike da će onaj ko ne obrađuje biti kažnjen kaznom od 20.000 dinara. Samo bih rekao nešto, ove starije bih podsetio, a ove mlađe informisao, da je to odavno u našem zakonodavstvu, postojale su mere da ako neko ne obrađuje zemljište plaća kaznu. Sigurno se sećaju ljudi zakona o agrominimumu, pa ako neko nije obrađivao državni organ je oduzimao i davao drugome. To je od 1945. godine pa naovamo stalno bilo u zakonodavstvu. Naravno, bilo je mnogo strože nego u prošlosti, pa onaj ko nije kukuruzovinu do 1. maja sklonio i uništio takođe je snosio određene posledice. Što se tiče velike polemike oko zakupa državnog zemljišta, normalno je da nešto što će biti predmet restitucije dok se restitucija ne završi podleže izdavanju poljoprivrednog zemljišta u zakup i ovaj zakon je vrlo precizno propisao kako se to događa i koji su uslovi da bi se ostvario prioritet. Naravno da deo zakupnine mora da se uplati u republički budžet, odnosno budžet pokrajine Vojvodine, odnosno lokalne samouprave. U članu 71. regulisan je promet poljoprivrednog zemljišta. Samo nekoliko rečenica o prometu. Ne znam da li znate, po slovu sadašnjeg zakona mnogo se lakše prodaje državno zemljište, nego po slovu ovog zakona. Po slovu sadašnjeg zakona poljoprivredno zemljište može da proda i ministar. Po ovom zakonu poljoprivredno zemljište moći će da proda samo Vlada Republike Srbije. Ono što je za mene takođe dobra tekovina ovog zakona jeste stvaranje informacionog sistema o poljoprivrednom zemljištu. Mislim da je to savremena tekovina i da je neophodno, s obzirom da znamo kakva je situacija u našim katastrima, da se zaista formira jedan informacioni sistem. Ono što je takođe vrlo pozitivno i nalazi se u članu 80, to je obaveza Ministarstva da donese dobru praksu u poljoprivredi. Naravno, ovaj zakon sadrži i odredbe koje se odnose na nadzor i, naravno, kaznene odredbe koje su usaglašene. Što se tiče organske proizvodnje, odnosno zakona o organskoj proizvodnji i organskim proizvodima, neko je ovde rekao da ne postoje podaci. Postoje podaci, oko 10 hiljada hektara, odnosno na toj površini se vrši prikupljanje iz prirode, proizvoda koji su nastali u prirodi, a svega na 550 hektara imamo organizovanu organsku proizvodnju. Ja se više zalažem za proizvodnju koja proizvodi zdravstveno bezbednu hranu, gde je kontrolisana upotreba, naravno, svih hemijskih i sintetičkih materijala. Sadašnje stanje u organskoj proizvodnji, s obzirom na postojeće zakonodavstvo, dosta je šareno i nedefinisano i onemogućava našim proizvođačima da te proizvode efikasno proizvode i izvoze na strana tržišta. Šta je važno, da bi se to moglo dogoditi? Važno je raspolagati određenim resursima, određenim znanjima i, naravno, pravim zakonom. Neophodno je da se naše kuće osposobe za sertifikaciju organske proizvodnje, ali takođe i za potrošače u Srbiji je važno da se izvrši resertifikacija organske proizvodnje, dakle oni proizvodi koji su proizvedeni po nekim sertifikatima i kod nas budu takvi, jer kada kupujete proizvod iz organske proizvodnje, pa ga skupo platite, i 50 ili 60 posto više, naravno da je moguće da želite da jedna domaća kuća to isto takođe ima. Ovim zakonom je uređeno obeležavanje, promet, skladištenje, prevoz i, kao u svim zakonima, postoje delovi koji se odnose na kaznene odredbe. Želim da kažem još nekoliko rečenica o stanju naše poljoprivrede, pošto je bilo dosta priče ovde o tome. Ako uzmemo 1996. godinu, pa idemo dalje do 2006. godine, znači, to vam je poslednjih deset godina, tek 2005. godine imamo ono što je bitno u poljoprivredi. Šta je važno? Da li je dobro ili nije dobro, možemo o tome da raspravljamo, ali kako to izgleda kada se uzme platni bilans, to vam je ulaz, izlaz i stanje, kako to knjigovođe kažu, pa od 1996. godine do 2004. godine ova zemlja je imala deficit u odnosu na izvoz poljoprivrednih proizvoda. Znači, više smo uvozili poljoprivrednih proizvoda, nego što smo izvozili. Prvi put je 2004. godine to negde bilo na nuli, ali smo imali suficit u odnosu sa EU, a 2005. godine pozitivan platni bilans poljoprivredne proizvodnje je bio milijardu dolara sa 250 miliona dolara suficita. Znači, milijardu dolara smo izvezli, a da li je to dobro ili nije dobro, kako je to došlo, da li je palo sa neba, nije, naravno, jer u poslednje tri godine oko 60 milijardi dinara iz budžeta Republike Srbije je usmereno u agrarni budžet. Pre toga znamo kako je sve to bilo. Takođe je važno naglasiti za budžet za 2003. godinu, jer je 3,5 posto učestvovao agrarni budžet, a sada on učestvuje 5,5 posto. Prema tome, toliko o tome koliko država o tome vodi računa. Krediti su poslednji put za poljoprivredu iz državnih para, što se kaže, emitovani 1975. godine i od tada do ove vlade nije ih bilo. Istine radi, moram da kažem, pošto je ovde bilo reči o tome, Odbor za poljoprivredu je formirao komisiju koja treba da pregleda kredite. Ta komisija ima tri člana i jedan od njih sam ja, učestvovao sam u radu i moram da obavestim javnost Republike Srbije: ime gospodina Saše Vitoševića nismo našli, nema ga kao korisnika kredita iz budžeta Republike Srbije. Još nešto, od 1996. godine pa naovamo, o agrarnoj politici, rekao bih samo nekoliko reči i završiću sa tim, da od 2004. godine, a nešto malo i pre toga, nemamo situaciju da se od naših seljaka otima pšenica, da se plaća koliko se plaća, nema nestašice ulja, šećera, brašna i tih stvari, da se to dobija preko veze, gorivo se kupuje na pumpama, ne u flašama od koka-kole, a šećer je jedan od glavnih izvoznih proizvoda ove zemlje itd. Već nekoliko godina slušam priče mojih uvaženih kolega i mojih prijatelja koji kukaju nad sudbinom šta će biti sa pšenicom, a to slušam od 2004. godine; čule su se razne priče da će biti katastrofa, da neće biti pšenice, a poslednji put je uvezena pšenica, ali ne za vreme ove vlade, nego neke prethodne. Nema uvoza pšenice i razočaraću velike stručnjake koji kažu da ćemo ove godine imati ispod dva miliona tona. Ove poslednje dve godine imamo preko dva miliona i sto hiljada tona, republičke robne rezerve su pune, ja neću reći koliko, to je državna tajna, ali obezbeđen je hleb i biće obezbeđen hleb i ove godine, jer 520 hiljada hektara puta četiri i to je opet dovoljno, biće pšenice. Čak očekujemo ove godine, s obzirom na vremenske uslove i bez obzira na poplave i podzemne vode, na stanje useva, da ćemo imati blizu dva miliona tona pšenice i biće izvoza i brašna i testenina. Hvala lepo.
Hvala vama, gospodine Kroniću. Reč ima narodni poslanik Milorad Krstin, pa narodni poslanik Mika Vlaović, pa narodni poslanik Ivan Radić. Molim vas, samo trenutak, izvinite, samo trenutak, gospodine Čaviću, vi ste umesto Paje Momčilova, to ste tražili, već sam nekoliko puta obavestio. Budite ljubazni, molim vas, samo trenutak, nema razloga... Dakle, vi se, gospodine Radiću, slažete da se pomeri spisak govornika iz vaše poslaničke grupe? To nije bio zahtev, ali ja ga prihvatam. Molim vas, gospodine Čaviću, gospodine Krstin, nemate razloga... Dakle, gospodine Čaviću, vi ćete onda imati reč, pa će se onda svi govornici pomeriti. Takođe, da ne bi bilo nesporazuma, pročitaću (molim vas, gospodine Krstin, imajte malo strpljenja) zbog svih ostalih grupa, jer vidim da se ne prati koncentrisano, dakle: 34 minuta za poslaničku grupu SRS, 44 minuta za poslaničku grupu DSS, 15 minuta za poslaničku grupu G17 plus i nema preostalog vremena za poslaničku grupu SPS. To je stanje u ovom trenutku, molim vas da vodite o tome računa, nema razloga da dobacujemo kojom brzinom ide ova sednica, a koliko će biti pšenice, znaćemo do završetka sednice. Izvolite, gospodine Krstin.
Dame i gospodo narodni poslanici, posle ovako ubedljivog govora mog prethodnog kolege, mi smo najbogatiji, najjači u Evropi, sve imamo, samo oni koji prave zakone treba prvo da se prošetaju po terenu, pa će onda znati šta imamo na terenu. Ovaj zakon, slušam od kolega iz vladajuće koalicije, oni kažu, ma nije kasno, što je kasno, na vreme je stigao, a mogao je da dođe i 2030. godine, jer ni tada nećemo blizu EU. Opet kažem da su članovi Odbora za poljoprivredu tražili zakon o poljoprivrednom zemljištu, izmene i dopune Zakona o zadrugama itd. Međutim, prošle godine je obećano 14 zakona, a mi imamo tri ili četiri, ne računam uredbe, naredbe i ostalo, ali je najzad došao i ovaj veoma značajan zakon za ovu državu, a reč je o zaštiti poljoprivrednog zemljišta. Kada čovek gleda ovaj zakon nailazi na član 64, koji je veoma interesantan i odmah govori sve o ovom zakonu. Naime, član 64. kaže – pravo prvenstva za davanje u zakup poljoprivrednog zemljišta ima fizičko, odnosno pravno lice. Znači, izjednačavamo najzad i zemljoradnika, paora, seljaka sa onima koji su tajkuni, ali evo ministar Ivana Dulić-Marković kaže da je ovaj zakon baš urađen protiv tajkuna. Evo, pogledajte odmah prvu tačku u ovom članu 64, kaže – pravno lice koje je vlasnik sistema za navodnjavanje i odvodnjavanje koji je u upotrebi, višegodišnjeg zasada mlađeg od 15 godina, ribnjaka i drugih poljoprivrednih objekata na poljoprivrednom zemljištu koje se daje u zakup. Gospodo, hajde da vidimo koji su ti veliki zemljoradnici koji imaju sistem za navodnjavanje, a da su pored njih, da bi mogli to da zakupe ili što se kaže da uzmu u arendu. Hajde da vidimo te koji imaju sisteme za navodnjavanje, a da nisu tajkuni. Drugo što upada u oči jeste da mi samo pravimo agencije, a sada više ne pravimo agencije, sada pravimo uprave, upravu za poljoprivredno zemljište, a ta uprava, kako smo već par nas ovde izrekli, 70 miliona košta. Sve to nije strašno, ali kada znamo da smo imali 963.381 poljoprivredno gazdinstvo, a sada imamo 778.891, izvinjavam se ako sam pogrešio, onda je pogrešilo Ministarstvo poljoprivrede. Smanjenje poljoprivrednih gazdinstva u centralnoj Srbiji je za 20%, a u Vojvodini 22%. Međutim, hajde da krenemo od onoga što boli svakoga od nas. Ovde se hvalite koliko je registrovanih poljoprivrednih gazdinstava. Ljudi su registrovali, jer su mislili da ćete im, ono što ste obećavali, pomoći, a vi im dajete u stvari kredite, kratkoročne, dugoročne i nepovratne. Čuo sam da su nepovratne sve dobili radikali, dugoročne sve dobili radikali, a od kratkoročnih nisu dobili nijedan. Nađite mi. Gde je Rafailović? Koliko je njegov sin dobio? Trideset hiljada? Ja nisam dobio ni kratkoročne. Što? Mi smo šugavi radikali, pa ne možemo da dobijemo. Ta naša zemlja je toliko jaka radikalska, jeste jaka i Srbija će sa nama biti jaka. Zato će biti poljoprivreda jaka kada budemo mi na vlasti. To je tako i tako će i da bude. Krediti, gospodo, za podsticaj razvoja sistema za navodnjavanje bilo je 180 miliona dinara, Ministarstvo poljoprivrede. Mi dobijemo na Odboru: tri subjekta su dobila, tri puta po 60 miliona. Zašto nije bilo 60 puta po tri miliona? I dan-danas nismo dobili odgovor koja su ta tri subjekta koja su dobila po 60 miliona. Pet godina, četiri godine vraćam po 15 miliona godišnje. (Vjerica Radeta, sa mesta: Postavi to kao poslaničko pitanje.) Nije samo to. Tražili smo mi još nešto. Dobro znate da smo imali nesreću tj. poplavu, vremensku nepogodu u opštini Sečanj naseljeno mesto Jaša Tomić, opština Žitište naseljeno mesto Međa. Tražili smo obilazeći teren i članovi Odbora su bili tamo... Jednostavno su nas molili iz opštinske uprave da nam Ministarstvo dostavi koji su to zemljoradnici ili vlasnici kuća i zemlje koji su dobili odštetu i u kom iznosu, jer opštinska uprava nije uopšte imala, jer ste vi direktno davali to na registrovana poljoprivredna gazdinstva preko računa. Bar ste mogli spisak da nam dostavite. To je postavljeno, par puta smo postavili na Odboru za poljoprivredu. Ni to nismo dobili, ni to se niste udostojili. A moj cenjeni kolega je izašao i kaže – nigde Vitoševića nema; nije on uzeo, on je dobio, dobio je 13,5 miliona dinara. Hajde dajte nam sve spiskove, i to smo tražili, po okruzima, kratkoročne kredite ko je dobio, dugoročne kredite ko je dobio. Niste rešili ni pitanje robnih rezervi. Robne rezerve su bile u deficitu 18 milijardi dinara. Ljudi su dužni od 500.000 do 5 miliona, oni koji su držali te firme, zadruge itd. Nijedan nije kažnjen. Novci nisu vraćeni, a onaj uzme u firmi 20 litara nafte da bi detetu kupio knjigu i ostane da leži u zatvoru tri meseca. To nije za razvoj poljoprivrede. To je za razvoj poljoprivrede, ali 18 milijardi nema, niko nije kažnjen. To je jedan veliki problem. Pošto je tu gospodin Živko, da iskoristim priliku. Ako ne znate, norveška vlada i grad Narvik koji je pobratim sa Kikindom, centrom Severnobanatskog okruga, kada je trebalo da dobiju 150.000 evra... Samo se vi smejte, Vitoševiću, i one krave se više ne smeju, a imamo 3.000 koje treba da zakoljemo samo u Vojvodini. Trebalo je da taj grad Narvik pokloni 150.000 evra, ali zemljoradničkoj zadruzi, po njihovom sistemu, norveškom sistemu. Vi ste bili taj kočničar, jer niste hteli da dozvolite da novac ode u radikalsku opštinu, najjaču radikalsku opštinu zajedno sa Novim Sadom, a neću da ređam još ovih 12. Tek kada sam intervenisao ministar Ivana Dulić-Marković...
Gospodine Krstin, samo trenutak. Molim vas, bez dobacivanja govorniku. Budite ljubazni, nemojte da zbunjujete građane. Ne postoje na taj način opštine, znate kakve su opštine u Srbiji. Ne postoje po strankama opštine. Isto tako znate da nije moguće da vam odgovori, te vas molim, ono što je rečeno iz poslaničkih klupa, ako želite nešto da se zabeleži kao poslaničko pitanje, da se zabeleži kao poslaničko pitanje, jer znate da nema pravo, sem ministra, da ovde odgovori za govornicom.
Jeste, ali poslaničko pitanje pročitam ja i dvoje-troje, a ovde gleda cela Srbija. Što bih onda postavljao poslaničko pitanje? Kada se zbog tih 150.000 intervenisalo kod ministra Ivane Dulić-Marković rekla je – novac bez obzira odakle dolazi, dolazi u Srbiju, nije bitno u kom gradu. Ovo sam morao da pohvalim, jer je stvarno tako bilo. Gospodine Živko, vi ste odande iz Kikinde, ja sam samo iz Zrenjanina, bilo je jedno mesto pored Zrenjanina u Srednjebanatskom okrugu... Da se vratimo malo na još jedan deo ovog zakona, da kažem da u njemu postoji jedan deo. Jeste, kada bih vam spomenuo da je komasacija počela u mom mestu još 1990, 1991, 1992. i 1993. godine i nije uspela, zato što konfiguracija terena i kvalitet poljoprivrednog zemljišta ne dozvoljava komasaciju, ukrupnjavanje zemljišta, s obzirom da su pašnjaci, imamo 600.000 pašnjaka, samo one male uzbrdice koje se malo izdižu iznad nivoa tih pašnjaka se oru, rade, seju, proizvode. Još samo nešto da vas pitam. Kažete da poljoprivreda u Srbiji nikada nije bila jača. Šta je to što ste vi uradili za one koji proizvode pšenicu? Nemam đubrivo koje sam kupio, a dao sam 2.470 dinara, nemam zaštitu cene, ne znam ko će otkupiti, a vi ćete, garantujem vam, posle dužeg niza godina uvesti pšenicu. Pšenice nema. Ovo što kolega kaže da ćemo imati viška, to nema veze. Ukinuli ste premiju za pšenicu, suncokret, šećernu repu. Ostavili ste za bundeve i uljanu repicu. Gospodo, te bundeve možda ima zasađeno 10 hektara, nema više u celoj Srbiji. Uljana repica jeste buduća snaga Srbije, biodizel samo izlazi iz uljane repice. To je ono što ste vi uzeli, subvencije ste ukinuli zemljoradnicima, a dali ste im kredit koji oni vraćaju uz određenu kamatu. Jeste da vi kažete tu 4,2, 4,5 itd., ali ljudi su vratili. Rekli ste ovde, neko je spomenuo 55.000 registrovanih poljoprivrednih gazdinstava dobilo kredite. Pa ne bih rekao baš, stvarno ne bih rekao. Kod mene je odmah izašla ovako jedna velika nula. Molio bih vas, a vama ću dostaviti materijal da se uverite kako se prodaju poljoprivredna gazdinstava na aukciji u Agenciji za privatizaciju. Nisam poneo ovde za govornicu materijal, tamo mi je na svom mestu, pa ću vam dostaviti. Da li uopšte ima kontakta između Agencije za privatizaciju i Ministarstva poljoprivrede, koje vodi računa o bivšim zadružnim poljoprivrednim preduzećima, zadrugama, poljoprivrednim dobrima itd. O tome biste morali da vodite računa. Da vidite pošto se prodaje, ko kupuje i pošto kupuje. To je katastrofa. Ako već radite zakon gde tajkuni neće moći da kupuju, onda bar proverite te tajkune šta imaju kod Agencije za privatizaciju. Primer je zadružno poljoprivredno preduzeće, tadašnji naziv, u mom mestu, kupio ga je Kasa preko firme "Eurokorp" iz Sente preko gospodina Rudija. Piše 70% društvenog zemljišta, 18,68% državnog; on je to prodao, drugi rade, a niko nema ni deonicu, ni oni ljudi koji su radili i 37 godina ni onaj što je radio dve godine. E pa proverite to, jer to će biti poslaničko pitanje, da mi proverite kako je privatizovano, ko je vlasnik i kako je došlo do toga da bude vlasnik gospodin Kasa preko Rudija i "Eurokorpa". Hvala.
Hvala vama, gospodine Krstin. Po Poslovniku, izvolite. Narodni poslanik Nataša Jovanović, potom će imati reč, kao što smo rekli, narodni poslanik Mika Vlaović, pa narodni poslanik Ivan Radić. Izvolite, gospođice Jovanović.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se da reklamiram član 198. i 199. Poslovnika. Naime, vi ste, gospodine predsedniče Markoviću, danas naročito, a to je bio slučaj i pre nekoliko dana, stvorili ili pokušavate da stvorite svojevrsnu zabunu kod narodnih poslanika. Ako ste primetili, sada govorim poslanicima, kod izlaganja gospodina Krstina, kod izlaganja gospodina Hranislava Perića, još jednog kolege, gospodin predsednik Narodne skupštine je uputio poslanike i stenografe da obrate pažnju na upitni ton u rečenici kada su kolege komentarisale ovaj katastrofalni predlog zakona, protiv koga će biti SRS, sa napomenom da stenografi i nadležne službe shvate da je to poslaničko pitanje. Pitam vas sada, gospodine Markoviću, ako je to tako, a ne uklapa se u član 198. i 199. Poslovnika, da li to znači da ste vi kao predsednik Narodne skupštine Republike Srbije usmenom promenom Poslovnika o radu Narodne skupštine odlučili da danas mi narodni poslanici možemo, što je naravno van ovog vremena za poslaničke grupe, u skladu sa Poslovnikom da postavljamo pitanja ministru Ivani Dulić? Ako je to tako, onda bih krenula sa postavljanjem svojih poslaničkih pitanja vezanih za generalni štrajk u PIK "Oplenac" - Topola, gde ljudi, 82 zaposlena je u preduzeću koje je kupio jedan od mafijaša iz DS, izvesni Nemanja Popov, već 40 meseci ne primaju platu, ne uplaćuje im se doprinos i neki od njih su spremni da stupe i u štrajk glađu i to je danas najveći problem u jednoj opštini u Srbiji. Pa onda drugo pitanje za Ivanu Dulić, ministra poljoprivrede – kako je moguće da nam govori o prosperitetu ove, za nas najvažnije grane u Srbiji, jedne od, a da sistematski čini sve, i ona kao ministar i njeni saradnici, preko organa lokalne samouprave u gradu Kragujevcu, da se gasi najstarija poljoprivredna naučna institucija, Institut za strna žita u Kragujevcu, koji je osnovan 1898. godine, koji je sada ostao bez mogućnosti da koristi zemljište. Svi doktori nauka, magistri, mladi stručnjaci zaposleni u tom, u svetu čuvenom, institutu su gotovo na ivici ili da daju otkaz, ne znaju ljudi šta da rade, jer im je lokalna samouprava oduzela zemljište, nije im dala drugo zauzvrat obećano u selu Jarušice. Sada da vam ne objašnjavam gde je to, u srcu Srbije, u Šumadiji, blizu Kragujevca, svejedno je kada ne činite ništa da se najstarija naučna institucija iz oblasti poljoprivrede spasava. I da li ste upoznati sa time, pošto ste veoma bliski Demokratskoj stranci i onome što oni rade, kako haraju i pljačkaju po Srbiji, da je taj njihov istaknuti član Nemanja Popov kupio PIK "Oplenac" zbog kojeg su sada radnici prinuđeni da žrtvuju svoje živote ako treba i stupili su u generalni štrajk, jer su opljačkani i pokradeni. Oteo je 300 hektara zemljišta i, znate, iz one pesme "Obraše se vinogradi dole kraj Topole" ipak je ostao samo stih, jer je jedan takav tajkun, možda ne toliko poznat široj javnosti, upropastio sve što se u toj opštini upropastiti može. Vama onda pitanje, da bi ostale kolege po ovom principu izašle i postavljale poslanička pitanja.
Hvala vam. Upravo ću obavestiti. Dakle, ne nisam po članu 199, na koji ste se pozvali, odredio da sada mimo pravila bude vreme, dakle nije, ali sam, molim vas zbog korektnosti, i ranije smo to radili, po članu 198, kada se postavlja pitanje odredio upravo zbog stava 2. koji kaže da poslaničko pitanje mora biti jasno formulisano i stava 3. koji kaže – poslaničko pitanje upućuje se nadležnom ministru ili Vladi. Dakle, ne nabrajam sve stavove, kažem u odnosu na koje stavove sam i danas, a i ranije... Da bi se izašlo u susret odgovornim poslanicima koji zbog svog rada po drugim članovima Poslovnika treba da budu obavešteni o onome što je važno za njihov rad. Omogućio sam i ranije po ova dva stava da se od strane ljudi koji rade na stenogramu ova pitanja ubeleže, da se potom po ovom stavu 2, za slučaj da nisu jasno definisana, jer postoji žar izlaganja, da bi mogli da dobiju precizan odgovor, da se proveri. To sam i danas konstatovao. Takođe, upućujem poslanike, za slučaj da nije upućeno nadležnom ministru, dakle zbog toga proveravam, ili ako se traži da se odmah odgovori, preporučujem da se onda upućuje nadležnom ministru kao što je pitanje koje je malopre postavljeno od strane gospodina Krstina, tiče se robnih rezervi, dakle, nadležnom ministru Dimitrijeviću. Dakle, svejedno što se odnosi, naravno postoje i uprave... U svakom slučaju, to je bila moja pomoć, jer, kao što znate, gospodin Krstin je to malopre rekao, često se neke stvari izgovaraju zbog javnosti, a odgovori na poslanička pitanja, citiram gospodina Krstina, a odgovori na poslanička pitanja se inače dostavljaju svim poslanicima i u 50 primeraka svim novinarima. Evo to je jedan primer, dakle na taj način u pisanoj formi, ali je činjenica da, sudeći po onome šta pišu novine, novinari ne čitaju to, već stalno pitaju hoće li se nekada postavljati poslaničko pitanje. Naravno, i mnogi poslanici, ako nije iz njihove oblasti, ne stižu zbog velikog broja materijala da čitaju. To je sve, inače nisam odredio vreme. Da sam ga odredio o tome bih vas sve pravovremeno obavestio. Naravno, sve što ste izrekli takođe će biti u formi poslaničkog pitanja dostavljeno, a u slučaju da postoje nejasnoće i potreba da bude jasno formulisano biće vam dostavljeno to pitanje na uvid pre nego što potpišem zahtev. Hvala vama. Narodni poslanik Mika Vlaović ima reč, pa narodni poslanik Lazar Čavić, narodni poslanik Sredoje Mihajlov, pa narodni poslanik Ivan Radić. Izvolite, gospodine Vlaoviću.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, uvaženi članovi Ministarstva, puno je pričano o ovom zakonu i pokušaću u kratkim crtama da iznesem nešto što je možda ovde na određen način preskočeno. Šteta je što ovaj zakon nije usvojen 1993-1994. godine, mnoge stvari bi u poljoprivredi izgledale drugačije. U prvom članu ovog zakona ima jedan dobar stav koji kaže da poljoprivredno zemljište u Srbiji ne mogu kupovati strana ni pravna ni fizička lica. Da je donet ranije, nešto što je prodato, ne bi bilo prodato. Dao sam na Predlog ovog zakona nekoliko amandmana, od kojih je dosta usvojeno; neke koji su bili odbijeni usaglasili smo na Odboru za poljoprivredu, pa su to amandmani Odbora za poljoprivredu. Mislim da niko nije spomenuo u članu 16. da je zabranjena upotreba folije koja nije biološki razgradiva. To je, složićete se, na poljoprivrednom zemljištu dosta veliki problem. Pruža se folija, niko je ne skuplja, a zna se da i za jednu običnu najlon kesu treba 10 godina da se razgradi, onda zapinje o poljoprivredne mašine, sejalice, kombajne i pravi probleme, čak pravi problem i u vodosnabdevanju, jer se omota oko neke biljke i nema dovoljno vode. Prihvaćen je amandman na član 28. Bila je zabrana nomadske ispaše. Međutim, nomadske ispaše odavno na poljima u Srbiji nema, nomadi su odavno izigrali taj zakon, kupe jedno parče zemlje, prijave da stanuju i hiljade ovaca teraju u obradivom poljoprivrednom zemljištu od prve do pete klase, a pašnjaci na kojima treba da se napasaju zvrje prazni, nema ni čobana, ni čobanica, ni ovaca. U članu 48. regulisano je dobrovoljno grupisanje poljoprivrednog zemljišta, pošto se bavim poljoprivredom to je nešto što pozdravljam na određen način, oslobođeno je plaćanja administrativne takse i poreza na prenos apsolutnih prava. To je nešto što će vremenom biti pogodniji oblik od komasacije. Jer, neka budućnost Srbije biće da će se smanjiti broj poljoprivrednih gazdinstava, da će se uvećavati farme. U svakom slučaju, komasacija, ako se sprovodi u jednoj opštini i u jednom naseljenom mestu, puno košta. Ako se svakih par godina budu smanjivala gazdinstva, a ukrupnjavali posedi, trebalo bi svakih nekoliko godina da se vrši komasacija, a komasacija je jedan veliki, skup posao, i za državu i za građane, jer u trećoj godini, kad dolazi nadela... Prve godine se utvrđuje vlasništvo, druge godine se dogovara ko će gde dobiti i treće godine se uvodi u posed; ne može niko da uvodi u posed dok njive ne budu čiste, a tu negde već bude kraj novembra, tako da ne može da se izvrši ni priprema za setvu useva koji treba da se seju u proleće, niti jesenji usevi mogu da se zaseju na vreme. Ovako će dva-tri zemljoradnika uspeti međusobno da spoje njive, ko do koga ima, i da za to ne plate nikakve takse ni poreze. U članu 63. i 64, oko koga se ovde najviše sporilo i čini mi se retko ko ga je objašnjavao do kraja, svako se nekako trudio da pokaže ono što ide njemu u prilog, kaže – pravo prvenstva kupovine ima onaj koji ima sisteme za navodnjavanje, višegodišnje zasade i onda se prekine. A dalje kaže – i fizičko lice, zemljoradnik i na kraju onaj ko ponudi najvišu cenu, što je na određen način normalno; pa, nek digne ruku neko od vas ko bi nešto svoje prodao nekom ispod cene zato što ima lepe plave oči i zato što se ovako ili onako nosi ili pripada ovoj ili onoj političkoj grupaciji. Hajde da se uozbiljimo bar oko toga. Još nešto. I kombinati su tu u pravu prvenstva. Ako se na jednoj strani priča da su to idealne celine od 10, 15 hiljada hektara, koje imaju zaokružen sistem proizvodnje, i proizvodnju, i preradu, i proizvodnju semenskog materijala i klanice, onda oni treba lakše da daju 100 evra po hektaru, nego jedan zemljoradnik koji je, složićemo se, dosta godina bio na malom posedu i na vetrometini, nije bio miljenik društva, kako su to bili kombinati. Na kraju, složio bih se sa činjenicom da dva kombinata u Srbiji koja su zaista nešto bolja od ostalih, ali još uvek ne idealni, dobiju to pravo koje je neko tražio u jednom amandmanu. U tom slučaju pravo preče kupovine imali bi svi tajkuni koji su u dosadašnjoj privatizaciji kupili društveno zemljište, a onda bi državno dobili na korišćenje. Državnog zemljišta ima 270-300 hiljada hektara, to je 30 miliona evra, preneto u dinare to je dve milijarde 600 miliona. Moraju građani Srbije da znaju koji je to red veličina. Dva miliona hektara otprilike je u Srbiji obuhvaćeno registracijom poljoprivrednih domaćinstava, na ta dva miliona hektara zemljoradnici dobijaju 100 litara dizel goriva po hektaru, 16 dinara jevtinije od cene. Za tu namenu je iz budžeta odvojeno svega 300 miliona. Koji je onda red veličina dve milijarde i 600 miliona. Koliko bi se moglo pomoći ovima? Nemojte liti krokodilske suze, teško se živi u poljoprivredi, teško se živi u svim sferama ovog društva i za to je najmanje kriva ova vlada. Mnogo tog je nasleđeno iz dosta davnih vremena. Ako su 60 godina u nemilosti društva na vetrometini ti domaćini ipak opstali, uspeli da sačuvaju veru, običaje, kumstvo, prijateljstvo, da ostanu domaćini i da unaprede imovinu, uspeće oni i dalje, a ovi tajkuni koji su lako došli do novca, biće to jednog dana po onoj narodnoj – voda dala, voda i odnela. Mali deo zemlje u Srbiji drže oni, veliki deo još uvek je u rukama tih domaćina koji su tvrdokorni, koji se odriču mnogo čega, ali žele da sačuvaju onu imovinu koja im je ostala od predaka. Još ima nešto. Neće kombinati propasti, niko im ništa neće uzeti, ako se i oni prestroje. Recimo, 3000 zaposlenih na 14.000 hektara ne može da opstane. To je 4,5 hektara po zaposlenom, jedan hektar donosi 1000 evra čistog prihoda, ne mogu da plate obaveze. Zamoljen sam od jednog zemljoradnika, neću mu spominjati ime, u godinama je. Pokazao mi je juče jedno rešenje sreskog odbora u Žablju za povećanje fonda opštenarodne imovine iz 1953. godine. Čika je domaćin, imao je 34-35 jutara, kad mu je ostalo 10 hektara, polovina mu je uzeta, molio je naslov tog odbora da mu ostavi one parcele koje su grupisane, a da razbacane parcele da u fond opštenarodne imovine. Odgovorili su mu da parcele koje su ukrupnjene trebaju zadruzi seljačkoj, radnoj, kako je bilo u to vreme, a njemu će ostati razbacane parcele, a zaključak je – protiv ovoga nema prava žalbe i mislimo da smo učinili i jednoj i drugoj strani. Presudite koliko su ovom čiki učinili. Puno je ovde pitano šta će biti sa institutima. Ostaće semenske kuće koje proizvode seme, jer proizvode dobro seme. Nešto što je kod njih bilo loše, to je bio ljudski faktor, zahvaljujući tome što nije bilo konkurencije. Samo jedan podatak: 7% semena suncokreta koje se seje u Evropi potiče iz Instituta u Novom Sadu. Zamislite kada bi svaki sedmi auto u Evropi bio iz "Zastave", gde bi nam bio kraj. Opstaće ti instituti, malo će više raditi, malo će više voditi računa. Ono seme koje ne bude imalo određenu klijavost, radije će ga baciti nego prodati, da moraju da plate štetu, jer je već Zakonom o sadnom materijalu uveden određen red. Na pijacama semenski krompir bez etikete ne može da se prodaje. Onaj koji se kupi sa etiketom, naše proizvodnje, iz Guče, bude dobar, isti kao iz Holandije. Mogao bi da bude još mnogo jeftiniji kada bi se i oni malo prilagodili, da malo manje zarađuju, a konkurencija sveta i otvoreno tržište ne smeta nama, kada bismo se ponašali patriotski, kao svi građani u normalnim zemljama sveta. Ko vas puškom tera da to kupujete? Kupujte novosadsko i iz Zemun Polja. Ne treba se plašiti da će, ako se usitne velike parcele, biti propast sveta. Niko ni u Evropi nema velike parcele. Najveće parcele su u Evropi: Republika Češka 79,9 ha prosečno, Velika Britanija 57,4 ha, SAD 179,5 ha, Italija ima 6,7 ha i Poljska ima 6,6, pa žive, proizvode i prilično su poljoprivredna velesila. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Lazar Čavić, pa narodni poslanik Sredoje Mihajlov, pa narodni poslanik Ivan Radić. Pošto ste dali veliki broj tačnih podataka, hoćete da unesemo ispravku – 7% je svaki četrnaesti auto. Može? Hvala.
Dame i gospodo narodni poslanici, posle uvodnog izlaganja dr Zorana Mašića, budućeg ministra poljoprivrede, malo šta novo može da se kaže. Vidim da se ova sadašnja ministarka smeje. Nije njoj lako. Ona uopšte nije svesna svoje nesvesti. Ona je ubeđena, ubedili su je da su ovi zakoni koje predlaže Narodnoj skupštini dobri, ali stanje na terenu pokazuje nešto drugo. Neka se pojavi kod nas u Sremu i neka vidi kakvo je stanje na terenu. Mislim da bi se jako loše provela od naroda i seljaka. Daću primere moje opštine. Opština Pećinci poseduje oko 10 hektara državne zemlje, koja je podeljena privatnim firmama koje uopšte nisu registrovane u Ministarstvu za poljoprivredu i nemaju zakonska rešenja o korišćenju tog zemljišta i nisu objavljena u "Službenom glasniku RS". Čist primer su "MK komerc", "Agrina" Rumenka, koji su prošle godine završili žetvu u drugoj polovini avgusta i dobar deo pšenice je završio u ribnjacima, što pokazuje da uopšte svrha nije unapređenje poljoprivrede, već se radi o manipulacijama poljoprivrednim kreditima. To je jedan od primera koji se može proveriti u Skupštini opštine, u Resoru za poljoprivredu, koji takođe teško daje podatke ko šta radi, gde se radi i nemaju tačne podatke o zasejanim površinama. Svi podaci koje dobiju su lažni, jer pravnih zastupnika nema. Pošto je pola poljoprivrednih preduzeća ugašeno, a 90% radnika je na birou, to se isto može proveriti u Zavodu za zapošljavanje. Ovaj zakon takođe daje velika ovlašćenja lokalnoj samoupravi. Problem je to što će biti tamo gde su "žuti" na vlasti, jer će prati novac i koristiti ga u neke sasvim druge svrhe. Bar u mojoj opštini politiku vode nesposobni ljudi koji nemaju nikakve veze sa poljoprivredom. Ono što sam malopre naveo, smatram da će se koristiti u druge svrhe, a jedan deo će otići u privatne džepove. Takođe, što se tiče ravnopravnosti i licitiranja državnim zemljištem, gde se stavljaju u isti koš fizička i pravna lica, to je čista farsa, jer nijedno fizičko lice ne može parirati pravnom, osim poslušnika vlasti. Takođe, u članu 17. koji se odnosi na korišćenje čiste vode za navodnjavanje, normalno je da prvo treba pročistiti kanale i podići sisteme koji stoje zakorovljeni i nisu u funkciji. Mogu da dam i primer ovoga. Mogli smo zalivati oko 400 ha zemlje, a odnosi se na sisteme zemljoradničkih zadruga Ašanja i Obrež, koji su pre 15 godina donosili trećinu prihoda tim preduzećima, a sada stoje kao spomenici u dosta jadnom stanju. Član 26. odnosi se na veštačke livade i pašnjake, da bi se vid stočarstva poboljšao, ali u poslednje vreme kretanje cene na tržištu, konkretno se odnosi na svinjogojstvo – sa cene od 130 dinara, trenutno je pala na bednih 45 dinara. Tako i stočari koji su imali pune obore svinja i staje sa junadima gledaju da ih što pre isporuče, da bi što manje izgubili u ceni, jer već sada nemaju nikakvu zaradu. Na ovakav način Ministarstvo direktno utiče na gušenje stočnog fonda, tako da seljak uopšte nije zainteresovan za stočarsku proizvodnju, jer čim Ministarstvo primeti da seljak dođe do neke pare, oni što brže uvezu polutke i druge stočarske proizvode i obore cenu, tako da seljaku ne ostane ništa, ne računajući njegov rad i trud. Podneo sam i amandman gde se reči "jedne godine" zamenjuju rečima "tri godine", a tiče se davanja u zakup zemljišta, što bi bilo povoljno za svakog vlasnika koji bi na to zemljište primenio poljosmenu i plodosmenu, tj. na istom zemljištu ne može se gajiti kultura tri godine; taj vlasnik bi jedne godine gajio pšenicu,druge godine šećernu repu ili soju, a treće godine kukuruz, jer pojedine kulture obolevaju od sličnih biljnih bolesti. Na primer, suncokret nikada ne ide na soju, i obratno. Svaki vlasnik bi u tom periodu izmenjao te kulture, a ako je dato na jednu godinu, vlasnici će gledati da maksimalno iskoriste tu zemlju primenom raznih hemijskih preparata, tako da naredne godine sledeći vlasnik ne bi imao ekonomsku proizvodnju. Ako prvi vlasnik gaji kukuruz i umesto jedne litre atrazina po hektaru on isprska sa dve litre, naredne godine će sledeći vlasnik da seje pšenicu i neće imati ništa, jer će biti velika koncentracija tog hemijskog sredstva. Takođe, primena veštačkog đubriva u većim količinama dovešće do zakiseljivanja zemljišta ili velike količine pilata koji uništava strukturu zemljišta. To je samo jedan deo primera zbog čega treba davati zemljište na više godina, a ne na samo jednu godinu. Takođe, svaka radna organizacija koja se bavi poljoprivredom poseduje knjige polja, tako da svakog momenta može iz knjige da proveri šta je korišćeno za zemljište. U članu 65, u svrhu obezbeđenja plaćanja zakupnine, teško je proveriti da li dotični kupac poseduje sve bankarske papire koji se daju kao založno sredstvo. Neće se moći proveriti, pošto u komisiji lokalne samouprave sede članovi DS i G17 plus, koji će primati te papire. U članu 67. stav 2. dodaje se stav 3. Naš predlog je da zgrade prate sudbinu zemljišta. Ako je zgrada sagrađena na zemljištu koje pripada državnoj svojini, da bi vlasnik mogao nešto da uloži i da dovede te zgrade u funkcionalno stanje, kada uloži sredstva mora mu se dati na više godina, da bi mogao obavljati proizvodnju, pošto je 90% tih objekata u poluruševnom stanju, tako da nisu ni za kakvu upotrebu. Da ste usvojili amandmane SRS daleko bi bilo lakše obaviti poljoprivrednu proizvodnju od strane budućih vlasnika koji bi na sve te uslove pristali, što bi donelo profit i državi i zakupcu državnog zemljišta. U ovom slučaju, budući vlasnik ne vidi da može da izvuče bilo kakav profit na svoj uloženi trud i pare. Od ovoga zakona će imati koristi samo mešetari, zelenaši i pojedini članovi lokalne samouprave. Država neće ni primetiti koliko se para slilo u privatne džepove. To se posebno odnosi na DS i G17 plus, koji su najveći lopovi i zagovarači takvog zakona.
Gospodine Čaviću, upozoravam vas i molim vas da birate reči kada govorite o strankama koje su parlamentarne.
Iz tog razloga nećemo glasati za ovaj zakon.
Narodni poslanik Nataša Jovanović, po Poslovniku.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se na osnovu članova 223. i 225. Poslovnika. To je pred kraj knjižice, pa otvorite da pogledate, pretpostavljam da ne znate svaki član Poslovnika napamet. Član 223. kaže da predsednik Narodne skupštine može da odobri narodnom poslaniku odsustvo sa sednice, o čemu obaveštava Narodnu skupštinu. Gospodine Markoviću, vi znate da smo mi samo odgovorni pred Bogom, pred narodom i pred šefom poslaničke grupe SRS gospodinom Tomislavom Nikolićem i predsednikom naše stranke prof. dr Vojislavom Šešeljom. Pošto je danas, pored ovoliko brojnih argumenata i prisustva velikog broja poslanika SRS, jedan bio sprečen da dođe, moram zarad javnosti da kažem da je u pitanju narodni poslanik SRS kolega Branislav Rankić, koji je ubedljivo juče pobedio na izborima za predsednika opštine Bor i osvojio 65% glasova, iako se celokupna Vlada Republike Srbije, sa sve predsednikom Srbije i žutom mafijaškom organizacijom svojski trudila da ga osujeti u tome. Moram da se zahvalim i građanima Bora koji su izašli u tolikom broju i ukazali poverenje nama srpskim radikalima i našem kolegi Rankiću, što je samo uvod u to šta će da se dešava u Srbiji, počev od juče pa na svim narednim izborima, a očekujemo izbore na svim nivoima, da raščistimo jednom i sa ovakvim zakonom i sa svim onim što je sada na dnevnom redu i što će biti ubuduće, ovih nekoliko meseci koliko ste na vlasti. Pošto sam se javila i po prvom stavu člana 225, smatrala sam, gospodine predsedniče, da je ovo veoma važna informacija za vršenje dužnosti narodnog poslanika, da bi kolege iz vladajuće strukture kada se obraćaju nama srpskim radikalima imale u vidu to da se obraćaju biračkom telu od 65% pa i više, sitnica, tako da možete da im slobodno kažete da svako drugo komentarisanje ili svaki drugi način istupanja naravno ne da je smešan, nego građani to prepoznaju, samo oni u okviru dva posto, koliko glasa za takve strančice, kao nešto pozitivno, a svi ostali, a hvala Bogu mnogo ih je, vidite 65%, 70%, ko zna koliko će biti procenata, smatraju da je ovo što govori svaki poslanik SRS jedino pravo i normalno rešenje za Srbiju i sve njene građane.
Prema članu 223. predsednik Narodne skupštine može da odobri narodnom poslaniku odsustvo sa sednice, o čemu obaveštava Narodnu skupštinu. U odnosu na to, proveriću. Nisam odobrio gospodinu Rankiću odsustvo, pa ćemo u odnosu na to proveriti da li ostvaruje sva prava. Naprosto konstatujem da nije traženo, ali vas podsećam da je po Poslovniku rad Skupštine javan i mi smo u direktnom prenosu, tako da ni na jedan način ne mogu da upozoravam poslanike ako se obraćaju jednom mestu, tako da nije moguće proveriti, a naročito na osnovu podataka koje ste vi izneli. Mislim da jesu važni za vršenje funkcije narodnog poslanika, prema članu 225, ali, kao što znate, ovo su bili izbori, hvala vam na obaveštenju, mada je ono više puta ponovljeno, za predsednika opštine. Dakle, lično učešće, nisu bili izbori za stranačke liste. U svakom slučaju, moje čestitke gospodinu Rankiću, kao i moje čestitke svima koji lično pobede na ovakvim izborima. Replika na šta? Dao sam obaveštenje narodnim poslanicima. Reč ima narodni poslanik Sredoje Mihajlov, pa narodni poslanik Ivan Radić, pa potom Branislav Tošić. Još jednom podsećam na vreme koje poslaničke grupe imaju na raspolaganju: 16 minuta SRS, 31 minut DSS i 15 minuta G17 plus. Ostale nemaju više vremena na raspolaganju.
Poštovani predsedniče, poštovani narodni poslanici, moram da kažem da sam stvarno srećan i zadovoljan što je Ministarstvo, na čelu sa ministarkom, našlo hrabrosti da predloži jedan ovakav zakon. I meni se čini da je kasno, ali tada su bili neki drugi ljudi koji su drugačije razmišljali i tada im se nije činilo da je to kasno, smatrali su da je pravedno da ne treba taj zakon donositi. Dolazim iz kraja gde je zemlja kult i za zemlju se nije kod nas borilo, zemlja se kupovala ili nasleđivala, drugog načina nije bilo da postanete vlasnik zemlje. I, kada je u pitanju to nacionalno bogatstvo, ta vrednost, a mi Banaćani i Vojvođani imamo poseban odnos prema tome, stvarno nam je kult, drago mi je da je Ministarstvo predložilo da se zemlja, bar dokle može, dok ne budemo bili u obavezi, dok ne budemo bili u jednoj zajedničkoj državi, ne prodaje drugima. Drago mi je da smo našoj deci pružili šansu da mogu da kupe svoju zemlju. Da su možda neki drugi krajevi naše nam drage domovine razmišljali tako i da nisu možda lako i olako prodali tu zemlju, da su imali kult, možda ne bismo imali ove probleme koje sada imamo. Naravno, ne sa ovom zemljom, nego sa nekom koja je takođe bila naša, pa smo se olako odrekli ili smo je lako prodali. Mislim da je dobra ova ideja da se zemlja ne prodaje strancima, bar na neko vreme, i mislim da treba da napravimo jedan globalni plan, jednu strategiju da podstaknemo ne sitne paore, ali one paore, naše poljoprivrednike koji mogu biti u evropskoj utakmici. Čulo se dosta podataka, da ne ponavljam ponovo, samo ću se osvrnuti na par detalja o kojima nije bilo reči. Ne bih ponavljao sve predloge zakona za koje smatram da su dobri. Možda ima nekih propusta, ali naravno nije to sveto pismo, kada budemo videli da nešto predstavlja problem ili neku kočnicu, popravićemo, ali za sada je to trasiranje. Ono što je bilo zapušteno godinama, kada se nije znalo ko je vlasnik, kada se nije znalo šta je državno, od svih pet oblika svojine, društvena, državna, zadružna, privatna i nedefinisana, nije jasno još uvek i u našim katastarskim knjigama nije tačno i jasno razgraničeno šta je i koliko je državno. Nama predstoji veliki posao, Ministarstvu predstoji, a to je da utvrdi vlasništvo, da napravi red u uneređenoj situaciji. Da budemo do kraja iskreni, ne znaju se ni međe između zadružnog i privatnog, da vam ne objašnjavam. Oni koji znaju razumeju me dobro, kako to izgleda, koliko su razorani drumovi, ledine, uzurpirano, rade oni koji nisu u posedu. Tu treba napraviti veliki red i upravo očekujem od tih osnova, od početka, da vidimo šta je to, da se poštuje red. Oni koji nisu znali kako je bilo uređeno nekada... Pre 100 godina se znalo reda, niste smeli uzorati nekome jednu brazdu, a naročito uzurpirati nešto što nije vaše. U svakom slučaju, tu se mora krenuti od samog početka i mislim da je to osnov.
Molim vas, bez dobacivanja. Gospođice Jovanović, molim vas bez dobacivanja. Uostalom, građani znaju, Ledine su i sada dosta dobro uređene, zato se i zovu Ledine. Izvolite, gospodine Mihajlov, nastavite.
Da kažemo još nešto značajno o ovom zakonu, što je predloženo, a to je da se ta državna zemlja prenosi na lokal i dozvoljava lokalnoj samoupravi da ona o tome odlučuje, da ima dosta veliki uticaj. To je značajno ne samo zbog toga što je to proevropski i što prihvatamo neke evropske standarde, nego je upravo značajno zbog našeg sela i naše lokalne samouprave koja je bila totalno obezvređena i nikakvog uticaja nije imala u tim svojim atarima, da upravlja tom zemljom koja je bila u njenom ataru. Ovde će biti i dosta je fleksibilno, što je značajno, jer neko bi se našao sa jedne crte, a neko sa one druge, nekome bi odgovaralo možda više da proda usitnjeno, a nekome kompletno. Negde možda nema interesa da se to prodaje sitnije. To je još jedna dobra strana ovog zakona, da se primereno situaciji i nekim zahtevima lokalne samouprave može naći prostora. Šta je još po meni bitno? Bitno je što će to sve biti informatički obrađeno, što će biti na magnetskim medijima, što će biti digitalizovano, što će biti transparentno i savremeno...
Gospodine Mihajlov, izvinite još jednom, budite ljubazni. Molim vas, gospodine Vitoševiću, za svaku vrstu podataka moguće je, nije neophodno prisustvo, davati ih na drugi način, komuniciranje se smatra uobičajeno nepotrebnim, budite ljubazni. Izvinite, gospodine Mihajlov.
Smatram da je značajno sve to preneti na magnetske medije...
Još jednom vas molim za pristojno ponašanje, a ko ne može da kontroliše svoja osećanja nije neophodno da sedi u sali.
Ne znam šta je smešno to što sam rekao, ali dobro, nema veze. Pre 250 godina to je moglo da se uradi olovkom i na papiru, a mi uz pomoć ove tehnologije možemo da učinimo to da naše evidencije budu tačne, precizne i tamo gde nije postojala evidencija biće jedan veliki rad da se upristoji i da se sve to dovede u red. Drago mi je da je ovo stranka G17 plus predložila, njen ministar, da je Ministarstvo imalo dovoljno hrabrosti da predloži jedan zakon. Neću pričati o svim članovima zakona, o njima je puno rečeno, ali u svakom slučaju, stranka G17 plus će glasati za ovaj zakon koji je evropski i čestitam na hrabrosti da je Ministarstvo našlo hrabrosti da posle toliko godina dovede u red ono što je bilo godinama neuređeno.
Hvala vama najlepše, gospodine Mihajlov. Još jednom vam se izvinjavam zbog povremenih dobacivanja i sa leve i sa desne strane. Reč ima narodni poslanik Ivan Radić, pa narodni poslanik Branislav Tošić, pa narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što kažem par reči o ovom predlogu zakona moraću samo da intervenišem, s obzirom da je predsednik Narodne skupštine, namerno ili ne, pogrešno obavestio javnost, jer kandidat SRS u Boru gospodin Branislav Rankić, voljom ogromne većine birača i građana Bora, pobedio je za mesto predsednika opštine kao kandidat SRS, a ne kao kandidat grupe građana. To se smatra velikom pobedom Srpske radikalne stranke i gospodina Branislava Rankića, kao njenog istaknutog člana i narodnog poslanika. Toliko samo, zarad javnosti, a sada sa par reči da se osvrnemo na ovaj predlog zakona. Pokušaću da u što kraćim crtama kažem nešto o zakonu, jer ima još kolega koji žele da govore o ovom zakonu. Dakle, pred nama je jedan od veoma bitnih zakona iz oblasti poljoprivrede, jedan od predloga zakona koji je odavno trebalo da se nađe pred nama, pa i u skupštinskoj proceduri, a zašto nije – verovatno iz razloga što Ministarstvo za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu očigledno ne radi dovoljno dobro svoj posao i krajnje su bile licemerne reči ministra gospođe Ivane Dulić - Marković, koja je rekla da je ovakav predlog zakona trebalo doneti još početkom 1990. godine. Pa čak i da je tako, postavlja se pitanje zašto makar od 2001. godine niste ovaj predlog zakona stavili na dnevni red, s obzirom da ste vi i vaša politička organizacija, u manjoj ili većoj meri, od 2001. godine; šta se čekalo šest godina da se ovakav predlog zakona nađe ovde? Uostalom, i ovakav kakav jeste, ovaj predlog zakona je nefunkcionalan i neprimenjiv, jer i kroz njega se u par članova proteže jedna nit, odnosno jedna stvar, a to je da će se određene norme detaljnije razraditi podzakonskim aktima, što znači da ovaj zakon ima, što kažu pravnici, dosta rupa, da će biti neprimenljiv, da će biti slobodnih tumačenja. Postavlja se pitanje, ako se već tako dugo čekalo i toliko dugo se pripremao ovaj predlog zakona, zašto nije urađen korektno i onako kako bi to trebalo da bude. Uostalom, na početku mandata ove vlade imali smo jedno obećanje da će se iza ovog ministarstva u skupštinskoj proceduri naći nekoliko desetina zakona koji će rešiti pitanje poljoprivrede u Republici Srbiji, a do sada smo usvojili tri ili četiri zakona. Koji je cilj ovog predloga zakona? Dakle, ono što su i moje kolege iz poslaničke grupe SRS rekli, cilj je jasan – da se unište veliki poljoprivredni kombinati i da se omogući srpskim tajkunima da se bogate na račun države Srbije. Govorilo se ovde i o sprovedenoj javnoj raspravi o ovom predlogu zakona, koja je po mom utisku sprovedena dosta stidljivo, polutajno, rekao bih. Stekao sam utisak da je ovde bilo najznačajnije da pozitivno mišljenje o ovom predlogu zakona da čuveni general jagnjećih brigada Zaharije Trnavčević, preko svoje izdajničke televizije B92, a da se stručna javnost iz oblasti poljoprivrede malo pitala kada je u pitanju ovaj predlog zakona. Što se konkretnih primedbi na Predlog zakona tiče, nekoliko je stvari koje Srpska radikalna stranka nikako ne može da prihvati. Jedna od tih je definisana i na samom početku zakona, to je član 1, a to je obrazovanje jednog novog organa, jednog novog administrativnog aparata koji ste krstili kao uprava za poljoprivredno zemljište. Srpska radikalna stranka se protivi neosnovanom uvećanju državne administracije. Ministarstvo poljoprivrede se i do sada brinulo o državnom zemljištu, dakle u skladu sa unutrašnjom organizacijom, i apsolutno nije bilo mesta da se u ovakvoj ekonomskoj situaciji obrazuje poseban administrativni aparat čiji će jedini posao biti organizovanje i davanje u zakup državnog zemljišta. Pored toga što će potrošiti 70 miliona dinara budžetskih sredstava, ovaj aparat će samo uposliti nekoliko desetina stranačkih funkcionera stranaka koje su na vlasti i ništa drugo neće doneti Srbiji. To je posao koji treba da se radi, i necelishodno je u ovom trenutku osnivati takav jedan organ pored svih postojećih direkcija, uprava, agencija, kako ste ih krstili, dakle, još jedan organ. Jer, koje će onda poslove raditi Ministarstvo, kada je sve svoje nadležnosti prenelo na ovakve paralelne institucije? Dalje, ono što je jako problematično odnosi se na peti odeljak zakona, koji govori o korišćenju poljoprivrednog zemljišta, konkretno o otuđenju poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini. Srpska radikalna stranka se principijelno i programski protivi prodaji i otuđenju poljoprivrednog zemljišta, jer smatra sve to nacionalnim dobrom od neprocenjivog značaja. Ponudili smo niz rešenja. Jedno rešenje je da se omogući davanje u zakup bez naknade državnog poljoprivrednog zemljišta pojedinim ustanovama, pa je amandmanom gospodin Zoran Mašić naveo o kojim se to ustanovama radi: školama, stručnim poljoprivrednim službama, socijalnim ustanovama, visokoobrazovnim ustanovama, fakultetima, naučnim institutima, ustanovama za izvršenje krivičnih sankcija itd. Kroz ovaj zakon, i sa tim ću završiti, provlači se jedna diskriminatorska crta, a to je član 14. koji govori o sprovođenju poljoprivredne osnove, gde se kaže da se poljoprivredna osnova jedinice lokalne samouprave ostvaruje godišnjim programom zaštite, uređenja i korišćenja poljoprivrednog zemljišta. Sporan je stav 5. člana 14. gde kažete da program iz stava 3. ovog člana nadležni organ jedinice lokalne samouprave donosi po prethodno pribavljenom mišljenju komisije koju obrazuje predsednik opštine, odnosno gradonačelnik, koja u svom sastavu ima najmanje polovinu članova fizička lica - poljoprivrednike. Ta diskriminatorska crta je nastavak rečenice – koji su upisani u registar poljoprivrednih gazdinstava u skladu sa propisom kojim se uređuje upis u registar poljoprivrednih gazdinstava. Molim vas lepo, prema zvaničnim evidencijama, do sada u registar nije upisano više od polovine individualnih poljoprivrednih proizvođača, u registar poljoprivrednih gazdinstava. Zbog toga se ne može na ovaj način vršiti diskriminacija onih individualnih poljoprivrednih proizvođača koji se nisu zvanično registrovali, tim pre što zakonom o registraciji u registar poljoprivrednih gazdinstava ne postoji obaveza, to je još uvek na dobrovoljnoj bazi. Kada budete uveli obaveznost, onda jedna ovakva odredba u zakonu može da postoji. Sve dok je to dobrovoljno ne može se na ovaj način vršiti diskriminacija između poljoprivrednih proizvođača koji su se registrovali i onih koji nisu. U svakom slučaju, poprilično loš predlog zakona. Srpska radikalna stranka je pokušala nizom amandmana da to popravi, međutim, truo zub se jako teško popravlja, on treba da se vadi. Iz tog razloga predlažem ministru da ovako loš predlog zakona povuče iz procedure, da ozbiljno uzme u razmatranje amandmane svih poslanika poslaničkih grupa, naročito SRS, i da na nekom narednom zasedanju izađe sa daleko kvalitetnijim predlogom zakona, od kojeg će pre svega korist imati država i poljoprivredni proizvođači.
Reč ima narodni poslanik Branislav Tošić, potom narodni poslanik Zoran Antić, pa narodni poslanik Gordana Čabrić.
Dame i gospodo poslanici, gospodine predsedniče, gospođo ministre, Predlog zakona o poljoprivrednom zemljištu je jedan od veoma važnih zakona u oblasti privrede. U izradi ovog zakona učestvovali su ljudi koji su kompetentni i stručni za ovu oblast, uz prihvatanje niza sugestija i predloga iz moderne poljoprivredne proizvodnje, pri tome vodeći računa da zakon bude usklađen sa zakonodavstvom EU. Javna rasprava o ovom predlogu zakona trajala je više od godinu dana. Poljoprivredno zemljište je ograničen prirodni resurs koji treba čuvati za buduće generacije. Potreba za proizvodnjom hrane u budućnosti će biti sve izraženija. U tom smislu moramo danas imati viziju kako ćemo sačuvati i unaprediti poljoprivrednu proizvodnju. Jednostavno rečeno, ubuduće će se sve više voditi računa o tome gde ćemo graditi naše kuće, stanove, sportske, privredne i druge objekte. Ovaj zakon pravljen je tako da bude jasan i razumljiv svima koji će ga koristiti u praksi. U članu 2. prvog poglavlja obuhvaćeni su osnovni pojmovi koji se koriste u zakonu, kao na primer šta je poljoprivredno zemljište, komasacija, navodnjavanje, odvodnjavanje itd. Poglavlje II ovog predloga zakona sadrži planiranje zaštite, uređenja i korišćenja poljoprivrednog zemljišta, gde se od člana 5. do člana 14. govori o sadržaju, suštini i sprovođenju poljoprivredne osnove kao planskog dokumenta koji se donosi na nivou Republike, pokrajine i lokalne samouprave. Građani će imati prilike da se upoznaju sa poljoprivrednom osnovom preko dnevnih i lokalnih listova. Poglavlje III ovog predloga zakona obuhvata zaštitu poljoprivrednog zemljišta, gde se u članovima 16. i 17. govori o štetnim materijama u poljoprivrednom zemljištu. Član 18. sadrži protiverozione mere. Član 22. ovog poglavlja glasi – zabranjeno je korišćenje obradivog poljoprivrednog zemljišta od prve do pete klase u nepoljoprivredne svrhe. Član 29. ovog poglavlja sadrži zaštitu poljoprivrednog zemljišta od mraza, grada, požara i drugih elementarnih nepogoda. Poglavlje IV obuhvata uređenje poljoprivrednog zemljišta, gde se od člana 31. do člana 48. govori o komasaciji. Članom 49. obuhvaćena je melioracija. Poglavlje V obuhvata korišćenje poljoprivrednog zemljišta, zakup, promet i zamenu poljoprivrednog zemljišta. U članu 61. ovog poglavlja stoji da se zemljište u državnoj svojini može davati pod zakup od jedne do 20 godina fizičkim i pravnim licima, gde se ovakva zemlja ne može davati u podzakup. Poglavlje VI obuhvata informacioni sistem o poljoprivrednom zemljištu. Poglavlje VII obuhvata upravu za poljoprivredno zemljište. U poglavlju VIII dato je ovlašćenje za donošenje podzakonskih akata članom 80. Poglavlje IX je nadzor, poglavlje X kaznene odredbe i poglavlje XI su završne odredbe. Dosadašnji zakon izglasan je 1992. godine, što znači da je u primeni 14 godina. Predlog ovog zakona ima ukupno 96. članova, gde je obuhvaćena celokupna problematika što se tiče poljoprivrednog zemljišta. Za sprovođenje ovog zakona predviđeno je 400 miliona dinara, a očekuje se prihod od sprovođenja oko 600 miliona dinara u 2007. godini, što znači da primena ovog zakona neće dodatno koštati poreske obveznike. U narednim godinama očekuje se još veći efekat. Kada se govori o zakonu o organskoj proizvodnji i organskim proizvodima treba reći da su osnovne principe i standarde postavili proizvođači u zapadnoevropskim zemljama, pre svega u Nemačkoj, Švajcarskoj, Francuskoj, Italiji i drugim zemljama. U mnogim zemljama projekte organske proizvodnje podstiče država i novčanim sredstvima. Kod nas je proizvodnja po organskom principu u povoju. Upravo ovaj zakon podstiče i reguliše organsku proizvodnju. Vrednost proizvodnje bez upotrebe hemijskih sredstava u đubrenju i zaštiti ne treba posebno naglašavati. Odluku nepogodnosti neke parcele za ovakvu proizvodnju donosi ovlašćeno lice iz odgovarajuće institucije posle kontrole vazduha, zemljišta i vode. U cilju unapređenja organske proizvodnje u okviru brojnih manifestacija kod nas i u inostranstvu stvaraju se uslovi da se vrši edukacija stručnjaka za ovu oblast. Uvodi se i nacionalni znak za organske proizvode. Jednostavno, sve je podređeno novim zahtevima tržišta, gde mi moramo da nađemo svoje mesto. Poslanici DSS-a će sa svojim koalicionim partnerima glasati za ova dva zakona.
Reč ima narodni poslanik Zoran Antić, pa narodni poslanik Gordana Čabrić. U slučaju da bude vremena, i narodni poslanik Dragoslav Milković posle toga.
Dame i gospodo narodni poslanici, za razliku od mojih kolega koji su uglavnom govorili o zakonu o zemljištu, ja bih da kažem par reči o ovom zakonu o organskoj proizvodnji i organskim proizvodima. Uopšte, taj sektor je jako interesantan i sa pozicije SRS, zato što su potencijali za razvoj ovog sektora jako veliki. Procenjuje se da oko 20% našeg poljoprivrednog zemljišta može da bude iskorišćeno za ovu proizvodnju. To je proizvodnja koja je orijentisana ka izvozu i uz malo dobre volje Vlade, Ministarstva mogli bismo jedan ozbiljniji iskorak na ovom planu da imamo u nekom narednom periodu. Nažalost, ovaj predlog zakona koji imamo je, čini mi se, poprilično tanak. Tu je nekih tridesetak članova, uz još nekih devet članova koji se odnose na neke kaznene odredbe. Sve u svemu, poprilično nedorečeno, uz puno diskrecionih prava koja se ostavljaju Ministarstvu da u nekom narednom periodu reguliše ovu oblast. A, potencijali su izuzetno veliki, kao što rekoh, ne samo kada je u pitanju taj profit koji može da se ostvari ovom proizvodnjom, već kada je u pitanju i zaštita sela, pokušaj sprečavanja emigracije sa sela ka gradu, eventualno, i jedan ozbiljan pomak kada je u pitanju populaciona politika, sa čime očigledno naša zemlja ima poprilično problema. Ja bih par podataka da dam javnosti i našim poljoprivrednicima, da ih ovako na jedan skroman način zainteresujem za ovu proizvodnju, pa da onda obrazložim ono što po mišljenju SRS nije ušlo u ovaj zakon, a trebalo je u svakom slučaju da bude deo ovakvog zakona. To je da je u svakom slučaju zdrava hrana, odnosno organska proizvodnja, organska poljoprivreda, novi trend u prehrambenoj proizvodnji i da je izuzetno atraktivna na tržištima EU, da je rast tog tržišta izuzetan, blizu 20% je svake godine, da je to najverovatnije dugoročan rast tražnje i da EU nije u mogućnosti da obezbedi i zadovolji svoje potrebe, uspeva samo 50% svojom proizvodnjom da zadovolji potrebe za organskom poljoprivredom. Prema tome, mogućnost za našu poljoprivredu je velika. Uz to, to je profitabilna proizvodnja, cene organske hrane su nekih 50 do 100 puta više nego cene obične proizvodnje. Često su i proizvodni troškovi na nivou klasične, standardne, konvencionalne proizvodnje, a i prinosi ne moraju da budu niži nego što je to u konvencionalnoj proizvodnji. Tako da postoji jako puno razloga da se o ovoj temi znatno ozbiljnije posveti samo Ministarstvo. Kod nas je ta proizvodnja u začetku, radi se o nekih 3.000 hektara, poprilično malo ako se uzme u obzir da mi baratamo nekom cifrom od oko pet miliona hektara poljoprivrednog zemljišta, znači mogućnosti su velike. Stiče se utisak da je jedini razlog zašto ste se u stvari opredelili za ovaj zakon da ga imate u skupštinskoj proceduri pre svega zahtev EU, jer EU, kada je u pitanju pridruživanje, očekuje od nas ne samo da imamo ovaj zakon, nego da malo ozbiljnije poradimo na ovom sektoru organske poljoprivrede. Nažalost, to je bio jedini motiv za vas, a sve ono što je potrebno uraditi kada su u pitanju prateće mere, podsticajne mere za razvoj organske poljoprivrede, propušteno je ili nema naznaka da Vlada i Ministarstvo o tome razmišljaju. Pre svega, to su subvencije kada je u pitanju organska poljoprivreda. Svuda u svetu normalno je da se subvencija uzima po hektaru za razvoj same organske poljoprivrede, na primer, kod naših suseda Mađara to je nekih 150 evra po hektaru. Isto tako, veliki problem u ovom zakonu biće troškovi konverzije, jer je naša poljoprivreda poprilično osiromašena i ovaj period od dve do tri godine kada je potrebno da se sa klasične poljoprivrede pređe na organsku poljoprivredu biće neizdrživ za većinu domaćinstava. Ukoliko se računa da se organskom poljoprivredom bave pre svega ruralna domaćinstva, krajevi koji bi mogli ozbiljniji prinos od toga da ostvare, znači, mogućnosti su još i manje, pa prema tome sama cena sertifikata biće jako velika za poljoprivrednike, i ovo što ste dali u zakonu premalo je da bi moglo da se očekuje bilo kakvo poboljšanje u ovoj oblasti. Mislim da je veliki problem i edukacija poljoprivrednika, da je bez sumnje za organsku poljoprivredu potreban veći nivo znanja nego za klasičnu poljoprivredu, ali da je i pomoć u osnivanju udruženja, kako se to radi u zemljama u okruženju i eventualno pomoć ekološkim zadrugama koje bi okupljale desetak do 20 domaćinstava, od velikog značaja, a što se Ministarstva tiče tih pomaka za sad nema. Veliki problem u organskoj poljoprivredi su i inputi, semenski materijal, sredstva za zaštitu biljaka, koji moraju da prate ovaj zakon. Sve su to stvari koje su i te kako potrebne da bismo mogli da očekujemo bilo kakav iskorak u ovoj oblasti. Ali, to je sve ono što Ministarstvo godinama unazad propušta i na tim poslovima ne radi. Jako bitno za razvoj organske poljoprivrede je i pomoć izvoznicima, naše tržište je i suviše skromno da bismo mogli da očekujemo ozbiljniji razvoj i neke potencijale kada je u pitanju domaće tržište. Za strano tržište moramo da imamo kvalitetnu proizvodnju, morali bismo čak i zakonski da kontrolišemo, ukoliko želimo da izgradimo neki svoj brend, da imamo svoje specifične proizvode kojima bismo u većoj količini, nego što je to u ovom trenutku, mogli da izađemo na svetsko tržište, a i jaki distributeri su i te kako bitni za razvoj ove oblasti. Sve u svemu, želeo bih da kažem da je ovo što je Ministarstvo dalo kao predlog zakona izuzetno skromno da bismo mi poslanici SRS mogli da budemo zadovoljni. Ima tu mnogo nedorečenosti i, kao što rekoh, nema pratećih mera, tako da ne možemo biti zadovoljni ovim predlogom. Ali, eto, ostaje nada da ćete u nekom narednom periodu ozbiljnije shvatiti i ovu granu, odnosno ovaj sektor poljoprivrede koji bi mogao da da veoma velike rezultate, naročito u ovom trenutku kada imamo veliki spoljnotrgovinski deficit i kada nam izvoz ne ide. Ostaje nam, nažalost, samo poljoprivreda. Hvala.
Hvala vama, gospodine Antiću. Reč ima narodni poslanik Gordana Čabrić. Izvolite, gospođo Čabrić.
Poštovani gospodine predsedniče, poštovana gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, celog dana slušamo analize i primedbe na ovaj zakon, kako onih koji hvale zakon, tako i onih koji ga kritikuju. Slažem se sa onima koji kažu da je zakon trebalo doneti, ali istovremeno ne mogu da se ne zapitam šta bi bilo da i sada taj zakon nije donet. Krajem 2005. godine mediji su obilovali napisima o interesima stranih korporacija za kupovinu zemljišta, i to naravno u Vojvodini, tamo gde su najveći posedi, gde je zemlja najvrednija i gde bi se višestruko isplatilo. Donošenjem ovog zakona taj proces se prekida. Ovaj zakon decidirano kaže da fizičko ili pravno lice koje nije sa teritorije države Srbije ne može biti vlasnik zemlje. Po meni je to najvažniji aspekt ovog zakona. Drugi, isto jako važan, jeste to što lokalna samouprava konačno može da upravlja i da pravi strategiju razvoja poljoprivrede na svom području, pa će tako onaj predsednik opštine i oni stručnjaci koji se nalaze na toj teritoriji moći da se organizuju onako kako smatraju da je za njihovo područje najbolje. Moći će da planiraju za naredni period, za pet, 10, 15 i više godina, razvoj poljoprivredne proizvodnje, da obrade neobrađeno i da na taj način zaposle višak svojih nezaposlenih za koje znamo da ih je na birou jako puno. Na taj način se povećava bruto društveni proizvod, omogućava se poljoprivredi da preživi, ali nije cilj samo preživljavanje, cilj je i ekonomska dobit. Prošlo je vreme kada se poljoprivredna proizvodnja radila onako kako su radili naši preci 100 godina unazad. Sada poljoprivredna proizvodnja mora da se radi na način da se ostvari profit, dobit i da se uloži za narednu godinu. Što se tiče komasacije, ukrupnjavanja zemljišta i ekonomskog aspekta ukrupnjavanja, vidim na primer u mojoj opštini, opštini Varvarin, u jednom delu moje opštine je ukrupnjena zemlja, znači površina je povećana u ataru sela Obrež i tu se rezultati vide posle 10 i više godina od urađene komasacije. Na tim površinama niču plastenici i staklenici, neki su dobili donacije, neki su dobili kredite, neki su se pozajmili, ali poljoprivredna proizvodnja živi. Što se tiče drugog dela, gde je isto tako plodna zemlja, gde nije urađena komasacija, ovakav napredak ne možemo da zapazimo. Znači, što se tiče tog ekonomskog aspekta, na ovaj način sa komasacijom ćemo povećati ekonomsku moć poljoprivrede. Pomoravlje je regija, posle Vojvodine, koja je jako važna za razvoj poljoprivrede. Znači, ne možemo mi da se u Pomoravlju upoređujemo sa Vojvodinom, gde je više stotina hektara obradive površine u vlasništvu jednog ili nekoliko domaćinstava, a znamo da je na nivou Republike Srbije tri hektara prosek. U Pomoravlju u jednoj našoj opštini je prosek površine 17,5 ari. Ne može da se pravi nikakva proizvodnja sa 17,5 ari, osim ako neko ne bude u toj lokalnoj samoupravi pametno razmišljao, pa napravio nekoliko žetvi u toku godine, pa to pokrio, pa dobio profit. Što se tiče same organske proizvodnje, istakla bih, prvo, da je značajno to što je moguće u područjima koja su nezagađena da se forsira i razvija organska proizvodnja. Tu je naša prednost zato što smo bili siromašni. Kako god da to paradoksalno zvuči, ali to nam je sada prednost u ovom periodu. To što naše fabrike nisu radile dovelo je do toga da nam ni reke nisu zagađene, da je voda u određenim delovima, sa određenih izvorišta čista i da može da se koristi za organsku proizvodnju. Drugi značaj, u tim ruralnim krajevima je narod najsiromašniji. Sertifikacijom tih poljoprivrednih proizvoda, taj narod može da se pojavi na tržištu EU. Šta to znači? Ovaj zakon jeste usklađen sa uslovima EU, i to nije urađeno samo pro forme, ali da bismo mogli da prodamo nešto na tržištu EU ne možemo da odemo i da kažemo – časna reč, to je zdrava hrana; moramo imati napisano, moramo imati sertifikovano, moramo imati atest za to i onda se pojaviti i biti konkurent. Hvala.
Hvala vama, gospođo Čabrić. Pošto na listama poslaničkih grupa više nama prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne.) Pre nego što zaključim zajednički načelni pretres dajem reč ministarki Ivani Dulić-Marković. Izvolite.
Poštovani poslanici, oba ova zakona su radili najbolji stručnjaci koji postoje u Republici Srbiji. Nakon toga, godinu i po dana smo moji saradnici i ja razgovarali sa poljoprivrednicima u Srbiji. Znači, razgovarali smo o zakonu i o tome šta i kako on može da im pomogne da se razvije tržište zakupa, da dođu do zemlje i da napreduju. Meni je drago što su se poslanici predomislili, oni koji su pre podne bili za kombinate, popodne su bili za ruralni razvoj; to je zaista dobra promena i to će sigurno svim poljoprivrednicima da se dopadne. Svako porodično gazdinstvo je dovoljno konkurentno da može parirati kombinatima. Naš stočni fond od 1992. do 2000. je prepolovljen, a poljoprivreda je za 20% pala od 1992. do 2000. Prošle godine imamo porast za 15% tovnih junadi i 8% u svinjarstvu. Prvi put stočarstvo se oporavlja. Isto tako, povećane su površine pod povrćem, pod industrijskim biljem, šećer je naš izvozni proizvod, uljare su, suncokret i soja, najjače igrači u regionu, podignute su desetine hektara plastenika i, kao što sam rekla, prvi put se povećava stočarska proizvodnja. Nas čeka veliki rad. Možemo sve da kritikujemo, sve da vređamo, da pljujemo, ali nije lako napraviti mali korak napred. Ova vlada se zaista trudi i jako puno je uložila u poljoprivredu, na desetine hiljada poljoprivrednika je dobilo ili kredit ili bespovratne subvencije. Nema bespovratnih kredita. Svi oni koji su dobili novac, investiraju, i u protekle tri godine 600 miliona evra investicija je bilo u poljoprivredi. Još jednom da ponovim, da bi se ovaj zakon sproveo potreban je veliki rad. Kao što sam rekla i kod strategije, potrebne su sve vredne ruke u Srbiji i sve pametne glave u Srbiji. Ako ga ne implementiramo kako treba, sve je uzaludno. Ovim zakonom podelili smo odgovornost na lokalnu samoupravu, na pokrajinsku upravu, na republičku upravu, nemoguće je da su svuda nesposobni ljudi. Htela bih da kažem povodom organske poljoprivrede da mi od 2005. godine subvencionišemo organsku poljoprivredu, da smo osnovali odsekza organsku poljoprivredu, da 100 evra po hektaru dobijaju oni koji su u periodu konverzije, da je 50 miliona namenjeno za projekte koji se tiču organske poljoprivrede. Na kraju bih htela da kažem da svi oni koji su uvredili bilo koga od stručnjaka u ovoj zemlji, svi oni koji su uvredili čika Zaharija, uvredili su svakog dobrog poljoprivrednika u ovoj zemlji. Ako budete ovoliko mrzeli, vređali i ponižavali, verujem da zaista u ovoj zemlji će 100% svi glasati za vas.
Hvala vam, gospođo Ivana Dulić-Marković. Zaključujem zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o poljoprivrednom zemljištu i Predlogu zakona o organskoj proizvodnji i organskim proizvodima. Gospodin Mašić je tražio reč po Poslovniku, ali da vas ne bih doveo u neprijatnu situaciju, jer moram da idem, imaćemo raspravu o pojedinostima, imaćemo raspravu ujutru, a svakako da ni ja ni na jedan način nisam mogao da prepoznam da je neko, budite ljubazni, pošto po članu 101. pravo na repliku, ako je to ideja, da je neko pogrešno protumačen, nisam u situaciji da sada dam reč, shvatite me, moram da napustim salu za sednice zbog svojih obaveza. Trenutno ne postoji potpredsednik koji će da me zameni. To bi bilo vrlo nekorektno, molim vas, da vas zamolim da se ujutru obratite. Ako je jednominutna intervencija izvolite brzo, molim vas. Zbilja nema razloga dobacivanju. Izvolite, gospodine Mašiću.
Zahvaljujem se, gospodine predsedniče. Pozivam se na član 93. stav 2, kao izvestilac nadležnog odbora imam pravo, uz vaše odobrenje, da učestvujem u pretresu ako je od bitnog značaja. Upravo želim da obavestim i vas kao predsednika, a i sve druge poslanike – Odbor za poljoprivredu je na poslednjoj sednici četiri amandmana utvrdio kao predlog Odbora i o tim amandmanima treba da se izjasni još jednom Odbor. Mi od danas, kao poslanička grupa, imamo politički stav da više kao poslanici ne učestvujemo ni u jednom odboru Narodne skupštine, pa vas molim, kao predsednika, da obavestite zamenika predsednika Odbora i druge članove da se blagovremeno okupe i zauzmu stav. Druga stvar koju sam želeo, ako sam produžio, ja vas uvažavam kao čoveka i pretpostavljam da imate obaveze, ali ne mogu da pređem preko ovoga što gospođa Ivana Dulić zloupotrebljava funkciju ministra, nadam se da neće još dugo trajati. Ako neko seje mržnju, onda je vi sejete ovde među narodnim poslanicima, a rasplačete se vrlo brzo kada vam se neke stvari kažu u lice. Sramotno je za vas, kao damu, da se na taj način obraćate. Mi nismo vređali nikakvog čika Zaharija, nego smo rekli da je to čovek koji promoviše vas kao ministra i politiku koju vodi vaše ministarstvo. Smatramo da je to nedostojno njega i da nema potrebe, da vi tako dobro i uspešno vodite Ministarstvo i vodite poljoprivredu da će upravo ti poljoprivredni proizvođači i oni koji nisu dobili podsticajna sredstva, a i oni koji su dobili, na prvim narednim izborima glasati za SRS, a vi i ja ćemo se videti i posle tih izbora pa ćemo se pogledati u oči. Hvala.
Hvala. Svi ćete se videti. Ja vas sada sve vidim i poslušaću ovo što ste propustili, kada sam prozvao kao izvestilac da kažete. Ako je neophodno, za ove amandmane prosledićemo i drugom nadležnom odboru, recimo za evropsku integraciju, da bi se izašlo u suret onome što vi tražite. Hvala svima na razumevanju. Nastavak sutra u 10,00 sati raspravom u načelu 9. tačke dnevnog reda. Hvala.