Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 114 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 124 narodna poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Enis Imamović. Izvolite.
Hvala. Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, moje današnje pitanje upućujem Vladi Republike Srbije. Naime, u toku izborne kampanje za izbor nacionalnih saveta nacionalnih manjina, zakazanih za 26. oktobar ove godine, vrh Vlade Republike Srbije uputio je pretnje Bošnjacima Sandžaka, podstičući i šireći na taj način atmosferu straha. Najpre je u sredu, 24. septembra, prvi potpredsednik Vlade Ivica Dačić, ničim izazvan, putem medija uputio preteću poruku Bošnjacima Sandžaka. Tu istu pretnju u znatno oštrijem tonu ponovio je sutradan, 25. septembra, predsednik Vlade Aleksandar Vučić na svojoj konferenciji za novinare u zgradi Vlade Republike Srbije. Takve pretnje narednog dana, 26. septembra, takođe je potvrdio i ministar policije Nebojša Stefanović, koji je zvanično obavestio javnost o slanju službi bezbednosti u sve gradove i opštine u Sandžaku. Kod ovih jasnih pretnji koje su upućeni Bošnjacima Sandžaka zabrinjavajuće je to što je predsednik Vlade Aleksandar Vučić posebno naglasio asocijaciju na Republiku Srpsku, na 61 opštinu i dva grada u Republici Srpskoj, u kojima je počinjen genocid i etničko čišćenje nad Bošnjacima. On se tada osvrnuo i na tri opštine u Sandžaku gde je represivnim merama režima promenjen nacionalni sastav u tim opštinama na štetu Bošnjaka. Tom prilikom iznešeno je i niz netačnih kvalifikacija i optužbi na račun Bošnjaka Sandžaka i ja koristim ovu priliku da jasno i nedvosmisleno odbacim kao neosnovane sve optužbe i kvalifikacije koje su tada izrečene. Ovakve pretnje daju lošu poruku svim građanima i mogu se tumačiti kao govor mržnje usmeren protiv Bošnjaka, a mogu se takođe shvatiti i kao sredstvo za širenje straha u vreme izborne kampanje za izbor Bošnjačkog nacionalnog veća. Na ovaj način ponovo se podstiče neprijateljstvo i netrpeljivost protiv Bošnjaka. Kao direktan rezultat toga, ovih dana iz drugih delova Srbije i sa ukrajinskih ratišta Bošnjacima Sandžaka stižu pretnje i od strane militantnih grupa srpskih četnika, koji najavljuju svoj dolazak i marširanje Novim Pazarom za 23. oktobar, samo tri dana pred izbore za nacionalne savete nacionalnih manjina. Sve ovo, bilo planirano ili ne, predstavlja objektivnu opasnost za Bošnjake u Srbiji. Postavljam pitanje – sa kojim ciljem i na osnovu čega su premijer Vučić, potpredsednik Dačić i ministar policije Stefanović lično uputili pretnje Bošnjacima? Sa kojim ciljem su upućene službe bezbednosti u gradove i opštine u Sandžaku, i to sve u vreme izborne kampanje za izbor Bošnjačkog nacionalnog veća? Zašto Vlada i njeni funkcioneri nisu pozvali nas poslanike, legitimno izabrane predstavnike Bošnjaka, da zajedno proučimo razloge i posledice takvih postupaka i ponašanja? Zahvaljujem.
Zahvaljujem, poslaniče. Reč ima Marko Đurišić.
Hvala, poštovana predsednice. Na početku, da vam se zahvalim. Verujem da je vaša intervencija doprinela da dobijem odgovore na gotovo sva pitanja koja sam postavio u prethodnom periodu, sa zakašnjenjem, znači, ne u onih zakonom predviđenih 15 dana, odnosno Poslovnikom, nego nekada je trebalo dva, dva i po meseca. Jedini odgovor koji nisam dobio je bio na pitanje koje je bilo upućeno predsedniku Vlade – kakvi su rezultati promene radnog vremena, što je bila prva mera Vlade sa početka maja ove godine? Evo već pet meseci je prošlo. Ponavljam pitanje predsedniku Vlade – koji su rezultati promene tog vremena? Da li je podignuta efikasnost rada državne uprave, kako je bilo najavljivano kada je ta mera uvedena? Drugo pitanje je takođe pitanje za predsednika Vlade i za ministra privrede. Pitanje je šta se dešava u fabrici „Fijat automobili Srbija“ u Kragujevcu? Na početku septembra meseca izdato je jedno saopštenje kako fabrika „Fijat automobili Srbija“ neće raditi 11 radnih dana u toku septembra meseca i kako će radnici zbog toga primiti umanjene zarade. Tada se sindikat obratio Vladi Republike Srbije kao vlasniku 33% kapitala sa pitanjem – šta će Vlada uraditi i kakva je budućnost fabrike u Kragujevcu? Danas nemamo nikakvih vesti kakva je planirana proizvodnja u „Fijatu“ do kraja godine. Ono što nezvanično saznajemo, to je da će se praktično nastaviti sa radnom nedeljom od tri dana, kako je bilo tokom septembra meseca, da će do kraja godine biti jedva 30-ak radnih dana, da će radnici otići na odmor već sredinom decembra, a da se za sledeću godinu planira ukidanje jedne smene, samim tim otpuštanje radnika i umanjenje proizvodnje. Fabrika „Fijat“ je najveći izvoznik u 2013. godini, 1,53 milijarde evra je izvezeno i bila je najveći kontributor rasta BDP u 2013. godini od 2,5%. Prognozirani pad bruto-nacionalnog dohotka u ovoj godini je između 0,5 i 1%, a naša bojazan je da ako „Fijat“ nastavi ovako da radi, odnosno da više ne radi nego što radi, da će taj pad biti još veći. Moje pitanje je šta Vlada, šta predsednik Vlade i ministar privrede planiraju da urade po tom pitanju? Ova Vlada za dve i po godine se pokazala apsolutno nesposobnom da dovede bilo koju ozbiljnu stranu investiciju i da pokrene privredni život Srbije, a sada smo svedoci da ova Vlada ne može da održi jednu veliku investiciju, investiciju od preko 1,2 milijarde evra, investiciju koja je dala najveći doprinos rastu privrede u 2013. i 2014. godini. Da li ova nesposobna Vlada može makar da sačuva ono što su drugi uradili dobro za Srbiju ili će nastaviti sa praznim obećanjima, sa praznim pričama, samohvalisanjem, bez bilo kakvog rezultata i sa jedinom najavom reformi, reformi koje će umanjiti primanja penzionera i građana Srbije? To smo videli kada je usvojen Zakon o radu. To ćemo videti kada ovde dođe, ako ikada dođe, rebalans, jer rebalans čekamo od aprila meseca. U ekspozeu je najavljen rebalans. Nije ga bilo u junu zbog poplava, nije ga bilo u julu zato što smo izgubili ministra finansija. Nije ga bilo u septembru, ne znamo zašto. Da li će biti u oktobru – videćemo. Još jednom postavljam pitanje – šta Vlada planira da uradi povodom fabrike „Fijat automobili Srbije“ u Kragujevcu?
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dragan Jovanović.
Uvažena predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, postavio bih poslaničko pitanje ministru pravde gospodinu Nikoli Selakoviću, podstaknut njegovom izjavom od pre dva dana da je Srbiji potrebno pravosuđe po meri njenih građana, sa čime se apsolutno slažem. Ali, ono što bih želeo da upitam ministra Selakovića odnosi se na to da li će se krajem ove 2014. godine preispitati mreža osnovnih sudova u Srbiji? Zašto ovo pitanje postavljam? Zbog toga što se Osnovni sud u Aranđelovcu sastoji od sedišta u Aranđelovcu i sudske jedinice koja obuhvata područja Topole i Rače, sa sedištem u Topoli. Ovaj Osnovni sud ima 15 sudija, od toga devet u Aranđelovcu, a šest je u Topoli. Ono što je najveći problem je prebukiranost ove sudske jedinice u Topoli, koja bi po svim parametrima trebalo da bude osnovni sud. Zbog toga bih zamolio ministra pravosuđa da mi dostavi podatke, uporedne, sa opštinama u okruženju, pre svega sa Gornjim Milanovcem ili npr. sa Mionicom, koji imaju osnovne sudove, da se vidi uporedni broj predmeta koji postoji u tim sudovima. Ja ću samo zbog građana da pročitam da npr. u sudskoj jedinici Topola postoji trenutno preko 5.000 izvršenja, da ima preko 600 parnica, 282 krivice, ostavine 238, porodični odnosi 52 i van parnice 38 predmeta. Ono što se posebno pojavljuje kao problem za žitelje teritorije Rače, koji nažalost u ovakvoj raspodeli nemaju nikakvih suđenja i njihovim građanima pravda nije dostupna. Nažalost, neka sela koja pripadaju Rači potrebno je da do Topole putuju i do 60 km, što dovodi do toga da su ljudi u jednoj vrlo teškoj situaciji, jer građani ovog dela centralne Šumadije znaju da „Auto-saobraćaj“, nažalost, ne radi kao regionalni prevoznik, da je nekada građanima potrebno da u pet sati ujutru ustanu da bi došli u Topolu, da imaju npr. proces ostavine ili nešto slično. Dodatni problem predstavlja i notar, odnosno javni beležnik, jer on već sada, a imamo samo jednog javnog beležnika za Topolu i Raču, ima otprilike oko 10 predmeta dnevno i trenutno imamo zakazivanja čak za mart mesec naredne godine. Pošto očekujemo da će se Ustavni sud vrlo brzo izjasniti oko Zakona o javnom beležništvu, ja bih zamolio ministra pravde da ako te izmene dođu ovde pred narodne poslanike, jednostavno dođe i do izmene Zakona o sedištu osnovnih sudova i da se, zbog svih ovih parametara i pre svega dostupnosti pravde svim građanima centralne Šumadije, razmisli i predlože narodnim poslanicima izmene da Topola dobije osnovni sud sa sudskom jedinicom u Rači, kako bi žiteljima ove opštine pravda bila dostupna. Topola i Rača imaju zajedno preko 42.000 stanovnika i smatram ovaj zahtev potpuno opravdanim. Iskoristio bih vreme da postavim još jedno pitanje predsedniku Vlade, jer nažalost, od ministarke poljoprivrede nisam dobio adekvatan odgovor na moje pitanje – kada će se pred Narodnom skupštinom naći zakon o protivgradnoj zaštiti? U odgovoru je rečeno da Ministarstvo poljoprivrede za te stvari nije nadležno, pa bih upitao kabinet predsednika Vlade da li će MUP, ministarstvo za vanredne situacije ili već neko treći predložiti zakon? Taj zakon mora pod hitno doći pred narodne poslanike, jer, nažalost, iz godine u godinu imamo sve veće štete od grada, a sada se prosto ne zna odgovornost, ko je kriv za to što se na adekvatan način ne nabavljaju protivgradne rakete. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Čotrić.
Poštovana gospođo predsednice, dame i gospodo narodne poslanice i narodni poslanici, moje pitanje je upućeno Ministarstvu za saobraćaj, JP „Putevi Srbije“ i Republičkoj direkciji za puteve, a odnosi se na ne održavanje putnog pravca od Mionice do Ravne gore. Naime, na obroncima planine Suvobor, na lokalitetu Ravna gora, izgrađen je istorijsko-kulturni spomen kompleks. To je finansirao SPO, izgrađen je spomen dom, spomenik generalu Mihajloviću, komandantu Jugoslovenske vojske u otadžbini. Dovedena je struja i voda, međutim veoma teško je posetiocima, kojih ima svake godine sve više i njihov broj se meri već desetinama hiljada, da dođu do Ravne gore, s obzirom na to da je put u veoma lošem stanju. Put je asfaltiran pre 15 godina, ali se ne održava i naročito posle obilnih padavina ove godine je veoma oštećen. Propadanju tog putnog pravca umnogome doprinosi veliki broj teških kamiona koji prevoze kamen iz kamenoloma koji se nalazi duž ovog puta. Moram da istaknem da je ovaj put veoma važan i praktično jedina veza sa ostatkom sveta za meštane Planinice, Struganika, Koštunića, Brajića i drugih sela duž ovog putnog pravca.Rupe, oštećenja, klizišta su veoma izražena i ovaj put će uskoro biti neprohodan. Moram da istaknem da se duž puta nalazi selo Struganik u kojem je rođen vojvoda Živojin Mišić. Ove godine obeležavamo 100 godina od početka Prvog svetskog rata. Znamo kakvu je značajnu ulogu kao komandant Prve armije imao Živojin Mišić u tom vojnom sukobu, a praktično je onemogućeno velikom broju turista, posetilaca, poštovalaca srpske tradicije da posete njegovu spomen-rodnu kuću. Takođe, u nastavku tog putnog pravca nalazi se spomen-dom koji je posvećen pripadnicima Ravnogorskog pokreta koji su prvi, ne samo na tlu okupirane Kraljevine Jugoslavije 1941. godine, već uopšte na tlu Evrope podigli organizovani gerilski otpor protiv nacističkog okupatora i svi oni, praktično, teškom mukom ili su onemogućeni da se upoznaju sa ovim značajnim delom naše istorije. Podsetiću da je upravo u Skupštini Srbije donet Zakon o izjednačavanju u pravima pripadnika dva antifašistička pokreta koja su postojala na tlu naše zemlje tokom Drugog svetskog rata. Obaveza je, i zakonska i moralna, da se odužimo tim ljudima koji su dali i svoje živote i hrabro se borili za oslobođenje naše zemlje i bili veliko ohrabrenje i drugim narodima u Evropi da se organizovano suprotstave nacističkoj okupaciji svojih zemalja. Evo, još jednom, apel u ime i nas koji svake godine u maju se okupljamo na Ravnogorskom saboru kada odajemo priznanje ovim hrabrim ljudima, ali i u ime desetina hiljada ljudi koji takođe tokom čitave godine odlaze na Ravnu goru, kao na svojevrsno hodočašće, i žele na taj način da pokažu da je učinjena nepravda prema ovim hrabrim ljudima koji od države nisu ništa tražili a sve su joj dali, da se ovaj putni pravac, napominjem još jednom, od Mionice do Ravne gore, što pre rehabilituje, rekonstruiše, da se zakrpe udarne rupe, da se na onim mestima gde je erozija odnela asfalt, asfalt ponovo postavi, da se kompletna i horizontalna i vertikalna putna i saobraćajna infrastruktura duž ovog putnog pravca obnovi i dovede u stanje kakvo je bilo pre 15 godina, kada je ovaj put bio asfaltiran. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vesna Martinović.
Zahvaljujem se. Moje današnje pitanje je upućeno predsedniku Vlade i Ministarstvu pravde, odnosno ministru pravde lično. Već više od mesec dana traje štrajk advokata, koji se vrlo često u medijima banalizuje time što se kao jedan od osnovnih razloga za štrajk advokata svodi pitanje visine paušalnog poreza za advokate, što jeste jedan deo razloga koji je doprineo tome da se advokati odluče na generalnu obustavu rada. Osnovica za paušalno oporezivanje i obračun doprinosa advokat u 2014. godini je enormno povećana, što nije u skladu sa teškom finansijskom situacijom u zemlji kada je rad advokata i obim njihovog posla daleko manji i zbog teške situacije, zbog smanjene platežne moći građana, ali i zbog uvođenja novih pravosudnih profesija, kao što su beležnici, izvršitelji itd. Dakle, jedan deo zahteva advokata, koji štrajkuju, tiče se smanjenja osnovice za paušalno oporezivanje, ali ono što je okosnica zahteva advokata jeste i tiče se pojedinih odredbi Zakona o javnom beležništvu, prometu nepokretnosti, vanparničnom postupku, kao i overu potpisa, rukopisa i prepisa, koji su u ovoj Skupštini usvojeni, jer advokati smatraju da se time direktno zadire u prava građana na pravnu ličnosti i mirno uživanje imovine. Mislimo da se Zakonom o javnom beležništvu, Zakonom o prometu nepokretnostima, vanparničnom postupku i overi potpisa, prepisa i rukopisa nepotrebno i neprimereno, dodala bih i neustavno, ali o tome će odlučiti Ustavni sud, ograničava autonomija volje građana, njihovo pravo na raspolaganje imovinom, pravo na zaštitu u pravnim stvarima koje pripadaju sudskoj vlasti i ugroženo pravo na pravnu zaštitu u celini. Mislim da je potpuno ne usklađeno sa Ustavom obavezivanje građana da svojom imovinom raspolažu isključivo i samo u formi javno-beležničkih zapisa i da te isprave ne mogu sačinjavati kao što su mogli do sada kod advokata. Osim ovog pravnog dela, koji je vrlo važan za zaštitu osnovnih Ustavom zagarantovanih prava građana, dodala bih i ono što se vrlo često u medijima o štrajku advokata provlači, a to su tarife za notarske usluge, koje su neprimereno visoke, ne usklađene sa trenutnom finansijskom situacijom u zemlji i platežnom mogućnošću građana da naknadu, odnosno nagradu za rad notara i plate. Moje pitanje se tiče, pre svega, ministra pravde. Da li će uspeti da po strani ostavi sve druge razloge i ipak na razgovor primi ovlašćene predstavnike advokatskih komora Srbije i, ne samo da ih primi forme radi, već da u dobroj nameri zajedno sa njima pokuša, polazeći od stručnih, a ne nekih drugih kriterijuma, da reši ovo pitanje umesto što advokatima, koji su u štrajku, preti krivičnim gonjenjem zbog ometanja pravde? Takođe, predsedniku Vlade upućujem pitanje, ukoliko ministar pravde ne postupi u skladu sa predloženim, da li će možda on, podstaknut pismima advokatskih organizacija iz Evrope, udostojiti predstavnike advokatskih komora radi iznalaženja rešenja za ove probleme koji nisu mali, koji ne donose nikome korist, a mislim da uz jedan razgovor koji je stručan, ne politički ili neki drugi, uvažavajući razloge struke se dođe do rešenja. Hvala vam.
Zahvaljujem. Poslednji prijavljeni, narodni poslanik Dragan Šormaz.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, meni je drago što su neki poslanici opozicije danas postavljali pitanje iz oblasti privrede i dali mi šlagvort za pitanje koje sam ja pripremio danas za Vladu Republike Srbije da mogu i da eto, na takav način, sa nekim upoređenjem objasnim građanima Srbije, pojasnim sve ono što se dešavalo poslednjih godina i zašto mi u stvari jesmo u ovakvoj ekonomskoj situaciji, jer ako su oni koji postavljaju sada pitanja ovoj Vladi, vladali prethodnih desetak godina i vodili privredu Srbije na način na koji su je vodili, a recimo postavljanjem pitanja jednog od prethodnih, pokazali da uopšte ne znaju šta je privreda, tržišno poslovanje i na koji način se kompanije u svetu vode i rukovode i šta znači tržište. Apsolutno mi je jasno zašto se nalazimo u ovakvoj ekonomskoj situaciji, jer pitanje koje neko postavi, šta Vlada namerava da radi po pitanju „Fijata“ i njihove situacije toliko je apsurdno…
Izvinjavam se, kome postavljate pitanje?
Pitanje postavljam Vladi Republike Srbije. Videćete da je povezano.
Ne čujem vas zbog poslanika koji viču, ne čujem kome postavljate pitanje?
Vladi Republike Srbije.
Izvinjavam se, izvolite.
Dakle, …
Ne čujem vas zbog poslanika koji glasno razgovaraju.
Evo zamoliću ih ja da obrate pažnju, jer ovo je bitna stvar u Srbiji, znači, ekonomija, privreda i život naših građana i zapošljavanje, najvažnije je pitanje trenutno i hvala Bogu Vlada Republike Srbije sa predsednikom Aleksandrom Vučićem, tome se svaki dan posvećuje. Smešno pitanje je pitanje – šta Vlada Republike Srbije može da učini u ovoj situaciji u kojoj se nalazi „Fijat“? A šta je Vlada Borisa Tadića radila za „Ju-es stil“? Zašto je „Ju-es stil“ napustio Železaru, zašto je napustio Srbiju? To je isto bilo tržišno poslovanje i niko nije takvo pitanje postavio tada toj Vladi, jer opozicija je u to vreme znala šta znači tržišno poslovanje i privreda i znala je šta znači kada je tržište čelika ugroženo. Ne može Vlada Republike Srbije da reguliše svetsku automobilsku industriju, da reguliše stanje na tržištu u automobilskoj industriji, niti treba da razmišlja na taj način da uopšte subvencioniše nekoga ko radi. Ja to tvrdim i govorim da se o tome govori u EU i da treba smanjiti subvencije u privredi, da treba smanjiti subvencije na taj način, nego da treba pustiti da onoga ko je sposoban tržišno da posluje. Šta je uradila Vlada SAD za „Detroid“? Šta je uradila Vlada Rusije da neko kupi njihov automobil van granica Rusije, uopšte? Pa da li postavlja opozicija takvo besmisleno pitanje? Naravno da ne postavlja. Država Srbija je učinila sve što je mogla da „Fijat“ može pozitivno da posluje u njoj, da ima dobre uslove, čak i jeftinu radnu snagu u odnosu na ono što je u Italiji slučaj, itd. Dalje je na poslovodstvu „Fijata“ da omogući i da radi. Juče je gospodin Vučić posetio Smederevo. To je bitno pitanje za rešavanje. „Esmark stil“ da li će doći ili neki drugi strateški partner. PKC gradi fabriku u Smederevu koja će biti gotova do 7. decembra. Najavljuju se nove finske investicije u različitim drugim. Postavlja se pitanje koje investicije? Evo vam investicija, „Džonson elektrik“ pre neki dan u Nišu, UAE, koliko god pričali, „Etihad“ je izuzetno dobra i sjajna priča za JAT i to se desilo zahvaljujući radu ove Vlade. Rejting od 55% nekoga ovde čini nervoznim, jer šta ima da formira novu stranku i da daje ime stranci kada Aleksandar Vučić ima 55% rejting. Džabe i novo ime, teško će se preći cenzus. Potrebno je, i to se radi, to ću sada reći ovde da se zna. Potrebno je eliminisati Aleksandra Vučića iz političkog života Srbije da bi se neki vratili u politički život Srbije. Da li tako što mu se pretuče brat ili što mu se pošalje poruka u Beogradu ili tako što se pričaju gluposti kao što se sada pričaju gluposti oko toga kakva je ekonomska situacija. To postavljaju oni koji su zaduživali državu zbog socijalnih davanja, što niko nigde nikad ne radi, a nisu razvijali privredu, nisu razvijali poljoprivredu, nisu razvijali …
Vreme.
Moje pitanje za Vladu Republike Srbije – šta će Vlada Republike Srbije učiniti da se što pre pronađe strateški partner za Železaru „Smederevo“, kako bismo i to pitanje skinuli sa budžeta i tereta građana Srbije.
Hvala. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Miroslav Markićević, Momo Čolaković, Miroljub Stanković, Dubravka Filipovski, prof. dr Vesna Besarović i Mladen Grujić. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka 7, 8. i 9. dnevnog reda. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pozvala da današnjoj sednici, pored predstavnika predlagača prof. dr Zorane Mihajlović, potpredsedika Vlade i ministra građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture, dr Rasima Ljajića, potpredsednika Vlade i ministra trgovine, turizma i telekomunikacija, prof. dr Snežane Bogosavljević Bošković, ministra poljoprivrede i zaštite životne sredine, Aleksandra Vulina, ministra za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja i Bratislava Gašića, ministra odbrane, prisustvuju i: Nenad Ivanišević, državni sekretar u Ministarstvu za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja, Danilo Golubović, državni sekretar u Ministarstvu poljoprivrede i zaštite životne sredine, Bojana Todorović, pomoćnik ministra trgovine, turizma i telekomunikacija, Tatjana Jovanović, pomoćnik ministra građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture, Milanka Davidović, pomoćnik ministra poljoprivrede i zaštite životne sredine, Jasmina Roskić, načelnik Odeljenja u Ministarstvu trgovine, turizma i telekomunikacija, Biljana Ranđelović, šef Odseka u Ministarstvu poljoprivrede i zaštite životne sredine, Božidarka Banović, savetnik u Ministarstvu poljoprivrede i zaštite životne sredine, Nada Dunjić, savetnik u Upravi za veterinu Ministarstva poljoprivrede i zaštite životne sredine i Asija Veljović, samostalni savetnik u Ministarstvu trgovine, turizma i telekomunikacija. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka 7, 8. i 9. dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova te poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 170, a u shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o potvrđivanju Konvencije Međunarodne organizacije rada broj 94 o radnim klauzulama javnih ugovora, Predlogu zakona o potvrđivanju Protokola uz Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju između Republike Srbije, sa jedne strane i Evropskih zajednica i njihovih država članica, sa druge strane, kojim se uzima u obzir pristupanje Republike Hrvatske Evropskoj uniji i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Saveta ministara Republike Albanije o veterinarskoj saradnji. Da li želi reč predstavnik predlagača prof. dr Zorana Mihajlović, potpredsednik Vlade i ministar građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture? Izvolite.
Dobar dan, posebno mi je zadovoljstvo što danas možemo pred parlamentom da predstavimo jednu konvenciju, nadam se da je i zajednički potvrdimo. To je konvencija koja može da pomogne da, ne samo da se uvede red, već da imamo i viši kvalitet i radova i zaštite, bezbednosti radnika koji su zaposleni u putarskim firmama. Moram da priznam da potreba za ovom konvencijom se javila mnogo ranije. Iz dopisa koje sam pronašla od Samostalnog sindikata putara Srbije još od 2006. godine postoji potreba i želja ljudi koji su zaposleni u putarskim firmama da se ovakva konvencija ratifikuje, a da se na osnovu ovakve konvencije napravi jedan red i uvede sistem u ono što se zove rad putarskih firmi. Takođe je značajno da smo zajedno sa Ministarstvom rada pripremili jednu ovakvu konvenciju i danas je predstavljamo vama, poslanicima. Tu smo da odgovorimo na sva pitanja, a ono što mislim da treba da se zna i šta će nam ta konvencija doneti jeste nekoliko stvari. Konvencija koja je pred nama, Konvencija o radnim klauzulama javnih ugovora zvanično kako se zove ili Konvencija 94 Međunarodne organizacije rada treba da pomogne, dakle, odnosi se za one ugovore gde je najmanje jedna ugovorna stana država, lokalna samouprava, odnosno javni organ. Takođe, obavezuje sve one koji naravno prihvate Konvenciju, a ja verujem da ćemo mi tu konvenciju ratifikovati, obaveze koje moraju da ispunjavaju i putarske firme prema svojim radnicima, ali i prema onima, a to je država, ukoliko je s jedne strane javni organ, koja investira u određeni projekat. To znači da plate moraju da se redovno isplaćuju. To je pod jedan. Pod dva, bezbednost na radu mora da bude u odnosu na sve standarde koje smo već prihvatili, a često nije tako, radnici ne smeju biti zaposleni na crno i uopšte ova konvencija prepoznaje one firme koje imaju zaposlene. Bez obzira, dakle, da li je neka kompanija registrovana u APR, a ako nema zaposlene takva kompanija će teško moći da učestvuju u ugovornom odnosu gde je investitor država. Dakle, polako pokušavamo da uvedemo red u ono što se zove rad putarskih kompanija. Nadam se da će to pre svega da dovede do povećanja bezbednosti zaposlenih na radu. Ono što smo primetili u prethodnom periodu jeste da projekti često kasne. Tamo gde kasne projekti kasni se i sa isplatama prema radnicima, bilo da su u pitanju izvođači ili podizvođači. Takođe, ova konvencija se ne odnosi samo na izvođače, odnosi se i na podizvođače. Svi su obuhvaćeni delovanjem ovakve konvencije. Nadam se da će biti pitanja, tu sam da odgovorim na svako i iskreno se nadam da ćemo ovu konvenciju ratifikovati. Hvala.
Zahvaljujem. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč?Reč ima dr Jankov Veselinović.
Poštovana predsednice Skupštine, uvažena potpredsednice Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, ja ću na početku pošto to dosad nisam imao prilike da to činim, niti razloga da pohvalim ministarku, odnosno potpredsednicu Vlade iz jednog razloga, da kažem činjenicu da sam dobio u roku odgovor na dva poslanička pitanja koja sam uputio vašem ministarstvu. Jedno i drugo ticala su se zastoja u izgradnji prvo Žeželjevog mosta u Novom Sadu, a druga je postavio sam pitanje koje se tiče problema koji su nastali nakon izgradnje mosta kod Beške. Dobio sam detaljan odgovor, molio bih ministarku, ako je moguće da danas kroz diskusiju, pošto jeste tema bliska ovoj temi o kojoj govorimo, dobijem dodatni odgovor što se tiče mosta Beške pošto je do kraja meseca trebalo da bude isplaćen iznos izvođačima i navodno je to bio razlog da Bajatović ne skoči sa mosta, jel tako? Da vas pitam zbog čega kasni izgradnja, odnosno…
Poslaniče, molim vas da se vratite na temu, ali sa ministrom ćemo
… da je u dobroj meri u temi.
Niste u temi. Pročitala sam zakone.
…ostali radovi kod mosta na Beškoj nisu završeni. Druga stvar koja se tiče ove konvencije, moram priznati da ona ima nekoliko elemenata koji su pomalo sporni pre svega oko načina ulaska u proceduru. Ova konvencija je doneta, odnosno usvojena 1949. godine, pre 66 godina i rekli ste i sami u uvodnom izlaganju da je bilo zahteva da ona i ranije uđe u naš pravni sistem. Međutim, malo je neobično da konvencija koja je stara 66 godina u skupštinsku proceduru uđe po hitnom postupku. Dakle, čemu ova konvencija da dodatno doprinosi broju zakona koji u skupštinsku proceduru ulaze po hitnom postupku? Ako mora da uđe neki zakon koji se tiče roka, mada bi o tome mogli da diskutujemo, da li je neophodno da nešto što je u svetu ratifikovano od ozbiljnog broja zemalja pre 50 ili 60 godina, kod nas u skupštinsku proceduru ulazi po hitnom postupku? Mislim da to nema nikakvog opravdanja. Sa druge strane, što se tiče same forme konvencije i njenog prevoda imam ozbiljne zamerke. Da li se radi o arhaičnom govoru od pre 66 godina ili o neveštom prevodu? Ne znam kako da drugačije objasnim, a vi mi molim vas, uvažena potpredsednice, pokušajte pomoći, član 1. tačka v. pod i. kaže – ova konvencija se primenjuje na ugovore koji ispunjavaju sledeće uslove, molim vas pažljivo slušajte, izgradnju, izmenu i popravku ili rušenje javnih radova. Dakle, naglasak stavljam na – rušenje javnih radova. Ovo je član 1. i molim vas recite mi – kako će se ova konvencija primenjivati ukoliko u predmetu konvencije se govori o rušenju javnih radova? Dakle, šta je njena suština? U engleskoj verziji se govori o demontaži, ali demontaži objekata građevinskih, a ne javnih radova. Neki službenik će primenjivati ovu konvenciju. On će čitati srpsku verziju. Kako je moguće da neko nije obratio pažnju na ovaj neprecizan prevod? Ne radi se o bilo kom članu. Radi se o članu 1. Sa druge strane, ova konvencija postaje sastavni deo pravnog sistema RS kao što je i svaka druga pravna konvencija koja se ratifikuje prema članu 16. Ustava i postaje deo pravnog sistema zemlje. Pitao bih vas, poštovana potpredsednice Vlade, koji deo ove konvencije reguliše neku materiju na novi način a da već nije regulisana u pravnom sistemu RS? Da li možete za ijednu oblast reći na koju se odnosi a da već ne postoje odredbe u toj oblasti regulisane domaćim zakonodavstvom, čak kvalitetnije i čak detaljnije? Imamo Zakon o budžetskom sistemu, Zakon o javnim nabavkama, Zakon o radu, čak ovaj zakon koji se tiče obnove područja oštećenih u poplavama, Zakon o zaštiti na radu, Zakon o javno- privatnom partnerstvu. To su sve zakoni koji se tiču oblasti i nisam našao nijednu odredbu u ovoj konvenciji gde bi ono što vi kažete, odnosno što kaže obrazloženje ove konvencije sasvim neprimereno došlo do, kaže, pružanja mogućnosti formiranja međuresorne radne grupe koja bi imala zadatak da sačini spisak putarskih i građevinskih preduzeća koja bi bila selektovana crna i bela lista na osnovu nivoa ispunjenja zakonskih obaveza prema svojimzaposlenima i državi. Kakva putarska preduzeća vezana za konvenciju iz 1949. godine i stanje u našoj putarskoj privredi i šta u putarskoj privredi nije uređeno, a biće uređeno u ovoj konvenciji? Imate obavezu države da plati u roku putarska preduzeća pa vas pitam – koliko je država dužna tim putarskim preduzećima i šta u sadašnjoj proceduri postoji kao smetnja da se te obaveze izmire? Koja obaveza kada je u pitanju to preduzeće prema radnicima ne postoji definisana u Zakonu o radu i drugim zakonima? Dakle, da li postoji obaveza poslodavca da plaća zaposlene? Postoji. Da li oni smeju da rade na crno? Ne smeju. Da li oni moraju da ispunjavaju sve uslove zaštite na radu? Moraju. Vi ste to videli, obilazili ste ta preduzeća, što sa zemlje, što iz vazduha, i videli ste da se to ne dešava, ali postoje zakoni. Nije problem u konvencijama. S druge strane nije mi jasno koji je bio sada neposredni povod da ova konvencija uđe po hitnom postupku u proceduru? Nemamo ništa protiv da ova konvencija bude jedan deo pravnog sistema i da možda nešto popravi, ali, kažem, ovakva kakva je, sa neadekvatnim prevodom može da stvori samo zabunu u primeni i ovako postojećih propisa, jer ona na neki način ima prioritet. Ona je novi element u našem pravnom sistemu. Ako ćemo mi nju primenjivati tako što ćemo rušiti javne radove prema njoj, onda ja sam sasvim ubeđen da ona može da postane problem u našem pravnom sistemu, nikakva posebna korist. Molim vas, ako je moguće, tri puta sam čitao konvenciju, verujte, nisam našao ni jednu odredbu kojom se uređuje neka oblast koja već nije bila uređena, i sa druge strane, član 1. i 4. posebno 1. su sasvim nejasni i neprecizni i neće ih biti moguće primeniti, pa vas molim da učinite nešto da ova konvencija makar ima prevod koji bi mogao da se primeni, jer ovako postojaće brojni problemi. Naša poslanička grupa nema nikakav problem da podrži ovu konvenciju i da glasa za nju, ako vi smatrate da će ona doprineti poboljšanju položaja radnika u putarskoj privredi, mada ne vidim, kako će ona pomoći popravljanju položaja u putarskoj privredi. Položaj radnika u putarskoj privredi može pomoći samo ova Vlada i to na način da stvori uslove da bude dovoljno sredstava za te radove, da ti radovi budu organizovani adekvatno, a ne kako su sada organizovani, da se radovi počnu na vreme, a ne kao što se sada započinju radovi. Gledam ovih dana da u oktobru mesecu se otvaraju brojni radovi zato što su postupci javnih nabavki veoma tromi. Ne govorim o nacionalnim projektima, govorim o projektima lokalnih samouprava. Imali ste celu godinu, odnosno imali su celu godinu da završe neke infrastrukturne projekte. Ne, nisu uspeli to da urade. Niko im nije stajao na putu osim možda loš Zakon o javnim nabavkama i u te poslove su ušli ovih dana. Bilo bi veoma zgodno uvažena potpredsednice Vlade, sedeli smo baš na ovoj distanci pre jedno mesec dana kada ste rekli da će obnova u Obrenovcu biti završena do jeseni. Jesen je stigla 21. ili 22, vi to znate i u koliko sati, ali obnova u Obrenovcu je tek započeta, još se ni temelji nisu osušili. Šta vam radi gospodin Blagojević? Da li ste vi ili mi bili u pravu kada smo govorili da on nije kompetentan za taj posao i da on neće napraviti ništa u toj oblasti i da li će makar do zime deo kuća, pošto znamo da neće sve biti obnovljene? Veoma smo nezadovoljni kako taj posao teče, a najviše su nezadovoljni oni ljudi koji su još uvek pod šatorima, a već znate i sami kada izađete iz kuće da su jutra prilično hladna. Zamislite ljude koji spavaju u neuslovnim prostorijama u ovom periodu. Dakle, kada će obnova na poplavljenim područjima zaista biti započeta u punoj meri, kada će predsednik Vlade, kao što je obećao, posetiti ta područja? Rekao je da će dolaziti svaka tri dana pre mesec dana, nije se više pojavio u Obrenovcu. Šta se uopšte dešava sa obnovom tih područja? To ima veze sa ovom konvencijom, jer se radi o državi kao naručiocu, pa vas molim da date odgovor koji brine građane cele Srbije, a posebno ljude na poplavljenim područjima. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima dr Zorana Mihajlović. Izvolite.
Bez obzira što neke stvari imaju više, manje ili nemaju veze sa konvekcijom, odgovoriću na sve što ste pitali. Na početku, krenućemo sa kraja. Pozivam vas da zajedno obiđemo Obrenovac zato što za mnoge stvari niste u pravu. Objasniću vam, a šta je problem sa helikopterom, da li se plašite visine? U redu, ići ćemo normalno kolima da obiđemo Obrenovac, da vidimo šta je sa putevima, da vidimo šta je sa drugim putevima, jer ne možete samo tako da kažete – ništa nije urađeno i ništa se ne radi, zato što to baš i nije tako. Što se tiče puteva i što se tiče onoga što je trebalo da bude urađeno od puteva do 1. oktobra, to je završeno. Ti pozivi koje sada pominjete, javni pozivi se otvaraju za klizišta i za mostove koji mogu da se rade zimi. Što se tiče kuća i novca, isplaćuje se i radi se. Gradacija je da se ide od onih koje su potpuno uništene, pa manje do najmanje. Ima i dosta rešenja na koja se ljudi žale. Oni ta rešenja šalju komisiji, Centralnoj komisiji Vlade, upućuju se ponovo ljudi na teren da vidi, jer greške mogu da se dese onima koji procenjuju od strane lokalnih samouprava, ali se i te kako radi i te kako ne sme da se desi da ljudi spavaju po hladnom u šatorima ili bilo gde i tu smo se svi složili. Moj poziv stoji, da zajedno obiđemo i da to vidimo. Na početku ste pomenuli Žeželjev most i Bešku. Beška će se raditi još mesec dana zbog toga što kada se, i u prethodnom objašnjenju koje ste dobili, kada je rađeno rađeno je zimi. Na žalost, nije urađeno kvalitetno, bez obzira na jednu dobru kompaniju koja se time bavila, koja je to radila. Radovi će morati da se produže za još 30 dana. Žeželj očekujem da za narednih 10 do 15 dana budemo zajedno na Žeželjevom mostu i obeležimo praktično konačno ponovo početak radova koji stajali dve i po godine, jer se Žeželj nije radio. Na žalost, 1999. godina je bila davno, kada je praktično Žeželjev most uništen. Sada da se vratim na konvenciju za koju smatram da je veoma značajna. Bez obzira što ste pomenuli mnogo zakona koji definišu ili nam pomažu da sve ovo o čemu smo pričali, a pričamo o putarskim firmama za koje moramo svi da se složimo da postoje problemi, nije problem samo sa strane države u smislu da li je država nešto platila ili nije. Odmah da vam kažem, država nema dugova prema putarskim kompanijama. Ova konvencija omogućava da na jednom mestu se bavimo i kvalitetom, da se na jednom metu bavimo i povećanjem bezbednosti rada, da nekako multisektorski obuhvatimo ono što sada vidimo, da jeste problem u putarskim kompanijama. To se znalo i od ranije da su problemi u neplaćanju, držanju radnika na crno, bilo da su kompanije koje su dobile svoje poslove na normalnim tenderima, javnim tenderima, ali sada inspekcija rada izlazi na teren i ispostavlja se da su ljudi zaposleni na crno, pa se desi da kompanija koja ima tri zaposlena, sasvim zvanična kompanija, koja negde tamo u APR postoji dobije posao, onda uzima podizvođače gde u stvari postoje zaposleni putari. Sa neke druge strane postoje putarske kompanije pune radnika koje u stvari treba da rade taj posao. To je razlog zašto ova konvencija možda može da nam pomogne, prvo da napravimo red, da uspostavimo sistem koji, bez obzira na zakone koje ste pomenuli, slažem se sa vama, i Zakon o javnim nabavkama i svi drugi zakoni postoje, ali naš cilj, odnosno cilj nas u ministarstvu je da probamo da napravimo razliku između onih koji jesu putari i koji rade i onih firmi koje vode računa o svojim radnicima, bilo po pitanju bezbednosti, bilo po pitanju plaćanja obaveza prema državi i plaćanja zarada prema svojim radnicima, poštovanju rokova i kvaliteta svoga rada i onih koji su praktično i često tu samo da bi, verovatno, produžavali rokove, uzimali novac od države i na taj način ne završavali projekte i trpeli svi. Zato je ta priča o tzv. crnim i belim listama. Neće to određivati ni jedan čovek, nego će se uspostaviti kriterijumi. Ministarstvo finansija, poreska uprava, Ministarstvo građevinarstva, Ministarstvo rada, Ministarstvo trgovine, znači svi će biti u toj radnoj grupi, naravno i sindikati, svi oni koji se tim poslom bave, pa ćemo napraviti kriterijume kako u stvari te firme delimo na one koje su bele ili crne, sa mogućnošću da i one koje su crne kada u određenom vremenskom periodu počnu da se ponašaju kako treba, kako bi trebalo danas da se ponašaju, a ne ponašaju se, dobiju mogućnost i da se prebace na tu belu listu. To je suština cele priče zašto smo išli pohitnom postupku. Zato što je konvencija, znate ja sam tu donela, i zamolila da to bude po hitnom postupku, iako je moje mišljenje da svi zakoni moraju da budu u javnoj raspravi, u pitanju je Konvencija, u pitanju je želja da što pre sednemo i vidimo šta se dešava, jer je i najveći problem upravo u putarskoj privredi. To je bio razlog. Kažem, to je bila moja odluka, možda sam pogrešila, ali verujem da će se razumeti razlog zašto smo to želeli da uradimo po hitnom postupku.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Čotrić. Izvolite.
Poštovana gospođo predsednice parlamenta, poštovana gospođo Mihajlović, poštovani predstavnici ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, stanje u putarskoj privredi je veoma nezavidno, i zato potvrđivanje Konvencije međunarodne organizacije broj 94, o radnim klauzulama javnih ugovora ima za cilj da doprinese rešavanju problema putarskih preduzeća, poboljšanju uslova rada, redovnijoj isplati zarada za zaposlene uključujući i dodatke za zarade. Putna privreda Srbije je dovedena pred kolaps lošom politikom koja je vođena poslednjih nekoliko godina, tek od kada ste vi preuzeli ovaj resor beleže se pozitivniji trendovi, što je za podršku i pohvalu. Naime, od 26 putarskih firmi koje zapošljavaju oko 15 hiljada ljudi, većina je u blokadi, a glavni razlog za to su dugovi države i lokalne samouprave za ranije izvedene radove. Dug države se procenjuje na oko milijardu evra. Problem je i to što mali broj naših firmi može da dobije bankarske garancije za izvođenje krupnijih infrastrukturnih poslova, tako na primer na Koridoru 11, samo dve naše firme su uspele da dobiju bankarske garancije. S druge strane, putarske firme ne mogu da dobiju poslove ni zato što su u blokadi. Rešenje je u tome da domaće firme se međusobno integrišu, da se ukrupne, da se izoluju oni zdravi delovi tih firmi da pronađu strateške partnere, ali u svemu tome neophodna je i pomoć države, kao i banaka i Fonda za razvoj. Mi znamo da su putevi žila kucavica svih uređenih država, a vrednost puteva u Srbiji iznosi oko pet milijardi evra, a za njihovo redovno održavanje na godišnjem nivou je potrebno obezbediti negde oko 50 milijardi dinara. Međutim, zbog nedostatka sredstava više od 80% puteva u Srbiji je u veoma lošem stanju. Na primer, deonica puta od Uba do Lajkovca koja je duga 12,5 kilometara, gradi se četiri godine. Izvođači radova su obećali da će je završiti do novembra ove godine. Međutim, s obzirom na to da je taj rok 10 puta čak pomeran, skeptični smo u pogledu njihovog obećanja, u šta ste se sigurno i sami uverili nekoliko puta obilazeći radove upravo na ovoj deonici kada ste konstatovali da nema dovoljno angažovanih radnika niti mašina i da firme koje su preuzele obavezu da ovu deonicu završe ne rade planiranom dinamikom. Postoji realna opasnost da skoro 15 hiljada radnika putarskih preduzeća ostanu bez posla, a da se životi učesnika u saobraćaju ozbiljno dovedu u pitanje. Zato je potrebno da bude potvrđen ovaj sporazum kako bismo zahvaljujući njemu omogućili formiranje međuresorne radne grupe koja bi bila sastavljena od predstavnika nadležnih ministarstava, sindikata, asocijacija koje okupljaju građevinska preduzeća, a koja će imati za cilj da sačini spisak putarskih i građevinskih preduzeća u Srbiji koja je biti podeljena na ona koja ispunjavaju predviđene zakonske kriterijume i obaveze prema svojim zaposlenima i prema državi i ona druga koja to, nažalost ne čine i koja više neće dobijati posao od države. Pojedine firme biće dakle na crnoj listi, kako ste istakli u vašim prethodnim izjavama i u obrazloženju za potvrđivanje ovog sporazuma, ako ne plaćaju radnike, ako imaju radnike koji su angažovani na crno, ako te firme nisu platile svoje obaveze prema radnicima, ako nisu ispunili obaveze prema državi, ako ne zadovoljavaju kvalitet radova, ukoliko nisu vodili računa o bezbednosti na radu ili ako su te firme učestvovale u bilo kojoj aferi u kojoj je dokazana prevara, odnosno korupcija. Sada bih prešao na ova dva druga međunarodna sporazuma, to je potvrđivanje protokola u Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju između Republike Srbije i Evropske zajednice, njihovih država članica druge strane kojim se uzima u obzir pristupanje Republike Hrvatske EU. Poznato je da je 1. jula prošli godine Hrvatska postala punopravna članica EU i da carinski režim između Srbije i Hrvatske od tog datuma koji je bio definisan CEFTA sporazumom o slobodnoj trgovini se više ne primenjuje, jer je Hrvatska automatski dakle, prestala da bude članica CEFTA. Takav carinski režim je zamenjen carinskim režimom između Srbije i EU koji je definisan u Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju EU sa našom zemljom. Prema uslovima koji su definisani u tom Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju Srbija se našla u povoljnijem položaju. Mi praktično kao i sa ostatkom EU nemamo više carina na izvoz industrijskih proizvoda iz Srbije u Hrvatske, a isto važi i za većinu poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda osim samo za četiri kategorije poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda, za koje postoje izvozne kvote, a to su šećer, vino, juneće meso i pastrmka. S druge strane za Hrvatsku je od prošle godine bescarinski režim okončan. Izvoznici sada moraju da plaćaju carinu na većinu proizvoda i ta se carina sada kreće u rasponu od 4% do 13%. Moram da istaknem da je naša zemlja sa Hrvatskom u poslednjih nekoliko godina zaključila oko 20 sporazuma i protokola i to u najvažnijim oblastima saradnje počevši od normalizacije odnosa između dve zemlje, pa sve do slobodne trgovine. U ukupno ostvarenom izvozu Srbije u svet, prošle godine Hrvatska je bila na visokom devetom mestu, a po visini uvoza iz drugih zemlja u našu zemlju Hrvatska je svrstana na deseto mesto. Dakle, ona je naš veoma značajan spoljno trgovinski partner. U Srbiji sada posluje preko 200 hrvatskih preduzeća, odnosno pre svega ćerki firmi i njihovih predsedništava i to je rezultat zaista intenzivnog učestvovanja hrvatskih preduzeća u privatizacionim procesima u Srbiji. S druge strane nažalost, na to moramo da ukažemo da u Hrvatskoj je danas prisutno svega desetak srpskih preduzeća. Dakle, ogromna je ne srazmera. Hrvatska jeste nesumnjivo značajan naš partner i u političkom i ekonomskom smislu, i bilateralni i ekonomski odnosi se baziraju na robnoj razmeni koju karakteriše strani, kontinuirani rast počevši od 2001. godine, praktično od uspostavljanja diplomatskih odnosa. Ta ukupna razmena pošle godine iznosila je oko 900 miliona dolara. Ta privredna saradnja može da se dalje unapređuje. Postoji mnogo prostora i često se ističe u susretima privrednih komora i privrednika naših zemalja i ministarstava, da su naše privrede komplementarne, nekada smo bili u istoj državi. Posebno ta saradnja može da se unapredi u oblastima energetike, zatim u metaloprerađivačkoj industriji, trgovini, građevinarstvu, posebno u IT sektoru, zatim u poljoprivredi. Značajno je ulaganje hrvatskih kompanija na srpsko tržište i ono iznosi negde oko 650 miliona evra, dok su naša ulaganja u Hrvatsku nedovoljna i ona iznose svega 45 miliona, dakle, nisu ni deseti deo onoga što je Hrvatska investirala u Srbiju. Šta su razlozi za slabije prisustvo srpskih preduzeća na tržištu u Hrvatskoj. Dakle, privredna komora naše zemlje je analizirala i došla do zaključka da su nezavršeni procesi privatizacije naše privrede, da postoje brojne ne carinske barijere, da postoji ne blagonaklonost, kako da kažem, prema robama i investicijama iz Srbije, da često sa naše strane postoji nelojalna konkurencija domaćih firmi, a opet sa hrvatske strane je izražena diskriminacija srpskih preduzeća u privatizaciji hrvatskih firmi. Naravno da uz angažovanje naše Vlade, naše privredne komore je potrebno obezbediti veću prohodnost za srpski kapital u Hrvatskoj kako bi se smanjila ova ogromna ne srazmera koja postoji u investicionim ulaganjima. Zato je moguć značajan porast međusobne trgovinske razmene i da bi jedno od rešenje bilo da se ekonomske politike dve zemlje usmere ka izvozu i za zajednički nastup na trećim tržištima. Što se tiče ovog trećegpredloženog sporazuma o veterinarskoj saradnji sa Republikom Albanijom, daću malo širi okvir. S obzirom na to da taj sporazum treba da doprinese uopšte proširenju saradnje u oblasti poljoprivrede između dve zemlje i uopšte na ekonomskom i privrednom planu. Dakle, cilj ovog sporazuma je pored saradnje dve države u oblasti veterine i želja da se dobije jedan pravni okvir kojim bi trebalo da se doprinese ukupnoj saradnji, da se poveća taj obim razmene poljoprivredno prehrambenih proizvoda i pre svega da se stvore uslovi za povećanje našeg izvoza u Albaniju. Bio sam nekoliko puta u Albaniji, video sam da postoji interesovanje za naše proizvode, da postoji mogućnost za njihovo plasiranje na albanskom tržištu s obzirom na to da je veoma skromna domaća proizvodnja i da su tamo uglavnom strani proizvodi u trgovinama i u industriji i sigurno bi trebalo ohrabriti u većoj meri naše izvoznike i naše investitore da posluju sa Albanijom. Bileteralni sporazumoslobodnoj trgovini koji je potpisan između Srbije i Albanije stupio je na snagu 1. avgusta 2004. godine, pre deset godina. To je bio taj prvi značajan korak unapređenja međusobnih odnosa posle jednog dugog perioda mirovanja, a pravi bum u trgovini je nastao 2007. godine kada je ustanovljena CEFTA, godinu dana ranije i kada je omogućena regionalna zona slobodne trgovine. Već je samo tokom te prve godine postavljanja CEFTE, trgovinske razmene između Srbije i Albanije se gotovo udvostručila, sa 40 miliona dotadašnjih američkih dolara 2006. godine, taj obim je povećan na više od 80, skoro 90 miliona američkih dolara u 2007. godini. Onda dolazi svetska ekonomska kriza 2008. i 2009. godine koja uslovljava da dođe do malog zastoja, međutim, ponovo 2010. godine ta razmena dostiže 139 miliona američkih dolara. Ono što karakteriše tu razmenu, jeste da je ona neujednačena, neuravnotežena, jer od te sume, od 140 miliona američkih dolara, 90% predstavlja naš izvoz u Albaniju, što je dobro, jer mali je broj zemalja sa kojima mi imamo pozitivan spoljno-trgovinski saldo i naravno da bi trebalo iskoristiti te mogućnosti za još veći naš izvoz i za uravnoteženje, jer iskustva EU su pokazala da je najbolja spoljno-trgovinska razmena između država koje imaju uravnotežene bilanse i saldo. Inače, Albanija spada u grupu srednje značajnih zemalja u robnoj razmeni i izvozu Srbije, od 172 zemlje gde Srbija plasira svoje proizvode, u prošloj godini, Albanija se našla na 24 mestu po vrednosti našeg izvoza. Od 204 zemalja odakle mi uvozimo u prošloj godini, Albanija je na 58 mestu, to je svrstala u red zemalja koje jesu manje značajne u toj robnoj razmeni kada je u pitanju import. Naša ukupna vrednost izvoza u Albaniju 2012. godine iznosila je oko 90 miliona dolara i kažem da mi redovno beležimo značajan suficit u poslovanju sa Albanijom. Šta je šansa za povećanje izvoza u Albaniju? To je da se u ovoj zemlji strukturno menjaju uslovi poslovanja i da se olakšava poslovanje stranih preduzeća, da je sve veća potražnja za poljoprivrednom mehanizacijom, za gađevinskim mašinama, za raznim industrijskim i drugim materijalima, ali veliki problem za uspostavljanje kvalitetnih privrednih veza predstavlja pitanje transporta robe. Uprkos tome, srpske firme mogu uspešno da posluju u Albaniji. Ja ću istaći dva primera, to je „Fabrika kablova“ iz Jagodine i beogradska kompanija „Vekspon“ i još samo da kažem da srpska privreda još od 2003. godine redovno učestvuje na sajmovima u Albaniji, da se predstavljaju naši proizvodi i usluge i da to može samo da doprinese povećanju robne razmene i povećanju našeg izvoza. Želim da kažem da će poslanička grupa SPO i DHSS u Danu za glasanje da podrži usvajanje, ratifikovanje i donošenje ovih predloženih sporazuma.
Da li još neko želi reč? Nemamo prijavljene u sistemu. Izvolite, Mirjana Dragaš.
Poštovana predsednice, gospodine ministre, gospodo poslanici, pred nama se danas nalazi jedan vrlo zanimljiv Zakon o primeni Konvencije međunarodne organizacije rada broj 94, koji reguliše radne klauzule javnih ugovora. Iz dosadašnje rasprave, mogli smo da vidimo i otvorena pitanja da li primena ove konvencije i usvajanje zakona o njoj, doprinosi poboljšanju rada u okviru putarskih preduzeća i svih onih preduzeća gde se država javlja kao poslodavac. Smatram u svakom slučaju da je usvajanje ovakve Konvencije od velikog značaja i da će SPS u Danu za glasanje, glasati za usvajanje ovog zakona, a da Konvencija pomaže unapređenju odnosa u ovoj oblasti, ja bih pre svega videla to u dva pravca. Jedan je usklađivanje sa svim međunarodnim sporazumima i evropskim zakonodavstvom, u oblasti pravne regulative u svakom pogledu. Ova konvencija jeste u Evropi usvojena davno, kao što smo videli iz 1949. godine i ona nama nije nedostajala u određenom smislu, da naši zakoni u oblasti regulative rada, radnih odnosa zapošljavanja, položaja radnika, isplata plata, bude prepreka za kvalitetne zakone koje regulišu ove oblasti i ove sfere u oblasti radnih odnosa, ali smatram da usvajanje ove konvencije u ovom trenutku učvršćuje te neke odnose, jedan je od onih tačkica ili karika u usvajanju ukupno svih zakona u približavanju EU i mislim da u tom pravcu država Srbija treba da nastavi svoje aktivnosti i da što veći broj tih zakona, pravila iz oblasti međunarodne organizacije koju reguliše međunarodna organizacija rada, ali i sve druge sfere zakona koje su nam podeljene po paketima u postupku približavanja EU treba da se u narednom periodu, urede. Ono što nama ostaje kao zadatak jeste da, ne samo usvojimo te zakone, nego da se trudimo da zakone primenjujemo. Mislim da je tu baš srpski problem, na šta bih ja ovog puta stavila malo više akcenat i sigurna sam da će svi ljudi zaposleni u Ministarstvu, da će ministri, da će ukupna Vlada pooštriti odgovornost u narednom periodu u tom pravcu. Aktivnosti su poslednjih nekoliko godina pojačanje u ovom smislu i zbog nas samih što smatram da je odgovornost prema samima nama, ali i u postupku približavanja EU, naročito potpisivanja Briselskog sporazuma. Dakle, kada je reč o ovom stvarima i kada je reč o položaju preduzeća u putnoj privredi, ono što jeste za njih specifično, to je da su to državni fondovi koji se obezbeđuju za obavljanje ovih radova ili fondovi iz inostranstva. Država se pojavljuje kao poslodavac, uslovno rečeno i time je veća odgovornost države da ti odnosi prema preduzećima koji rade u ovoj putnoj privredi, budu bolji, efikasniji, kvalitetniji. Rad tih preduzeća na samom terenu, odnosno radnika koja u njima rade, zahtevaju našu posebnu pažnju, s obzirom na vrlo oštre uslove. Radovi se izvode u spoljašnjim uslovima, bilo da se radi o nekom užasno toplom periodu preko leta, da su smenski poslovi dosta teški, da se koristi čitav radni letnji dan, da tu temperature mogu da budu i preko 40 stepeni, da se jako mora voditi računa o zaštiti zdravlja tih ljudi koji tamo rade, sa primenom odgovarajućih pauza u radu, itd, itd. S druge strane, mogu da se rade sada po novim tehnologijama i u zimskim uslovima, ponekad, što su opet izloženi posebno oštrim klimatskim uslovima, rad na mostovima posebno izaziva teškoće, itd. Dakle, o svemu tome smatram da mora da vodimo računa. U ovom vremenu tranzicije posle 2000. godine mi smo malo zaboravili ono što se zove zaštita na radu i briga o zdravlju, pa je i taj segment u okviru vladinih poslova, a i dela zdravstva, na određeni način, bio zapostavljen, tako da je i deo zdravstva koji se bavi zaštitom na radu u ovim prethodnim godinama bio pomalo skrajnut. Mislim da Srbija na putu približavanja EU i uređenja na nov način nekih odnosa i nekih poslova koje radi u tom delu mora da više povede računa, mora da se aktiviraju ti neki odnosi i ne može prosto takva vrsta poslova da bude ostavljena samo preduzećima, slobodnom liberalnom tržištu ili slobodnoj volji poslodavca odnosno neposrednog izvođača radova. Smatram da država tu mora da ima efikasniju regulativu i efikasniji uticaj, upravo da bi zaštitila zdravlje radnika koji rade i da bi zaštitila njihova prava. Važan segment tih prava jeste na vreme isplata zarada. Ali, opet, kada je reč o samim isplatama zarada, nije problem samo kod putarskih preduzeća, nego je problem i u svim drugim oblastima rada i mislim da se to u celini odnosi na ukupno ponašanje kada je u pitanju Zakon o radu i na ukupne odnose prema zaposlenima i radnicima. Ja bih tu istakla naročito veliki značaj da u ovom narednom periodu u svim tim delovima, naročito pošto sad imamo usvojen novi Zakon o radu, svi ti elementi budu zaista ispoštovani i da se odgovorno odnosimo. Ali, tu je, pre svega, reč o državi, a ja bih ovde rekla da je, pa čak i u primeni ove konvencije, veoma važna uloga sindikata. Sindikat i razne sindikalne organizacije koje danas postoje u Srbiji moraju što pre da se prilagode novim tržišnim uslovima, brzini i efikasnosti, koji moraju da odgovaraju na sve izazove koji se nalaze u području rada, da bi mogle da pariraju i da budu adekvatan zastupnik radnika. Dakle, i ovo je jedna prilika da, analizirajući obaveze koje proizilaze iz primene ove konvencije, sindikati ažuriraju i svoje poslove i uređenost u njima. Pomenuto je ovde da ono što sama primena Konvencije dalje omogućava jeste u stvari stvaranje te međuresorne radne grupe. Ona povećava samo brzinu, odgovornost i efikasnost njenog postojanja i njenog rada. Mogla je ona da postoji i ranije, to nije sporno i niko nas nije sprečavao u tome, ali sa primenom ove konvencije i ovog zakona mi imamo i zakonsku obavezu da to uradimo. To jako može da pomogne našim putarskim preduzećima u njihovom pozicioniranju ukupno na tržištu rada. S jedne strane, postojanje liste tzv. belih lista preduzeća koje poštuju sve neke zakone, biće podsticajno i za ona preduzeća koja bi se mogla naći ili koja će se naći na crnoj listi, jer će, verovatno u potrebi da dođu do posla i videvši da se nepoštovanje zakona u stvari ne isplati, oni nastojati da poboljšaju svoje pozicioniranje na unutrašnjem tržištu rada. Ono što takođe smatram da država može da pomogne tim preduzećima i što ne proizilazi van okvira onoga na šta država može da utiče jeste da pomogne u njihovom takvom pozicioniranju da mogu da budu nosioci velikih poslova, da ih podstiče na međusobno udruživanje, kako bi oni postali krupniji, konzorcijumi, uslovno rečeno, koji bi mogli adekvatno da konkurišu i na međunarodnom tržištu rada. Mi ne možemo da budemo zadovoljni ako naša putarska preduzeća rade i dobijaju poslove samo u Srbiji. Oni će moći u tom slučaju, ako se radi putem tenderske dokumentacije, kao što je sada, da budu izvođači samo određenog broja radova, a po međunarodnim pravilima, ukoliko nemaju određene sertifikate, nosioci krupnih poslova i nosioci ugovora moraju odnosno mogu da budu samo preduzeća međunarodnog značaja, sa međunarodnog tržišta, koji nosioci sertifikata imaju. Setimo se da smo u ranijem vremenu u socijalističkoj Jugoslaviji imali preduzeća koja su obavljali veoma velike i značajne radove na međunarodnom tržištu i moramo da im pomognemo, preostalim preduzećima ili onima koji će se tek formirati, upravo da izađu na međunarodno tržište rada. Ja ću ovom prilikom da kažem nekoliko rečenica koje su važne za dalje uređenje prostora na ovom našem balkanskom području. Naime, proširenjem EU i usvajanjem naših nastojanja da se uključimo u evropsku porodicu naroda, primenjuju se i proširuju oblasti rada koje se moraju zakonski regulisati, proširuju se oblasti međunarodne saradnje među balkanskim državama koje su nekada činile jedinstvenu zemlju Jugoslaviju, ali, s obzirom na našu geografsku međusobnu upućenost ali i upućenost u svakom drugom pogledu, mislim da sporazumi koji se u ovom pravcu u poslednje vreme sve više primenjuju ili usvajaju moraju da doprinesu upravo da to područje bude mnogo bolje umreženo, jer ćemo od toga imati svi narodi na ovom području mnogo više koristi. Kada je reč danas o raspravi koja je pred nama, tu su dva sporazuma koja smatram veoma važnim. Jedan je sporazum o saradnji u oblasti veterine sa Albanijom, gde je Sporazum potpisan još pre nekoliko godina, ali sada ovaj zakon treba da to još više učvrsti i omogući. Znamo da je trgovina stokom razvijena u svim susednim međusobnim odnosima sa državama, ali Zakon o veterinarskim poslovima omogućava pre svega zaštitu životinja, zaštitu zdravlja njihovog, obezbeđuje zdravu trgovinu, da se neke bolesti ne prenesu nekontrolisano i tako dalje i u tom smislu obezbeđuju, kada su svi ti uslovi iz oblasti veterine ispunjeni, širu razmenu roba koja je od višestruke koristi. Dobro je što je to i sa državom Albanijom sa kojom dugo godina nismo imali razvijenu saradnju i postupci koji teku u samoj Albaniji mislim da treba da ih pozdravimo, odnosno oni doprinose takođe dobrom razvijanju odnosa sa Srbijom. Reći ću nekoliko dobrih rečenica u smislu pohvale ovog sporazuma koji se popisuje sa Hrvatskom. Ona proizilazi samom svojom nužnošću, jer je Republika Hrvatska u sastavu EU, nije više u primeni sistema CEFTA, nego se u okviru novih sporazuma pojavljuje. Regulativa koju ovaj zakon donosi omogućava zakonski predviđenu i uređenu saradnju u oblasti poljoprivrede između Srbije i Hrvatske. Kada je reč i o jednom i o drugom sporazumu, naravno, Socijalistička partija Srbije će glasati za primenu ovih sporazuma, za usvajanje ovih zakona i dati dodatno podsticaj i svaki dobar signal da slični sporazumi ovakve ili neke druge sadržine u narednom periodu budu u većoj meri usvajani, većom brzinom, da kada je reč o zakonima, bude značajno i njihovo usvajanje i njihova primena, onda ćemo zaista svi imati pred sobom jednu efikasnu i uređenu državu sa kojom će ne samo ta preduzeća i radnici u njima biti zadovoljni, nego ćemo u celini svi u državi Srbiji moći da vidimo i kao obični građani da država funkcioniše na kvalitetan i efikasan način. U tom smislu i lično glasam za ove zakone i još jednom ponavljam da će poslanička grupa Socijalističke partije Srbije dati svoj doprinos u ovom pravcu. Hvala vam.
Zahvaljujem. Prelazimo na poslaničku listu. Reč ima narodni poslanik Marijana Maraš. Izvolite.
Poštovana predsednice, uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je danas Predlog zakona o potvrđivanju Protokola uz Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju između Republike Srbije, sa jedne strane i evropskih zajednica i njihovih država članica, s druge strane, kojim se uzima u obzir pristupanje Republike Hrvatske EU. Republika Hrvatska je 1. jula 2013. godine postala članica EU. Od tog datuma Republika Hrvatska se povukla iz CEFTA sporazuma i preuzela trgovinske i ugovorne odnose koje EU ima sa trećim zemljama. Ulaskom Hrvatske u EU došlo je do određenih izmena u spoljnotrgovinskom režimu. Ove izmene se odnose na režim izvoza naših proizvoda u Republiku Hrvatsku, kojim od 1. jula 2013. godine postaje istovetan režimu izvoza prema bilo kojoj zemlji u EU. Takođe, režim uvoza se menja, pa se robe koje imaju hrvatsko poreklo tretiraju u carinskom smislu kao robe iz EU. Protokol je potpisan u Briselu 25. juna 2014. godine. Prema odredbama člana 14. Protokola, datum privremene primene je prvi dan drugog meseca nakon dana potpisivanja. U skladu sa tim, Protokol se primenjuje od 1. avgusta 2014. godine. Protokolom je definisano da Srbija i EU obezbeđuju jedna drugoj dodatne koncesije za poljoprivredne proizvode, na osnovu količina koje su tradicionalno realizovane u trgovinu poljoprivrednim proizvodima između Republike Srbije i Republike Hrvatske u periodu od 2009. do 2011. godine. Dodatne koncesije su dogovorene putem preferencijalnih kvota. Uvozne kvote su dostupne svim članicama EU, ne samo Hrvatskoj, a izvozne kvote Republike Srbije se odnose na EU u celini. Protokol se odnosi i na tehničko usaglašavanje usled nove države članice i promene preferencijalnih stopa za neke poljoprivredne proizvode. Izmene koje se tiču izvoza proizvoda poreklom iz Srbije su povećanje kvote za izvoz šarana, odobravanje bescarinske kvote za izvoz pripremljene i konzervisane ribe i povećanje kvote za izvoz šećera. Napomenula bih da su pregovori i potpisivanje protokola uobičajena praksa nakon svakog proširivanja EU. Usvajanje ovog zakona proizašlo je iz potrebe usaglašavanja našeg zakonodavstva sa procedurama EU i nastavka evropskih integracija, te stoga poslanička grupa SPS podržava usvajanje ovog zakona. Takođe, poslanička grupa SPS će podržati i usvajanje drugog zakona koji je danas na dnevnom redu, a to je Zakon o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Saveta ministara Republike Albanije o veterinarskoj saradnji. Sporazum je zaključen pre svega u cilju olakšavanja trgovine životinjama i proizvodima životinjskog porekla, povećanja robne razmene u sektoru poljoprivrede, kao i uspostavljanja čvršćih poslovnih veza predstavnika poljoprivredno-prehrambenih industrija. Najpre želim da kažem da je donošenje ovog sporazuma i te kako značajan korak napred u regulisanju ove oblasti, pre svega iz razloga što se promet sa susednom Albanijom unapređuje i omogućava potpunija kontrola prometa. Neregulisana trgovina nanosi finansijsku štetu državi, a ono što je najvažnije, predstavlja opasnost i po zdravlje ljudi. Sporazumom se uređuje više pitanja od značaja za saradnju u oblasti veterinarstva, čime se stvaraju uslovi za saradnju nadležnih veterinarskih organa. Saradnja u oblasti veterine ovim sporazumom dobija potpuni pravni okvir, a time se stiču uslovi i za ostale segmente saradnje u oblasti poljoprivrede. Sporazum, takođe, treba da stvori osnov za uspostavljanje poslovnih veza predstavnika poljoprivredno-prehrambene industrije dve zemlje i poveća obim razmene poljoprivredno-prehrambenih proizvoda. Poslednjih godina evidentan je pomak u bilateralnim odnosima između Srbije i Albanije, mada su intenzivirani odnosi na svim nivoima. Privredna saradnja je još uvek na relativno niskom nivou. Trgovinski odnosi se zasnivaju gotovo isključivo na razmeni roba i regulisani su CEFTA sporazumom. U 2013. godini Srbija je u Albaniju izvezla poljoprivredno-prehrambene proizvode u vrednosti od 32,7 miliona dolara, pšenica, kukuruz, masti, ulja i mešavine začina i ostvarila je suficit u ovoj razmeni od 28,4 miliona dolara. Republika Srbija ostvaruje suficit u trgovini sa Republikom Albanijom i naš interes je da ne samo tako ostane, nego da se već taj suficit i poveća. Mala geografska distanca je činjenica koja nam ide u prilog i upravo ovaj sporazum treba da doprinese većem i lakšem plasmanu naših proizvoda na albansko tržište. U skladu sa tim, očekujemo da će se ovim sporazumom ostvariti pomak u trgovini dveju zemalja i da će značajno smanjiti postojeće procedure. Očigledno je da će brzina približavanja EU, ali i Svetskoj trgovinskoj organizaciji u značajnoj meri zavisiti i od trgovinske saradnje Srbije sa susednim zemljama, tako da ne treba prenebregnuti ni činjenicu da sporazum ima i politički značaj, odnosno treba da doprinese pacifikaciji regiona. Za Srbiju region Zapadnog Balkana je više nego četiri puta značajniji kao izvozno tržište nego kao uvozno. Zemlje CEFTA su vrlo važno tržište za našu zemlju. Mada se sa Albanijom ostvaruje skromna razmena, gravitacioni model koji meri razliku između potencijalne i stvarne trgovine pokazuje da Srbija ima prostora za povećanje te razmene, naročito od kada je Hrvatska postala zemlja EU, a Srbija postala lider u okviru zemalja članica CEFTA. Primena sporazuma treba da podstakne dalju liberalizaciju trgovine poljoprivrednim i prehrambenim proizvodima i obezbedi kvalitetniju robnu ponudu. Dobrom strategijom izvoza došlo bi do normalizacije ekonomskih odnosa i stvaranja novih potencijala za spoljnu trgovinu. Ekonomska saradnja zapadnog Balkana je svakako strateški interes Srbije, te je potpuno očekivano zalaganje u tom pravcu i za saradnju sa Republikom Albanijom. Da bismo obezbedili kvalitetan i nesmetani rad veterinarskih i carinskih organa i obezbedili kontrolu prometa, neophodna nam je kontinuirana saradnja naših nadležnih organa i nadležnih organa iz Republike Albanije. U prethodnom periodu intenzivirana je saradnja nadležnih veterinarskih službi u obe zemlje, usaglašene su međunarodne veterinarske potvrde, sertifikati za izvoz iz Republike Srbije u Republiku Albaniju za životinje za klanje, goveda za klanje, svežeg mesa goveda, riba i proizvoda ribarstva, prerađene hrane za kućne ljubimce. Za uvoz pošiljki iz Republike Albanije do sada su usaglašene međunarodne veterinarske potvrde, i to konja za trke privremene i konja za tov i priplod, riba i tretiranih koža, a sertifikat za uvoz proizvoda ribarstva je u fazi usaglašavanja dve države. Sporazum treba da doprinese razvoju naučnih i tehnoloških veza, obzirom da predviđa da se u cilju unapređenja saradnje naučnih i stručnih institucija u oblasti zdravstvene zaštite životinja i veterinarskog javnog zdravstva organizuju godišnji stručni sastanci i razmenjuju propisi i stručne publikacije koje se odnose na oblast veterinarstva i pruža uzajamna pomoć u proizvodnji, nabavci potrebnih sredstava za suzbijanje bolesti i za lečenje životinja. Važno je istaći da će primena ovog sporazuma doprineti i obezbeđivanju i očuvanju zdravlja kako životinja, tako i građana. Kvalitetna pravovremena i efikasna kontrola neophodan je uslov za to, pogotovo ako se uzmu u obzir neželjeni efekti i nesagledive štetne posledice uvoza higijenski neispravnih proizvoda, a posebno zaraženih i obolelih životinja. Imajući u vidu sve ove razloge, a posebno to da će primenom Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Saveza ministara Republike Albanije o veterinarskoj saradnji omogućiti kontrola prometa i veći pristup i izvoz na albansko tržište, kao i to da usvajanje Protokola uz Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju između Republike Srbije sa jedne strane i evropskih zajednica i njihovih država članica sa druge strane, kojim se uzima u obzir pristupanje Republike Hrvatske EU, obaveza Republike Srbije na putu ka EU, SPS će u danu za glasanje podržati usvajanje oba ova predloga zakona. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović.
Hvala, uvažena predsedavajuća. Poštovani ministre, moram da priznam da pomalo osećam, na neki način, i stid što tek posle 65 godina, koliko ima od kada je doneta ova konvencija Međunarodne organizacije rada, usvajamo. Pravo da vam kažem, nije mi jasno zbog čega ovo nije ranije nije usvojeno, mada možda, kako se vratimo u istoriju, bi to i sagledali. Hajde da razumem u onom socijalističkom periodu kada je radnik bio stavljen na određeni pijedestal i kada smo zaista imali sistem gde su fabrike bile date u vlasništvo radnicima, odnosno društvena preduzeća, kada smo imali, onda i razumem da smo čak imali možda i bolje uređena prava radnika i zaštitu radnika, nego možda samom konvencijom. Kasnije sve ono što je nastajalo i kada smo počeli da uvodimo i kapitalizam, a posebno ovaj liberalni kapitalizam, moram da priznam da mi nije jasno, ako smo težili određenim civilizacijskim tekovinama, zašto nismo ovu konvenciju usvajali? Ljudima da prosto pojasnimo, radi se o odnosu između državnog organa, odnosno javnog preduzeća, i zaposlenog i radnika. Znači, nije čak ni onaj odnos između privatnika, nego prosto se radi o odnosu države prema radniku. Da je možda ovako nešto doneto, odnosno da je usvojeno 2000. godine, možda se ne bi doneo onakav Zakon o radu 2001. godine, po kome je radnik bio potpuno obespravljen u potpunosti, a preduzeća rasprodata. Možda gospođa Mihajlović, koja je inače obrazlagala ovu konvenciju, ne bi danas morala da nam govori o putarskim preduzećima, koja su potpuno uništena, gde su radnici izbačeni na ulicu, koja su potpuno razorena u svakom segmentu, da čak nisu mogla da ispune neke elementarne uslove da učestvuju na tenderima, pa su mahom strane firme ovde dobijale mogućnost da prave puteve. Naša preduzeća i naši radnici su odlazili da rade kod stranaca, iako smo imali izuzetno velike putarske gigante, odlična preduzeća. Možda zato što je nedostajala jedna ovakva konvencija, mi smo danas doživeli upravo to da danas pokušavamo to da revitalizujemo i da na neki način ograničimo možda državu da više ikada pomisli da donese takav zakon, kao što je bio Zakon iz 2001. godine. Podsećam ljude i svakoga ko je preživeo taj tzv. tranzicioni period i pljačkašku privatizaciju, mogli ste radnika da izbacite na ulicu i da mu ne obrazložite zašto je dobio otkaz. Dobro je da danas ovo usvajamo. Dobro je da ograničavamo takve bahate ljude, posebno i zbog jednog segmenta u samoj konvenciji koji se odnosi na podizvođače. Mi smo inače ovde navikli da naša preduzeća uništavamo na taj način što smo uzimali za podizvođače, u određenim segmentima, razna neka privatna preduzeća, veoma sumnjiva, koji su, a to ćete pitati radnike zaposlene u tim preduzećima, zato što su jurili trbuhom za kruhom, jer nisu imali da obezbede egzistenciju porodice, prihvatali najgore uslove da rade kod tih privatnika. Podsećam vas, uzmite samo ova preduzeća koja se bave obezbeđenjima zgrada, na primer, naših javnih preduzeća. Pitajte te radnike kakvi su im uslovi i kako preživljavaju, kolike su im plate, pa ćete doći do zaključka da je tako nešto zaista nedopustivo, a pošto se ovde radi o naručiocu, znači javnom preduzeću, koji traži određenu privatnu firmu da mu obezbeđuje, kao da ne mogu oni sami da zaposle nekoga ko bi mogao da se bavi obezbeđenjem preduzeća, ali angažujte neku privatnu firmu, oni dovedu te ljude koji za nekih 18 ili 20.000dinara rade najgore moguće stvari, rizikuju čak i svoj život. Da je bila ovakva konvencija, možda ne bi bilo dopušteno. Nadam se da će, recimo, baš tom segmentu najviše da se ona odnosi i da ti podizvođači, odnosno ljudi koji se bave obezbeđenjima naših javnih preduzeća, neće više moći na takav način da izrabljuju radnike. Moram da priznam da smo mi ovde zaboravili šta znači humanost u želji za strahovitim profitom, što je normalno i legitimno. Inače sam pristalica kapitalističkog uređenja, ali ne možete da zaboravite na nešto što se zove humanost. Prosto, čovek je živo biće. Tretirali smo ovde ljude kao robu, kao predmete. Mogli ste da kažete, recimo, devojci koja hoće da se zaposli da ne može ako planira trudnoću. To se, nažalost, tolerisalo. Vidim da se i tu sada uvode određene, ne određena, nego to se prosto inkriminiše kao krivično delo, što je jako pozitivno, ali da se tu uvodi neki red. Vidim da je u mnogim segmentima država krenula, posebno moram da pohvalim poresku upravu, a i inspekcije rada koje su krenule tako da češljaju razna preduzeća, gde su ne prijavljeni radnici, da se ta preduzeća zatvaraju. Neka si imao jednog ne prijavljenog radnika, nisi ispoštovao zakon, molim lepo, kada 15 dana dobiješ zatvoren lokal, opametićeš se, pa drugi put ćeš sve prijaviti na vreme. Prosto, možda mora takav red da se uvodi i zato osećam, još jednom ponavljam, stid, što posle 65 godina mi usvajamo nešto što je civilizacijska tekovina, što je moralo da se usvoji mnogo ranije, ali nažalost preživeli smo sve i svašta, dobro je, bolje ikada neko nikada i naravno da ćemo u danu za glasanje podržati usvajanje ove konvencije. Hvala vam.
Pošto nikog više nama na listi, pitam da li neko možda po članu 96. želi da iskoristi svoje pravo? (Niko.) Hvala. Saglasno članu 98. stav 4. Poslovnika zaključujem zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka 7, 8. i 9. dnevnog reda. Prelazimo na sledeće tačke dnevnog reda, a to su tačke 10. i 11. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozima odluka iz ove dve tačke, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Poslaničke grupe su već prijavile svoje predstavnike. Saglasno članu 192. stav 3, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu odluke o dopuni Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela Poslanička grupa Srpska napredna stranka i Predlogu odluke o izmenama Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela Poslanička grupa Demokratska stranka. Da li predstavnici predlagača žele reč? (Ne.) Da li izvestioci odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice Narodne skupštine, poštovani gospodine Ljajiću, sada imamo zajednički jedinstveni pretres o Predlogu odluke o dopuni Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Skupštine. Jedan taj predlog odluke je podnela poslanička grupa SNS, a drugi poslanička grupa DS. Ovo je prvi put da Zoran Živković i ja moramo da glasamo protiv predloga jedne odluke o dopuni Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Skupštine. Moram da napomenem zbog načina na koji je naša intervencija do sada, povodom ove teme, razumeo gospodin Babić. Dozvolite mi, poštovana predsednice, samo da obrazložim ovaj naš stav i da predložim jednu stvar. Naime, prilikom konstituisanja odbora Skupštine Republike Srbije, kada smo konstituisali ovaj saziv i nakon toga, nas dvojica, Zoran Živković i ja smo podržali sve predložene kandidate i kandidatkinje za članice i članove odbora Narodne skupštine, ali smo poručili tada, pre svega, poštovana predsednice, gospodinu Babiću da Poslovnik Narodne skupštine sprečava gospodina Živkovića i mene, kao samostalne narodne poslanike, da sebe predlažimoi budemo kandidati za članove odbora Narodne skupštine. Član 23. našeg Poslovnika kaže – poslaničke grupe predlažu kandidate za članove i zamenike članova odbora srazmerno broju narodnih poslanika poslaničke grupe u odnosu na ukupan broj narodnih poslanika u Narodnoj skupštini. Dakle, Poslovnikom nije predviđeno da mi, kao samostalni poslanici, predložimo sebe, ali smo tada, na samom početku našeg zajedničkog rada, u ovom sazivu predložili gospodinu Babiću, s obzirom na brojnost ove poslaničke grupe SNS, da nas gospodin Babić, kao šef poslaničke grupe, kandiduje, jer on ima pravo na to po Poslovniku, da učestvujemo u radu odbora Narodne skupštine. Naš argument je poštovana predsednice Narodne skupštine tada bio da skupštinska većina, ovako brojna treba da pokaže jedan dodatni osećaj za demokratičnost rada Narodne skupštine, da obezbedi narodnim poslanicima koji po Poslovniku nemaju pravo sebe da kandiduju, rad u odboru Narodne skupštine, samo da vas podsetim poštovana predsednice Narodne skupštine, gospodin Babić je tada, a ja sam to zapamtio rekao – u redu, videćemo, u redu je. Naravno da su narodni poslanici angažovani, Poslovnik ima neke nedostatke, ali možemo da ispravimo drugim načinima i šta se desilo? Za šest meseci koliko je prošlo od konstituisanja ovog saziva Narodne skupštine gospodin Babić, na primer, kao šef najveće poslaničke grupe ovde, koja ima i mogućnost da predlaže i druge kandidate za članove odbora, evo mene na primer, meni to ne bi bio nikakav problem, on nije za ovih šest meseci ni mene, ni gospodina Živkovića predložio da aktivno radimo u odborima Narodne skupštine. Ja sam onda zaključio poštovana predsednice Narodne skupštine sledeće – da gospodin Babić i skupštinska većina u ovom sazivu ne želi naše aktivno učešće u odborima Narodne skupštine i poštovana predsednice Narodne skupštine, onda sam se ja naravno pitao, a zašto ne žele i naše aktivno učešće u radu odbora Narodne skupštine? Dakle, mi ćemo morati ovoga puta da glasamo protiv ovog predloga iz razloga principijelnosti i doslednosti, i ako mi dozvolite poštovana predsednice, ja bih samo hteo da dopunim naš predlog od prošli put, pre svega gospodinu Babiću, koji vidim sada sluša pažljivo. Mi smo zainteresovani za rad u svim odborima Narodne skupštine, ali nas posebno interesuje ukoliko budete razmišljali o tome da nas kandidujete za aktivno učešće u radu odbora. Naročito nas interesuje gospodina Živkovića i mene da budemo aktivni članovi Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, Odbora za finansijski budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava, Odbora za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo, Odbora za kulturu i informisanje i još dva odbora to su Odbor za evropske integracije i Odbor za kontrolu službi bezbednosti. Budući da do sada gospodin Babić nije nas predlagao kao šef najveće poslaničke grupe ovde da aktivno učestvujemo u radu odbora, bilo je neophodno poštovana predsednice Narodne skupštine da iskoristim sada priliku, ovih pet minuta da ga podsetim na nešto o čemu je već bilo rasprave. Hvala vam.
Hvala. Daću repliku Zoranu Babiću, jer je ispalo po vašoj diskusiji da je on na dnevnom redu, a prethodno ću objasniti da imamo spojene rasprave o tački 10. i 11. gde je predlagač i Borislav Stefanović koga ste zaboravili da spomenete, jer ste bili na listi DS, pa je prirodno da DS na čijoj se listi ustupi mesto nekom od poslanika koje je kandidovala. To je objašnjenje zato što ste se obraćali i predsedniku parlamenta. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, replika. Izvolite.
Zahvaljujem se gospođo predsednice i nemam ništa protiv kada sam tema Skupštine tako da ja to volim i to je deo opisa mog posla. Ono što bih dodao na vašu zaista odličnu konstataciju da neko ko je delio predizborne vrednosti, valjda deli i postizborne vrednosti, pa bi bilo najlogičnije i najnormalnije da kada se nalazite na toj listi da vas lista nakon toga i predloži za članstvo u određenim odborima. Međutim, ono što bih podsetio i gospodina Pavićevića, ali i srpsku javnost da je na osnovu Poslovnika koji nije pisala SNS, već je pisala vladajuća većina do 2012. godine i bivši režim omogućeno je svakom narodnom poslaniku da učestvuje u radu svih odbora Narodne skupštine. Nije zabranjeno da bilo koji narodni poslanik prisustvuje shodno svom afinitetu, razmišljanju, želji da učestvuje, može da učestvuje u radu svakog nadležnog odbora, ne može da glasa, naravno, ali može da diskutuje, može da proba da ubedi u svoje stavove druge članove odbora, što mislim da je mnogo važnije od samog prisustva ili ne prisustva glasanju, a vidim da predstavnici bivšeg režima najčešće i ne prisustvuju, odnosno ne glasaju na sednicama odbora. Što se tiče jednog inputa SNS o brojnosti naše poslaničke grupe, brojnost naše poslaničke grupe nije odredio gospodin Pavićević. Odredili su glasači, odredili su ljudi u Srbiji na izborima verujući u iskrenost politike SNS i naših koalicionih partnera. Na kraju, osećaj za demokratičnost, naravno da je osećaj za demokratičnost ne samo verbalna i ritualna ne postoji, već postoji komunikacija. Srpska napredna stranka se i po članovima u odborima, ali i po skupštinskim delegacijama opredelila, ponudila i prihvatila ljude i sa drugih poslaničkih lista baš želeći da pokaže pravu snagu.
Hvala. Po kom osnovu i zašto ste ustali? (Vladimir Pavićević, s mesta: Član 104.) Nemate pravo na repliku. Samo je gospodin Zoran Babić imao pravo na repliku, jer je spomenut jedno 200 puta. Rekao je - uvaženi gospodin Pavićević da objasnim. Ništa više, zaista pratim i vodim računa da niko ne bude uvređen ili uskraćen. (Vladimir Pavićević, s mesta: Dozvolite mi da pokušam da obrazložim. Mislim da sam u pravu. Da pokušam da vas ubedim da je tačnozbog čega se javljam.) Ne možete mene da ubeđujete, ja nisam tu za ubeđivanje. Prihvatam argumente svih poslanika. Nemate pravo zaista, ali obratite pažnju na sledeću tačku dnevnog reda i vešto ćete vi to iskoristiti, ne brinem ja za vas. Niko se više od poslanika ne javlja. Da li neko po članu 96. želi da se javi? Niko. Zahvaljujem. Zaključujem zajednički jedinstveni pretres. Pošto smo obavili zajednički jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o predlozima odluka. Prelazimo na sledeću tačku. Primili stePredlog odluke koji je podnela poslanička grupa Boris Tadić NDS, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Imamo jednog prijavljenog. Saglasno članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Da li predstavnik predlagača Marko Đurišić želi reč? Ne. Zahvaljujem. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Zahvaljujem. Jedan prijavljeni. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Pavićević.
Poštovana predsednice Narodne skupštine, poštovane dame i gospodo, hteo bih samo da pojasnim da sam se prijavio za reč povodom tačaka 10. i 11. koje se tiču konstituisanja odbora i naših delanja u odborima. Tako da se nisam prijavo za reč povodom ove tačke dnevnog reda. mogu sada samo da iskoristim priliku da možda još jednom nešto kažem gospodinu Babiću, ali što se tiče ove teme, uopšte se nisam prijavio. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? Ne. Pošto na listama poslaničkih grupa nema prijavljenih za ovu tačku, po članu 96. da li neko želi reč? Ne. Zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predloge odluke. Prelazimo na petu tačku dnevnog reda. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Marko Đurišić, prof. dr Janko Veselinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Snežana Malović, Goran Bogdanović, akademik Ninoslav Stojadinović, Slobodan Homen, Dubravka Filipovski, Zlata Đerić, Zoran Babić, Dragan Šutanovac, Borislav Stefanović, prof. dr Mileta Poskurica, Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Olena Papuga, Nada Lazić, Đorđe Stojšić, Dejan Čapo i prof. dr Vladimir Marinković. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za odbranu i unutrašnje poslove. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima, sem na amandmane koji su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Olena Papuga, Nada Lazić, Đorđe Stojšić, Dejan Čapo na članove 11. i 17. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, prof. dr Janko Veselinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Snežana Malović, Goran Bogdanović, akademik Ninoslav Stojadinović i Slobodan Homen. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima Biljana Hasanović Korać.
Zahvaljujem gospođo predsednice. Uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo podneli amandman na član 1, moje kolege i ja, gde predlažemo da se član 1, koji glasi – ovim zakonom uređuje se način i uslovi pod kojima se vrši izvoz i uvoz naoružanja i vojne opreme, pružanja brokerskih usluga i tehničke pomoći, transport i tranzitno naoružanje i vojne opreme, propisuje i postupak izdavanja dozvole i ovlašćenja nadležnih organa u sprovođenju ovog zakona, a mi smo amandmanom predložili da se iza reči – ovog zakona briše tačka i dodaju reči – i propisuju kazne za povrede odredbi ovog zakona. Ovo jeste amandman tehničke prirode i pored toga mogu da izrazim zadovoljstvo što je Vlada imala sluha da prihvati dva naša amandmana, koja jesu tehničke prirode, ali koja doprinose kvalitetu ovog zakona, jer kako su kaznene odredbe posebna glava u ovom Predlogu zakona neophodno je prateći sistematiku i strukturu zakona u predmetu zakona tj. u članu 1, koji reguliše predmet zakona, navesti da predmet zakona predstavljaju i kaznene odredbe. Amandman je u skladu sa jedinstvenim metodološkim pravilima za izradu zakona i drugih propisa i zbog toga izražavamo zadovoljstvo što su ovi amandmani, iako tehničke prirode, prihvaćeni jer će doprineti kvalitetu samog zakona. Zahvaljujem na pažnji.
Niko se više ne javlja za reč. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, prof. dr Janko Veselinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Snežana Malović, Goran Bogdanović, akademik Ninoslav Stojadinović i Slobodan Homen. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima Biljana Hasanović Korać. Na član 3. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Dubravka Filipovski i Zlata Đerić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Babić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, prof. dr Janko Veselinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Snežana Malović, Goran Bogdanović, akademik Ninoslav Stojadinović i Slobodan Homen. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima Marko Đurišić.
Poštovana predsednice, poštovani potpredsedniče Vlade, drago mi je da ste danas vi tu. Žao mi je što niste bili kada smo vodili načelnu raspravu jer ovo jeste jedan zakon koji originalno dolazi iz vašeg ministarstva i vaše ministarstvo će biti nadležno za sprovođenje ovog zakona u budućnosti, mada nekako po inerciji kada se govori o trgovini vojne opreme i naoružanja svi gledaju u ministra odbrane ili policije iako oni nisu direktno zaduženi za sprovođenje ovog zakona, tako da je dobro da ste vi danas tu. Naš amandman na član 3. je bila želja da se u definicije, član 3. definiše pojmove, ubaci ono što se nalazi u članu 20, a to je nekomercijalni uvoz vojne opreme i naoružanja i naša želja je bila da se dodaju reči i da se u tački 13, koja se odnosi na uvoz i izvoz naoružanja i vojne opreme u nekomercijalne svrhe i za svoje potrebe od strane fizičkog lica, vlasnika po osnovu nasleđa, poklona ili kupovine ili ukoliko su ispunjeni uslovi za nabavljanje, držanje i nošenje oružja i municije utvrđeni propisima RS o oružju i municiji. Vlada nije prihvatila naš amandman zato što kaže da ovaj zakon tretira samo komercijalni uvoz i izvoz koji obavljaju pravna lica i preduzetnici i da nije predmet ovog zakona uvoz koji vrše fizička lica, izuzetno kada se na osnovu odgovarajuće javne isprave nadležnog organa vrši u posebnim slučajevima i da zato ova definicija ne treba da se nađe u opštim pojmovima. Naše mišljenje je da treba jer ovaj zakon govori o izdavanju, član 1. govori da se ovim zakonom uređuju način i uslovi pod kojima se vrši uvoz i izvoz naoružanja i vojne opreme, propisuju postupci izdavanja dozvola ili ovlašćenja nadležnih organa u sprovođenju ovog zakona. Nigde ne govori i ne definiše da je samo reč o komercijalnom uvozu ili izvozu i da jedino isključivo se bavi pravni licima i preduzetnicima, a ne fizičkim licima, tako da smatramo da je obrazloženje neadekvatno i da je bilo bolje da se prihvatilo naše rešenje, da se ovde ubacila ova definicija i da se nešto od toga što se spominje u članu 20. ovog zakona stav 2, koji smo u skladu sa ovim amandmanom predvideli da se briše, da je prihvaćeno. Mislimo da bi zakon bio kvalitetniji u tom slučaju.
Reč ima dr Rasim Ljajić.
Kao što ste i vi iz obrazloženja istakli, ceo duh ovog zakona, kada se govori o uvozu i izvozu naoružanja i vojne opreme odnosi se na pravna lica i preduzetnike. On ne tretira uvoz i izvoz naoružanja koje vrše fizička lica, osim u posebnim slučajevima, a to su slučajevi koji su definisani u članu 20. i mi smatramo da je vaš amandman zadovoljen time što u članu 20. govorimo o posebnoj proceduri za uvoz i izvoz naoružanja koja vrše fizička lica u nekomercijalne svrhe, kada se radi o poklonu, nasleđivanju i da po skraćenoj proceduri ta lica mogu da dobiju dozvolu u koliko prilože ugovor ili rešenje o poklonu, odnosno nasleđivanju.
Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, prof. dr Janko Veselinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Snežana Malović, Goran Bogdanović, akademik Ninoslav Stojadinović i Slobodan Homen. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima Biljana Hasanović Korać.
Zahvaljujem gospođo predsednice. Na član 7. podneli smo amandman čija je suština da se posle stava 6. dodaju novi st. 7. i 8. koji glase – ministarstvo na svojoj zvaničnoj internet stranici objavljuje izvod iz registra iz stava 1. ovog člana koji sadrži naziv i sedište pravnog lica ili preduzetnika upisanog u registar. Izvod iz registra iz stava 7. ovog člana – ažurira se najkasnije osam dana od dana promene podataka koji se objavljuju u izvodu. Naime, član 7. reguliše u celini registraciju. Predložili smo dopunu ovog člana st. 7. i 8. polazeći od postojeće prakse ministarstva da objavljuje spisak lica registrovanih za promet kontrolisanom robom. Smatramo da ovo pitanje treba da bude regulisano zakonom, te u tom smislu i predlažemo ovaj amandman, odnosno dopunu člana 7. Na ovaj način se obezbeđuje u razumnoj meri, imajući u vidu vrstu delatnosti, transparentnost, ali i kontrolu javnosti u pogledu izvoza i uvoza naoružanja i vojne opreme. Vlada je odbila ovaj amandman sa obrazloženjem da ako kompletan registar sa nazivima i sedištima pravnih lica se nalazi na sajtu Ministarstva trgovine, turizma i telekomunikacija i redovno se ažurira, nema razloga da se zakonski tekst dodatno opterećuje. Mi smatramo da bi trebalo da bude poznato predlagaču da obaveze mogu biti utvrđene jedino zakonskim tekstom. Dokle god se zakonom ne propiše kao obaveza da se izvodi iz registra objavljuju na sajtu, svako takvo objavljivanje je stvar dobre volje ministarstva i onih koji rade u ministarstvu. Čim nema obaveze, nema ni odgovornosti za tačnost i ažurnost podataka. Takva odgovornost mora postojati, naročito u ovoj materiji. Zato smatramo da je potrebno da se objavljivanje podataka utvrdi kao obaveza i da takva obaveza ne može nikako opterećivati zakonski tekst, jer se jedino zakonom ona može i propisati. Pored toga, ovakva obaveza garantuje veći stepen zaštite transparentnosti i zakonitosti u radu, ne samo ministarstva već i lica koja se bave uvozom i izvozom naoružanja i vojne opreme. Zato apelujemo da još jednom razmotrite ovaj amandman i prihvatite ga kako bi uneli veću pravnu sigurnost, a i transparentnost u radu. Zahvaljujem.
Hvala. Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Šutanovac i Borislav Stefanović. Vlada i Odbora za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, prof. dr Janko Veselinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Snežana Malović, Goran Bogdanović, akademik Ninoslav Stojadinović i Slobodan Homen. Vlada i Odbora za odbranu i unutrašnje poslovenisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Hvala. Član 9. definiše obavezu Ministarstva da obaveštava nadležna ministarstva za spoljne poslove, pitanja odbrane i za unutrašnje poslove mesečno o licima upisanim i brisanim iz registra. kao i odbijenim zahtevima za upis. Naša intervencija u članu 9. je da se doda novi stav koji glasi da Ministarstvo tromesečno dostavlja izveštaj kojim obaveštava nadležni odbor Narodne skupštine o licima upisanim i brisanim iz registra, kao i o odbijenim zahtevima za upis. Naša želja je bila da Odbor za odbranu i unutrašnje poslove po članu 49. Poslovnika, između ostalog, razmatra i pitanja međunarodne saradnje u oblasti odrbane i vojne saradnje, prometu i prevozu oružja i municije, proizvodnju, promet i prevoz naoružanja i vojne opreme. Obrazloženje Vlade za neprihvatanje ovog amandmana govori o tome da se informacije o tome nalaze na sajtu Ministarstva trgovine, turizma i telekomunikacija i da su dostupne svim zainteresovanim licima. Međutim, Odbor Narodne skupštine ne može da raspravlja o nečemu što se nalazi na sajtu ministarstva, mi treba da dobijemo neki izveštaj, da uđe u proceduru i onda se o tome Odbor izjasni. Mislimo da je ovaj amandman trebalo prihvatiti, jer bi obavezao Ministarstvo da jednom u tri meseca sastavlja izveštaj o licima koja su upisana ili izbrisana iz registra, a pre svega i najvažnije, o pravnim licima kojima je odbijen zahtev za upis. Ne postoji ni jedno mesto, ni jedan registar javni gde se može videti ko je odbijen da bude upisan u registar. Smatramo da je vrlo važno da se ovaj amandman prihvati kako bi Narodna skupština dobijala taj izveštaj, pored nadležnih ministarstava, i kako bi, ukoliko postoji neka sumnja da nekom iz razloga koji nisu objektivne prirode nije bilo dozvoljeno da se upiše u registar, da o tome može da se razgovara u nadležnom odboru Skupštine Srbije. Zato mislimo da je vrlo važno prihvatanje ovog amandmana. Sama Vlada u razlozima za odbijanje amandmana govori da postoji taj registar kao javni dokument, ali ne postoji nigde da možemo da vidimo ko je odbijen, tako da, mislimo da je Skupština mesto, pored nadležnih ministarstava, gde treba da se dostavi izveštaj ko je odbijen, a onda da se raspravlja o tome i zašto je neko odbijen i da li je to bilo urađeno iz objektivnih razloga. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac, po amandmanu.
Zahvaljujem. Gospodine ministre, gospođo predsednice, želim da u ime DS podržim ovaj amandman. Smatram da je on izuzetno važan iz više razloga. Tačno je da na sajtu Ministarstva trgovine postoji spisak preduzeća koja rade, ali to je stvar koja nije dovoljna, to je kolega Đurišić lepo objasnio. Međutim, ono što je isto tako tačno, to je da na vašem sajtu ne postoji i mi u stvari ne znamo ko nije dobio pravo da se upiše u registar. Da bi građanima Srbije bilo jasno, a i ljudima koji se bave ovom materijom laički, da bi neko uopšte mogao da trguje naoružanjem i vojnom opremom on mora da se upiše u registar. To je glavna pretpostavka da bi se pojavio na tržištu ove robe, a da li će dobiti kasnije konačnu izvoznu ili uvoznu dozvolu zavisi od više ministarstava i to je tema koja se razrađuje sama po sebi. Ako ste imali prilike, a verujem da jeste, u jednim uglednim novinama jedan novinar, koji ne mogu da kažem da je ugledan, ovih dana vodi kampanju u kojoj objašnjava kako država nije dozvolila izvoz naoružanja i vojne opreme u nekim stotinama miliona u jednoj zemlji koja nije pod sankcijama. Nevezano da li je to tačno ili ne, to je netačno pitanje, to znate i vi i ja, ali je jako važna tema da građani Srbije imaju mogućnost da vide o kome se radi, da ne moraju da znaju engleski da bi išli na Rezoluciju UN da bi našli to ime i analizirali o čemu se radi, da prevode razne tekstove o tome ko je ilegalno trgovao u Liberiji ili Obali Slonovače, ili već gde, već da možemo i mi ovde kao poslanici da znamo zaista ko koga i podržava, jer se desi da baš najuži članovi porodice budu kandidati na izbornim listama ovde od tih ljudi koji ne mogu da se upišu u registar. Mislim da nemate razloga da to ne prihvatite, ne postoji ni jedan realan razlog zbog čega bi neko bio protiv toga, ko se bavi državnim poslovima, da se vidi ko nije, uslovno rečeno, položio osnovu da bi mogao kasnije da radi. U sledećem članu ću vam objasniti šta mislim da je takođe jako loše, jer mislim da ti ljudi treba da imaju drugu šansu, a ne samo u roku od dve godine. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović, po amandmanu.
Hvala uvažena predsednice. Gospodine ministre, ovaj amandman bi možda i mogao da bude prihvaćen da je malo preciznije napisan, ali ovako je prilično neprecizan i zato verujem da je to razlog za odbijanje. Inače, hoću da verujem u dobru nameru podnosioca. Zašto? Zato što se ovde traži da se dostavlja izveštaj kojim se obaveštava nadležni odbor Narodne skupštine o licima upisanim i brisanim iz registra, kao i odbijenim zahtevima za upis. Nemam ništa protiv da je recimo definisano da se kaže ime i prezime tog ko je odbijen, ali sam izveštaj može da podrazumeva mnogo toga drugog. Te informacije recimo zašto je neko odbijen, to baš ne bismo mogli svi ovde da dobijamo niti bi to takomoglo da bude dato na uvid, jer se možda radi o nekim informacijama koje su važne za bezbednost ove države. Tako da, da je ovo možda bilo preciznije napisano, lično bih bio spreman da glasam za ovako nešto, ali ovako je zaista neprihvatljivo i jednostavno je nemoguće ovako nešto prihvatiti. Hvala.
Reč ima ministar dr Rasim Ljajić.
Tačno je da do sada niste imali prilike da vidite na sajtu ko je odbijen zato što niko do sada nije odbijen. Nije bilo takvih slučajeva iz prostog razloga što od 186 dozvola koje su izdate trudimo se da budemo maksimalno fleksibilni, da se ispravljaju nedostaci pre nego što definitivno donesemo rešenje. Zaista, nekih većih problema u tom pogledu, to verovatno gospodin Šutanovac bolje zna, kod mene za sada nije bilo. Što se tiče ispisa iz registra, mi po dosadašnjem zakonu i slovu zakona nismo imali ni mogućnost da brišemo nekog iz registra i tek sada nam ovaj zakon daje tu mogućnost. Treća stvar, mi mesečno, ne tromesečno, šaljemo izveštaje Ministarstvu unutrašnjih poslova, Ministarstvu odbrane, Ministarstvu spoljnih poslova, dakle mesečno, ne tromesečno.Iskreno, računali smo da je ovo jedna formulacija koja nam omogućava da obezbedimo potpunu transparentnost time što ćemo na sajtu imati apsolutno sve relevantne podatke. Ne bih imao ništa protiv da dostavljamo to i Odboru, ali čini mi se da je ova transparentnost obezbeđena time što šaljemo mesečne izveštaje relevantnim ministarstvima i što imamo na sajtu apsolutno sve informacije o ovim izveštajima.
Zahvaljujem, gospodine Markoviću. Dužan sam da vam dam objašnjenje pre nego vas pitam da li želite da se Skupština izjasni. Prvo vi ste se pozvali na član 104. koji dozvoljava repliku ako se neko uvredljivo izjasni o nekom drugom narodnom poslaniku. Prvo, nije tačno da nisam želeo da dam narodnom poslaniku Draganu Šutanovcu, repliku. Upravo sam hteo da mu dam repliku, ali vi ste se javili po Poslovniku. Drugo, čitavo vreme sam gledao u vašu poslaničku grupu i u vas, tako da uopšte nisam gledao u pravcu govornika da bi mogao izrazima lica da podržavam ili ne podržavam tog govornika. Takođe, možda sam prekršio Poslovnik što nisam izrekao opomenu gospodinu Šutanovcu koji je dobacivao i prekidao govornika iz klupe, a takođe gospodin Šutanovac me je upozorio da ne dajem komentare i da ne molim poslanike da govore o temi. Tako da stvarno ne znam šta vaša poslanička grupa želi u ovom trenutku da meni kao predsedavajućem zameri. Da li želite da se Skupština izjasni o povredi? (Jovan Marković, s mesta: Ne.) Ne. Hvala. Izvolite. Narodni poslanik Dragan Šutanovac, replika.
Gospodine predsedavajući, u Skupštini je, ne znam koji je to član, zabranjeno obraćanje lično poslanika jedni drugima.
Gospodine Šutanovac, nijednog trenutka se nije obraćao lično vama, obraćao se meni govoreći o vama, ali se meni obraćao.
Dotična osoba je rekla – gospodine Šutanovac. Vi nemate problem sa vidom, vi ne čujete.
Pa, kada vi dobacujete i kada ometate, ne mogu da čujem šta govori, jer ste vi čitavo vreme dobacivali, ometali govornika.
E pa vidite, imate problem, to sam primetio.
Ali, ne želim sada sa vama da polemišem. Izvolite, nastavite svoje izlaganje.
Ne znam zašto polemišete. Dali ste mi reč, a sad polemišete sa mnom.
Vi ste me pitali i ja moram da odgovorim.
Ma ne pitam vas čoveče, ja konstatujem situaciju.
Konstatuje? E, dobro, onda izvolite i nastavite.
Šta ima da vas pitam, kad vi ne znate da odgovorite. Znači, gospodine ministre, ta zajednička pozicija iz 2008. godine, mi smo danas u 2014. godini. Ništa vas ne sprečava da vi odete u tu EU i kažete – mi smo prvi koji smo doneli zakon koji će oni prepisati od nas. Znači, tvrdim vam da je ovo iskorak i čak u odnosu na popise EU za koje ste sami rekli da nisu jedinstveni za celu EU. Dakle, mi smo u odnosu na broj stanovnika jedna od najvećih zemalja na svetu izvoznika naoružanja vojne opreme. Više nismo sad propadamo, u poslednjih dve godine je katastrofalno, ali analizirali smo to 2010. godine. Znači, vi slobodno možete da nastupite u EU kao neko ko ima viziju kako da se ova stvar poboljša, da ide na više nivo, a ne da se desi kao sada, a čitali smo danas da neka municija iz „Prvog partizana“ upravo se koristi u Iraku od strane onih protiv kojih se bori ceo svet i protiv kojih se s punim pravom, da kažem bori i naša zemlja, političkom metodom. To danas piše u medijima. Dakle, podsećam, dobra namera isključivo i jedino da vama omogući da funkcionišete kao resorni ministar koji objektivno ne utiče na tokove. Vi to znate.
Gospodine Šutanovac, isteklo vam je vreme od dva minuta.
Nije mi isteklo vreme, ovo nije replika, javio sam se po amandmanu.
Dao sam vam po replici, to je tražio vaš kolega, ali nastavite ako nije replika, ako je po amandmanu.
Kad god dođem u neku diskusiju vi me prekinete, nešto mi pričate, neke stvari.
Izvinjavam se, mene su upozorili na vreme. Dao sam vam reč po replici, jer je to insistirao vaš kolega, ali ako govorite po amandmanu izvolite.
Da li ste stekli utisak da ne govorim o amandmanu? Opet ne čujete? Znači, sve vreme pričam o amandmanu. Mislim da je ovaj amandman odličan. Ne morate da prihvatite, nije sporno, funkcionisaće to i bez toga, ali ćete i vi lično biti u problemu za stvari na koje vi lično ne možete da utičete jer znam kako to funkcioniše u sistemu, pogotovo u situaciji u kojoj ste vi praktično u Vladi dobrom voljom. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Šutanovac. Reč ima ministar u Vladi dr Rasim Ljajić. Izvolite.
Hvala. Na član 11. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici prof. dr Mileta Poskurica i zajedno narodni poslanici Dragan Šutanovac i Borislav Stefanović. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac. Izvolite.
Gospodine ministre, da vam se zahvalim na ovom presedanu, nisam imao prilike da kolege iz Vlade prihvate naše amandmane, ma koliko bili dobri ili ne, pošto ovde očigledno ne razgovaramo uvek o argumentima nego razgovaramo politički, odnosno partijski. Član 11, pokušaću da objasnim zbog čega mislimo da on treba da se briše. Znači, trenutno dva najveća posla koja ima naša odbrana i industrija tiču se transfera tehnologije i „nou hau“ ili znanja. Do oba ta posla je došlo na, uslovno rečeno, spontan način. U razgovoru o kupovini nekog naoružanja i neke vojne opreme u momentu se došlo do ideje da se eventualno transferiše znanje i da se pravi fabrika van granica naše zemlje. Ovim članom kako ste ga vi predložili, bilo kome od trgovaca ili proizvođača je zabranjeno da pokrene postupak razgovora ili pregovora pre nego što dobije odobrenje od vašeg ministarstva, odnosno, verujem, pre svega od Ministarstva odbrane ili čak spoljnih poslova, jer posao koji smo imali kao problem i koji je bio argument na Odboru za odbranu i bezbednost se ticao spoljne politike. Nikakve veze nije imao s transferom tehnologije. Znači, zemlja koja je bila uvoznik našeg znanja i naše tehnologije je zemlja koja nije pod sankcijama UN, nije pod sankcijama EU, nije ni pod čijim sankcijama, a Ministarstvo spoljnih poslova je iz nekih njima znanih razloga taj posao sprečilo, a koji se kasnije realizovao. Dakle, ja imam razumevanja da vi kažete da ne može posao ili ugovor da se sklopi pre odobrenja. Napominjem, sve fabrike koje izvoze naoružanje su državne. Ne računam uniforme, neke pancire itd. Sve te fabrike su direktno zavisne od Vlade odnosno vi postavljate direktore tih fabrika i teško da taj direktor može da pokrene postupak ukoliko nema odobrenje ministarstva. Ali, ovde imate situaciju da delegacija neke naše fabrike ode na dalek put, u Rio, na čuveni sajam naoružanja i vojne opreme i tamo se sretne sa delegacijom iz Indonezije i oni kažu – mi bi hteli da transferišemo kako pravite sferične barute i tog momenta naša delegacija kaže – mi ne možemo da pričamo o tome. Nema nikakve logike. Ima logike da ne mogu da sklope posao, jer posle toga mogu da opterete državu, jer država neće da izda dozvolu, pa je onda problem svima. Ali, da ne mogu da započnu neke pregovore, razgovore, da ne mogu da ponude šta mogu da proizvedu, jer, da se ne lažemo, Srbija u oblasti odbrambene industrije nema tehnologije koje su takve da mogu da ugroze našu bezbednost, to su uglavnom stvari koje se proizvode u velikom broju zemalja širom sveta i pitanje je samo da li postoji dobro raspoloženje iz te zemlje prema Srbiji kao takvoj, kao što se desilo, recimo, nakon razgovora sa predsednikom Buteflikijom u Alžiru. Mi smo iz simpatija Alžira prema Jugoslaviji i nama, danas, a i sutra, nadam se, dobili veliki posao. Taj isti posao su bez problema mogle da dobiju i neke druge države, jer nije to nešto što ne znaju da rade i druge države. Mislim da ovaj član kao takav će da vas potpuno uspori i stavlja vas u situaciju da zavisite od nekoga visokog oficira Vojske Srbije ili od nekog referenta koji se bavi spoljnom politikom ili čak od nekoga u Ministarstvu unutrašnjih poslova. Šta to znači? To znači da će neko moći da bude privilegovan. Ovde je stvar sad nejasna. Šta se dešava sa transferom softvera? Kako će neko da nudi softver, kako će da nudi svoj proizvod? Znači, on mora da traži odobrenje za sve što proizvede da može da nudi. Ovde je još jedan član u kome imamo situaciju u kojoj umesto da sve bude dozvoljeno osim onoga što je zabranjeno, mi uvodimo drugačiju stvar - da je sve zabranjeno, osim onoga što smo odobrili. Dakle, vaš posao će biti potpuno devastiran i usporen, jer će vas zvati da pitaju – izvinite, a zašto ne mogu da nudim ono što sam proizveo, a vi ćete onda morati da se obratite ministarstvima koji treba da daju saglasnost za transfer te tehnologije koja, po pravilu, nije tehnologija 21. veka već se obično radi o zemljama koje imaju izrazite političke simpatije prema nama, pa zbog toga i pravimo sa njima velike poslove. Podsećam, mi smo razgovarali i u Alžiru, Azerbejdžanu, Libiji, Kuvajtu, o transferu naše tehnologije. Sve su to zemlje koje imaju visok stepen poštovanja i koje ćete sad dovesti u situaciju da na tim nekim sajmovima ne mogu s nama da razgovaraju o stvarima koje mi možemo da ponudimo. Verujte mi, na tim sajmovima sve druge države sveta samo čekaju da mi ne možemo, jer ima ko može. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima ministar Rasim Ljajić. Izvolite.
Jedan od razloga za ovakvu odluku, i to na insistiranje Ministarstva odbrane, je upravo slučaj koji ste i vi spomenuli, kada je bio ugovoren veliki posao izvoza naoružanja i vojne opreme. U međuvremenu je izvoz u tu zemlju bio zabranjen i namenska industrija je, kao što znate, došla u velike probleme. Imali smo i štrajkove i proteste radnika i onda smo tražili rešenje za izlaz iz te situacije. Naravno da nisu zabranjeni nikakvi razgovori, da ovde ne treba nikakva saglasnost za bilo kakve razgovore, posebno kad se radi o učešću na različitim sajmovima. Ovde se traži saglasnost samo za otpočinjanje zvaničnih pregovora oko posla, da bi se izbegle sve ove posledice koje smo imali, za slučaj koji ste i vi spomenuli. Druga stvar, opet smo komparativno gledali. Susedne zemlje, koje nemaju šta da izvoze u ovom pogledu, kao što su Mađarska, Hrvatska, Slovenija, nemaju ovu odredbu i to je tačno, ali zemlje koje imaju razvijenu namensku industriju, razvijenu tehnologiju, kojom mogu da izvoze, kao što su Belgija, Nemačka, Češka, imaju ove striktne odredbe. Mogu vam reći da su eksperti EU koji su učestvovali u izradi ovog zakona, bila su tri eksperta EU, jedan iz Portugala, drugi iz Češke, treći iz Belgije, svi su podržali ovu odredbu, kao i ekspert EU iz SAD koji je na kraju vršio ekspertizu čitavog ovog zakona.
Po amandmanu, reč ima ponovo narodni poslanik Dragan Šutanovac, pa zatim Vladimir Pavićević.
Podsetiću vas da smo pre nekih četiri godine preko komisionara kupili određeno naoružanje u Nemačkoj, pešadijsko. To je najbolje naoružanje koje postoji u svetu, a za Specijalnu brigadu Vojske Srbije. Biće prikazana na ovoj paradi jedna od onih stvari koje smo nabavili u vremenu kada se Vojska opremala. Nemačka vlada ima agenciju koja izdaje izvozne dozvole. Mi nismo ni pod kakvim sankcijama. Čekali smo godinu i više dana da se posao realizuje. U isto vreme Belgija je nama izvezla isto automate vezano za Specijalnu brigadu, znači, najbolje mitraljeze i oni su stigli rekordno brzo. Znači, postoji disproporcija u zakonodavstvu zemalja i EU. Nemačka je najrigidnija po tom pitanju, ali ja vam govorim nešto sasvim drugo. Ako obratite pažnju i ako uzimate, uostalom, siguran sam da to imate, transfer tehnologije Srbije ide isključivo i jedino u prijateljske zemlje, visokoprijateljske zemlje koje imaju emociju od Jugoslavije do nas. Znači, mi nećemo prodavati našu tehnologiju Japanu, Nemačkoj, Kini, itd. Mi ovde stavljamo na znanje da s njima ne možemo da pregovaramo dok nam ne odobri – ko? Postavlja se pitanje ko treba da odobri? Da odobri neki general koji se bavi tim poslom u Ministarstvu odbrane? Isuviše je to banalno spuštati na taj nivo ukoliko vi, a ja znam da vi to radite, upravo su zemlje s kojima ste vi bliski, promovište našu odbrambenu industriju, a onda stanete i kažete – čekajte, ovo ne možemo da pregovaramo jer ne zavisi to od mene, to zavisi od nekoga tamo koji treba da donese preporuku ili ne. Ovo vam govorim jer će to vas zakočiti. Bespotrebno. Dakle, možete vi na Vladi doneti odluku da ne može da se pristupi nikakvom potpisivanju ugovora bez da Vlada donese odluku da odobrava. Ali, vi ovde zabranjujete pregovore. Pregovori nisu obavezujući. Pregovori su vam kao ulazak u brak, pa do braka možete da pregovarate godinama i da ne bude ništa od tog braka. Ali, niko ne može da vam zabrani da pregovarate oko toga. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice Narodne skupštine, poštovani gospodine Ljajiću, poštovane gošće iz Ministarstva, smatram da bi bilo dobro da se još malo razmisli o tome da li je moguće da Vlada Srbije prihvati i ovaj amandman koji je Skupštini Srbije predložio gospodin Šutanovac. Ja sam pažljivo čitao sve što nam je stiglo i obrazloženja, a evo i raspravu. Na primer, kao čovek koji nije u ovoj struci, ali pokušava na osnovu nekih informacija koje ima da rezonuje na osnovu neke logike, čini mi se da je ovde logika na strani gospodina Šutanovca i, evo, da pokušam i ja malo da doprinesem tome. Radi se zapravo o stavu 2. člana 11. ovog predloga zakona, u kojem piše: „Ministarstvo pri razmatranju i odlučivanju o zahtevu za izdavanje saglasnosti za pregovore“, o čemu je sada govorio gospodin Šutanovac, „iz stava 1. ovog člana, pribavlja mišljenje ministarstva nadležnog za poslove odbrane, ministarstva nadležnog za spoljne poslove i ministarstva nadležnog za unutrašnje poslove, kao i organa državne uprave koji je nadležan za poslove nacionalne bezbednosti“. Da stavimo po strani ovaj deo iza zapete, koji kaže – kao i organa državne uprave koji je zadužen za poslove nacionalne bezbednosti, jer smo mi tu i u načelnoj raspravi imali jednu primedbu, zašto se ne stavi koji je to tačno organ, da ne bude neka dilema, da li Kancelarija Nacionalnog saveta ili je to BIA? Neka piše BIA, npr, to bi onda bilo u redu. Gospodin Šutanovac je u svom obrazloženju vrlo precizno naveo zbog čega ovaj stav 2. člana 11. nije dobar. Između ostalog, mislim da nije dobar i u odnosu na osnovni razlog koji ste vi naveli u razlozima za donošenje zakona. Na primer, vi kažete – osnovni razlog za donošenje novog zakona u ovoj oblasti su usklađivanje našeg zakonodavstva sa novim pravilima i procedurama EU. Ja sada uzimam to kao neki glavni princip, usklađivanje i onda čitam, npr, pročitao sam već vaš stav 2. člana 11. i čitam sada obrazloženje gospodina Šutanovca. On tu fino izdvaja dve stvari koje su meni važne. Kaže – proces u kome odlučuje pet državnih organa na principu međuresornog usaglašavanja bez ikakvog zakonskog roka u potpunosti će zaustaviti izvozne aktivnosti odbrambene industrije Srbije u sferi transfera tehnologije. Da li je to tačno? Ja, npr. prihvatam ovaj rezon gospodina Šutanovca i čini mi se da je to tako. Voleo bih da čujem dodatno obrazloženje. Onda gospodin Šutanovac ovde dodaje - članom 11, to je taj isti član predloga zakona, se otežava i usporava mogućnost ugovaranja novih poslova i zato onpodnosi amandman na član 11. Ja se onda vraćam na onaj osnovni razlog koji ste vi ovde saopštili, usklađivanje našeg zakonodavstva sa novim pravilima i procedurama EU, prihvatam to kao osnovni razlog. To razumem i kao neku vrstu ograde od svih onih oblasti u kojima smo u poslednjih godinu dana nazadovali, kao što je npr. pitanje pravosuđa, kao što je pitanje slobode medija. Ovde se zabranjuju i neke emisije. Vi se ograđujete od toga i vi kažete – ne, suprotno tome, mi hoćemo da podnesemo predlog zakona koji je usklađen sa pravilima EU. Ja se onda pitam, gospodine Ljajiću, ako ste vi usmereni ka ovom principu, nećete niko da vas vezuje npr. za „Utisak nedelje“, za gušenje medija itd, zašto u potpunosti ne prihvatite onda to usmerenje i ne prihvatite amandman gospodina Šutanovca, jer mislim da uz ovaj amandman, uz ovu izmenu ovaj predlog zakona zaista hoće biti usklađen sa pravilima i procedurama EU i da ćete dobiti podršku ne samo nas narodnih poslanika, većine ovde, nego i Evropske komisije kao institucije EU, koja iz godine u godinu meri izvesne rezultate u odgovarajućim oblastima, pa da se slučajno ne desi da i vi budete kao predstavnik Vlade u nekoj od oblasti za koju se daju strašne zamerke? Hvala vam.
Zahvaljujem. Po amandmanu, narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Moram da priznam, ima dosta argumenata i za i protiv ovog amandmana, s tim što ću ovde biti na strani Vlade koja ovo odbija. Zašto? Zato što zaista mora da se vodi računa sa kim ulazite u pregovore. Kada razgovarate, posebno sada u eri pospešivanja raznoraznih ratova po svetu, gde imamo žarišta gde god se maltene okrenete, moramo zaista da vodimo računa sa kim ulazimo u pregovore i na koji način. Razumem, razgovore niko ne koči, pa i neko ko bi poslao pismo o namerama, to je sasvim nešto normalno. Možete na marginama svakog sastanka sajma da razgovarate, nije sporno, ali kada ulazite u pregovore, ulazi zvanična državna delegacija. Tu već ne možete sa tim da se šalite, jer ulazite u postupak pregovora. Da bi se neki posao ostvario, morate dobro da povedete računa ko je sa druge strane i morate da vodite računa da ipak, kada već uđete u pregovore, taj posao privedete na neki način kraju na zadovoljavajući način, da ne bude i da se država obruka možda u nekoj situaciji. Zato sam više na stanovištu da se ovaj amandman odbije. Ponavljam, ima razloga, naravno, i da se ovo prihvati, međutim moramo da vodimo računa, posebno danas u zaista kriznim situacijama u kojima se čovečanstvo nalazi, sa kim ulazimo u pregovore. Hvala.
Zahvaljujem. Po amandmanu, narodni poslanik Dragan Šutanovac. Izvolite.
Gospodine Đukanović, vi ili niste čitali ceo ovaj član ili …
Nemojte, molim vas, repliku. Meni se obraćajte i o amandmanu.
Ja razumem potrebu za mistifikacijom i da mi sada tu treba da to mistifikujemo, ali jednoga dana kada sednete u kabinet vidite da vam sistem ne radi zato što na svakom mestu imate po neki kamičak. Ovo je kamičak koji vam koči vaš sistem. Nije istina da samo državne delegacije mogu da razgovaraju ili pregovaraju. Svi mogu da pregovaraju, svako ko ima tehnologiju. Znači, postoji firma koja proizvodi alas, odnosno razvija alas, to je privatna firma, može da razgovara o prodaji svoje tehnologije. Nije država. To je stvar koja je ad akta. Kažem, nije se čitao član. Kako država može da se obruka? Znači, vi sada date saglasnost nekome da pregovara i on uđe u pregovore i dođe onda na 3. stav ovog člana koji kaže: „Dobijena saglasnost ne obavezuje Ministarstvo da izda dozvolu za izvoz tehnologije.“ Znači, čovek ima mogućnost posla, ne sme da pregovara, vrati se u Srbiju, vi mu posle ne znamo kog vremena izdate saglasnost da počne pregovore, on uđe u pregovore, vrati se, završio posao i država kaže ne može? Zbog čega? Šta je smisao? Pri tome, taj koji je ušao u pregovore je već registrovan. Znači, to je firma koja je registrovana, prošla je svu trijažu, sigurno pregovara sa zemljom koja nije na sankcijama, jer nema logike da razgovara sa onima koja jeste i potpuno ste u koliziji i imate problem sutra koji će vas da sapliće.
Zahvaljujem. Po amandmanu, narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Baš zato što sam veoma pažljivo čitao član upravo sam izneo one argumente koje sam izneo. Slažem se ja da ovo može da zakoči namensku industriju. Tu nema nikakve dileme, ali, s druge strane, ako biste to tako dopustili, bez svih ovih provera koje se inače traže, a i na kraju samo Ministarstvo da li će izdati ili neće izdati dozvolu, možete da rizikujete u današnjem svetu i da zaista stavite državu na stub srama. Mi ovde ne trgujemo konditorskim proizvodima. Mi ovde trgujemo naoružanjem. Znate, otkud vi znate ko je sa druge strane dok sve to ne isproveravate? Na kraju krajeva, možda je spoljnopolitička situacija baš takva da nije poželjno da neka odavde firma, pa možda i privatna, baš toj državi posle svih saglasnosti što dobijete baš da se izveze to naoružanje, odnosno tehnologija. Samo zato, zbog rizika koji ovde postoji, sam više na strani Ministarstva, odnosno Vlade što ovo odbija. Ponavljam, nadam se da će nekada biti veći mir u svetu, pa nećemo imati ovakvih problema. Hvala vam.
Zahvaljujem. Po amandmanu, narodni poslanik Zoran Babić. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospođo predsednice. Srpska napredna stranka neće dati podršku amandmanu da se član 11. briše, iako su neka slična razmišljanja bila i u našoj poslaničkoj grupi, iako je gospodin Poskurica takav sličan amandman i predložio. Zarad javnosti, zarad demistifikacije svega onoga što piše u članu 11, zarad ljudi koji nas gledaju i koji misle da će ovim članom zakona biti ne znam šta zaustavljeno u Srbiji, ja bih želeo da pročitam član 11. Predloga zakona. Stav 1. „Pre otpočinjanja pregovora za izvoz tehnologije, izvoznik je dužan da pribavi prethodnu saglasnost Ministarstva“. Da li je tu nešto sporno, tražiti saglasnost ministarstva? Stav 2. – Ministarstvo pri razmatranju i odlučivanju o zahtevu za izdavanje saglasnosti za pregovore iz stava 1. ovog člana pribavlja mišljenje Ministarstva nadležnog za poslove odbrane, Ministarstva nadležnog za spoljne poslove i Ministarstva nadležnog za unutrašnje poslove, kao i organa državne uprave koji je nadležan za poslove nacionalne bezbednosti. Da li neko treba da se plaši mišljenja nadležnog organa za poslove nacionalne bezbednosti? Da li neko treba da se plaši mišljenja Ministarstva odbrane, Ministarstva unutrašnjih poslova? Mislim da ne, ko radi korektno, ko radi odgovorno, pošteno svoj posao. Stav 3, da ne ostanemo nedorečeni, da ne ostanem sa konstatacijom da neko nije čitao član 11. ili čitao zakon – dobijena saglasnost ne obavezuje ministarstvo da izda dozvolu za izvoz tehnologije. Šta je ovde usporeno? Da li se ovde stavljaju klipovi u točkove? Mislim da se na ovaj način ne stavljaju klipovi u točkove. Klipovi u točkove našoj namenskoj industriji se stavljaju na drugi način, ne time da li je potreban član 11. ovog zakona ili nije potreban, a smatramo da je potreban. Mislim da se klipovi u točkove u našoj namenskoj industriji stavljaju neodgovornom politikom i neodgovornim rukovođenjem delova, kao što je to rađeno godinama unazad u „Krušiku“ u Valjevu. Ono što je dobijeno, iako je pokušano da se napravi od „Krušika“ veoma uspešna firma do 2012. godine uspešnim rukovođenjem, kao da je tamo tekao med i mleko, a izgleda da je tekao med i mleko samo za pojedince u „Krušiku“. Klipovi u točkove našem društvu, klipovi u točkove ne samo namenskoj industriji, već i celoj privredi se stavljaju neodgovornim poslovanjem. Bila je potrebna dobra volja, bilo je potrebno da se promeni rukovodstvo „Krušika“, pa da se samo za devet meseci ove godine ukupan prihod poveća za 127%, a ukupni rashodi da se smanje za 80% i da se iz jednog ukupnog rezultata u minusu da napravi firma koja posluje u plusu. Potrebno je bilo odgovorno poslovanje da se napravi razlika u odnosu na 2012. godinu, kada je u „Krušiku“ radilo 27 sekretarica, kada su u „Krušiku“ umesto proizvodnje, umesto novih proizvoda, umesto pravljenja prihoda, pravljeni su samo zaposleni u neproizvodnom sektoru, pa je u sektoru finansijskih i komercijalnih poslova radilo 126 zaposlenih, u sektoru logistike 120 zaposlenih, 27 sekretarica, svi direktori su imali lične vozače, a generalni direktor i najnoviji, bez obzira na takav i toliki gubitak koji je ostvarivan svake godine i najnoviji „Audi A6“, C6 zapravo, sa svom sportskom opremom. Bilo je potrebno napraviti drugu politiku i drugi odnos i Ministarstva odbrane i Vlade Republike Srbije prema „Krušiku“, pa da se napravi za prvih devet meseci 2014. godine pozitivan rezultat od 4,6 miliona dinara. Možda nije dovoljno, možda to nije veliki dobitak, ali u odnosu na godine koje su iza nas, na godine devastiranja ne samo „Krušika“, već i ostale namenske industrije, ovo je rezultat koji je vredan pažnje i vredan podrške i verujem da će ubuduće samo dodavati sledeće cifre na dobitku koji će ostvariti. Ostvaren je rezultat koji je bolji za sto puta u odnosu na period prošle godine. Ukupne obaveze preduzeća „Krušik“ su smanjene za 20%, za devet meseci odgovornim ponašanjem, odgovornim rukovođenjem su smanjene za 20%. Troškovi reprezentacije su niži za 80%. Direktor može da se vozi u „Škodi oktaviji“, nije mu potreban S6 najnoviji sa sportskom opremom. Ne znam šta će direktoru sportska oprema? Takođe, troškovi dnevnica, službenih putovanja su smanjeni za 43%. Mnogo toga možemo da govorimo i o „Krušiku“, mnogo toga možemo da govorimo i govorićemo i o namenskoj industriji i o SDPR i o drugim firmama u sastavu i Ministarstva odbrane, ali i u sastavu drugih ministarstava. Na taj način, kupovinom i vožnjom audija sportske klase, pravljenjem gubitaka, dnevnica, reprezentacija, neulaganjem u razvoj, ulaganjem u logistiku, kada od 1.200 zaposlenih u „Krušiku“ više od 600 je radilo u režiji, a ne u proizvodnji, tamo gde je neophodno da rade da bi se stvorile nove vrednosti. Na taj način se pravi gubitak i stavljaju se klipovi u točkove namenskoj industriji i svim drugim. Zbog toga ne mogu da prihvatim da oni koji su svojim činjenjem ili nečinjenjem u okviru bivšeg režima, u okviru gravitiranja u vladama do 2012. godine napravili da dođe do ovakve situacije, napravili da je najvažnije da direktor vodi „Audi S6“, bez obzira što nema plata, bez obzira što se prave gubici, bez obzira što su loši rezultati, da ti i takvi kažu – sada će se članom 11, gde se traži saglasnost Ministarstva odbrane, MUP i BIA, neke stvari zaustaviti. Sa kojim pravom, sa kojim rezultatima, sa kojim činjenjem? Šta je tu pokrenuto do 2012. godine, osim što smo imali dezorganizaciju, degradaciju, za sve osim za direktore, koji su mogli da voze najnovije sportske klase „Audija A6“? Da li je neko pitao ove ljude – šta vi radite da bi to radili, koliko trošite, na šta ulažete? Ne, nije. Da li ga nije interesovalo ili su bili neki drugi razlozi, ne znam, ali ne mogu da prihvatim da neko takav ko je svojim činjenjem ili nečinjenjem do 2012. godine doprineo da stanje u namenskoj industriji bude takvo kakvo jeste sada spočitava i kaže da će se neki procesi usporiti i da će namenska industrija stati zbog člana 11. Predloga zakona. Zbog toga, ali i zbog toga što nema razloga da se mišljenje nadležnih državnih organa ne traži i ne posluša, SNS neće prihvatiti ovaj amandman.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac.
Ja se izvinjavam, voleo bih da pogledamo stenografske beleške. Razumeo sam u početku govora da je kolega rekao da će prihvatiti amandman.
Nije, pozvao se na jednog od poslanika iz poslaničke grupe.
Ovaj rezultat u „Krušiku“ je veoma ohrabrujući. Ova Vlada je sto puta bolja od Vlade koja je bila pre nje do 2013. godine, a rezultat u 2013. godini u „Krušiku“ je katastrofalan u odnosu na ranije. Znači, „Krušik“ propada od 2012. godine na ovamo. Molim vas, gospodine ministre, da nam dostavite, a možete da nam dostavite, u poslednjih pet godina od 2008. godine, znači šest godina, kako je poslovao „Krušik“ i koliko je ljudi zapošljavao. Ovo uzmite u formi poslaničkog pitanja. Koliko ljudi je bilo zaposleno za stalno, na privremene i povremene poslove, koliki je izvoz „Krušika“ bio, kada su poslednji put štrajkovali u „Krušiku“ i sve ćemo to dobiti ovde vrlo precizno. Građani koji žive u Valjevu odlično znaju kako funkcioniše „Krušik“. Ja vam samo kažem da ako Vlada pristupa na ovaj način, bojim se da ćete vi, gospodine Ljajiću, kao čovek koji je to radio i ranije, morati da idete tamo da gasite štrajkove. Da vas podsetim, oni danas ne primaju čak ni minimalac. Što se tiče vozila, ne znam zašto su ta vozila tema, moram da priznam, vozio sam se u autu BMV, koji je bio star čak dvanaest godina, koliko znam, premijer se vozi u tom istom autu. Meni je veći problem kada predsednikovo obezbeđenje slupa „Mercedes brabus“ koji vredi tri miliona dolara. Mnogo mi je to veći problem nego to što se vozi neki direktor u „Krušiku“. Nisam ni znao čime se vozi, niti mi je to bio posao. Priča oko toga koliko je ljudi zaposleno u administraciji, znači, „Krušik“ je fabrika koja ima ozbiljan razvoj koji se sada guši. „Krušik“ je fabrika koja je sada sticajem određenih okolnosti dobila određeni novac iz Emirata da razvije nešto što ne može da uradi, jer ljudi koji trenutno vode tu fabriku ne znaju to da urade, ali hoće se probuditi iz toga jednog dana, videćete i sami. Uostalom, ako imate priliku da razgovarate sa ljudima koji su naše kolege inženjeri iz „Krušika“, čućete to. Molim vas, gospodine ministre, zaista pristupam skroz pozitivno u želji da i vama i, pre svega, proizvođačima, istim onim koji su u našem mandatu napravili i „Lastu“ i novu pušku M-21 i gotovo završili „bumbar“ u tom „Krušiku“, koji sad opet ne postoji, i bespilotne letilice koje smo radili i kamion u „Zastava kamionima“ i u FAP, svi ti ljudi danas traže vašu podršku da mogu to da prodaju, ne samo da proizvedu. Nažalost, ovaj zakon će da vas onemogući u efikasnosti. Samo neko ko ne zna šta je administracija, a taj neko verovatno izliva vlasti u mozak, nema problem da završi ličnu kartu u pola sata, nema problem da dobije pasoš u jedan sat itd, ne zna šta znači da vi sada trebate interresorski da dobijete saglasnost tri ministarstva. Nisam znao, mislio sam da je to BIA, asad ispada da Nacionalni savet za bezbednost treba da zaseda. Savet za nacionalnu bezbednost treba da zaseda da bi neko dobio pravo da počne pregovore. Znate šta, da imamo nuklearno naoružanje i da je ne znam koja zemlja u svetu zainteresovana, verujem da bi se to završilo na nekom nižem nivou. Znači, ovo samo sebe dezavuiše. Objašnjenja koja smo čuli i hvalospeve o fantastičnom rezultatu u „Krušiku“ koji propada ove godine sporije, nego što je propadao prošle godine, a definitivno propada, a videćemo to, ljudi koji žive u Valjevu i „Krušiku“, čućemo, znam. Vidim da postoji veliko samozadovoljstvo onih koji vode danas „Krušik“, jer su otpustili sekretarice i to ne znam, verujte mi, jer se ja kao ozbiljan čovek i ministar odbrane nisam bavio. Moj posao to nije bio. To je bio posao Vlade, jer su ti ljudi postavljeni na javna mesta, Vlada ih je postavljala, a ne Ministarstvo odbrane. Pozivam vas još jednom, a verujem da ste i vi čuli, ja sam se prosto bio iznenadio na početku govora kolege, on je rekao zato ćemo mi prihvatiti amandman. Ja samo što nisam aplaudirao. Razmislite još, ako ne danas, do dana za glasanje možete da ubedite svoje kolege da će vama to da stvara probleme. Moja želja je da industrija radi, da imaju poslove, ne da štrajkuju, ne da budu u problemu, u sukobu sa režimom koji je sve represivniji i prema njima. Naprotiv, želim da vi, kao moj uvaženi kolega sa kojim sa radio ovolike godine, budete neko ko će imati u ovoj Vladi, možda jedino vi, dobar rezultat. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Šutanovac. Reč ima šef poslaničke grupe SNS, narodni poslanik Zoran Babić. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, voleo bih kao tehničkom licu da mi objasnite ili predlagač amandmana da mi objasni kako se to sa 27 sekretarica ulaže u razvoj? Jedna rečenica kaže – kao ministar odbrane nisam imao obavezu da se bavim time, niti sam se bavio time, ko se zapošljava, ni kako se zapošljava, ni po kojem osnovu, ni koji auto vozi, ni kako troši. Ništa. Ja ne znam šta je onda bilo ovlašćenje ministra odbrane, ali kako se to razvoj pravi sa 27 sekretarica i kako jedna firma može da opstane ako od 1.265 zaposlenih, 515 radi u proizvodnji, a 60% radi u režiji? Meni je to neobjašnjivo. Što se tiče lupanja tih automobila, možete da pitate i vašeg šefa poslaničke grupe kako je slupao skupštinski službeni auto. Ono što ostaje bez odgovora, verovatno zato što se ministar odbrane nije mešao u to ili nije želeo u to da se meša, kako je uspešna firma „Krušik“ u Valjevu uspešna sve do 2013. godine, recimo u 2010. godini je imala ne povezani radni staž za sve zaposlene sa svim pripadajućim doprinosima? Ko to nije poštovao zakon? Ko to nije plaćao doprinose državi? Zbog čega ti ljudi koji su radili u „Krušiku“ nisu imali zdravstveno, penziono i bilo kakvo drugo osiguranje? Ko je odgovoran za to? Da li taj uspešni direktor iz Audia, sportskog Audia A6 ili ministar odbrane? Ko je odgovoran za to što se ne poštuje zakon, za to što ti ljudi nisu imali pravo čak ni na lečenje, nisu imali penziono osiguranje, ništa nisu imali, do/od 2010. godine? Ko je odgovoran za takvu politiku? (Marko Atlagić, sa mesta: Ministar.) Ministar? Hvala vam, gospodine Atlagiću, što se slažete sa mojim mišljenjem.
Zahvaljujem, gospodine Babiću. Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Olena Papuga, Nada Lazić, Đorđe Stojšić i Dejan Čapo. Odbor za odbranu i unutrašnje poslove nije prihvatio amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Vladimir Marinković. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Babić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Šutanovac i Borislav Stefanović. Vlada i Odbor za unutrašnje poslove nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 16. amandmanu su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Šutanovac i Borislav Stefanović. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik narodni poslanik Dragan Šutanovac. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine ministre, ovo je upravo amandman na osnovu koga se pre nekoliko dana ovde u parlamentu vodila izuzetno žučna rasprava. Naime, smatrao sam tad, a smatram i danas, a vidim da je većina, koju predstavlja Zoran Babić, podnela amandman gotovo istovetan kao što sam ja predlagao pre nekoliko dana, a i ovde ga imamo zvanično, da je potpuno neprofesionalno da neko ko zatraži dozvolu za izvoz ili za uvoz nema vremenski rok trajanja u kome tu dozvolu može da dobije. Obaveza vašeg ministarstva je da izdate u roku od 10 dana. To je vama na čast, kao ministarstvu. Malopre smo pričali o tome da za neke poslove treba da se sastane i Savet za nacionalnu bezbednost, koji se sastaje jednom u šest meseci ili, koliko znam, u poslednje vreme se ne sastaje uopšte. Pošto u ovoj državi više nemamo Savet za nacionalnu bezbednost, nemamo koordinatora službi, odnosno šefa biroa, imamo jedan opšti raspad u MUP, koji gledamo kroz medije, imate situaciju u kojoj, po predlogu zakona, ne postoji nikakav vremenski rok, osim toga da u roku od 10 dana, kada dobijete sve saglasnosti, saglasnost izdaju Ministarstvo odbrane, Ministarstvo unutrašnjih poslova i Ministarstvo spoljne politike. Smatrali smo i smatramo da je neophodno da se njima izda rok u kome moraju da izdaju negativno mišljenje ili pozitivno. Podsećam, nije to nikakva mudrost. Znači, ne postoji mudrost. Ministarstvo spoljnih poslova, kasnije smo definisali, videćete u članu 17, tačno ima na osnovu čega izdaje svoju saglasnost. Da li je ta zemlja pod sankcijama, da li narušava neki regionalni mir, da li je sa nama u nekim neprijateljskim odnosima? To može vrlo brzo da se reši. Ista stvar je i u odbrani. Da li oružje može da ugrozi bezbednost naše zemlje? To koje mi prodajemo ima ga na tržištu celog sveta, da se ne lažemo. Nije to nešto što može da ugrozi našu zemlju. Mi nemamo neke nevidljive bombardere koji bi mogli nama da se vrate. Sve to može vrlo brzo da se uradi. Dali smo rok u našem amandmanu da taj rok bude 30 dana. Takođe, ukoliko ne dođe do izdavanja dozvole, onda Vlada odlučuje po tom pitanju i tu smo dali rok od 60 dana. Smatram da je to nešto što je neophodno sa aspekta sigurnosti onih koji pregovaraju oko posla. Ovo nisu poslovi u kojima imate izlog, pa naiđe kupac, pa mu vi prodate burek na licu mesta. Ovo su poslovi u kojima ljudi, izvoznici, proizvođači, SDPR, ulažu velika finansijska sredstva kako bi držali svoju prodaju mrežu širom sveta. Ukoliko investiraju veliki novac, a nemaju rok u kom planiraju da ga vrate, to je potpuno neprofesionalno, da kažem, ne privredno funkcionisanje, odnosno ponašanje. Na ovaj isti član je podnet amandman i kolege Babića. Očigledno da su povukli ono što su mislili pre neki dan. Tu je gospodin Gašić nama objašnjavao kako postoje rokovi, ali u zakonu ih nema. Možda postoje neki interni rokovi, kojih niko ne mora da se pridržava. Apelujem na vas da razmislite i mislim da je naš predlog dramatično bolji od predloga koji je dao gospodin Babić. Prihvatite to, jer to će vama biti olakšanje, jer vi ćete imati problem. Neće niko podnositi zahtev za izdavanje dozvole Ministarstvu odbrane, nego će vama da podnese zahtev. Ako vi kasnite, vas će neko u novinama, medijima, u Skupštini, da zapita – zbog čega vi to niste uradili? Da dođete ovde da nam objašnjavate kako nije neko ministarstvo dalo saglasnost na vreme, saglasnost može da bude negativna ili pozitivna, potpuno je apsurdno. Znači, preuzimate na sebe obavezu po Predlogu zakona u kojoj ne postoji vremenski rok. Sada da se vratimo na početak. Ovo je zemlja u kojoj se vodi navodno velika borba protiv korupcije. Znate li šta znači mesec dana u ovom poslu ili 15 dana? Ako neko dobije ima diskreciono pravo da dobije malo brže od ovog drugog. U tri dana može posao od 100 miliona da se izgubi. Zašto bi neko imao to pravo i tu mogućnost da to radi, bilo ko da je? Neka je sam premijer. Što bi njemu davali tu mogućnost. Što bi on to prihvatio na sebe. Dakle, sve što znači otežavanje, a ovo je Predlog zakona kakav je formulisan, a znam sticajem okolnosti, ministar Gašić me je optužio da mnogo znam, znam da to nije vaša ideja, znam da postoji administracija koja hoće da upravlja sistemima i mimo ministara i dešavalo se i ranije. Nije to ništa novo. Znači, samo vas molim da prihvatite ovaj amandman u vašem interesu i interesu onih ljudi koji rade u proizvodnji pre svega, pa i ovih koji trguju. Zahvaljujem.
Reč ima ministar u Vladi, dr Rasim Ljajić.
Praktično smo prihvatili amandman kada govorimo o roku od 30 dana. To je amandman gospodina Babića, a i ovaj drugi deo vašeg amandmana nismo mogli da prihvatimo iz razloga što po Zakonu o upravnom postupku postoji taj rok od 60 dana. Znači, sve ono što je sadržano u vašem amandmanu suštinski imamo sada u odredbi ovog zakona. Rok je 30 dana i 60 dana na osnovu Zakona o opštem upravnom postupku ukoliko su potrebne dodatne provere.
Reč ima Dragan Šutanovac.
Zahvaljujem. Mislim da vodimo zaista dobru raspravu. Ne mislim da je dobro da se u vašem zakonu oslanjate na druge zakone. Znači, u jednom delu imate situaciju u kojoj se oslanjate na Zakon o Vladi. Zakon o Vladi se izglasava prilikom formiranja svake vlade. Šta bi to značilo? Značilo bi da kada se formira neka nova vlada mora da se menja i ovaj zakon. Zakon o upravnom postupku može da se promeni. Šta ćemo onda? Zbog čega bi izbegli da to definišemo ovde jednoznačno i nemojte da gledate šta rade drugi. Molio bih da se fokusirate na ovaj posao jer danas donosite odluku da li će to da ide brže ili sporije. Na vama je ako hoćete brže, a ako nećete, šta da radim? Hvala.
Reč ima šef poslaničke grupe SNS, narodni poslanik Zoran Babić.
Zahvaljujem se gospodine predsedavajući. Izrečene su neke stvari oko borbe protiv kriminala i korupcije. Rečeno je i – navodne borbe protiv kriminala i korupcije. Znate, i borba protiv kriminala i korupcije ima svoje merljive kvalifikacije. Ukoliko ta kritika dođe od predstavnika režima za vreme čije vladavine smo bili na 87 mestu po borbi protiv kriminala i korupcije, da čak u 2010. godini nismo imali ni strategiju protiv kriminala i korupcije, kao da živimo u nekom veoma uređenom društvu, ako smo za dve godine napredovali sa 87 na 72 mesto, na kome smo bili 2013. godine, to je dramatična borba protiv kriminala i korupcije. Ako u Specijalnom sudu za organizovani kriminal imate Specijalni sud za organizovani kriminal koji je verovatno služio do 2012. godine da se čuvaju neki predmeti jer je bilo dva predmeta, dve optužnice su bile do 2012. godine, tamo čuvale neke fioke ili čuvane u fiokama, da bi od 2012. godine, odnosno tokom 2013. godine 158 optužnica pred Specijalnim sudom za organizovani kriminal bude podignuto i 158 optužnica potvrđeno. E, to se zove borba protiv organizovanog kriminala i korupcije. Kada takva neka primedba dođe od predstavnika režima koji nije imao ni strategiju, nije razmišljao, već možda gajio takve odnose u našem društvu, onda je tako nešto u najmanju ruku licemerno. U ime poslaničke grupe SNS sam predložio amandman na član 16. On se odnosi na stav 5. tog člana, zato što kao tehnokrata, kao tehničko lice, a i predlagač ovog zakona je tehničko lice, tako da mislim da možemo da se razumemo, da čim ne postoje rokovi, čim su ti rokovi elastični, rastegljivi, čim je to 10 dana od pribavljanja poslednjeg mišljenja, a to poslednje mišljenje ne znamo kada ćemo da dobijemo, mislim da je rešenje koje sam u ime SNS predložio i dobio podršku Vlade RS, zahvaljujem se i Vladi i vama gospodine Ljajiću, gde se ne ostavljaju rokovi, kao što ih predlagač daje za 30 pa za 60 dana, pa za ne znam ti koliko dana, već od trenutka podnošenja zahteva 30 dana je rok na koji Vlada u celoj infrastrukturi mora da odluči i da se izjasni i mislim da je to pravi odnos države koja želi da radi brže, u interesu građana RS, namenske industrije, investitora, svakoga ko dođe ili ko živi u RS.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović.
Morao sam da reagujem, a možda je i gospodin ministar hteo da reaguje. Malo pre smo čuli jednu neverovatnu rečenicu. Hoću da verujem da je to lapsus da neko kaže – pa ne morate ovim zakonom da se vezujete za neki drugi zakon, pa se spomenuo Zakon o upravnom postupku. Prosto, ovako nešto morate da uskladite sa Zakonom o upravnom postupku. To je nešto što je obavezujuće i što morate da uradite, tako da je možda neku državu drugačije shvatao, pa da može da bude i neko bezvlašće, ali zaista hoću da verujem da naši poslanici ozbiljno shvataju državu i da je ovo bio lapsus govornika koji je onako nešto izrekao.
Narodni poslanik Dragan Šutanovac po amandmanu. Molim vas da ne koristite kao repliku.
Molim? Gospodine Bečiću, sada opet unosite nervozu ovde kao i svaki put kada sednete na tu stolicu. Prosto je neverovatno da vama samo smeta diskusija koja je jako kvalitetna. Imam problem sa tim, kada bez obzira da li je po amandmanu ili ne, kada se priča o bivšem režimu. Vrlo sam ponosan što sam sedeo sa gospodinom Ljajićem pet godina u ministarstvu u Vladi. Ministar unutrašnjih poslova koji je bio u naše vreme produžio je u vaše vreme. Specijalni tužilac je isti koji je bio. Ne znam uopšte što bi to bila tema ako pričamo o amandmanu na zakon koji se tiče pre svega onih koji trguju i proizvode oružje. Mislim da nije dovoljno. Naravno da možete da se uskladite, što kaže kolega, sa drugim zakonom, ali nije potrebno da se to radi jer svako u Srbiji ima problem sa administracijom i upravnim postupkom. Ja trenutno vodim upravni postupak protiv Poreske uprave, odnosno moja supruga zato što administracija ne radi svoj posao adekvatno. Ko će biti kažnjen? Biće kažnjena država. Nije individualna odgovornost administracije pa da kažem – taj tamo nije povratio novac od poreza koji sleduje po zakonu, pa da tužim njega, nego su se oni sakrili iza države. Ko plaća odštete? Država. Ko je kriv? Pojedinac. Što bi sada dolazili u tu situaciju da vidimo da li će da se ispoštuje zakon? Šta ako se ne ispoštuje zakon? Koga taj trgovac tuži? Vaše ministarstvo, vas, jer vi to potpisujete. Ne znam da li vi potpisujete te dozvole, ali verujem da potpisuje vaš pomoćnik. Objektivno je pomoćnik. Koga će sada čovek koji ne dobije to u tom roku da tuži? Državu. Ko će da plati odštetu? Država. Čiji je interes da se to dešava? Samo neodgovornih ljudi. Mislim da je sa aspekta poboljšanja cirkulacije bolje da prihvatite naš amandman iako, istini za volju, vi niste bili ovde pre pet dana, ubeđivali su nas da je rok jasan i da postoji rok. Čak i gospodin Gašić pričao da postoji rok, pa sam mu rekao da nije pročitao zakon. Danas imamo situaciju da se ispravlja i prihvatamo da se ispravlja, ali kvalitetnije je ovo što mi predlažemo. Govorim vam ovo kao neko ko je taj posao radio pet godina. Ima ovih koji su laici i koji misle da to funkcioniše na drugi način. Hvala.
Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Babić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Šutanovac i Borislav Stefanović. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove nisu prihvatile amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac.
Član 16. i 17, mislio sam gospodine ministre da ćete ovo prihvatiti bez da ga čitate, jer ovde se jednoznačno određuje šta je čiji posao u procesu izdavanja saglasnosti za konačnu dozvolu koju izdaje vaše ministarstvo. Na Odboru za odbranu i bezbednost dobili smo tumačenje vaše koleginice da je to utvrđeno Zakonom o Vladi. Vi ste, gospodine ministre, koliko puta, ovo je već peti, šesti put ministar, da li je tako? Da li smo svaki put imali novi zakon o Vladi? Vaše ministarstvo telekomunikacije, kada je to bilo? To nije bilo nikada. Razdvojili smo jednom rudarstvo i energetiku, znači Zakon o Vladi je fleksibilna stvar u Srbiji, kao i trajanje Vlade, a ovaj zakon treba da traje, kud i kamo, duže. Znači, mi smo dali jedan jasan predlog kroz amandman šta ko radi u procesu izdavanja saglasnosti i u kom vremenskom roku. Dakle, kako sada stvari stoje, svi rade sve. Sada su stvari takve da svi rade sve. Znači da MUP može da kaže - ne slažemo se da izvezete robu u tu zemlju. Zbog čega? Imaju pravo. Da MSP kaže - ne slažemo se da transportujete tu robu kroz Srbiju, da Odbrana kaže da se ne slaže sa političkom situacijom u toj zemlji i td. Napravili ste jedno zamešateljstvo u kome opet, naglašavam, vidim da se gospođe ljute kada pomenem administraciju, ali nažalost, veliki problem je administracija. Opet neki administrativci će odlučivati o velikim poslovima na način kako oni misle da treba. Vrlo je jasno, precizno, MUP, samo ga zanima transport, bezbednost transporta. Zašto bi MUP uopšte analizirao u koju zemlju to ide, kakva je bezbednosna situacija u toj zemlji, koja tehnologija? Niti imaju ljude, niti znaju to da rede. Odbrana analizira sa aspekta odbrane naše zemlje da li tehnologija ili oružje ugrožava našu bezbednost i spoljni poslovi analiziraju da li je krajnji kupac zemlja koja je pod sankcijama ili nije, da li ima M „juzer“ sertifikat adekvatan te iste zemlje i to je sve sadržano u našem amandmanu. Mi smo se potrudili, verujte mi, ovo je amandman koji je najduži od svih amandmana, praktično na dve strane, da pobrojimo šta su zaduženja i po tim zaduženjima ćete vi sutra znati koga da pitate zbog čega nije urađeno. Pogledate ovo i tačno znate da li je ta zemlja pod sankcijama, ko je kriv što je izdata dozvola. Ovako mislim da ste u problemu. Može to da funkcioniše i tako, ali imate problem sa druge strane, može da se pridoda sutra Ministarstvu odbrane i Ministarstvo sporta, kao što je inače u Švajcarskoj i Austriji, nije smešno, to je istina. Svašta nešto može da se promeni što će ceo zakon da napravi problematičnim. Hvala .
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik ministar u Vladi dr. Rasim Ljajić.
Ovo je gotovo jedini član ovog zakona koji je naprosto morao da bude ovakav kakav jeste i nikakva promena ovog člana zakona nije moguća i objasniću zašto. Imali smo dosadašnje rešenje slično vašem amandmanu, gde su precizirane obaveze pojedinih ministarstava u kontroli, odnosno izdavanju svoje saglasnosti. Ovo je zakon gde ne postoje jasni i precizni standardi koje morate da ugradite, već EU, Konvencija UN daju jedan širi okvir u koji treba da inkorporirate odredbe zakona shodno domaćoj regulativi. Tu su države slobodne da definišu odredbe tog zakona. Ovaj član je u potpunosti prepisan, jedini član koji je doslovce prepisan, od tačke do tačke, iz tzv. zajedničke pozicije EU iz 2008. godine, koji govori o deset kriterijuma za izvoz naoružanja i vojne opreme. Nismo dodali ni tačku ni zarez, jer je obaveza država članica da poštuju te kriterijume. Iskoristili smo donošenje ovog zakona da te kriterijume inkorporiramo u zakonski predlog. Inače smo morali da zaključkom Vlade i nekih drugim dokumentom prihvatimo te kriterijume i ono na osnovu čega će se dobrim delom ocenjivati ovaj zakon jesu ovi kriterijumi iz zajedničke pozicije. Zato ovde nemamo mogućnost apsolutno nikakvih korekcija. Rekao sam, imali smo rešenje koje je gotovo identično vašem amandmanu u sadašnjem tekstu ovog zakona, ali ovde se na eksplicitan način o govori o kriterijumima koje država preuzima iz zajedničke pozicije EU iz 2008. godine.
Zahvaljujem se, gospodine ministre. Reč ima zamenik šefa poslaničke grupe SNS, dr Aleksandar Martinović. Izvolite.
Hvala gospodine Bečiću. Čudi me da neko ko je godinama bio ministar u Vladi Republike Srbije pokazuje toliki stepen neznanja. Vi ste gospodine Šutanovac izmešali dva zakona. (Narodni poslanik Dragan Šutanovac, sa mesta: Kako može da se meni obraća? Sa kojim pravom mi se obraća?)
Gospodine Šutanovac, zašto ste nervozni, zašto dobacujete sa mesta? Saslušajte poslanika da završi izlaganje. Zašto ste nervozni? Sami ste rekli da ne reagujem kao predsedavajući, sada trpite ono što ste tražili. Izvolite, vratiću vam vreme. Javite se ponovo.
Gospodin Šutanovac je pomešao dva zakona kada se obraćao gospodinu Ljajiću. Pomešao je Zakon o Vladi sa Zakonom o ministarstvima, pa je onda rekao – Zakon o Vladi se menja svaki put kada se formira nova Vlada i onda nećemo znati šta koje ministarstvo radi. To šta koje ministarstvo radi, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, recite gospodinu Šutanovcu, koji to očigledno ne zna, ne piše u Zakonu o Vladi, nego u Zakonu o ministarstvima. To su dva potpuno različita zakona. Zakon o ministarstvima definiše delokrug rada svakog ministarstva koje postoji u Republici Srbiji. Vlada je jedan državni organ, a ministarstva su drugi državni organi. Vlada je nosilac, pre svega, izvršne vlasti u Republici Srbiji, ministarstva su primarni organi državne uprave. Tačno je, i ta praksa u Srbiji postoji, da li je praksa dobra ili nije dobra, o tome bismo mogli da diskutujemo, ali ta praksa u Srbiji postoji, manje više, kada god se formira neka nova Vlada donosi se novi zakon o ministarstvima ili se menja postojeći zakon o ministarstvima, što je donekle i logično zbog toga što prilikom formiranja svake nove vlade nisu uvek identične koalicije, postižu se različiti politički dogovori i td, i sve to utiče na definisanje delokruga svakog pojedinačnog ministarstva. Ovde se radi o tome da je neko ko je bio ministar u vladama Republike Srbije od 2007. do 2012. godine pomešao dva zakona, Zakon o ministarstvima i Zakon o Vladi. Dakle, nije tačno da se Zakon o Vladi menja kad god se formira neka nova Vlada, to prosto faktografski nije tačno, možete da proverite koliko puta se menjao Zakon o Vladi i da Zakon o Vladi suštinski nikakve veze nema sa formiranjem neke nove vlade. Dakle, SNS smatra da je obrazloženje koje je dala Vlada zašto ne prihvata ovaj amandman apsolutno na mestu i u obrazloženju Vlade veoma jasno piše da je odredbama Zakona o ministarstvima propisana nadležnost svakog organa državne uprave, uključujući i one koji učestvuju u postupku izdavanja dozvola. To su MUP, Ministarstvo spoljnih poslova, Ministarstvo odbrane i BIA. Šta radi MUP, šta radi Ministarstvo spoljnih poslova, šta radi Ministarstvo odbrane, to gospodine Ljajiću piše u Zakonu o ministarstvima. Šta radi BIA, to piše u Zakonu o BIA, a BIA ima status tzv, posebne organizacije, a shodno Zakonu o državnoj upravi, organi državne uprave se dele na ministarstva, organe uprave u sastavu ministarstava i posebne organizacije. Ovde je stvar sa čisto pravničkog aspekta potpuno jasna. Ono što nije jasno i ono što pokazuje sa kakvim diletantizmom se upravljalo Ministarstvom odbrane jeste činjenica da neko ko je pet godina sedeo u Vladi ne zna razliku između Zakona o Vladi i Zakona o ministarstvima i onda kažetj. prigovara vama kako vi nešto mistifikujete, pa se ne zna ko šta radi ieto, sada to može da se promeni itd. Uzgred bude rečeno, vezano za amandman koji je prethodno podnet. Izgleda da neko ko je bio ministar, znate, ministarstvo je organ državne uprave. Ministar je na čelu ministarstva. I prosto mi je neverovatno da neko ko je pet godina bio ministar ne zna da je postupak izdavanja dozvole za uvoz ili izvozna naoružanja upravni postupak. Kao što je postupak izdavanja građevinske dozvole upravni postupak, kao što je postupak izdavanja vozačke dozvole, saobraćajne dozvole, bilo koje dozvole sve te dozvole su u stvari upravni akti. Upravni akti se izdaju po Zakonu o opštem upravnom postupku s tim što Zakon o opštem upravnom postupku dozvoljava da se posebnim zakonima predviđaju određena odstupanja u proceduri od pravila opšteg upravnog postupka s tim što ta odstupanja od procedure Zakona o opštem upravnom postupku ne mogu da se tiču načela Zakona o opštem upravnom postupku. Evo, tu sede saradnice ministra, pa mogu to bivšem ministru odbrane koji to očigledno ne razume da objasni. Dakle, nemoguće da vi kažete – ma šta me briga šta piše u Zakonu o opštem upravnom postupku kada to nije upravni postupak. A, to i jeste upravni postupak. I naravno da mora da se primenjuje Zakon o opštem upravnom postupku. Dakle, mi bismo doveli u haos naš pravni sistem kada bismo rekli - šta nas briga šta piše u Zakonu o opštem upravnom postupku, sada mi ovde treba da propisujemo neka posebna pravila i neke posebne procedure. Znate, ja kao predsednik Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo vodim računa o tome da je pravni sistem jedinstven, da je konzistentan, da zakoni budu jedni sa drugima u skladu. Zamislite kada bi neki posebni rokovi ili neke posebne procedure dramatično različite od procedure koja je propisana Zakonom o opštem upravnom postupku bile predviđene na primer zakonima kojima se izdaju građevinske dozvole, vozačke dozvole, saobraćajne dozvole, dozvole za držanje i nošenja oružja itd, pa to bi je dovelo u haos naš pravni sistem. Dakle, ovde ja mislim nije opšte potrebno da čovek bude čak ni diplomirani pravnik ovo znaju studenti koji studiraju na bilo kom Pravnom fakultetu, da je postupak izdavanja dozvole za uvoz ili izvoz naoružanja upravni postupak i naravno da vas odredbe Zakona o opštem upravnom postupku obavezuju, pa i kada su u pitanju rokovi. A, što se tiče organa koji su nadležni u postupku izdavanja dozvole za uvoz ili izvoz naoružanja, delokrug njihovog rada je definisan Zakonom o ministarstvima, a ne Zakonom o Vladi.
Zahvaljujem. Po Poslovniku? Izvolite. Magistar Jovan Marković, po Poslovniku. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, smatram da ste prekršili 104. Poslovnika koji govori upravo o tome da ne smete dozvoliti da poslanici ružno govore jedni o drugima. Sa strane kada posmatramo ovu diskusiju, zaista je nedopustivo da vi sa ovako posebnom podrškom i u izrazu, i u sugestiji podržavate prethodnog govornika koji je vrlo, mislim ne znam zašto je to toliko smešno, koji se vrlo uvredljivo izražavao o gospodinu Šutanovcu. Prethodno niste dozvolili gospodinu Šutanovcu repliku iako je nekoliko puta vrlo ružno pomenut, a onda ste svojim stavom i ponašanjem davali podršku za vrlo uvredljive reči koje su ovde izrečene. Pre svega, to mislim kada je prethodni govornik govorio o navodnom diletanskom ponašanju u prethodnom periodu, mislim da je vaša obaveza bila da ga opomenete i da tok ove rasprave usmerite u drugom pravcu.
Zahvaljujem, gospodine Markoviću. Dužan sam da vam dam objašnjenje pre nego vas pitam da li želite da se Skupština izjasni. Prvo vi ste se pozvali na član 104. koji dozvoljava repliku ako se neko uvredljivo izjasni o nekom drugom narodnom poslaniku. Prvo, nije tačno da nisam želeo da dam narodnom poslaniku Draganu Šutanovcu, repliku. Upravo sam hteo da mu dam repliku, ali vi ste se javili po Poslovniku. Drugo, čitavo vreme sam gledao u vašu poslaničku grupu i u vas, tako da uopšte nisam gledao u pravcu govornika da bi mogao izrazima lica da podržavam ili ne podržavam tog govornika. Takođe, možda sam prekršio Poslovnik što nisam izrekao opomenu gospodinu Šutanovcu koji je dobacivao i prekidao govornika iz klupe, a takođe gospodin Šutanovac me je upozorio da ne dajem komentare i da ne molim poslanike da govore o temi. Tako da stvarno ne znam šta vaša poslanička grupa želi u ovom trenutku da meni kao predsedavajućem zameri. Da li želite da se Skupština izjasni o povredi? (Jovan Marković, s mesta: Ne.) Ne. Hvala. Izvolite. Narodni poslanik Dragan Šutanovac, replika.
Gospodine predsedavajući, u Skupštini je, ne znam koji je to član, zabranjeno obraćanje lično poslanika jedni drugima.
Gospodine Šutanovac, nijednog trenutka se nije obraćao lično vama, obraćao se meni govoreći o vama, ali se meni obraćao.
Dotična osoba je rekla – gospodine Šutanovac. Vi nemate problem sa vidom, vi ne čujete.
Pa, kada vi dobacujete i kada ometate, ne mogu da čujem šta govori, jer ste vi čitavo vreme dobacivali, ometali govornika.
E pa vidite, imate problem, to sam primetio.
Ali, ne želim sada sa vama da polemišem. Izvolite, nastavite svoje izlaganje.
Ne znam zašto polemišete. Dali ste mi reč, a sad polemišete sa mnom.
Vi ste me pitali i ja moram da odgovorim.
Ma ne pitam vas čoveče, ja konstatujem situaciju.
Konstatuje? E, dobro, onda izvolite i nastavite.
Šta ima da vas pitam, kad vi ne znate da odgovorite. Znači, gospodine ministre, ta zajednička pozicija iz 2008. godine, mi smo danas u 2014. godini. Ništa vas ne sprečava da vi odete u tu EU i kažete – mi smo prvi koji smo doneli zakon koji će oni prepisati od nas. Znači, tvrdim vam da je ovo iskorak i čak u odnosu na popise EU za koje ste sami rekli da nisu jedinstveni za celu EU. Dakle, mi smo u odnosu na broj stanovnika jedna od najvećih zemalja na svetu izvoznika naoružanja vojne opreme. Više nismo sad propadamo, u poslednjih dve godine je katastrofalno, ali analizirali smo to 2010. godine. Znači, vi slobodno možete da nastupite u EU kao neko ko ima viziju kako da se ova stvar poboljša, da ide na više nivo, a ne da se desi kao sada, a čitali smo danas da neka municija iz „Prvog partizana“ upravo se koristi u Iraku od strane onih protiv kojih se bori ceo svet i protiv kojih se s punim pravom, da kažem bori i naša zemlja, političkom metodom. To danas piše u medijima. Dakle, podsećam, dobra namera isključivo i jedino da vama omogući da funkcionišete kao resorni ministar koji objektivno ne utiče na tokove. Vi to znate.
Gospodine Šutanovac, isteklo vam je vreme od dva minuta.
Nije mi isteklo vreme, ovo nije replika, javio sam se po amandmanu.
Dao sam vam po replici, to je tražio vaš kolega, ali nastavite ako nije replika, ako je po amandmanu.
Kad god dođem u neku diskusiju vi me prekinete, nešto mi pričate, neke stvari.
Izvinjavam se, mene su upozorili na vreme. Dao sam vam reč po replici, jer je to insistirao vaš kolega, ali ako govorite po amandmanu izvolite.
Da li ste stekli utisak da ne govorim o amandmanu? Opet ne čujete? Znači, sve vreme pričam o amandmanu. Mislim da je ovaj amandman odličan. Ne morate da prihvatite, nije sporno, funkcionisaće to i bez toga, ali ćete i vi lično biti u problemu za stvari na koje vi lično ne možete da utičete jer znam kako to funkcioniše u sistemu, pogotovo u situaciji u kojoj ste vi praktično u Vladi dobrom voljom. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Šutanovac. Reč ima ministar u Vladi dr Rasim Ljajić. Izvolite.
Tačno je da je zajednička pozicija iz 2008. godine, a jedine dve zemlje koje nisu prihvatile odredbe ove zajedničke pozicije su Albanija i Srbija. Dakle, ovde nije stvar hoćemo li ili nećemo. Možemo da kažemo, to je stvar, odnosno ovo je prilika da tu zajedničku poziciju inkorporiramo u tekst ovog zakona, o tome se ne pregovara. Mi smo iskoristili odredbe ovog zakona da svih 10 kriterijuma za izvoz iz zajedničke pozicije stavimo u predlog ovog zakonskog rešenja. Mislim da je to dobra stvar, da konačno ne budemo bukvalno na začelju. Kažem ponovo, jedine dve zemlje koje nisu prihvatile odredbe, da ne kažem razlog zbog čega nije prihvaćeno, zbog različitih gledišta Ministarstva spoljnih poslova i Ministarstva odbrane, njihovog međusobnog sporenja koje traje godinama, nadgovornjavanja koje traje takođe godinama i mi smo sada konačno ispunili tu obavezu, što nam je jako važno pred početak skrininga iz Poglavlja 31 o spoljnoj politici i ekonomskim odnosima.
Za reč se javio šef poslaničke grupe SNS, gospodin Zoran Babić.
Gospodine predsedavajući, ne postoji nijedan član Poslovnika o radu Narodne skupštine, iako mi nismo kreirali taj Poslovnik o radu, taj dokument, mi moramo da ga poštujemo, ali nigde ne postoji član tog Poslovnika koji nalaže predsedniku ili predsedavajućem Narodne skupštine da pita gospodina Markovića kakav izraz lica da postavi? Da li skrušen, da li veseo, kakav izraz lica i šta može na osnovu izraza lica da se uradi? Da je gospodin Marković više pratio izraze lica, nije trebalo da gleda izraze lica vaš, niti bilo koga u ovoj sali, trebalo je da gleda izraze lica građana Užica, Beograda, Vrnjačke banje, Kraljeva, do 2012. godine i kako su se ljudi osećali i kako su se ljudi ponašali i kako su ljudi živeli i kako i sada teško žive kao posledica vremena kada su samo neki pojedinci iz bivše vlasti bivšeg režima bili veseli, a nažalost, svi ostali građani su bili tužni i imali tužne izraze lica. S druge strane, ne mogu a da vam ne zamerim, gospodine predsedavajući, da ne reagujete na rečenicu da je vređanje Narodne skupštine ili pojedinaca u Narodnoj skupštini, to što je gospodin Martinović tražio da se poštuje Zakon o opštem upravnom postupku? Od kada je poštovanje zakona vređanje bilo kojeg poslanika ili bilo kog pojedinca ili bilo koje ustanove? Kakvu poruku mi onda šaljemo našem društvu, ukoliko je vređanje pojedinca to što se traži poštovanje zakona, u ovom trenutku, to što je uradio gospodin Martinović, da se traži poštovanje opšteg upravnog postupka? Što se tiče samog amandmana, odnosno svega onoga što je korišćeno kao argumentacija, da bi nešto došlo u ruke zločinaca, a definitivno da ono što se dešava u jednom delu teritorije i jednom delu teritorije Sirije, Iraka, vidimo da je došlo do granice Turske, e to je stravičan zločin. To što su stradali i to na tako brutalan način, iako je stradanje stradanje, bez obzira na koji način, iako to nisu građani naše države, zaista sa istom pažnjom i sa istim bolom se odnosimo kao da su građani naše države. Mi ćemo već sutra raspravljati o jednom dokumentu, jednom bitnom zakonu koji će biti nastavak jedne odgovorne politike koju vodi Vlada Republike Srbije i odnosu prema krizama i učešću, eventualnom učešću naših građana u takvim stvarima. Jedno naoružanje, jedan metak, bilo šta, ne može da se stvori hiljadama kilometara daleko od Srbije, da je proizvedeno u Srbiji, a hiljadama kilometara se koristi, da se stvori preko noći, jer to je samo prebačeno preko noći sa jedne na drugu lokaciju. Da li malo pre ovo što je izrekao bivši ministar odbrane je potvrda da je za vreme bivše vlasti i bivšeg režima, teroristima prodavano oružje, pa se sada našlo u rukama onih protiv kojih se stvara svetska koalicija i u okviru koje će učestvovati i Srbija, da bi se takvo zlo ugušilo? Da li je to što je izronilo ovih dana u medijima, a malo pre smo čuli i potvrdu da je to otišlo iz Srbije, da je potvrda da je bivši režim sarađivao i sa takvima, sve zarad zarade, ne znam čega? Ako je to, onda je to strašan teg oko nogu za našu državu. Za proteklih nekoliko godina čuli smo različite razloge zbog čega nije bivši režim bio uspešniji ili uspešan. Kriva je bila i svetska ekonomska kriza, krivi su bili partneri u toj Vladi, krivi su bili svi, a sada smo došli do evolucije. Evoluirao je razlog zbog čega nisu bili uspešni i čuli smo da je razlog neuspešnosti administracija. To su reči gospodina Šutanovca. Kriva je administracija. Ne kažem da je administracija u Republici Srbiji idealna, ali bih voleo da čujem objašnjenje da li je kriva ta administracija, odnosno onih 27 sekretarica u „Krušiku“, da li su krivi onih od 1.265 zaposlenih, pa onih 60% koji su radili u režiji? Da li su krivi onih 126 koliko je radilo u sektoru za finansijske i komercijalne poslove? Da li su krivi oni ljudi koji su u „Krušiku“ radili na radu i radnim odnosima, a ti ljudi nisu 2010. godine imali ni penziono ni socijalno osigu-ranje? Ko je kriv u administraciji koju je pravio baš režim u kojoj je učestvovao viso-ko rangirani činovnik i kao ministar odbrane, gospodin Šutanovac? I zapošljavao i pravio i organizovao i stvarao i pravio pravila i pravio sve, a sada mu je kriva admi-nistracija. Da li će i sada reći – ne, nisam znao da se direktor vozi u najnovijem sportskom „audiju“, bez obzira na gubitke i sve manjkavosti, nisam znao za 27 sekreta-rica, ni za 126 u komercijalnim poslovima, nisam znao ni za šta i nisam odgovoran. Da, jeste odgovoran. To je opis posla svakog ministra da zna šta se radi u njegovom sektoru. Da li je ta administracija od 27 sekretarica u „Krušiku“ odgovorna, ali obrazloženje da ministar ne zna šta se dešava i da na taj način nije odgovoran, to ne stoji. Ne stoji ni argumentacija da oni koji su radili i pravili ovakvu administraciju, 780 hiljada radi u državnom sektoru, od mesne zajednice do ministarstava i javnih preduzeća, javnih ustanova, agencija i bilo čega. Jedino je Vlada u kojoj je učestvovala SNS imala snage, političke volje da prvo napravi popis, da se kaže koliko to ljudi radi u državi i za državu, koliko ljudi radi u administraciji i zašto ti kojima je bila kriva administracija, kao što je rekao gospodin Šutanovac, zašto nisu napravili takav popis? Zašto nisu građanima rekli, evo koliko smo ljudi zaposlili, evo koliko smo ljudi, partijskih činovnika, partijskih drugara, prijatelja, rođaka, kumova, koliko smo ih stavili na teret i na grbaču svih građana Republike Srbije? Vlada u kojoj je participirala i učestvovala SNS je imala te hrabrosti i da kaže da u državnom aparatu radi 780 hiljada ljudi, imali smo hrabrosti da u okviru zakona uredimo i zatvorimo državu za zaposlenja, iako sam rekao i tada, i sada ću reći da u tom partijskom zapošljavanju, nema nevinih, ali da ta količina krivice, direktno je proporcionalna dužini ostanka na vlasti, a SNS ima odgovornost taman onoliko koliko je učestvovala u prethodnoj Vladi Republike Srbije do trenutka donošenja tog zakona. Sada neko ko je kreirao i ko je zaposlio, ko je opteretio, ko nije želeo da napravi popis svih zaposlenih u državnoj upravi, sada kaže da je kriva administracija. Ne, kriv je onaj ko je takvu administraciju stvorio, ko je dao mogućnosti da bez ikakvih pravila radi, ko je dao mogućnosti da se bez ikakve kontrole deli novac, ne samo zaposlenja, nego i nadoknade i plate tim ljudima, ko je dao mogućnost da postoji takva disharmonija u platama državnih službenika, za isti posao u Vranju i Beogradu su različite plate. Onaj ko je dao mogućnost da se u okviru državne uprave otpremnina uzme u nekoj opštini, pa da se pređe u javno preduzeće, pa da se iz tog javnog preduzeća uzme otpremnina, pa da se ode u neko ministarstvo, pa iz tog ministarstva da se opet uzme otpremnina da se ode u agenciju, ljudi su pravili biznis od svega toga i to je činjenica i zbog toga je ova Vlada kao jedan od bitnijih stvari targetirala, i po najavi gospođe Kori Udovički biće i urađen zakon o državnim službenicima koji će određivati i platne razrede, koji nisu novina već nešto što je u prošlosti postojalo, da za isti nivo rada i angažovanja, da za isto radno postoji ista i nadoknada, zato što želimo da od državne uprave Srbije napravimo servis građanima i privredi i investitorima u Srbiji i zato što mislim da je to jedan od pravih načina i pravih puteva da se ne samo uredi naša država, već i da se stvori ambijent za ulaganja i za više radnih mesta.
Zahvaljujem se, gospodine Babiću. Za reč se javio po Poslovniku narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Smatram da je prekršen član 106. Poslovnika Narodne skupštine. Prvi stav kaže da govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Mi raspravljamo o amandmanu na član 17. Zakona o trgovini i prometu naoružanja i vojne opreme. U prethodnih devet i po minuta slušali smo kolegu koji ni jednu jedinu reč o temi ovog zakona, a pogotovo ne o amandmanu o kome raspravljamo, nismo mogli da čujemo. Jedino što je možda približno tome je broj sekretarica u „Krušiku“, o 27, ali bi to valjalo proveriti, jer to nije prvi put da se ovde iznose neke činjenice i brojevi koji nisu istiniti, pa smo tako čuli da je ova Vlada ustanovila broj zaposlenih. Koliko znam, taj broj još uvek nije ustanovljen, jer ne može da se ustanovi jer se iz dana u dan novi ljudi zapošljavaju. Ako postoji neko ko je zapošljavao i čija je odgovornost za zapošljavanje u prethodnim godinama i deo da se prihvata ta odgovornost, jedino što može sigurno da se pohvali stranka iz koje dolazi prethodni govornik je činjenica da je u najkraćem roku zaposlila najviše ljudi u državnoj administraciji. Molim vas, gospodine predsedavajući, da kada krenu te tirade, samoreklamiranje, da reagujete, da vratite poslanike na temu dnevnog reda. Tema dnevnog reda je amandman na član 17, a ne da slušamo devet i po minuta nešto što nije tačka dnevnog reda i rasprava u ovom trenutku. Hvala vam.
Zahvaljujem. Gospodine Đurišić, upravo ste radili ono što ste osporavali govorniku o kome ste govorili. Iskoristili ste i zloupotrebljavali povredu Poslovnika da bi replicirali. (Marko Đurišić, s mesta: To znači da prethodni govornik takođe nije u pravu?) Nisam rekao da nije bio u pravu. Rekao sam da ste vi sada koristili povredu Poslovnika… (Marko Đurišić, s mesta: To nije odgovor.) … ali da ne ulazimo u polemiku. Ne želim da sa poslanicima polemišem na taj način, iz klupe. (Marko Đurišić, s mesta: Niste me pitali da li želim da Skupština izjasni o ovoj povredi Poslovnika.) Izvinjavam se. Da li želite da se Skupština izjasni? (Marko Đurišić, s mesta: Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac. (Jovan Marković, s mesta: Replika.) Nemate pravo na repliku. (Jovan Marković, s mesta: Direktno sam pomenut nekoliko puta.) (Dragan Šutanovac, s mesta: I prezime i Marić i Marković, ispravljao se. Kako nema pravo na repliku?) (Jovan Marković, s mesta: Ne dozvoljavate mi više puta repliku u ovoj Skupštini. Zaista nema smisla više.) Niste negativno pomenuti. (Dragan Šutanovac, s mesta: Kako nije? Da li ga Babić pominje pozitivno?) Gospodine Šutanovac, molim vas, niste advokat gospodinu Markoviću da biste dobacivali non-stop iz klupe. Govorite meni da sam nervozan, a vi čitavo vreme pokazujete nervozu, dobacujete, pretite. Molim vas da to ne radite. Gospodine Markoviću, da li mislite da ste negativno pomenuti u govoru? (Jovan Marković, s mesta: Da.) Izvolite, imate reč.
Gospodine predsedavajući, možda gospodin Babić ne zna, ali sam 12, 13 godina svog života, koje sam uložio za rad u opštem interesu, uvek ulagao u tom smislu i u tom pravcu da uvažavam ljude i da, i onima kojima se obraćam i u ime onih kojima se obraćam, na neki načinu uvek pomirim te krajnosti i da se uvažavam prema ljudima sa poštovanjem. Kada sam vama ukazao na povredu Poslovnika, upravo sam mislio na takve stvari, da nije u redu da jedan poslanik na takav način govori o drugom poslaniku. Mislim da nije u redu ako bih ja sada ustao i rekao da sve ovo što je gospodin Babić u prethodnom govoru rekao, da je diletantizam ili u tom nekom smislu i da je ono što je radio u tom smislu u njegovom životu pogrešno, mislim da bi vaša obaveza bila da me upozorite, opomenete i da kažete da ne govorim lepo o drugom kolegi u ovoj Skupštini. Ako sam još ukazao na to da vi svojim stavom i izrazom upravo podržavate ovakve govore i ovakva razmišljanja, onda mislim da sam upravo ukazao i vama na vašu obavezu da prema svima postupate isto. Što se tiče Užica, naših osmeha i građana Srbije, pokušavao sam, dok sam bio gradonačelnik Užica u periodu od 2008. do 2012. godine, da, bez obzira koliko je bila velika ekonomska kriza, sa osmehom, sa posebnom energijom pokrećemo sve poslove na kojima smo radili. Zato mi je jako važno da naglasim da upravo građani Srbije posle 2012. godine…
Vreme.
a u Užicu možda posebno, nemaju više taj osnov…
Zahvaljujem, gospodine Markoviću.
…i da je 200 ljudi primljeno u Užicu od 2012. godine naovamo u radni… [[Isključen mikrofon.]]
Isteklo je vreme, upozoravao sam vas. Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac. Izvolite.
U tom Užicu, nakon što je gospodin Marković prestao da bude gradonačelnik, više nema ni voda da se pije normalno. Nema tamo srećnih i zadovoljnih, osim onih koji rade u „Prvom Partizanu“, zahvaljujući poslovima koje smo dogovorili, gospodine Rasime, u neko naše vreme. Nažalost, opet se kaže ovde da znamo kolika nam je administracija i da imamo toliko administrativaca. Ako je malopre uzeto za zlo moj lapsus, onda bi stvarno morali da ispravite gospodina Babića koji očigledno ne razume šta je administracija, šta su administrativci, a šta su javni poslovi. Nikada niko nam nije dao konačnu cifru koliko ljudi je zaposleno u javnom sektoru. To nisu sve administrativci. Ovi oružari koji proizvode oružje su u državnim firmama, nisu administrativci. Znači, postavlja se pitanje šta je tu zaista suština. Suštinaje u stvari da je Srbija verovatno jedinstveni egzemplar koji ima odluku Vlade ozabrani zapošljavanja i za prvih šest meseci ove godine povećanje od 4,7% troškova na ime zaposlenih koji su na budžetu. Ljudi odlaze u penziju, niko se ne zapošljava i 4,7% više. Zbog čega je tako? Gospodin Đurišić je rekao - upravo ovde je jednu veliku istinu rekao gospodin Krstić pre nego što je podneo ostavku. On je rekao da smo zaposlili za godinu dana 40.000 novih na budžet Srbije. To je rekao Krstić dok je ovde sedeo. Nijedna vlada nije takav masakr napravila u odnosu na javne finansije. Nijedna vlada nije takvo zlo napravila da je, uz povećanje svih poreza, uz povećanje svih zahvatanja građanima, danas nagurala svoje partijske kadrove u Vladu, a u isto vreme planira otpuštanja nekih drugih. Ja se vraćam ponovo i mislim da je suština da razgovaramo o zakonu. Na vama je, gospodine predsedavajući, da vodite ovu sednicu na način na koji je neophodno.
Gospodine Šutanovac, vi čitavo vreme ne pričate o temi, a onda ustajete i prigovarate zašto predsedavajući dozvoljava poslanicima da ne govore o temi. To zaista nije korektno sa vaše strane, ali ja sam rekao da ću strpljivo da vas slušam.
Ja se vama izvinjavam ako ste me tako shvatili. Ja nisam zamerio što je gospodin Babić pričao van teme. Meni je bilo jako interesantno da građani Srbije čuju šta on govori. Svi danas znajukoliko novca imaju u džepu, svi znaju koliko se tresu da li će biti otpušteni, svi znaju koliko će penzije biti za 15 dana umanjene, plate ovim ljudima koji sede ovde ispred Vlade…
Opet ne govorite o temi, gospodine Šutanovac.
Meni ne smeta da on govori i o vozilima i o automobilima. Meni ništa ne smeta. Mislim da on treba da postoji kao loš primer kolege u ovom parlamentu, jer govori o stvarima koje nisu na dnevnom redu.
Gospodine Šutanovac, molim vas…
Ja da sam na vašem mestu…
Ja bih vam izrekao opomenu, jel tako?
Ne, ja bih imao stvarno više razumevanja za manjinu, ali taj radikalski…
Evo, ja pokušavam da imam razumevanja, ali vi ne dozvoljavate.
Malopre sam se bunio ne zbog toga što je govorio gospodin Babić. Ja uživam u njegovim govorima. Verujte mi, to je za mene jedna fantastika. Gospodin drugi me je imenom prozvao. Znate, to kada te neko imenom iz radikala pomene – e, Šutanovac, tog momenta se mi stresemo.
Gospodine Šutanovac, samo da vas obavestim da imate još jako malo vremena, pa privedite diskusiju kraju.
Ja se bojim da vi imate jako malo vremena, samo niste svesni toga. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Šutanovac, ne tako kao vi što ste bili. Reč ima narodni poslanik šef poslaničke grupe SNS Zoran Babić. Izvolite.
Kad god nema argumenata, kad god nema odgovora, kreće se sa uvredama. Kad god nema odgovora zašto je bilo 27 sekretarica u „Krušiku“, zašto 2010. godine nisu plaćeni doprinosi i nije poštovan zakon u „Krušiku“, kad god nema odgovora zbog čega je 60% zaposlenih u „Krušiku“ radilo u režiji, zbog čega je pravljen minus, zbog čega su ljudi štrajkovali i bili nezadovoljni, tada se kreće sa uvredama. Da li ja postojim ili ne postojim, odredili su Gospod Bog i moji roditelji, a manir koji ne mogu da kažem ni kakav je ni šta je nazivati gospodina Martinovića - gospodin drugi, a onaj drugi. Taj drugi se zove gospodin Aleksandar Martinović, prof. dr na pravnom fakultetu, čovek koji govori snagom argumenata, a ne snagom uvreda i zbog toga postaje onaj drugi i zbog toga se pribegava vređanju, umesto da se odgovori. U državnoj upravi radi 780.000 ljudi. Od tih 780.000 da oduzmemo ovih 40.000, pa ko zaposli 740.000 ljudi? Pa, ko je 740.000 rođaka, partijskih prijatelja, drugara, ne znam kako sve da ih nazovem, ko ih je ugurao u državu? Pa, kako nazvati politiku kojom su se bez ikakvog ekonomskog pokrića u tim javnim preduzećima povećale plate 2008. godine za 68%? Kako? Ne želim da vređam. Ne želim da budem u maniru prethodnog govornika, gde je u nedostatku argumenata najlakše izvređati. Nije mi problem ni da izađem ispred sale, ni ispred Narodne skupštine i ne plašim se gospodina Šutanovca. Nisam ga se plašio ni kada je bio mnogo moćniji i silniji i kada je bio iza tog blindiranog BMV-a, za kojim vidim da najviše žali, kao što bivši direktor „Krušika“ žali za ovim „Audijem A6“, sportske klase za „Krušik“, sa cenom više od 100.000 evra. Naravno da je pravljen minus. Sada ti i takvi došli su da nam sole pamet, da li je gospodin Martinović drugi, ili da li ja treba da postojim, ili da ne treba da postojim. Ako bi se poslušao prethodni govornik, niko u ovoj sali verovatno da ne bi trebalo da postoji. Ni 136 poslanika Srpske napredne stranke verovatno da ne bi trebalo da postoje. Tolika količina mržnje ne samo prema nama, suočeni smo sa tim, suočeni smo od osnivanja 2008. godine i nemamo problem, ali imamo problem kada se ta mržnja prelije na ljude koji su nas poslali u ove klupe da ih zastupamo, a to su građani Republike Srbije.
Zahvaljujem. Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Olena Papuga, Nada Lazić, Đorđe Stajšić i Dejan Čapo. Odbor za odbranu i unutrašnje poslove nije prihvatio amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Babić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, prof. dr Janko Veselinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Snežana Malović, Goran Bogdanović, akademik Ninoslav Stojadinović i Slobodan Homen. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić.
Ovaj amandman je povezan, već sam govorio nešto o tome, sa amandmanom na član 3, tako da jedan deo koji se nalazi ovde u stavu 2. mi smo hteli da ga prebacimo u član 3. Ukoliko se ne prihvati taj amandman, onda ni ovaj amandman ne može da se prihvati. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Vladimir Marinković. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 28. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, prof. dr Janko Veselinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Snežana Malović, Goran Bogdanović, akademik Ninoslav Stojadinović i Slobodan Homen. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić.
Hvala. Član 28. govori o godišnjem izveštaju koji Ministarstvo sačinjava. Mi smo predvideli ovim amandmanom izmene na čl. 3, 4. i 5, gde bi se precizirali rokovi koji ne postoje u ovom zakonu za izradu ovog izveštaja, a to je da se ovaj izveštaj usvaja, da ga Ministarstvo izradi najkasnije do 1. marta tekuće godine za prethodnu godinu, a zatim da se u stavu 4. koji govori da Vlada usvaja ovaj izveštaj, pa ga dostavlja Narodnoj skupštini bez ikakvog roka, predvidi da se to obavi u roku od 30 dana od prijema izveštaja od strane ministarstva. Poslednja izmena u stavu 5. je da se bez odlaganja objavi u „Službenom glasniku“ pošto Vlada usvoji taj izveštaj i da se zvanično objavi na internet stranicama Vlade Republike Srbije i ministarstva. Već smo govorili nešto o tome i ne znam zašto Vlada uporno izbegava da stoji u zakonu da se na zvaničnim internet stranicima objavljuju izveštaji i registar, sa obrazloženjem da se to već radi, da nije potrebno da to stoji u zakonu. Ne vidimo smetnju da to bude zakonska obaveza ovog zakona ili nekog drugog, kada raspravljamo o tome, a ne da se pozivamo na neki opšti zakon ili na neka podzakonska dokumenta, jer to u ovom drugom slučaju nije starije od zakona i može da se promeni. Ono što je suština ovde i gde se možda ministarstvo i mi najviše razilazimo je forma izveštaja. Razumem da je objavljivanje izveštaja kako smo mi zamislili usvajanje izveštaja do 1. marta tekuće godine za prethodnu godinu, da kažem, trenutno suprotno praksi koju ima ministarstvo, jer ono sada usvaja izveštaj tako što uzme kalendarsku godinu, uzme sve dozvole koje su izdate te godine, a onda uzme još godinu dana da vidi realizaciju svih tih ugovora, pa pošto praktično prođu dve godine, onda opet u nedefinisanom roku, kako je sada situacija, usvoji taj izveštaj i pošalje ga Vladi. Tako smo imali priliku, recimo, možemo da uzmemo izveštaj za 2012. godinu, koji je usvojen i objavljen na sajtu u julu mesecu ove godine. Mislimo da je to jako dug vremenski period, da nije problem da se promeni forma izveštaja, koji može da kaže, recimo, izveštaj se usvoji početkom sledeće godine, gde se nabroje dozvole za 2014. godinu izdate, a onda se u drugom delu posveti izveštaj realizaciji dozvola iz 2013. godine. Takođe, ova praksa da se zakonom definišu rokovi u kojima će izveštaji biti usvajani od strane ministarstava i upućivani Vladi na usvajanje i gde Vlada ima jasan rok u kome treba da se izjasni o tim izveštajima su dobri i da bi bilo bolje rešenje, da ne kažem celishodnije, da se ovaj naš amandman prihvati, jer bi to omogućilo veću transparentnost u radu ministarstava u ovom slučaju. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima potpredsednik Vlade dr Rasim Ljajić.
Kao što ste i vi rekli, naši godišnji izveštaji sadrže i podatke o realizaciji po ugovorenom poslu i dešava se da se ta dozvola, s obzirom traje godinu dana, izda u decembru 2013. godine, ona važi do decembra 2014. godine i ne moguće je da pre 2015. godine, u ovom momentu, taj izveštaj bude gotov. Ono na čemu radimo, vaša primedba je u tom pogledu na mestu, to je novi informacioni sistem. Imamo donaciju UNDP, nešto slično kao što su radili u Hrvatskoj. Očekujem da ćemo ove rokove u značajnoj meri skratiti kada uradimo taj novi informacioni sistem.
Zahvaljujem se, gospodine ministre. Na član 30. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Šutanovac i Borislav Stefanović. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac.
Gospodine ministre, ovo je jedan od dva amandmana, na član 30 i na član 31, kojim želim da vam omogućim da posao obavljate znatno brže. Ovim zakonom, koji je predložen, uvodi se načelo da je sve zabranjeno, osim onoga što je dozvoljeno. Mislim da treba da imate načelo da je sve dozvoljeno, osim onoga što je zabranjeno i da na taj način mnogo kvalitetnije i brže mogu da se obavljaju poslovi koje tretira ovaj zakon. Malopre je rečeno da ja optužujem administraciju za neke neuspehe i tome slično. Naprotiv, to je daleko od istine. Mislim da administracija i ćutanje administracije, koje postoji kao terminologija više desetina godina, nije nešto novo. Upravo zakonima treba da onemogućimo, a vi ste kao ministar član administracije za mene, možda prvi administrativac u vašem ministarstvu, da neke stvari dođu do apsurda, pa da se svakog trenutka traže dozvole za neke stvari koje se dešavaju vrlo često. Verujem da vi trenutno nemate podatak koliko aviona iznad Republike Srbije leti sa nekim naoružanjem i vojnom opremomusmereno u neki drugi deo sveta. Verujem da gas nemate. Ako ga imate, voleo bih da nam kažete. Verujem da je to dosta veliki broj. Ako bi se za svaki od njih tražila dozvola, pa da opet ispočetka svi daju saglasnost id, mislim da te stvari nisu neophodne. Slična je stvar u članu 31. Ne bih se javljao. Evo poklanjam moje vreme po tom drugom članu. Ista je stvar. Mislim da su naši amandmani mnogo kvalitetnije uredili taj deo zakona. Ako prihvatite, biće vam lakše. Ako ne prihvatite, kako da vam kažem, to će posle ući u rezultat vašeg rada. Hvala.
Ostalo je još pet sekundi od vremena vaše poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, po amandmanu.
Gospodine ministre, gospodine predsedavajući, mislim da bi trebali… Znam da neko nema mnogo vremena, pa žuri da iznese neku odokativnu argumentaciju, ali neophodno je pročitati i ono što se predlaže amandmanom, ali i ono što je predloženo samim zakonom. Amandmanom se predlaže da ministarstvo nadležno za poslove odbrane može privremeno zabraniti transport vazdušnim putem na određeni vremenski period i određenim koridorima i informaciju o zabrani dostavlja Direktoratu civilnog vazduhoplovstva Republike Srbije. Dok se u samom članu 30. kaže da se taj transport vazdušnim putem vrši na osnovu odobrenja Direktorata civilnog vazduhoplovstva, kao jednog važnog organa Republike Srbije izdatog na osnovu dozvole i saglasnosti ministarstva nadležnog za spoljne poslove i ministarstva nadležnog za poslove odbrane. Mislim da je ovaj predlog amandmana u stvari prepričan stav 2. ovog člana zakona, da li zbog dobijanja više vremena ili zbog manjka kreativnosti. Mislim da je celishodnije rešenje koje je predloženo u samom zakonu, da je mnogo jasnije, nego što ćemo sada za neke koridore dozvoljavati, a za neke vazdušne koridore nećemo dozvoljavati to. Međutim, i dalje nemam odgovor – šta je sa 27 sekretarica u „Krušiku“? Ko je odgovoran za 27 sekretarica u „Krušiku“? Da li je to bivši ministar? Da li je to bivši režim? Ko je odgovoran za 27 sekretarica u „Krušiku“, koje nisu odokativne, već deo izveštaja o radu i onome šta je zatečeno i kakvo je zatečeno stanje u samom „Krušiku“? Ko je odgovoran zato što nisu plaćani doprinosi zaposlenima u „Krušiku“ od 2010. godine? Ko je odgovoran zašto se nije poštovao zakon? Ko je odgovoran zato što je 60% zaposlenih radilo u režiji, u neproizvodnom delu, a samo 515 u proizvodnji? Ko je odgovoran za takve nepravilnosti? Mislim da je ovaj amandman nepotreban i zbog toga SNS neće o njemu glasati, jer mislim da je rešenje celishodno u samom predlogu zakona, ali vas molim, gospodine predsedavajući, da i vi insistirate na tome – ko je odgovoran što se u „Krušiku“, osim vožnje najnovijeg audija A6, sportske linije za direktora, da li je žurio negde na sastanak u ministarstvu, jer je morao vrlo brzo iz Valjeva da dolazi do ministra odbrane na sastanak, da li je to razlog kupovine najnovijeg sportskog audija A6? Zašto 27 sekretarica? Zašto se od 2010. godine zaposlenima nisu uplaćivali doprinosi na zdravstveno i penziono osiguranje?
Zahvaljujem se, gospodine Babiću. Audi je A7, jer A6 nije sportski auto. Reč ima narodni poslanik dr Aleksandra Tomić.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre, kolege poslanici, imam još nekoliko pitanja, jer možda moj kolega Babić nije informisan. U vreme kada je postojalo Ministarstvo za ekonomske odnose sa inostranstvom postojale su izvozne dozvole za opremu i oružje i tada su one izdavane. Godine 2006. je došlo do toga da ima tri izvozne dozvole koje se odnose na Jordan. Ono što je interesantno, Ministarstvo odbrane posle toga, naredne godine, nije dozvolilo… Takve dozvole postoje od strane Ministarstva odbrane. Došlo je do favorizacije određenih firmi, koje su se od 2005. do 2012. godine isključivo bavile izvozom oružja. Interesantno je da postoji samo jedna firma u okviru Ministarstva odbrane koja je uvek dobijala, kada je u pitanju kupovina oružja i opreme, na konkursu i uvek se pojavljivala za 30 dinara povoljnija u odnosu na sve ostale. Kako je to moguće? To može vrlo lako da se proveri preko Ministarstva trgovine. Zbog čega sada pričamo o fleksibilnosti? Zbog čega pričamo o monopolu kada ne postoji, a postojao je do 2012. godine? Zašto Komisija za zaštitu konkurencije nikada nije reagovala na to da određene izvozne firme ne mogu da dobiju dozvole od Ministarstva odbrane za izvoz i uvoz oružja, a zbog čega su određene firme imale monopol u ovoj oblasti? To je jedno vrlo interesantno pitanje, a mislim da je deo nadležnosti ministarstva koje vodi gospodin Ljajić. Volela bih da dobijemo to i u pismenoj formi, jer takva informacija će nam dati potpunu sliku kako je funkcionisalo Ministarstvo odbrane do 2012. godine. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem se. Gospodine Šutanovac, po kom osnovu? (Dragan Šutanovac, sa mesta: O kom amandmanu su pričali?) Sada prelazimo na amandman na član 31. Sačekajte da pročitam. Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Šutanovac i Borislav Stefanović. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac. Izvolite.
Hteo bih da se nadovežem, ako dozvoljavate, na koleginicu i da potpuno podržim koleginicu Tomić koja je tražila da dobijemo izveštaj – koja firma 2006. godine je dogovarala sa Jemenom posao, ko je vlasnik te firme, da li je taj vlasnik firme finansijer neke od stranaka koje danas sede ovde u parlamentu, da li je njegova ćerka bila na listi nekih od stranaka koje danas sede u parlamentu i ušla je u parlament, da li je ona zaposlena u srpskoj administraciji u ove poslednje dve godine ili nije? Mislim da je jako važno sa aspekta istine da podržimo ovo što je gospođa koleginica Tomić rekla i poslanička grupa DS će insistirati da se podrži taj predlog, da saznamo o kome se radi. Kada budemo saznali o kome se radi onda ćemo vrlo lako saznati i čija je ćerka bila na listi jedne poslaničke grupe u ovom parlamentu.
Gospodine Šutanovac, ne govorite o amandmanu.
Govorim isto kao što je govorila koleginica Tomić, samo je podržavam u tome i vi sada mene opominjete, a nju niste. Ja njoj dajem podršku.
Vi ste insistirali da opominjem poslanike ako ne govore o temi. Izvolite, nastavite.
Nemojte mene. Govorim o sferi nečega ceo dan. Pokušavamo da materiju napravimo takvu da se država zaštiti od mešetara, onih koji prodaju oružje tamo gde je zabranjeno, od onih koji su jedini izašli u rezoluciju UN i gospođica Tomić ili gospođa Tomić danas traži da čujemo o kome se radi. To apsolutno podržavam i insistiram. Ako ne bude tu tražićemo na Odboru za kontrolu tajnih službi – zbog čega BIA nije dozvolila izvoz i ko je od državnih organa za račun njegov lobirao u UN u Njujorku o trošku građana Srbije da bi se taj čovek skinuo sa rezolucije. Znači, postoji tu mnogo stvari koje će pre ili kasnije doći na videlo, kakva je aktivnost predsednika, njegovog savetnika, ministra spoljnih poslova. Sve to treba da se istraži da građani Srbije znaju sa kim imaju posla.
Vreme. Dobili ste čak deset sekundi više. Narodni poslanik dr Aleksandra Tomić ima reč.
Zahvaljujem se predsedavajući i kolegi na ovome – gospođica. Ipak sam gospođa Tomić. Ono što je vrlo interesantno, da bi se skinula odgovornost sa onoga što se radilo proteklih sedam godina, ono gde ste sedeli na određenom mestu i rukovodili, onda je najlakše prebaciti na neke ljude koji su jednostavno bili na određenoj crnoj listi koji su skinuti sa te liste 2013. godine. Vrlo je interesantno da se zaista ispita određena firma koja je svaki put ulazila, kad god je htela u Ministarstvo odbrane do 2012. godine, koja je uvek na tenderima poslednja pozivana i uvek davala ponude za 30 dinara više i držala na lageru ono što je kupila, na lageru vojnom, a nikada ništa nije plaćala i tražila kupce po svetu i radila za ministra. Zahvaljujem vam se.
Gospodine Šutanovac, niste pomenuti, ni u negativnom kontekstu, niti vaše ime. Ne mogu vam dati repliku. Imate ovaj amandman i možete govoriti po njemu. Na član 34. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Šutanovac i Borislav Stefanović. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac.
U Ministarstvu odbranu kod ministra do 2012. godine su ulazili samo direktori javnih preduzeća. Ako javna preduzeća rade za ministra, to mogu da imam razumevanja. Kako je ko skinut sa crne liste i koliko je to koštalo građane Srbije u putovanjima, depešama, o tome će se već pričati i koliko je nekih mica, cica, maca zaposleno u SDPR, koje su htele da …
Gospodine Šutanovac, molim vas. Ako želite da govorite o amandmanu, prijavite se ponovo da vam dam reč.
… Mislim da ovaj amandman možete da prihvatite bez problema. Ideja je da ukoliko u transportu se ošteti ili nestane nešto naoružanja ili vojne opreme da je taj čovek koji je u poslu dužan da momentalno obezbedi MUP, odnosno policiju, jer ovde u zakonu piše da je dužan da obavesti vas. Šta ćete vi da radite? Da zovete policiju? Ovde je dato da je 24 sata vremenski rok u kom on mora vas da obavesti. Znate li gde oružje može da bude za 24 sata, pri tom, on čovek ako ne obavesti policiju nije ni dužan jer je obavestio vas? Da ne bi opet došli na tu administraciju koja može popodne, jer završavate posao u pola četiri, a to može da se desi u pola pet, on obavesti vas, a sutra ujutru u pola osam kada dođete na posao ta roba je već davno otišla, a policija nije reagovala. Pozivam vas da prihvatite ovaj amandman i verujem da ćete ga prihvatiti pošto zaista nije ni na koji način politički niti ugrožava bilo koga. Hvala.
Reč ima potpredsednik Vlade, dr Rasim Ljajić.
U sadašnjem zakonu imamo rešenje koje je i sada bilo predviđeno. Smatrali smo da je to odredba koja se podrazumeva, ali nemamo ništa protiv da prihvatimo ovaj amandman radi preciznijeg definisanja obaveza prijavljivanja.
Gospodine miniostre da li sam razumeo da ste prihvatili ovaj amandman? (Da.) Reč ima gospodin Babić.
Gospodine predsedavajući, povreda Poslovnika, čl. 104, 107. Mislim da je neophodno da u raspravi po amandmanima razgovaramo o amandmanima, a ne da razgovaramo o cicama, micama, kako reče prethodni govornik pa pobeže iz sale. Što se tiče SDPR i tog inputiranja o povećanju broja zaposlenih, cicama, micama, jedino za to cice znamo da su u „Krušiku“ i znamo da ih je bilo 27, ali još uvek nisam dobio odgovor – ko je odgovoran za tih 27 sekretarica? U SDPR je u avgustu 2013. godine bilo zaposleno 375, a u avgustu 2014. godine 371 i to su činjenice. To nisu odoka i navijački izrečene stvari. Jedino od poznatih ljudi koji su zaposleni u SDPR je bivši ministar, istina sa zamrznutim statusom, ali je gospodin Šutanovac zaposlen u SDPR sa mirovanjem radnog odnosa i ni jedan drugi ministar ni iz koje vlade u kojoj je učestvovala SNS. Ono što sa ponosom mogu da kažem, a držim izveštaj o radu, poslovanju „Jugoimport“ SDPR za period januar-septembar 2014. godine i vidim da je ovde napravljeno i zaključeno 107 ugovora vrednosti 159.056.643 dolara, da su za isti period prethodne godine ukupni prihodi imali rast od 2,4%, a ukupni rashodi smanjeni za 16,04% i da je bruto dobit za devet meseci ove godine u odnosu na devet meseci prethodne godine porasla u odnosu za 77,04%. To je SDPR, a cice i mice su ostale u „Krušiku“ zajedno sa onim sportskim audijem bez plaćenih doprinosa, poreza, zdravstvenog i penzionog osiguranja od 2010. godine, a ja ponovo ne dobijam odgovor zbog čega je to tako i ko je odgovoran, a siguran sam da je odgovoran bivši ministar odbrane, gospodin Šutanovac.
Za reč se javio narodni poslanik Vladimir Đukanović. Povreda Poslovnika.
Uvaženi predsedavajući, član 107. – vređanje dostojanstva ovog parlamenta. Kada pričate, a ovde u parlamentu ima dosta, hvala bogu, i osoba lepšeg pola, žena, da u nekom javnom preduzeću rade cice i mice, da to neko vređa žene na takav način. Da li ovde morate već unapred da imate eventualno razmišljanje da ako se neka osoba lepšeg pola zaposli da je to uradila ko zna na koji način i preko čega. Zaista se zalažem da se prekine sa takvom vrstom diskriminacije. Verujem da su to sve osobe koje su izuzetno stručne i da su po tom kriterijumu primljene u SDPR i u svako drugo javno preduzeće, a ovakvo vređanje žena zaista nema nikakvog smisla i bili ste dužni da izreknete opomenu narodnom poslaniku, gospodinu Šutanovcu.
Gospodine Đukanoviću, nisam dužan da vam sada dam objašnjenje, zato što ste se javili nisam želeo da vas prekinem, ali niste mogli u ovom trenutku da se javite. Mogli ste samo pre govora gospodina Babića. Da li želite da se Skupština izjasni o povredi Poslovnika? (Ne.) Gospodin Marko Đurišić, povreda Poslovnika. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, i vi ste se složili da je povređen Poslovnik, član 103. - narodni poslanik ima pravo da ukaže na povredu postupanja predsednika Narodne skupštine ako smatra da nije u skladu sa odredbama ovog Poslovnika, a učinjena je na sednici Narodne skupštine koja je u toku i to neposredno po učinjenoj povredi. Znači, vi ste sami konstatovali da prethodni govornik nije mogao da se osvrne na izlaganje gospodina Šutanovca, jer posle njega je bila nastavljena diskusija, i slušali smo obrazloženje i o cicama i o micama, i o ostalim sekretaricama, i o tome koliko je bilo u SDPR-u zaposleno 2013. i 2014. godine, ali nismo mogli da čujemo kako je bilo 2012. godine i o tim uspešnim rezultatima države Srbije u „Krušiku“. Nadam se da će tako uspešne rezultate imati i u drugim preduzećima. Voleo bih da imamo i „Mercedes“ u FAP-u, voleo bih da radi Železara, voleo bih da „Fijat-automobili Srbije“ radi pet dana ili sedam dana u nedelji, a ne samo tri, i da ova Vlada nešto uradi u fabrici u kojoj je vlasnik 33% kapitala, a ne, kao što smo uzeli praksu danas ovde u Skupštini, da poslanici odgovaraju na poslanička pitanja drugih poslanika. Niko ni tada nije reagovao. Znači, ja vas molim da vodite sednicu i da ako poslanik krši ovaj Poslovnik da iskoristite ono pravo koje vam stoji vezano za oduzimanje reči, vezano za oduzimanje vremena ukoliko je poslanik prekršio Poslovnik. Hvala.
Zahvaljujem se, gospodine Đurišić. Morao sam da saslušam narodnog poslanika da bih znao na koju povredu ukazuje i prekinuo sam ga kada sam video da ne ukazuje na povredu prethodnog govornika. Da li želite da se Skupština izjasni? (Da.) Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo, poštovani ministre, poštovani predsedavajući, meni je ovo treće prijavljivanje po tri amandmana. Najverovatnije da nisam bio dovoljno nervozan, najverovatnije da nisam dovoljno mahao rukama, najverovatnije nisam pravio dovoljno promaje, tako da, za razliku od nekih mojih kolega, tako se u jednom trenutku poplašio da mu ne nazebe sat, da mu ne padne sa ruke, a taj sat iz kolekcija koja košta preko 10 hiljada evra je ravan naoružanju jedne omanje čete. Neću raspravljati o tome, o cica micama, mada sam zabrinut gde se delo ta četa drugarica sekretarica od 27, 28 iz „Krušika“. Mislim da je do te čete došlo tako što je neko u Libiji video da Gadafi ima telobraniteljke, pa je sam rešio da ustanovi omanju četu sekretarica i tako da pokuša da odbrani svoj položaj. Meni se ovaj amandman dopada zato što predviđa da u slučaju nestanka naoružanja i vojne opreme obaveza lica je da to prijavi ministarstvu nadležnom za unutrašnje poslove u roku od 24 sata od momenta nastanka ili oštećenja naoružanja, odnosno vojne opreme. To mi se dopada, ali ne znam da li je korišćeno to ranije. Silno naoružanje je nestalo u proteklih 14 godina. Nestali su tenkovi, neki kažu da su pretopljeni, neko kaže da nisu, najverovatnije da su prethodno isečeni, pa onda pretopljeni, nestalo je mnogo dugih cevi, nestalo je mnogo municije, prodato je mnogo municije, izveženo je mnogo municije. Samo da vas podsetim o tragediji koja se desila u Užicu, čini mi se 2009. godine, kada je nastradalo sedam radnika, da bi naš izvoz naouružanja bio što veći. Postoje indicije da se naoružanjem i vojnom opremom u prethodnih 14 godina nije baš trgovalo u skladu sa propisima, posebno u skladu sa nekim normama koje važe za Evropu. Poznato je da je 2009. godine jedan predsednik države dobio odlikovanje i da je naša jedinica učestvovala u vojnoj paradi u Libiji. Danas ta ista stranka je protiv vojne parade u sopstvenoj zemlji, ali je onda vodila omanju jedinicu vojske Srbije da prodefiluje ispred Gadafija, okupljenih ispred predsednika države koji je odlikovan Gadafijevim odlikovanjem sa Gadafijevim likom, povodom 40 godina revolucije Libijske Džamahirije. Tom prilikom, ne zameram im što su učestvovali,Gadafi je stari prijatelj ove zemlje, ali im zameram zašto nije realizovan posao koji je tada ugovarana. Najverovatnije da privatno to nekome nije odgovaralo, možda Tadži iz Turske nije Gadafiju sašio dobro odelo, a sašio je nekom drugom, ovde u Srbiji. Dakle, nije realizovan posao od 160 hiljada pušaka, vredan 47,7 miliona dolara, nije realizovan posao „Zastava oružje“ od 5,3 miliona dolara i nije „Sloboda Čačak“ realizovala posao u iznosu od pet miliona evra. Nemam ništa protiv što je bivši predsednik dobio odlikovanje na toj vojnoj paradi, nemam ništa protiv što su sada pristalice neke druge parade, a ne više vojne parade koja je trebala da bude održana kod nas. Nisam protiv toga što su se odrekli Gadafija, mada to nije lepo, ako te neko odlikuje odlikovanjem sa sopstvenim likom, a ti ga se odrekneš posle pada sa vlasti, ali primiš to odlikovanje, nije mi žao ni što su se odrekli njegove omiljene kamile Ajše, mislim da se tako zvala, ali mi je žao što ovaj posao nije realizovan, s obzirom da su naši radnici proizvodili veoma kvalitetno oružje, a pri tome rizikovali zdravlje, pa i živote, što je dokaz u Užicu, gde je nastradalo sedam ljudi 2009. godine. Tako da, ovaj amandman koji je usvojen i koji predviđa da se prijavi nestanak i oštećenje naoružanja i vojne opreme bi trebalo da bude dopunjen. Šteta što nije dopunjen, da se provere sva naoružanja, municija i oprema koja su izvezene uprethodnom periodu, šta je realizovano, a šta nije i zbog čega nije. Najverovatnije da se radilo o privatizaciji poslova koji su trebali da donesu i te kakav devizni prihod našoj državi, odnosno da kroz taj prihod obezbedimo plate za radnike, a samim tim da oni učestvuju popuni našeg budžeta, odnosno da njihove porodice imaju korist od njihovim primanja i njihovih plata. Umesto toga dobili smo privatne poslove privatnih lica i očigledno, po skupim satovima koje nose, koji vrede više desetina hiljada evra, očigledno da imaju razloga da danas budu nervozni i da mašu tim rukama sa tim časovnicima. Samo se bojim da ne spadnu i ko će u tom slučaju platiti štetu od nekoliko desetina hiljada evra. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 38. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, prof. dr Janko Veselinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Snežana Malović, Goran Bogdanaović, akademik Ninoslav Stojadinović i Slobodan Homen. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Član 38, za one koji možda ne prate detaljno ovu raspravu, definiše prekršaje i kazne za učinjene prekršaje po ovom zakonu. Ono što smo mi želeli našim amandmanom je da se proširi mogućnost i da za sve prekršaje mogu da se izreknu kazne koje su predviđene stavovima 3, 4. i 5. Da smo negde na dobrom putu uverio me je i amandman kolege Marinkovića koji je Vlada prihvatila, a koji malo proširuje, ovde postoji 12 tačaka koje se smatraju prekršajima. Vlada je predvidela da se pored novčanih kazni mogu izricati i druge kazne samo za prekršaje iz članova 1. i 2. Amandmanom kolege Marinkovića to je urađeno i za tačku 3. Ono što mi ne vidimo, problem je da se prihvati naš amandman i da za sve ove prekršaje mogu da se izreknu kazne. Znači, mogu, ne moraju. Ono što je drugi deo našeg amandmana, govori da se doda novi stav na kraju koji bi glasio – imovinska korist pribavljanja i izvršenja prekršaja ist zava 1. tačke 1. do 12 ovog člana oduzeće se. Izuzetno je zanimljivo obrazloženje Vlade da se ovaj amandman ne prihvati. Moram da ga pročitam – amandman se ne prihvata iz razloga što Vlada smatra da treba napraviti razliku u propisanim kaznama u slučaju npr. da lice postupa suprotno odredbama zakona ili daje lažne izjave ili netačne podatke u slučaju kada ne dostavi blagovremeni izveštaj o realizaciji po izdatoj dozvoli, možemo da se složimo, ali sada rečenica – dakle, prekršaji se mogu izreži za svaki od navedenih slučajeva, ali ne treba izricati meru zabrane delatnosti u blažim slučajevima, pod znacima navoda. Prekršaji se ne izriču. Izriču se kazne ako se napravi neki prekršaj. Ja nisam pravnik i ne znam da li pravnici sastavljaju ova obrazloženja, ali ne može nikako da se kaže - prekršaji se mogu izreći. Mogu da se izreknu kazne. Ako se složimo tu, onda je ključna reč mogu, a ne moraju. Ovim zakonom se propisuju moguće kazne, pa ostavljamo nadležnom organu da ceni da li je to blaži slučaj, pa se neće pored novčane kazne predvideti neka druga kazna koja je definisana i ovim zakonom, a to su: zabrana pravnom licu da obavlja uvoz i izvoz, zabrana odgovornom licu da obavlja poslove uvoza i izvoza i zabrana pružanja brokerskih i tehničkih pomoći. Znači, može i mislimo da svi ovi prekršaji mogu da budu dovoljno ozbiljni i da po svima njima kazne mogu, ali ne moraju da se izreknu. Takođe, Zakon o prekršajima omogućava da se drugim zakonima predvide kazne kada se propisuju prekršaji, pa tako mogu da se izreknu mere oduzimanja stečene imovinske koristi. Znači, ne mora da stoji samo u Zakonu o prekršajima, nego to se definiše i drugim zakonima. Primer za to mi smo našli kod Zakona o finansiranju političkih aktivnosti, gde se govori da kada se naprave neki prekršaji i stekne se određena materijalna korist, ona može da se oduzme. Mislimo da postupanje protivno ovom zakonu, koje dovede do toga da neko ostvari materijalnu korist, da je zakonom potrebno predvideti da se ta materijalna korist oduzme i da ovo nije suprotno pravnom sistemu Republike Srbije. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Đurišiću. Za reč se javio potpredsednik Vlade dr Rasim Ljajić. Izvolite.
Naravno da nije apsolutno suprotno pravnom sistemu, samo što smo mi smatrali da je to regulisano Zakonom o oduzimanju imovine stečene izvršenim krivičnim delom i Zakonom o krivičnoj odgovornosti pravnih lica i zato nije našlo mesto u tekstu zakona.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Vladimir Marinković. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman.Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Predlog za dodavanje člana i člana 39. Amandman kojim se predlaže da se posle člana 38. dodaju novi naziv člana i član 39. zajedno su podneli narodni poslanici Marko Đurišić, prof. dr Janko Veselinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Snežana Malović, Goran Bogdanović, akademik Ninoslav Stojadinović i Slobodan Homen. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodna poslanica Biljana Hasanović Korać.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Ovaj amandman smo moje kolege i ja podneli, kao što ste rekli, predlažući da se doda naslov iznad novog člana 39. i novi član 39, zato što član 38. reguliše prekršaje, a ovaj član novi koji bi dodali i naslov bi regulisao zastarelost pokretanja prekršajnog postupka. Predlažemo da novi član 39. glasi: „Prekršajni postupak za prekršaje iz člana 38. ovog zakona ne može se pokrenuti ako protekne pet godina od dana kada je prekršaj učinjen.“ Postojeći članovi 39. do 42. bi postali članovi od 40. do 43. Šta su razlozi da predložimo da se predvidi zastarevanje pokretanja prekršajnog postupka od pet godina? Imajući u vidu specifičnost i značaj materije koja se uređuje ovim zakonom, a time i težinu prekršaja koji nastaju postupanjem suprotno zakonskim odredbama, smatramo da rok zastarelosti za pokretanje prekršajnog postupka treba da se produži na pet godina. Zakon o prekršajima daje ovakvu mogućnost u članu 84. st. 5. i 6, predviđajući da se prekršaji u spoljno-trgovinskoj materiji i u materiji prometa robe i usluga može posebnim zakonom propisati duži rok zastarelosti, s tim da taj rok ne može biti duži od pet godina. Ukoliko se rok zastarelosti ne produži, važiće opšti rok zastarelosti po Zakonu o prekršajima, koji iznosi godinu dana. Ovaj rok je zaista kratak budući da se u određenim slučajevima za izvršenje prekršaja može saznati tek posle proteka izvesnog vremena. Ovo se najčešće dešava u slučajevima kada se prekršaj sastoji u nekom nečinjenju, tako da ministarstvo, odnosno nadležni organ sazna kasno da je izvršen određeni propust i u momentu kada bi se eventualno pokrenuo prekršajni postupak već je nastupila zastarelost. Ovakvi slučajevi u ovoj materiji ne bi smeli da budu dostupni. Vlada je, naravno, odbila ovaj amandman. Obrazloženje je da se ne prihvata iz razloga što Zakon o prekršajima propisuje zastarelost pokretanja prekršajnog postupka i smatra se da njegove odredbe shodno primenjuju i na ovaj zakon, pa ne treba posebno propisivati rokove. Mi smo smatrali drugačije i zato smo i podneli amandman. Na ovakvo obrazloženje za odbijanje amandmana moram da iznesem sledeće. Kada predlagač bar ne čita obrazloženje amandmana, mogao je da pročita ceo član 84. Zakona o prekršajima i da vidi da posle stava 1, koji propisuje rok zastarelosti od godinu dana, sledi još nekoliko stavova, pa se tako u st. 4. i 5. predviđa mogućnost da se za prekršaje iz oblasti carinskog i spoljno-trgovinskog poslovanja, prometa roba i usluga može propisati i duži rok zastarelosti, a najduže do pet godina. Dakle, pisci Zakona o prekršajima, i važećeg i prethodnog, svesni su značaja ovih oblasti, na koje se odnosi i Predlog zakona koji sada razmatramo, pa otuda i prekršaji u ovim oblastima mogu da imaju mnogo teže posledice i mnogo veću težinu za celo društvo, i svesni su mogućnosti da je neophodno da se produži rok zastarelosti kako prekršaji ne bi ostali nekažnjeni i kako učinioci ne bi ostali neprocesuirani. Nasuprot njima ministarstvo, koje inače ne može da uradi godišnji izveštaj za godinu dana, smatra da je rok od godinu dana za pokretanje prekršajnog postupka sasvim primeren, celishodan i dovoljan. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospođo Hasanović Korać. Na član 40. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, prof. dr Janko Veselinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Snežana Malović, Goran Bogdanović, akademik Ninoslav Stojadinović i Slobodan Homen. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman.Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Poštovani narodni poslanici, s obzirom na to da je Narodna skupština završila raspravu o svim tačkama dnevnog reda ove sednice, saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određujem sredu, 8. oktobar 2014. godine, sa početkom u 11.00 časova, kao dan za glasanje o svim tačkama dnevnog reda Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini, izuzev o prve četiri tačke dnevnog reda, o kojima je Narodna skupština već ranije glasala. Zahvaljujem. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 124 narodnih poslanika. Podsećam vas da je članom 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine predviđeno da kvorum u danu za glasanje postoji ako je na sednici Narodne skupštine prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 169 narodna poslanika, odnosno da je6 prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine u smislu člana 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Miroslav Markićević, Momo Čolaković, Konstantin Arsenović, Dubravka Filipovski, Zlata Đerić, Mladen Grujić, Olena Papuga, Vladimir Pavićević i prof. dr Vesna Besarović. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje svih tačaka dnevnog reda ove sednice, a imajući u vidu da je o prve četiri tačke već odlučivala prelazimo na odlučivanje o preostalim tačkama dnevnog reda. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda - Predlog zakona o izvozu i uvozu naoružanja i vojne opreme. Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izvozu i uvozu naoružanja i vojne opreme, u načelu. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 167 narodnih poslanika, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 11 od ukupno prisutnih 178 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Pre nego što pređemo na odlučivanje o amandmanima, podsećam vas da su sastavni deo Predloga zakona postali amandmani narodnih poslanika: Marka Đurišića, prof. dr Janka Veselinovića, Branke Karavidić, Biljane Hasanović Korać, Snežane Malović, Gorana Bogdanovića, akademika Ninoslava Stojadinovića i Slobodana Homena, na članove 1. i 40, Dubravke Filipovski i Zlate Đerić na član 3, Zorana Babića na čl. 3, 13, 16. i 18, Dragana Šutanovca i Borislava Stefanovića na član 8. i prof. dr Vladimira Marinkovića na čl. 11, 24. i 38. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, prof. dr Janko Veselinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Snežana Malović, Goran Bogdanović, akademik Ninoslav Stojadinović i Slobodan Homen. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – osam, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 171 od ukupno prisutnih 179 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, prof. dr Janko Veselinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Snežana Malović, Goran Bogdanović, akademik Ninoslav Stojadinović i Slobodan Homen. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – devet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 170 od ukupno prisutnih 179 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, prof. dr Janko Veselinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Snežana Malović, Goran Bogdanović, akademik Ninoslav Stojadinović i Slobodan Homen. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 10, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 169 od ukupno prisutnih 179 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Šutanovac i Borislav Stefanović. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman na sednici Narodne skupštine u toku pretresa Predloga zakona u pojedinostima. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 147, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 33 od ukupno prisutnih 180 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Na član11. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Mileta Poskurica i zajedno narodni poslanici Dragan Šutanovac i Borislav Stefanović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 175 od ukupno prisutnih 180 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Olena Papuga, Nada Lazić, Đorđe Stojšić i Dejan Čapo. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 11, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 172 od ukupno prisutnih 183 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Šutanovac i Borislav Stefanović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – devet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 174 od ukupno prisutnih 183 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Šutanovac i Borislav Stefanović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 14, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 172 od ukupno prisutnih 186 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Šutanovac i Borislav Stefanović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 13, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 173 od ukupno prisutnih 186 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Olena Papuga, Nada Lazić, Đorđe Stojšić i Dejan Čapo. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 16, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 171 od ukupno prisutnih 187 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, prof. dr Janko Veselinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Snežana Malović, Goran Bogdanović, akademik Ninoslav Stojadinović i Slobodan Homen. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 14, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 174 od ukupno prisutnih 188 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 28. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, prof. dr Janko Veselinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Snežana Malović, Goran Bogdanović, akademik Ninoslav Stojadinović i Slobodan Homen. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 10, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 178 od ukupno prisutnih 188 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 30. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Šutanovac i Borislav Stefanović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 15, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 173 od ukupno prisutnih 188 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Šutanovac i Borislav Stefanović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 17, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao 171 od ukupno prisutnih 188 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 34. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Šutanovac i Borislav Stefanović. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman na sednici Narodne skupštine u toku pretresa Predloga zakona u pojedinostima. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 182, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo sedam, od ukupno 189 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Na član 38. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, prof. dr Janko Veselinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović-Korać, Snežana Malović, Goran Bogdanović, akademik Ninoslav Stojadinović i Slobodan Homen. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 18, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao 171, od ukupno 189 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Amandman kojim se predlaže da se posle člana 38. dodaju novi naziv člana i član 39, zajedno su podneli narodni poslanici Marko Đurišić, prof. dr Janko Veselinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović-Korać, Snežana Malović, Goran Bogdanović, akademik Ninoslav Stojadinović i Slobodan Homen. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 18, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala 172, od ukupno 190 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izvozu i uvozu naoružanja i vojne opreme, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 173, protiv – osam, uzdržanih – nema, nije glasalo devet, od ukupno 190 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog zakona o izvozu i uvozu naoružanja i vojne opreme. Pošto sada treba da odlučujemo o predlozima zakona o potvrđivanju međunarodnih sporazuma (tač. 6, 7, 8. i 9. dnevnog reda) podsećam vas da na osnovu člana 105. stav 3. tačka 6. Ustava Republike Srbije, Narodna skupština odlučuje o zakonima kojima se uređuju zaključivanje i potvrđivanje međunarodnih ugovora, većinom glasova svih narodnih poslanika. S obzirom da na navedene predloge zakona nisu podneti amandmani, saglasno članu 160. stav 3. Poslovnika, Narodna skupština će o ovim predlozima zakona glasati samo u celini. Imajući to u vidu, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Demokratske Narodne Republike Alžir o uzajamnoj razmeni i zaštiti tajnih podataka u oblasti odbrane, u celini. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 185, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo šest, od ukupno 191 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog zakona. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Konvencije Međunarodne organizacije rada broj 94 o radnim klauzulama javnih ugovora, u celini. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 183, protiv – niko, uzdržan – jedan, nije glasalo sedam, od ukupno 191 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog zakona. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Protokola uz Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju između Republike Srbije, sa jedne strane i Evropskih zajednica i njihovih država članica, sa druge strane, kojim se uzima u obzir pristupanje Republike Hrvatske Evropskoj uniji, u celini. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 190, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao jedan, od ukupno 191 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog zakona. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Saveta ministara Republike Albanije o veterinarskoj saradnji, u celini. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 189, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala dva, od ukupno 191 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog zakona. Pošto sada prelazimo na odlučivanje o predlozima odluka o izborima i razrešenjima (tač. 10, 11. i 12. dnevnog reda), podsećam vas da na osnovu člana 105. stav 2. tačka 15. Ustava Republike Srbije, Narodna skupština svoje izborne nadležnosti vrši većinom glasova svih narodnih poslanika. S obzirom na to da na navedene predloge odluka nisu podneti amandmani, shodno članu 160. stav 3. Poslovnika, Narodna skupština će o ovim predlozima odluka glasati samo u celini. Imajući to u vidu, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog odluke o dopuni Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela Poslanička grupa SNS, u celini. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 185, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo sedam, od ukupno 192 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog odluke. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela Poslanička grupa DS, u celini. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 185, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo sedam, od ukupno 192 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog odluke. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izmenama i dopunama Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela Poslanička grupa BORIS TADIĆ – Nova demokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije, u celini. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 185, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo sedam, od ukupno 192 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog odluke. Povodom ukazivanja narodnih poslanika na povrede Poslovnika Narodne skupštine, podsećam vas na odredbu člana 103. stav 6. Poslovnika, prema kojoj ako i posle objašnjenja predsednika Narodne skupštine odnosno predsedavajućeg, narodni poslanik smatra da je povreda učinjena, može zahtevati, bez prava na obrazlaganje, da se Narodna skupština, bez pretresa, o tome izjasni u Danu za glasanje. Saglasno navedenim odredbama Poslovnika, prelazimo na odlučivanje. Narodni poslanik Vladimir Pavićević, na sednici 1. oktobra 2014. godine, u 12 časova i 41 minut, ukazao je na povredu člana 106. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 13, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo 175 od ukupno prisutnih 189 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik Vladimir Pavićević, na sednici 1. oktobra 2014. godine, u 13 časova i 23 minuta, ukazao je na povredu člana 108. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – sedam, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 180 od ukupno prisutnih 187 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik Vladimir Pavićević, na sednici 3. oktobra 2014. godine, u 10 časova i 42 minuta, ukazao je na povredu člana 104. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – devet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 178 od ukupno prisutnih 187 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik dr Predrag Mijatović, na sednici 3. oktobra 2014. godine, u 10 časova i 45 minuta, ukazao je na povredu člana 108. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 11, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 176 od ukupno prisutnih 187 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik mr Aleksandra Jerkov, na sednici 3. oktobra 2014. godine, u 10 časova i 48 minuta, ukazao je na povredu člana 27. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 13, protiv – niko, uzdržan – jedan, nije glasalo 172 od ukupno prisutnih 186 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik Marko Đurišić, na sednici 7. oktobra 2014. godine, u 13 časova i 53 minuta, ukazao je na povredu člana 106. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 14, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 173 od ukupno prisutnih 187 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik Marko Đurišić, na sednici 7. oktobra 2014. godine, u 14 časova i 33 minuta, ukazao je na povredu člana 103. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 13, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 173 od ukupno prisutnih 186 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje svih tačaka dnevnog reda ove sednice i odlučivanje o njima, saglasno članu 102. Poslovnika, zaključujem Prvu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Zahvaljujem. (Sednica je završena u 11 časova i 30 minuta.)