Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Pete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 159 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutan 81, odnosno 82 narodna poslanika, odnosno da nije prisutna najmanje jedna trećina narodnih poslanika, zbog čega, saglasno članu 86. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, sednicu odlažem za jedan sat. Dame i gospodo, nastavljamo rad u 12 časova. [[Posle pauze, 12,05]] Molim vas da nastavimo rad. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 88 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici Laslo Varga i Pastor Balint. Nastavljamo rad, a pre nastavka rada, voleo bih da dam jedno obaveštenje, koje je vezano za problem koji smo imali sinoć. Ja sam danas razgovarao s predstavnicima Vlade, između ostalog, i s ministrom Samardžićem, i u toku dana će biti organizovan sastanak ministra Samardžića i drugih ministara u Vladi Republike Srbije sapredstavnicima političkih partija i građana sa Kosova i Metohije, da se dogovori način kako će se ubuduće organizovati politički život Srba na Kosovu, da to bude deo zajedničke državne strategije i da se, barem u ovom teškom trenutku, oko kadrovskih problema ne svađamo, da pokušamo da nađemo nešto što bi bio zajednički stav o tom pitanju. Molim narodne poslanike da to razumeju i da nastavimo rad, da raspravljamo o amandmanima, a naravno, u skladu s tim dogovorom i rezultatima koji će u budućnosti biti, vi ćete imati adekvatnu reakciju. Predlažem da nastavimo rad. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O VOJSCI SRBIJE (nastavak u pojedinostima) Stali smo juče kod amandmana na član 14. koji je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne) Prelazimo onda na sledeći amandman. Izvinjavam se, izvolite, reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, mnogo je otvorenih pitanja u ovom predlogu zakona i molim ministra da pokuša da nam odgovori na neka od tih pitanja. Nažalost, ministar nije našao za shodno da nam bilo šta detaljnije kaže o ovom predlogu, pa ostaje nejasno da li je upoznat s ovim i koliko sve ovo poznaje i razume. Utisak je da ovo nije pisalo Ministarstvo, već da je to došlo sa strane. Želim da postavim još nekoliko pitanja i molio bih ako mogu da dobijem odgovore, jer sam zainteresovan da neke stvari ovde razjasnimo. Mi smo pokušali našim amandmanima da ovo popravimo koliko je moguće. Uz izvinjenje, ja ću se vratiti malo unazad, neću pričati konkretno o članu 14, jer imamo još nekoliko dilema koje nisu razjašnjene. U članu 5. stoji da rezervni sastav Vojske čini aktivna i pasivna rezerva. Postavljam pitanje, šta je aktivna rezerva, jer se u istom članu, dalje, govori da se aktivna rezerva popunjava na osnovu ugovora? Da li to znači da ćemo praviti, verovatno, po ugledu na američku vojsku, ugovore sa ljudima koji su ranije odslužili vojni rok i da će oni po tim ugovorima biti obavezni da se uključe u neke vojne operacije, kada to zatreba? Ne znam da li će ministar odgovoriti na ovo. Ako hoćete, da prekinem i da sačekam odgovor, a ako nećete, da na osnovu svojih pretpostavki nastavim dalje. Da nastavim? Dobro. S obzirom na to da u Srbiji postoje četiri pešadijske brigade, po mojim informacijama je tako, cela zapadna Srbija je ostala bez ijednog vojnika, od Drine do Kraljeva nema vojnika, objasnite kako sada rezervista iz Bajine Bašte, odakle ja dolazim, koji ima želju i nameru da bude rezerva, da potpiše taj vaš ugovor? Kako ćete njega uključiti u sastav neke jedinice? Gde će biti njegov raspored, u Kraljevu? U Kraljevu ima dovoljno rezerve da popuni planirani rezervni sastav brigade koja je tamo smeštena. Gospodo, ovo nije dobro, Vojska se totalno uništava. Drugo pitanje koje otvaram ovde jeste da nam objasnite kolika je zona odgovornosti jedne pešadijske brigade u odbrani, koju to dužinu fronta u odbrani može da pokrije jedna pešadijska brigada? Po informacijama koje imam, jedan odred može da pokrije maksimalno kilometar i po fronta u odbrani, odnosno jedna brigada može da pokrije četiri i po do pet kilometara. Sa četiri brigade ne možemo da pokrijemo granicu prema Kosovu, od Preševa do Raške, i da nijednog vojnika više u Srbiji nemamo na raspolaganju. Ako je to pametno, onda da svi glasamo za to i da prihvatimo da imamo takvu vojsku Srbije. Nije ovo ništa novo, jer su 2001. godine oficiri kontraobaveštajne službe došli do ovih informacija, već tada je Amerika pripremila i to je došlo do naše vojske kao informacija šta nam se sprema, a tadašnji državni i vojni vrh, prvenstveno, državni, to je prihvatio. Tada su penzionisani najsposobniji srpski oficiri, penzionisani su pukovnici u 40. godini života, ljudi koji su imali ogromno iskustvo, koji su prošli ratove, ljudi koji su bili u najboljim godinama da vrate otadžbini ono što je u njih uloženo kroz školovanje. Pukovnik sa 40 godina, generali sa 47, ili 48, to vam je to. Dalje, u čl. 6. i 7. date su definicije pripadnika Vojske, pa zatim vojnih lica, pa profesionalnih vojnih lica. Toliko je to loše definisano da je, prosto, smešno. Ako već pravite nešto, zadržite neku formu, bar da to formalno bude korektno. U članu 6. stav 4, prvi put se u ovom zakonu pominju multinacionalne operacije. Šta je to? Gde je to ranije pomenuto u zakonu, kakve su to operacije? Očigledno, sve što se ovde čini jeste da Srbija obezbedi dvadesetak hiljada vojnika koji će biti dovoljni da se, u nekoliko smena, šalju na razna žarišta, da zastupaju američke interese. Ovo je sve kreirano tamo, u Americi, u NATO-u, i vi samo sprovodite njihove naloge. Ja vas molim da nam odgovorite na ova pitanja, ako znate. Ako ne znate, kažite – ne znamo, to nam je naloženo, to izvršavamo, i svi znamo onda na čemu smo.
Zahvaljujem. Izvolite, Ivica Dačić.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, ceo problem koji je sinoć bio prisutan, a i jutros, nastao je povodom odluke Vlade Republike Srbije o promeni načelnika okruga i koordinatora na Kosovu i Metohiji. Želeo bih samo da vas upoznam da koordinator na KiM jeste predsednik opštine, koga imenuje Vlada Republike Srbije. Na osnovu dogovora koji je postignut pre nekoliko godina, osim SRS-a koja u tome nije želela da učestvuje, sve druge stranke su imale koordinatore i načelnike okruga, čak i Demokratska stranka, u uslovima kada je bila opoziciona politička stranka, zbog jedinstvene državne politike na Kosovu i Metohiji i zbog toga što je DS bio član Državnog pregovaračkog tima. Kada je došlo do promene vlasti u Republici Srbiji, posle ovih parlamentarnih izbora, bilo je ideja o tome da se promene koordinatori i načelnici okruga. Vuko Antonijević, predsednik Koordinacionog centra, na naša pitanja tim povodom i na želju da se o tome razgovara, a mi smo bili spremni za sve razgovore na tu temu, rekao nam je da u Vladi postoji dogovor da se o tim pitanjima trenutno ne razgovara, dok se rešava status Kosova i Metohije, i da će SPS biti konsultovan i obavešten o svim daljim potezima tim povodom. Kao što znate, Socijalistička partija Srbije je imala konstruktivan prilaz državnoj politici o Kosovu i Metohiji. Glasali smo za sve rezolucije i deklaracije Narodne skupštine Republike Srbije. Čak smo juče dali saglasnost na pitanje koje sam smatrao suvišnim – da li želimo da učestvujemo u organizaciji nekog mitinga koji se priprema za odbranu Kosova i Metohije, ne znam kada, da li 17. ili 18. decembra ove godine. Smatramo da je, apsolutno, neprimereno da tri-četiri dana pre 10. decembra Vlada Republike Srbije, na svojoj sednici od juče, izvrši promenu koordinatora i načelnika okruga na Kosovu i Metohiji, bez dogovora sa političkim strankama koje su u tome učestvovale. Ako neko želi jedinstven prilaz, smatram da je odabrao pogrešan momenat. Ovde nije pitanje vlasti ili opozicije, odnosno nije nam važno da neko od nas bude u "vlasti", ovde je reč o tome da li želimo konstruktivan prilaz ili želimo da sada svima kažemo da nam je važnije nekoliko koordinatora od jedinstvene politike vezane za Kosovo i Metohiju. Predsednik Parlamenta zna da je SPS, takođe, imao konstruktivan prilaz, kao i druge opozicione stranke, i prilikom izbora Vlade Republike Srbije, ne ometajući svojim diskusijama taj izbor, a isto i sada, ne ometajući rokove koje ste postavili za raspisivanje izbora i donošenje zakona po Ustavnom zakonu, odnosno Zakonu za sprovođenje Ustava. U skladu s tim, smatramo ovo nekorektnim i neprimerenim potezom, koji predstavlja udar na državno jedinstvo koje je potrebno oko Kosova i Metohije. Takođe, smatram da je veoma nekorektno i to što je, čak, neko našao za shodno da ostavi nekoliko naših koordinatora, a da pri tome nije konsultovao SPS. Ko je od vas zadužen za kadrovsku politiku unutar SPS-a? Ja sam sinoć zvao nadležne predstavnike Vlade iz vodećih stranaka, DS-a i DSS-a. Niko nije bio u toku šta se dešava. Izgleda da je to prošlo a da niko ne zna za šta ste glasali u Vladi Republike Srbije, čak niste zadovoljni ni unutar vaših stranaka. To nas ne interesuje. Mi tražimo konstruktivan prilaz svemu tome i korektnost. Danas smo tražili, a juče smo se tako i javljali, zato što želimo objašnjenje Vlade. Moram da vas obavestim da nas do ovog trenutka niko nije informisao o tome šta je Vlada Srbije, u stvari, odlučila.
Vreme.
Nisam siguran ni da li svi poslanici vladajuće koalicije znaju šta je Vlada Srbije odlučila. U svakom slučaju, malopre je dogovor bio i zato sam se javio. Ono što je malopre rekao predsednik Parlamenta, mislim da je široka formulacija onoga što je bio dogovor. Bio je dogovor, na predlog vladajućih stranaka, i ja sam to prihvatio u ime SPS-a, da u toku današnjeg dana SPS razgovara s nadležnim ministarstvima i predstavnicima Vlade o tome kako da se prevaziđe ova situacija i kako da dođe do preispitivanja ovih odluka, imajući u vidu potrebu jedinstva oko Kosova i Metohije. Vi ste rekli, i ja se slažem s tim, da se obavljaju sastanci i sa drugim strankama, nemamo ništa protiv, ali to je bio dogovor, vi ste u tome učestvovali, razgovarali ste s nadležnim ministrima i sa predstavnicima Vlade – da se u toku dana obavi razgovor SPS-a i konsultacije s predstavnicima Vlade, o tome kako da se prevaziđu problemi koji su nastali ovim povodom. Ukoliko je to dogovor, mi ćemo učestvovati u njemu. Ukoliko nije, onda ćemo mi raditi svoj posao. Ja ipak pozivam da u ovim trenucima ispoljimo visok osećaj razumevanja težine političkog trenutka u kojem se nalazimo. Nikome nije važnija ničija fotelja od viših interesa, koje svako od nas u ovom trenutku ima. U tom smislu vas molim, predsedniče, čini mi se da je dogovor bio ovakav kao što sam ja rekao i da je to prihvaćeno i od predstavnika Vlade Republike Srbije. Hvala.
Zahvaljujem i ja vama, gospodine Dačiću. U međuvremenu sam kontaktirao i ministra Samardžića. Danas u toku dana ćete imati sastanak s predstavnicima Ministarstva, koji su nadležni da se ovaj problem reši. Kao što sam rekao i malopre, voleo bih da se taj problem reši i voleo bih da u budućnosti svi problemi koji postoje u drugim institucijama, a ne u Narodnoj skupštini Republike Srbije, budu tamo i rešavani. Meni je jasno da je Narodna skupština Republike Srbije ogledalo naše političke situacije i da se ovde preseca sve ono što su politička kretanja i, naravno, ovo jeste mesto gde opozicija može da izrazi svoje neslaganje s pojedinim stvarima, ali vas, stvarno, molim da ovde, u Narodnoj skupštini, radimo ono što je naš posao, a to je da radimo po tačkama dnevnog reda. (Ivica Dačić, s mesta: Da li je to ono što smo se dogovorili?) To je ono što smo se dogovorili. Imate danas u pola tri sastanak s ministrom Samardžićem i ostalim ministrima iz Vlade i nadam se da će plodovi toga dogovora biti zadovoljavajući za vas i zadovoljavajući za sve Srbe sa Kosova i Metohije. Hvala vam lepo. Reč ima narodni poslanik Milan Avramović, potom narodni poslanici Miša Petronijević i Vlado Sekulić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, gospodine ministre, amandman na član 14, koji je podneo gospodin Milisav Petronijević, u dobroj meri je već obrazložen od prethodnog govornika. Ja samo želim da povučem jednu paralelu i da vam stavim do znanja kako bi se ovi vaši predlozi zakona i članovi kosili sa nekim stvarima koje su već u praksi, generalno, u Srbiji, pa i u Beogradu. Član 14. stav 1. kaže: ''Vojnom licu je zabranjeno prisustvovanje skupovima političkih stranaka u uniformi i svaka politička aktivnost, izuzev korišćenja aktivnog biračkog prava''. Amandmanom se predlaže tekst: ''Profesionalno vojno lice i vojnik, učenik i student vojnoškolske ustanove i lice na drugom stručnom osposobljavanju za oficire i podoficire ne može biti član političke stranke. Vojnik na odsluženju vojnog roka, bez obzira na političku pripadnost, za vreme služenja vojnog roka ne može se politički angažovati''. Sada, kako važi za vojnike, tako važi i za oficire i podoficire, da ne mogu biti politički aktivni i ne mogu da učestvuju ni u kakvim političkim tribinama, pogotovo u uniformi. Gospodine ministre, da vas nešto podsetim. Pre manje od 20 dana, u Skupštini Grada, gospođa Sonja Liht je organizovala tribinu, sa temom ''Partnerstvo za mir''. Na toj tribini, glavni gost je bio državni sekretar za odbranu, ili vaš zamenik sada, kako se već zove, Zoran Jeftić. On je sa sobom poveo uniformisano lice, za koje ne znam još uvek kako se zove i preziva. Važe li ti propisi koje vi praktikujete pre ovog zakona ili, kad se usvoji ovaj zakon, da li će važiti i posle? Jer, ako važi, to onda važi, generalno, za sve službenike u Vojsci, za vojnike, za podoficire i oficire. Ne možete da pošaljete jedno uniformisano lice na jednu takvu tribinu da daje informacije jednoj nevladinoj organizaciji, koja može te informacije vrlo lako da zloupotrebi. Da bi se objasnilo da naša vojska može da se infiltrira u neko ''partnerstvo za mir'', ili da je Vojska je već spremna, ili se priprema za nešto takvo, morao se izneti određeni broj činjenica i podataka – o tome čime Vojska raspolaže, u kakvom je stanju, kakva je njene borbena gotovost itd. To je, naravno, bila tribina otvorenog karaktera, gde su prisutni gradski odbornici mogli da postavljaju pitanja. Na osnovu tih postavljenih pitanja, mogli smo da čujemo odgovore od državnog sekretara za odbranu i bezbednost gospodina Zorana Jeftića, koji, možda, nije trebalo da budu dostupni javnosti. Dakle, ovaj član se, apsolutno, kosi s onim što vi već praktikujete u dosadašnjem radu, u svom ministrovanju, i bilo bi dobro da ispoštujete amandman gospodina Miše Petronijevića, kako se ovakve stvari ne bi dešavale ponovo. S najboljom namerom, predloženim amandmanom na ovaj član 14, skrećem vam pažnju na praksu koja je bila, da se ne bi ponovila, jer nema smisla da jedna nevladina organizacija, koja radi protiv interesa ove zemlje, raspolaže podacima koji nisu, uopšte, dobri za javnost. Toliko sam hteo da kažem. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miša Petronijević, a neka se pripremi narodni poslanik Vlado Sekulić. Koliko sam razumeo ministra, ovaj amandman je već prihvaćen. Izvolite.
Moj razlog izlaska ovde je vaše otvaranje rasprave danas, način na koji ste otvorili raspravu. Izvinjavam se, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ali način na koji ste otvorili danas raspravu zbunjuje i mene. Osetio sam potrebu da izađem i da pitam. Amandman koji sam uložio na član 14, sinoć smo razgovarali, govori o depolitizaciji Vojske. Rekli smo da su reči: „i vojniku“ tu suvišne, jer se govori o potrebi da profesionalna Vojska ne bude politički angažovana, da ne budu članovi političkih stranaka itd. Ubačenu reč „i vojniku“ smo doveli u pitanje, jer može da bude da se ne da ni vojniku koji je na odsluženju vojnog roka da bude član političke stranke. To bi bilo smešno. Sinoć sam obavešten od ministra, čak sam razumeo da je ministar izašao za govornicu i rekao da je prihvaćen amandman Odbora za bezbednost i odbranu i da su te reči „i vojniku“ brisane. Ako je to tako, u tom smislu zadovoljava naš zahtev. Međutim, način na koji ste vi to otvorili, tera me da pitam, da li je ministar usvojio predlog Odbora za bezbednost i odbranu? Amandman Odbora je ravnopravan kao i svi drugi amandmani. Ako je Odbor dao amandman, a ministar ga prihvatio, onda nema potrebe da dalje pričamo.
Izvinjavam se, to se i desilo, gospodine Petronijeviću. Prosto, u pripremi za sednicu, postoje dva odvojena amandmana, jedan je bio vaš, o kome se raspravlja, a drugi je bio sledeći, a to je amandman Odbora za odbranu i bezbednost koji, upravo, sadrži stvari koje ste vi hteli ovde da poentirate. Ukoliko se slažemo, da pređemo na sledeći amandman. Dakle, to je taj amandman. Na član 14. amandman je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, podneo Odbor za odbranu i bezbednost. Predstavnik predlagača, na sednici Odbora za odbranu i bezbednost, prihvatio je ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Prelazimo na sledeći amandman. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Miletić Mihajlović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović. (Vlado Sekulić, s mesta: Imao sam nešto da kažem u vezi s članom 14.) Prihvaćen je amandman. S obzirom na to da je predlagač tog amandmana povukao amandman, jer je on prihvaćen, hajde da pređemo na sledeći, nema problema. Evo, gospodine Sekuliću, vi ćete sledeći govoriti. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ovde je reč o amandmanu na član 15. Da ne bih čitao sada ceo član 15, zapravo je ovde reč o polaganju zakletve, koja glasi: „Ja (ime i prezime), zaklinjem se svojom čašću da ću čuvati i braniti nezavisnost, suverenost i teritorijalnu celovitost Republike Srbije“. Amandman koji sam podneo u ime SPS-a dodaje reči: „i životom“, što znači da bi glasio: ''Ja (ime i prezime), zaklinjem se svojom čašću i životom da ću čuvati i braniti nezavisnost, suverenost i teritorijalnu celovitost Republike Srbije“. Naravno, jasno je i meni i poslanicima SPS-a da ovakav amandman može da bude osporavan i sporan s aspekta onih elementarnih i osnovnih zajamčenih ljudskih prava, od kojih je pravo na život osnovno i neprikosnoveno, a što je rečeno u Ustavu. Mi znamo da je veoma teško naći sintagmu kojom bi se pojam časti pojačao i učinio toliko snažnim da jedna zakletva, u ovoj svrsi, svojim ciljem bude dostojna naše tradicije, naše istorije i onoga što zovemo istinsko rodoljublje. Međutim, postavlja se pitanje, šta znači, u okolnostima u kojima se danas živi u državi Srbiji, reč ili pojam „čast“? S druge strane, pitanje je da li se život, kao elementarno i zajamčeno pravo čoveka, ugrožava ili dovodi u pitanje time što bi ta reč bila upotrebljena u ovoj zakletvi. Bez obzira na to što amandman, verovatno, neće biti prihvaćen i Vlada je to odbila, nije prihvatila, mi iz SPS-a želimo da skrenemo pažnju na važnost sadržine zakletve, jer ona je od suštinskog značaja, bila je i ostaće. Naša istorija je puna svetlih primera herojske odbrane Srbije i njenog naroda, svakako, i Jugoslavije u ranijem periodu. Mnogi vojnici, borci, zatim civili, često su dali to svoje najelementarnije i osnovno – život, u odbrani zemlje, u odbrani svog naroda. Ako krenemo od kosovskih junaka, rečeno je tada – ''bolje čista obraza bez glave, no bez obraza s njom na ramenu''. Hajduk Veljko, braneći Negotinsku krajinu, rekao je: ''Život dajem, Krajinu ne dajem''. Sećamo se šta je učinio Stevan Sinđelić na Čegru. Podsetio bih i na herojsku odbranu majora Gavrilovića sa svojim junacima, 1915. godine, kada se obratio, nije dugo, samo da vas podsetim, i rekao: „Junaci, tačno u tri časa neprijatelja treba razbiti vašim silnim jurišem, razneti vašim bombama i bajonetima. Obraz Beograda, naše prestonice, mora da bude svetao. Vojnici, junaci, Vrhovna komanda je izbrisala naš puk iz brojnog stanja. Naš puk je žrtvovan za čast Beograda i otadžbine. Vi nemate, dakle, da se brinete za vaše živote. Oni više ne postoje. Zato napred u slavu, za kralja i otadžbinu. Živeo kralj, živeo Beograd“. Gospodine ministre, nije važan tu kralj. Kralju svaka čast u ono vreme kada smo imali monarhiju. Nije ovde bitan ni kralj, ni predsednik Republike. Naravno, ova beseda, koja je čuvena i ostala je zapisana u istoriji, imperativno govori i možda se kosi s onim što je aspekt očuvanja ili vrednovanja života kao zajamčenog i elementarnog prava čoveka, ali ovde je figurativno to rečeno. Niko ne raspolaže tuđim životima, sigurno, pa ne može ni država. Ako se zaklinjemo čašću da ćemo odbraniti svoju zemlju, a pri tom vodimo računa da je život to elementarno pravo, onda ćemo tu čast žrtvovati i, ako ovako razmišljamo, bukvalno razmišljamo, u datom trenutku, uvek ćemo zameniti čast za život. Daćemo čast i ostaćemo živi, a odbrana zemlje, to neka drugi čini. Opet, da iznesem i ovo drugo razmišljanje. Dakle, kada se neko zaklinje u život, ne znači imperativno da će dati svoj život. Odbrana ne podrazumeva davanje života, niti znači da onaj koji se ne zaklinje u život u borbi neće poginuti. Ne želim da otvorim sada ovde veliku raspravu, to je filozofsko pitanje, shvatanje ovih pojmova, i možemo do sutra o tome da razgovaramo, niti ja u ime SPS-a pošto-poto branim ovakav jedan stav, jednostavno, želim da skrenem pažnju na ova pitanja i na sistem vrednosti koji je nekada važio i sistem vrednosti koji danas važi. Naravno, pomenuo bih, kao svetao primer herojske odbrane i primer herojske pogibije, 1991. godine, majora Milana Tepića i vojnika iz sela Donje Leskovce kod Valjeva, 19-godišnjeg Stojadina Mirkovića, koji su svesno i dobrovoljno, braneći svoj položaj, svoja uverenja i domovinu, dali svoje živote. Dakle, ovde sam pomenuo jedan sistem vrednosti kroz svetle primere naše istorije u koje je utkan, znači, u svest ljudi utkana je potreba za odbranom zemlje, svojih najmilijih i svoje dece, a to su najveće vrednosti za svakog pojedinca, tako bi bar trebalo da bude, i verujem da za većinu jeste – otadžbina, deca, porodica, i da se za to u datom trenutku može dati život. Šta je drugi sistem vrednosti? Sistem u kome je čast relativan pojam, koji se, čini mi se, ogolio i obezvredio, jer imamo situaciju da se čašću kunu i zaklinju mnogi. Ta reč se daje i prilikom polaganja zakletve ministara. Neću da ulazim u to ko ima časti, ko nema, ali vredna je pažnje važnost ovog pitanja. Mi smo u proteklim sukobima i ratovima, od 1991, pa do 2000. godine, pa i posle, na Kosovu, i dan-danas se ponekad to dešava, imali gubitak života brojnih ljudi, mladih vojnika, policajaca, ali i civila. Šta možemo reći, kao narodni poslanici, ako o ovome na ovakav način ne razgovaramo, ili o mogućnosti da njihovi životi, koji su dati za odbranu zemlje, treba da budu ispoštovani. Samim tim, dolazimo do toga da ova reč treba da se ubaci u ovu zakletvu. Ako to ignorišemo, ili ne uvažavamo, onda njihove porodice, koje su ostale bez njih, mogu shvatiti da je uzaludna bila njihova borba, uzaludna bila njihova žrtva, uzaludno dati životi, a onda dolazimo do pitanja – ko će to biti spreman sutra, prekosutra da da svoj život za odbranu zemlje?
Da li se još neko javlja za reč povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Miletić Mihajlović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Pre nego što pređemo na amandman na član 18, da dam nekoliko informacija, pošto me pitaju narodni poslanici. Sutra i prekosutra se ne radi. U skladu sa članom 85, danas ćemo da radimo do završetka ove tačke dnevnog reda i u ponedeljak nastavljamo, u 10 časova. Danas ćemo imati pauzu od 15 do 16 časova. Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, mnogo je članova u ovom zakonu koji su nedorečeni, koji ne znače ništa, koji ingerencije i nadležnosti prebacuju s jedne institucije na drugu, koji unose nerazumevanje, ali je član 18. jedan od osnovnih članova koji zbunjuju. Radi se o nadležnostima ministra, jer se u članu 18. tačka 7. kaže – ministar postavlja, unapređuje i razrešava oficire Vojske Srbije u Vojsci Srbije u čin majora, potpukovnika i pukovnika i odlučuje o prestanku njihove službe, na predlog načelnika Generalštaba. Stav 2. ovog člana kaže – ministar odbrane može ovlastiti načelnika Generalštaba za obavljanje poslova iz stava 1. tačka 7. ovog člana, koji se odnose na postavljanje, unapređivanje, razrešavanje, odlučivanje o prestanku službe oficira Vojske Srbije u Vojsci Srbije, u činu majora i potpukovnika. Ako uzmemo Ustav kao najviši pravni akt, po njemu, po sistemu supremacije, svi ostali zakoni u ovoj državi, ali i u svim državama, moraju da budu usklađeni, jer nećete menjati Ustav ukoliko neki zakon nije u skladu s Ustavom, nego ćete menjati taj zakon. Ustav je okvir kroz koji svi zakoni moraju da prođu i ono što štrči izvan tog okvira mora da se ukloni. Član 112. Ustava Republike Srbije, u stavu 2, kaže – predsednik Republike, u skladu sa zakonom, komanduje Vojskom i postavlja, unapređuje i razrešava oficire Vojske Srbije. Ako sada uporedimo ovaj član 112. Ustava s članom 18. ovog zakona, ispada da predsednik Republike unapređuje u čin potporučnika, poručnika i, eventualno, kapetana, a onda će ministar odbrane, koji po logici stvari treba da bude niži od predsednika, ako ni zbog čega drugog ono zbog toga što predsednika Republike biraju građani neposredno, na izborima, a ministra odbrane postavljakoalicija, bez obzira na to kako je koalicija skrpljena, da unapređuje u više činove. Prema tome, odgovornost predsednika države u ovom slučaju je daleko veća. Ovde dolazimo u situaciju da će predsednik Republike unapređivati potporučnika, poručnika, kapetana, a majora, potpukovnika, pukovnika, unapređivaće i razrešavati ministar odbrane. Ministar odbrane ovim zakonom dobija pravo da tu svoju nadležnost, koju, inače, nema po Ustavu, može da prenese na načelnika Generalštaba. Što niste dodali da načelnik Generalštaba može na komandira čete da prenese to svoje ovlašćenje? Dame i gospodo, nesuvisliji član ovog, inače, nesuvislog zakona ne postoji. Podneo sam amandman da izbrišem stav 2, ne bi li se bar malo upodobio ovaj zakon da bude primenljiv sutradan, kad ga usvojimo, a usvojićete ga, jer imate većinu, 126 poslaničkih kartica, pa možete da kažete i da je zemlja četvrtasta. Imali smo prilike nedavno, u Odboru za inostrane poslove, da dokazujete nedokazive stvari, ali ste bili u većini i izglasali ste to. Kad bude na redu zakon o inostranim poslovima u pojedinostima, upućivaćemo vas na te nedokazive i neostvarive stvari. Ministar odbrane može da ovlasti načelnika Generalštaba, tražio sam amandmanom da se to briše, za obavljanje poslova iz stava 1. tačka 7) ovog člana, koji se odnose na postavljanje, unapređenje, razrešavanje i odlučivanje o prestanku službe oficira Vojske Srbije itd. U odgovoru zašto amandman nije usvojen, kaže se – amandman se ne prihvata s obzirom na to da je članom 112. stav 2. Ustava utvrđeno da predsednik Republike, u skladu sa zakonom, postavlja, unapređuje i razrešava oficire. Upravo to tražim ovim svojim amandmanom. Gde to piše, kojim to aktom predsednik Republike ima ovo ovlašćenje koje mu Ustav daje? Da li, uopšte, može preneti takvo ovlašćenje na nekog nižeg od sebe, na ministra odbrane? Dame i gospodo narodni poslanici, očigledno je da ovaj amandman nije prihvaćen, ne zato što neće popraviti zakon, naprotiv, vrlo bi ga popravio, nego zbog toga što je došao iz redova poslanika SRS. Mislim, osim ako nije nešto drugo, a bojim se da jeste, ne samo da su u koaliciji počeli da pucaju šavovi, već, s obzirom na ono što reče gospodin Krasić juče u svom izlaganju, čini mi se da su počeli da pucaju šavovi i unutar DS-a. Da vas podsetim, predsednik Republike je iz DS-a, ministar odbrane iz DS-a, osim ako ministar nije prešao u neku drugu stranku, ali ne verujem, jer za to je zadužen Dragiša Đoković, on ima 52 članske karte, znam samo da nema iz SPS-a i SRS-a. Prema tome, čini mi se da ovde dolazi sad do otimanja nadležnosti, dame i gospodo narodni poslanici,do flagrantnog kršenja člana 112. Ustava. Zato predlažem da u danu za glasanje povedete računa o amandmanu na član 18. Predloga ovog zakona, da usvojimo amandman, da izbrišemo ovo što je, inače, neprimenljivo, jer se bojim da će predsednik Srbije unaprediti jednog u čin majora, ministar će da ga unapredi, jer mora da dokaže da je veći od predsednika Srbije, ako mu preuzima nadležnosti, zašto ne bi bio veći, odmah u čin potpukovnika, ovaj u čin pukovnika, a ministar će ga razrešiti i poslati u penziju. Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je isuviše ozbiljna tema da bismo se mogli igrati prihvatanjem ili neprihvatanjem amandmana koji de facto poboljšavaju Predlog zakona. Smatram da je krajnje vreme da prestanete da mislite stranački kad donosite zakone, jer ovi zakoni će ostati i dalje, vi ćete biti do prvih izbora tu gde jeste, a posle toga će narod metlom da vas potera odatle.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, po Poslovniku. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, javljam se po članu 62. Poslovnika. Naime, gospodine Duliću, trenutno se dešava jedan skandal u Narodnoj skupštini, na prvom spratu. Zoran Šami, predsednik Odbora za prosvetu, predsedava Odborom koji nema kvorum. Sednici Odbora treba da prisustvuje najmanje osam članova Odbora da bi sednica počela. Prva tačka dnevnog reda je razmatranje Predloga budžeta za 2008. godinu i stavke koje se odnose na prosvetu Srbije, a druga tačka je izveštaj i informacija o aktuelnim štrajkovima u srpskim školama, zbog toga što Vlada nema sluha da posluša ono što prosvetni radnici traže od nje i ne nalaze dogovor, pa se zbog toga i deca nalaze u takvoj situaciji, a i zaposleni u prosveti. Molim vas da odmah reagujete, gospodine Duliću, zato što se nikada nije desilo da odbor zaseda, a da se ćaska s ministrom. Tu je prisutan ministar Lončar, koji je došao pre pola sata u zgradu Skupštine. Poslanici SRS-a koji, kao što znate, ne učestvuju u radu dok se ne obezbedi kvorum, nalaze se ispred sale i upravo mi je prof. Mileta Poskurica javio da se taj skandal dešava, da je ministar unutra, zajedno sa Zoranom Šamijem i sa još šest članova, da razgovaraju o tačkama dnevnog reda a da nemaju nikakav legitimitet za rad, s obzirom na to da nemaju kvorum. Intervenišite, jer ulazimo u situaciju da se sprovodi bezvlašće ovde i da radi kako ko hoće i šta hoće. Jutros ste videli, dva puta ste odložili sednicu, da nema vaših koalicionih partnera iz G17, a ni ovi iz DSS-a se nisu pretrgli da dođu na sednicu. Evo, još jedan poslanik koji je bio u sali, i ona odlazi. Gospodine Duliću, ova skupština više ne liči ni na šta. Da li ćemo mi kao ozbiljni ljudi da radimo posao, ili ćete vi da upozorite tog Zorana Šamija da ne može da radi kako je navikao tamo u Saveznoj skupštini i da se ponaša bahato? Zaista je neverovatno da se na takav način ponižavaju vaše kolege, bez obzira na to iz koje su poslaničke grupe. Mi srpski radikali to ne možemo da dopustimo. Imamo predlog i za dopunu dnevnog reda. U pitanju je nešto što se desilo još pre dva meseca u Kragujevcu, u kragujevačkoj gimnaziji. Razmatranje budžeta, razmatranje Izveštaja o stanju i aktuelnoj situaciji, o štrajku u prosveti, bez kvoruma, mislim da je to više nego skandal. Dakle, naši narodni poslanici su ispred sale, oni strpljivo čekaju, spremili su se da učestvuju u diskusiji i zato učinite sve, i vi i gospođa Kolundžija, koja je ovde kao predsednik najveće stranke u vladajućoj koaliciji, upozorite Zorana Šamija da se ne igra s našim strpljenjem, jer to je u nedogled tako. On je to pokušao i ranije, još pre nekoliko nedelja, pa je video da ne može. Međutim, sad kaže – kako da vratimo ministra? Gospodine Šami, obezbedite kvorum za rad, pa pozovite Zorana Lončara. Ovako ne možemo da prihvatimo da ta sednica uopšte sada postoji i da radi, jer tamo nema kvoruma.
Zahvaljujem. Molim vas, gospođo Kolundžija, da vidite o čemu se radi. Primio sam k znanju. Zahvaljujem gospođici Jovanović. Prelazimo na sledeći amandman. Na član 19. amandman je podneo Miletić Mihajlović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, kad sam završio izlaganje povodom amandmana na član 15, usled razgovora s nekim poslanicima, nisam čuo da sam bio prozvan u vezi sa čl. 17, 18. Inače, bila je moja namera da se ne javljam zbog ovih članova, već sam mislio da dam jedan kratak komentar i za amandman na član 17. i za amandman na čl. 18. i 19. To ću sada i učiniti, jer je suština i priroda ovih amandmana apsolutno ista. Ovi članovi, ili bar ono što je u vezi s ovim amandmanima, temelji se na Ustavu, na članu 112. Ustava Republike Srbije, tačnije rečeno, na drugi stav ovog člana, koji glasi – predsednik Republike, u skladu sa zakonom, komanduje Vojskom i postavlja, unapređuje i razrešava oficire Vojske Srbije. Mi imamo slučaj da, pozivajući se na načelo subordinacije, koja, svakako, postoji u Vojsci, i pored takve ustavne odredbe kojom se tvrdi da predsednik Republike, pored toga što komanduje Vojskom, postavlja, unapređuje i razrešava oficire Vojske Srbije, on tu svoju nadležnost spušta na ministra odbrane i na načelnika Generalštaba. Zapravo, ministar odbrane, ovo što mu je poverio predsednik Republike, spušta na načelnika Generalštaba. Mi smo predložili da se u članu 17. doda tačka 9a, koja glasi: ''Postavlja, unapređuje i razrešava oficire Vojske Srbije u Vojsci Srbije i odlučuje o prestanku njihove službe, na predlog ministra odbrane''. U članu 18, tačka 7) bi se izbrisala – postavlja, unapređuje i razrešava oficire Vojske Srbije u Vojsci Srbije, u činu majora, potpukovnika i pukovnika i odlučuje o prestanku njihove službe, na predlog načelnika Generalštaba. Ovde je ono o čemu je gospodin Marković iz SRS-a govorio, u članu 18, gde u 2. stavu ministar odbrane može ovlastiti načelnika Generalštaba, znači, ono što je preneo na njega predsednik Republike, on sada to čini u vezi s unapređenjem, razrešenjem itd. U članu 19. je, takođe, predloženo da se briše tačka 2. gde je načelniku Generalštaba dato – da postavlja, unapređuje i razrešava oficire Vojske Srbije u Vojsci Srbije do čina kapetana i odlučuje o prestanku njihove službe, na predlog neposredno potčinjenog komandanta. Dakle, jasno je nama iz SPS-a da predsednik Republike, naravno, ne može da radi neke, da tako kažem, manje važne, ili sitnije poslove, ali, isto tako, da se to unapređenje, koje bi bilo njegovim potpisom učinjeno, svodi, zapravo, samo na potpisivanje. Sve to se priprema u jednom lancu subordinacije i nije valjda toliko teško da predsednik Republike potpiše sve ovo što su unapređenja, postavljenja, razrešenja, a pripremljeno je od strane čitavog jednog sistema, u subordinaciji od ministra, naniže, preko načelnika Generalštaba i ostalih komandanata. Dakle, ovde, predsednik Republike oseća da ima više posla nego što mu je potrebno u datom trenutku i zato on spušta to na ove niže potčinjene, ali zato, u drugim slučajevima, isti predsednik Republike preuzima više poslova nego što mu Ustav dodeljuje. Tako, na primer, u Ustavu piše, nije u vezi s ovim zakonom, da predsednik Republike ukazom postavlja ambasadore, a u zakonu piše – odlučuje na predlog Vlade, iako ne piše u Ustavu da odlučuje. Sad, on odlučuje i preuzima, znači, na sebe da o onom što je predlog Vlade može odlučiti i pozitivno i negativno. Nema toga: "odlučuje" u Ustavu. On bi mogao da samo ukazom potpiše predlog koji je dat od Vlade, konačno, i u Ministarstvu spoljnih poslova, i to se svodi na jednu njegovu protokolarnu dužnost, jer predsednik Republike ima i značajnu protokolarnu funkciju, a ne da preuzima više nego što mu je potrebno. Izvinjavam se što sam ovim primerom izašao iz okvira zakona o Vojsci Srbije. Samo sam želeo da napravim jednu paralelu, pa se nadam da ćete mi oprostiti ovo što je bio moj izlet u drugi zakon.
Zahvaljujem, gospodinu Mihajloviću. Samo jedno kratko obaveštenje narodnim poslanicima. Javni servis nam je javio da će od 17 do 21 čas biti prenos humanitarnog teniskog turnira, gde naše teniske zvezde igraju mečeve. Sav prihod ide deci sa Kosova. Obaveštavam vas da će Narodna skupština biti prenošena odloženo, od 20,45 sati, tako da vas molim za razumevanje. Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, potpredsednik SRS-a. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, članovi 18. i 19. Predloga zakona apsolutno su u suprotnosti s Ustavom, sa članom Ustava na koji nas upućuje Vlada kada kaže da ne prihvata amandmane, pošto je članom 112. stav 2. Ustava utvrđeno da predsednik Republike, u skladu sa zakonom, postavlja, unapređuje i razrešava oficire Vojske Srbije, a mi se baš na taj član Ustava pozivamo kad kažemo da ministar odbrane ne može da postavlja, razrešava i unapređuje, da načelnik Generalštaba to ne može. To je pravo i obaveza predsednika Republike. Neprenosivo je to pravo. On može da dobija predlog, ali on mora da postavi, unapredi i razreši, zato što je predsednik Republike i zato što komanduje Vojskom Srbije. Džabe vama vaši savetnici i konsultanti. Ministar odbrane postavlja oficire. Da li je to sad civilna kontrola Vojske ili je civilno komandovanje Vojskom Srbije? Neprekidno vas upozoravam, ne može ministar odbrane da komanduje Vojskom. Može daje opremi, može Ministarstvo odbrane da vrši i nekakve kontrole sprovođenja nekih planova, ali ne može da se meša. Ovo je direktno mešanje u komandovanje. Ako ministar odluči gde će koji oficir kojom jedinicom da komanduje, to je komandovanje Vojskom, a šta će vam to, gospodine ministre? Nije valjda da poznajete sve starešine u Vojsci, da ste pratili njihov razvoj od školovanja, od odlaska u trupu, do postizanja najvišeg čina koji može da ima, vi to sve imate u mozgu, ministre, a izabrani ste pre mesec dana? Ja to ne bih uspeo da sagledam, a ne vi. Jeste, ja sam vojvoda po zvanju, što bih i vama želeo, da u nekom oslobodilačkom ratu stignete do zvanja vojvode. Na tome bih vam čestitao, ja to vama ne bih nikada zamerao. Ovde se kaže da načelnik Generalštaba, to je tačka 1, predlaže plan razvoja i opremanja Vojske Srbije. Sad me interesuje, gospodine ministre, da li je vama načelnik Generalštaba predložio da nabavljate vojnu opremu bez tendera, ili da o tenderu ništa ne znaju domaći proizvođači, ili da na tenderu ne mogu da učestvuju domaći proizvođači? Dobio sam pismo od kompanije "Dragić", proskribovane u javnosti kao firme koja je pljačkala Srbiju, Vojsku Srbije, na kraju se optužnica svela na to da je postojala mogućnost da proda Vojsci neku opremu skuplje nego što treba, a kompanija je meni poslala dokaze da tu istu opremu prodaje Amerikancima skuplje. Čak su mi poslali dokaze da se sada strani proizvođači opreme, prvo, začuđeni zašto nije ponuđeno domaćem proizvođaču da učestvuje u tome, interesuju da li mogu tu opremu, po ugovoru koji sklope sa vama, da proizvedu u kompaniji "Dragić". Interesuje me, ko domaće proizvođače isključuje iz opremanja Vojske Srbije? Ako smo favorizovali domaće proizvođače, pa im dozvoljavali da 20% budu skuplji od stranih, ko u nabavkama u Vojsci Srbije, a to je ministar odbrane, to je Demokratska stranka, uvodi princip da domaći proizvođači, čak, ne mogu da budu ni obavešteni? Kada ćemo da saznamo, konačno, istinu o kompaniji "Dragić", da li je to firma koja radi, da li radi kvalitetno, da li radi po cenama po kojima je najprihvatljivije za Vojsku Srbije ili ne, ili je pljačkala Srbiju? I ta optužnica koja je pokrenuta protiv njih, vidim da čak i ono zbog čega su bili u pritvoru, po nalogu G17 plus, više, uopšte, ne stoji u optužnici. Dakle, jednog dana mora da bude jasno da ne postoje ministarstva da bi određene stranke ili određeni ministri izvlačili profit iz nabavke. Jednog dana i to mora da bude javno. Ja od vas ne tražim da kažete koji kvalitet pancira hoćete, koji kvalitet šlema, vi to imate, čak, i u ponudi koju vam daju, opet je to neki javni podatak, od vas samo tražim da nam konačno kažete kad se nabavke vrše, to nije vojna tajna, i pasulja, i graška, i gaća, i toalet papira, i oružja, i municije, i opreme, da nam vi to stavite, lepo, na uvid, da znamo ko je raspisivao tender, da li je tender bio javan ili po pozivu, ko je izabran na tenderu, ko je bio u Komisiji koja je birala ponuđača, da li je domaći ili strani ponuđač, da sve bude javno. Onda možemo da razgovaramo s vama kao sa ljudima koji brinu o našoj vojsci. Ovim predlogom zakona vi mene ubeđujete da želite da komandujete Vojskom. Nemojte da se prihvatate tog posla, gospodine ministre, tim pre što će taj posao uskoro da bude veoma delikatan i biće, najverovatnije, potrebno mnogo profesionalizma u obavljanju tog posla. Nemojte da mi, diletanti, u tom poslu odlučujemo šta će da rade i kako će da ga obavljaju. Dakle, mi ćemo odrediti šta će da rade, ali nećemo da se mešamo u to kako će to da rade, jer mi to ne znamo, možemo samo da upropastimo i da zabrljamo stvar. Dakle, ako je Srbiji potrebna odbrana, Skupština će doneti odluku da nam je potrebna odbrana, a onda će Vojska da brani, neće ni ministri, ni poslanici da se mešaju, nego, ako nas pozovu, pa nam daju pušku, mi ćemo da idemo da radimo šta nam kažu. Eto, to je osnovna primedba na ova dva člana za koja mi je potpuno jasno šta je vaš cilj, ali ne vidim šta će time dobiti Vojska, šta će time dobiti odbrana, šta će time dobiti oficiri koje i dan-danas školujemo za službu u našoj vojsci. Iznenadila me je i zapanjila izjava komandanta tih vojnih škola, koji je rekao – potpuno smo prilagodili program civilstvu, tako da naši oficiri mogu odmah da se zaposle u civilstvu. Izvinite, gospodo iz Ministarstva odbrane, nama nisu potrebni oficiri koji će da se zaposle u civilstvu. Mi pravne fakultete, tehničke fakultete imamo u civilstvu. Nama ne trebaju vojne akademije koje će da izgrađuju profil stručnjaka za civilnu službu, nego samo za Vojsku. Ako nam nisu potrebni, ukinite Vojnu akademiju. Ako biste rekli da Vest point školuje kadrove da bi se zapošljavali u biznisu, vama bi se svako u Americi smejao. Za biznis postoje fakulteti, za vojsku postoje fakulteti i studije, osnovne, visoke, svake žive. Dakle, pogledajte malo te nastavne planove i programe, nikada nećemo podići ruku da se finansiraju vojne škole u kojima se spremaju kadrovi za civilstvo. Nama to nije potrebno.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Tatomir Baković. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Tatomir Baković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, gospodine ministre, u ime Poslaničke grupe Srpske radikalne stranke podneo sam amandman na član 19. stav 3. Predloga zakona o Vojsci Srbije, tako što sam predložio da se stav 3. člana 19. ovog zakona briše. Stav 3. člana 19. zakona glasi: "Načelnik Generalštaba može ovlastiti neposredno potčinjenje starešine u Vojsci Srbije za obavljanje poslova iz stava 1. tačka 4. ovog člana." Tačka 4) ovog člana, zajedno sa još sedam-osam tačaka ovog člana, jeste izvorna nadležnost načelnika Generalštaba Vojske Srbije i glasi: ''Načelnik Generalštaba postavlja, unapređuje i razrešava podoficire i profesionalne vojnike i raspoređuje civilna lica na službi u Vojsci Srbije i odlučuje o prestanku njihove službe''. Obrazloženje koje smo dali uz ovaj amandman glasi: ''Nadležnost iz tačke 4) drugog stava ovog člana zakona je izvorna nadležnost načelnika Generalštaba i ne treba je prenositi na drugi organ ili pojedinca. Šta se htelo sada stavom 3. ovog zakona? Naime, poslanici Srpske radikalne stranke primećuju da se, gospodine ministre, u svim do sada predloženim zakonima o kojima smo danas raspravljali na ovoj skupštini, a naročito u ovom kojim se reguliše izbor za predsednika Republike, dodaju nepotrebni stavovi. Mislimo da se ti stavovi stavljaju iz tog razloga da bi se pronašle rupe u zakonu kada to vama odgovara, jer vaša misija u Vojsci Srbije nije da je ojačate, modernizujete i usavršite, pripremite je za ono što ona treba da bude u ratu i miru, već da je potpuno onesposobite, uništite, a za taj posao vam je potrebna mnogo veća ekipa. Pored vas, Zdravka Ponoša i predsednika Republike, potrebni su vam još neki stručnjaci za uništavanje naše vojske. Mi smatramo da u tome nećete uspeti, jer vam narod neće dozvoliti, jer će na predstojećim izborima izabrati potpredsednika Srpske radikalne stranke Tomislava Nikolića za predsednika Srbije. Da vidimo kakvo je obrazloženje Vlade za ovaj naš amandman: ''Amandman se ne prihvata s obzirom da je članom 112. stav 2. Ustava utvrđeno da predsednik Republike, u skladu sa zakonom, postavlja, unapređuje i razrešava oficire Vojske Srbije, iz čega proizilazi da je način postavljena, unapređenja i razrešenja oficira predmet uređivanja zakona. Ovim zakonom se detaljnije razrađuju načela subordinacije i jednostarešinstva na kojima se zasnivaju odnosi u službi, a realizuju se u skladu sa zakonom i aktima komandovanja.'' Međutim, da pogledamo kako glasi taj član 112. stav 2. Ustava Republike Srbije: "Predsednik Republike, u skladu sa zakonom, komanduje Vojskom i postavlja, unapređuje i razrešava oficire Vojske Srbije". Obrazloženje koje je dala Vlada Srbije na ovaj amandman ima malo veze s ovim amandmanom, jer se u odgovoru Vlade navodi koja su izvorna ovlašćenja predsednika Republike, a ovde se radi o izvornim nadležnostima načelnika Generalštaba Vojske Republike Srbije. Primećujemo da vi kroz sve zakone koji su predlagani do sada, pa čak i amandmanima, pokušavate da favorizujete odlazećeg predsednika Republike Srbije, a on nas savršeno ne zanima. Već sam rekao da će na sledećim izborima narod izabrati zamenika predsednika Srpske radikalne stranke Tomislava Nikolića za predsednika Srbije. S obzirom na to da Vlada nije dala odgovarajuće obrazloženje za ovaj naš amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, ja mogu da zaključim, gospodine ministre, da ćete vi sada, u ime Vlade, a skupštinska većina u danu za glasanje, prihvatiti ovaj naš amandman. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Momir Marković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada pogledamo član 19, jasne su nam namere iz člana 18. Predloga zakona. Dakle, ne samo da ministar hoće da komanduje Vojskom, iako postoje priče, doduše, nisam siguran, da ni vojsku nije služio, nego hoće i na načelnika Generalštaba da prenese ta svoja ovlašćenja, pa kaže ovako, član 19 – načelnik Generalštaba postavlja, unapređuje i razrešava oficire Vojske Srbije u Vojsci Srbiji do čina kapetana, a odlučuje o prestanku njihove službe na predlog neposredno potčinjenog komandanta. Otkud to da načelnik Generalštaba preuzme obavezu koju po Ustavu ima predsednik Republike? Da li se vi to, gospodo, bojite ovih rezultata, ovih predsedničkih izbora? Gospodine ministre, da podsetim, član 112. Ustava stav 2. glasi – predsednik Republike, u skladu sa zakonom, komanduje Vojskom, postavlja, unapređuje i razrešava oficire Vojske Srbije. Šta je vas ponukalo da krenete da otimate od predsednika države, od predsednika Srbije, nadležnost? Čak i pod pretpostavkom da usvojite ovaj zakon, tog trenutka dolazi u koliziju, i da ima Ustavnog suda, kao što ga nema, Ustavni sud bi morao da stavi van snage ove članove zakona. Bez ovih članova, vaš zakon bi bio ništavan i onda biste ponovo došli s nekim predlogom pred Narodnu skupštinu i zamlaćivali Narodnu skupštinu da tri puta radi isti posao. Gospodine ministre, mislim da je krajnje vreme da povučete ovaj predlog zakona, da ga očistite od nedoslednosti, nelogičnosti i nebuloza, da pogledate Ustav u međuvremenu, jer, kako je obavezujući za predsednika Republike, tako je obavezujući i za svakog državljanina ove zemlje, da shvatite jednom da iznad Ustava nema zakona, da svi zakoni potpadaju i moraju da budu uklopljeni u ustavne okvire, pa da tek onda izađete s nekakvim predlogom koji će da reši problem. Ja razumem vašu žurbu, razumem da će posle 10, ili 12, 15, 17. ili 20, zavisi kada će ovi vaši prijatelji, koji su nam slali ''milosrdne anđele'' 1999. godine, odlučiti da nam otmu 15% teritorije, biti drugačije. Znam i onu vašu izjavu – mi je nećemo vojskom braniti? A, čime ćemo je braniti, gospodine ministre? Čime ćemo braniti Kosovo i Metohiju ako ga ne budemo branili Vojskom? Hoćemo li da im pretimo, hoćemo li da ih psujemo s administrativne granice? Dame i gospodo poslanici, amandman koji je podneo narodni poslanik gospodin Baković, takođe, čisti ovo što je vladajuća struktura nazvala predlogom zakona od nebuloza, priprema zakon da, eventualno, može da bude upotrebljiv, primenljiv. Bez toga, ovaj zakon će postati ili mrtvo slovo na papiru, ili će vas, ministre, načelnika Generalštaba i sve koji se drznu da sprovedu članove ovog predloga zakona, a nisu u saglasnosti s Ustavom, dovesti u situaciju da kršite Ustav. Da vas podsetim, zbog kršenja Ustava, ide se na dugogodišnju robiju. S obzirom na to da sam se samo ja kandidovao da, kada preuzmemo vlast, budem direktor Uprave za izvršenje zavodskih sankcija, bojim se, ministre, da ćete morati kod mene da dođete, a onda, da vas obavestim, pripremiću vam jednokrevetnu sobu da vas niko ne uznemirava i bićete na hladnom i mračnom mestu da se više ne kvarite.
Da li još neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Vlado Sekulić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ministar nas ubeđuje da ne pričamo dalje, taman je mislio da prihvati. Da ste hteli, gospodine ministre, da ga prihvatite, pričam o amandmanu gospodina Bakovića, to biste učinili, a sada vas je iritirao Moma Marković. Nemojte, molim vas. Gospodine ministre, mogu li da obrazložim, pa ćete, možda, posle ovoga, još više da odbijete? Smatram da nije ništa lično. Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se povodom amandmana gospodina Tatomira Bakovića, mog stranačkog kolege, koji glasi: "U članu 19. stav 3. briše se". Gospodin Baković je lepo obrazložio taj stav 3. i ja bih želeo da se nadovežem na član 19. i da kažem da je malo nelogično da se u članu 19, st. 2. i 7, daju ovlašćenja načelniku, kako načelnik Generalštaba može da donosi pravila kojima se uređuje civilno-vojna saradnja. Šta ako civili, ma koji to bili, neće da sarađuju s Vojskom, šta da radi načelnik Generalštaba ako civili ne ispoštuju njegove propise? Vojska mora da ih poštuje, a civili da ne moraju, jer ovde nije definisano zbog čega on treba da reguliše tu civilno-vojnu saradnju. Ja vam kažem, može se desiti da ta civilna grupacija bude revoltirana zbog personalnog rešenja Generalštaba, načelnika, i, jednostavno, ne žele da sarađuju s njim. Kako ćete onda doći u situaciju da sarađujete? Hteo sam da kažem da čl. 17, 18. i 19. daju previše ovlašćenja predsedniku Republike, previše ovlašćenja vama, ministre, i previše ovlašćenja načelniku Generalštaba. Kada bi se gledalo stranački, a Vojskom ne smeju da se bave stranke, predsednik Republike, gospodin Tadić, ministar odbrane, gospodin Šutanovac, iz DS-a su. Načelnik ne sme da bude član stranke, ali je prepoznatljiv po nekim shvatanjima i dodirnim tačkama sa DS-om. Počeću redom, mislim da imam vremena, od člana 17. Predsednik Republike, samo da vam dokažem tu hronologiju, član 17 - predsednik Republike komanduje Vojskom, ali ne odlučuje o njenoj upotrebi. To je posao Narodne skupštine, koja proglašava ratno i vanredno stanje. On ne treba da donosi odluke o upotrebi Vojske. Tek posle odluke Narodne skupštine, predsednik preuzima komandu. Ovako, može da odluči da ne upotrebi Vojsku, po ovome kako ste mu dali ovlašćenja. U Ustavu, u delu nadležnosti Skupštine, član 99, pogledajte stav 5, koji glasi da Skupština odlučuje o ratu i miru i proglašava ratno i vanredno stanje. Vi ste mu ovde dali prevelika ovlašćenja u članu 17. stav 1 – odlučuje o upotrebi Vojske Srbije, komanduje Vojskom Srbije u miru i ratu. Šta ako je ugrožena zemlja i predsednik kaže, ja neću da angažujem Vojsku? Sada ćete i vi doći na red, gospodine ministre, član 18. Verujem da će pobediti, smatramo da će gospodin Nikolić sigurno pobediti; čim i vi znate to, onda nema više tajne, pošto vi držite sve bezbednosne agencije i tajne, imate dobre savetnike, od gospodina Svetka Kovača pa nadalje. Znam da je vaš cilj da me isprovocirate, ali ne, ovaj šlagvort ste odlično dali. Kada vi priznajete i svesni ste da će pobediti Toma Nikolić, nema dileme. Mi radikali smo realni, ma ko bio predsednik, mora da se pridržava Ustava. Gospodin Tomislav Nikolić će sigurno pobediti, biće predsednik Srbije i pridržavaće se Ustava, za razliku od vašeg predsednika i od vas. Evo vašeg ovlašćenja, vama se daju prevelika ovlašćenja. Po čemu vi, kao ministar, usvajate plan međunarodne vojne saradnje, jer to je posao države, Vlade i Skupštine, a sada ste vi iznad svih nas i sada ćete vi međunarodnu saradnju da stvorite?! U članu 18. opet – civilno-vojni odnosi. Stalno je prisutno da ministar i načelnik Generalštaba to uređuju, a civilno-vojne odnose uređuje Skupština, koja donosi zakone, a ne, kao što piše ovde, da ćete vi donositi propise. Uopšte gledajući, stvarno su preskočeni i Skupština i Vlada u vezi sa Vojskom, čime se krše, evo, pogledajte Ustav, čl. 99, 123. i 140. u odnosu na Vojsku. Pošto ste vi, ovako, vickasti sa mesta, gospodine ministre, zašto u ovom predlogu zakona, a znamo ko vam ga je pisao, VBA, Svetko Kovač, Aleksandar Radić, to je ta ekipa koja je tu, Dragišić i ovaj naš ministar, univerzalni vojnik Marković, jer se sve tu negde petlja, stalno koristite izraz - Vojska će se uputiti u misiju? Zašto koristite stalno strane izraze? Vojnici nisu misionari i degutantno je da to bude misija. Vojnici su vojnici koji izvršavaju svoje zadatke, a misionari su nešto drugo. Znam da ste vi opsednuti Amerikom i NATO-om, to je vaše pravo, ja sam protiv, ali vi ste zato ovde koristili, odnosno u članu 5. se kaže – profesionalni sastav obučen i pripremljen za izvršavanje dodatnih misija u zemlji. Znači, nisu misionari, oni su vojnici koji izvršavaju svoje zadatke. Sada još nešto što upada u oči. Šta znači, po vama, aktivna i pasivna rezerva? Aktivna i pasivna rezerva, gospodine Šutanovac, to je ona američka, NATO gej populacija, pa su jedni aktivni, drugi su pasivni, pa vi sada tu koristite reči ''aktivna i pasivna''. To je neka gej NATO-američka terminologija. Naša rezervna nije niti aktivna, niti pasivna, naša vojska nije misionarska, nego je naša vojska strogo Vojska Srbije, koja štiti interese građana Srbije. Po ovome kako ste vi zamislili, naša vojska će biti interesno neutralna. Stvarno je nemoguće da naša vojska bude interesno neutralna. Naša vojska mora da štiti integritet i suverenitet Srbije i ne može da bude neutralna. Naša vojska je pristrasna prema interesima Srbije. Svako normalan ko je ovo pročitao zaključuje da naša vojska mora da bude interesno neutralna zato što će u dogledno vreme biti angažovana po inostranstvu.
Vreme.
Evo, završavam. Tamo će možda, u Papui, u Venecueli, gde se čuvaju proamerički režimi, biti interesno neutralna, a u Srbiji neće. Voleo bih da objasnite tu terminologiju – aktivna i pasivna rezerva. Ja i sada tvrdim da je to gej terminologija Amerike.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Momir Marković, izvolite. Profesore, po Poslovniku se prvi javio narodni poslanik Momir Marković, pa ćete potom vi. Izvolite.
Gospodine predsedniče, svi mi, a vi pogotovu, kao prvi među jednakima, obavezni ste da čuvate dostojanstvo Narodne skupštine. Morate upozoriti svakoga, sve narodne poslanike koji dobacuju s mesta. Vi to radite kada su poslanici u pitanju. Međutim, skandal koji se ovog trenutka desio, dok je moj prethodnik govorio, nedopustiv je. Ministar maše rukama, svađa se sa govornikom, dobacuje, čak i vulgarno, ružno. To se ne sme dozvoliti. Gospodine ministre, vi ste ovde da saslušate stavove i mišljenja narodnih poslanika. Mi smo ti koji ćemo glasati za ovo što vi zovete zakon, za ili protiv, i da nam objasnite ukoliko nešto nije jasno u samom predlogu zakona. Ne možete vi ovde da se ponašate prema narodnim poslanicima kao da su vama potčinjeni u Ministarstvu. Gospodine ministre, ili se ponašajte u skladu sa Poslovnikom Narodne skupštine, ili izvolte na vrata, ovo poslanici SRS-a sigurno neće tolerisati.
Zahvaljujem. Izvolite, reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, čujem da je ovde došlo do nesporazuma dok smo gore čekali da počne sednica Odbora za prosvetu. Odmah da saopštim Skupštini da Odbor nije održan jer nije imao kvorum, bilo je prisutno sedam od 15 članova Odbora. Doduše, prisutnim članovima Odbora i nekim drugim poslanicima ministar Lončar je dao kratku informaciju o stanju stvari sa štrajkom prosvetnih radnika i nekoliko stvari vezanih za budžet za prosvetu. Sastanak će biti održan drugi put, kada ga zakažemo i kada, nadam se, budemo imali kvorum. Dakle, sastanka nije bilo, nije bilo ni diskusije, pa, naravno, nikakvih rezultata nije ni moglo da bude.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
To što ste sada rekli, gospodine Šami, skandalozno je. Vi ste upravo priznali da ste održali sednicu bez kvoruma. Druga tačka dnevnog reda je bila – Informacija ministra prosvete o štrajku zaposlenih u prosveti. Vi ste rekli da je ministar dao kratku informaciju - ta kratkoća je bila 45 minuta. Pitajte kolegu iz neke druge stranke, ako mislite da srpski radikali preteruju, a evo, u međuvremenu je došao prof. Poskurica, tu je i mr Živanović, kako su se oni osećali u hodniku, u holu, kada znaju da je unutra ministar koji sa vama razgovara o tački dnevnog reda, a vi non-stop prozivate, što prof. Poskuricu, što Petronijevića, ovog ili onog: ''Ajde, uđi unutra, još jedan nam nedostaje.'' Na šta to liči? Podnesite ostavku, gospodine Šami. Već je urušen vaš kredibilitet na mestu predsednika Odbora za prosvetu. Ovo se dešava ne znam koji put. Tri meseca ne može da dođe tačka za koju imate predlog, odnosno zahtev za saziv povodom incidenta, blago je reći, sa zloupotrebom ''đačkog parlamenta'' u kragujevačkoj Prvoj gimnaziji. Prema tome, nemojte da nam govorite da je došao, odnosno da dođe Lončar tek onako, bez veze, pošto je on ministar za sve, ajde, svratio je, pa neka malo priča da upozna vas. To što je on upoznao vas i dao vam informaciju, ne znači ništa ni Mileti Poskurici, ni Srbi Živanoviću, ni ostalima koji nisu bili tamo. Šta to znači - obavestio vas? Ajde sada vi, gospodine Šami, izađite, pa 45 minuta pričajte o čemu vas je on obaveštavao, kako bi ovi ljudi znali. Stajali su ispred, bili su u holu, vratili se u salu, sednica nije održana. Druga tačka dnevnog reda je bila upravo to. Znači, vi ste održali sednicu bez kvoruma. Vi niste glasali o tome, ali upravo to – da ministar daje informaciju o stanju u prosveti, o štrajku zaposlenih, bez kvoruma, u najmanju ruku je bezobrazluk i zloupotreba funkcije predsednika Odbora, što ste vi uradili.
Zahvaljujem. Profesore, samo da kažem da, kada se zakazuje sednica odbora, da bi odbor počeo da radi, potrebno je da se utvrdi dnevni red. Da bi se utvrdio dnevni red, potrebno je da postoji kvorum. S obzirom na to da nije bilo kvoruma da se utvrdi dnevni red, sednica Odbora nije održana. Pošto nije održana, nije donesen nikakav zaključak. Pošto je ministar bio unutra, vi ste nešto razgovarali, može da se podrazumeva da ste razgovarali o bilo čemu. Sednica Odbora će se zakazati, a kada bude bilo kvoruma, ona će se održati. To se desilo, nije bilo ničega. Predlažem da se... Izvolite, gospodine Poskurica, i vi, pa da završimo s ovom temom što se tiče Odbora za obrazovanje. Izvolite.
Zahvaljujem. Faktički, naravno, nije održana sednica, ali to pod upitnik dovodi zapisnik koji je trebalo danas da usvojimo. Napravljen je zapisnik 18.10.2007. s iste takve, održane, neregularne, sednice, na kojoj je bila tačka – šta radi Čanak po školama? U tom zapisniku piše – sedam članova Odbora. Znači, nije trebalo ni da se ide sa zapisnikom. Ovo sada je zapisnik o održanoj sednici, na kojoj je usvojen dnevni red, dabome, neodržanoj, ali dolazi kao sednica. Šta još tu piše – da su se ljudi koji su tu sedeli dogovorili da ministra pitaju to i to o jednoj tački dnevnog reda, o drugoj tački dnevnog reda, o trećoj tački dnevnog reda. Znači, kao da je održana, tako to deluje. Danas nismo videli odgovore, jer, verovatno, ministar smatra da je ovo neozbiljno; bila je neka sednica koja nije imala kvorum, mi smo se dogovorili, nismo glasanjem odlučili, da vas pitamo to i to. Ko to mene može da pita? To postaje manir i to je nešto što je alarmantno u celoj priči, postaje manir. Nema vas dovoljno, ajde sada da popričamo, pa će iz ovoga izaći neki zapisnik, ili neće. Lepo piše – Zapisnik. Sve je, dakle, kao da je sednica održana, a, de fakto, nije mogla biti održana, jer kvoruma nije bilo. Mi jesmo bili tu prisutni, čekamo, saglasno svojim političkim stavovima da vladajuće partije naprave kvorum, uslove za rad. Ta tema je, praktično, prva koja je nama bila veoma važna – da vidimo šta se radi u ''parlamentima'' naših srednjih škola u ''učeničkim parlamentima'', o kojima smo svoje mišljenje izneli kada su stavljeni u zakon, kada smo govorili da će biti zloupotrebljavani, a očigledno jesu. Nekako, sada je to odmaklo i više se ne pominje udanašnjem sazivu. Današnji saziv je trebalo da govori o budžetu i o novom problemu – štrajkovanju. Dakle, prosto je provučena jedna tema, bez da se čeka odgovor ministra. Zašto ministar od 18. do sada nije odgovorio? Da jeste, trebalo je da dobijemo materijale. Ako nije, onda na sednici. Što na sednici, a ne pre – da vidim odgovor. Dakle, to otvara puno pitanja koje je trebalo danas tamo da postavimo. Dakle, apel je da se uozbilji vladajuća koalicija i da napravi kvorum da ovaj odbor može da radi, jer postoje mnogi zahtevi koje su nam pisali predstavnici visokih i drugih škola, odnosno oni traže da se razjasne pojedini problemi koji su vitalni. Pojedini direktori i dalje nastavljaju da sprovode samovolju, kao da su visoke škole njihove privatne škole, privatni fakulteti. Ima dosta problema koje Odbor treba da rešava, da radi, a ne može da to radi na način na koji je to, očigledno, počelo da se dešava po inerciji, da se podrazumeva po inerciji. Hvala.
Hajde, ljudi, da se ne javljate više po Poslovniku. Izvolite, hajde sada, šta je bilo. Izvolite profesore, pa da pređemo na dnevni red.
Sednica 18. oktobra nije, takođe, održana. To bismo danas konstatovali da smo se uopšte bavili usvajanjem zapisnika. Naravno da se usvajanjem zapisnika nismo bavili, niti smo se bavili dnevnim redom, gospođo Jovanović, pa, prema tome, nema ni prve, ni druge, ni ne znam koje tačke dnevnog reda. Nije bilo kvoruma i sednica nije ni otvorena. To, naravno, ne znači da prisutni poslanici ne mogu da popričaju s ministrom. Tu nema nikakve zabrane. Naravno da sednicu valja održati i naravno da bi valjalo da, pre svega, poslanici iz skupštinske većine na sednicu dođu. Prihvatam stav, politički stav, u ovom slučaju, SRS-a i SPS-a, da ne žele da daju kvorum. To je legitimno. Sednica nije održana i biće održana prvom sledećom prilikom. Ne vidim razloga za bilo kakve ocene, procene. Zahvaljujem se na tome što je gospođa Jovanović rekla da sam izgubio kredibilitet. Možda jesam za gospođu Jovanović.
Hvala puno. Izvolite, gospodine Batiću.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, tražim objašnjenje, shodno odredbi člana 226. Prethodno, analogno odredbi člana 27, gospodine predsedniče, molim vas da neprestano ne pridikujete zašto se neko javlja povodom povrede Poslovnika. Dva sata je kasnio početak ove sednice. Kao poslanik DHSS-a, nisam za to odgovoran. Moram da krenem u 9 sati iz Obrenovca da bih stigao ovde na vreme i onda nema sednice. Poslanici iz Poslaničkog kluba LDP-a za to nisu odgovorni. Hajde da stvari ponovo nazovemo pravim imenom. Zašto nema sednice Odbora za prosvetu? Zašto nema sednice Zakonodavnog odbora? Zašto nema sednice nijednog odbora? Zato što to bojkotuju poslanici G17. Hajde da kažemo pravu istinu. Posvađali ste se u okviru vladajuće koalicije, Dinkić opet traži neke pare, opet borba oko plena, opet radi buvlja pijaca. Nemojte onda nas za to da okrivljujete. Ono što sam hteo da pitam, tražim objašnjenje od premijera i vicepremijera. Gospodin Đelić, gde god se pojavi napravi skandal. Bio je u Briselu i napravio je međunarodni skandal. Prvo je Makedoniju, sa kojom imamo dobrosusedske odnose, prijateljske odnose, tradicionalno dobre odnose, nazvao bivšom jugoslovenskom republikom. Naš ambasador u Skoplju pozvan je od strane ministra inostranih poslova Makedonije, jer je uložena protestna nota makedonske države. To je jedan greh gospodina Đelića. Drugi, još veći, gospodin Đelić je rekao da je tokom akcije na Šar planini i obračuna makedonske policije s albanskim ekstremistima i kriminalcima, akcije koja ima naziv „Planinska bura“, učestvovala i policija Srbije. Evo, imamo oštre reakcije Ministarstva unutrašnjih poslova Makedonije, pa je to što je Đelić rekao u Briselu iskoristio Agim Čeku, da kaže kako srpska obaveštajna služba stoji iza naoružanih formacija na severu Makedonije. Eto kako deluje potpredsednik Vlade. Nemojte ga nigde slati. Čim nešto kaže, izgovori glupost. Kao što i on i Dinkić obmanjuju građane oko ovih besplatnih akcija, biće, ali do kraja 2010. godine. Ne lipši magarče do zelene trave. Dok prođu izbori, dok prođe mandat, pa će onda da dele akcije. Hvala.
Zahvaljujem. Izvolite, ali mislim da smo raspravili oko ovog odbora. Nema problema.
Dame i gospodo poslanici, danas je, u stvari, trebalo na Odboru za prosvetu da se nađe pitanje SRS-a, baš povodom napisa u medijima o osposobljenosti srednjoškolaca, odnosno o njihovom stručnom osposobljavanju u srednjim školama. Mislim da je ovo još jedan veliki atak na one koji danas štrajkuju i koji traže povećanje svojih plata. Hteo bi se, u stvari, devalvirati njihov rad. Ovo je vrlo bitno reći, od početka sedmogodišnje vladavine dosmanlijske vlasti u Srbiji, kao što i sami vidite, došlo je do erozije i morala i, verovatno, svega onoga što danas postoji u Srbiji, kao što je i ta ''prosvetna mafija'' koja je uzela maha i koja se pojavila baš u vreme vaše vladavine. Drugo što sam hteo da kažem, baš je vezano za ovu tačku dnevnog reda. Pitao bih gospodina ministra da li ima brojno stanje ili analizu svih kasarni danas u Srbiji, u kakvom se stanju one nalaze, prvo, kao objekti, i da li su danas spremne da prime te vojnike koji će služiti vojsku u tim kasarnama. Govorim baš o kasarnama u opštini Šabac, koje ni po kojim uslovima, infrastrukturnim i drugim, ne odgovaraju nameni kojoj bi trebalo da služe. Prema tome, želeo bih od ministra odmah odgovor, ili imate mogućnost da mi odgovor pošaljete za osam dana – da li za celu teritoriju Srbije imate takvo jedno sagledavanje objekata u kojima treba da žive mladi ljudi, odnosno ljudi koji treba da se obučavaju i da se spreme za odbranu svoje otadžbine? Verovatno, gospodine ministre, nemate, ili imate rezervnu državu, u kojoj ćete, verovatno, nastaviti život posle svih ovih dešavanja, a dobro se sećam kada ste, u jednoj ''vijetnamki'', došli 2001. godine, kada ste bili na ovim poslaničkim platama. Sada vas posmatram, kako se sada ponašate i koliko ste drski i kakav je vaš status, odnosno status čoveka koji je ušao u taj biznis. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 20. amandmane u istovetnom tekstu podneli su zajedno narodni poslanici Dušan Bajatović, Željko Vasiljević i Milisav Petronijević i narodni poslanik Milosav Miličković. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Željko Vasiljević, potom Vladan Batić. (Vladan Batić, s mesta: Javio sam se povodom prethodnog amandmana.) Zaključili smo pre nego što smo ušli u raspravu. Dobro, zaključili smo, gospodine Batiću, i dobićete o ovom amandmanu reč. U čemu je problem? Izvolite, gospodine Vasiljeviću. Zaključili smo. Kada je profesor Šami stigao, pre toga smo zaključili raspravu o amandmanu gospodina Markovića. Dobro, dobićete reč, nema problema. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, gospodine ministre, moram da kažem da nismo podneli ovaj amandman u želji da negiramo bilo kakvo organizovanje oficira, podoficira ili tako nešto, nego više zato što nam nije potpuno jasno čime će se baviti podoficirski kor. Moram priznati, sem na ovom mestu, nigde u zakonu nije bliže obrazloženo koje su sve aktivnosti i način organizovanja, mada ste to napisali u ovom sledećem stavu, da će to propisati, način organizovanja, ali to može da bude svašta i suviše široko. Izvinjavam se, u članu 20, ovde na kraju teksta, piše samo da se predlaže obrazovanje podoficirskog kora i nadležnost za njegovo uređenje. Pročitaću vam obrazloženje za amandman koji smo dali. Znači, „predloženo rešenje je neprihvatljivo sa pravnog, a i praktičnog stanovišta, posebno što nije predmet ovog zakona, a što je naznačeno i u članu 1. Predloga zakona“. O čemu se radi? Prava, dužnosti, obaveze i odgovornost profesionalnih oficira i profesionalnih podoficira propisani su zakonom o Vojsci i pravilima službe. Obuka, izvođenje vežbi,komandovanjejedinicamaiustanovamaVojskeSrbije regulišu se posebnim pravilima obuke i propisima o rukovođenju i komandovanju i odnose se na sve pripadnike Vojske Srbije. Ne postoji obaveza pomaganja u obuci, jer stvarno ne znamo šta to znači, već obaveza i odgovornost svakog pojedinca, profesionalnog vojnika, da obuči svog potčinjenog za izvršenje namenjenog zadatka. Pojmovno određenje za podršku komandovanju u obuci nije u skladu s principima rukovođenja i komandovanja, niti načelima subordinacije i starešinstva u Vojsci Srbije, niti ovakvo rešenje poznaju druge savremene armije, osim, možda, nekih izuzetaka. Inače, ova materija je predmet nekih drugihzakona, zakona o formiranju udruženja. Odmah da vam kažem, gospodine ministre, da ste to predvideli kao formiranje posebnog pravnog lica, odnosno posebne organizacije, proističe iz ovoga što ste rekli da se u Vojsci Srbije obrazuje podoficirski kor, koga predstavljaju podoficiri. Da ste napisali – da mu budu članovi, onda bismo znali. S obzirom na to da se predstavnička funkcija odnosi, pre svega, na neke posebne organizacije i na lica koja rukovode tim organizacijama, odnosno predstavljaju te organizacije pred trećim licima, mislimo da je ovde ova reč "predstavljaju" potpuno pogrešna. Tu ste još pominjali podršku, to sam već rekao u amandmanu, da mogu da rade od nivoa čete do nivoa Generalštaba Vojske Srbije. Zaista suviše široko, suviše nejasno i pretpostavljam da u ovoj sali nikome od poslanika nije jasno šta će da predstavlja podoficirski kor, da li se to odnosi isključivo na aktivna vojna lica, da li se odnosi, možda, na rezervni sastav, da li se odnosi na aktivnu i pasivnu rezervu, kako je predviđeno zakonom. Zaista, ne znamo i to je jedini razlog zašto predlažemo da se ova dva stava u ovom članu brišu, jer mislimo da je nejasno o čemu se radi, daju se suviše velike mogućnosti za pravljenje nekih organizacija za koje ne znamo čemu bi sve služile i koje sve namene imaju. Ako je ovo pandanSavezu rezervnih vojnih starešina, odnosno rezervnih vojnih oficira i podoficira, znači onih koji su rezervi, onda ne znam zašto bi se pravila ovakva obligacija i da li je ovo vezano za član 76. Zakona o odbrani, gde se pominje finansiranje udruženja iz budžeta. Suviše je nejasnoća oko ova dva stava,pa bih vas zamolio, akomožete, da nam odgovorite bliže, vi ili vaši predstavnici, šta ovo znači, kakve su sve namene, pre nego što vidimo u stavu 5. da podoficirski kor uređuje ministar odbrane. Voleli bismo da znamo šta će ministar odbrane urediti. Jasno mi je, na predlog načelnika, i uopšte ne sporim to kao vaše pravo, nego bismo voleli, pošto je vama već dato to pravo, da vi to uradite, da izađete za ovu govornicu i svim poslanicima malo bliže objasnite, jerima više poslanika koji se, možda, zanimaju za ovu oblast, kao i ja, a niko nije uspeo da nađe logično objašnjenje, odnosno neko poznato objašnjenje za definiciju podoficirskog kora i sve njegove aktivnosti. Znači, nije naš cilj da se predlaganjem ovakvog amandmana brišu ova dva stava, da sprečimo organizovanje u Vojsci, ako je to u interesu odbrane ili sprovođenja obuke, već nam nije jasno i želeli bismo da znamo detaljnije, da bismo mogli da se opredelimo na pravi način, u danu za glasanje, prema ovom amandmanu i prema ovom predlogu.
Reč ima narodni poslanik Vladan Batić, o amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, pošto se ovaj amandman odnosi na rezervni sastav, ponovo se vraćam na temu koja se tiče rezervnog sastava, apelujući na ministra odbrane da se pokuša pronaći rešenje za rezerviste sa juga Srbije, iz Niškog, Rasinskog, Jablaničkog i Topličkog okruga. Naime, pošto se približava razrešenje Kosova i Metohije i pošto nam neki ratnici najavljuju uvođenje vanrednog ili, eventualno, ratnog stanja, u svakom slučaju, jačaju tenzije, to će neminovno da uslovi stavljanje u neki viši stepen pripravnosti Vojske i rezervnog sastava Vojske i neki oblik mobilizacije. Nastupila je jedna depresija, rezignacija, ljudi su baš demoralisani, obeshrabreni, rezignirani, potišteni, razočarani i mislim, ako njihovi zahtevi deluju megalomanski i pretenciozno, da bi, možda, trebalo pokušati naći neku meru da se, ipak, svima izađe u susret. Radi vaše informacije, gospodine ministre, pre nekoliko dana, neki rezervisti su naplatili svoja potraživanja, one tužbene zahteve koje su realizovali presudama. Samo dvojica od njih, imam papire,ali ne bih da pominjem imena, mogu vama to da dam, naplatili su preko milion dinara iz budžeta Srbije, iz kase Ministarstva odbrane. To onda izaziva podele, razočaranja itd. Ovde imam službenu belešku sa sastanka u Vladi Srbije 2. novembra, gde je konstatovano i predloženo štrajkačkom odboru da se, zbog teškog materijalnog položaja stanovništva, porodica rezervista sa područja Topličkog okruga, u narednom periodu, preko Ministarstva rada i socijalne politike, opredele određena materijalna sredstva, shodno članu 9. Zakona o socijalnoj zaštiti. Visina naknade biće određena na sledećem sastanku radne grupe. Dakle, ti ljudi se pretvaraju, odlukom i voljom Vlade, u građane drugog reda, u socijalne slučajeve, njima se nudi socijalna pomoć. Tako se ne rešavaju problemi, pogotovo u ovim vremenima koja su, u svakom slučaju, poprilično dramatična. Pokušavajući da na bilo koji način pomognem tim ljudima, a njihova delegacija iz Prokuplja, Despotovca i Blaca je i danas bila kod mene, deset dana sam pokušavao da dobijem šefa kabineta predsednika Republike Srbije, gospodina Rakića. Svaki dan sam ostavljao poruku, s molbom da mi se javi, da bih upriličio taj sastanak, jer ipak je predsednik Republike institucija kojoj oni mogu, bar, da iznesu svoje zahteve. Ne mogu da dobijem šefa kabineta, pa mi se, onda, u ponedeljak, javio gospodin Radujko, ne znam koju funkciju vrši, valjda, generalnog sekretara predsednika Republike, i obećao da će do kraja nedelje biti upriličen sastanak predsednika Republike s delegacijom rezervista, kome uopšte ne moram ja da prisustvujem, ja sam tu nevažan. Nema odgovora ni dalje. Neću da iznosim njihove pesimističke prognoze, ili, pak, njihov revolt. Oni kažu da idu izbori raznorazni, neka dođu ti ljudi iz vlasti, ne imenujući bilo koga, u Prokuplje, Kuršumliju, neka održe miting. Ne treba stvarati tenzije, ne treba pošto-poto negirati njihove zahteve, utoliko pre što su stotine miliona dinara otišle iz budžeta Srbije, iz kase ove države. Ponavljam po stoti put, ne može nekome da se bude majka, a nekome maćeha. Ne mogu se ljudi pretvarati u građane prvog i drugog reda,ili neko mora krivično da odgovara i da završi na robiji. Nemaju oni ambicije za nekim astronomskim naknadama, ali se moraju ti ljudi ispoštovati, a ne, kao što im je ponuđeno, da dobiju tretman socijalnih slučajeva i socijalne pomoći, pogotovo, ponavljam po treći put, u ovim teškim i vrlo delikatnim vremenima. To je moj apel. Nisam se još nigde pojavio kao advokat, možda neću ni biti, da bi mi se pripisivalo da zloupotrebljavam skupštinsku govornicu iz tog razloga. Ako budem, nikada neću naplatiti ni dinar, kao što to nikada do sada nisam ni činio od ljudi čiji su zahtevi životno, ljudski i politički potpuno opravdani.
Zahvaljujem narodnom poslaniku dr Vladanu Batiću. Reč ima narodni poslanik Milosav Miličković.
U ime Poslaničke grupe SRS-a, podneo sam amandman, možda jeste u istovetnom tekstu, to nije bitno, ali radi se o članu 20. st. 4. i 5. Kolega Vasiljević je rekao u obrazloženju svog amandmana da su zaista besmislena ova dva stava, koja ničemu ne služe. Naš je stav da možemo da popravimo ovako loš zakon ako ih izbrišemo, jer oni ne znače ništa i, molim, ako hoćete, objasnite. Koliko sam se informisao, ranije je postojao oficirski kor koji je imao namenu da pri nekoj vojnoj smotri pomaže kod izložbe naoružanja i druge vojne opreme, imao je nekog smisla, a podoficirski je baš taj koji niko ne poznaje u Vojsci, pa vas zato pozivamo da izbrišete ova dva stava. U svom izlaganju u načelu o zakonu o Vojsci, govorio sam dosta toga. Međutim, nisam podsetio građane, a ovo jeste prilika za to, da su vojska, policija i spoljni poslovi stub jedne države. Kada Ministarstvo odbrane izađe s ovakvim predlogom zakona o Vojsci, smatram da ima nameru da uruši vojni sistem. Kako to radi? Petog oktobra 2000. godine, Boris Tadić je postao ministar odbrane, ministri iz DS-a su, bukvalno, shvatili da je DS preduzeće, a da su ministri koji vode određena ministarstva, u stvari, generalni direktori tih preduzeća, pa je tako Boris Tadić krenuo, kasnije je nastavio. Boris Tadić je za svog savetnika postavio Gorana Vesića, za koga znate da se za vreme NATO agresije krio u Crnoj Gori, da izbegne svoje vojne obaveze, mobilizaciju i sve ono što su ostali građani trpeli. Time je pokazao stav prema onima koji su zaista branili i odbranili ovu državu. Kasnije je Davinić postavljen za ministra odbrane. Međutim, nije bio po volji DS-a i onda su ga, izmišljanjem afera, afere "pancir", doveli do toga da mora da napusti položaj. Podneo je ostavku na svoju funkciju, a iza svega toga, očigledno, stoji novac. Nakon toga je Zoran Stanković postavljen za ministra odbrane. On je sve radio, ali se nije mešao u svoj posao, da bi dolaskom Šutanovca, apsolutno, sve išlo preko firme u kojoj je on bio savetnik, ili možda, čak, predsednik upravnog odbora, preko SDPR-a. Kako on to ostvaruje? Tako što je, za pomoćnike, u Ministarstvo odbrane doveo sve bivše direktore SDPR-a. Zar to nije direktan sukob interesa? Ilija Pilipović je postavljen za pomoćnika ministra odbrane za materijalne resurse, pre toga je bio direktor sektora za Evropu i Ameriku u SDPR-u. Ne bi ni to bilo mnogo bitno da nisu pare u pitanju. Sve vezano za Vojsku, mimo javnih nabavki, dobija SDPR. Kada je bio raspisan tender za remont MIG-ova 29, najbolju ponudu, podsetio bih građane i poslanike, dala je"Jugohemija", čak za tri miliona evra bolju ponudu je dala. Međutim, posao je dobio SDPR i sada je taj ceo slučaj na sudu. Sada je u toku nabavka telekomunikacione opreme, o kojoj sam postavio pitanje ministru. Samo u ovoj godini je planirano 900 miliona, inače, tri milijarde vredan posao, i sav posao se odvija mimo tendera, navodno, jer se radi o poverljivoj nabavci. Sledeće, doveden je za načelnika Generalštaba Zdravko Ponoš koga niko od eminentnih vojnih stručnjaka ne zna kao vojno lice i kao vojno-sposobnog čoveka. Dobio je činove i sada radi šta hoće. Najnegativniji primer jeste ukidanje tzv. taktičkih i tehničkih nosilaca. Onaj ko se razume u vojsku, to zna, a radi se o institucijama koje su odgovorne za razvoj i usvajanje novog, za modernizaciju, upotrebu i održavanje naoružanja i vojne opreme. Sve se činida se Vojska onesposobi, dapoverenje građana u Vojsku nestane i time se završi ona misija, a to je da Vojska Srbije ne postoji, a da mi možemo da se priključimo NATO-u i tako obezbedimo svoje građane od bilo kojih vojnih uticaja, opasnosti itd. Nije ni ovo toliko strašno da se koncepcija "reforme Vojske" ne vrši po NATO sistemu. Taj sistem je pre par meseci na glavnom odboru DSS-a odbačen i izbačen iz njihovog programa. A predsednik Vlade Koštunica je nastavio da i dalje podržava ovakvu reformu Vojske po NATO sistemu. Još jednom naglašavam da DS ne bi imao ovoliko štetan uticaj na Vojsku da nije Vojislava Koštunice, tako što su podelili ministarstva kao sopstvene prćije, pa dozvoljava da rade šta hoće. Poštovani poslanici, pozivam vas da i ovim amandmanima, koliko-toliko, pokušamo da poboljšamo ovako loš zakon, jer ovi stavovi u članu 20. nemaju nikakvog smisla. Još jedan dokument – "Jugoimport" SDPR, 320 miliona unapred da se naplati, šalje sadašnji, novi direktor sektora za Ameriku i Evropu Marina Vuksanović, i to fakturiše tako što kaže – na ime zavisnih troškova u narednom periodu, toliko para uplatite, a mi iz DS ćemo videti šta ćemo s tim parama. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Milosavu Miličkoviću. Za reč, po Poslovniku, javio se narodni poslanik Momir Marković, a potom, povodom amandmana, Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovog trenutka sam otpratio delegaciju rezervista koji štrajkuju već duže vreme, a Vlada se, kao što vidite, oglušila. Ne bi ti ljudi bili toliko nezadovoljni da nije 114, imenom i prezimenom, rezervista, i to rezervista koji su uglavnom bili oko administrativne granice, dakle, nisu ulazili dole gde se ratovalo, naplatilo od 500.000 do 800.000 dinara, u zavisnosti od toga koliko su dugo bili na Kosovu i Metohiji. Dame i gospodo narodni poslanici, pozivam ministra da hitno razreši problem dnevnica rezervista, jer ti ljudi nisu išli, pre svega, da zarade te pare, nego su išli da brane otadžbinu. Po tome kako se priprema ovaj predlog i o odbrani i o Vojsci i kako će biti usvojen ovaj zakon, teško da ćete moći nekoga od vaših da mobilišete, da ga pošaljete da brani otadžbinu. Opet će ti ljudi, opet će predstavnici nekih drugih stranaka ići ukoliko ih otadžbina pozove. Zahtevam da se hitno, u ime SRS-a, naravno, razreši pitanje dnevnica za rezerviste koji su krvarili, da ne kažem krvarili gaće, nego krvarili, braneći otadžbinu, a oni koji su sedeli po sudovima, čak su i njihove supruge naplatile naknadu za pretrpljeni strah. Cifra te naknade za pretrpljeni strah se kretala negde oko 400 000 dinara. Mnogo su bile preplašene, čim je država uspela da im sa 400 000 umanji bol i strah. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, nemojte se igrati s ljudima koji su stavili glavu u torbu, otišli na ratište i branili otadžbinu. Rešite pitanje i isplatite ljudima nadoknadu. Doduše, možda će provizija za ove telekomunikacije da bude malo manja, ali o tome ćemo razgovarati kada dođe na dnevni red pitanje telekomunikacija. Predstavnici Vukašinović Nebojša i Bakić Slobodan su me zamolili, pošto ima priča da su svi oni naplatili, da vam kažem da ako nađete njihovo ime na bilo kom spisku gde su se pare uzimale, naći ćete njihova imena na spisku da su išli da brane otadžbinu, da su pozvani i da su se na poziv otadžbine odazvali, ali akonađete jedno od ovih imena, spremni su sve konsekvence da snose. Iz Prokuplja i okoline je 10 000 ljudi otišlo, 10 000 ljudi potražuje ono što ste bili obavezni da im odmah, posle završetka rata, odnosno odmah posle "buldožer" revolucije, isplatite.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Momiru Markoviću. Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović, o amandmanu. Imate sedam minuta. Amandman broj 20.
Dame i gospodo narodni poslanici, već sam rekao da predlog koji je pred nama nije pisao ni ministar, niti bilo ko u Ministarstvu, ovo je napisano na drugom mestu, ali ono što je tužno ovde jeste da ni ministar ni bilo ko iz Ministarstva, od njegovih saradnika, nije ovo pročitao. To je najveći problem. To ću i dokazati na primeru člana 19. Malopre smo imali jedan amandman gospodina Bakovića, čini mi se na član 19, kojim je trebalo izbrisati stav 3. ovog člana. E, sada, stav 3. ovog člana glasi – načelnik Generalštaba može ovlastiti neposredno počinjene starešine u Vojsci Srbije za obavljanje poslova iz stava 1. tačke 4) ovog člana. Stav 1. glasi – načelnik Generalštaba i starešine Vojske Srbije komanduju i rukovode Vojskom Srbije u skladu sa zakonom i aktima komandovanja pretpostavljenih. Nigde ne postoji u stavu 1. ni prva, ni četvrta, ni bilo koja druga tačka. Znači, niste imali toliko odgovornosti da bar ovo pročitate i da to formalno uredite, nego je ostalo ovako kako jeste i kako ćete, naravno, i izglasati, velika većina, ne vi. Velika većina poslanika koja podržava ovu vladu uopšte i ne gleda ovo i ne čita, njih to i ne interesuje, oni samo glasaju, kada dođe dan za to. Što se tiče člana 20, imamo dva amandmana dve poslaničke grupe, koji su istovetni – da se stavovi 4. i 5. brišu. Zamolio bih sada, ako neko od poslanika zna šta je podoficirski kor, da izađe i da nam objasni. Ministar to ne zna, ali ako neko od poslanika slučajno zna, neka izađe i neka kaže, da svi koji smo u sali prisutni znamo. Da li je to neko pevačko društvo u Vojsci ili nešto drugo i, ako postoji podoficirski, gde je oficirski? Zašto nema njega? Molim vas, ja sam razgovarao s visokim oficirima i oni koji su proveli u Vojsci 20 i više godina u aktivnoj službi ne znaju za ovo. Nemojte prepisivati nešto za šta ne znate ni šta je, ni kakva mu je uloga i funkcija, ni kako će se organizovati. Ako je to neka družina, udruženje, ili već šta, to se ne uređuje ovim zakonom. Postoje drugi propisi na osnovu kojih se to može urediti, ali, ministre, vi uporno ćutite, mudro ćutite, verovatno po onoj, nije narodna, ali je dobra – bolje je ćutati itd.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Zlatanu Jovanoviću. Da li se još neko javlja za reč povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 22. amandman s ispravkom podneo je narodni poslanik Rajko Baralić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman s ispravkom odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman s ispravkom pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Dame i gospodo narodni poslanici, veoma je uočljivo šta sam u ime SPS-a ovde hteo da kažem. Dakle, mi mislimo da uvođenje novog čina – brigadnog generala, i brisanje postojećeg čina –general-pukovnika i analognih činova koji se odnose na mornaričke činove, nije potrebno, već da treba da bude kao što je bilo. To je sada pitanje koncepta. Brigadni general nije novi čin u našoj vojsci. Bilo je i ranije činova tog ranga, posle Drugog svetskog rata, preslikano od Crvene armije, znači, postojali su general-lajtnanti. Najmlađi general-lajtnant u bivšoj Jugoslaviji bio je Slavko Rodić, sa 23 godine. Čin generala je veoma visok čin. Dakle, govorim samo o generalu, ne o general-majoru, potpukovniku ili brigadnom generalu. Smatram da naša vojska nije formatizovana danas na taj način da ima bilo koju vojnu dužnostza čin generala. To mogu armije koje imaju ogromnu tehničku mašineriju, ogroman broj ljudi, ogroman broj jedinica u operativnoj upotrebi i rezervi. Mi, nažalost, nemamo takvu vojsku, a ako je ovo vesnik da će Vojska to da postane, onda ja to pozdravljam. Evo, gospodine ministre, to javno kažem. Ako je to vesnik, onda to pozdravljam. Takođe, mislim da je čin brigadnog generala ''ni riba ni devojka'', dakle, premalo je za generala, a previše za pukovnika. Ali, dobro, to je sada upodobljavanje činova, opet u drugom konceptu, to je nešto što razumem, samo se tome protivim. Meni bi bilo logičnije da je ovo drugačije uređeno zato što, na osnovu onoga što svi znamo o vojsci, svaki čin pretpostavlja stručnost, osposobljavanje, formaciju, čitav niz drugih stvari. Mi smo, inače, zemlja koja ima veliku vojnu i vojničku tradiciju i imali smo izvanredne starešine, imamo ih i danas. U vezi sa dilemom koja se ovde javlja, podoficirskog kora itd., kor je u svakom smislu, pa i u vojnom. Dakle, trebalo bi da to bude jedna esnafsko-protokolarna varijanta, ako je to predsednik hteo da kaže, ako je hteo da kaže da smo danas nešto drugo, onda to traži objašnjenje. Takođe je diskutabilno zašto nema oficirskog kora. Inače, kad sam kod ovog, da kažem da veliki broj sadašnjih podoficira izražava žaljenje što nije ostao, odnosno što nije ponovo uveden u Vojsku čin mlađeg oficira. Smatraju da podoficir asocira na nešto drugo, da se ovde podoficiri tretiraju kao ljudi mašine, kao ljudi koji apsolutno ne mogu biti inventivni, već kao ljudi od kojih se očekuje da na jedan krajnje rigidan način izvršavaju određena naređenja. Dakle, to bi trebalo da budu ljudi potpuno ispranih mozgova, ali to je stvar toga šta se želi od njih. Da se vratim na amandman. Voleo bih da su ostali ovi činovi, zato što smatram da su primereniji našim uslovima, našoj tradiciji, jer ako ostane ovakav koncept Vojske, onda nam, verujte, nisu potrebni ni generali. Dakle, ne postoji ništa na svetu, nijedna vojna formacija kojom ne može komandovati pukovnik. Evo, sada pitam i vas, gospodine ministre, da li znate šta su sve komandne dužnosti pukovnika američke vojske? Znam da vi to znate. Dakle, pukovnik je veoma visok čin u svakoj vojsci i to je nešto, ali dobro, vi ste to ovde na drugačiji način uredili. Želim, takođe, da kažem da i ovu priliku koristim da protestujem što je Klub generala i admirala na takav način ekskomuniciran iz Doma Vojske Srbije. Ne treba niko da ima bilo kakav strah od ovih ljudi. Ovi ljudi mogu samo da pomognu. Ako su već prevremeno i bez preciznog obrazloženja penzionisani, mi smo se ovde borili da bivši predsednici države imaju protokolarne dužnosti, da imaju izvesna prava itd., onda generali, admirali i drugi, koji su u penziji, ne treba da budu na ovaj način tretirani. Među njima ima doktora vojnih nauka, među njima ima doktora drugih nauka, među njima ima i ljudi koji su imali istaknuta komandno-štabna zaduženja, među njima ima ljudi koji su na najbolji mogući način maskirali vojnu tehniku i naoružanje tokom NATO agresije i na taj način obezbedili da se 90% vojne opreme sačuva. Dakle, smatram da je to jedan autogol. Vaše je da cenite zašto ste to učinili. Smatram da to jeste autogol i da ovi ljudi mogu da budu od velike koristi, jer, ako je to trend, onda, podsećam vas, imate i u rezervi širom Srbije sjajne ljude, koji su i danas, mada ne znam da li ih je neko obavestio, komandanti pukova. Mogu da kažem ime jednog takvog, to je gospodin Dragan Vasović iz Čačka, koji je komandovao jedinicom koja je obarala NATO avione tokom NATO kampanje, rezervni potpukovnik, bivši direktor Elektrodistribucije u Čačku. Dakle, postoje sjajni ljudi koji imaju izvanredna vojna znanja. Inače, gospodin Dragan Vasović je diplomirani inženjer elektrotehnike. Da bi analogija bila potpuna, postoje ljudi koji su veoma osposobljeni, to se isto odnosi na generale i na admirale. Znači, naša zemlja nije dovoljno bogata da se odriče njihovih znanja njihovog iskustva i potpuno je, što se mene tiče, bez veze da neko donese akt kojim se kaže da ne mogu u Domu Vojske ili u oficirskom domu da se sastaju generali i admirali, to je nešto što je ... (Dragan Šutanovac, s mesta: To nije istina. Raspored smo napravili.) Ja imam papir gde to piše, izvinjavam se ako to nije istina. Ako hoćete da uvažite jednog generala, a ne 500, onda ne možete napraviti raspored kancelarija kada će ih oni koristiti. Oni moraju imati svoju prostoriju, ali mi ćemo se pobrinuti da oni dobiju prostor. Dakle, ako je sad to bila dilema, pobrinućemo se da dobiju odgovarajući prostor. Ali, to nije dobro, bolje bi bilo da su tamo gde treba da budu. U tom smislu, ja ovde ne polemišem s vama, nego, prosto, javno postavljam pitanja. Dešavalo se u istoriji srpske vojske, tri puta je vojvoda Mišić ražalovan i unapređivan, svaki put na višu komandnu dužnost, a treći put na najslavniju, s najslavnijim rezultatom. Dakle, može biti da je ponekad razrešenje i degradacija uslov za neko unapređenje. Kada je meni sinoć gospodin Albijanić izrekao opomenu, on mi je, u stvari, na grudi okačio zlatnu kolajnu; kad me on kazni, meni je to priznanje. Isto tako, i jedan broj generala i admirala imaju isti odnos prema tome. Dakle, nemojte ove ljude gurati od sebe, gospodine ministre, vrlo sam ozbiljan. Nemojte ove ljude gurati od Vojske, nemojte ih odbacivati na ovaj način. Ovi ljudi su živa vojna enciklopedija, imaju veliko iskustvo i treba da koriste odbrambenim pripremama, pre svega, ove zemlje, na način kako to funkcioniše svuda u svetu. Ne želim da polemišemo. Izražavam žaljenje što je tako. Oni su imali potrebu da ovo saopšte javno, da to čine i ubuduće, ali mi smo siromašna zemlja da se na taj način odričemo jednog vojničkog i vojnog, oficirskog i komandnog iskustva, koje bi u svakoj drugoj zemlji bilo dobrodošlo. Dakle, to je moja molba. Naravno, vi ćete učiniti onako kako mislite da treba, ali smatram da je to pogrešno i probam da to objasnim. Naravno, nisam u stanju da to promenim za sada, biće vreme kada će to moći da bude promenjeno. Hvala vam.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Rajku Baraliću. Reč ima, o amandmanu, narodni poslanik Momir Marković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, rešilo Ministarstvo vojno da se malo igra, da izmišlja toplu vodu, da pronalazi nešto u čemu će se bar malo razlikovati Vojska od onoga što je predstavljala do sada. Da vas podsetim, do 1999. godine, odnosno do 2000. godine, Vojska Srbije, pre toga Vojska Jugoslavije, pre toga JNA, predstavljala je vrlo respektabilnu silu. Pošto su promenili činove, rešili su malo da uvedu, kako oni kažu, reda i u određivanju tih činova, pa se kaže, u članu 22: "Učenici i studenti vojnoškolskih ustanova, lica na drugom stručnom osposobljavanju za oficire'' itd., ''i lica u rezervnom sastavu mogu imati činove iz stava 1. ovog člana". A stav 1. ovog člana kaže: "Za profesionalnog vojnika činovi su - razvodnik, desetar i mlađi vodnik". Imaćemo studenta četvrte godine Akademije, koji će biti razvodnik, desetar ili mlađi vodnik. Do sada je bilo da studenti akademija i visokih vojnih škola, pre svega, akademija, nose činove podoficira dok ne završe, kad završe, unapređuju se u čin oficira, potporučnika ili poručnika, u zavisnosti od toga koliko su godina studije trajale. Narodni poslanik Rajko Baralić je podneo vrlo smislen amandman. Prvo, apsolutno se slažem sa gospodinom Baralićem, ovde gde se reč "general" zamenjuje rečju "general-pukovnik". Mala smo mi vojska da imamo generala. Koliko se sećam, u vreme kada sam ja služio, čin generala je dolazio iza generala armije, a to što ga vi niste videli, niste ga videli ni za vreme rata, znam ja to, niste videli da li je od pukovnika ni za vreme rata. Da vas podsetim, sve slavne generale iz rata za odbranu Kosova i Metohije, za odbranu Srbije, u doba kada su nam vaši prijatelji slali one ''milosrdne anđele'', poslali ste u penziju. Podsećam vas, general Delić je, inače, naš kolega, narodni poslanik SRS-a, onaj general koji je zaustavio NATO pešadiju da kroči čizmom u Srbiju. Njihova akcija se zvala ''Strela''. Imao je 120 i nešto poginulih u brigadi. Zaštitio je državu jer mu je to bio osnovni posao. Danas takvih generala nema, ima generala kojima je najveća zasluga što su šurak ili pašenog, ne mogu da budem potpuno siguran koja od te dve funkcije mu pripada, i on je načelnik Generalštaba. To je onaj general koji nije postrojio veću jedinicu od voda, i to počasni vod, ne vod - borbenu jedinicu, nego onaj počasni vod koji ispali metak jedino kada dođe neko od ovih vaših prijatelja, onih istih, a sada ih dočekujete na crvenom tepihu. Prema tome, smatram da ovaj amandman treba usvojiti, a obrazloženje je toliko smešno da je čoveku prosto tužno kada pročita. Amandman se ne prihvata, jer su predloženim rešenjima iz člana 22. ovog zakona činovi usklađeni s opšteprihvaćenim standardima. Pitam vas, čijim standardima? Da li je to Vojska Srbije, da li je Srbija imala nekakve vojne standarde do sada, ili ćete vi sada da tražite rupu na saksiji i da izmišljate standarde? Kako ćete rangirati učenika podooficirske škole sa dve godine, recimo da je na trećoj godini, i studenta Vojne akademije sa tri godine? I jedan i drugi će imati isti čin? Imaće čin razvodnika, desetara ili, u najboljem slučaju, mlađeg vodnika. Nemojte se igrati s Vojskom Srbije. Vojska Srbije nije igračka, mada ste vi tako shvatili. Isuviše je ozbiljna stvar da biste ovako nebulozne predloge donosili pred Narodnu skupštinu.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Čanak. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu s Ustavom i pravnim poretkom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Nenad Čanak.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman o kome se ovde radi glasi – u članu 23. stav 2. menja se i glasi: "Predsednik Republike pravilom uređuje postojanje, izgled i korišćenje simbola i obeležja iz stava 1. ovog člana, na predlog ministra odbrane, s tim da mora da vodi računa o regionalnim specifičnostima pripadnika Vojske Srbije". Dakle, radi se o sledećem. Inspiraciju za ovaj amandman dobili smo istražujući vojnu istoriju ovih prostora i iskustva NOB-a. Jer, podsetiću da, iako su u jednom od prethodnih saziva Skupštine izjednačeni partizani i četnici, tj. četnici su zauzeli mesto partizana, NOB je velika inspiracija u formiranju organizacione strukture oružanih snaga, tj. Vojske Srbije. Ja ću podsetiti da su u NOB-u, na samom početku antifašističkog delovanja, pojedine jedinice, osim zajedničkih oznaka, znači, crvene zvezde, imale i nacionalne zastave, tako da su imali i srpsku zastavu, u Vojvodini je bila i mađarska, kod mađarskih jedinica, ili nemačka, pošto je postojala nemačka četa. Međutim, referirao bih na nešto drugo. Iskustva britanske armije govore da vojnici iz Škotske ili Velsa imaju posebne uniforme. Mi ne idemo za tim, nego za oznakama regionalne pripadnosti vojske. Kao što škotski vojnici imaju karakteristične elemente na uniformi, nacionalne karirane tkanine, vojnici Velsa neke druge oznake, mi idemo za tim da bi u Srbiji, za sve njene regionalne različitosti, bilo vrlo značajno pojačati osećaj pripadnosti u Vojsci Srbije, između ostalog, na taj način što bi se u upotrebu jedinice u Banatu stavila banatska zlatna rezervna lala, što bi se u upotrebu vratile oznake šajkaškog bataljona ili sremačkog jelena, ili, u samoj centralnoj Srbiji, nekih drugih oznaka. Sama ideja ne zadire, kao što je Vlada dala obrazloženje za neprihvatanje ovog amandmana, u organizacionu strukturu same vojske, nego se ide za tim da vojnici, ne u rodovima, vidovima, kao što je ovde navedeno, nego u samom organizovanju budu regionalno koncentrisani, što bi doprinelo većem poverenju u Vojsku i njenoj borbenoj gotovosti, bez obzira na njenu brojnost. Ovakav jedan amandman bi, naravno, doprineo i omogućavanju izgradnje većeg poverenja građana u Vojsku Srbije, koje je u njene prethodnice, Vojsku Srbije i Crne Gore, pre toga u Vojsku Jugoslavije, a pre toga u JNA, podrivano kroz dugi niz godina, zloupotrebom te vojske, i mora se napraviti striktno razgraničenje sa prošlim vremenima. Ovakav amandman bi vodio u tom pravcu.
Za reč se javio narodni poslanik Miletić Mihajlović.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, SPS, zapravo, njeni poslanici, ne podržavaju ovaj amandman gospodina Nenada Čanka. Smatramo da takav amandman nije u skladu sa onim što jeste država Srbija, što treba da bude njena vojska i što treba da bude uređenje države Srbije. Konačno, to nije ni u skladu sa važećim ni Ustavom ni zakonima, ni s ovim predlozima zakona, a oni su još u fazi usvajanja. Sve može da se usvoji, ali se usvajanjem takvih zakonskih rešenja ne doprinosi onome što treba da bude stabilnost Republike Srbije, njeno zajedništvo, poštovanje, bez zadiranja u ono što su različitosti između naroda, nacionalnih manjina i tako dalje. Dakle, postoje organizacioni razlozi, i to je i u zakonu predviđeno, da se obeležavanje i simboli upotrebljavaju u zavisnosti od organizacione strukture Vojske. Tako, tu imamo različite vidove Vojske, a vidovi se dele na rodove i službe, rodovi i službe na vrste, a vrste na specijalnosti itd. Naravno, i simboli i oznake označavaju Vojsku kao jedinstvenu, kao jedinstveni subjekt koji jeu službi odbrane zemlje. Uvođenje, dakle, ovakvih oznaka i simbola kojima se obeležavaju specifičnosti tih regiona itd., kako je ovde predloženo, to je kucanje na vrata federalizacije Srbije, i ne samo federalizacije, već i konfederacije Srbije. To, kao i neka druga rešenja koja se zagovaraju statutarnim rešenjima Vojvodine, ili, čak, možda ustavnim, jer čini mi se da ima i takvog zagovaranja, u smislu da nacionalne zajednice u Vojvodini treba da predstavljaju konstitutivne članove Autonomne Pokrajine, vode, zapravo, tom krajnjem cilju – da Srbija bude federacija, sutradan ili prekosutra, možda, konfederacija, a onda je krajnji rezultat – secesija. Verovatno postoje takve politike, ne verovatno, već sam siguran da postoje takve politike i one se naziru. Dakle, SPS ne podržava takav pravac reformi, takav pravac rešenja, ni u Vojsci, ni u državnom uređenju, i u ovom konkretnom slučaju glasaćemo protiv ovog amandmana.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Miletiću Mihajloviću. Reč ima narodni poslanik Nenad Čanak, u formi replike. Izvolite, gospodine Čanak.
Ja moram gospodinu iz SPS-a da skrenem pažnju na jednu stvar. SPS je poslednja koja treba da govori o secesiji u ovoj zemlji, iz jednostavnog razloga, što su njena sredstva sprečavanja secesije do sada dovela do raspada nekoliko država, od SFRJ, SRJ, SCG, a videćemo kako će se završiti i dosadašnje delovanje. (Željko Vasiljević, s mesta: ne SCG.) Izvinjavam se, SCG je bila više ''gras rut'' delovanje, a ovo je bilo organizovano do strane SPS-a. Dakle, sve je na tom fonu nasilnoga insistiranja na jedinstvu koje je, u stvari, istovetnost. Srbija jeste jedinstvena i to jeste put kojim ćemo svi mi, verujem, koji smo u ovoj sali, da idemo, ali načini kako doći do te jedinstvenosti je ono u čemu se razlikujemo. Vaš način je da se svaka različitost smatra za opasnost, svako ukazivanje na regionalnu specifičnost se tumači kao nekakav prekriveni separatistički plan, a ja vas moram podsetiti da je u Vojvodini, iz koje dolazim, preko 70% građana Srba, što je manje bitno. Daleko je bitnije da su 100% građana Vojvodine lojalni građani i državljani Republike Srbije, da nikome od njih ne pada na kraj pameti bilo kakvo osamostaljenje Vojvodine u bilo kakvu nezavisnu državu. Manipulacija tom tezom je veoma opasna. Jer, čime smo mi iz Vojvodine zaslužili takvo permanentno nepoverenje, kada se zna da su se, upravo, Vojvođani u najvećoj meri, najlojalnije moguće, odazivali mobilizacijama, kada je to država od njih tražila? Čime smo to zaslužili, kada su za vreme NATO intervencije građani Vojvodine, npr. mađarske nacionalnosti, listom ostali u Vojvodini i Srbiji, da dele sudbinu svojih sugrađana od NATO bombi, ne želeći da odu u Mađarsku? Čime smo zaslužili da ne smemo da ukažemo ni na jedan element regionalne ili nacionalne specifičnosti kada je u pitanju Vojska ili bilo koji državni organ? Kakva je razlika između ovoga što ja govorim i više jezičnosti – nikakva, iz jednostavnog razloga, što ovakav naš amandman nije promena simbola Vojske, nego samo dodavanje, uz postojeće organizacione simbole, koji će potvrditi svu raznolikost i, kroz raznolikost, ukupnu snagu demokratske Srbije. Vi nas dovodite u poziciju da se pravdamo za nekakve zadnje namere. Verujte da takvih namera nema. Kada budete promenili način razmišljanja, možda ćete uspeti neku državu da sačuvate.
Izvolite, gospodine Miletiću, po Poslovniku. Nema replika na repliku, ali izvolite po Poslovniku.
Dakle, ja ću pokušati s merom da odgovorim, u smislu poravnanja nečega što su kvalifikacije. Dakle, ne, gospodine Čanak, da SPS poslednja treba da ukaže na ono što je njen stav kada su u pitanju ovakvi stavovi, već je prva koja treba na to da ukaže. Ničega SPS nema da se stidi u onome što je činila u odbrani srpske države i srpskog naroda. Sada ne bih nastavio diskusiju, neću da govorim o razlici, ali ako treba, o tom potom. Toliko o tome. Drugo, slažem se da su u Vojvodini 70% Srbi. Ali, svakako, vi, gospodine Čanak, i vaša politička stranka ne predstavljate tih 70% Srba. Tamo, u Vojvodini, te Srbe predstavljaju i neke druge stranke, koliko čega ima, to je ono što su rezultati izbora. Prema tome, ne možete da svojatate ono što je stav svih tih Srba, da to bude, generalno, stav srpske nacionalnosti u Vojvodini.
Zahvaljujem poslaniku Miletiću. Repliku na izlaganje gospodina Mihajlovića ima narodni poslanik Nenad Čanak. Izvolite, gospodine Čanak.
Ja se zaista izvinjavam ako me niste dobro razumeli. Ja nisam ni rekao da Srbi u Vojvodini ili ostali podržavaju listom politiku Lige socijaldemokrata Vojvodine. Ja sam samo govorio o statističkim podacima koji nedvosmisleno govore o besmislenosti bilo kakvog razmatranja bilo kakve separatističke misli u Vojvodini. Dalje, nisam govorio o tome da pripadnici Vojske Srbije treba da nose partijske oznake, nego regionalne. U Vojvodini ima, dakle, osim LSV-a, i drugih partija, i to mnogo jačih od LSV-a, ali nisam o tome govorio. Ja sam govorio o tome da ako hoćemo modernizaciju i demokratizaciju Srbije, ona se ne može večito samo šminkati, jedan te isti centralistički koncept, koji ne priznaje nikakvu različitost. Što se tiče odbrane, za koju vi kažete da SPS nema čega da se stidi, ja ću vas podsetiti da što god je Socijalistička partija Srbije, sa pozicije državne vlasti, branila, to je propalo, što god je pokušavala da zaštiti, to je izgorelo, u koji god se narod zaklinjala, preko svojih državnih rukovodilaca, taj je narod posle bio žrtva egzodusa. Stoga bih toplo preporučio onima koji su dobronamerni prema Srbiji i srpskom narodu da ne koriste iskustva SPS-a, jer će to samo značiti da će se Srbija nastaviti smanjivati i da će se, ne znam, Studio B, recimo, onda zvati Studio V, Studio Voždovac. Imaće nacionalnu frekvenciju. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Za reč se, po Poslovniku, javio narodni poslanik Dušan Bajatović.
Poštovani gospodine predsedavajući, tu ste, gospodine Čanak, vi očekujete da će biti sada zanimljivo, da li je tako? S pravom, gospodine Čanak. U pravu ste s jednim delom svoje priče. Da li znate u kom delu ste u pravu? Mi smo se bar trudili, onako kako je to nalagao Ustav, onako kako je to nalagala dobra tradicija, dobra istorija, dobra norma, da odbranimo državne i nacionalne interese Srbije. O politici koju smo vodili, imali su priliku da se izjašnjavaju građani na izborima u periodu između 1990. godine do 2000. godine. (Nenad Čanak: Po nadležnim pravosudnim institutima.) O nadležnim pravosudnim institutima i koliko oni dobro rade, dokaz je da ste vi još uvek na slobodi, kada je u pitanju zaštita, naravno, ustavnog i državnog sistema. Što se vas tiče, dobro je što su vaše želje ispunjene. Ispunila se želja da Srbija bude oslabljena, da bi vaši autonomaški projekti mogli da se sprovode. Ispunjena je vaša želja da budete nagrađeni za ulogu koju ste imali u rušenju Slobodana Miloševića i, kako ste sami izjavili u jednoj finoj emisiji, kada su vas pitali od čega živite, a vi ste rekli – od nedostatka dokaza. Takođe, gospodine Čanak, ako već pričamo o delima ili nedelima jedne ili druge strane, vi zaboravljate onu političku opciju koja se zove DOS, koja je putem jednog malog puča, jedne male paljevine, ni slučajno slične Rajhstagu, došla na vlast, da vi Srbijom vladate već osam godina i da za održanje vlasti u Srbiji, posle osam godina vlasti DOS-a, nije dovoljno da optužujete SPS i da vam više nije dovoljno da imate pomoć onih koji su vaš dolazak svesrdno pomogli 2000. godine, a nisu ni građani, ni organizacije iz Republike Srbije. Vidimo i po ovim zakonima da u Srbiji na položajima ima dosta onih koje na ''Pinku'' prikazuju kao „Kursadžije“. Čuo sam da ste i vi u Americi, čini mi se, beše, doktorirali, a neki su pričali da ste emigrirali, pa nam je to bilo sumnjivo, na nekim međunacionalnim odnosima, tako da danas, zahvaljujući institucionalizovanom separatizmu koji DS trpi u Vojvodini, zarad održanja svoje vlasti, oličenom, čini mi se, u sekretaru vaše stranke, gospodinu Bojanu Kostrešu, mi imamo priliku da imamo nezvaničnog ministra inostranih poslova koji šeta po svetu i pljuje svoju državu. Gospodine Čanak, posle osam godina dosovske vladavine... Hvala, gospodine predsedavajući, nažalost, nisam čuo šta je sve rekao gospodin Čanak, ali sam upravo ulazio u salu...
Dovoljno ste rekli.
Samo još jednu rečenicu, gospodine predsedavajući. Gospodin Čanak nije zadovoljan što je rasturena SRJ, što se unitarizuje BiH na štetu Republike Srpske, nije zadovoljan što imamo mali broj vehabija, jer im je vođa poginuo u sukobu sa srpskom policijom, nego sada treba da internacionalizujemo i pitanje Vojvodine. Gospodine Čanak, neki kažu da je šteta koju su nanele NATO bombe Srbiji i srpskim nacionalnim interesima daleko manja od one štete koju nanose neki političari danas u Srbiji, uključujući tu i vas.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Dušanu Bajatoviću. Reč ima narodni poslanik Nenad Čanak, replika.
Zahvaljujem. Zaista sam impresioniran gospodinom Bajatovićem, jer je on čovek koji na najbolji način reprezentuje stranku kojoj pripada i njene ideje. Prvo, zato što je rekao da nije čuo šta sam rekao, ali ima na to ozbiljne primedbe. Pošto nije čuo jedan deo, onda ima primedbu na sve. Podsetio bih vas, gospodine Bajatoviću, pola istine – čitava laž, tj. pola mog izlaganja vam sigurno nije moglo dati punu sliku o onome što sam govorio. Vi govorite o tome da LSV ima nekakav separatistički program ili tako šta, a ja ću vam reći odmah da ste vi time počeli da podrivate poverenje u institucije ove zemlje, s obzirom na to da je Vlada Republike Srbije jasno, napismeno dala LSV-u da o tome MUP Srbije nema nikakvih saznanja. Da li hoćete da kažete da naša policija ne zna, da naša policija laže, da naša policija nedovoljno dobro radi svoj posao, pa ne može da otkrije neprijatelje, pa čak ni kada sede u skupštinskoj sali? U to, prosto, ne mogu da poverujem, pošto je to i dalje ona policija koju ste vi pravili, sa svojim komandantom Slobodanom Miloševićem, koji se, uzgred budi rečeno, po svojim komandama najviše proslavio time što je učinio nepojaman čin u srpskoj istoriji – potpisao je kapitulaciju i napuštanje Kosova, pod eufemističkim nazivom – Ugovor o poslovno-tehničkoj saradnji. Poslovno-tehnička saradnja je bila da se bez ikakvog pogovora pobegne sa dela teritorije Srbije, da se sve institucije Srbije povuku sa dela suverene Republike Srbije. Dakle, to je poslovno-tehnička saradnja. Šta je tu posao, a šta je tehnika? Sada, više, ne bih o tome da govorim. O tome će mnogo toga reći pravosudni organi, pred čijim ćete se licem, sasvim sigurno, naći. Što se tiče institucionalizovanog separatizma Bojana Kostreša, podsetiću vas da predsednik Skupštine AP Vojvodine Bojan Kostreš, u skladu sa svojim zakonskim ovlašćenjima, predstavlja AP Vojvodinu i da su, recimo, na nizu skupova, uvek bili prisutni i državni funkcioneri Republike Srbije, uključujući, na poslednjem skupu u Parizu, i gospodina Vuka Jeremića, ministra inostranih poslova. Dakle, zašto bi državna administracija trpela da neko pljuje državu ili je izdaje, ili je vređa pred njihovim očima, u njihovom prisustvu? U to duboko ne verujem. Mislim, gospodine Bajatoviću, da se vi, kao mlad čovek, možete promeniti, vama se može pomoći, ali morate početi da sarađujete.
Zahvaljujem. Opet po Poslovniku, narodni poslanik Dušan Bajatović, pa onda Aleksandar Marton. Izvolite.
Imao sam priliku, upravo, da čujem punu istinu o gospodinu Čanku, pa ću onda probati da mu odgovorim na sve ovo što je rekao. Gospodine Čanak, tačno je da ovo što vi govorite, u političkom smislu, a kažete da je to po oceni gospodina Jočića, nije ni nelegalno, ni nelegitimno. U tom smislu, nije ni protivzakonito. Isto tako, tačno je da je to veoma štetno. Ako hoćete da me ubedite kako su na nekim putešestvijima gospodina Kostreša, ili na nekim vašim tribinama, a pitanje je koliko trošite državnih para i za šta, učestvovali neki funkcioneri iz DS-a, onda me ne čudi što je to bio gospodin Jeremić, jer, očigledno, čovek nije dobro obavešten, kao da pripada nekome ko ima ''Srbija'' viška u nazivu. Inače, da gospodin Jeremić, koji je očigledno mlad i nedovoljno iskusan, zna šta vi sve radite na svojim putovanjima, ne verujem da bi vam dao podršku. Vaša je stara teza kako je neko potpisao nekakvu kapitulaciju na Kosovu i Metohiji. Ja ću vas podsetiti da je, verovatno, uz saglasnost i uz vaše znanje ova zemlja bombardovana 78 dana, da biste vi došli na vlast. Podsetiću vas da ste izdali i prodali ideje 5. oktobra, za koje su neki drugi, časni i pošteni ljudi u Srbiji, željni promena, po njihovom mišljenju, s razlogom, 10 godina šetali. Vi danas mnogo dobro živite, oni danas mnogo loše žive. Što se tiče rata, svaki rat se završava, kao što znate, nekim mirovnim ugovorom. Obično, takvi ugovori imaju svoju političku i svoju vojnu komponentu. Da ste kao ja imali priliku da učestvujete u razmeni engleskih snaga i snaga tadašnje jugoslovenske ili srpske armije u Prištini, tamo kod autobuske stanice, kada su Englezi sa strahom držali one mitraljeze, a izlazili naši novi tenkovi M-84 i M-72, videli biste da je učinak NATO bombardovanja, u vojnom smislu, po naše jedinice bio jako mali i da je naša vojska s ponosom, i to sve sa ona tri prsta, izlazila iz Prištine. Toliko o tom paktu i o toj, kako vi kažete, kapitulaciji. Kao što znate, kasnije su neki ministri tu vojsku uništili mnogo bolje od NATO bombi, a vi ste s nekima od njih bili u ozbiljnoj i debeloj političkoj saradnji, a i danas ste. Što se tiče političkog dela sporazuma, od onog Dejtonskog, do Rezolucije 1244, šta je to Srbija mogla da izvuče više od sukoba sa 19 najmoćnijih zemalja sveta? Ima jedno obrnuto pitanje, gospodine Čanak, kada već o tome pričamo, da li vi danas možete i taj, po vama, minimalni rezultat, zajedno s vašim kolegama iz pojedinih političkih opcija, nije mi namera da optužim sve ni u kom slučaju, da li vi možete bar tu poziciju koju nudi Dejtonski sporazum u Republici Srpskoj i tu poziciju koju nudi Srbiji Rezolucija 1244, zajedno sa nekim svojim političkim istomišljenicima, da sačuvate? Ne, to nisu vaši ciljevi. Vaši ciljevi, a to pokazuje vaše dobro prijateljstvo s gospodinom Milom Đukanovićem, jesu dalje smanjenje i svođenje Srbije na Beogradski pašaluk. To su vaši istinski ciljevi. Samo da još jednom ponovim svima onima koji to ne znaju.
O amandmanu imate još 10 minuta.
Ne bih o amandmanu, samo još jedna rečenica. Dakle, ja ponovo, gospodine Čanak, pozivam kolege iz DS-a da još jednom razmisle zašto vas trpe u vojvođanskoj vlasti, jer na taj način imamo separatizam, odvajanje Vojvodine od Srbije, zahvaljujući tome što u Srbiji prečesto vlada politika da se koalicija održava po svaku cenu, pa makar ona bila i krajnje neprincipijelna. Nemojte da zloupotrebljavate ovu govornicu i da govorite o tome kako vaši ciljevi nisu separatistički. Oni nisu, ponavljam, ni nelegalni, ni nelegitimni, i zato je, verovatno, ministar policije Jočić rekao da vi niste u tom smislu kriminalni, ali jesu štetni po interese Srbije i srpskog naroda.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marton, po Poslovniku.
Mislim da Dušan Bajatović jako dobro zna da je delovanje Lige socijaldemokrata Vojvodine, u svakom slučaju, baš onakvo kako ga je okarakterisala policija Republike Srbije, znači, potpuno u skladu s Ustavom i zakonom. Samo bih podsetio gospodina Bajatovića, sigurno se seća 2002. godine, kada je, pre nego što je Srbija postala članica Saveta Evrope, i dalje je, naravno, Srbija daleko od Evropske unije, Vojvodina ušla u prvu asocijaciju u koju je ušla, uopšte, Republika Srbija, a to je Skupština evropskih regija. Tada je na čelu Skupštine AP Vojvodine bio gospodin Nenad Čanak. Danas je na čelu Skupštine AP Vojvodine gospodin Kostreš, o kojem ste maločas govorili. Gospodin Kostreš je, inače, danas član Biroa Skupštine evropskih regija. Pominjali ste i Republiku Srpsku. Baš na insistiranje Bojana Kostreša, ponavljam, člana Biroa Skupštine evropskih regija iz AP Vojvodine, Republika Srpska je pre nekoliko dana primljena u Skupštinu evropskih regija. Kuda ćete veće zalaganje za prava Republike Srpske u okviru jedinstvene države Bosne i Hercegovine?! Što se tiče toga što je samo Vojvodina članica Skupštine evropskih regija, samo bih rekao da je to baš zbog te rigidne centralizacije u Republici Srbiji, baš zato što nema ostalih regiona;postoji samo region Vojvodina u Srbiji i, naravno, autonomna pokrajina. Baš zbog politike SPS-a, zato što nema decentralizacije Republike Srbije, ostali regioni u Srbiji ne mogu da uđu u Skupštinu evropskih regija. Malo razmislite o tome šta radi Liga socijaldemokrata Vojvodine, kako radi Liga socijaldemokrata Vojvodine. Na naš način pomažite Srbima sa prostora bivše Jugoslavije, bićemo mnogo srećniji svi.
Pauza do 16 časova.
Poštovane koleginice i kolege, nastavljamo popodnevni rad. Replika,narodni poslanik Nenad Čanak. Izvolite.
Drago mi je što je gospodin Bajatović ovde, jer bi mi zaista bilo žao da ne čuje ono što imam da mu kažem. Pre svega, gospodine Bajatoviću, zahvaljujem vam što ste najzad u punom svetlu osvetlili politiku SPS-a, koja je, verovatno, najveće zlo koje je zadesilo Srbiju u proteklih 200 godina, zbog toga što će vaš nivo deinstitucionalizacije zemlje, reči koje ste izgovorili za ovom govornicom, ostati najtamnijim mogućim slovima zapisani, jer ste rekli da je to što smo mi iz LSV-a na slobodi, otprilike, slučajnost. Samo jednu rečenicu kasnije ste rekli da se ono što mi radimo ne suprotstavlja niti zakonima, niti bilo čemu. Kako onda treba da se nađemo u zatvorima, gospodine Bajatoviću, ako to nije povratak u vremena kada ste vi određivali, u svojim partijskim forumima, ko treba da se nađe u zatvoru, ko treba da se protera iz zemlje, ko treba da se na bilo koji način diskriminiše i dezavuiše u vašim medijima, ko treba da bude privezan za stub srama samo zbog toga što ne pristaje na vašu štetnu i od naroda odbačenu politiku? Vi meni spočitavate prijateljstvo sa Milom Đukanovićem, sa Milom Đukanovićem sa kojim ste vi bili partijski drug, a ne ja. Milo Đukanović i ja nikad nismo bili u istoj partiji, a vi jeste. Vi ste ti kojima je on bio najbliži saradnik i saborac godinama, dok nije shvatio u kakvo zlo vodite zemlju i u kakvo zlo ste uvalili Srbiju, srpski narod i celu zajedničku državu u kojoj ste imali nesreću da dobijete vlast. Mislim da su građani imali tu nesreću. Upravo zbog toga, bilo kakve priče o separatizmu, bilo kakve priče o tome da je zemlja uz, navodno, moju saglasnost bombardovana, besmislene su. Gospodine Bajatoviću, nisam se ja kao krtica krio po bunkerima, nego sam sedeo u svom stanu u Novom Sadu, pod bombama, više od 70 dana, pod bombama onih koje ste vi doveli na nebo Srbije, zato što ste vodili politiku koja je bila protivna zdravom razumu i celoj planeti. Upravo zbog toga, gospodine Bajatoviću, moram reći s punom odgovornošću, SPS je, verovatno, nešto najštetnije što postoji u ovoj zemlji. Za vas je SRS, prosto, da se u apoteci prepisuje na recept kao bebi-puder, pošto ste vi taj stepen štetočine. Završiću ovo moje izlaganje sledećom rečenicom. Jadna je ova zemlja ako vi treba, gospodine Bajatoviću, i SPS da od mene, Nenada Čanka i LSV-a, branite tekovine i namere 5. oktobra, jer jedina namera 5. oktobra je da vas stigne zaslužena kazna, a zaslužena kazna je to da živite kao ostali građani ove zemlje, u raju koji ste im obezbedili.
Zahvaljujem. Po Poslovniku, narodni poslanik Dušan Bajatović.
Ne znam koliko smo mi socijalisti bolji ili gori od SRS-a, ali, gospodine Čanak, vi neke stvari ne razumete. Ne treba da budete u zatvoru zbog legalnih i legitimnih separatističkih zahteva, nego zbog izvesnih ekonomskih problema. To su dve potpuno različite stvari. Pošto ovde danas pričamo o politici, gospodine Čanak, moram da priznam da ste vi veoma dosledni u sprovođenju svog separatizma i mržnje prema SPS-u, zato što smo mi socijalisti sve ono što vi niste. Ja kažem - Bogu hvala, kao i gospodin Čanak. Kad je Srbija bila iz tri dela, mi smo sve učinili da postane cela. To je ono što vama smeta. Kad neko kaže da je Republika Srpska genocidna tvorevina, što kažu oni sa kojima se vi vrlo često družite, mi socijalisti kažemo da je Republika Srpska posledica rata na ovim prostorima, ali i međunarodnih ugovora koje su potvrdile sve velike sile, tekovina građanskog rata, sukoba i rasturanja, razbijanja bivše Jugoslavije. Jedino što razlikuje vas i nas jeste naša spremnost da ukažemo da je, možda, i Republika Hrvatska, koja je imala u svojoj istoriji jedan Jasenovac i u svojoj novijoj istoriji proterivanje 250.000 Srba sa svoje teritorije, a vi ništa niste učinili, kao deo vlasti, onda kada je bilo vreme, da pomognete da se ti isti Srbi vrate, što u Hrvatsku, što na Kosovo i Metohiju, genocidna. Jer, tačno je, za razliku od vas, ja nemam toliki broj prijatelja u ovoj međunarodnoj zajednici danas. Da vas podsetim, vi ste obećali med i mleko, vi ste obećali da će Srbiji svanuti, vi ste obećali dobro posle 5. oktobra. To dobro još nije stiglo one koji su 10 godina šetali zajedno s vama. Nije zlo koje je potrefilo Srbiju Socijalistička partija Srbije. Kao svaka dobro utemeljena stranka, mi smo izlazili na izbore i na tim izborima dobijali ocenu od naroda. Što se tiče politike koju danas vodite, gospodine Čanak, ona igra na nešto drugo. Vaš prijatelj, ''kralj'' Milo Đukanović, onog momenta kada je shvatio da se stvari, zahvaljujući Beogradskom sporazumu, odigravaju tako da on može da postane vlasnik života i smrti u Crnoj Gori, odvojio je Srbiju i Crnu Goru i danas u Crnoj Gori vlada uz pomoć albanskog faktora. To isto se odnosi na vas autonomaše. Ne postoji politički pokret u istoriji onoga što mi danas zovemo AP Vojvodina koji je bio vezan za bilo kakvu teritorijalnu ili političku autonomiju ili za slobodu Srba na tom prostoru, koji je bio vezan za neke Nemce i za neke Mađare, gospodine Čanak. Kao i onda, tako i danas, autonomaši nisu nikakvi Mađari, Slovaci ili neki drugi, nego Srbi koji se u političkom smislu oslanjaju na intervenciju međunarodne zajednice...
Vreme, gospodine Bajatoviću.
Izvinjavam se, predsedavajući, samo još dve rečenice. ... oslanjaju na intervenciju međunarodne zajednice, da bi postigli svoj krajnji cilj, a to je internacionalizacija vojvođanskog pitanja. To je, recimo, dvodomna skupština, kao dokaz vašeg separatizma, u dokumentu koji je dao gospodin akademik Fira, to je, recimo vaše današnje pobrojavanje konstitutivnih naroda Vojvodine, a ne postoji nijedan politički pokret, niti ijedna istorijska činjenica na osnovu koje bi neko drugi, osim Srba, na ovim prostorima mogao da govori o konstitutivnosti države Srbije, na svakom njenom delu, pa i u Vojvodini. Dakle, gospodine Čanak, vi jeste separatista i vaša partija jeste separatistička u svojoj osnovi. Hoću samo još nešto da kažem, da se ne bih, ako ne budem morao, ponovo javljao. Gospodo draga, za sve nas, Vojvođane, najgore što može da nas potrefi jeste da autonomiju Vojvodine i potrebe za realizacijom autonomije zastupa Nenad Čanak. Zašto? Zato što on to radi na tako nakaradan način da onda svi misle da je Vojvodina i njena autonomija neko zlo. Zbog toga pozivam sve političke snage u Srbiji da pitanje autonomije Vojvodine uzmemo iz ruku autonomaša. Zato, gospodo sa vlasti, raspišite što pre pokrajinske izbore, da se otarasimo, evo, da citiramo gospodina Čanka, samo u rečniku, ne i u mentalnom sklopu, ovog zla koje je zadesilo Vojvodinu, a zove se Liga socijaldemokrata Vojvodine.
Reč ima ministar Dragan Šutanovac, pa ćete Vi, kolega Čanak, dobiti pravo na repliku.
Uvaženi poslanici, gospodine predsedavajući, zaista bih zamolio da razgovaramo o zakonu. Mislim da ovakva vrsta rasprave ne vodi nikakvom rešenju. Poznati su stavovi SPS-a, poznati su vaši stavovi, gospodine Čanak. Nećemo doći ni do kakvog rešenja. Ako hoćete, uvažite molbu da se vratimo na zakone i na amandmane. Hvala.
Narodni poslanik Nenad Čanak.
Potpuno se slažem s gospodinom ministrom da je pitanje donošenja ovog zakona od izuzetno velikog značaja, ali je, takođe, izuzetno važno znati i okruženje u kome se ti zakoni donose, da bismo imali svest o mogućnosti ili o nemogućnosti njihove primene. Amandman Lige socijaldemokrata Vojvodine, s intervencijama u označavanju pojedinih jedinica Vojske Srbije, zasnovan je na autoritetu predsednika Republike Srbije. Znači, to ne bi radili nikakvi pokrajinski organi, nego bi to radio predsednik države. Samim tim, bilo kakva priča o separatizmu je potpuno besmislena. Ne bih više da polemišem sa gospodinom Bajatovićem, jedino oko ove internacionalizacije vojvođanskog pitanja moram reći nešto. Jedina internacionalizacija koja je urađena na teritoriji Srbije, urađena je kada je partija čiji ste vi član, gospodine Bajatoviću, izgubila rat sa celom planetom, pa potpisala kapitulaciju na delu teritorije Srbije, što je potpuno protivustavno, i time ste načinili akt veleizdaje. Ali, šta da radim, istorija će o tome suditi, ako nema ko drugi.
Narodni poslanik Dušan Bajatović.
Daleko je odmakla ova skupština kada je u njoj Dragan Šutanovac glas savesti i posrednik dobre volje. Nemojte se ljutiti, gospodine ministre, vi ste čuveni kao borac i u svojoj stranci, a i šire. Ako se i ne slažemo oko svega, bože moj. Hoću samo da kažem sledeće vezano za ovu polemiku sa gospodinom Čankom. Potcenjuje se to što radi gospodin Čanak u Vojvodini od strane aktuelne vlasti. Dakle, mi imamo institucionalizovani separatizam, oličen u tome da u vojvođanskoj vlasti učestvuju oni koji u svojim projektima i prejudiciranjem onoga kako treba da izgleda novi statut Autonomne Pokrajine Vojvodine, u stvari, žele da obezbede što više prostora za svoj separatizam. Podsetiću vas, pre svega, gospodo iz DS-a, da je prva postpetooktobarska ofanziva bila u periodu između 2001. i 2003. godine, kada je vaš pokojni streljani premijer Zoran Đinđić, moram priznati, veštim političkim manevrom, autonomaše sveo na omnibus, i to im je mnogo. Sad je, zbog slabosti centralne vlasti, njenog nejedinstva, njene feudalizacije po ministarstvima i političke nesloge oko osnovnih nacionalnih, državnih, ekonomskih i socijalnih pogleda, autonomaška opcija u Vojvodini procenila kako je pravo vreme za novu autonomašku ofanzivu. O tome se radi i zato se gospodin Čanak ovde raspravlja sa mnom. Ako mogu samo o amandmanu, gospodine predsedavajući, pošto naša poslanička grupa ima još desetak minuta, a radi se o ovim posebnim oznakama po regionima. Znate kako bi to izgledalo. Sada zamislimo ovde, ovi što su u Šumadiji, naši vojnici, svi treba da imaju opanke i, verovatno, da cupkaju neko kolce, a ove Lale će igrati neku drugu igru u Vojvodini, oni na jugu Srbije treću, i sve to treba da budu regioni; ovi u Sandžaku će, takođe, da cupkaju neku njihovu igru. Valjda, po folkloru treba da razlikujemo jedinice Vojske Srbije. Ne, ovo je država Srbija. Može da misli ko šta hoće, stari komunisti, kakvi god da su bili, imali su ozbiljnu državu. Vojska, između ostalog, čak i kad se ne koristi u unutrašnjim poslovima, kao garda Ohaja, koja dobija bojevu municiju u slučaju da, recimo, crnci ili neki nezadovoljnici američkim sistemom izađu na ulice, Vojska Srbije obezbeđuje jedinstvo države, brani njenu teritorijalnu celovitost i sve ostalo što piše u Ustavu, da sad ne izigravam nekog pametnjakovića. Vojska treba da se razlikuje po činovima, po rodovima i po tome da li radi u korist naroda i države, ili je njena namena da čuva vlast. O tome možemo polemisati, o istoriji postojanja raznih vojski srpskih, ovako ili onako.
Oprostite, gospodine Bajatoviću, znači, koristite još sedam minuta koje imate kao grupa, je li?
Da, rekao sam da govorim o amandmanu. Uzeli ste mi 15 sekundi. Neću još dugo. Dakle, molim vas, ovo je samo naizgled šaljiv amandman, ali govori o upornosti i kontinuitetu ideja da se sve ono što se radi, a može se navesti, učiniti neozbiljnim. Ovaj amandman jeste neozbiljan i za cilj ima, upravo, da otvara ovakve rasprave kakve smo vodili danas gospodin Čanak i ja, jer gospoda autonomaši imaju sledeću ideju – što više autonomaških projekata promovišemo, to će ono malo Srba, ovo namerno kažem, da se ne uvrede Srbi u Vojvodini, ali jedan broj naših ljudi, pripadnika našeg naroda, zaista bi radije gledalo Beč i Budimpeštu nego Beograd i to je istorijski tako, tako sunastali autonomaši. Ovo je samo jedan od taktičkih poteza dobro organizovanih autonomaša da obesmisle sve ono što državu Srbiju treba da učini ozbiljnom, utemeljenom, snažnom, jedinstvenom i sve ostalo. Znam da se nekim ljudima čini da je to neozbiljno, ali verujte mi, oni imaju jako dobre saveznike, imaju novac, imaju podršku i dobro znaju šta rade, a mi koji smo skloni tome da je jedini državni centar Srbije Beograd, a da o svemu ostalom možemo da razgovaramo, treba da stavimo prst na čelo i da o tome razmislimo.
O amandmanu, narodni poslanik Dragan Todorović. Izvolite.
Da bude preciznije, dame i gospodo poslanici, o obrazloženjima. Nažalost, tu ne postoji mogućnost da se javite povodom obrazloženja, zato sam se javio povodom amandmana. Gospodine ministre, gospodo iz DS-a, ne znam da li ste imali prilike da vidite obrazloženje Vlade i da li preko ovakvog obrazloženja, vi kao stranka, i vi, kao ministar, možete da pređete. Ne znam po kojim to pravilima, po kom zakonu vojnici mogu da nose bilo kakvo obeležje, sem po rodu, radna uniforma, svečana uniforma, po činu, da ne nabrajam sve, da obeležavate vojnike s kog su područja. Da li to, gospodine ministre, u nekoj daljoj fazi vodi mogućnosti da se obeležavamo po nacionalnosti, pa da se obeležavamo po veri, pa da se obeležavamo po nekim sklonostima, jer i to ste, u krajnjoj liniji, doveli do apsurda? Stvarno, pitam Demokratsku stranku, da li ona stoji iza ovakvog obrazloženja? Gospodine ministre, ja o amandmanu uopšte ne govorim, govorim o obrazloženju, već sam rekao na početku, to su dve različite stvari. Uopšte, ko je napisao ovakvo obrazloženje – pripadnici Vojske Srbije iz Autonomne Pokrajine Vojvodine imaju pravo da nose značku sa obeležjima Autonomne Pokrajine Vojvodine? (S mesta, Nada Kolundžija: To je Čanak napisao, to je njegovo obrazloženje.) Izvinjavam se onda.
Zahvaljujem. Reč ima, povodom amandmana, narodni poslanik Radovan Radovanović. Izvolite.
Hvala lepo. Gospodo predsedavajući, koleginice i kolege narodni poslanici, gospodine ministre, juče, kada sam odlazio s ove govornice, ministar me je pitao i zamolio da javno saopštim imena ljudi za koje znam da su prerano da li penzionisani ili otišli pre nego što je to zakonom bilo potrebno iz službe. Predložio sam da vam taj spisak dostavimo, a on je insistirao da to uradim s govornice. Nisam to uradio juče, jer sam hteo da pitam ove ljude koje ću sad spomenuti. Pošto je deo njih dao odobrenje da ovo uradim, evo, uradiću to. Znači, spisak oficira koji su penzionisani krajem 2006. i početkom 2007. godine, ovaj spisak je samo deo ljudi, oficira, zapravo, iz Novosadskog korpusa. Nisam išao dalje, ali videćete da toga ima dosta. Znači, generali Matijević Stanimir, Mandić Miloš; pukovnici Cvjetičanin Miloš, Ristić Veselin, Kovač Aleksandar, Petrović Ljubiša, Damjanović Zoran, Šukunda Ratko, Milanović Jelenko. Da ne čitam dalje, veliki je, još je duži spisak potpukovnika, pogotovo podoficira. Niko od ovih ljudi nije ispunio nijedan zakonski uslov za redovno penzionisanje, prema tome, svakom od njih je ostala mogućnost da podnesu tužbu protiv onih koji su to uradili. Juče sam ovo sve govorio, da Ministarstvo odbrane nađe način i da, bar, obavi razgovor s ljudima, deo ovih ljudi stvarno poznajem, to su časni ljudi, koje je država mogla da pozove za najteže poslove, poslove odbrane, da se to ne bi neslavno završavalo, a zarad toga da nam se i dalje mladi ljudi javljaju i da odlaze u te škole, da postaju oficiri. Jedino je to bio motiv zbog koga sam sve to govorio. Ovaj zakon, odnosno ova dva zakona o kojima govorimo ovih dana, doživljavam kao garanciju, želim da ti zakoni budu garancija da niko više iz Republike Srbije, ne daj bože, ne doživi ratnu noć, da više nikada u ovoj zemlji niko kopa rovove ispred svojih domova, ili šta već. Moram da vam priznam da vidim veliki smisao u ovim zakonima i zato ćemo ih sigurno podržati. Što se tiče ovog amandmana, ničim se drugim Liga socijaldemokrata Vojvodine nije rukovodila kada je predlagala da se, pored simbola Vojske Srbije, omogući onima koji to žele da stave i simbol regionalne pripadnosti. Zašto to predlažemo? Prihvatamo da pojedinci žele da kroz amandmane, kroz ovu raspravu, promovišu svoje neke stavove, ali zar vam se ne čini da bi deo mladih ljudi, baš u toj mogućnosti da obeleži odakle je, nema veze iz kog je dela Republike Srbije, mogao da nađe razlog više da ode i da obavi tu svoju časnu dužnost, odnosno da odsluži vojsku ili vojni rok u Vojsci Srbije. Za kraj, zanima me mišljenje kolege Ratkovića o najavljenoj večerašnjoj tribini u Hrtkovcima. Radi se o promociji najnovije knjige prof. dr Vojislava Šešelja, čije ime ne želim odavde da spomenem, ali, zar vam se ne čini, gospodine Ratkoviću, da je to nekakvo vraćanje počinioca na mesto zločina? Hvala lepo.
Zahvaljujem. Po Poslovniku, reč ima poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se shodno članu 226. Poslovnika Narodne skupštine. U obavezi sam, kao narodni poslanik, da obavestim i ostale narodne poslanike, da bi mogli normalno da vrše svoju funkciju, tj. da danas rade. O tome smo i ranije govorili, mi, poslanici Srpske radikalne stranke. Jedan deo dana, svakog petka, ne prisustvujemo u velikom broju u ovoj sali zato što petkom u 12 sati imamo sednicu Izvršnog odbora stranke. Sednicu Izvršnog odbora smo uskladili s Poslovnikom Narodne skupštine, da bi poslanici mogli da prisustvuju i radu Parlamenta. Međutim, nažalost, s obzirom na činjenicu da se više ne zna kojim sve danom i u koje vreme, mimo Poslovnika, ovaj parlament radi, mi smo i danas u tom periodu u velikom broju odsustvovali. Radi javnosti, a i radi narodnih poslanika, da se građani ne zabrinu da su se poslanici Srpske radikalne stranke umorili od poslaničkog posla, moram da kažem da će danas popodne, odnosno od ovog momenta, pa do kraja radnog dana, biti poprilično mali broj naših poslanika prisutan u sali, ne zato što smo se zamorili od skupštinskog rada, već zato što danas imamo jedan veoma važan zadatak i jedan vrlo bitan događaj za celu Srbiju, naravno, i za Srpsku radikalnu stranku. Danas, u 18 časova, u Hrtkovcima, svi mi koji nismo ovde, prisustvovaćemo velikoj promociji, velikom skupu promocije knjige dr Vojislava Šešelja "Afera Hrtkovci i ustaška kurva Nataša Kandić". Hvala.
Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, zbog čega su Hrtkovci značajni? Tačno, to jeste mesto zločina i to treba javno reći, mesto zločina koji je počinio Zapad, odnosno SAD i Evropska unija. Oni su pokušali da stvore aferu i da žrtvu optuže za zločine koje su oni počinili. Zbivanja u Hrtkovcima počinju onda kad se iz hrvatskih gradova masovno isteruju Srbi. To je bilo značajno pre ''Oluje'', to je 1991, 1992. i 1990. godina. Između ostalog, imate u izveštaju Ujedinjenih nacija da je iz Hrvatske, iz gradova, proterano preko 250.000 Srba. Kada su krenuli da traže nov dom, jer im nije bilo opstanka u Hrvatskoj, tada su, uz pomoć Rimokatoličke crkve, uz aktivnu ulogu katoličkih sveštenika, krenuli da razmenjuju srpsku imovinu u Hrvatskoj za imovinu Hrvata u Hrtkovcima. Dolazimo do nespornih činjenica, da je svaka takva imovina bila zamenjena na višestruku štetu Srba. Ispričaću vam samo jedan primer. Čovek koji je zamenio svoju imovinu za imovinu Srbina u Hrvatskoj, u gradu Šibeniku, pre nekoliko meseci vratio se u svoju kuću, otkupio je od onoga s kim se zamenio, dao je 30.000 evra, prodao onu imovinu koju je ovde zamenio sa Srbinom i zaradio preko 250.000 evra. Zato su Hrtkovci izuzetno značajni. Hrtkovci su mesto u kome žrtva treba da bude proglašena za zločinca i da odgovara. Zahvaljujući Vojislavu Šešelju, zahvaljujući timu za odbranu Vojislava Šešelja, mi smo prikupili sve podatke, sistematizovali i objasnili svačiju ulogu u tom zločinačkom poduhvatu. Oni koji su zainteresovani da dođu do istine, mogu da uzmu i da pročitaju knjigu, videće da je od prve, odnosno od naslovne strane, pa do zadnje korice, sve istina. Nažalost, u tom zločinačkom poduhvatu, najtežu i najštetniju ulogu igrali su pojedinci iz srpskog naroda, koji su se zarad para stavili u službu srpskih neprijatelja. Zato su dobili adekvatan naziv. Hvala.
Na član 36. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Željko Vasiljević, Bojan Milovanović i Rajko Baralić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Željko Vasiljević.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, uvaženi gospodine ministre, ja ću ukratko pročitati o čemu se radi. Naš predlog je da se posle stava 2. doda novi stav 3, koji glasi: "Mobilizacija Vojske Srbije se vrši u slučaju ratnog ili vanrednog stanja". Šta je intencija našeg amandmana? U obrazloženju smo rekli da je članom 99. tačka 5) Ustava Republike Srbije predviđeno da samo Skupština Republike Srbije proglašava ratno i vanredno stanje i, u članu 105. tačka 2), da proglašava i ukida vanredno stanje. Iz navedenih ustavnih odredaba proizlazi i obaveza da se zakonom reguliše u kojim se to slučajevima vrši mobilizacija. Moram da vam kažem, iako ste u obrazloženju rekli da ste u stavu 1. odredili kada se vrši mobilizacija, ako pročitate pažljivije stav 1, on kaže – Mobilizacijom, Vojska Srbije iz mirnodopske organizacije i stanja prelazi na ratnu organizaciju i stanje pripravnosti i operativne gotovosti za izvršenje misija i zadataka. Kao zadatak i kao ovakvu ideju, mi ovu odredbu ne sporimo. Da li ćemo da sporimo ovu reč - misija, to nije tema ovog amandmana, da se o tome raspravlja. Mi uopšte ne sporimo da ste vi stvarno pogodili šta se mobilizacijom dešava sa stanjem Vojske. Međutim, mi smo amandmanom predložili kada se vrši mobilizacija Vojske. Vi ste nama, u obrazloženju za odbijanje ovog amandmana, odgovorili da se mobilizacija odnosi na prelazak na ratno stanje i stanje pripravnosti. Ni to obrazloženje ne sporimo i stvarno mislimo da je to potpuno logično obrazloženje, ali ne za ovaj naš stav. Možemo da dođemo u jednu hipotetičku situaciju, da predsednik, ministar, načelnik Generalštaba, podržavaju jednu političku opciju, a Skupština donese odluku o proglašenju ratnog stanja. Politička stranka koja ima sve ove funkcije ne podržava tu odluku Skupštine, glasa protiv nje. Da li onda možemo očekivati da će u slučaju takve odluke Skupštine, ljudi koji stoje na čelu države, na čelu Ministarstva, na čelu Generalštaba, reći, mi nećemo da proglasimo ratno stanje? Ja vas molim da dobro razmislite o ovome što kažemo. Želimo da se ovim stavom 3. obezbedimo od ovakve situacije, a mislim da bi njegovim unošenjem u ovaj član zakona, apsolutno, izbegla mogućnost da se neko, u slučaju proglašenja ratnog i vanrednog stanja, po članu 200. i 201. Ustava Republike Srbije, a na osnovu člana 99. stav 5. tog istog ustava, ogluši o odluku Skupštine. Da bih omogućio i drugima da nešto kažu, nadam se da ćete, u danu kada se budete izjašnjavali o amandmanima, razmisliti o ovome što smo mi, u ime SPS-a i Pokreta veterana Srbije, podneli.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 38. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Željko Vasiljević, Rajko Baralić i Dušan Bajatović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 39. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Čolić. Vladanije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa Ustavom i pravnim poretkom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Dušan Stupar.
Na član 39, narodni poslanik Dragan Čolić je, u ime Poslaničkog kluba SRS-a, podneo amandman da se, posle tačke 1), dodaje tačka 2): "da je odslužio vojni rok pod oružjem". Znači, član 39. definiše prijem u profesionalnu vojnu službu. Gospodine ministre, vama još nisam postavio pitanje. Ne znam šta vam znači to dobacivanje s mesta za žene, jer ovde, u obrazloženju člana 39, ne znam da li ste vi to pisali ili neko drugi, ne vidi se nigde u ovih pet navedenih stavki da se ti uslovi jednako odnose i na žene i na muškarce. Mi vam nismo postavili to pitanje, gospodine ministre, mi smo tražili da se posle člana 1. ubaci član 2, da za onog ko traži prijem u profesionalnu vojnu službu bude uslov da je služio vojni rok pod oružjem. Vaše obrazloženje nema blage veze, gospodine ministre, s amandmanom narodnog poslanikom Dragana Čolića. Šta vi kažete u obrazloženju? Amandman se ne prihvata, s obzirom na to da se članom 39. Predloga zakona propisuju opšti uslovi za prijem u profesionalnu vojnu službu, koji se, shodno članu 11. Predloga zakona, jednako odnose i na žene i na muškarce. Izvinite, molim vas, gospodine ministre, šta to znači - jednako odnose? Mislite, zbog toga što amandman glasi – da je odslužio vojni rok pod oružjem, da zbog toga nisu jednaki, odnosno da se ne odnosi i na žene i na muškarce. Ono što je interesantno i što može da se vidi u vašem odnosu prema jednom i drugom zakonu, to je da ste se branili do sada ćutanjem. Niste izlazili, već s mesta dobacujete i kažete, ovo može, ovo ne može, ovde niste u pravu. Vi treba da izađete i da kažete zašto amandman nije dobar, šta je suština. Vi hoćete da primite u profesionalnu vojnu službu nekoga ko nije imao vojnu obuku, ko nosio naoružanje, ko nije prošao nikakvu taktičku obuku i po vašoj organizaciji će postati profesionalni vojnik. Kako može da postane profesionalac u profesionalnoj vojnoj službi neko ko nije imao dana taktičke obuke, ko nije video naoružanje, a sutra treba da primi mlade vojnike i da sa njima prolazi tu obuku? Da li vi, gospodine ministre, tako zamišljate odbranu uopšte, da će sutra, na čelu svih tih komandnih tela, nekih službi koje će biti profesionalci, biti neki koji nisu služili vojni rok, koji ni dana nisu imali obuke, koji ne znaju šta je oružje uopšte? Vi ste po tom principu zasnovali odbranu naše zemlje. Sumnjam da ste vi pisali ovo, pošto vas dobro poznajem sa Zvezdare, znam da ste kadar sa Zvezdare, mislim da je gospodin Krasić bio u pravu kada vam je rekao da vi ne stojite, sigurno, iza ovoga, da iza ovoga ne stoje profesionalci iz Vojske, da je to neko napisao da bi se sistem Vojske urušio još više. Nemoguće je, ne možete objasniti, jer ovaj amandman nema smisla. Zamislite sutra bilo koga ko nije odslužio vojni rok, da ga primite po ovom kriterijumima koje ste napisali i da sutra, kao profesionalac, u vojnoj službi dobije zaduženje da vodi neki vod, da negde komanduje – kome će on da komanduje? Gde, u pozorištu, u biblioteci, tamo gde je menjao pelene? Znači, vi ćete biti u situaciji da nekoga, uslovno, ko je blizak vama, pa nije u situaciji da dođe do posla, tako uposlite, pa ćete ih onda ubaciti, pa će oni stvarno biti pravi profesionalci u Vojsci. Smatram da vaše obrazloženje nema smisla, zato što odgovarate članom 11. Tačno je da u članu 11. piše ovo što ste rekli. Ali, ne možete reći da se Predlog zakona jednako odnosi na žene i muškarce. Ako hoćete nekog da primite u profesionalnu vojnu službu, taj treba sutra negde nešto da radi profesionalno, da komanduje nekome, da nešto radi. A, pri tom, ne uvažavate amandman koji je podneo poslanik Dragan Čolić – da neko mora da je odslužio vojni rok pod oružjem. Znači, ne možete nekog uzeti tako, služio je, dizao je zavesu u pozorištu, bio je negde u muzeju i sada, odjednom, postaje profesionalac. Gospodine ministre, koliko god se mi trudili da ovim našim amandmanima poboljšamo ovaj zakon, vi se sve vreme, koliko sedite u sali, niste udostojili da izađete i da kažete da amandmani koje podnosimo nemaju nikakvog smisla, koliko god da je loš, katastrofalan zakon. Praktično, sve što je urađeno od vremena Borisa Tadića, od Davinića, pa do vas, vi ste za ovih sedam godina, ono što su kolege poslanici pričali, časne i poštene ljude koji su radili u Vojsci, koji nemaju mrlju u svom radnom veku, pre vremena poslali u penziju. Da su bar ispunili neki uslov, pa da kažemo da je normalno da kada čovek ispuni uslov ide u penziju. Vi ste ih sklonili, zbrisali, niste im dali uopšte mogućnost da završe svoj radni vek - pukovnici, potpukovnici, generali. Da li su oni nepošteno radili? Da li ste za nekog od njih našli da je pravio malverzacije, naneo štetu državi, naneo štetu Vojsci, da ste ga zbog toga krivično gonili, da ste ga zbog toga kaznili? Onda biste bili pravi ministar. Vi ste našli najjednostavnije rešenje – dajete im otkaz, pošaljete pre vremena u penziju, sklonite ih od Vojske, sklonite ih od očiju javnosti, da ti ljudi nemaju prilike da nešto iznesu. Pre neki dan ste imali priliku da čujete od kolege Krasića o čuvenoj aferi ''Satelit''. Od Davinića, da kažem da više od godinu dana nije bilo afera koje su bile vezane za Vojsku. Od te afere ''Satelit'' ništa niste rešili. Šta je sa ''Satelitom'', ko to plaća, šta se dešava? Posle toga, smenjujete ljude iz ove komisije, šaljete ih u penziju. Gospodin Krasić vam je tačno rekao, imenom i prezimenom, koji su to ljudi. Vi ste uzeli, znači, koliko je bilo predviđeno budžetom za nabavku telekomunikacione opreme, 900 miliona, a napravili ste posao od 3 milijarde i 900 miliona. Da li je moguće da u ovom budžetu, bio je predlog da se usvaja u ovom periodu, nisu bile predviđene te tri milijarde, pa da je budžet povučen dok ne usaglasite stavove, pa, ajmo da se u budžetu nađu još te tri milijarde koje će se u narednom periodu trošiti, i onda se budžet ponovo vraća? Reći ću vam ja, gospodine Šutanovac, ako vas interesuje, pošto ste bili odbornik u istom sazivu, samo na početku, kada ste podneli ostavku i u Gradskoj skupštini i u opštini Zvezdara. Gospodin Radulović me odlično zna, pa nije problem. Na to pitanje gospodina Krasića, vi ste prećutali. Ako nije tačno ono što je rekao gospodin Krasić, kao ozbiljan, odgovoran čovek, ministar, gospodin u godinama, trebalo je da izađete i kažete – gospodine Krasiću, to što je potpisano s moje strane, ja sam to potpisao, nisam znao, bio sam u zabludi, ovaj Filipović me nije dobro obavestio, jeste da ga znam iz SDPR-a, ali očigledno da me pogrešno informisao. Znači, ne možete kao ministar da se branite ćutanjem, ako tako mislite da branite i državu... (Dragan Šutanovac s mesta: Vi me napadate?) Ja vas ne napadam, gospodine ministre. Ja se obraćam javnosti, poslanicima i građanima Srbije. (Dragan Šutanovac s mesta: Što bih se ja branio?) Ja ne znam zašto vi s mesta meni dobacujete, gospodine ministre. Nemam razloga da s vama polemišem na ovakav način. Molim vas, gospodine potpredsedniče, da me zaštitite od ministra.
Samo izvolite.
Ministar sve vreme dobacuje, pravi mi nervozu, zbunjuje me, ne znam gde sam stao. Pošto imam dovoljno vremena, sad treba da ponovim, radi poslanika, radi javnosti, da čuju o čemu se tu radi. Gospodine ministre, mene nećete dekoncentrisati. To niste uspeli ni na opštini Zvezdara, kada ste to isto radili. (Dragan Šutanovac s mesta: Jesam, smenili smo vam predsednika za sedam dana.) Da, smenili ste nam predsednika za sedam dana – svaka vam čast. Ako ste tako radili kao što ste radili u opštini Zvezdara, pošto će izbori biti vrlo brzo, a građani su imali prilike da vide kako vi radite u opštini Zvezdara, kako radite u celoj Srbiji, nadam se da će na novim izborima građani odlučiti ko će voditi ovu državu, ko će voditi ovu vojsku, ko će odgovarati za sve silne afere koje ste imali, za to što ništa niste uradili za sedam godina. Afera vezanih za Vojsku je dosta bilo, ali ste vi, kao ministar, morali to da raščistite. Kada preuzmete odgovarajuće ministarstvo, a imate saznanje da sam ja bio pomoćnik ministra ili neko u tom ministarstvu, nema veze što sam iz G 17 plus ili iz druge stranke, vi to morate da raščistite. Jer, taj teret nosite vi, vi ste, znači, preuzeli sve to. Prema tome, gospodine ministre, kakav vam je zakon, kako se ponašate, ako tako bude branili Srbiju, srpski narod i građane Srbije, što narod kaže – obrali smo bostan.
Zahvaljujem, kolega Stupar. O amandmanu ima reč narodni poslanik Bojan Milovanović.
Dame i gospodo, kolege narodni poslanici, gospodine ministre, moj kolega Dušan Stupar je podneo vrlo sličan amandman, nije istovetan tekst, ali ću probati da obrazložim. Znači, u amandmanu koji sam podneo na član 39, u postojeći član dodaje se tačka 6) – da je odslužio vojni rok pod oružjem.
Kolega, molim vas da govorite o amandmanu kolege Čolića.
To jeste problem, gospodine predsedavajući, jer je moj amandman, po Izveštaju, išao pre nego taj amandman.
Imate vi posle toga, isto, vaš amandman.
Imam dva amandmana, ali to je amandman na član 39.
Znači, govorimo o amandmanu Dragana Čolića danas.
Ne, govorim o svom amandmanu.
Čekajte, onda prelazimo na sledeći, samo sekund, pa ću vam vratiti vreme. Na član 39. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bojan Milovanović, Rajko Baralić i Željko Vasiljević. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu s Ustavom i pravnim poretkom Republike Srbije. Izvolite, kolega, vratiću vam vreme.
U članu 39. stav 1, posle tačke 5), dodaje se nova tačka 6), koja kaže – da je odslužio vojni rok pod oružjem. Probaću da se nadovežem na izlaganje mog uvaženog kolege Dušana Stupara – zašto socijalisti smatraju da ovo neće smetati, ukoliko piše. Ne dopada mi se obrazloženje koje kao centralno pitanje stavlja rodnu ravnopravnost. Znači, u obrazloženju se kaže: ''Amandman se ne prihvata, s obzirom na to da se članom 39. Predloga zakona propisuju opšti uslovi za prijem u profesionalnu vojnu službu, koji se, shodno članu 11. Predloga zakona, jednako odnose na muškarce i na žene koje nisu u obavezi da služe vojni rok, pa bi se prihvatanjem amandmana narušio princip rodne ravnopravnosti''. Mislim da to nije najsrećniji način, odnosno, konkretno, rodna ravnopravnost ovde nema nekih posebnih dodirnih tačaka sa suštinom amandmana. Suština je da se, bar, na neki način privileguju ljudi koji su prihvatili mogućnost da pod oružjem služe vojni rok. Tačno je da za uvažene dame treba naći iste mogućnosti, ali mislim da je postojao način da se posebnim uredbama ili drugačije omogući da ženski pol nađe mesta u Vojsci Srbije. Logičnije bi obrazloženje bilo da se sutra, na profesionalnom služenju u Vojsci, može naći neko lice, npr. hendikepirano lice, u istim uslovima kao i svi koji mogu sutra naći mesto pod suncem, a znamo da se danas u Srbiji teško živi i da će sutra i Vojska, reformisana Vojska, jača Vojska i bogatija, sigurno, takođe, predstavljati jednu od mogućnosti da se neko sutra zaposli. Zašto ovo kažem? Mi smo danas suočeni, gospodine ministre, sa dvostrukom igrom – kako danas da motivišemo naše mlade ljude da se odazovu redovnom služenju vojnog roka pod oružjem. Ne vidim bolji način nego da se na bilo koji način, kroz zakon o Vojsci, sutra motivišu, jer mnogi ljudi, ma kako teško vreme bilo i ma kako teški izazovi i političko okruženje u kome se nalazimo, tradicionalno, mladi ljudi u Srbiji danas vole Vojsku. Bez obzira na sve to, oni danas nisu u mogućnosti da ostvare, bar, kao jednu od privilegija, da sutra služe Vojsku na ovakav način. Postavlja se jedno, da se ne protumači kao ironija, ali zaista suštinsko pitanje. Ostalo je jedino da naši roditelji, naši dedovi, na bazi svega onoga što smo govorili o prošlosti srpskog vojnika, to potenciraju, i to, verujte mi, najviše u onim sredinama gde se najteže živi. Danas smo suočeni s tim, bez obzira na to što smo slušali podatke da je, možda, tokom prošle godine bilo bolje nego prethodnih godina, da danas mladi ljudi, a smatram da mladi ljudi treba da se odazovu da služe pod oružjem, nisu ni na koji način posebno motivisani da služe Vojsku pod oružjem. Onoštobihhteoda podvučem još jednom, mi ne možemo u ovakvim uslovima praviti vojsku za rat i vojsku za mir. Vidim da je danas u Srbiji vrlo opasno pomenuti, uopšte, pojam rata, kao termin. Možda bi bila najsrećnija mogućnost da se ovakav termin u ovom zakonu i ne nađe. Čim se pomene rat, suočimo se s lavinom optužbi kako neko zagovara i takav način intervencije. Smatram to u ovom momentu suvišnim, jer suština postojanja Vojske jeste čuvanje slobode, suvereniteta, teritorijalnog integriteta jedne zemlje. Ne vidim nijedan jedini razlog da nam mladi ljudi, kao vojnici, nisu potrebni. Vidim da je odbijen amandman. Da li će to na Vladu uticati, konkretno na vas, gospodine ministre, nisam baš ubeđen. Smatram da je moglo da se nađe mesta za predlog – ''da je služio vojni rok pod oružjem'', iz prostog razloga što bi to bio veliki motiv i jedna, neću reći privilegija, ali ono čime Vojska treba pozitivno da odgovori, kao i ovaj parlament, i Vlada, na ljude koji nalaze hrabrosti i entuzijazma, patriotizma, nazovite to kako god hoćete, da sutra imaju bar trunku prednosti da nađu svoje radno mesto u Vojsci Srbije. Toliko i zahvaljujem.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović, o amandmanu.
Dame i gospodo, na član 39. podneta su dva amandmana u istovetnom obliku, s jednom malom razlikom, što smo mi taj naš predlog stavili na drugo mesto u ovoj listi uslova. Poslanička grupa SPS-a je to ostavila kao poslednju tačku na listi ovih opštih uslova za prijem u profesionalnu vojnu službu. O čemu se ovde radi? Članom 39. propisuju se opšti uslovi za prijem u profesionalnu vojnu službu. Evo, da pročitam ceo član, da vidimo šta se tu predlaže od strane predlagača: „Za profesionalno vojno lice može biti primljen državljanin Republike Srbije koji ispunjava sledeće opšte uslove: 1) da je punoletan; 2) da je zdravstveno sposoban za službu u Vojsci Srbije; 3) da ima propisano obrazovanje; 4) da mu ranije nije prestajao radni odnos u državnom organu zbog teže povrede dužnosti iz radnog odnosa; 5) da nije osuđivan na kaznu zatvora od najmanje šest meseci.“ Drugi stav kaže: „Profesionalna vojna lica primaju se u službu prema potrebi službe, na radna mesta propisana formacijom“. Ovde se postavlja, prvo, pitanje na koja se lica odnosi ovaj član? Da li se to odnosi na ona lica koja idu u vojne škole, srednju vojnu školu i Vojnu akademiju, ili na lica iz građanstva koja se naknadno primaju po završenom školovanju i primaju se prema potrebama Vojske u profesionalnu vojnu službu? Članom 8. Predloga zakona propisano je ko su to profesionalna vojna lica, a to su oficir, podoficir i profesionalni vojnik. Takođe, članom 9, u poslednjem stavu, kaže se – profesionalni vojnik je lice koje ima najmanje osnovno obrazovanje, koje je odslužilo vojni rok pod oružjem ili je na drugi način vojno obučeno i koje je u radnom odnosu na određeno vreme radi obavljanja vojnih dužnosti. Ovde je već precizirano da profesionalni vojnik mora biti lice koje ima završenu vojnu obuku pod oružjem. Prema tome, član 39. odnosi se na oficire i podoficire koji se iz građanstva primaju u profesionalnu vojnu službu. Nama je neshvatljivo da se za oficira primi lice iz građanstva koje nije odslužilo vojni rok pod oružjem. Bez obzira na obrazloženje koje ste dali kada ste odbili ovaj amandman, da se ovim regulišu i prava žena koje, takođe, mogu konkurisati na ova mesta, to se moglo urediti i posebnim uslovima ili malo drugačije definisati u ovom članu, da ovde u zakonu, u opštim uslovima, imamo obavezu za pripadnike muškog pola, da moraju biti s odsluženom vojnom obavezom pod oružjem, ukoliko konkurišu za mesta podoficira, odnosno oficira. Šta još nije ovde jasno? Nigde se ne pominje konkurs. Da li se ova lica primaju putem konkursa, ili će na neki drugi način, nekim drugim kanalima da se ova lica primaju u profesionalnu vojnu službu? Član 40. govori o studentima Vojne akademije i tu stoji, u drugom stavu, da se student Vojne akademije, danom završetka školovanja, prima u profesionalnu vojnu službu bez konkursa i unapređuje u čin potporučnika i od tog dana postaje oficir. Znači, tu je precizno rečeno da studenti Vojne akademije idu bez konkursa, ali se u 39. članu ne pominje konkurs za lica iz građanstva, a mislim da ta lica moraju da se primaju samo i isključivo putem konkursa, javnog, koji se objavljuje u sredstvima javnog informisanja. Takođe, u članu 40. se ne pominju učenici srednje vojne škole, ili ta škola više ne postoji? Ne postoji više. Znači, i to ste ugasili. (Iz sale: Ukinuta je 1993. godine) Odlično, ugasili ste i srednju vojnu školu, više je nema. Od 1993? Nisam informisan. Mada mi je to nepojmljivo, neshvatljivo, ali ako je to tako, onda nemam više ništa da dodam na ovo. Mislim da je bilo mesta da se ovaj amandman prihvati, da se ovo precizira u ovom članu 39, da ne bismo imali neke nedoumice sutra u primeni ovog zakona. Hvala.
Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što počnem da obrazlažem amandman, samo da odgovorim ministru par stvari. Gospodine ministre, to što ste vi u opštini Zvezdara sedam dana i noći bili budni, jer su radile telefonske veze i linije, da smislite način kako da smenite gospodina profesora Ljubišu Stojmirovića sa funkcije na koju je izabran legalno i onda se ovde time hvalite da vam je za sedam dana promenjen predsednik opštine Zvezdara, to dovoljno govori o vama. Dakle, niste vi smenili predsednika opštine Zvezdara kao DS ili vi kao Dragan Šutanovac, nego ste se svi udružili da smenite jednog radikala. To dovoljno govori o snazi koju posedujete u opštini Zvezdara. Ne bih više o tome, samo bih da vam odgovorim, pošto stavljate sve političke faktore u svoje redove, što apsolutno nije istina. Dakle, podneo sam amandman na član 40. Radi javnosti, naravno, kao i uvek, pročitaću. Kaže se: "Profesionalno vojno lice postaje se danom stupanja u službu - na osnovu akta nadležnog organa, odnosno ugovora. Student vojne akademije se danom završetka školovanja prima u profesionalnu vojnu službu bez konkursa i unapređuje u čin potporučnika i od tog dana postaje oficir." Stav 3: "Vlada uređuje način i uslove prijema u profesionalnu vojnu službu, na predlog ministra odbrane." Svojim amandmanom predložio sam da se doda stav koji glasi: "Učenik srednje vojne škole se danom završetka školovanja unapređuje u čin vodnika i od tog dana postaje profesionalni podoficir". Dakle, gospodine ministre, moramo prvo da razjasnimo jednu stvar. Postoji li u Beogradu vojna gimnazija, koja se nalazi na Topčiderskom brdu? Postoji. Ona ima status gimnazije, četiri godine se ide u nju i usavršavaju se vojnici ili srednjoškolci koji su se u nju upisali, vezano za vojnu službu i za vojni rok. Treba im dati neku šansu s obzirom na to da svi iz te gimnazije ne idu u vojnu akademiju. Postavljamo par pitanja. Prošle godine zatvorene su sve stručne škole koje je Vojska Srbije imala, ja se sa tim slažem, da je bila zatvorena VPV u Batajnici, pa onda za pešadiju u Požarevcu, tehničku službu u Kruševcu, veza na Banjici, inženjerija u Obrenovcu itd. Prošle godine, daću primer Batajnice, od deset vodnika koji su izašli iz te klase šest je ostalo neraspoređeno, četvoro je primljeno, a tih šestoro primaju platu jer su u statusu kao 23. platna grupa od 150 do 160 evra. Šta sa tim vodnicima koji nisu raspoređeni, a i njima je ovo bio poslednji kurs? Kako ćemo u Vojsci Srbije imati vodnike ako više nemamo srednje škole? Ovde se u obrazloženju kaže: "Amandman se ne prihvata s obzirom da nije moguće unaprediti profesionalno vojno lice koje prethodno nije proizvedeno u početni čin u vojsci prilikom prijema u vojnu službu. Ujedno, osnov za proizvođenje u podoficirski čin jeste završeno specijalističko obrazovanje." Koje sada imamo specijalističko obrazovanje s obzirom na to da je ovo ukinuto prošle godine? Da li je specijalističko obrazovanje obrazovanje u ovih sedam centara: Sombor, Pančevo, Jakovo, Kruševac, Leskovac, Valjevo i Zaječar, gde su vojnici koji su u redovnom vojnom roku? Koje su to sada stručne srednje škole, vojne, koje mora neki kandidat da završi da bi bio vodnik u Vojsci Srbije? Da otvorimo malo to pitanje kako se posle ovog zakona postaje vodnik. Ugovorom o delu, ako je neki vojnik dobio čin desetara u vojnom roku pa želi da posle vojnog roka ostane kao službenik u vojsci i nakon određenog vremenskog perioda dobija čin vodnika. Zašto ne dajete pravo ljudima koji su završili vojnu gimnaziju da budu u startu sa činom vodnika i da učestvuju aktivno u vojnoj službi? Iz kojih razloga? To su školovani ljudi koji su četiri godine išli u gimnaziju, imali dobar prosek ocena. Ne znači da svi neće otići na vojnu akademiju, ne znači da neće upisati neke druge fakultete posle te gimnazije, ali iz kojih razloga vi njima ne dajete ravnopravnost prijema u vojnu službu kao podoficirima? To su pitanja koja nisu baš otvorena. Postoji onda sumnja da ne želite takve kadrove u vojsci da iskoristite; da nam takvi vojnici koji imaju četiri godine gimnazije uopšte i ne trebaju. Kakav je njihov status posle gimnazije ako ne upišu vojnu akademiju, idu na neki drugi, poljoprivredni fakultet, šumarski? Kakav je njihov status u vojsci? Ovi što su završili 11 meseci kursa, dao sam primer iz Batajnice, njih 10, ovih šest što su neraspoređeni vezani su za vojsku jer su u 23. platnoj grupi i dok se ne rasporede primaju platu, sa kojom ne može da se živi, to je 150 ili 160 evra. Pročitaću samo član 7. ovog zakona koji kaže: "Vojnim licima, u pogledu prava i obaveza uređenih ovim zakonom, smatraju se i državljani Republike Srbije", što su svakako učenici gimnazije, "učenici i studenti vojnoškolskih ustanova koji se školuju za vojne dužnosti i lica na drugom stručnom osposobljavanju za oficire i podoficire." Gospodine ministre, dajte nam neke odgovore kako bismo ovu nedoumicu razrešili, kako bismo prihvatili razlog zbog kojeg niste prihvatili ovaj amandman i kako bi ovo obrazloženje koje ste napisali ovde uopšte imalo smisla. Koja je to srednja stručna škola koja se sada završava da biste postali vodnik u Vojsci Srbije? Imam još jedno pitanje. Raspadom saveza Srbije i Crne Gore, iz 83. pomoravske (tačnije, 83. pomoravski centar) prešlo je oko 60 specijalaca, koji su raspoređeni u specijalne brigade; tada su bili u 72. pa su sada preimenovani i neki su otišli u 63. Oni su dobili pravo da se zovu tako kako se zovu jer su nasleđeni iz onog perioda vojnog roka. Gde su oni završili, da li su još uvek u statusu specijalizovanih jedinica, kakva su njihova primanja? Raspravljajući o amandmanu gospođe Vjerice Radete ovde smo došli do zaključka da za specijalne jedinice mogu da se angažuju ljudi koji nisu u vojnom roku. Ovde imamo problem da je 60 ljudi došlo, da su raspoređeni negde po nekim rupama, da bi popunili rupe, a sa druge strane ćemo strane specijalce da plaćamo, angažujemo ili edukujemo naše kod tih stranih kako bi završili posao u slučaju potrebe odbrane zemlje. Samo sam hteo, gospodine ministre, par stvari da vam kažem. Vi dobro znate da je iz Ministarstva otišao novac za nagrade komandantima u određenim kasarnama i da je taj novac uglavnom podeljen na ravne časti, uglavnom vodnicima, jer su to ljudi od karijere. Oni su svesni da nisu oficiri, nego podoficiri. Imate i one što su krenuli u akademiju pa nisu završili akademiju do kraja i angažovali su se u vojsci. Mislite li da je prioritet da se zaposli civilno lice u vojsci, da postane vodnik svojim angažovanjem tako što će mu rođak, prijatelj, kum, ovaj ili onaj dati tu privilegiju, unaprediti ga preko tih svojih veza i time ga držati u nekom položaju u kome ne mora da bude dovoljno edukovan da bi vodio jedinicu. To posebno nije dobro kada imamo ovakvo stanje koje se priprema Srbiji, a u pitanju je Kosovo i Metohija. Predlažem vam da ovaj amandman prihvatite, kako bismo stavili u ravnopravan položaj podoficire, oficire i ljude koji su se četiri godine školovali, koji su četiri godine izgubili učeći nešto o vojsci, bez prava na upisivanje na akademiju, bez mogućnosti, bez želje. Teško je ubediti svakog vojnika, zbog uslova u vojsci, da ostane i da produži svoje angažovanje u vojsci za neku određenu sumu novca, pogotovo na teritoriji sa koje nije, ali to je standardan slučaj i retkost je da neko služi na području gde je odrastao i gde živi. Dakle, predlažem vam da prihvatite ovaj amandman koji sam predložio u ime SRS, jer sam lepo napisao u obrazloženju da predlagač nije predvideo situaciju prijema svršenih učenika srednjih vojnih škola u aktivnu vojnu službu. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Avramoviću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Izvolite, poslanik Dušan Stupar.
Poštovane kolege poslanici, pokušaću u ovom periodu koji je ostao poslaničkoj grupi SRS da dam svoj doprinos u odnosu na amandman koji je u ime poslaničkog kluba SRS podneo kolega Milan Avramović. Naš zahtev je bio da se u članu 40. doda stav 2. Upravo ono što je gospodin Avramović pitao malopre ministra – gospodine ministre, da li imate saznanje koliko je u vojnu gimnaziju upisano srednjoškolaca? Da li imate saznanje, od tih ljudi koji su išli u vojnu gimnaziju, koliko njih nije nastavilo studiranje? Da li imate saznanje, gospodine ministre, koji od tih ljudi nisu krenuli na akademiju? Zašto ne poslušate, ne date predlog vašoj poslaničkoj grupi da u danu za glasanje prihvate ovaj amandman? Četiri godine je država ulagala u školovanje mladih ljudi koji su se odlučili da idu u tu vojnu gimnaziju. Neko od njih posle svih obuka, stručnog usavršavanja shvati da ne može da ide u vojnu akademiju. Umesto da iskoristite to što smo ga školovali, što smo ga obučili, da ga primite u vojsku, da postane profesionalac u vojsci, da dobije svoj čin, vi ne želite ni da razmatrate ovaj amandman. U vašem obrazloženju kažete – osnov za proizvođenje u podoficirski čin jeste završeno specijalističko obrazovanje po završetku srednje stručne vojne škole. S jedne strane, mi predlažemo da posle završene vojne škole onaj ko se nije opredelio da ide na akademiju može da dobije čin vodnika i da postane profesionalni oficir. Malo je četiri godine što su išli u tu školu? Vi ćete posle toga još da im uvodite neki dodatan kurs. Da li treba da idu u Ohajo ili čuvene centre gde ste se vi školovali? Zamislite da četiri godine idem u tu srednju vojnu školu i završim, i vi kažete - malo je četiri godine što ste išli, morate da idete na neki kratki kurs. Da li je to možda kurs iz demokratije, iz ovoga što ste meni malopre dobacili za vreme mog govora? Sedam dana mi je, kaže, trebalo da vas smenim sa Zvezdare. Gospodine ministre, narednih izbora nama neće trebati sedam dana, ali garantujem svim građanima Zvezdare... Sedamnaest godina ste na vlasti na Zvezdari, u raznoraznim opcijama, i sa DSS-om, sa onima koji su glasali protiv vašeg kandidata. Posle ste ponovo u ljubavi, kao neverna mlada kad se vrati kući, pa kažete - draga, dobro je što si došla, sve ti je oprošteno. Šta vas je tu zbližilo? Isti interes, kao i na svim ovim poslovima. Tvrdim da će posle dolaska naše vlasti na Zvezdaru sve afere, kojekakva renoviranja, donacije iz Skupštine grada Beograda, bilo šta, izaći na videlo; objavićemo građanima Zvezdare kako ste ih ojadili za tih sedam dana. Sedam dana ste pisali ove zakone. Da li je tu pomagao ovaj gospodin pravnik iz zemljoradničke zadruge, što je rekao gospodin Krasić? Nemojte, sedam dana, nije to korektno. Sedam dana ste vi bili odbornik na Zvezdari i mislim da više nikada nećete biti. Hvala puno.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč o amandmanu? Izvolite.
Biću kratak. Neću da ulazim u ove lokalne duele Zvezdare, ja sam s Novog Beograda. U Skupštini ima dosta onih koji su sa Novog Beograda, tako da neću da širimo temu, to bi bila dugačka tema. Javljam se povodom amandmana uvaženog kolege Milana Avramovića na član 40. Predloga zakona o Vojsci Srbije koji glasi: "U članu 40. posle stava 2. dodaje se novi stav koji glasi: Učenik srednje vojne škole se danom završetka školovanja unapređuje u čin vodnika i od tog dana postaje profesionalni podoficir." Izuzetno dobro je urađen amandman, jer se smatra da kada je u pitanju srednja vojna škola, srednja stručna sprema, da bi tu prvi čin koji bi se dobio bio čin vodnika, što je sasvim normalno, hronološki sređeno. Ali, vi niste u zakonu odgovorili da li se profesionalni vojnici koji se obučavaju u srednjoj vojnoj školi po automatizmu zapošljavaju ili treba još nešto da urade. Po ovome što smo videli u vašem obrazloženju: "Amandman se ne prihvata s obzirom da nije moguće unaprediti profesionalno vojno lice koje prethodno nije proizvedeno u početni čin u vojsci prilikom prijema u vojnu službu. Ujedno, osnov za proizvođenje u podoficirski čin jeste završeno specijalističko obrazovanje po završetku srednje stručne vojne škole." Piše - po završetku srednje stručne vojne škole, što znači da se već opredelio za svoj deo struke, da li će biti artiljerija, veza, PVO i ostale tehničke jedinice u sklopu sa srednjom vojnom školom. Da je išao na Akademiju, bio bi oficir, ne bi bio podoficir. Gospodine ministre, postavljam pitanje - koje je to specijalističko obrazovanje potrebno za njih? Ako bi išli na neko specijalističko obrazovanje onda bi morali da dobiju neki veći čin. Ovako je početni čin da ga proizvedete u vodnika, što je sasvim normalno posle završene srednje škole, ipak je to dovoljno stručno obrazovanje za taj čin. Da su hteli da idu za prvi čin, potporučnika, išli bi na vojnu akademiju. Kad smo već kod ovih specijalističkih, neću da vas prozivam za Garmišpartenkirhen ili Maršalov plan, ako su to te specijalizacije, mi smo protiv toga. Postaviću vam konkretno pitanje, upućeni ste u ovaj problem. Gospodin Radić Srbobran, penzionisani oficir, 2006. godine sa 30 godina službe, koji je ceo svoj radni vek proveo u 63. i 72. specijalnoj brigadi, završio je sve te specijalističke studije; fakultet na kome on želi da magistrira se obratio vašem kabinetu Ministarstva odbrane, broj 772/1 od 18. 9. 2007. godine, sa zahtevom da se omogući da ima uvid u dokumenta za izradu magistarskog rada sa temom Specifičnost planova i programa obuke specijalnih jedinica Vojske Srbije koji su u interesu naše vojske. Negativan odgovor dobijen je od, mislim da je vaš pomoćnik, dr Dimitrijevića koji je zadužen za ljudske resurse kod vas, pod brojem 1472-2 od 28. 9. 2007. Upoznati ste sa ovim predmetom. Odbijen je uz obrazloženje da po Pravilniku o kriterijumima o vojnim tajnama nije dozvoljeno da neko ko želi da radi neki specifičan magistarski ili doktorski rad ima pravo na dokumenta, nema pravo kopiranja i svega ostalog. Postavljam pitanje - ako je on 30 godina radio na ovim zadacima, a jeste, upoznati ste i vi o kome se radi, šta je to za njega ostalo kao tajna? Ono što je njemu konkretno bilo potrebno... A, interes nam je da dobijemo još kadrova, nema veze da li je neko u penziji ili ne, svojim stručnim radovima će pomoći vama kao ministru. Ovo što ste vi njemu odgovorili, ovo nije strogo poverljivo, ovo spada u domen internih tajni. Interesuje me kakva je dokumentacija i da li se dokumentacija svakog meseca dostavlja OEBS-u, da li je to dokumentacija koja se dostavlja od ministarstva vojske OEBS-u pod velom, pod šifrom "strogo poverljivo", ili su to interne tajne. Zahvaljujem.
Na član 42. amandman je podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović. Izvolite.
Dame i gospodo, iako je amandman prihvaćen, moram sa par reči da vam se obratim. Naime, ja sam danas na članu 19. dokazao, znači na jednom primeru, da ministar i ekipa Ministarstva nisu ni pročitali ovaj zakon i, evo, ovo je sad drugi dokaz da oni nisu to ni pročitali. Naime, u članu 42. u prvom i trećem stavu su dva termina koja se isključuju. U prvom stavu se govori o prijemu u profesionalnu vojnu službu lica iz građanstva i stoji da se u ovu službu primaju lica na određeno vreme do tri godine, a u trećem stavu istog ovog člana stoji da se ugovor o radu na određeno vreme zaključuje na tri godine. Znači, isključuju se ova dva stava, ove dve odredbe. Naravno, ja sam tu intervenisao, pa je to prihvaćeno i to je dobro. Pored ovoga imamo ovde još par primedaba. Ja sam u načelnoj raspravi rekao, nije mi jasan taj ugovor koji se ovde pominje, koji se zaključuje sa licem koje stupa u profesionalnu vojnu službu. Zašto ovim članom, ovim zakonom nije malo bliže uređeno koje su obaveze profesionalnog vojnog lica kada stupi u vojnu službu? Tada sam rekao da imamo primere, i pomenuo sam tačno kada se to desilo, primer trećeg bataljona vojne policije u Nišu 1998. godine, kada su vojnici, odnosno policajci po ugovoru posle naređenja da idu na Kosovo došli u komandu i raskinuli ugovore; 90% jedinice je raskinulo ugovore i ostali smo bez jedinice. Ako je intencija da se Vojska Srbije profesionalizuje i ako se to bude radilo na ovaj način, nekim ugovorima koji ne obavezuju lica koja dolaze u vojnu službu, onda ćemo imati velike probleme. Znam da će odgovor ministra, ako ga uopšte i bude, biti da će se te obaveze regulisati ugovorom, verovatno. Međutim, mislim da to nije dovoljno, mislim da bi bilo mnogo pametnije da se definišu te obaveze ili neka čvrsta garancija da profesionalni vojnici, podoficiri i oficiri koji dolaze u profesionalnu vojnu službu po ugovoru neće napustiti vojnu službu, odnosno raskinuti ugovore kada dođe do prve opasnosti od neke eventualne vojne akcije koja može imati neželjene posledice. Takođe, mislim da je malo sporno i to što se ovde u trećem stavu predviđa da profesionalni vojnici mogu ostati na službi u Vojsci Srbije do navršene 40. godine života, a podoficiri do 45. godine. Mislim da je za vojnike ovo malo duži period, da ipak vojnik od 40 godina ne može u fizičkom smislu biti sposoban da odgovori na sve zadatke koji se pred njega postavljaju. Mislim da je trebalo malo spustiti ovu granicu, da to bude možda do 35. Nekada su te tzv. partizanske jedinice bile do 35. godine života i mislim da je to nešto što je optimalno, ipak se sa godinama naše sposobnosti polako ali neumitno umanjuju. Hvala vam.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Simonović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč?
Poštovane kolege, naša vojska je nekada bila moćna vojna oružana sila, poštovana i cenjena od svih vojnih stručnjaka i analitičara u okruženju i šire, sa odlično uvežbanim operativno-borbenim jedinicama i vrhunski obučenim kako oficirskim tako i podoficirskim kadrovima. Da nismo imali takvu vojsku Srbijom bi gazila okupatorska NATO čizma krajem devedesetih godina. U to vreme je bila čast da mladići stasali za vojsku služe svojoj otadžbini i svome narodu; čak i oni koji zbog zdravstvenih razloga nisu mogli da prođu zdravstvenu regrutnu komisiju tražili su razne veze i vezice ne bi li odslužili vojni rok, jer je to jako važno za lokalnu sredinu u kojoj ti mladi ljudi žive. Danas, sedam godina posle puč revolucije, gde je DOS preuzeo sve sisteme koji imaju nacionalnu vrednost, a DOS uglavnom predvode DS i DSS, Vojska je na meti razbijanja. Boris Tadić je bio prvi čovek iz redova DS-a koji je imao taj zadatak. Sistemski je uništavao taktičke jedinice i uklanjao sposobne, patriotski opredeljene oficire koji su se dokazali u ratu protiv NATO agresora. Njegov naslednik Davinić je nastavio tim putem, ili im je isti bio nalogodavac. Vi ste, gospodine ministre, dobili to mesto da zadate poslednji udarac Vojsci Srbije uništavajući ono što su vaši započeli, tj. bezbednosni sistem Vojske Srbije. A kroz ovaj zakon sve pod upravljanjem Vojskom prebacujete na Borisa Tadića i na vas. No, vratiću se na podneti amandman na član 44. Predloga zakona o Vojsci Srbije, a u cilju jasnijeg definisanja člana već pomenutog zakona. Član 44. je sastavni deo poglavlja koje reguliše službu u Vojsci Srbije, i to u četiri dela: popunu Vojske Srbije, mobilizaciju, prijem u profesionalnu vojnu službu i četvrti deo reguliše prevođenje u drugi rod, odnosno službu, tu se misli na podoficire i oficire. Član 44. pomenutog zakona upravo reguliše prijem u profesionalnu vojnu službu. On glasi, citiram: "U svojstvu profesionalnog vojnika u službu u Vojsci Srbije prima se lice na određeno vreme, pod uslovom da pored opštih uslova za prijem u profesionalnu vojnu službu ispunjava i posebne uslove." Kao što se iz citiranog člana ovog zakona može zaključiti da ovaj predlog nije do kraja definisan, tako se nameće pitanje koji organ donosi te posebne uslove za prijem profesionalnih vojnika u vojnu službu. Dakle, u ime SRS predlažem da se posle ovog stava 1. doda novi stav koji glasi: "Posebne uslove iz prethodnog stava donosi Vlada Republike Srbije." Na ovaj način ne ostavljamo prostor da se pomenuti član tumači na ovaj ili onaj način, tj. kako kome odgovara. Ubeđen sam da će ministar prihvatiti ovaj amandman koji će biti sastavni deo člana 44. Predloga zakona o Vojsci Srbije. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nikola Savić, predlagač amandmana.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 45. Predloga zakona o Vojsci Srbije, stav 1. Moram pročitati ovaj prvi stav, kako bi bilo jasnije. Kaže - Na službu u Vojsci Srbije u svojstvu profesionalnog vojnog lica mogu se, nezavisno od propisanih uslova u pogledu godina života, ukoliko potrebe službe to zahtevaju, bez javnog konkursa primiti civilno lice na službu u Vojsci Srbije i državni službenik i nameštenik zaposleni u Ministarstvu odbrane. Mojim amandmanom je predviđeno da u ovom stavu umesto reči "nezavisno od propisanih uslova u pogledu godina života" treba da stoji: "u skladu sa posebnim uslovima iz člana 44. ovog zakona". Zbog čega? Iz člana ovog zakona može se videti da ovaj zakon nije pisan prema stvarnim potrebama Vojske, nego, pre svega, da je pisan prema potrebama i aršinu predsednika Republike i ministra, znači onih ljudi koji su odgovorni za komandovanje Vojskom. Dakle, ovde nisu bile primarne stvarne potrebe službe, već su bile primarne stvarne potrebe stranke i stranačkih kadrova koje treba udomiti i uhlebiti na neki način. Ali, nažalost, vaša vlast je takva, vi vlast doživljavate na način da pre svega morate zadovoljiti svoje lične interese i interese stranke kojoj pripadate. Kad smo kod ovoga, moram da priznam da je i nama radikalima stalo do interesa naše Srpske radikalne stranke, ali, naravno, najviše nam je stalo do interesa naroda i države kojoj pripadamo. Vi vlast vršite tako što ste se zabarikadirali u svojim ministarstvima, a znamo da svaka stranka vodi određeno ministarstvo i svako ministarstvo na neki način predstavlja određenu enklavu u kojoj vi vladate. Smatram da je vojska ipak iznad svega toga i da ste mogli makar Vojsku Srbije da poštedite od takvih stranačkih interesa. U ovom članu zakona ispada da svi građani Srbije nisu jednaki pred zakonom. Zbog čega se državni funkcioneri, službenici i nameštenici favorizuju u odnosu na obične građane Srbije? Ne vidim nikakve potrebe za tim. Ovaj član zakona može se tumačiti tako da, pošto se primaju ljudi bez konkursa, u Vojsku Srbije može da se primi neko ko nije državljanin Srbije. Naravno, ovde pre svega mislim na one koji su državljani zemalja članica NATO pakta, koji mogu poželeti sutra da budu zvanični savetnici nekome u Ministarstvu odbrane. Kada sam pomenuo NATO pakt, gospodine ministre, imam nekoliko ozbiljnih pitanja za vas, i to u formi poslaničkog pitanja, te bih zamolio službe da ovo tako i tretiraju i tražim zvaničan odgovor. Poznato je da postoji dogovor između Ministarstva odbrane i grada Niša da se četiri niške kasarne ustupe gradu na korišćenje. Reč je o kasarnama "Filip Kljajić", "Pantelej", "Bubanjski heroji" i "Stevan Sinđelić". Prema informacijama koje imam, iz ovog sporazuma će biti izuzeta kasarna "Filip Kljajić" i deo kasarne "Pantelej". Poznato je da je niški aerodrom teško stradao za vreme NATO agresije i da je pre nekoliko godina obnovljen zahvaljujući najviše donaciji norveške vlade, mada je i ogroman deo sredstava iz budžeta grada Niša odvojen za te namene. Sada se ponovo priča o nekoj rekonstrukciji tog aerodroma, te će se ta rekonstrukcija, pre svega, odnositi na produženje piste i na modernizaciju opreme na tom aerodromu. Pitam vas, ovo je bio uvod, sada je pitanje za vas, da li se sve ovo radi u funkciji stacioniranja NATO trupa u gradu Nišu, s obzirom na to da se zna da je Niš geografski centar Balkana i da predstavlja strateški izuzetno važnu tačku? Hvala.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Radovan Radovanović. Izvolite.
Narodni poslanik SRS Aleksandar Martinović podneo je amandman na član 45. stav 4. Predloga zakona koji glasi: "Vlada, na predlog ministra odbrane, uređuje uslove i postupak prijema u službu lica iz stava 1. do 3. ovog člana". To je tekst stava 4. člana 45. Predloga zakona. Narodni poslanik gospodin Aleksandar Martinović traži svojim amandmanom da umesto "1. do 3." treba da stoji – 2. i 3. ovog člana. Zašto? Gospodine Šutanovac, ako kažemo da u članu 44. stoji pravilo da se u svojstvu profesionalnog vojnika u službu Vojske Srbije prima lice na određeno vreme itd, koje ispunjava posebne uslove, poslanik SRS je podneo amandman da te posebne uslove predviđa Vlada Republike Srbije. Jer, ako se pozivamo na neke posebne uslove, a ne znamo gde oni stoje, gde su zapisani, koji su to posebni uslovi, upućujemo na to da bi bilo u redu da Vlada Republike Srbije propiše te posebne uslove i da to bude pravilo u odnosu na prijem. Član 45. u svoja četiri stava razrađuje različite uslove prijema lica u službu Vojske Srbije. Tako je i gospodin Nikola Savić za stav 1. zatražio da se umesto određenih reči unesu reči "u skladu sa posebnim uslovima", iz člana 44. ovog zakona, što je u redu, mada ne stoji u članu 44. Predloga zakona da te posebne uslove predviđa, donosi Vlada Republike Srbije, što bi trebalo. Jer, zašto bi određena lica bila privilegovana civilna lica u odnosu na ostale građane? Kao poslanik Srpske radikalne stranke, gospodine ministre, mogu da pretpostavim i da razumem nekoga ko je pisao ovaj predlog zakona, i vas, gospodine ministre kao čoveka, kao ministra, kao građanina koji traži određena rešenja u vezi sa prijemom koja će da se rotiraju u okviru Vojske Srbije i Ministarstva odbrane između civilnih lica, profesionalnih lica, odnosno vojnika, državnih službenika i nameštenika i da se ne primaju novi radnici, da se izvrši određena preraspodela u okviru postojećeg broja radnika. Pretpostavljam i verujem da vam je to cilj bio. U redu je, to nije uopšte sporno, ali mi u SRS zaista tražimo da svi budu u istom položaju, da se ne privileguju određena lica, iako se nalaze u radnom odnosu u Ministarstvu odbrane ili pri Vojsci Srbije. Da je tačno to što vam kažem, evo, stav 3. istog člana 45, kao i stavovi 2. i 3. člana 49. Predloga zakona ostali su bez podnetih amandmana poslanika SRS. Zašto? Zato što prihvatamo tako vaše rešenje da se vrši preraspodela postojećih radnika u okviru Ministarstva odbrane i Vojske Srbije. Ali, zato je gospodin Aleksandar Martinović svojim amandmanom na stav 4. člana 45. tražio, imajući u vidu amandman gospodina Nikole Savića, poslanika SRS iz Niša, da se stav 2. promeni i da se predvide posebni uslovi. Zašto bi ostalo – nezavisno od propisanih uslova u pogledu godina života ili nekih drugih uslova? Ako postoje uslovi, ti uslovi treba da važe za sve, a ne da se oni kreiraju od slučaja do slučaja. Sad vas pitam, gospodine ministre, u kom slučaju će se primeniti odredbe člana 44, a u kom slučaju ćete primeniti odredbe člana 45. stav 1? Da li je to proizvoljna situacija i da li će neko, vi kao ministar odbrane ili neko drugi, to rešavati u zavisnosti od nekih drugih okolnosti koje su manje bitne i za Vojsku Srbije i za Ministarstvo odbrane? Ono što sam primetio, a posebno može da vređa magistra prava gospodina Aleksandra Martinovića, inače asistenta na Pravnom fakultetu u Novom Sadu, jeste obrazloženje Vlade kojim se odbija amandman gospodina Aleksandra Martinovića, gde se kaže: "Amandman se ne prihvata s obzirom da se u članu 45. stav 4. Predloga zakona celovito uređuju uslovi i postupak prijema u službu Vojske Srbije i Ministarstvo odbrane bez javnog konkursa." Gospodine ministre, pogledajte stav 4. ovog člana šta kaže: "Vlada, na predlog ministra odbrane, uređuje uslove i postupak prijema u službu lica iz stava 1. do 3.ovog člana." Gde se tu celovito uređuju posebni uslovi? Bilo bi ispravno i logično da se u stavu 4. člana 45. Predloga zakona predviđa da Vlada, na predlog ministra, uređuje posebne uslove. To bi bilo sasvim nešto drugo. Gospodine ministre, upućujem vam (gospodine predsedavajući, ovo nema veze sa amandmanom) samo par rečenica. Udruženje penzionisanih podoficira se u poslednje vreme obraća, a ja verujem da i vi znate, da su i vama podneli peticiju gde se žale na visinu njihovih penzija. One se kreću, proizvoljno kažem, oko 15.000 dinara, možda nešto malo više. Oni su podneli, mislim, i svim poslaničkim grupama ili pojedinim poslanicima, bez obzira na pripadnost poslaničkoj grupi, taj svoj zahtev. Trebalo bi, u skladu sa raspoloživim budžetom za 2008. godinu, da imate u vidu i da rešite pozitivno ovaj slučaj, kako bi i ta struktura građana bila na neki način zadovoljena. Još nešto, vezano za Vojsku Srbije, programom i planom Vlade 2004, 2005. i 2006. godine uopšte nije bilo predviđeno da se kasarna u Aleksincu preseli u Niš ili u neko drugo mesto u Srbiji. Znači, nije rešena ta potreba preseljenja kasarne iz Aleksinca u neko drugo mesto. Dakle, Vlada Srbije je donela program 2004, 2005. i 2006. godine u vezi sa razmeštajem kasarni, a kasarna u Aleksincu uopšte nije bilo predviđena. To je učinjeno ne znam čijom odlukom, čijom naredbom i smatram da je to urađeno protivzakonito, protiv odluke Vlade, jer to nije u redu. I, ako imate vremena, trebalo bi da se pozabavite time u budućnosti, jer veliki broj ljudi je prinuđen da iz Aleksinca putuje za Niš, a tamo nemaju nigde da se smeste, nigde da rade, prebukirane su prostorije i nastao je opšti problem u vezi sa tim slučajem. Hvala.
Po amandmanu reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo, i dalje govorimo o profesionalnim vojnim licima, odnosno oficirima, podoficirima i profesionalnim vojnicima koji se iz građanstva primaju u profesionalnu vojnu službu radi popune komandnih jedinica i ustanova Vojske Srbije. Malopre sam rekao da je u članu 42. sporna ova odredba koja govori o godinama života do kojih ova lica mogu biti na službi. Ja bih to potkrepio još jednim argumentom. Naime, šta se dešava sa tim ljudima kada napune 40 godina kao profesionalni vojnici, ili 45 godina kao oficiri, odnosno podoficiri i ne mogu dalje da ostanu u toj profesionalnoj vojnoj službi? Šta posle toga? Imamo u Srbiji mnogo takvih lica, ljudi koji su deset ili više godina bili u vojsci Srbije, odnosno Srbije i Crne Gore, odnosno Jugoslavije kao profesionalni vojnici, sada više te uslove ne ispunjavaju, moraju tražiti neki drugi posao, a u ovim godinama, ako govorimo o četrdesetim godinama ili kasnijim, vrlo je teško da pronađu bilo kakvo zanimanje od koga bi mogli živeti. Iz tih razloga mislim da ima smisla da se ova granica malo spusti za profesionalne vojnike na 35 godina života, jer sa 35 imaju neku šansu da se snađu i da pronađu neki drugi posao da bi preživeli. Članom 45, na koji je Nikola Savić podneo amandman koji je lepo obrazložio, govori se o prijemu u profesionalnu vojnu službu lica iz Ministarstva odbrane. Naime, prvim stavom ovog člana propisano je da za lica iz Ministarstva odbrane ne važe uslovi u pogledu godina života kada treba da pređu u profesionalnu vojnu službu. Ovo je čista diskriminacija. Zašto se vrši selekcija? Zašto bi neko bio privilegovan samo zbog toga što je zaposlen u Ministarstvu odbrane? Znači, ako lice iz Ministarstva odbrane hoće da pređe u profesionalnu vojnu službu i da postane oficir, podoficir ili profesionalni vojnik, on to može učiniti i posle četrdesete godine ili četrdeset pete godine života. Za njega ta granica ne važi. Kako je sada službenik, nameštenik iz Ministarstva odbrane sposoban da bude profesionalni vojnik i posle četrdesete godine života, a lice iz građanstva to nije sposobno? Čista diskriminacija. Ovo je nedopustivo, ovo je prosto neprihvatljivo i ne znam kako ste uopšte mogli ovo da propišete. Šta je još zanimljivo, odnosno zanimljivije od samog zakonskog teksta? Obrazloženje koje je Vlada napisala zbog čega ne prihvata amandman gospodina Nikole Savića. Dakle, stoji ovako: "Amandman se ne prihvata, s obzirom da se u članu 45. stav 1. propisuje izuzetak od pravila", a mi smo zato i podneli amandman, jer se propisuje izuzetak i da sprečimo taj izuzetak, "za prijem u službu u Vojsku Srbije u svojstvu profesionalnog lica kada to potrebe službe zahtevaju, a isto se ne može obezbediti redovnim prijemom." Gde ovo u tekstu zakona stoji? Dakle, da ste vi napisali u tekstu zakona da se ne može obezbediti popuna u redovnom postupku, posle konkursa, i da nema zainteresovanih lica, pa da prihvatimo da je ovo izuzetak, ali to u zakonu ne stoji, a vi se u obrazloženju pozivate na to. To je ono što je loše ovde. Znači, ne može biti privilegovanih, već se mora raspisati konkurs, a ovo može biti izuzetak samo ako se iz građanstva niko ne prijavi na raspisani konkurs. Tada možemo da kažemo - pošto nemamo lice iz građanstva, onda ćemo prihvatiti i ova lica iz Ministarstva koja ne ispunjavaju ove uslove, ali izbora nemamo i zato to činimo. Stvarno ne razumem zašto (mada ministra nema trenutno u sali) predlagač, odnosno Vlada nisu prihvatili ove amandmane kada imaju smisao, ali očigledno je da ni Vlada, ni Ministarstvo a ni ministar, ne znam već ko, nisu autori ovoga, već da je ovo nalog koji mora da se izvrši.
Na član 53. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Vukićević. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 61. amandman je podneo narodni poslanik Ninoslav Dimitrijević. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ninoslav Dimitrijević.
Hvala lepo. Poštovano predsedništvo, kolege poslanici, gospodina ministra nema, pretpostavljam da će se vratiti da čuje ovo. Ovo je amandman koji podnosi SPS a odnosi se na član 61. koji predviđa vanredno unapređenje. Napisan je u jednom jedinom stavu - da predsednik Republike, ministar odbrane i načelnik Generalštaba, na osnovu svojih nadležnosti, mogu vršiti i vanredna unapređenja profesionalnih vojnih lica. Naime, ovaj amandman ide u kontinuitetu sa amandmanima koje je na članove 17, 18. i 19 podnela Socijalistička partija Srbije, a takođe se tiče i članova 56. i 57. ovog zakona. Mi smo, naime, pošli u stavu 1. od toga da unapređenja može da vrši, u skladu sa Ustavom, samo predsednik Republike Srbije. Dalje, u stavu 2. mi želimo da ograničimo vremenski interval u kome se vrši ponovno vanredno unapređenje, i to jasno se kaže. Zatim, u stavu 3. želimo da ograničimo koliko puta vojno lice može biti vanredno unapređeno i u stavu 4. želimo da ukažemo na odstupanje i da se sve ovo odnosi na mirnodopsku, a ne na ratnu formaciju. Cilj našeg amandmana je bio da se smanji politički uticaj rukovodećih struktura u vojsci i da se spreči proliferacija činova na bazi političkih uticaja i političke podobnosti, što je danas veoma moguće i u praksi se to i dešava. Ako pođemo od činjenice da načelnika Generalštaba postavlja predsednik Republike, uz mišljenje ministra, što je regulisano članom 11. Predloga zakona o odbrani, to znači da bi praktično načelnik Generalštaba mogao da bude zloupotrebljen da u ime političkih lidera, upravo predsednika Republike i ministra odbrane, vrši unapređenja, i da to bude, u stvari da se maskira politička pozadina svega ovoga... Molim kolege poslanike iz Demokratske stranke da ne zloupotrebljavaju mobilni telefon i da me ne dekoncentrišu. Hvala lepo. Ono što možemo da uočimo a što omogućava upravo ovakve tendencije u vojsci jeste nedostatak vojne strategije i vojne doktrine, koji je, nažalost, političke prirode. Naime, mi smo već pričali o tome da ne postoje osnovna strategijska opredeljenja, što znači, pre svega, da se definišu potencijalni neprijatelji. Sada postavljamo pitanje da li npr. NATO snage mogu biti potencijalni neprijatelji - jedan deo Vlade se sa tim slaže, a drugi deo nikako ne može da prevali preko svojih usta takvu konstataciju. Zatim, tu je orijentacija Vojske prema drugim vojnim savezima, gde takođe Vlada ima dva pola - jedan pol Vlade hoće u NATO po svaku cenu i to čak izjednačava prioritetno i sa odbranom Kosova, drugi pol Vlade propagira upravo političku neutralnost. Zatim, komandovanje i rukovođenje Vojskom nije jasno definisano, učešće u međunarodnim misijama itd. Dokle god jedna politička partija, jedna politička struktura ima dominantan uticaj na Vojsku, sigurno je da će strategija i doktrina biti ovakva, a kada bi to bio uticaj drugog pola Vlade bila bi drugačija opredeljenja, strategija i doktrina. To upravo znači da je Vojska politizovana maksimalno. Šta reći o sporazumu o tranzitu trupa NATO-a iz 2005. godine koji je potpisan i koji je doneo mnoge nedoumice u tadašnjoj vladi 2005. godine, a onda pominjem i SOFA sporazum itd. Zašto ovo pričamo? Pre svega želimo da ukažemo na to koji su bili efekti politizacije Vojske. Kada to kažem ja bih pre svega pošao od činjenice da je JNA bila veoma respektabilan faktor ne samo na Balkanu, već i u Evropi. Oni koji su želeli da dezintegrišu JNA, kao jedan od glavnih faktora očuvanja države, morali su mnogo da ulože u to, mnogo je novca trebalo, mnogo je drugih napora trebalo uložiti u taj specijalni rat protiv JNA. Druga skupa i zahtevna stavka bila je da se pronađu krtice u tom sistemu Vojske, države, koje bi radile upravo ono što novi vojni poredak hoće. Što se tiče Vojske SRJ i SCG kao pravnog sledbenika JNA, ona je takođe bila jaka. Ništa se u toj strategiji i doktrini nije menjalo, samo su morale biti uvedene nove metode, jer ove već primenjivane nisu bile dovoljne, očigledno je kolika je snaga te vojske bila, pa su morale dase primene sankcije, najžešće sankcije u skorašnjoj istoriji; ni to nije bilo dovoljno pa je moralo da dođe do bombardovanja, a bombardovalo je ne jedna, ne dve, ne pet, nego 17 država, jer se zna da onaj ko napada mora biti mnogo nadmoćniji od onoga ko se brani. To nije pomoglo, Vojska je i dalje ostala jaka. Zašto je ostala jaka? Zato što je pored vojnih lica bilo prisutno mnogo vojnika na redovnom služenju vojnog roka, mnogo vojnika rezervista koji su branili svoja dvorišta, svoje gradove, svoje porodice, imali su snažan motiv. Tako je Vojska ostala neporažena. Ona se sama povukla, a rodila se Rezolucija 1244, koja se sigurno ne bi rodila da Vojska nije bila toliko jaka. Nažalost, Vojska je počela da propada upravo u momentima kada je na vlast došao DOS, kada su u Srbiju ušle nevladine organizacije antimilitarističkog karaktera. Ono što je danas ostalo od Vojske, nažalost, samo je kroki crtež one vojske koja je nekad postojala, u naše vreme, kada smo mi služili redovno vojni rok. Da to nije prazna fraza govori i činjenica da ostajemo bez jednog vida Vojske, a to je mornarica. Samo ostaci neke rečne mornarice ostaju. Zatim, Vojska je desetkovana, nažalost, sa intencijom da postane samo profesionalna. Slabo je opremljena. Šta je sa onom opremom, šta je sa onim oruđima i oružjima koji rđaju u dvorištima, u napuštenim kasarnama? Šta se dešava sa vojnim objektima, zašto se prodaju? Mi smo 50 godina i više gradili da bi počela razgradnja, da bi počela rasprodaja. Šta se dešava sa jedinicama rezervista? I sam sam bio pripadnik jedne takve jedinice koja se zvala ''Laka partizanska brigada''. Bilo ih je dve na teritoriji opštine Negotin i one su služile upravo da brane bližu i dalju okolinu teritorije opštine Negotin. Dalje, odnos Vojske i države prema udruženjima građana koja imaju vojni karakter je negativan, maćehinski, a majčinski prema onim udruženjima koja su nevojnog, pa čak i antimilitarističkog karaktera. Kao primer negativnog odnosa prema udruženjima vojnog karaktera navešću odnos države i vojske prema Savezu ratnih vojnih starešina, Savezu boraca, Udruženju generala i admirala. To su udruženja koja nose tekovine Drugog svetskog rata, tekovine milion i 700 hiljada žrtava koje su položene na braniku slobode. Zatim, Udruženje boraca ratova devedesetih... Nažalost, novi trend je nastajanje nekih novih udruženja, kao što je, na primer, Udruženje "Sloboda", koje se sastoji od vojnih i civilnih lica koja su bila na služenju vojnog roka i kojima država duguje oko 15 milijardi dinara, u proseku po milion i po svakom. Šta se desilo? Tim vojnim i civilnim licima koja su služila vojsku nepravilno je obračunata plata, nije adekvatno primenjivana Uredba Vlade, neravnomerno su raspoređena sredstva. Danas imamo kod vojnog pravobranioca 75.000 takvih zahteva za obeštećenje tih ljudi. Kod nadležnih sudova je preko 10 hiljada ovakvih zahteva. Ovi ljudi najavljuju štrajk glađu, ali od 1. aprila 2008. godine, jer poštuju specifičnu situaciju u kojoj se Srbija nalazi, zbog mogućih događaja na Kosovu i Metohiji. Kakav je odnos države prema ovim ljudima pokazuje izjava gospodina ministra Dinkića koji kaže da oni mogu da odu i u Strazbur, ali da im to neće pomoći i da im oni neće isplatiti taj novac. Sada želim da iskoristim priliku i da postavim pitanje ministru – ko je prodao vojnu ambulantu u Negotinu i čije je ona vlasništvo bila? Šta će se desiti sa objektima napuštene kasarne, koja je ogromna, u Negotinu? Dalje, hoću da naglasim da, pored Vojske, i civilna zaštita i teritorijalna odbrana više ne postoje, a juče sam pričao o značaju i funkciji koju su oni imali u civilnom društvu. To sve ne pričam napamet, jer jučerašnja izjava jednog važnog čoveka, nakon sednice Vlade, govori da se ponovo računa na vojne penzionere, na ratne vojne obveznike, na rezervni kadar, s obzirom na moguću situaciju na Kosovu. Hvala lepo.
Da li se još neko javlja povodom amandmana? Reč ima narodni poslanik Dragan Vujadinović, po Poslovniku.
Poštovana gospodo, što se tiče penzija treba reći da su u budžetu za 2008. godinu posebno, u formi dotacija, izdvojena sredstva od 31,2 milijarde za povećanje penzija zato što postoji svest o značajnoj depresiji penzija u odnosu na zarade. Znači, 31,5 milijardi; jednokratno povećanje penzija od januara je 11,5%, jednokratno povećanje za sve penzije i plus redovno povećanje u toku 2008. godine, s tim što postoji dospeli dug od 3.700 dinara koji će se deliti svim penzionerima od 20. do 31. decembra 2007. godine. Mislim da će se značajno poboljšati standard svih penzionera. Hvala.
Po Poslovniku, Žarko Obradović. Ovo je bio član 225 - davanje dodatnih obaveštenja i objašnjenja. Sada vi isto to, ali u upitnoj formi. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Evo, mi Obradovići se razumemo. Javio sam se po istom osnovu kao i kolega Vujadinović da ga obavestim da je lepo što Vlada brine o penzionerima, ali to je kratkoročna mera. Ako Vlada misli na penzionere u meri u kojoj to oni zaslužuju, onda je potrebno promeniti zakon, promeniti sistem obračuna penzija, pa dati penzionerima mogućnost da primaju onolike penzije koje će im omogućiti dostojan život, jer po sadašnjem načinu obračuna i usklađivanja penzija oni nemaju primanja dostojna života penzionera. Hvala vam.
Da li se još neko javlja po amandmanu ili po članu 225. da da objašnjenja? Ne. Hvala. Na član 63. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Milovanović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Bojan Milovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predsedavajući, ministra nema, u ime SPS-a podneo sam amandman koji suštinski liči na ovaj amandman koji je moj uvaženi kolega Ninoslav Dimitrijević obrazlagao pre mene. Ako ste primetili, svi naši amandmani su usmereni, pre svega, ka podizanju pravog smisla koji treba da nosi naša Vojska Srbije, a to je da odslikava onu vojsku koju je nasledila posle oktobarskih promena. Ovakvo stanje je uslovilo i pisanje većeg broja amandmana. Ovim amandmanom se u članu 63. iza stava 1. dodaje novi stav 2. koji glasi: "Predsednik Republike može za vreme ratnog stanja za ispoljenu hrabrost i ratne zasluge vanredno unaprediti zastavnika prve klase u čin potporučnika, kao i mlađeg vodnika u čin vodnika, bez obzira na uslove propisane u članovima 9. i 39. ovog zakona." Iza stava 2. dodaje se novi stav 3. koji glasi: "Lica koja budu unapređena na osnovu stava 2. ovog člana danom okončanja ratnog stanja zadržavaju čin u kome su se zatekla, ali nemaju pravo daljeg unapređenja u viši čin." Član 63. reguliše unapređenje za vreme ratnog stanja. Verujte mi, čitao sam obrazloženje zašto ovaj amandman nije prihvaćen, čitao, čitao i zaista nisam mogao da razumem, jer razlog zbog kojeg je odbačen amandman u stvari bi trebalo da bude obrazloženje za prihvatanje ovog amandmana. Pročitaću vam, kaže: "Amandman se ne prihvata s obzirom da se priznanja dodeljuju za zasluge u ratu, a unapređenja se mogu vršiti samo prema uslovima propisanim zakonom." Zaista bih voleo da mi neko objasni ovo. Nisam mogao da razumem. Suština svega ovoga jeste motivisati ljude, motivisati naše borce, motivisati naše oficire, motivisati vojsku da na pravi način obavljaju svoju dužnost. Možda to nekom u ovom momentu nije interes, ali zaista nisam video nikada bolji način da se neko motiviše za svoje učešće u ratu, osim da bude unapređen. Očigledno da zakonopisac nije imao ta ratna iskustva. Podsetiću, veliki broj ovde prisutnih je imao ratna iskustva. Ne postoje drugačiji kriterijumi, nego kada vreme uslovi i kada vreme da ocenu ko valja, a ko ne valja, ko je hrabar, a ko nije; ko zaslužuje, iza koga Vojska stane, a iza koga ne stane. Verujte mi, to su vrlo specifični momenti i verujte mi da je Vojska nepogrešivo znala da oceni koga treba nagraditi i unaprediti. U prethodnom amandmanu koji sam obrazlagao imao sam neku sličnu poruku, sa predlogom da se amandman usvoji, a to je upravo da služenje vojnog roka sa oružjem treba da da neku privilegiju sutra, upošljavanje, znači, prijem u profesionalnu vojsku. Rekao sam, ako se ovako bude nastavilo, Vojska Srbije neće imati ono što smo nekad zvali rezervni sastav Vojske, jer uskoro, u ovakvom trendu služenja vojnog roka u civilu, kako to sada moderno kažu, bez oružja, ostavljamo jedan veliki problem. Meni nije poznato zašto ovaj amandman nije usvojen. Očigledno je, ponoviću još jednom, rat famozno, zastrašujuće ime, pa čak i u zakonu koji podrazumeva vojsku, kao da treba da pravimo zakon o Vojsci Srbije koji ni u kom slučaju ne sme predvideti mogućnosti da Vojska Srbije radi svoj posao, za šta jednostavno i postoji ne samo u zemlji Srbiji i ovakvom političkom okruženju, nego i u celom svetu. S tim u vezi, još jednom podvlačim, ovaj zakon nije ni u kom slučaju predvideo da se razdvoji, što se kaže, kukolj i žito ili da se razdvoji kvalitet od onoga što nije kvalitet. Svi amandmani koje je Socijalistička partija Srbije predlagala išli su upravo u tom pravcu, ali to očigledno nije na pravi način shvaćeno. Evo još jedne prilike, socijalisti mole i predlažu da se ovaj amandman na član 63. Predloga zakona o Vojsci Srbije usvoji.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 66. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Veljko Kovačević.
Poštovani narodni poslanici, Sreto Perić je upotrebio jednu logičnu stvar da bi popravio i poboljšao malo ovaj zakon. Pročitaću prvo član da bi bilo jasnije: "Vojnim licima, komandama, jedinicama i ustanovama Vojske Srbije mogu se dodeljivati odlikovanja, plakete, značke i druga priznanja za postignute uspehe u službi". Amandmanom je kolega Sreto Perić predložio da se posle ovog stava doda novi stav koji glasi: "Vrste i način dodeljivanja odlikovanja uređuju se propisom Vlade Republike Srbije". Logično je, po Ustavu, da se vezujemo za predsednika države koji ima to pravo, ali predsednik države već je mnogo upleten u vojna komandovanja; pretpostavljamo da još jedna struktura može, osim ministra odbrane, da učestvuje u dodeljivanju odlikovanja, a to je Vlada Republike Srbije. U dosadašnjem stavu 2, koji postaje stav 3, posle reči "priznanja" stavlja se zapeta i dodaju se reči "osim onih iz stava 2. ovog člana". Znači, ostaje i ovaj stav kao treći stav da bi se eventualno i ministar i Vlada pitali za dodelu odlikovanja. Nisam razumeo šta ste mi dobacili, ali nije bitno. Znači, njegov je osnovni smisao da Vlada treba da ima udeo u dodeljivanju odlikovanja, osim predsednika Republike i ministra odbrane. Kada sam već kod ovih amandmana, i o amandmanu govorim u ime kolege Srete Perića, smatram da ministar odbrane ili Ministarstvo odbrane ima preveliki uticaj i udeo u zakonu, da se mnogo pita Ministarstvo odbrane, jer u članu 72. imamo: "Profesionalno vojno lice može biti po potrebi službe privremeno upućeno u drugu komandu, jedinicu ili ustanovu Vojske Srbije radi izvršenja određenih zadataka. Privremeno upućivanje profesionalnog vojnog lica po potrebi službe u drugu komandu, jedinicu ili ustanovu Vojske Srbije može trajati najduže godinu dana u toku tri godine." Sve odlučuje Ministarstvo, ali nigde ne piše šta posle tri godine. Znate, to je pred sporom i pred sudovima; što se tiče vojnih lica, pošto nema vojnih sudova, to je jedan problem koji se stalno provlači; nema, nedostaje. To je još jedan dokaz da vojna lica i vojnici moraju biti potčinjeni i moralno i materijalno, i pod zakletvom, ali moraju biti i poslušnici. Imamo još jedan član, član 78: "Po prestanku tih razloga, nadležni starešina odlučuje", to je stav 2, "o stanju u službi lica koje je bilo udaljeno od dužnosti." Opet nema nigde - vraća se po isteku na dužnost. Da je ovaj zakon napisan zbog toga da moraju poslušnici da rade, govori i član 52. - vođenje disciplinskog postupka. "Vođenje disciplinskog postupka za lakše povrede dužnosti zastareva protekom jedne godine od pokretanja disciplinskog postupka, a za teže povrede dužnosti protekom tri godine od pokretanja disciplinskog postupka." Znači, tri godine možete držati čoveka a da se ne pokreće disciplinsko pitanje, a za to vreme on mora biti poslušan. Ako ne bude poslušan, disciplinski će odgovarati. "Zastarelost vođenja disciplinskog postupka nastupa u svakom slučaju kada protekne dva puta onoliko vremena koliko je propisano u stavu 4. ovog člana." Znači, šest godina ne morate da mu sudite, ali zato morate da ga držite u stalno napetoj situaciji. Javiću se po amandmanima, ima još toga što pokazuje kako je zakon loše urađen, a urađen je tako da apsolutno vojna lica moraju biti poslušnici Ministarstvu ili ministru odbrane ili predsedniku države.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 69. amandman je podneo narodni poslanik Rajko Baralić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovih dana sam često za ovom govornicom pozdravljao i gospodina ministra, sada vidim da nije prisutan. Molim da mu prenesu ovo što ću reći konkretno o amandmanu. Na član 69. Predloga zakona o Vojsci Srbije amandman je podneo, u ime poslaničke grupe SPS, naš kolega Rajko Baralić. Da bi javnost znala o čemu se radi, to je deo Predloga zakona o Vojsci Srbije koji govori o postavljenju na dužnost. Naime, predloženi član 69. zakona govori o tome ko se sve može postavljati na formacijska mesta, odnosno ko ne može, šta se podrazumeva pod formacijskim mestima. Oficir, odnosno podoficir postavlja se, po pravilu, na formacijsko mesto roda, odnosno službe kojoj pripada. A šta ako ne ispunjava te uslove, odnosno ako ne može da se nađe odgovarajuće lice? Između ostalog, stav 3. kaže: "Čin i položajna grupa za radna mesta na koja se postavljaju oficiri i podoficiri iz stava 2. ovog člana određuju se prema kriterijumima za utvrđivanje formacija organizacionih delova Vojske Srbije." Poslanička grupa SPS uložila je ovih dana mnogo napora u najboljoj nameri da svojim amandmanima popravi jedan predlog zakona koji nije dobar, a nama je stalo da to bude dobar zakon, jer je to prvi preduslov za organizovanje Vojske na najbolji mogući način i vraćanje njenog ugleda u narodu. Smatramo da Predlogom zakona, ovako kako je ovde predviđeno, nisu regulisani uslovi za postavljanje na dužnost za koju je formacijom određen čin pukovnika, brigadnog generala i viših činova. Smatramo da to ne može da bude u istoj korpi sa podoficirima, uz sva uvažavanja koja imamo prema njima i nižim činovima. Smatramo da je trebalo bar osnovni kriterijumi da se nađu u zakonu, a ne da to bude stvar nekog podzakonskog akta. Iz ovog predloženog rešenja proizilazi da se na navedena mesta mogu postaviti lica koja nemaju odgovarajuću stručnu spremu, iskustvo u obavljanju određenih dužnosti, specijalizaciju i slično, a kada se u vojsci na takav način postavljaju ljudi na odgovorne dužnosti to je jedan od prvih razloga da se gubi poverenje u vojsku. Zato smo mi predložili da se član 69. promeni na način da se posle predviđenih šest stavova, koje mi ne dovodimo u pitanje, dodaju tri nova stava koja glase: "Prilikom izbora kandidata za postavljenje na dužnost za koju je aktom o unutrašnjoj organizaciji Vojske Srbije određen čin pukovnika, ili na dužnost višeg čina, uzimaju se u obzir stepen stručne spreme, službene ocene, radno iskustvo za odgovarajuću dužnost i drugi uslovi određeni propisom iz člana 79. ovog zakona" koji je kasnije regulisan. Smatramo da treba da stoji: "Na dužnost za koju je aktom unutrašnje organizacije Vojske Srbije određen čin pukovnika, može biti postavljen oficir čina potpukovnika koji ima završenu školu za komandno-štabno usavršavanje ili oficir čina potpukovnika koji ima završene diplomske akademske studije – master", ili magistar, kao što je to do sada bilo, "u naučnoj oblasti koja odgovara radu, odnosno službi kojoj pripada, završeno odgovarajuće specijalističko školovanje ili položen pravosudni ispit koji odgovara dužnosti koju obavlja." To je neki osnovni uslov da neko može biti postavljen na dužnost za koju je određen čin pukovnika. Takođe, smatramo da u trećem stavu koji dodajemo treba da stoji: "Na dužnost za koju je aktom o unutrašnjoj organizaciji Vojske Srbije određen čin brigadnog generala ili viši čin može biti postavljen oficir čina pukovnika koji ima završenu školu za generalštabno usavršavanje ili oficir čina pukovnika koji ima naučno zvanje doktora nauka u naučnoj oblasti koja odgovara radu, odnosno službi kojoj pripada." Šta je bila naša ideja? Šta je suština? Kako mi to gledamo? Veoma je važno da se daju ovi osnovni elementi za najviše činove i na osnovu toga za najviše dužnosti. Smatramo da je logično da to nađe mesto u zakonu. Ne dovodim u pitanje ovih šest stavova koji su govorili o tome - šta, kako, ko, ali mislimo da treba ipak izdvojiti činove pukovnika, brigadnih generala i više činove. Ne smeta ništa zakonu, ne ruši čak ni koncepciju zakona koji je predlagač dao, a daje svakako značaja i ovim dužnostima i ovim činovima, i to povratno utiče na odnos prema Vojsci Srbije. Predlažemo da u danu za glasanje, ako već ministar nije tu da ga prihvati, prihvatimo ovaj amandman. Hvala.
Zahvaljujem se. Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne.) Hvala puno. Narodni poslanik Zoran Despotović podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 69. doda novi član 69a. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa Ustavom i pravnim poretkom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Zoran Despotović. Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS, a na osnovu člana 145. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, podneo sam amandman, koji je sličan amandmanu kolege Rajka Baralića, pošto je obrazloženje o odbijanju ovog amandmana isto. Posle člana 69. dodaje se novi član 69a koji glasi: "Prilikom izbora kandidata za postavljenje na formacijsko mesto višeg čina uzimaju se u obzir stepen stručne spreme, službene ocene, radno iskustvo za odgovarajuću dužnost i drugi uslovi određeni propisom iz člana 79. ovog zakona. Na dužnost za koju je formacijom određen čin pukovnika može biti postavljen profesionalni oficir čina potpukovnika koji je završio vojnu akademiju i školu za komandno-štabno usavršavanje ili ima naučno znanje magistra (master) ili specijaliste u naučnoj oblasti koja odgovara rodu, odnosno službi kojoj pripada. Na dužnost za koju je formacijom određen čin brigadnog generala može biti postavljen profesionalni oficir čina pukovnika koji je završio vojnu akademiju i školu za generalštabno usavršavanje ili oficir čina pukovnika koji ima naučno zvanje doktora nauka u naučnoj oblasti koja odgovara rodu, odnosno službi kojoj pripada". Obrazloženje – uslove za postavljanje na dužnost za koju je formacijom predviđen čin pukovnika i brigadnog generala treba propisati zakonom. Da su gospoda iz Ministarstva valjano čitala ovaj amandman, oni bi ga prihvatili. Verovatno su članovi NATO-a koji se nalaze u Srbiji ovaj naš amandman odbili. S obzirom na to da je u toku transformacija Vojske, a da se predviđa smanjenje profesionalnog vojnog sastava u skorije vreme, samim tim i visokih formacijskih mesta, kojih neće biti mnogo, a koja su od izuzetnog značaja za jednu vojnu silu, tako i Vojsku Srbije, da ne kažem mesta od izuzetnog ugleda, kao što su načelnici službi, rodova, pomoćnici načelnika Generalštaba, komandanti brigada, smatram da na takva mesta ne mogu biti postavljeni ljudi bez visokog stepena stručne spreme, zvanja doktora ili mastera, odličnih referenci tokom službovanja, komandno-štabnog usavršavanja, a naročito specijaliste u službi kojoj pripada. Iz bliske prošlosti nam je jako poznata zloupotreba baš tih visokih formacijskih mesta na koja su postavljani ljudi, odnosno podobni podoficiri, bez ikakvih kvalifikacija, bez naročitog vojnog iskustva, preko raznih veza, rodbinskih, prijateljskih i partijskih. To narušava ugled Vojske Srbije, a naročito ako oficiri nemaju podršku ljudi tj. jedinice koju zastupaju i kojoj komanduju. U svakom rodu u službi tj. vojsci zna se ko je ko i koliko vredi, da li je sposoban ili nije, pa onda očekujete da takav visoki oficir održava borbenu gotovost jedne jedinice tako što će pokazivati lažno stanje, a ne činjenično. U pitanju je odanost ljudi koje treba povesti u rat ili biti primer tim ljudima. Jedno je vojska u miru, a drugo u ratu, gde se pokazuju prave vrednosti ljudi koji su spremni da daju svoje živote za otadžbinu. Draga gospodo, sve to zavisi od rukovodećeg tj. komandujućeg sastava jedne vojske. Na ta mesta se moraju birati visokoobrazovani oficiri, oficiri od ugleda, časti, poštenja, kao što je to naš general Božidar Delić, koji je, nažalost, penzionisan sa 48 godina života. Zato sam podneo ovaj dobronameran amandman, koji je od izuzetnog značaja, jer prihvatanjem ovog amandmana ne bi bilo raznoraznih zloupotreba, povećala bi se sposobnost i profesionalnost visokog oficirskog kadra, a samim tim i Vojske Republike Srbije. Još nešto, nevezano za ovaj amandman, pošto nam je svima poznato da je Vojska od 2000. godine degradirana, postavlja se pitanje - zašto ste uskratili plate od 1. oktobra 2000. godine do 1. oktobra 2005. godine profesionalnim vojnim pripadnicima, a poznato je da plata ne sme biti manja od tri, ni veća od pet prosečnih plata na nivou Republike za taj mesec. To je propisano u članu 75, "Službeni list SRJ", broj 43/94 i 28/96. Upoznati ste da je skoro 70% profesionalnih vojnika podnelo tužbe, traže svoje pravo, jer to pravo im je, nažalost, danas uskraćeno, odnosno vojska nema šta da jede, a o uniformama i naoružanju ne treba govoriti. Dugujete svakom pripadniku Vojske, uključujući i penzionere, a ima ih oko 75.000, u proseku do milion i po dinara. Na kraju vas upozoravam na najavu štrajka pripadnika vojnih udruženja i vojnih penzionera. Ovo je dobronamerno, savetujem da primenite iskustva iz prave, a ne iz tzv. reforme. Hvala.
Zahvaljujem se, gospodine Despotoviću. Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 84. amandman je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 87. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Jerkov i Aleksandar Marton. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 91. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Jerkov i Aleksandar Marton. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodna poslanica gospođica Aleksandra Jerkov.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici i narodne poslanice, Liga socijaldemokrata Vojvodine, gospodin Marton i ja podneli smo amandman kojim menjamo postojeći član 91, evo pročitaću ga, on trenutno glasi: "Vojniku na služenju vojnog roka, učeniku i studentu vojnoškolske ustanove i licu na drugom stručnom osposobljavanju za oficire i podoficire pripadaju novčana primanja koja odredi ministar odbrane." Mi predlažemo da se tekst ovog člana promeni i da glasi: "Vojniku na služenju vojnog roka koji je pre obaveznog služenja vojnog roka imao stalno zaposlenje pripada novčana naknada u visini jedne polovine bruto plate koju je primao kod poslodavca. Ova naknada isplaćuje se iz budžeta Republike Srbije. Učeniku i studentu vojnoškolske ustanove i licu na drugom stručnom osposobljavanju za oficire i podoficire pripadaju novčana primanja koja odredi ministar odbrane." Smatramo da su mladi ljudi u ovoj zemlji već u dosta teškoj poziciji. Oni se susreću sa raznim vrstama diskriminacije prilikom zapošljavanja. Za ženske osobe to su uslovi koje poslodavac nema ni ustavna ni bilo kakva druga prava da postavlja. Za muške osobe prepreku može predstavljati ukoliko osoba koja traži posao nije bila na odsluženju vojnog roka. Poslodavci su skloni da ove osobe nezapošljavaju, a za svakog mladog čoveka svakako da jako veliku prepreku u životu i veliki problem predstavlja to ako šest meseci bude ostavljen bez sredstava za život. Ovo se posebno odnosi na mlade porodice, jer zamislite čoveka koji je u braku, koji ima malu decu i koji najednom treba da ostavi svoj posao i da šest meseci radi za platu od 200 ili 300 dinara. Prosto smatramo da jedan od načina da se konačno ispune predizborna obećanja iz kampanje, kada su svima puna usta mladih ljudi, njihovih prava i toga kako mladi treba mnogo bolje da žive, najbolji način da im se pokaže da će zaista neko voditi računa o njima jeste da im se na ovaj način omogući da imaju bar deo primanja koja bi inače imali da nisu u obavezi da idu u vojsku. Naravno, stav Lige socijaldemokrata Vojvodine je poznat – da Vojska treba da bude profesionalizovana, da opšta vojna obaveza ne treba da postoji jer mladi ljudi mogu da nađu druge načine da budu korisni za državu. Naravno da će svaki mlad čovek biti korisniji za državu na svom radnom mestu, gde će se baviti svojim poslom, a ne da ga neko šalje da živi negde gde nema nikakve uslove za život, gde nema elementarna ljudska prava i da još pri tom ne dobija pare za to vreme i da njegova porodica živi kako već živi, da se snalazi kako sama zna i ume. Smatramo da se u budžetu Republike Srbije za ovo mogu iznaći sredstva i da dobra volja Vlade sada treba da presudi i da Vlada pokaže da postoji neko ko će se brinuti o mladima u ovoj zemlji, da oni nisu samo tema u predizbornoj kampanji, nego da će se i kada neko dođe na vlast konačno početi baviti mladima, njihovim pravima i njihovim standardom života. Hvala vam.
Zahvaljujem. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 125. amandman je podneo narodni poslanik Željko Vasiljević. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Željko Vasiljević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, podneo sam amandman na član 125. iz više razloga. Nadao sam se da će Vojska Srbije shvatiti moralni značaj ovog amandmana. Inače, evo šta piše u amandmanu, za one koji to nemaju ispred sebe: U članu 125. na kraju tačka se zamenjuje zapetom i dodaje se sledeći tekst "kao i supružnik i član porodice pripadnika Vojske Srbije koji je ostvario svojstvo ratnog vojnog invalida od prve do četvrte grupe invalidnosti." Naime, o čemu se radi? U članu 125. predviđeno je da se članovima porodica poginulih boraca koji su bili aktivni pripadnici bivših armija obezbeđuje prioritet pri zapošljavanju i u Ministarstvu odbrane i u Vojsci Srbije. Zaista, sa moralnog aspekta nema nikakvog opravdanja da se ovaj amandman ne prihvati i da se u ovom članu ne proširi pravo da se po ovim kriterijumima zapošljavaju i članovi porodica palih boraca. Ali, stvarno ne znam, više poslanika se danas pitalo koji je to mudrac pisao ove odgovore na amandmane, pazite šta je čovek smislio i napisao: "Amandman se ne prihvata s obzirom da se posebnim propisima uređuju prava ratnih vojnih invalida i članova njihovih porodica." Gospodo, vi koji ste ovo pisali, treba da vas je sramota. Tim istim zakonom su propisana prava porodica poginulih, pa ste njih uvrstili u ovaj član zakona. Ja bih rekao da ste vi podeljene ličnosti i da imate ozbiljan animozitet prema amandmanima koje podnesu poslanici iz opozicionih stranaka jer zaista ne mogu da vidim logiku i drugo objašnjenje za odbijanje ovakvog amandmana. Meni je zaista malo i neprijatno da pričam kada nema ministra, koji bi, nadam se, imao toliko razumevanja, ustao i rekao da prihvata ovaj amandman. Znate zašto bih rekao da prihvata ovaj amandman? Zato što smo mi 27. avgusta 2007. godine obavestili ministra i Ministarstvo o pokretanju te naše inicijative i zašto mislimo da ovo treba da bude prihvaćeno; 30. 10. u Ministarstvu odbrane, na sastanku na kome nažalost ministar nije mogao da bude prisutan jer, pazite, od 27. avgusta do 30. 10.nije mogao da isplanira nijedan dan kada će primiti delegaciju Udruženja ratnih vojnih invalida Srbije... Toliko o poštovanju sadašnjeg ministra prema ratnim veteranima, odnosno ljudima koji su za ovu državu i za tu vojsku nastradali pre njega. Međutim, nije tu vrhunac cinizma i neodgovornosti ove vlade i ovog ministarstva prema nama. Znači, na to pitanje koje je postavljeno na sastanku 30. 10. prisutni potpukovnik Trandafilović je odgovorio da je to već obuhvaćeno nacrtom zakona o vojsci, ali da li će i kada će zakon o vojsci biti usvojen ostaje da vidimo. Gospodo, kako sad ovo? Kako je moguće da nas je potpukovnik Trandafilović toliko obmanuo i da od 30. 10. do danas nije moglo, odnosno do dana kada je ovaj zakon ušao u proceduru, da se to uvrsti, iako je to obećano. Da vam kažem koliko... Da ne mislite da vam čitam ovo ili citiram sa nekog dokumenta, ovde stoji da je to Republika Srbija, Ministarstvo odbrane, Sektor za ljudske resurse, od 6. novembra 2007. godine. Znači, neko piše u Ministarstvu, a taj neko, sad ću da vam kažem kako se zove, zove se pomoćnik ministra za ljudske resurse gospodin, pretpostavljam da je doktor, Bojan B. Dimitrijević. Gospodine Dimitrijeviću, treba da vas je sramota da u izjavi, odnosno u zapisniku sa sastanka napišete da će ovo biti sastavni deo zakona, a da to nije u zakonu. Da li je razlog tome da se Udruženje ratnih vojnih invalida, koje naročito vodi brigu o tim ljudima, odvrati od akcija koje je želelo da organizuje da bi se izborilo za ovakvo pravo? Znate, nema ministra, gospoda iz Ministarstva nisu baš zainteresovana da ovo čuju, to njih i ne zanima. Ne mogu da odgovore pozitivno na ovo što ja pričam, pretpostavljaju da će skupštinska većina u danu za glasanje izglasati ovakav zakon, bez obzira na moralne posledice ovakve odluke. Znači, zaista od ove priče o ministru i o Ministarstvu, kako ono želi da podigne ugled Vojske Srbije kroz reforme koje sprovode, nema ništa. Bez podizanja ugleda, odnosno bez korektnijeg odnosa prema bivšim ratnicima koji su nastradali u vojskama prethodne države za interese srpskog naroda i srpske države, nema ugleda Vojske. Nikada ova vojska neće biti na višem procentu prihvaćena od naroda nego što je sada dok neki drugi ljudi ne budu došli na čelo tog ministarstva, na čelo Vojske i sagledali sve obaveze jedne takve institucije koja je u svim zemljama sveta kohezioni faktor za celokupan narod i za sve ljude koji žele dobro toj državi. Čak i u zemljama gde je vojska profesionalna, gde su to strogi profesionalci, procenat podrške građana te zemlje prema toj vojsci je daleko veći nego danas građana Srbije prema Vojsci Srbije, koja je još uvek narodna vojska i još uvek nije apsolutno profesionalizovana. Iako nema gospodina ministra, obratiću se njemu lično, nadam se da će mu neko preneti ovo što sada kažem. Gospodine ministre, ako postoji amandman koji treba da prihvatite, to je amandman na član 125. zakona. Ne košta ništa državu, ne obavezuje je ništa, samo daje prioritet pod ispunjenim uslovima ljudima koji su dokazane patriote, ljudima koji su se žrtvovali za ovu zemlju i za ovu vojsku. Znači, ako ne prihvatite ovaj amandman moći ću da zaključim samo jedno, ne samo ja nego svi bivši borci, svi veterani, svi ratni vojni invalidi – da niste imali razumevanja za njihove potrebe i da ne želite vojsku u kojoj će biti patriote i ljudi koji vole ovu zemlju. Hvala vam.
Hvala. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 154. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Jerkov i Aleksandar Marton. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neki želi reč? Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marton. Ministar je tu u zgradi, evo sada će da nam se pridruži, ne brinite. Izvolite, gospodine Marton.
Hvala, gospodine predsedniče. Poslanica LSV-a Jerkov i ja smo predložili amandman na član 154. koji glasi: "Vojniku na služenju vojnog roka, licu u rezervnom sastavu dok se nalaze na vojnoj dužnosti u Vojsci Srbije i licu na drugom stručnom osposobljavanju za oficire i podoficire mogu se izreći sledeće disciplinske mere...". Ima ih četiri. Sa tri možemo da se složimo, ali smatramo da stav 4. odnosno disciplinska mera prekoredne službe u trajanju do tri smene ne bi trebalo da bude u ovom članu, jer smatramo da prekoredna služba u trajanju do tri smene, ovako definisana, može da predstavlja osnov za nečovečno postupanje i torturu. Svi koji su bili na služenju vojnog roka znaju da je bilo takvih pojava. Poslanica Jerkov i ja smatramo da je stav Vlade da se ovaj amandman ne prihvati pogrešan i zato, kao i moj prethodnik, savetujem poslanicima da u danu za glasanje pritisnu zeleno dugme. Hvala.
Zahvaljujem se, gospodine Marton. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 189. amandman je podneo narodni poslanik Rajko Baralić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 189. amandman je podneo narodni poslanik Vlado Sekulić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vlado Sekulić.
Dame i gospodo narodni poslanici i ministre u odsustvu... Kako ste vi rekli, gospodine Duliću, tu je u zgradi, sad će on sići. Je l' nekog uhapsio možda? Ovo je stvarno degutantno što ministra nema, evo, ostalo nam je još tri amandmana i ministar treba, ako je tu, bar da čuje ovo što mi pričamo. Jednostavno, ministar potcenjuje ovaj skupštinski dom i nas poslanike, samim tim i građane. Ovo njegovo ponašanje i dobacivanje sa mesta, to bi moglo da se i pretrpi, s obzirom na to da znamo gospodina Šutanovca iz nekog ranijeg perioda. Evo, to mu je najveća pobeda što je uradio u životu, što je na Zvezdari napravio kuću za sedam dana. Hvali se i što je završio specijalističke kurseve od Garmišpartenkirhena, verovatno da mu je uža specijalnost skijanje, slalom, veleslalom ili skakaonica. To je nešto što stvarno gospodin Šutanovac baš onako neukusno radi, ali evo, pokazuje svoje pravo lice, nije izdržao ni da završimo ovaj deo sa amandmanima. Ako su amandmani pravno mogući možda bi on i prihvatio neke naše, iako sumnjamo da će on prihvatiti bilo koji amandman SRS-a. Na osnovu člana 145. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije podneo sam amandman na Predlog zakona o Vojsci Srbije. U članu 189. stav 4. posle reči "obrazovanje" dodaje se tekst "unaprediće se u čin majora odnosno kapetana korvete, bez prava na dalje unapređenje", a preostali deo teksta se briše. Posle stava 4. dodaje se novi stav 5. koji glasi: "Oficir iz prethodnog stava stiče pravo na unapređenje sticanjem visokog obrazovanja". Postojeći stavovi 5, 6. i 7. postaju stavovi 6, 7. i 8. Obrazloženje je da je s obzirom na to da je vrlo mali broj oficira u ovom statusu logičnije da se oni unaprede, nego da im se ovim zakonom ukinu stečena prava. Da bi građanima bilo jasnije o čemu pričam, pročitaću: "Oficir u činu kapetana prve klase, odnosno poručnik bojnog broda koji se zatekao u službi na dan stupanja na snagu ovog zakona, a koji nema završenu vojnu akademiju, odnosno koji nema odgovarajuće visoko obrazovanje, prevodi se u čin kapetana, odnosno poručnika fregate." Tako je ovaj član glasio. Ovim amandmanom sam hteo da popravim ovo i da se jednostavno stavi do znanja da ako je već neko obavljao ovu dužnost, a nema visoko obrazovanje, onda se postavlja pitanje kako je obavljao ovu dužnost; ako je obavljao dobro dužnost, zašto bismo ga degradirali i zašto bismo mu spuštali čin. On ionako, po ovome, ne bi mogao da napreduje, a sami smo rekli da ima vrlo malo ovako stručnih kadrova. Mi smo umesto fregate stavili - korveta. Inače, korveta je, ako se ne varam, a mislim da se ne varam, izviđački brod ili mala brza krstarica. Smatramo da kadrovi koji obavljaju ovo ne treba da se degradiraju. Čim su na ovom položaju znači da su adekvatno odgovarali zadacima koji su postavljeni pred njih. A videli smo da bukvalno, kada su u pitanju izviđački brodovi ili brze krstarice, u ovoj podeli koja je napravljena mi nemamo rečnu mornaricu; ona se sad pripaja, koliko sam video, kopnenoj jedinici, iako je to sad meni malo nelogično. Kad pogledamo sa geografskog aspekta, imamo dugačku rečnu granicu između nas i Hrvatske, a još dužu prema Rumuniji. Po ovoj logici stvari, ako ukidate ovo, a verovatno je trebalo u zakonu da objasnite zašto se ukida i prevodi u kopnenu jedinicu, postavljam konkretno pitanje, ali žao mi je što ministar nije tu, iako on ne bi ni znao o čemu pričam sada. Mene sad interesuje, u slučaju da, ne daj bože, zaratimo sa susednom Hrvatskom ili Rumunijom, da li ćemo po tome, po strategiji i doktrini Vojske, mi njih čekati na obali, pošto nećemo moći da se suprotstavimo jer nemamo, koliko vidim, plovne resurse. To je nešto što je ispalo malo nelogično. Po toj logici stvari mi uopšte nemamo neku odbranu sa vode. Vi ste nju preveli u kopnene snage. Smatram da je ovakvo rešenje koje ste dali u ovom članu protivzakonito i protivustavno, jer takva lica koja su se našla na ovim funkcijama unapređena su u odgovarajuće činove kapetana prve klase, odnosno poručnika bojnog broda, na osnovu zakona. Na osnovu čega sad vi njima uskraćujete ovo? Znači, nisu oni mogli bez zakonske osnove da dođu na taj položaj i da dobiju svoje činove i ne može stupanjem na snagu ovog novog zakona da se potire sve, da se to pravo ukine, odnosno izvrši degradiranje u niži čin. Znači, mi nismo ništa specijalno vama pokvarili, ali smo ovim amandmanom popravili ovaj član i dokazali da lica koja to obavljaju, znači oficiri koji obavljaju, treba da se nađu na višem činu, jer oni neće moći više dalje da napreduju. Vrlo je malo tih oficira na tom položaju. Posle stava 4. dodaje se novi stav 5. koji glasi: "Oficir iz prethodnog stava stiče pravo na unapređenje sticanjem visokog obrazovanja." To je nešto što je sasvim normalno. Dakle, ako neko hoće da se u svojoj profesionalnoj karijeri usavršava, da se doškoluje, može da stekne viša zvanja akademije i onda bi se dozvolilo da se on prevede u viši čin. Znači, mi nismo ništa ovde degradirali, naprotiv, želeli smo da zaštitimo oficire koji su se našli na ovom mestu, jer oni su profesionalci i imaju svoje radno mesto. Pružamo im priliku da ne idu na čin niže. Ima ih vrlo malo i vidim da ste ih preveli već u kopnene jedinice, može da se desi da ćete ih ugasiti. Sada bi mi baš bio potreban ministar, pošto se ovo uklapa u ove naše korvete, fregate, u prevođenje svega ovoga u kopnenu odbranu. Postaviću vam konkretno pitanje, ako vi znate; možete preneti ministru ili ako vam dozvoli gospodin Dulić da izađete i da kažete, a vezano je za ovaj deo. Postavljam pitanje za gospodina u odsustvu, Šutanovca, da li postoji na Adi Ciganliji ronilački klub čiji je vlasnik Dragan Karleuša? U ovom trenutku ne znam kako se zove taj ronilački klub, ali zna se da ne postoji više od jednog ronilačkog kluba na Adi Ciganliji, Dragan Karleuša je vlasnik tog kluba. Da li ga Vojska finansira? Da li je dobio i nekoliko brodova iz naše rečne flote, stare Jugoslavije, pa SCG, sada Srbije? Jer, ima indicija da postoji klub, da postoje brodovi i plašim se da nije to iz ove naše fregate ili korvete, da to nisu ti brodovi. Sada, pošto će biti kapetani prve klase, poručnici, desiće se to da nemaju ljudi na čemu ni da budu, da nisu na tim brodovima, nego, jednostavno, sve prelazi u privatne ruke. Kada gospodin Šutanovac bude došao, ja bih očekivao da on izađe i da ospori ili da odgovori na ovo pitanje. Nisam siguran da je to tako, ali prema saznanju ljudi koji su usko vezani za ovo nije neosnovano da se postavi pitanje o ovome. Mislim da je to klasična zloupotreba, ako se osnovna sredstva, a brodovi i ostalo su osnovna sredstva i borbena sredstva Vojske Srbije, ustupaju nekome u neke privatne svrhe. Plašim se da će ti naši brodovi završiti kao splavovi i da će neko iz žute kamarile da otvori neki elitni restoran ili splav, a da će naša vojska... Pošto smo ostali bez rečne mornarice, ja se plašim, pored gospodina Šutanovca, da ćemo mi ostati i bez avijacije, iako oni remontuju te avione, ali gospodin Milan Avramović mu je poklonio ovaj novi prototip, verovatno će usavršavati taj deo. Ali, ostaćemo bez kopnene odbrane, bez pešadije, bez cele vojske. To je amandman koji se baš trudi da reguliše položaj vojnih lica. Gospodin Šutanovac bi trebalo da zna da nisu vojna lica samo generali koje on poznaje, pukovnici u penziji koji se na volšeban način vraćaju u njegovu službu, pa mu postaju savetnici i vode dalje VOA. Konkretno, o gospodinu Kovaču pričam; bili su prijatelji, ortaci u Upravnom odboru SDPR Jugoimporta. Savetnici, ne samo gospodin Dragišić, gospodin Marković i gospodin Aleksandar Radić, to su savetnici DS-a, usavršavaju se na fakultetima za specijalne i bezbednosne mere, i to je nešto što treba da se zna. Vojna lica i vojska nikada nisu teže živeli. Ja dolazim sa Novog Beograda, gde živi najviše vojnih lica, ali tamo se ne živi u "Cvećarama", gospodo, nego u onim, kako kažu, spavaonicama na Novom Beogradu; to nisu komforne vile, evo, gospodin Šutanovac je tu, nego su stanovi. Mogu da vam kažem iz ličnog iskustva, dete sam vojnog lica i živim u izrazito vojnom bloku 61, tu su i podoficiri. Podoficire ste ovde totalno degradirali i želeli biste da ih ugasite. Ne mogu svi da budu generali, ne mogu svi da budu toliko obrazovani da se strogo po Maršalovom planu usavršavaju po inostranstvu. Vojna lica na Novom Beogradu nikada nisu gore živela. Prvo, zato što su plate izuzetno male, drugo, zato što se smanjuju, a da ne pričam o položaju civilnih lica koja su radila u Vojsci, to je na volšeban način očišćeno kao metlom i ne postoje više ta civilna lica koja su prenosila odbranu u sistemu u državi i pomagala u izvođenju svih akcija i svega ostalog. Meni je jasno, kada gospodin Šutanovac stoji iza ovog zakona, gde smo mi – Vojska Srbije se prevodi u misionare, pa se plašim da će biti legionari. Meni je jasno da gospodin Šutanovac nema mnogo dodirnih tačaka sa običnim svetom u profesiji vojnih lica, gde su zastavnici do kapetana, majora i pukovnika, koji žive kod mene. Svi časni oficiri su na brzinu smenjeni, na čelu sa generalom Delićem. Sigurno, kada on bude ministar vojske biće sve bolje i bolje. Vi se smejte, ali, gospodine Šutanovac, uporediti vas i gospodina Delića, to bi bila degradacija gospodina Delića, a ne vas.
Reč ima narodni poslanik Veljko Kovačević.
Poštovani narodni poslanici, podržao bih amandman mog kolege, s tim što bih ponovo postavio pitanje u vezi sa ovim amandmanom. Znači, vidovi vojske Srbije su, po ovom zakonu, kopnena vojska i vazduhoplovstvo i protivvazdušna odbrana. Gospodine ministre, ja sam vam postavio pitanje – zašto ste izbacili rečnu mornaricu? Ja bih zamolio zvanično, poverljivo, tajno ili kako god vi šaljete te podatke, hoću od Generalštaba Vojske Srbije da dobijem napismeno obrazloženje zašto je izbačena rečna mornarica. Nemojte da mislite da ne može. Otac mi je bio u Generalštabu, ja sam služio vojsku normalno, hoću ili strogo poverljivo ili na potpis, kako god hoćete. Smatram da je to nerazumna odluka, s obzirom na dužinu Dunava, reke koja se zove srpsko more, da je Dunav povremeno dubine i do 120 metara i na nekim mestima ne može da se izbori; brodovi koji prolaze su uglavnom brodovi stranih država, koji mogu da prenose svašta. Zbog nedostatka rečne mornarice može da se istovara radioaktivni teret u dubinama Đerdapskog jezera, u Đerdapskoj klisuri. Ne može to policija da spreči, samo može patrolni čamac, vojni brod; koliko smo ih već imali, ja sam saznao, pet ili šest, sedam, nije bitno, neki su stariji, neki mogu da se remontuju. Zašto se to izbacilo? Izuzetna je potreba za rečnom mornaricom. Na kraju krajeva, i Mađarska nema more, ali ima mornaricu i stvarno mi nije jasno da takav jedan vid vojske... Ja nisam bio u mornarici, ali to je za mene jedan prelepi vid, gde ima specijalaca, diverzanata, gnjuraca, koje ta vojska može kasnije da osposobi i za privredu i za učestvovanje u raznim akcijama, ne daj bože, nekih diverzantskih potreba. Još nešto mi se ne sviđa u ovom zakonu, a to je član 176. gde se kaže ovako: "Pripadnik Vojske Srbije može se u celosti ili delom osloboditi odgovornosti za nastalu ili prouzrokovanu štetu, odnosno može se obustaviti postupak za naknadu štete ako je do nje došlo postupanjem po nalogu pretpostavljenog lica, pod uslovom da ga je pripadnik Vojske Srbije prethodno pisanim putem upozorio da će izvršenjem naloga nastati ili da bi mogla nastati šteta." Ja sam u vojsci slušao naređenja, ali zamislite da sam ja od svog pretpostavljenog tražio pismenim putem da mi naredi, da bih bio oslobođen odgovornosti! To je za mene nelogično. Naređenje se u vojsci izvršava usmenim putem ili dnevnom zapovesti, ili kako već ide protokolom, jer to je sada izmenjeno. Ne mogu ja da tražim od pretpostavljenog da mi on pismeno napiše da ja neću da odgovaram. To je totalno nelogično.
Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Ja ću vrlo kratko. Ja bih da podržim ovaj amandman gospodina Sekulića, jer ima smisla. Naime, članom 179. Predloga zakona, s obzirom na to da se ukidaju neki činovi, ovde je predviđeno da se svi oficiri koji se nalaze u činu kapetana prve klase, u momentu donošenja zakona, prevode u čin majora ako imaju završenu akademiju, odnosno u čin kapetana ako nemaju završenu akademiju. Mi smo predložili amandmanom da se i oni koji nemaju završenu akademiju, znači nalaze se u činu kapetana prve klase u ovom trenutku, prevedu u čin majora. Po našim informacijama radi se o vrlo malom broju ljudi. Mislim da nije korektno prema njima, iz nekih ljudskih i moralnih razloga, a nije ni pravnički korektno, da se novim propisom, novim zakonom ukidaju prava koja su već stečena nekim ranijim zakonom. Ovde se upravo to dešava, oni se faktički degradiraju i sa tog čina kapetana prve klase vraćaju se na čin kapetana koji su nekad imali. Mi smo predložili da se prevedu u čin majora, ali da im se dalje napredovanje ograniči dok ne steknu visoko obrazovanje da bi mogli dalje da napreduju. Naravno, Vlada nije to prihvatila i to će verovatno ostati tako kako ste vi predložili. Samo bih iskoristio vreme koje još imam da postavim jedno pitanje ministru ili kompletno Vladi Republike Srbije. Naime, nama se obratio veći broj lica, vojnih lica koja su ili penzionisana ili su još uvek u službi i civilnih lica koja su još uvek na službi u Vojsci Jugoslavije, pa Srbije i Crne Gore, sada Srbije, koja su godinama zakidana za deo prinadležnosti koje je po zakonu trebalo da imaju. Po tim informacijama, kako su oni nama preneli, oni su tužili nadležne organe. Ako je to tačno, ima čak 50.000 takvih tužbi. Postavljam pitanje da li je to tačno i ukoliko je tačno zašto te tužbe nisu procesuirane i kada će biti? Koliko sam shvatio iz njihovih informacija, sudije se bukvalno plaše da to uzmu u proceduru, jer se radi o velikom iznosu koji bi država morala da nadomesti. Interesuje me i voleo bih da dobijem zvaničan odgovor od Vlade Republike Srbije, odnosno nadležnih organa, koliko je to tačno, koliko je ljudi podnelo takve zahteve odnosno tužbe, o kojoj se cifri tu radi i šta će država preduzeti u cilju da se to pitanje razreši. Hvala vam.
Zahvaljujem se. Na član 190. amandman je podneo narodni poslanik Vidoje Jovanović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da lineko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 190. amandman je podneo narodni poslanik Rajko Baralić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Miša Petronijević. Izvolite.
Hvala lepo. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, poslanička grupa SPS je podnela amandmane na članove 190, 191, 192, i 193. Te odredbe se nalaze u Predlogu zakona o Vojsci u glavi XV - Prelazne i završne odredbe, i to je deo koji se odnosi na vojne osiguranike, na prava vojnih osiguranika itd., dakle, taj kompleks prava vojnih osiguranika. Gospodine predsedniče, ja ću, ako mi dozvolite, da u isto vreme obrazložim amandman na član 190. i amandman na član 193. smatrajući značajnim posebno ta pitanja, u okviru ovog vremena koje će biti za jedan amandman. (Predsednik: Ja vam se zahvaljujem na tome. Izvolite.) Inače, ovaj deo zakona koji govori o pravima vojnih osiguranika po našem mišljenju je jedan od najlošijih delova ovog zakona. Ovde se govori o pravima vojnih osiguranika i primenjuje se čas jedan, čas drugi zakon; čas zakon po kome su do sada imali prava, čas Zakon o PIO, tako da se ne zna kakva su to prava. Što se tiče nas, poslaničke grupe SPS, smatramo da je odnos prema vojnim osiguranicima, vojnim penzionerima isto što i odnos vlasti prema Vojsci Srbije. Isto tako smatramo da veoma važno mesto treba da imaju upravo prava vojnih osiguranika. Prava vojnih osiguranika treba da budu regulisana posebnim zakonom, čime se ističe u prvi plan specifičnost poziva kojim se bave vojna lica, sva težina posla koji oni obavljaju i, naravno, ističemo naš odnos prema njima i prema Vojsci. Te specifičnosti, u stvari, najcelovitije se mogu iskazati i verifikovati kao elementi u određivanju penzija u posebnim normativnim aktima, u posebnom zakonu. Najveći broj profesionalnih pripadnika stranih armija takođe ostvaruje penziju po posebnim uslovima u odnosu na zaposlene i penzije se najvećim delom usklađuju iz budžeta i delom iz vojnog budžeta. Dakle, nije nepoznat taj sistem u svetu da to treba da bude posebnim zakonom regulisano i posebno vrednovano. Vojni penzioneri se sada nalaze u situaciji da im se otprilike predodređuje mogućnost izmene Zakona o PIO, upućuje se na Zakon o PIO Srbije. Mi smatramo da je to loše, pogotovo imajući u vidu, pored specifičnosti posla kojim su se bavili, da su to neka prava koja su oni imali u onom momentu kada su stupali u vojnu službu i računali su sa tim. Posebno ako imamo u vidu da se veliki broj vojnih penzionera, malopre smo čuli cifru od 50.000, našao u situaciji da ne primi, da ne ostvari pravo na isplatu penzija po uredbama Vlade. Dakle, uredba Vlade je doneta 2004. i 2005. godine za penzionisana lica pre 1. 8. 2004. godine; to su prava koja nisu ostvarena i to su ogromna sredstva. Dakle, kada se sve to stavi na jednu gomilu vidi se da je to jedan loš odnos prema bivšim pripadnicima Vojske Srbije, odnosno prema vojnim penzionerima. Imajući u vidu naš odnos prema tome, našu politiku u vezi sa tim, mi smo stoga predložili dva amandmana koja ću ja da obrazložim. Prvi se odnosi na član 190. i evo šta on reguliše po Predlogu zakona. Član 190. kaže: "Vojni osiguranici koji su do dana stupanja na snagu ovog zakona ostvarili prava iz socijalnog osiguranja nastavljaju da koriste ta prava prema zakonu po kojem su ih ostvarili." Mislimo da je to u redu. Smatramo da ovde nešto nedostaje i da treba da nađe mesto i iz tih razloga smo uložili amandman. Ako se taj amandman ne prihvati, mislimo da će se dovesti u pitanje pravna sigurnost onih ljudi koji su pokrenuli postupak pre donošenja ovog zakona a postupak nije održan. Stoga mislimo da treba dodati stav 2. koji glasi: "Svi zahtevi za ostvarivanje prava iz socijalnog osiguranja koji su podneti do dana stupanja na snagu ovog zakona okončaće se po uslovima i na način koji su uređeni propisima koji su bili na snazi u vreme pokretanja postupka, ako je to za osiguranika povoljnije." Mislimo da je to nužno uraditi, jer ovakvim rešenjem se obezbeđuje pravna sigurnost lica, odnosno ostvaruje se osnovno pravno načelo - rešenja iz novodonetog zakona ne mogu biti na štetu lica koja su ta prava ostvarila po ranije važećem zakonu. Dakle, da zaokružim, kada je u pitanju član 190, ne samo ona lica koja su već ostvarila, mi tražimo da se to odnosi i na ona lica koja su pokrenula postupak, u postupku su za rešavanje, pokrenula su po tada važećim propisima. Smatramo da je to veoma opasno ugrožavanje i pravne sigurnosti građana, ako se po istom tom zakonu ne završe. Drugi amandman se odnosi na član 193. Šta je član 193. i šta on reguliše? Član 193. kaže: "Usklađivanje iznosa penzija vojnih osiguranika ostvarenih do dana stupanja na snagu ovog zakona, kao i penzija ostvarenih po stupanju ovog zakona na snagu, vrši se po dinamici i na način utvrđen zakonom kojim se uređuje penzijsko i invalidsko osiguranje." Smatramo da je ovo vrlo loše rešenje. Prvo, ovako predložena odredba člana 193. Predloga zakona u pogledu usklađivanja penzija vojnih osiguranika upućuje na primenu odredaba zakona kojim se uređuje penzijsko i invalidsko osiguranje, ali ova odredba je nejasna, jer ne precizira na koji zakon upućuje imajući u vidu da imamo još uvek tri penzijska fonda. Međutim, jedno je sigurno, ne treba uopšte upućivati na Zakon o PIO. Iz tih razloga mi smo amandmanom predložili sledeće rešenje – da se do donošenja propisa, pošto oni slede, o penzijskom i invalidskom osiguranju vojnih osiguranika iznosi penzija vojnih osiguranika koje su ostvarene do dana stupanja na snagu ovog zakona, kao i penzije ostvarene po stupanju na snagu ovog zakona, usklađuju sa kretanjem nominalnih iznosa plata profesionalnih vojnika odgovarajućeg čina i pripadaju za naredni mesec u odnosu na promenu iznosa plate profesionalnih vojnika. Dakle, ono rešenje koje je postojalo. Mislimo da je ovo rešenje daleko adekvatnije, bolje i da je mnogo jasnije i preciznije, dok se ne donesu odgovarajući propisi iz te oblasti.Kadase budu doneli propisi iz te oblasti, biće onako kako ti propisi budu regulisali. Tragom ovog amandmana SPS-a Odbor za odbranu i bezbednost je usvojio jedan amandman u odnosu na član 193. koji ovde želim kratko da prokomentarišem i da podržim. To nije onakvo rešenje kakvo bismo mi možda hteli, ali je u principu prihvatljivo rešenje. Naime, koliko sam informisan, ministar će verovatno na to reagovati, prihvaćen je taj amandman Odbora za odbranu i bezbednost. Ako je to tako, želim da podržim to. Želim da kažem da mi nismo sujetni u vezi sa tim koji će amandman biti prihvaćen. Želimo da se reši to pitanje. Zato hoću ovde da podržim javno i amandman Odbora za odbranu i bezbednost koji je, kako sam čuo, podržao ministar, a glasi – U članu 193 (o kome sam malopre govorio) dodaje se novi stav 2. koji glasi: Vlada Republike Srbije u roku od 90 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona doneće akt kojim će urediti način, postupak i dinamiku izmirenja dospelih a neizmirenih obaveza prema korisnicima vojnih penzija koje su nastale po propisima iz PIO vojnih osiguranika do stupanja na snagu ovog zakona. Mislim da je ovo trebalo i ranije da se reši. Dobro je da je sada to postala zakonska obaveza, koju će Vlada morati da izvrši. Naravno, to daje šansu i pravni osnov, ili kako god hoćete, i Vladi da uredi dinamiku i način rešavanja nastalih potraživanja prema ovoj kategoriji lica. Sasvim na kraju, da zaokružim, ovaj kompleks pitanja kojim se bavi zakon, a odnosi se na vojne osiguranike, nije u skladu sa konceptom koji imamo mi, kao SPS, jer smatramo da za to treba poseban zakon i da se na poseban način regulišu prava tih ljudi, zbog specifičnosti posla, specifičnosti službe i, na kraju krajeva, zbog odnosa prema Vojsci. Smatramo da član 190. treba dopuniti stavom 2. i da pored onih koji su već ostvarili pravo isto mora da se odnosi i na one koji su pokrenuli postupak, a nije još završen, i da na isti način to treba da reše. Što se tiče člana 193, smatramo da usklađivanje penzija onih koji su ih već stekli treba da se vrši na način kako je to rađeno do donošenja propisa. Konačno, podržavamo ovaj amandman Odbora za odbranu i bezbednost Narodne skupštine Republike Srbije. Hvala.
Zahvaljujem se, gospodine Petronijeviću. Da li se još neko javlja po amandmanu? (Ne.) Hvala. Na član 191. amandman je podneo narodni poslanik Željko Vasiljević. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 192. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Milovanović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 193. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Miljanić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 193. amandman je podneo narodni poslanik Rajko Baralić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 193. amandman je podneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 193. amandman je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, podneo Odbor za odbranu i bezbednost. Predstavnik predlagača, na sednici Odbora za odbranu i bezbednost, prihvatio je ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Zahvaljujem vam se. Završili smo pretres Predloga zakona. Da li ministar Šutanovac želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine ministre.
Uvaženi poslanici i poslanice, moram da kažem da sam bio spreman da celu noć radimo i nemojte imati dilemu da ne bih ostao ovde do kraja. Želim da se zahvalim svima koji su konstruktivno učestvovali u ovoj raspravi. Nažalost, neki nisu odoleli temi koja se zove Dragan Šutanovac, ali danas nije tema Dragan Šutanovac, danas su zakon o odbrani i zakon o Vojsci na dnevnom redu. Mi ćemo se već suočiti na nekim sledećim izborima. Imaćemo priliku i na Zvezdari, i na Novom Beogradu i bilo gde, ali, kažem, nije mi bila želja da danas o tome raspravljamo. Menisudanas poslanici zamerali, ukoliko sam ih ja nakratko ispravljao sa pozicije na kojoj sam sedeo. Sada mi dobacujete. To sada više govori o vama nego o meni. Hvala vam puno za to što ste učestvovali. Ono što je, istini za volju, tačno, mi smo prihvatili određeni broj amandmana, da ne nabrajam čijih. Ono što smo smatrali da je kvalitetno prihvatili smo, a ono što smo smatrali da nije kvalitetno nismo prihvatili. Nažalost, čini mi se da se iscrpljujete veoma često i veoma puno time što ne pričate o temi koja se nalazi na dnevnom redu. Mislim da to nije dobro, kako za vas, tako i za našu državu. Hvala još jednom.
Zahvaljujem vam se svima. Hvala predstavnicima Ministarstva odbrane. Hvala vama, dame i gospodo narodni poslanici. Zaključujem pretres Predloga zakona o Vojsci Srbije, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Želim vam prijatan vikend. Vidimo se u ponedeljak u 10 sati. Hvala. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Pete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje120 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 100 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O SPOLjNIM POSLOVIMA (pojedinosti) Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani, pored ministra Markovića, koji zamenjuje ministra Vuka Jeremića zbog opravdane sprečenosti da prisustvuje sednici, i da su sa nama danas i pomoćnik ministra spoljnih poslova Mirjana Živković i generalni sekretar Ministarstva spoljnih poslova gospodin Mirko Stefanović. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Vidoje Jovanović, Dušan Bajatović, Ninoslav Dimitrijević, Miletić Mihajlović, Bojan Milovanović, Rajko Baralić, Aleksandar Martinović, Dejan Mirović, Zoran Krasić, Vjerica Radeta, Nikola Žutić, Mileta Poskurica, Goran Cvetanović i zajedno Balint Pastor, Laslo Varga, Elvira Kovač, Esad Džudžević, Bajram Omeragić, Srđan Šajn i Rajko Đurić, kao i amandmane Odbora za inostrane poslove. Primili ste obaveštenje narodnog poslanika Rajka Baralića da povlači amandman koji je 27. novembra 2007. godine podneo na član 61. Predloga zakona. Primili ste mišljenje Vlade i izveštaje Odbora za inostrane poslove i Zakonodavnog odbora o podnetim amandmanima. Na osnovu člana 146. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, Zakonodavni odbor je odbacio, kao neblagovremene, amandmane narodnog poslanika Nebojše Ranđelovića na član 18. i član 47. Predloga zakona, pa oni ne mogu biti predmet rasprave na sednici Narodne skupštine i o njima se ne glasa. Takođe, primili ste obaveštenje Vlade da je za predstavnika Vlade, prilikom razmatranja Predloga zakona o spoljnim poslovima, određen Milan Marković, ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za inostrane poslove nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa Ustavom i pravnim poretkom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 4. amandman je podneo poslanik Vidoje Jovanović. Vlada i Odbor za inostrane poslove nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 4. amandman je podneo poslanik Dušan Bajatović. Vlada i Odbor za inostrane poslove prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Ninoslav Dimitrijević. Vlada i Odbor za inostrane poslove prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 5. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Miletić Mihajlović. Vlada i Odbor za inostrane poslove nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, pravno moguć. Vlada i Odbor za inostrane poslove nisu razmotrili ispravku amandmana koju je narodni poslanik Miletić Mihajlović dostavio 5. decembra 2007. godine. Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović. Izvolite.