Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2001. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuje 135 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim vas da ubacite svoje identifikacione kartice. Konstatujem da imamo kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su javili da će odsustvovati sledeći narodni poslanici: Zaharije Trnavčević, Dragan Maršićanin, Nataša Mićić, Srđan Sikimić, Živica Predojev, Dušan Budišin, Zoran Bošković, Aleksandar Krstić, Bojan Pajtić i Olgica Kirćanski. Samo pre podne odsutna Ružica Veljović, a zakasniće Dušan Ilić. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije, kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Konstatujem da imamo uslove da nastavimo rad po dnevnom redu. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DRŽAVNIM I DRUGIM PRAZNICIMA U REPUBLICI SRBIJI Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Miroslav Hristodulo, Pal Šandor, Velimir Simonović, Nataša Jovanović, Zeldžo Hurić, sa dopunom amandmana, Dragan Čolić, Slobodan Janjić, Goran Cvetanović, Dragoljub Stamenković, Vitomir Plužarević, Lazar Marjanski, Stevan Kesejić, Branislav Blažić, Božidar Vujić, Srboljub Živanović, Borislav Pelević, Gordana Pop-Lazić, Milorad Mirčić, Veroljub Arsić, Petar Jojić, Božidar Vučurović, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Narodni poslanik Slađan Mijajlović podneo je neblagovremeno amandman na član 5. stav 1. Predloga zakona, pošto ga je podneo 8. juna 2001. godine, što je suprotno članu 138. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine. Narodni poslanik Milan Radulović obavestio je Narodnu skupštinu da povlači amandmane na član 1, novi član 2. i novi član 6. Primili ste izveštaje Zakonodavnog i Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja. Po Poslovniku za reč se javio narodni poslanik Dragan Pavlović.
Dame i gospodo, s obzirom na obim ovog zakona i na broj podnetih amandmana, smatram da je moguće da rasprava u načelu traje kraće i predlažem na osnovu člana 88. stav 1. da ograničimo vreme diskusije na pet minuta.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Stanko Kovačević je odustao, po Poslovniku za reč se javio narodni poslanik Velimir Simonović.
Dame i gospodo narodni poslanici, predlažem da radimo prema Poslovniku. Ne mogu da shvatim kome je stalo da mi, ovakva DOS-ova većina, razaramo ovaj parlament. Stalno nekakvi predlozi za skraćivanje rasprave. Predlažem da radimo prema Poslovniku.
Predlog da se radi po Poslovniku nije predlog za glasanje i on je automatski na snazi nakon glasanja o predlozima, koji su različiti od predloga Poslovnika. Za reč se javio narodni poslanik Branislav Ivković, posle njega narodni poslanik Zoran D. Nikolić, po Poslovniku.
Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu Poslovnika, član 78. stav 4. Naime, član 78. stav 4. kaže da predsednik Narodne skupštine ili neko koga on ovlasti može da odloži čas, odnosno dan početka sednice Narodne skupštine, ukoliko je na predlog akata iz predloženog dnevnog reda sednice podnet veći broj amandmana, koje Vlada i nadležni odbori ne mogu da razmotre pre određenog početka sednice. O tome ona blagovremeno obaveštava narodne poslanike. Potpredsednica, gospođa Nataša Mićić, je odložila prošlu sednicu zakazanu za 2. juli za današnji dan, 9. juli, potpuno mimo Poslovnika i člana 78, što potvrđuje upravo pročitani stav 4. i predlog koji je došao od poslanika iz DOS-a da se skraćuje vreme rasprave, gde je osnovni predlog Ustav, Sretenjski ustav ili Ustav Republike Srbije, koji je nju definisao potpuno celovito. On govori o tome kakav je odnos DOS-vske većine prema Ustavu Republike Srbije, a to se pokazalo na Vidovdan. U tom smislu tražim, što pre, zakazivanje Odbora za ustavna pitanja, jer se na tom dnevnom redu mora naći inicijativa...
Molim narodnog poslanika da poštuje proceduru i ako se poziva na kršenje Poslovnika i da se zakazivanje sednica obavi u skladu sa Poslovnikom. Zahvaljujem. Da li narodni poslanik želi da se predlog o kršenju Poslovnika, stav 4. člana 78, stavi na glasanje? Narodni poslanik je dobio objašnjenje i ova intervencija se ne odnosi na to da on ne zna objašnjenje jer se radilo o ... [[žagor]] Objašnjenje narodnim poslanicima je poslato uz obrazloženje koje je potpisala potpredsednica Skupštine Nataša Mićić. Narodni poslanici koji znaju poslovničku proceduru znaju da se ne radi o zakazivanju početka sednice, nego o nastavku rada. Pošto je potpredsednica Nataša Mićić dobila obaveštenje o zauzetosti narodnih poslanika za radne dane u prethodnoj nedelji i pošto je procenila da je došlo vreme da se zbog toga odloži sednica Skupštine (negodovanje u sali), ona je to uradila zakazivanjem za ponedeljak 9. juli. To je njeno pravo kao predsedavajućeg Narodne skupštine. Molim narodne poslanike da se izjasne da li je povređen član 78. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine. Za 58, protiv 121, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 7, od ukupno 186 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština zaključila da u činu otkazivanja nastavka rada sednice nije došlo do kršenja Poslovnika Narodne skupštine, člana 78. stava 4. Ima reč narodni poslanik Zoran D. Nikolić.
Reklamiram povredu člana 71. Poslovnika Narodne skupštine, kojim je predviđeno da sednicu odbora saziva predsednik odbora, a da obaveštenje o datumu i dnevnom redu sednice odbora dostavlja svim narodnim poslanicima, poslaničkim grupama i Vladi, najmanje pet dana pre održavanja sednice odbora. Za prethodni ponedeljak bila je zakazana sednica Odbora za pravosuđe i upravu. Ta sednica je usmeno otkazana na dan održavanja, u ponedeljak. Hoću da podsetim javnost i narodne poslanike da je prethodnog dana, u nedelju, isto tako bila zakazana sednica Zaknodavnog odbora i taj odbor je u nedelju, u popodnevnim časovima, sa kvorumom održao svoju sednicu. Tako da smatram da ne stoje ovi razlozi koje je navela gospođa predsedavajuća u svom obrazloženju. Što se tiče otkazivanja sednice Odbora u ponedeljak, želeo bih da iskoristim svoja tri minuta da obrazložim moje viđenje razloga zbog čega je ona otkazana ...
Molim narodnog poslanika da svoja viđenja razloga za ... pauzu u radu Skupštine, izjašnjava se kao politička stranka, a ne kao narodni poslanik. Izašli ste da reklamirate povredu Poslovnika. Reklamirali ste povredu Poslovnika i mi ćemo dati objašnjenje o povredi Poslanika.
Molim vas, nemojte me prekidati. Za ova svoja tri minuta želim da iznesem razloge zbog čega je povređen Poslovnik.
Moja je obaveza da vas prekinem kada se javljate, pa ne govorite o temi za koju ste se javili. To je moja poslovnička obaveza. Inače, to nerado činim.
Mislim da je vaše ponašanje veoma nekorektno. Ne dozvoljavate da još ovih minut i po iskoristim, da kažem zbog čega je sednica Odbora protiv Poslovnika odložena. Odložena je zbog toga što je grupa SPS-a podnela ovom odboru inicijativu za razrešenje predsednika Vrhovnog suda, predsednika Okružnog suda i istražnog sudije Gorana Čavline.
Molim narodnog poslanika da ne iznosi pretpostavke o otkazivanju Odbora za pravosuđe i upravu. Ovaj odbor ima svog predsednika i na vaš obrazloženi zahtev, predsednik može da objasni zašto je otkazana sednica. Pretpostavke te vrste nisu za govornicu Narodne skupštine, naročito ako ste izašli da reklamirate povredu Poslovnika tim povodom.
Mislim da ovo obrazloženje više govori o vama i o vašem gledanju demokratije u Srbiji, ali šta je tu je.
Gledam u Poslovnik i gledam u demokratiju. Zahvaljujem. Objašnjenje za reklamaciju koju je izneo narodni poslanik Zoran D. Nikolić odnosi se na rad Odbora za pravosuđe i upravu i ponašanje predsednika Odbora za pravosuđe i upravu. S obzirom da predsednik,koliko mogu da konstatujem, trenutno nije prisutan u sali, ne mogu da iznosim pretpostavke o razlozima zašto je prof. dr Dragor Hiber otkazao sednicu Odbora. Jedino što mogu da zamolim Narodnu skupštinu je da ona glasanjem proceni da li je ovakvim postupkom predsednika Odbora za pravosuđe i upravu Poslovnik prekršen ili ne. Da li narodni poslanik, Zoran D. Nikolić, želi izjašnjavanje Narodne skupštine? (Ne.) Ne želi, zahvaljujem. Narodni poslanik Vojislav Šešelj, po Poslovniku.
Gospođo Čomić, svojim lapidarnim stilom, koji može biti politički probitačan, ali koji nije u skladu sa odredbama Poslovnika, vi neprekidno kršite Poslovnik. Vi mislite vašom lapidarnošću, koja je jedna pozitivna osobina na političkim mitinzima, da možete ovde zameniti konkretan sadržaj Poslovnika. Vi treba da pročitate Poslovnik, pa da u skladu sa onim što ste pročitali eventualno date svoje tumačenje, a ne ako ono što piše u Poslovniku nije u skladu sa onim što vi kažete, tim gore po Poslovnik. Tako ste olako tom lapidarnošću, koja meni imponuje, moram da priznam, ali koja nije primerena problemu koji se ovde raspravlja, prešli preko prve reklamacije povrede Poslovnika. Nismo pismeno obavešteni o odlaganju sednice Narodne skupštine i nije nijedan razlog ispunjen za odlaganje. Poslat je samo telegram sa obaveštenjem da se sednica odlaže, a to nije dovoljno i time je prekršen Poslovnik. Čak naprotiv,bilo je razloga da Narodna skupština hitno zaseda jer je u Srbiji tih dana izvršen držvani udar.
Molim narodnog poslanika da se podseti da smo to malopre raspravljali.
Sačekajte da obrazložim svoju tvrdnju da ste vi prekršili Poslovnik, pa onda imate pravo da me molite za šta god želite. Prekršili ste član 28. Poslovnika. U Srbiji je izvršen državni udar. Šta je to državni udar? To je kada jedan državni organ sebi prigrabi ovlašćenje koja nema .....
Molim narodnog poslanika da u obrazloženju navede kako je predsedavajući Narodne skupštine učestvovao u nečemu što vi govorite kao državni udar.
Zašto vi nemate strpljenja, da li vi mislite da nije državni udar kada Republička vlada otvoreno pogazi Ustav.
Ne, mislim da narodni poslanik koji zna vrlo dobro Poslovnik, i komplimente možemo da razmenimo, kada izlazi da reklamira povredu Poslovnika i zna da to radi kada je već taj član reklamiran, u obrazloženju o radu predsedavajućeg Skupštine treba da navede ono što su činjenice.
Navodim ovde činjenice, ali vi bežite od činjenica. Saslušajte malo činjenice, zašto ste nestrpljivi?
Nisam.
Zašto nemate strpljenja ta tri minuta da saslušate činjenice?
Zato što imam obavezu da obezbedim da se ta tri minuta vi držite teme.
Vi bežite od činjenica, vi imate ovde samo jednu obavezu koju vam je vaša stranka nametnula, a to je da sprečite da se jedna reč sa ove govornice izgovori o državnom udaru, koji je u Srbiji izvršen. Vlada se ponosi, javno se hvali kako je izvršila državni udar. Šta će joj Ustav, kad joj nije po volji, šta će joj Ustavni sud, kada neće da presuđuje onako kako to želi DOS-ovska većina.
Molim narodnog poslanika...
Državni udar je izvršen, a sednica Narodne skupštine je odložena da bi se pravila kao da ne vidi taj državni udar i da bi nastavila da radi kao da se ništa nije desilo. To je suština i zbog toga vi kršite Poslovnik, jer potpomažete gaženje Ustava.
Zahvaljujem narodnom poslaniku. Narodni poslanik Vojislav Šešelj je reklamirao da predsedavajući krši član 28. Poslovnika Narodne skupštine, koji u svojim odredbama kaže da vrši poslove predviđene Ustavom, da predsedava sednicama Narodne skupštine, da se stara o primeni Poslovnika Narodne skupštine, da se stara o blagovremenom i usklađenom radu radnih tela i vrši i druge poslove predviđene zakonom i ovim poslovnikom. Da u bilo kojim ovim odredbama ima mesta lapidarnosti ili državnim udarima, davala bih objašnjenje, ali, sa punim poštovanjem strategije i političkih stranaka i pojedinačnih narodnih poslanika, mislim da nije došlo do kršenja Poslovnika. Dosledno primenjujem odredbe Poslovnika Narodne skupštine i tako ću raditi sve dok Narodna skupština ne odluči drugačije. Da li je narodni poslanik Vojislav Šešelj zadovoljan odgovorom? (Vojislav Šešelj, sa mesta: Nisam zadovoljan.) Molim Narodnu skupštinu da se izjasni o predlogu narodnog poslanika Vojislava Šešelja da je izvršeno kršenje člana 28. Poslovnika Narodne skupštine. Za 64, protiv 125, uzdržan jedan, nije glasalo četiri, od ukupno 194 narodna poslanika. Po Poslovniku, narodni poslanik Zeldžo Hurić.
Poštovane kolege narodni poslanici, želim posebno da zamolim moje kolege iz DOS-a da ne prihvate ovaj predlog o skraćenju vremena za diskusiju, iz prostog razloga što je ovo jedan od prvih zakona sa kojim ulazimo u sferu ljudskih, pa i širih kolektivnih prava i trebalo bi dozvoliti ono vreme koje je predviđeno po Poslovniku, da bi svako od nas mogao da diskutuje u tom vremenu.
Podsećam narodnog poslanika Zeldža Hurića, da ono što je po Poslovniku, ne iznosi se kao predlog, jer glasanjem o predlogu koji je različit od odredbi Poslovnika, naravno ostaje na snazi odredba Poslovnika. Narodni poslanik Tomislav Nikolić, po Poslovniku.
Ukazujem na dve povrede Poslovnika. Jednu koju ste načinili otkazivanjem sednice. Ako čitate član 28. Poslovnika, videćete da predsednik Narodne skupštine rukovodi samo zakazivanjem sednice i vođenjem sednice, a da je pravo Skupštine da sednicu prekida, da sa sednicom zastaje, da sednicu odlaže za neki drugi dan, da određuje radne dane mimo Poslovnika, koji kaže da su radni dani svi, po mogućstvu da jedan radni dan u nedelji bude neradni i da to bude petak. Dakle, niko, ni predsednik Skupštine, niti onaj ko ga zamenjuje, nema pravo da sednicu koja je u toku prekida, i to na bilo koji način bez odluke Narodne skupštine Republike Srbije. To je sasvim jasno napisano u Poslovniku Narodne skupštine. O tome čak ne bi trebalo da se izjašnjavamo zato što je to potpuno jasno. Jedini način da se utiče na održavanje sednica su odredbe koje su predviđene članom 78. ili članom 135. Poslovnika, koji se odnose na veliki broj prispelih amandmana zbog čega bi Skupština eventualno trebalo da zastane. Druga povreda Poslovnika, to je da ste vi gospođo Čomić jutros otvorili raspravu o Predlogu zakona o državnim i drugim praznicima, a da ste posle toga, mimo odredbe člana 88. stava 1, stavili u proceduru predlog da se skraćuje vreme rasprave po ovoj tački dnevnog reda. Član 88. je potpuno jasan. Vreme izlaganja može da se menja ili predlog za izmenu da bude isključivo na početku pretresa po pojedinoj tački dnevnog reda. Vi ste, gospođo Čomić, otvorili pretres svojim uvodnim izlaganjem po tački dnevnog reda. Vi niste govorili o sednici, niste govorili o Vidovdanu, niste govorili zašto 7 dana sednica nije zasedala, a to je valjda bila vaša dužnost, da nam jutros na početku kažete koji su to narodni poslanici bili prezauzeti hapšenjem i izručivanjem Slobodana Miloševića i hapšenjem ostalih Srba, da bismo znali da ostane upamćeno u istoriji.
Molim narodnog poslanika da ne iznosi pretpostavke o razlozima odsutnosti drugih narodnih poslanika.
Ja se, za razliku od gospodina Šešelja, ne divim vašoj lapidarnosti, nego to nazivam logorejom, pa bih vas zamolio da izdržite samo dok siđem sa ove govornice, a vi onda pustite svoju bujicu, otvorite slavine, ionako ne slušam šta vi govorite. U pravoj rečenici kažete sve što bi u stvari trebalo da se kaže. Dakle, ne može više da se raspravlja, niti da se glasa o skraćivanju vremena predviđenog za diskusiju po ovoj tački dnevnog reda. Raspravu ste vi otvorili, rekli ste nam ko je podneo amandmane i ko su ovlašćeni predlagači.
Reklamiranje za član o zakazivanju, odnosno samo o odlaganju nastavka rada, sednica nije prekinuta, to smo raspravili i ne vidim razloga da još jednom podsećam narodne poslanike da kada raspravimo jedno kršenje da se onda ne ponavljamo. Ono što sam želela da kažem, a što nisam bila dužna išto ne spada u scenario današnjeg rada, nastavka Sedmog vanrednog zasedanja je da kažem da mi je drago što ponovo u skupštinskim klupama vidim sve narodne poslanike i pripadnike opozicionih stranaka. To je jedino što sam htela i želela da kažem, a što nije po Poslovniku i po scernariju. Što se tiče vaših primedaba, smatram da su razjašnjene po reklamacijama prethodnih narodnih poslanika, da ne oduzimamo jedni drugima vreme. Narodna skupština može da se izjasni o tome još jednom, da li je prekršen Poslovnik u članu 28. ili u članu koji određuje način prekida sednice. Ova sednica nije bila prekinuta i nije prekinuta. Pomeren je dan i čas održavanja sednice i to je nadležnost predsednika, odnosno onoga kome predsednik poveri zamenjivanje, a to je potpredsednica Nataša Mićić. Da li želite da se Narodna skupština izjasni o kršenju još jednom? Što se tiče vaše primedbe o tome kada počinje pretres, mogu samo da vam dam tumačenje: pretres o tački dnevnog reda počinje u trenutku kada kažem - otvaram načelni pretres. U tom trenutku se javio narodni poslanik Dragan Pavlović. Narodni poslanik pita po kom je to članu. Ako vi znate članove gde piše o lapidarnosti i državnim udarima, onda ja znam članove gde piše da je otvaranje načelnog pretresa početak rasprave. Narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić, reklamiranje Poslovnika.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, moglo bi se tu navesti sijaset članova, ali 28. i 78. Vi kažete da smo raspravili 78. Nismo raspravili 78, iz jednog vrlo prostog razloga, što su telegrami došli u ponedeljak. Koliko znam, većina narodnih poslanika nije iz Beograda i ne može tog trenutka da planira put. Ako telegram dođe u ponedeljak za zasedanje koje traje od 10 sati, a telegram dođe ujutru u 9 i da se nije gledala televizija, da se nije drugačije saznalo, većina poslanika bi bila ovde. Sva ta obrazloženja koja su, blago rečeno sramota, što bi se svi držali Poslovnika kada se ne držite Ustava?
Uz najbolju volju ne mogu da uvažim vašu primedbu, koja je u obrazloženju vremena stizanja telegrama. Ova skupština se zalaže za podelu zakonodavne, izvršne, sudske i druge vlasti. Ako mislite da ću da zovem PTT Srbija da bi Stevan Ž. Gudurić dobio telegram uveče u nedelju, onda obrazloženje o tome kada je prispeo telegram najozbiljnije ne može da uđe u obrazloženje o kršenju bilo kog člana Poslovnika. Narodni poslanik Maravić, kršenje Poslovnika.
Poštovana gospođo predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, reklamirao bih povredu člana 45. Poslovnika o radu Skupštine. S obzirom da član 45. predviđa da Odbor za ustavna pitanja, između ostalog, razmatra i načelna pitanja primene Ustava, smatram da je došlo do povrede ovog člana Poslovnika. Jer, naime, članom 47. stav 2. Ustava Republike Srbije stoji i on glasi: "Građanin Republike Srbije ne može biti lišen državljanstva, prognan ili ekstradiran". Pošto je na Vidovdan, na osnovu Uredbe Vlade Republike Srbije bivši predsednik Savezne Republike Jugoslavije...
Molim narodnog poslanika da argumentuje kršenje odredbe člana 45. Poslovnika. Vi obrazlažete način na koji radi predsednik Odbora za ustavna pitanja.
Jasno je da je došlo do flagrantnog kršenja Ustava Republike Srbije. On nije u nadležnosti Vlade kao izvršnog organa.
Molim narodne poslanike da se saslušamo i da svi zajedno poštujemo Narodnu skupštinu.
Obmana naše javnosti je takođe i pozivanje na član 135. Ustava Republike Srbije, jer se član 2. isključivo odnosi na bivšu SFRJ.
Molim narodnog poslanika da se zadrži na primedbi o kršenju Poslovnika Narodne skupštine, ako je tim povodom dobio reč na sednici Narodne skupštine.
S obzirom na flagrantno prekršen Ustav na dan jednog od najvećih srpskih praznika, a sigurno najvećeg praznika za nas Srbe sa Kosova, smatram da je trebalo da dođe do zakazivanja sednice Odbora za ustavna pitanja.
Molim narodnog poslanika da se drži teme, ako upotrebljava Poslovnik da bi dobio reč na sednici Narodne skupštine.
S obzirom da je gospodin Maršićanin bolestan smatram da je njegov zamenik morao najhitnije da sazove sednicu Odbora za ustavna pitanja, jer se radi o narušavanju autoriteta pre svega ove skupštine i čitave države Srbije. Jer, pomenutom uredbom Vlada Republike Srbije sebe je stavila iznad Ustava Repbulike Srbije, pošto u pravnoj državi obrazloženje u stilu višeg interesa apsolutno ne stoji i zbog toga smatram da je došlo do kršenja člana 45. i tražim da se Skupština Republike Srbije izjasni o kršenju člana 45. Poslovnika.
Narodni poslanik je upozorio na kršenje člana 45. Poslovnika, između ostalog. Stvarno bih molila sve narodne poslanike, ako žele da koriste pravo da ga onda koriste i upotrebljavaju, a ne zloupotrebljavaju. Član 45. kaže da Odbor za ustavna pitanja razmatra predlog za promenu Ustava Republike Srbije, predlog za promenu Ustava SRJ i statute autonomnih pokrajina u postupku davanja saglasnosti Narodne skupštine, predlog za pokretanje postupka za opoziv predsednika Republike, kao i načelna pitanja primene Ustava. Član 47. je član koji razmatra delatnost rada Odbora za odbranu i bezbednost, koji razmatra predloge zakona iz oblasti javne i državne bezbednosti. Ono što su vaše primedbe je što sednice Odbora za ustavna pitanja i Odbora za odbranu i bezbednost nisu zakazane, te da bi se na sednicama tih odbora razmatrala pitanja koja vi smatrate da treba da budu na dnevnom redu tih odbora. Pravo i obaveza predsednika Odbora za ustavna pitanja i Odbora za odbranu i bezbednost ili njihovih zamenika je zakazivanje sednica. U slučaju da se te sednice ne zakazuju dovoljno dugo, možete da date zahtev predsedavajućem ili predsedniku Narodne skupštine da zakaže sednicu. Smatram da vaša primedba nije išla na ovaj ton, nego na činjenicu da upotrebom Poslovnika upućujete poruke za koje potpuno imate pravo. Da li želite da se izjasnimo o kršenju Poslovnika? (Da.) Molim Narodnu skupštinu da se izjasni o predlogu narodnog poslanika Maravića, da su prekršeni članovi 45. i 47. Poslovnika Narodne skupštine. Molim narodne poslanike da glasaju. Za 62, protiv 126, uzdržan jedan, nije glasalo 9, od ukupno 198 narodnih poslanika. Reč ima narodni poslanik Branislav Ivković, kršenje Poslovnika.
Poštovana gospođo predsedavajuća, nije se radilo o članu 47. Poslovnika, nego o članu 47. stav 2. Ustava, ali vama to baš i ne treba govoriti, jer to za vas i ne postoji.
Molim narodnog poslanika da se uljudno obraća drugim narodnim poslanicima i da ne iznosi procene o tuđim stavovima, pre nego što za te stavove pita.
Već su stavovi iskazani prema članu 47. stav 2. Ustava Srbije, jer je i delovano mimo njega i protiv njega.
Koju povredu vi reklamirate?
Član 95. Želim prvo da kažem da smo mi, poslanici SPS-a, procenili da je, dok vi predsedavate, zaista nepotrebno javljati se o povredama Poslovnika, jer vi ne poštujete član 95. Poslovnika Skupštine Srbije. Član 95. Poslovnika Skupštine Srbije, stav 1. kaže: "Narodnom poslaniku koji želi da govori o povredi ovog poslovnika, predsednik Narodne skupštine daje reč odmah po završetku izlaganja prethodnog govornika". Sada dolazimo do stava 2. koji je ključni - "narodni poslanik je dužan da navede koja je odredba Poslovnika po njegovom mišljenju povređena, da je citira i obrazloži u čemu se sastoji povreda, s tim što može govoriti najduže tri minuta, pri čemu se ne računa vreme potrebno za citat". Znači, narodni poslanik koji navede član Poslovnika koji je po njemu povređen, ima pravo da obrazloži zašto je povređen. Kod vas nema uopšte priliku to da uradi. Vi govorite o zakonodavnoj i sudskoj vlasti. U ovoj državi jeste suštinski problem što je sudska vlast potpuno pod kontrolom izvršne vlasti.
Molim narodnog poslanika Branislava Ivkovića da zajedno pogledamo stenografske beleške i da potvrdimo da dokle god narodni poslanik obrazlaže i govori o povredi Poslovnika Narodne skupštine, ja primenjujem stav 2. člana 95. Onog trenutka kada narodni poslanik ne govori o temi vezanoj za povredu Poslovnika, primenjujem odgovarajući član Poslovnika Narodne skupštine. Zaista bih volela da zajedno pogledamo stenograme i da utvrdimo da li je to tako, da ne bi ostalo sumnje u iznošenje istine ili neistine za skupštinskom govornicom. Stavljam na glasanje predlog narodnog poslanika Dragana Pavlovića, da ograničimo vreme trajanja izlaganja na pet minuta. Za 108, protiv 73, uzdržan jedan, nije glasalo 15, od ukupno 197 narodnih poslanika. Konstatujem da rasprava u načelu o Predlogu zakona o državnim i drugim praznicima u Republici Srbiji, odlukom Narodne skupštine traje za svakog prijavljenog po pet minuta. Da li predstavnik predlagača zakona želi reč? (Želi.) Reč ima ministar Vladan Batić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Vlada Republike Srbije je donela odluku o obrazovanju Komisije za utvrđivanje državnih praznika, sa zadatkom da oceni važeća zakonska rešenja o državnim praznicima i predloži nova. Za članove komisije su imenovani istaknuti naučni i javni radnici. Predlog Komisije za utvrđivanje državnih praznika poslužio je Vladi Republike Srbije kao polazna osnova za izradu Predloga zakona o državnim i drugim praznicima u Republici Srbiji. Kao što ste iz predloženog teksta videli, predlaže se ukidanje dosadašnjih državnih praznika: Dana borca - 4. jul i Dana državnosti - 28. mart. Ovakvo opredeljenje počiva na uverenju da u istoriji Srbije postoje datumi od mnogo većeg značaja u odnosu na istorijske procese i datumi koji su u mnogo manjoj meri ideologizovani. Takođe, usvojen je stav da bi verske praznike trebalo uvrstiti u zakon o državnim i drugim praznicima, budući da su verski praznici do sada bili uređeni odredbama Zakona o radnim odnosima. Kao što ste videli, u članu 1. Predloga zakona se utvrđuje da je državni praznik Republike Srbije Sretenje, dan državnosti Srbije. Kada se istorija srpskog naroda posmatra u celini, u velikim civilizacijskim epohama, onda obnova srpske države u 19. veku predstavlja jedan od najvažnijih događaja. Na praznik Sretenje 1804. godine je proglašen početak Prvog srpskog ustanka, koji je značajno uticao na sve kasnije događaje srpske istorije 19. i 20. veka. Na isti dan 1835. godine Srbija je dobila prvi Ustav, poznat pod imenom Sretenjski ustav, koji je kratko bio na snazi, ali je obeležio početnu fazu u razvoju ustavnosti u Srbiji. Sretenje je dan državnosti Srbije i praznuje se 15. februara. U članu 2. utvrđeno je da se u Republici Srbiji praznuju i verski praznici: prvi dan Božića - 7. januar i vaskršnji praznici, počev od Velikog petka, zaključno sa drugim danom Vaskrsa. U članu 3. Predloga zakona predviđeno je da su Sretenje, prvi dan Božića i vaskršnji praznici - neradni dani. U članu 4. Predloga zakona utvrđeno je da zaposleni imaju pravo da ne rade u dane određenih verskih praznika, prema pripadnosti određenoj veroispovesti. Članom 5. Predloga zakona predviđeno je da se u Republici Srbiji radno praznuju dva datuma: Sveti Sava - 27. januara, kao dan duhovnosti, i Vidovdan - 28. juna, kao spomen na Kosovsku bitku. Ako nešto ujedinjuje generacije i pokolenja Srba, onda je to lik svetog Save. Mislim da nema potrebe posebno obrazlagati ulogu Svetog Save na planu afirmacije duhovnosti i državnosti Srbije. Mislim da je došlo vreme da se vratimo na taj put Stevana Nemanje i svetog Save, da se vratimo, naizgled, pomalo u prošlost, jer samo tako možemo imati budućnost. Vidovdan, s druge strane, spada u osnovne pojmove srpskog istorijskog pamćenja. Slavi se kao sećanje na Kosovsku bitku, ali prevazilazi okvire jedne bitke, jednog događaja, i ima odgovarajuće univerzalno značenje praznika posvećenog svima palim za otadžbinu kroz dugu istoriju srpskog naroda. U članu 6. Predloga zakona predviđeno je da danom stupanja na snagu ovog zakona prestaju da važe Zakon o državnim i drugim praznicima u Republici Srbiji, kao i član 60. Zakona o radnim odnosima, kojim je bilo uređeno pravo zaposlenih da ne rade u dane verskih praznika. Hvala.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne žele.) Da li predsednici poslaničkih grupa žele reč? Ima reč narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo, po pitanju ovog zakonskog projekta prvo mora da se reši jedno načelno pitanje - po Ustavu Srbije ne pominje se kao nadležnost federalne jedinice, odnosno nadležnost Republičke skupštine, donošenje zakona o praznicima. Savezni ustav izričito ima odredbu po kojoj SRJ donosi zakon o državnim praznicima. Praksa je, naravno, bila drugačija, ali ovo pitanje treba podvesti pod ustavna načela, pod ustavne odredbe. Drugo, savezni zakon o praznicima još nije donet. Njime je moguće predvideti da federalne jedinice imaju svoj praznik, ali ne treba stvari rešavati naopako, nego ih treba rešiti u skladu sa ustavnim odredbama. Što se tiče tog konkretnog praznika Republike Srbije, kao federalne jedinice, mislim da je dobro izabrano Sretenje, samo ga treba drugačije definisati, ne kao dan državnosti, nego kao dan ustavnosti. Na Sretenje je donesen prvi srpski Ustav, pre Sretenja Srbija nikakav ustav nikada nije imala. Zbog toga to treba da bude dan ustavnosti. Ovde je teško izvesti dan državnosti. To bi morao biti datum od koga datira prva srpska država. To je nemoguće istorijski utvrditi. Kad je reč o verskim praznicima, prvo, treba se držati principa da pametni narodi i pametne države vode računa da imaju što manje praznika, kao neradnih dana. Tu treba uzor da nam bude Japan, a ne zemlje koje su u ekonomskoj krizi kao mi, a razbacuju se sa velikim brojem neradnih dana. Zato ovde treba jasno razlikovati praznik od neradnog dana. Što se tiče Božića, to je sasvim u redu, to je već civilizacijska tekovina u celoj Evropi, na severnoj hemisferi, i tu nema, nadam se, nikakvog spora da Božić bude praznik i neradni dan, s tim što, kada pada u nedelju ne treba dodavati još jedan dan. To je besmisleno kod verskih praznika. Ne može Božić da se pomeri za ponedeljak, a nedelja je uvek nedelja. To su komunisti ranije uvodili, dodavanje još dana. Desilo se, nedelja - neradni dan, taj dan je i Božić, praznik. Šta znači praznik - znači da su zastave svuda istaknute na javnim mestima, da vojna muzika defiluje gradovima itd, da se praznuje, a ne da se dodaju neradni dani. To je suština. Drugo, kod određenja vaskršnjih praznika, i ovo je besmisleno - Veliki petak nikada nije bio praznik, nikada se nije praznovao i nikada nije bio neradni dan. To je u hrišćanstvu dan žalosti. Besmisleno je da sada bude neradni dan. Vaskrs treba da bude praznik, ali uvek pada u nedelju i ne treba još jedan dan posle nedelje, besmisleno je. Vaskrs pada u nedelju, pored svih verskih ceremonija, još će i državne zastave biti istaknute, vojska će učestvovati u defileima, vojna muzika, držaće se akademije i druge svečanosti i sl. To je znak da je reč o prazniku. Kod verskih praznika drugih veroispovesti neka pitanja su dobro određena. Samo kod pravoslavaca se govori o prvom danu krsne slave; postoje Srbi i katolici koji takođe imaju krsnu slavu, i zato ovo ne treba ograničavati na pravoslavce. Neka ih je stotinu ili hiljadu samo, moraju biti predviđeni ovom odredbom. A, ima i muslimana, pretpostavljam još uvek, koji su sačuvali krsnu slavu. Većina nije, ali još uvek se neki sećaju koja im je bila krsna slava, a neki će da obnove, da proslavljaju, pogotovu kada dobiju neradni dan. Što se tiče katoličkog Božića, treba na isti način odredbu preformulisati kao kod pravoslavnog, samo što bi se odnosilo na lica katoličke veroispovesti, i ako pada u nedelju, svakako se ne radi, nema šta da se dodaje. Kod islamskih praznika, mislim da je dobro uzeto - Ramazan bajram i Kurban bajram, i kod pripadnika jevrejske zajednice takođe je dobro uzeto. Dakle, treba izbaciti to da se kada praznik pada u nedelju dodaje još jedan neradni dan. Mi moramo smanjivati broj neradnih dana, a ne povećavati. Kod člana 5. je osnovni problem - prvo, Svetog Savu treba definisati kao dan duhovnosti i državnosti, kao što Sretenje može biti samo dan ustavnosti. Sveti Sava, ne samo da je začetnik modernih srpskih duhovnih, nego i državotvornih tradicija. Ono što Svetog Savu izdvaja od svih drugih pravoslavnih svetaca nije to što je bio Srbin, jeste i to, nego što je utemeljivač moderne srpske države, utemeljivač nemanjićke državotvorne misli i tradicije na kojoj počiva moderna srpska država. I Vidovdan nije praznik spomena na Kosovsku bitku, nego tradicionalni srpski praznik, od kada Srbi postoje kao narod, iz prethrišćanskog vremena. Srpska stara vera nije bila vera poput rimske ili grčke, sa više bogova koji su imali antropomorfni oblik. Stara srpska vera nije imala antropomorfne bogove. Imala je jednog vrhovnog boga, Peruna, koji je direktno prihvaćen, ili Svetog Vida, ili Jakšu, ili Vojina, u različitim nazivima se pojavljivao u različitim ulogama.
Prošlo je šest minuta.
Dodajem sledećih pet minuta. Kada su Srbi primili hrišćanstvo, preuzeli su najveći broj običaja, tekovina, tradicija svoje stare vere. Njihova stara vera je takođe u osnovi bila monoteistička. Oni tu ništa bitno nisu menjali. To može da se vidi u delima Nodila, u delima Veselina Čajkanovića, čak i u knjizi Miodraga Popovića "Vidovdan i časni krst", jer krst kod Srba datira iz prethrišćanskog vremena. Kada su Srbi živeli na severu Evrope, imali su veliko svetilište na ostrvu Rigen, u Baltičkom moru, i tamo je izgrađen ogromni hram Svetom Vidu. Taj hram su porušili u ranom srednjem veku Nemci i Šveđani, na silu terajući tadašnje severne Srbe da pređu na hrišćanstvo. Naravno, i ovde je vođena kampanja da se izbriše što više tekovina stare srpske vere, ali to, jednostavno, nije bilo moguće da se uradi. Zbog toga neki drugi hrišćanski narodi napadaju Srbe da su jeretici, napadaju Srbe da je njihova crkva jeretička itd. Ne samo katolici, tu je bilo dosta i pravoslavaca, i to treba imati u vidu. Zato Svetog Vida treba da slavimo kao srpski nacionalni praznik koji objedinjuje srpsku nacionalnu tradiciju od pamtiveka, od kada Srbi postoje kao narod, a njihovo pamćenje je dugo hiljadama godina. Zatim, Vidovdan je dan Kosovske bitke, Vidovdan je dan i sarajevskog atentata, Vidovdan je dan velikog demokratskog Ustava Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca, jednog od najdemokratskijih ustava svoga vremena itd. Naravno, i pala je nedavno velika sramota, upravo na Vidovdan, kada je počinjena najveća izdaja u našoj istoriji. To je nešto što nas sve čini tužnim, sve časne i poštene Srbe. Nadamo se da će iskupljenje za taj veliki greh da usledi i kroz primenu krivičnih sankcija i kroz iskupljenje svih državnih institucija koje su aktivno ili pasivno u tome učestvovale. U ovom slučaju, i Sveti Sava i Vidovdan bi trebalo da budu neradni dani, osim ako padaju u nedelju, što se ne bi produžavalo na još jedan dan praznovanja, odnosno nerada. To bi, dakle, bio jedan ozbiljan zakon o državnim praznicima koji bi obuhvatao i verske praznike. Naravno, sve vere bi bile na adekvatan način tu poštovane, s tim što se, kao u svakoj drugoj državi, prevashodno vodi računa o veri većinskog naroda. U Zapadnoj Evropi poštuju se svi verski praznici, poštuju se i pravoslavni praznici. Međutim, neradni dani i državni praznici se određuju prema datumima na koje padaju katolički odnosno protestantski praznici. To je jedna praksa koja treba i kod nas ovde da se primeni. U ovom slučaju, dakle, uz malo dobre volje predlagača zakona, mogao bida se napravi jedan dobar zakon o praznicima, koji bi bio trajna vrednost i niko više ne bi imao potrebe da ga menja, kako se menjaju vladajuće garniture. Bila bi velika opasnost da nam se desi da svaka nova vlast donosi neki svoj zakon o praznicima. Na to treba staviti tačku i zbog toga treba izbegavati datume iz bliske prošlosti, koji bi se proglašavali za praznike. Princip treba da bude - dok je živ ijedan čovek koji se seća tog događaja, ne može taj događaj da se proglašava državnim praznikom, kao što i postoji princip da dok je čovek živ ne može da mu se diže javni spomenik i ne može da se ulicama i ustanovama daje njegovo ime itd. To je, dakle, u skladu sa jednim takvim principom. (Predsedavajuća: 10 minuta i 15sekundi.) Ako predlagač zakona ima dobru volju da se ovaj zakon dotera, on bi trebalo da prihvati i čitav niz amandmana koje su podneli poslaniciSRS-a. Ukoliko takva jedna konstruktivna atmosfera proizvede jedan zaista dobar zakonski tekst, onda će to biti jedan od akata, kojima ova Narodna skupština može da se ponosi. Na žalost, takvi akti su do sada bili veoma retki. Koliko me pamćenje služi nismo imali gotovo nijedan, ako se izuzmu one deklaracije ili rezolucije o kosovsko-metohijskom pitanju. Druge akte te vrste, na žalost, nismo donosili. Nadam se da će doći vreme da se i takvi akti pojave, iza kojih će jednodušno stati cela Narodna skupština, u ubeđenju da taj akt zaista treba upravo tako da izgleda.
11 minuta i 30 sekundi. Ministar, kao predlagač, ima pravo samo još jedanput u toku rasprave da dobije reč, tako da mi je dužnost da vas podsetim. Izvolite, reč ima ministar Vladan Batić.
U odnosu na ovo što je izneto u primedbama narodnog poslanika Vojislava Šešelja, činjenica je da Sretenje, na određen način, obeležava ustavnost. Činjenica je da je proglašenjem za dan državnosti automatski inkorporirano da je to i ustavnost, jer nema savremene države bez ustava. Prema tome, mislim da nema potrebe dodavati državnost i ustavnost. Podrazumeva i jedno i drugo. Drugo, vaskršnji praznici slave se u čitavoj Evropi na identičan način i nema ovde više neradnih dana nego što smo ih imali u prethodnom zakonu. Treće, ovo da se praznovanje produžava na prvi neradni dan odnosi se samo na član 1; četvrti stav člana 3. odnosi se samo na Sretenje (ako Sretenje pada u nedelju, onda prvi naredni dan, što znači ponedeljak), a ne na ostale praznike. Tako da ni tu nema izgubljenog vremena zbog neradnog dana. Mislim da je vođeno računa da se nađe neka elementarna mera. Ostalo je retorika, lingvistika, kako to već nazvati itd. Mislim da je poenta postignuta u tekstu zakona.
Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Pal Šandor, a nakon njega narodni poslanik Hurić Zeldžo.
Poštovane kolege, dozvolite mi da kažem nekoliko reči o zakonu koji je predmet današnje rasprave. Mislim da je od svih mogućih datuma, od svih mogućih dana koji se slave, koje je moguće predložiti za slavlje, sa ideološkog aspekta ovaj datum koji je predložen - najbolji. Najmanje ima razloga da se on kritikuje, sa raznih aspekata, pogotovo ako pogledamo iz nekog manjinskog ugla. Ovo je najneutralnije, a jeste nešto što čini značajnu tradiciju srpskog naroda, odnosno Srbije. U tom smislu, nameravam da podržim zakon i glasaću, naravno, za njega. Napisao sam i neke amandmane, tj. jedan amandman koji vodi malo računa o stilskoj formulaciji i o preciznijem formulisanju prvog člana. Očekivao sam, a možda još to i može da se dogodi, da Vlada sama predloži jedan amandman za praznik, Svi Sveti ukoliko je to još moguće, kao što smo se bili dogovarali, odnosno razgovarali o tome. Mislim da predlog Vlade vodi računa, i on je kompromis - vrlo dobar, o neke dve tradicije u srpskom narodu. S jedne strane, o karađorđevskoj tradiciji i s druge strane, o obrenovićevskoj tradiciji. Sreća je što su se te dve stvari otprilike dogodile na isti dan, ali Prvi srpski ustanak je zasigurno nešto što je vezano za Karađorđa, za jednu eksplozivnu, burnu i žestoko izazvanu revoluciju. Ovaj drugi dan oko Sretenjskog ustava je nešto što je političko taktiziranje, nadmudrivanje, dogovor i spoznavanje konteksta političkih sila o kojima je Miloš Obrenović vodio računa. Prema tome, ako ovaj datum usvoji Narodna skupština, mislim da će učiniti pravu stvar, jer će voditi tom nekom pomirenju, izmirenju eventualnih latentnih sukoba oko dve generalne linije u srpskoj politici. Hteo bih da kažem i ovo, da, ako pogledamo opet sa manjinskog aspekta, Mađari zaista nemaju ništa protiv i ne bismo imali protiv da se taj dan slavi. Tim pre, što je mađarska štampa iz dana u dan, vrlo aktivno pratila događaje Prvog srpskog ustanka. Ono što se događalo na južnim granicama Ugarske je prava mala hronologija i mogla bi se napraviti čitava zbirka dokumenata o tome kako mađarska štampa izveštava o tome šta se događa na južnim granicima. Tako je "Mađar kurir", recimo, 17. aprila 1804. godine doneo vest da ustanička vojska broji 30.000 ljudi, a 27. aprila, recimo, list kaže ovo: kod svih ustanaka koji su se do sada dogodili u turskoj carevini, sadašnji događaji u Srbiji su najžešći i najslavniji. Čitav niz vesti, rekao sam, pronalazimo u novinama iz dana u dan, tako da postoji čak i jedna drama koja je 1812. pre propasti ustanka, igrana na mađarskim pozorišnim scenama. Njen autor je Ištvan Balog, a napisao je dramu "Cserny György vagy Belgrád megvétele a törököktól", što u prevodu znači "Serbskij vožd Georgij Petrovič inače narečenij Crnij ili otjatije Beograda od Turaka". Iz mnogo aspekata to je vrlo važan pozorišni komad, jer u mađarskom tekstu imate inkorporiranesrpske narodne i građanske pesme, a Srbi, budimski trgovci su bogato nagradili autora same drame i glumce koji su u njoj učestvovli. A tu je bila i najslavnija glumica,izvodila i pevala pesme na srpskom jeziku. Treba reći da se to odigravalo u mađarskom pozorištu "Rondela", gde je Joakim Vujić, sa polovinom mađarske pozorišne trupe, a to znači i sa samim Balogom, izvodio 1813. godine predstavu "Kreštalica", prvu moderniju pozorišnu predstavu kod Srba. Prema tome, kada sve ove kontekste uzmemo u obzir, mislimda zaista nema razloga da se ovako značajni datumi za istoriju srpskog naroda, koji ukazuju i na veze sa drugima, ne slave i na ovaj način zakonski ne uređuju. U tom smislu ću podržati ovaj zakon, s tim što ću izneti još argumenata kada na red dođe moj amandman, koji sam predložio kao malu arhaizaciju i preciziranje već postojeće formulacije, da bi se video otisak prsta tog Sretenjskog ustava u novom tekstu. To nije poziv da sve arhaizujemo, nego je ovo prilika da pokažemo neki svojodnos prema Ustavu iz 1834. godine. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Zeldžo Hurić.
Uvažena gospođo predsedavajuća, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani članovi Vlade, uvaženi građani, zaista sam mislio da po ovom zakonu diskutujem malo šire, ali s obzirom na ograničeno vrijeme svoju ću diskusiju ograničiti. Želim da govorim zato što me na to nagone moji ideali koji su u rečima vrlo obični, jednostavni, a to su: istina, pravednost, ravnopravnost, pravo na različitost. Između ostalog, pravo na različito mišljenje. Verujte da kada budem ovo govorio, ne želim da me shvatite da posmatram stvari sa nekog nacionalnog aspekta, jer po naciji sam mnogo bliži stavovima jednog Tagore ili Monteskijea, nego mnogima koji ovde sjede ili koji su određivali puteve svim nacijama na ovom prostoru. Sam zakon u svom prvom članu za mene i nije toliko neprihvatiljiv, ali već u drugom članu mislim da nosi nešto o čemu bi ovde trebalo da razgovaramo. Moje je mišljenje da taj član koji kaže: "U Republici Srbiji praznuju se verski praznici, prvi dan Božića i Vaskršnji praznici, počev od Velikog petka, zaključno sa drugim danom Vaskrsa." Po meni to nosi izvesnu dozu represivnosti. Prvim stavom, u članu 3, dovodi u poziciju i one koji ne praznuju taj praznik da ga praznuju. Jer, prvi stav u članu 3. kaže: "U dane praznika iz člana 1. i 2. (dakle ovog člana 2.) ne rade državni i drugi organi, preduzeća i drugi oblici organizovanja za obavljanje delatnosti ili usluga." Dakle, oni vjernici koji ne praznuju te praznike će biti prinuđeni, s obzirom da ne rade državne ustanove tog dana, da praznuju. Po meni je to jedan oblik represivnosti. S druge strane, ima i izvjesne doze diskriminacije. U istu ravan taj član ne dovodi i pripadnike ostalih vjerskih zajednica. Na kraju krajeva, ovaj zakon je u velikoj mjeri neravnopravan. Zašto? Ako pogledate član 4, koji kaže: "Zaposleni imaju prava da ne rade u dane sledećih verskih praznika i to: pravoslavci - na prvi dan krsne slave; katolici i pripadnici drugih hrišćanskih verskih zajednica - na prvi dan Božića i u dane Uskršnjih praznika, počev od Velikog petka, zaključno sa drugim danom Uskrsa, prema njihovom kalendaru; pripadnici islamske zajednice - na prvi dan Ramazanskog Bajrama i prvi dan Kurbanskog Bajrama; pripadnici jevrejske zajednice - na prvi dan Jom Kipura." Proračunajte broj neradnih dana. Pravoslavci su u neravnopravnom položaju u odnosu na ostale vjerske zajednice. Zašto? Jer, pravoslavci imaju manji broj neradnih dana u odnosu na ostale. Recimo, pripadnici islamske vjerske zajednice, obzirom da ne rade sve one vjerske praznike koji pripadaju pravoslavcima, ne rade još i dva dana. Jedan po osnovu Kurbanskog, a jedan po osnovu Ramazanskog Bajrama. Dakle, jedan dan imaju više u smislu neradnih dana od pravoslavaca. Katolici još i više. Dakle, na kraju krajeva čovek bi u nekoj situaciji mogao neke stvari, koje i nisu logične, da prihvati. A, ako je moguće naći pravo rešenje, zašto bismo tako radili? Zaista držim do toga da postoje najmanje dva modela ovog zakona, kojima se mogu izjednačiti svi pripadnici svih vjerskih zajednica i svi građani države u kojoj živimo, a da pri tom niko od građana ili pripadnika ove ili one vjerske zajednice ne gubi ono što je propisano ovim zakonom. Kako se to može uraditi? Tako što se u članu 2. pored tačke 1. i tačke 2. dodaju još i tačke 3. i 4. kojima se dodaju - pripadnici islamske vjerske zajednice i pripadnici jevrejske zajednice. Ali, regulisati to članom 3, odnosno novim stavom na taj način što će se to praznovati samo u onim sredinama u kojima je većinsko stanovništvo konfesije koja praznuje. Na taj način mi smo oduzeli prava i pravoslavcima, a dodali smo njihovim pravima, odnosno svrstali smo ih u istu ravan sa pripadnicima ostalih vjerskih zajednica. Zato bih zamolio članove Vlade da još jedanput preispitaju ovaj zakon, da sjednemo zajedno ako je potrebno, da porazgovaramo o ovom predlogu i da vidimo da li možemo naći adekvatnije rešenje. Bojim se da ovim rešenjem ipak nećemo postići ono što smo želeli. A, želeli smo da unapredimo ljudska i, pre svega, kolektivna prava. Na kraju krajeva, smatram, gospodo, da bi posebno Demokratska opozicija Srbije trebalo da o tome povede računa i da ne dozvoli da ovaj zakon ovakav kakav je, kakav je predložen, bude u nesaglasju, odnosno potpuno suprotan članu 13. Ustava Republike Srbije. Toliko. Hvala vam.
Ima reč narodni poslanik Čedomir Jovanović, kao predsednik poslaničke grupe.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, smatram da je u dosadašnjem toku rasprave rečeno sve i mislim da ćemo se ponavljati u kritikama i podršci određenim članovima ovog zakona. Bitno je reći da predloženim zakonom mi tragamo za onim delom društvenog i državnog identiteta koji je izgubljen u prethodnih 60 godina i da onim što danas predložimo, u tih pet članova ovog zakona, mi pokušavamo da pronađemo minimum u kojem će se prepoznati naše društvo u celini. Kada govorimo o praznicima, mi govorimo o danima u kojima se država i društvo simobolično prisećaju onih opštih vrednosti koje su same po sebi nesporneza bilo koga. Ako neko u ovom zakonu prepozna opasnost i pokušaj umanjenja ljudskihprava ili bilo kakvih sloboda, onda smo zaslužili jedan ozbiljan komentar kako bi se takve sumnje otklonile, možda, dodatnom argumentacijom. Mislim da smo jedni drugima dužni korektan pristup i stoga ću pokušati da otklonim onu vrstu dileme koja je do sada, po mom mišljenju, najozbiljnije dovela u pitanje jednu dobru nameru. Dakle, mi smo se kao nova vlast suočili sa potrebom reformi, sa procesom promena, one mogu biti životne i one su svakodnevne. Ali, moraju biti i simbolične, jer priznaćete da je bilo puno i tragičnog, ali i u samom suštinskom smislu, nefunkcionalnog u praznovanju 4. jula, 7. jula i da ima puno nesolidnog u praznovanju 29. novmebra. Svakog puta kada se nađemo oči u oči sa kalendarom i shvatimo šta smo propustili da uradimo, pokušavamo da pronađemo blagu argumentaciju za takvu vrstu nepažnje. Dakle, ovim zakonom mi nismo doveli u pitanje nečija ljudska prava. Ljudska prava se utvrđuju drugim zakonima. Ovim zakonom mi nismo oduzeli pravo bilo kome da realizuje svoju slobodu i da potcrta svoju identičnost, ali ovim predlogom zakona mi pokušavamo da utvrdimo simbolične okvire za jedno novo društvo. I to na takav način da oni nikada više ne budu osporeni. Kada kažemo da je dan državnosti Republike Srbije, da je to 15. februar, mi time oduzimamo pravo bilo kome, normalno ljudsko pravo, da u tome prepozna bilo kakvu vrstu političkog ili pravnog nasilja. Bilo je nekih koji su dosadašnji dan državnosti Republike Srbije definisali na takv način. Mislim da smo ovim pažljivim radom komisije, a u radu komisije su učestvovali predstavnici različitih ideoloških koncepcija, pa i verskih, uspeli da pronađemo nešto što jeste minimum koji neće biti osporen, bar ne ukoliko bude zdravog razuma u ovom društvu. Što se tiče odnosa radnih i neradnih dana, jasno je da je neradni dan, dan državnost Republike Srbije i 4. pasusom stava 3. utvrđuje se ta klauzula koja je proistekla iz tekovina demokratskih društava. Dakle, kao što se u svim zemljama Evropske unije tretira dan državnosti, tako se tretira i u Republici Srbiji. Isto je i sa verskim pravima. Zakon o verama utvrđuje,precizno i detaljno, pravo verske slobode. Mi smo ovim zakonom o državnim praznicima dopustili svakome ko želi da praznuje i da za tako nešto ima podršku u zakonu. To nismo ostavili u Zakonu o radnim odnosima, jer smo smatrali da je to poniženje nečega što je u toj meri fundamentalno pravo. Ali, nismo takođe ni insistirali na fundamentalizmu, već naprotiv želimo sekularno demokratsko društvo. U ovom predlogu zakona nije sve obavezujuće, u tom smislu da nekoga prisiljava i lišava bilo kakve slobode. Ako kažemo da je Božić neradni dan, to je samo zbog toga što smatramo, s obzirom da 70% ljudi u ovom društvu ističe Božić kao dan koji posebno obeležava, jer je nefunkcionalno držati ga u bilo kom drugom stanju kada je očigledno da će ona taj dan koristiti za praznovanje. Time se ne dovodi u pitanje nečija druga sloboda. Sve druge verske zajednice imaju čak i više neradnih dana, i to je kolega poslanik pravilno uočio, ali to nije na štetu pravoslavaca. To je pravo koje proizilazi iz verske slobode i koja je takva kakva je, to treba poštovati. Kada se opredeljujemo za religiju, onda se opredeljujemo za izvesna prava i obaveze koje takvu vrstu našeg opredeljenja prate. Mislim da je potrebno da se složimo oko ovog zakona, jer na takav način mi se vraćamo nečemu što jeste minimum i gradimo sistem vrednosti koji se može proširivati. Mislim da se više nikada neće riunirati onako kako je to činjeno poslednjih pola veka. I čini mi se da kroz predlog ovog zakona mi priznajemo jednu veliku istinu od koje su mnogi pokušavali da pobegnu. To je istina da svet ne počinje od nas na vlasti. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Velimir Simonović, a nakon njega Predrag Bajčetić.
Dame i gospodo, pošto je skraćena rasprava na pet minuta, onda moram da promenim svoju koncepciju kako sam bio zamislio da govorim o ovom zakonu. Uz malo dobre volje od strane Vlade i uz uvažavanje bar nekoliko amandmana koje su podneli poslanici, pa i ja, mi smo mogli da dobijemo zaista jedan valjani zakon koji bi imao dugotrajnu upotrebu. To se nije dogodilo. Prema tome, ovaj zakon nije sasvim korektan i bilo bi fer da ga Vlada danas povuče i da ga pripremi za jednu od narednih sednica, kada bi stvarno dobili pravi i valjani zakon. Neću da govorim o onome o čemu sam nameravao, sada to više nema svrhe, hoću samo da kažem da je glavna primedba - moj amandman koji se odnosi na član 1, dakle treba paziti kada amandman dođe na red. Prema našem Ustavu, ne može se u ime državnog praznika staviti i crkveni praznik. Ne može se reći da je Sretenje praznik državnosti. Praznik državnosti je 15. februar, a crkva će praznovati Sretenje na svoj način. Pazite dobro, u ovoj zemlji trećina stanovništva nisu uopšte pravoslavne vere, njima Sretenje ništa ne znači, a od ovih 66%, verovatno su polovina ateisti i njima Sretenje ništa ne znači. Drugo, zašto smeta da stoji da je državni praznik, odnosno dan državnosti 15. februar. Što se tiče drugih praznika, Božić, Uskrs i Nova Godina, i po pravoslavnom i po katoličkom kalendaru nisu državni praznici, već su verski praznici i oni su u celoj Evropi postali civilizacijski praznici. Tih dana se ne radi. Slažem se da zaista Veliki petak ne treba da bude neradni dan, on to nije bio nikada, ni u ranijoj Jugoslaviji. Sada mi imamo jedan drugi problem oko nacionalnih praznika.To su Sveti Sava i Vidovdan. Oni nikada nisu bili neradni, ni u Kraljevini Jugoslavije, ali je Sveti Sava prevashodno praznik škola, Vidovdan takođe može da bude praznik škola. Na Vidovdan su se đacima davala svedočanstva, delile su se knjige đacima, ako su škole imale pare da kupuju knjige itd. Te praznike mogu da slave da slave i druge društvene i kulturneorganizacije na način ako nađu za shodno. To su radni dani. Ovde nije spomenut 1. maj, možda će biti u saveznom zakonu. To je međunarodni praznik rada i slave ga sve nacije i to poodavno. I to treba da bude neradni dan i kod nas, ali kada padne u nedelju, nema prenošenja neradnog dana na sledeći dan koji je radni. Ako se dogodi da je to u nedelju ili u subotu, završena je priča. Dakle, toliko u načelnoj raspravi. Inače se do 1941. godine relativno malo slavilo, ali od 1945. godine pa do sada mi smo bili prepuni raznih proslava i praznika. Počev od dana bezbednosti, dan policije, pa dan armije, pa dan ustanka, pa dan boraca, pa dan mornara, pa ne znam šta se sve slavilo i kada bi sve skupili te praznike koje smo slavili, bilo bi skoro 60 godina.Možemo dobro da se nasmejemo svemu tome. Sada treba tome da stanemo na put. Jedan državni praznik je sasvim dovoljan, to je 15. februar, a ovo drugo onako kako se radi u drugim civilizovanim zemljama. Javiću se ponovo kada bude moj amandman na 1. član da još nešto kažem.
Reč ima narodni poslanik Predrag Bajčetić, a nakon njega Tomislav Nikolić.
Gospođe i gospodo poslanici, vrlo je teško govoriti o ovakvom zakonu u samo 5 minuta. Mislim da je naša odluka da govorimo samo 5 minuta ishitrena, a verovatno i kao profesor, nemam naviku da govorim kratko. To je moj manjak. Neću stići da obrazložim ono što mislim i što treba o ovom zakonu reći. Mi imamo pred sobom prvi put na zasedanju ovog parlamenta jedan sistemski zakon koji ne priznajemo. Mislim da je to naša greška. Ovim zakonom treba da se promeni naš sistem mišljenja, a mi njemu na jedan vrlo olak način oduzimamo vrednost i oduzimamo značaj. Glasaću za ovaj zakon zato što je njegovo osnovno rešenje dobro. Ono je na dobar način odredilo državni praznik, ali glasanje za ovaj zakonme istovremeno obavezuje da onima koji su ovaj zakon stvarali, onima koji ovaj zakon predlažu i onima koji ovaj zakon napadaju uputim samo nekoliko primedbi. Prva primedba je što je naslov zakona apsolutno neodgovarajući. Postoji igra skrivalica. To je Zakon o državnim i drugim praznicima. To drugim praznicima ne znači, zapravo, ništa, jer u obrazloženju Vlade se o drugim praznicima govori kao jednoj posebnoj kategoriji. Ono što je osnovno preskočeno je u naslovu, da je to zakon o državnim i verskim praznicima. Nema razloga da se igramo skrivalica i da reč "verski" ne bude u naslovu zakona. Da li postoje ovi tzv. drugi praznici, a da li postoji sa ovim obrazloženjem koje pišu komentatori, da treba praznovati radno, jer se time na dostojanstven način obeležava. Zar je radno obeležavanje dostojanstveno obeležavanje? Praznik se praznuje. Šta znači radno se praznuje? U starim zakonima je pisano kada je reč o Svetom Savi da je to školski praznik i da ga škola praznuje. Obrazlagalo se da se Vidovdan slavi pomenom u crkvama. To su jasne i čiste formulacije. Formulacija radno praznovanje je jedna nakazna kovanica. Tih nakaznih kovanica u tekstu zakona ima po mom osećanju previše i ono što sada deluje kao možda šala, predlaganje poslanika gospodina Pala, da se unese deo iz Sretenjskog ustava, za mene je u stvari vrlo bitna opomena. Naši zakonodavci bi morali da nauče da pišu zakone na jedan način koji omogućuje da bogatstvo srpskog jezika postoji. Nemojte nam ukidati bogatstvo jezika. Zakon je toliko štur, a naročito je štur tamo gde treba da pokaže maštu. On proglašava Svetog Savu za dan duhovnosti. Šta znači to dan? Dan borca, a praznik rada, dan mladih, a praznik rada. Tako je bilo u ranijim zakonima. Zašto se prihvatamo toga da je Sveti Sava dan nečega? Ta reč meni više smeta od vaše polemike o ustavnosti i državnosti, a više mi smeta što Sretenjenije definisano kao dan srpske države, jer se mora podrazumevati ne samo Sretenjski ustav, nego i Prvi srpski ustanak. Zapravo, Prvi srpski ustanak je ugaoni kamen o kome moramo istorijski da razmišljamo. Osnovna stvar je, dan zahvalnosti i sve ostalo, to je preuzimanje izvesnih stranih uticaja koji nam trenutno nisu potrebni. Hvala i na dan mladih i svim tim danima. Imajmo praznike i budimo jedinstveni u tome da ih praznujemo. Ono što mi se čini da je najvažnije, to je da opomena gospodina Pala da jezik treba obogatiti i da jezik našeg prava i naših zakonodavaca mora da bude promenjen. Mislim da smo nesrećan narod što nemamo zakone, ne sadašnje zakone koji dočaravaju duh 19. veka, nego što nemamo zakone sačuvane iz 19. veka. Učinimo nešto i za našu srpsku kulturu.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, a nakon njega narodni poslanik Žarko Obradović
Dame i gospodo narodni poslanici, izgleda da nam Vlada RepublikeSrbije po principu toplo-hladno dostavlja predloge zakona posle serije zakona čije će posledice biti dugoročno negativne po državu i narod. Ubačeno je nekoliko relaksirajućih tačaka, koliko da se Vlasi ne dosete. I ovaj predlog zakona mogao bih tako da nazovem, jednim relaksirajućim predlogom zakona, koji posle državnog udara od 28. juna služi malo kao kada čoveku mamurnom od velike količine pića, neko preporuči rasol. Šta to sve reši ova naša država od kako je DOS preuzeo vlast, pa stigosmo i do državnih praznika? Kada već stigosmo do državnih i, kako ih nazvaše, ostalih praznika, zbog toga što neke od ovih praznika ovde nazvaše na taj način, šta to predviđa ovaj zakon? Predlagač zakona kaže da Vlada želi da nas vrati na svetosavsku tradiciju. A kako se DOS-ova vlada ponaša prema građanima Srbije i prema onima koji su joj konkurencija? Nas DOS vraća u najtamniji deo epohe koji obeležavaju Nemanjići, a to je otac ubi oca, brat brata, otac oslepio sina, sin oca i otprilike nas sada ta loše, nakaradno shvaćenanemanjićka epoha čeka od DOS-a. Svako ko je suprostavljen DOS-u, svako ko je nekada vršio bilo koju državnu funkciju, svako ko planira bilo kada da pobedi na izborima, pa da vrši državnu funkciju, proći će kao pojedini Nemanjići od strane svojih najbližih. Naša će jedina sreća biti u tome što vas iz DOS-a nikada ne možemo da nazovemo najbližima. Član 1. Predloga zakona, uz primedbe koje su do sada izrečene, čudi me, zašto se ovaj dan ne zove Sretenje Gospodnje, zašto se zove Sretenje i ko to naglašava na Srëtenje. Zar nije to Sretenje? Bez obzira na to što bi gramatički čistunci mogli u tom našem izgovoru da pronađu neku netačnost, ovaj praznik se naziva Sretenje Gospodnje i tačno je da je to dan kada su Srbi pokazali da su mimo volje dveju velikih sila tadašnjih, Rusije i Porte, spremni da imaju državu i da sebi daruju jedan ustav i tačno je da taj ustav baš niko ne priznade i da smo posle toga morali da prihvatimo jedan drugi. Ali, mi smo ponosni na ovajSretenjski ustav i ako ima dana koji može da se obeleži, mislim da je to Sretenje Gospodnje i da je neka komisija koja je radila dobro procenjivala kada može malo da se sipa, da se da hladnih obloga narodu, pred neki novi paket kojim će narod biti doveden u jošveće očajanje. Šta to ne valja kod ovog predloga zakona? To što članom 2. mi predviđamo da praznujemo 5 dana za Vaskrs, to što i Sretenje Gospodnje predviđamo kada padne u nedelju da pomeramo za jedan dan, a ako se nešto desilo 15 februara, a desile su se mnoge krupne stvari, desilo se nešto što će istorija večito da pamti i kako to da pomerimo na 16. februar? Zašto uopšte predviđati ono što su do sada komunisti predviđali, da svaki dan može da se pomeri, pa čak i jedan crkveni praznik, pa čak i jedan datum koji je baš 15. februar. Ne valja u članu 4. to što se u tački 2. kaže da imaju pravo da ne rade u dane sledećih praznika - katolici i pripadnici drugih hrišćanskih verskih zajednica. To je jedan neodređen pojam. Svaka sekta sebe može da smatra za hrišćansku versku zajednicu, a neki od poslanika mnoge sekte tretiraju kao male verske zajednice. To su iznosili sa ove skupštinske govornice. (Predsedavajuća: 5,30 minuta.) Šta će to doneti, šta će to da znači? Na kraju, želim još nešto da kažem o tome kako to DOS baš Vidovdan izabira, iako kosovski mit nikako ne može da se veže za ponašanje DOS-a i za razmišljanje ogromne većine koja je u DOS-u. (Predsedavajuća: 6 minuta.) Vidovdan je mnogo toga, a između ostalog i obeležavanje Kosovske bitke. Zapitajte se, ako baš ništa drugo ne čitate, otkud imena Vojin, Jakša? Zapitajte se koliko je toga Srpska pravoslavna crkva preuzela od naše stare vere, zato što je znala da ne sme da se sukobi sa narodom, zavodeći nešto i isključujući nešto što nas hiljadama godina odlikuje. (Predsedavajuća: 6,30 minuta.) Pitajte otkud obeležavanje Badnje večeri i ima li toga igde u hrišćanstvu osim kod Srba i otkud to baš kod Srba, od kada postoji? Pitajte ima li na Rigenu po neki kip Peruna koji nisu srušili ovi kojima se sada dodvoravate. (Predsedavajuća: 7 minuta.) Preporučujem vam, pošto ste u većini, da i 4. jul obavezno ubacite. Sudeći po onoj koloni od preko hiljadu vas koji ste čekali da se poklonite Americi na njen dan, ubeđen sam da vi taj dan morate da prihvatite kad-tad. Ako već morate, Äajde danas da to sve jednim amandmanom regulišemo, pa kad pravite gužve po Beogradu, da to bude na ovaj dan.
Molim narodnog poslanika, uz prekoračenje od 2,15 minuta, da ne kršimo Poslovnik jače nego što moramo. Reč ima narodni poslanik Borislav Pelević, kao predstavnik poslaničke grupe.
Uvažena gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o državnim i drugim praznicima u Republici Srbiji svakako predstavlja bolje rešenje od već postojećih državnih praznika. Ali, smatram da je greška u samom naslovu, jer glasi - Predlog zakona o državnim i drugim praznicima u Republici Srbiji. Predložio sam amandmanom, a predlažem i u načelnoj raspravi da se promeni naziv ovog zakona i da glasi - Predlog zakona o državnim i verskim praznicima, s obzirom da se drugi praznici koji nisu državni i koji nisu verski, ovim zakonom uopšte ne tretiraju. Dakle, ne govori se ni o Novoj godini, ni o 1. maju, ni o drugim praznicima, već samo o državnim i verskim praznicima. Verski su: božićni, vaskršnji, ramazanski i kurbanski bajram i jevrejski Jom Kipur, a državni: Dan državnosti, Sveti Sava i Vidovdan. Zato smatram da je vrlo svrsishodno da se promeni sam naziv ovog zakona da bi bila odgovarajući u potpunosti. Drugo, jedna primedba koja je načelne prirode, jeste da Dan državnosti Srbije - Sretenje Gospodnje, praznuje se 15. februara u znak sećanja na 1804. i 1835. godinu. Međutim, svima nam je jasno da država Srbija ne postoji samo od 1804. godine. Uvažavajući ovo rešenje i uvažavajući te velike praznike u našoj istoriji, ali moramo da shvatimo da država Srbija postoji mnogo ranije od 1804. godine, pa sam sklon tome da kažem da je možda bolje rešenje da to bude dan ustavnosti, jer je tada donet prvi srpski ustav, iako se i Dušanov zakonik u neku ruku može smatrati najvišim aktom jedne države kakva je tada bila Srbija, u Dušanovo vreme. Predložio sam amandmanom, a predlažem i sada da se u Republici Srbiji praznuje i Badnji dan i prvi i drugi dan Božića, kao neradni dani. Predložio sam to iz nekoliko razloga. Pre svega, kao što znate, Božić je porodični praznik. Badnji dan je takođe veliki praznik, dan priprema za Božić. Na sam dan Božića se ne ide nigde. On se slavi u kući, u krugu svoje porodice. Ali, na drugi dan Božića pravoslavni Srbi idu kod svojih najdražih, kod svojih rođaka, kod svojih prijatelja. Kako će ići ako tog dana oni rade ili njihovi rođaci i prijatelji rade. To je prvi razlog. Drugi razlog je zbog toga što su pravoslavni Srbi ovim zakonom u neravnopravnom položaju, jer oni imaju jedan neradni dan manje od muslimana i čak četiri neradna dana manje od katolika koji žive u Srbiji. Prema tome, to su dva dobra razloga zbog čega bi trebalo da neradni dani budu i Badnji dan i prvi i drugi dan Božića. Takođe, smatram da je pomalo nepotpuna definicija dana Svetog Save, kao dana duhovnosti. Kao što je poznato, naša deca su prihvatila praznik Svetog Save kao školski praznik, jer je bio naš prvi i najveći prosvetitelj. Prema tome, smatram da bi potpuni naziv bio dan duhovnosti i prosvete, jer bi i taj dan trebalo da bude neradan upravo zbog naših đaka, naših učenika koji taj dan već godinama proslavljaju kao svoj praznik. To su samo neke načelne napomene koje sam smatrao da je trebalo izneti. Takođe je i nepotpun naziv - Dan sećanja na Kosovsku bitku, Vidovdan. Smatram da bi to trebalo da bude i dan pomena na Kosovsku bitku, ali i dan podsećanja svih nas da Kosovo i Metohiju nikada ne smemo ostaviti po strani i da je nikada ne smemo izdvojiti iz sistema Srbije i Jugoslavije. Dakle, to su bile primedbe načelne prirode, a njih ću u raspravi u pojedinostima takođe dopuniti sa pojedinim amandmanima. Zahvaljujem se na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, a posle njega narodni poslanik Toma Bušetić.
Poštovano predsedništvo, kolege poslanici, predloženi zakon o državnim praznicima, po mom mišljenju ne treba prihvatiti iz tri razloga. Pre svega, zbog neopotpunog, netačnog i proizvoljnog obrazloženja vezanog za ukidanje dosadašnjih državnih praznika. Drugo, pogrešnog i nedovoljno utemeljenog obrazloženja vezanog za predlog novog dana državnosti Republike Srbije. Treće, razloga vezanih za samog predlagača. Naime, protiv sam da se 28. mart ukine kao Dan državnosti Republike Srbije, jer taj dan u istoriji Srbije označava uspostavljanje pravnog i teritorijalnog jedinstva Republike Srbije, čime su autonomne pokrajine konačno izgubile elemente državnosti koje su imale na osnovu prethodnih ustavnih rešenja i čime su autonomne pokrajine integrisane u Republiku Srbiju. Naime, dotadašnjim ustavnim rešenjima u načinu organizovanja i sastavu organa federacije i Republike, kao i u načinu odlučivanja, autonomne pokrajine su bile konstitutivni elemenat federacije i kao takve uticale su na poslove Republike Srbije, ali i tadašnje savezne države. U praksi se to pretvorilo u proces blokiranja donošenja odluka od značaja za Srbiju kao celinu. Autonomne pokrajine su imale svoje ustave i mogle donositi zakone bez saglasnosti Republike, a Republika nije mogla doneti ni jedan zakon, niti drugi propis, koji bi važio za čitavu teritoriju, bez saglasnosti pokrajina. To još više govori o značaju ustavnih rešenja iz 1989. godine, koja su Srbiji dala mogućnost da samostalno na celoj teritoriji donosi odluke od značaja za celinu države i sve njene građane. Takođe, protiv sam ukidanja 7. jula kao Dana ustanka, jer taj datum ima veliki značaj za srpsku državu i njene građane. Toga dana Srbija se pridružila svim slobodoljubivim demokratskim državama sveta, koje poštuju i brane svoju slobodu, pravdu, suverenitet i integritet zemlje, i započela borbu protiv fašističkih sila, Nemačke, Italije, i njihovih satelita. Drugi svetski rat je završen pobedom demokratskih snaga i porazom fašizma, kao najvećeg zla dvadesetog veka, i sve zemlje - pobednice i učesnice u Drugom svetskom ratu, sa ponosom proslavljaju datume, vezane za početak borbe protiv fašizma, ili pak za određene pobede nad fašističkim silama. Jugoslavija i Srbija su dale veliki istorijski doprinos toj ukupnoj borbi i pobedi nad fašizmom i imaju sasvim dovoljno razloga da se ponose tom činjenicom, kao i osnova za obeležavanje i proslavu 7. jula, kao praznika. Drugo, mislim da u istoriji Srbije ima značajnijih datuma, koji su se mogli uzeti kao dan državnosti, u odnosu na ovaj predloženi. Naime, početak ustanka ima istorijsko značenje, kao i Ustav iz 1835. godine, ali ne ono koje mu se daje, sem što je prvi ustav, on u istoriji Srbije, bar u delu ustavnosti, nema neki veći značaj, s obzirom da je u proteklih 100 godina doneto šest ustava. Mislim da se mogao odabrati neki drugi datum, ako se već želelo poći tim tokom, kao dan državnosti Republike Srbije. Primera radi, mogao se uzeti i 13. juli. To je dan kada je na Berlinskom kongresu Kneževini Srbiji priznata nezavisnost. O kakvom je danu iz Istorije Srbije reč govori i podatak da je na tajnoj sednici Narodne skupštine Srbije, održanoj u Kragujevcu, u izlaganju tadašnjeg ministra spoljnih poslova, Jovana Ristića, između ostalog rečeno da je nezavisnost ona osnova na kojoj države postaju i svoju budućnost obezbeđuju. Dakle, mišljenja sam da je bilo i značajnijih datuma u odnosu na ove koji su predloženi. I treći razlog, zašto se zakon ne može prihvatiti, leži u samoj prirodi predlagača zakona - reč je o Vladi Republike Srbije, koja jezbog svojih postupaka, i to baš na Vidovdan, 28. juna, diskreditovala sebe kao predlagača državnih praznika. Naime, u svakoj državi postoje dve osnovne vrednosti, koje su uslov napretka, opstanka i razvoja države - to su Ustav i odnos prema građaninu. Šta reći o Vladi koja ne poštuje Ustav, koja na Vidovdan krši Ustav Srbije i protivustavno izručuje svoje građane Haškom tribunalu? Ustav Srbije zabranjuje isporučivanje naših državljana, a Vlada je tu odredbu prekršila, i to baš 28. juna, na Vidovdan, isporučila je Slobodana Miloševića Haškom tribunalu. Šta reći o Vladi koja ne poštuje svoje građane, koja je na Vidovdan, 28. juna, kidnapovala građanina Slobodana Miloševića iz zatvora i isporučila ga Haškom tribunalu? To govori, pokazuje šta Vlada misli o prazniku koji takođe predlaže. Ovoj vladi ništa, na žalost, nije sveto, ništa ne poštuje, ni Ustav, ni građane, a ni državne praznike. Važna je jedino korist. Zbog ovakvog ponašanja Vlade, ona je i sebe diskreditovala kao predlagača, jer, dati predlozi, sem izmene - izmene radi, nisu detaljno obrazloženi, niti detaljno utemeljeni. Iz tog razloga smatram da zakon o praznicima ne treba da bude usvojen. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić.
Dame i gospodo narodni poslanici, svaki narod u svojoj istoriji ima značajne događaje i datume, koje obeležava i praznuje, i najčešće su to događaji kao što su stvaranje države, ujedinjenje naroda, oslobođenje od okupatora i kolonizatora. Naravno, postoje i drugi događaji, kao što su porazi, izdaje, koji se obeležavaju u znak sećanja, da se nikada ne ponove. Vidovdan, 28. juni, je jedan od naših najvećih praznika. Toga dana, davne 1389. godine, srpska vojska se odlučno suprotstavila daleko nadmoćnijoj Otomanskoj imperiji. Braneći svoju slobodu, čast i dostojanstvo, svi srpski junaci, i sam Car Lazar, položili su svoje živote na oltar otadžbine. U najnovijoj istoriji, 28. juni ostaće upamćen kao dan kada je izdajnička ruka Vlade Republike Srbije, ili bolje reći, ...
Molim narodnog poslanika da obrati pažnju na epitete kojima se obraća državnim institucijama i drugim narodnim poslanicima.
Ili, bolje rečeno, Đinđić, Batić, Mihajlović, izručili su Slobodana Miloševića haškim dželatima, čoveka koji je bio i ostao simbol slobode i otpora NATO paktu, savremenim okupatorima, čoveka koji je bio i ostao simbol slobode i otpora, ne samo u Srbiji i Jugoslaviji, već i u Evropi i čitavom svetu. Taj dan, 28. jun ostaće zapamćen kao dan kada je izvršen nalog NATO pakta.
Molim narodnog poslanika da se sa govornice Narodne skupštine moraju iznositi činjenice i istine i molim vas da budete oprezni sa jakim rečnikom i iznošenjem vaših stavova i iznošenjem pretpostavki o tome.
Izručenje Slobodana Miloševića, 28. juna, učinjeno je namerno, da bi se kao narod ponizili, i u tome se apsolutno uspelo. Ali, počinioci tog dela moraju da znaju da ih je istorija već osudila, a da će ih narod vrlo brzo osuditi i da će ih stići božija kazna. Naravno, 28. juni biće i sećanje na odgovornost, odgovornost Vojislava Koštunice, koji sada bezuspešno pokušava ...
Molim narodnog poslanika da se, ili vrati na temu koja se zove - vaš stav i komentar zakona o državnim praznicima i da se seti odredaba Poslovnika Narodne skupštine o načinu na koji se narodni poslanik obraća drugim narodnim poslanicima, ili predsednicima Vlade, predstavnicima drugih institucija Republike Srbije i predsednicima naše države.
Predlažem da državni praznik ostane 28. mart. Zašto - toga dana Srbija se posle više godina ujedinila, odnosno uspostavila je suverenitet ili ustavno-pravni poredak na celoj svojoj teritoriji. Ustavom iz 1974. godine, Titovi komunisti i srpski vazali su doneli Ustav koji je podelio Srbiju na tri dela, i gde su Kosovo i Vojvodina imali veća ovlašćenja nego sama Srbija ili uža Srbija. Imajući u vidu da se te tendencije i danas nastavljaju i da su u punom zamahu, naravno sada u novom ruhu i pod novim nazivom, kao regionalizacija ili decentralizacija, a kakva je situacija, najbolje govori i odnos sa Crnom Gorom, koji je na najnižoj tački, situacija na Kosovu i Metohiji, gde ni jedan član Vlade ne sme da ode. A nas ste kritikovali - zašto nismo išli, a išli smo.
Podsećam narodnog poslanika da je skupštinska govornica mesto gde se moraju iznositi činjenice, ako se želi poštovati Narodna skupština. Svaka paušalna ocena i svaki uvredljivi ton podložan je odredbama Poslovnika Narodne skupštine.
Molim vas, još par rečenica. Smatram da treba prihvatiti 28. mart, bar poslanici koji su glasali za Vladu Zorana Đinđića, u znak pokajanja, jer su glasali za Vladu koja je donela takvu sramnu odluku - izručenje Slobodana Miloševića, 28. juna, na Vidovdan.
Reč ima narodni poslanik Slađan Mijajlović. Molim narodne poslanike još jedanput da se podsete svoje obaveze o isključivanju mobilnih telefona u sali za sednice Narodne skupštine. Izvinite i izvolite, gospodine Mijajloviću.
Dame i gospodo, član 1. zakona mislim da je nesporan, dobar je predlog da Sretenje bude dan državnosti Republike Srbije. Na ovaj veliki i pravoslavni praznik, a on je značajan za srpsku državu, na taj dan je podignut Prvi srpski ustanak. Međutim, Sretenje nije samo simbol borbe sabljom i kuburom za srpsku državnost, ona je simbol i političke brobe za demokratsku državu, za državu u kojoj će se poštovati narodna prava. Naime, posle obnavljanja srpske države, narodni predstavnici zahtevali su ustav, ili ustavu ili branu, odnosno ograničenje vlasti knjaza i ljudi oko njega. Kao rezultat te borbe, donet je Sretenjski ustav. Na Sretenje 1835. godine Srbija je prvi put dobila najviši pravni akt i dobila je ime za taj akt - Ustav, koji i mi danas upotrebljavamo. Oko drugih rešenja u Predlogu zakona teško je uvek postići konsenzus, a kada se radi o državnim praznicima. Međutim, bez obzira na neke detalje koji uvek mogu biti drugačiji, ovaj zakon počiva na dobrim principima i zbog toga ga treba podržati. Do sada je pravo slavljenja verskih praznika bilo regulisano Zakonom o radnim odnosima, a to je bilo pravo radnih ljudi. Slaviti Božić, međutim, nije pravo iz radnog odnosa, nije ista vrsta prava kao regres ili topli obrok. Ovaj predlog zakona konačno uvažava istoriju, tradiciju i realnost. Slaviti verske praznike ne znači, takođe, samo ne dolaziti na posao. Naprotiv, to je samo uslov da se praznici proslave kako vera i običaji nalažu. Ranija rešenja proizilazila su iz navodne potpune odvojenosti vere i crkve od države. Krajnje jednostavan i banalan primer ovog načela: u praksi se realizovala jedna ideologija koja je potrebu naroda za verom i Bogom tumačila neznanjem da se objasni pojava munje ili groma. Ovoj ideologiji došao je kraj, pa time i shvatanju Božića kao i prava iz radnog odnosa. Neka pitanja koja se tiču vere, naravno i dalje treba da ostanu odvojena od države, ali neka i ne mogu, jer ono što nije u potpunosti, što je duboko deo naroda, ne može biti u potpunosti odvojenood države. Narod čini državu, pa su potrebna još dva uslova, teritorija i suverena vlast. Dalje, u istoriji nije poznat narod bez religije. Postoje, međutim, i danas i narodi bez države. Država je jedna istorijska tvorevina, koju je narod stvorio između ostalog i da bi zaštitio neke svoje vrednosti. To ovaj zakon čini, a ne da bi ih degradirao, kako su to činili raniji zakoni. Kada je istorija prekorojena, vera i običaji predstavljani su na televiziji kao kulturno-umetnički program, a verski hramovi, svetinje narodne, kao kulturno-istorijski spomenici. Ovaj zakon počiva na zdravim principima i iz tih razloga, bez obzira na neslaganje u vezi nekih konkretnih rešenja, treba glasati za njegovo usvajanje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik dr Jovan Deretić, a nakon njega narodni poslanik Aleksandar Radosavljević.
Uvažena gospođo predsedavajuća, poštovane kolege poslanici, svaki narod ima svoje državne i nacionalne praznike i svoje verske praznike. Jedna od osobina srpskog naroda jeste da smo mi narod vrlo velike tradicije i narod od tri vere: pravoslavne, katoličke i islamske. Naši državni praznici moraju biti zasnovani na našoj tradiciji, a naši verski praznici moraju da vode računa o ove tri vere. U ovom zakonu, koji je dobar ne samo što se tiče verskih praznika, daje se ravnopravnost i islamskoj i jevrejskoj i katoličkoj verskoj zajednici. Međutim, što se tiče državnih praznika, koji su ovde predloženi u članu 1, a to da bude Sretenje zbog Ustava i Prvog srpskog ustanka, a na predlog Komisije za utvrđivanje državnih praznika, kaže se u obrazloženju, da su članovi imenovani u toj komisiji istaknuti naučni i javni radnici, moram da vam kažem, da su to možda dobri ljudi, ali lošimuzičari. Ovaj prvi predlog, prva tačka zakona o državnom prazniku ne stoji. Da li ga mi nazvali državni ili ustavni dan, ni jedan ni drugi ne stoji. Kako god budemo okrenuli, pogrešićemo. Gospodo, srpska nacija ne postoji od Prvog srpskog ustanka. Ovo ne može biti nacionalni praznik. Srpska država ne postoji od Karađorđa. Ovo ne može biti državni praznik. Srpski ustav ne postoji od Sretenjskog ustava i ovo ne može biti ustavni dan. Zato smatram da ovaj prvi stav zakona treba da se briše. Nažalost, ministar je pobegao i nema ko da me čuje osim poslanika. Srbija ne postoji od Prvog srpskog ustanka. Ako mi ne znamo svoju istoriju bar do Nemanjića, onda ne znamo ništa. Ona je mnogo dalja od Nemanjića. Ako bismo tražili dan ustavnosti Srbije, onda bi bilo najpravilnije uzeti dan donošenja Dušanovog zakonika, koji je bio Ustav par ekselans tog vremena. Nije ni on prvi ustav srpski. Ima i starijih srpskih zakona od Dušanovog zakonika, koji bi se mogli uzeti za ustav, samo mi ne znamo tačno dane njihovog donošenja. Što se tiče Božića, Vaskrsa, mislim da je tu stvar u redu. Samo što ne bi trebalo da se produžuje od nedelje za ponedeljak. Kako god da uradimo, nećemo dobro postupiti i nećemo dobar zakon doneti. Predlažem da se uzme kao nacionalni praznik, a svuda se uvodi kao praznik, a ne samo kao radni praznik, Vidovdan. Vidovdan kao praznik Srba svih konfesija, jer je to jedan dan koji ide daleko u našu istoriju, koji nas izvodi iz hrišćanstva i veže za korene naše prethrišćanske vere.Vidovdan bi odgovarao kao nacionalni praznik i kao neka vrsta praznika ujedinitelja Srba svih konfesija. Dok Sretenje je, ne zaboravite još jednom, ustanak Srba pravoslavne vere protiv jedne islamske imperije. Ima tu prizvuka i verske brobe. Toliko sam hteo da vam skrenem pažnju, da ovaj predlog zakona, njegova prva tačka je potpuno pogrešna. Hvala vam lepo.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Radosavljević, a nakon njega narodni poslanik Mujo Muković.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, obnova srpske države u 19. veku svakako da je jedan od najvažnijih segmenata naše istorije. Sudbina ili već nešto drugo, želela je da se baš na jedan dan dogode dva i te kako važna događaja za srpski narod. Sudbina ili već nešto drugo ponovo nas kao narod provodi kroz događaje sa sličnim značajem. I tih godina sa početka 19. veka, kao i danas, Srbija je počinjala da zida svoje institucije uništene i zgromljene u prethodnom periodu. Kao i te 1835. godine, na Sretenje, i sada se mogu citirati reči kneza Miloša, a da pri tom budu aktuelne i da se ni jedna jedina reč tome niti doda, niti oduzme. Početak Prvog srpskog ustanka 1804. godine bitno je uticao na kasnije događaje u našoj istoriji. Tridesetjednu godinu kasnije, Srbi su na taj isti dan već brinuli o pitanjima kako da se urede narodni poslovi, da se obaveze građana odrede po najumerenijoj stopi i na najpravičnijoj osnovi, ali da se svi nastali dugovi Srbije u prethodnom periodu izmire. Nešto slično onome što mi radimo danas u Republičkoj skupštini. Zato je značaj ovih datuma koje je predlagač predložio izuzetno veliki. U materijalu koji smo dobili vezano za član 1. ovog zakona, imali smo prilike da vidimo da kroz pojedine amandmane provejava nekakav strah da će pomenom praznika Sretenja biti narušena jednakost građana, zagarantovana Ustavom. Ovim predlogom, slobodno to mogu reći, niko se, ama baš niko ne vređa. Ovim se uopšte ne narušava Ustavom zagarantovana jednakost građana. Uostalom, o ovom zakonu svoje mišljenje imale su prilike da daju i brojne institucije, nevladine organizacije i nigde, baš nigde nisam imao prilike da vidim ni jednu jedinu primedbu. To dovoljno govori da su zaista odabrani pravi datumi, sa pravom istorijskom vrednošću. Ovim predlogom se ne ugrožavaju interesi drugih koncesija, niti se one dovode u neravnopravni položaj. Na sam pomen praznika Sretenje, možete reći da ste rekli sinonim za ustavnost u Srbiji. Svi važniji događaji, a to su već i moji prethodnici spomenuli, bili su vezani za velike crkvene praznike. Da navedemo 1869. godinu i treći Ustav Knjaževstva Srbije, donet na Duhove, 1921. godinu i Vidovdanski ustav Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca, donet na taj dan. I ovaj zakon, slobodno to mogu da kažem, kao i ostali zakoni u ovom zasedanju Skupštine, može da ponese epitet istorijskog. U Srbiji je slavljen, to moram reći, 7.juli kao Dan borca ili Dan ustanka naroda Srbije. Svesno su komunisti izbegavali da pomenu jednu surovu istinu - da je to, u isto vreme, bila i jedna od najvećih sramota Srba. Izvesni Žikica Jovanović-Španac koji potom postaje i narodni heroj pucao je u srpsku žandarmerijsku patrolu i ubio Srbe: narednika Bogdana Lončara i njegovog pratioca kaplara Milenka Brakovića. Da li to iko u Srbiji zna ili je ta istorijska činjenica svesno sakrivena? Taj događaj ne zaslužuje da bude kamen međaš ustanka tako velikih razmera kakav bi trebalo da bude ustanak srpskog naroda. Nikada se ni socijalisti koji su se zaklinjali u srpstvo nisu potrudili da tu nepravdu isprave i da prekinu slavljenje jednog takvog praznika ili dana koji može samo da simbolizuje zlo u Srbiji. Ali, ono što se moglo zaključiti iz praznovanja ovog dana je to da su komunisti, a potom i njihovi naslednici, svesno želeli daobeležavaju dan nacionalne sramote, demonstrirajući istovremeno i spremnost da, ako partija nalaže, žrtvuju i sopstveni narod. Nikada se događaji od 7. jula, a to istoričari dobro znaju, nisu mogli porediti sa ustankom drugih naroda na prostorima bivše Jugoslavije. Tu navodim primer Crnogoraca i njihov 13. jul. Tada je protiv italijanskih snaga ustalo 30.000 Crnogoraca. To je bio, svojevremeno, fenomen u porobljenoj Evropi. Ako oni imaju, možda, pravo da slave taj dan, sigurno da Srbi svoj dan, 7. juli, nisu imali pravo. Ovim predlogom zakona možemo da prestanemo da obeležavamo ideologizovane, i po državu i narod tragične, praznike. Pedeset i više godina obeležavali smo nešto što po značaju nikada nije moglo da se uporedi sa ustankom na Orašcu ili donošenjem Sretenjskog ustava. Pomenuo sam na početku reči kneza Miloša i njegovu besedu na toj čuvenoj Sretenjskoj skupštini, koje bi sada mogle biti ponovljene: "Od prošle godine, Bogu hvala, nanovo smo postali ljudi".Tek od pre godinu dana Srbija je nanovo postala država. Zato smatram da bi trebalo glasati za ovaj zakon. Zahvaljujem se. [[Aplauz poslanikaDOS-a.]]
Ima reč narodni poslanik Mujo Muković, neka se pripremi narodni poslanik Goran Cvetanović.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege narodni poslanici, pred nama je Predlog zakona o državnim i drugim praznicima u Republici Srbiji. Vlada je predložila da se ukinu dosadašnji, umnogome ideologizovani, državni praznici i da se zamene novim datumima koji imaju veći značaj u istoriji Srbije, a time, zašto ne reći - i u istoriji srpskog naroda. To je po meni u redu. To je nešto što su građani i očekivali. Takođe, predloženo je da se ovim zakonom definiše i praznovanje verskih praznika koji su do tada bili uređeni Zakonom o radnim odnosima. To samo po sebi nije sporno, mada većina modernih država praznovanje verskih praznika uređuje posebnim zakonima. Međutim, ono što je sporno u ovom predlogu zakona je činjenica da se u jednoj višekonfesionalnoj državi, kakva je Srbija, pravoslavni verski praznici izdvajaju od ostalih i praktično, dižu na nivo državnih praznika. Ovakav predlog zakona bio bi prihvatljiv kada bi Ustavom Republike Srbije bilo predviđeno da je pravoslavno hrišćanstvo državna religija. Kako to nije slučaj, jer član 13. Ustava Republike Srbije garantuje jednakost građana u pravima i dužnostima, bez obzira na veroispovest, ovaj predlog zakona je protivustavan. Proglašavanjem pravoslavnih verskih praznika za neradne dane za sve građane uvodi se princip obaveznosti praznovanja verskihpraznika, a ne dobrovoljnosti, kako bi trebalo da bude, a pripadnicima drugih veroispovesti i ateistima se u tim danima još i ukida pravo na rad. To pravo je takođe zagarantovano Ustavom. Za pripadnike drugih verskih zajednica ostaje princip dobrovoljnosti praznovanja, gde se u članu 4. kaže da "zaposleni imaju prava da ne rade u dane sledećih verskih praznika", onda se nabraja koji su to dani. Primenom ovog zakona, ukoliko bude usvojen u predloženom tekstu, doći ćemo u situaciju da u opštinama ili preduzećima, državnim i drugim organima, sa izrazitom većinom u strukturi zaposlenih, npr, islamske ili katoličke veroispovesti, pravoslavni Božić ili Vaskrs bude neradni dan. Dakle, u svemu kao državni praznik. Čini se da zakonopisac nije imao dovoljno sluha kada je u pitanju ravnopravnost svih građana u pogledu praznovanja verskih praznika. To može nepotrebno kod pripadnika manjinskih zajednica da proizvede osećaj nametanja tuđih praznika. Pogotovu ako taj predlog dolazi od Vlade, koja uživa poverenje ogromnog broja ovih manjinskih zajednica. Kaoposlanik Sandžačke demokratske partije i Demokratske opozicije Srbije, moram reći da Bošnjaci koji su, inače, pripadnici islamske verske zajednice, nisu očekivali od predlagača ovakvo zakonsko rešenje po pitanju praznovanja verskih praznika, pogotovu, ako se ovo zakonsko rešenje uporedi sa Zakonom o svetkovanju verskih praznika u Crnoj Gori, na primer. On ovu materiju tretira na jedan, rekao bih, mnogo prihvatljiviji način. Dakle, princip dobrovoljnosti praznovanja verskih praznika je narušen i morao bi biti ispoštovan do kraja. Zato pozivam predstavnike predlagača da povuku ovaj predlog zakona, kako bi se uradio i dao Skupštini na usvajanje, novi predlog koji bi uvažio ove, svakako, opravdane primedbe.
Reč ima narodni poslanik dr Goran Cvetanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj predlog zakona o državnim i drugim praznicima, pod uslovom da se usvoje amandmani srpskih radikala, može biti jedan od retkih predloga koje je DOS-ovska vlada, odnosno pozicija, predložila. Mada, imam neke dileme, pre svega, zato što vidim da su neki od poslanika DOS-a za ovaj predlog zakona, a neki su protiv. Šef poslaničke grupe Čedomir Jovanović nije prisutan da bi nam razjasnio da li su za ovaj predlog zakona ili nisu. Dao sam amandman na ovaj predlog zakona da praznici Sveti Sava i Vidovdan budu neradni dani. Vi znate da je poslanik DOS-a predložio na zadnjoj Skupštini da Vidovdan bude neradni dan za naše narodne poslanike. Iako sam amandman podneo 7. juna posle Vidovdana ja sam u jednoj velikoj dilemi. Kada bude na redu moj amandman, ja ću da ga obrazložim, a sada ću samo da se usmerim ka toj dilemi. Ima mnogo tragova u srpskim narodnim verovanjima o mono božačkom božanstvu, o Vidu. Uz verovanja, očuvalo se to ime i dan praznovanja. Oni koji boluju od očne bolesti obraćaju se svetom Vidu da ih izvida, izleči. Na Vidovdan se bere biljka vidovčica koja je posvećena svetom Vidu. Na Vidovdan pre sunca posećuju se izvori i umiva se, pošto se u vodu ubaci biljka vidovčica. Na Kosovu se kazuje da uoči Vidovdana, u gluvo doba noći, sve reke načas poteku crveno, kao krv. Na Vidovdan kukavica prestaje da kuka. U Srbiji, po oslobođenju od Turaka, običaj je da se na Vidovdan spomenu izginuli ratnici i evocira sećanje na njih, odnosno na junake. U rano vidovdansko jutro pred boj na Kosovu, večiti Miloš Obilić kaže i predskaza: "kakvi budemo danas, bićemo doveka". U kasno vidovdansko popodne leta gospodnjeg 2001. pokaza se ko je kakav, ko je ko, ko je veran, a ko neveran, a ko se to proda za zrno pirinča, ovog puta ne Muratovog, već belosvetskog pilava. Transparentno pregaziše bestidnici i bezočnici, rekao bih legalisti, Ustav, zakone, čast, moral i božačku pravdu. Svetom Vidu baciše prašinu u oči. Poslaniše ga, poslaniše mu dan, osudiše ga, proglasiše ga krivim za srpske mučenike i sve srpske junake. Kukavice propevaše na Vidovdan, pokazahu pravo lice. Uskratiše srpskom narodu zadovoljstvo da nečasnima sude za svo zlo u proteklih 10 godina, kako onima u zemlji, tako onima u crno - belom svetu. Opraše obraz NATO zlikovcima. Na ovaj Vidovdan slepi progledaše, valjda. Postavlja se pitanje našoj Srbiji - kuda ćeš, ko te to vodi, gde te to vode? Mnogo je pitanja bez odgovora. Istina je, reč je o jednom totalitarnom režimu, najgorem u istoriji Srbije. Reč je o veleizdaji načelnih interesa i hipokriziji moralnih principa, krahu celokupnog sistema vrednosti. I na kraju, da ne zaboravim da konstatujem najvažnije: znate, onaj sa liste, onaj iza koga se krilo mnogo malih guja, zamislite, nije znao šta se to sprema u njegovoj hladovini. Želi on da opere ruke od kancelara i njegovih liderčića i da tako naivno pridobije uz sebe ....
Molim narodnog poslanika da uljudi jezik kojim se obraća narodnim poslanicima.
Završavam. Ako se vi osećate prozvanim i što se pronalazite, to je već druga stvar. Naivno pridobijete uz sebe ono što će biti najpotrebnije, glasove ili bar podršku. I na kraju, pošto već vidim da me prekidate, a još nije vreme isteklo, konstatujem - kada bi neki ljudi znali da su tako mali, mali.
Reč ima narodni poslanik Milan Radulović, a nakon njega Vladimir Dobrosavljević.
Poštovane kolege narodni poslanici, živost koja prati raspravu o ovom zakonu svedoči nam da je na dnevnom redu jedan jednostavan, kratak, ali u osnovi važan zakon. Zakon o državnim praznicima važan je utoliko što državni praznici jedne države na simboličan način iskazuju istorijsku samosvest jedne nacije i građana jedne države; na simboličan način iskazuju i kulturnu samosvest jednog naroda, težeći istovremeno da kulturne i političke, socijalne i civilizacijske napore jednog naroda uputi u određenom smeru. Ovaj zakon je, kao što vidimo, potpuno drugačiji od prethodnog; on je zaista u osnovi reformski. Ovim zakonom srpski narod i srpska država izlaze iz prostora tumaranja po lavirintima utopijske ideologizovane svesti, vraćaju se u tokove realnog istorijskkog iskustva i jasno legitimišu svoju pripadnost hrišćanskom civilizacijskom krugu. Da pogledamo ukratko osnovne članove ovog zakona. Sretenje kao državni praznik pronađeno je zaista izuzetno srećno. Komisija koja je birala ovaj državni praznik imala je ne samo dovoljno istorijskog znanja, već i intuicije, i rekao bih, i dovoljno sreće da odabere baš ovaj praznik. Sretenje je istovremeno i narodni i crkveni praznik. Sretenje se u narodu praznuje po sećanju na neke prehrišćanske civilizacije, kada se vreme merilo pa prirodi, odnosno kada se merio prirodni krug vremena. Istovremeno, Sretenje je otvaranje nove vremenske dimenzije, odnosno hrišćanskog vremena ili večnosti. To jekulturna vertikala koja povezuje sve slojeve naše kulture, sve dimenzije i sve energije koje su učestvovale u stvaranju srpske kulture. Na ovoj vertikali nalazi se istorijska horizontala. Na jednoj strani imamo 1804. godinu kao simbol težnje za samostalnom i nezavisnom državom, a na drugom kraku te horizontale imamo 1835. godinu itežnju za pravednom i demokratskompravno uređenom državom. Dakle, Sretenje je u krsnom znaku. Imamo u njenu kulturnu vertikalu i imamo istorijsku horizontalu koje nam potpuno jasno pokazuju kojoj civilizaciji pripadamo, (hrišćanskoj), ali koje nam jasno određuju išta je naš zadatak u političkom radu, šta je naša ideja vodilja zvezda vodilja u uređenju države. Ideja vodilja je samostalna i nezavisna država na jednoj strani a na drugoj strani, demokratska i pravno uređena država. Dan državnosti, dakle,nije samo nešto što konstatuje određene događaje iz prošlosti, to je nešto što nas upućuje i obavezuje u budućnosti. Nije važno toliko da li je odabrana 1804. ili 1835. godina; da li je dan državnosti mogao biti pomeren mnogo unazad (a, naravno, istorijski gledano, jeste). Bitan je istorijski i kulturni smisao ovih dana; ne sam dan, ne sam događaj - nego smisao kojimmože da zrači. Svi praznici koji su ovde predviđeni kao državni su otvoreni praznici; nisu zatvoreni,njihov smisao nije kanonizovan. Njihova značenja su određivali naši preci, određivaće i naši potomci; a i mi ćemo kao savremenici odrediti sadržaj i smisao tih praznika. Ništa tu nije unapred dato. Ovim zakonom samo su nam osvetljeni, označeni neki osnovni orijentiri u našoj kulturi i istoriji, iscrtan je jedan dobar koordinacioni sistem naše povesne i naše kulturne egzistencije. To jesistem prema kome mi treba da se ravnamo i da se sameravamo, i da se trudimo da budemo njega dostojni. Naravno, verski praznici se podrazumevaju kao državni praznici, kod nas nešto manje ovim zakonom nego u drugim evropskim državama. Ali u redu,i seljak kada ima mnogo posla, kaže: Bogu se moleći,svetac je, ali mora se raditi. Kako nam bude rastao standard, verovatno će rasti i broj hrišćanskih praznika koje ćemo praznovati. Posebna je vrednost ovog zakona što je pokazao da je Srbija, sa su srpska patrijarhalna i srpska građanska kultura i društvo otvoreni za sve konfesije, za sve nacije, i da one u srpskoj kulturi imaju svoje potpuno ravnopravno mesto. Bez želje da polemišem, želim da kažem - nijedna verska zajednica nema ništa protiv nijednog dana koji je ovdeodređen kao prazničan.Kada se govori o tome da je ovim zakonom favorizovano pravoslavlje, onda to govore ljudi koji ljudska prava i demokratiju shvataju kao novu utopiju, a ne kao nešto što je realno. Realno je da sve verske zajednice razumeju da žive u jednoj pravoslavnoj državi i da je sasvim prirodno da je pravoslavlje prvo među jednakima. Neko mora među jednakima uvek da bude prvi. I na kraju - pošto mi je vreme isteklo, izvinite gospođo predsedavajuća - da kažem još samo ovo. Vrednost ovog zakona je u tome što verujem da o njemu može da se postigne potpuni nacionalni konsenzus. Ne vidim ni jedne nacije, ni jedne etničke grupacije, ni jedne verske zajednice,ni jedne političke stranke u Srbiji koja može da ima bilo šta protiv bilo kog od ovih dana kojizakonomiodređen kao praznici. Možda neće svi jednako srčano biti za te dane, ali protiv ne verujem da iko ima razloga i mogućnosti da bude. Stoga je ovaj zakon, kao zakon koji omogućava saglasje konsenzus u jednom važnom pitanju, u pitanju kulturne i istorijske orijentacije naroda, izuzetno dobar, uz sve uvažavanje primedbi i amandmana koji su mu dati. Stoga će Demokratska stranka Srbije , isto kao i svi drugi poslanički klubovi, sa zadovoljstvom ovaj zakon prihvatiti.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Dobrosavljević, a nakon njega narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Poštovana predsedavajuća, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, evo još jednog zakona koji uspostavlja civilizacijsku kulturološku vertikalu naše države i građana koji u njoj žive i koja se vraća na osnovice identiteta ove države, koja je građena već mnogo vekova, ali je svoj moderni civilizacijski oblik dobila početkom novog veka, odnosno početkom 19. veka. To pre svega onim što je veliki, možda najveći istoričar 19. veka, Ranke nazvao srpskom revolucijom, započetom na Sretenje 1804.godine, dakle, jedna težnja za formiranjem moderne, u evropskom smislu moderne države s početka 19. veka koja je kulminirala Sretenjskim ustavom 1835. godine. Naime, ovaj zakon predviđa u sebi nekoliko stvari. Predviđa državne praznike, predviđa narodne praznike, verske i međunarodne praznike. Zbog toga njegov naziv, ovakav kakav jeste, ovog zakonskog rešenja, jeste odgovarajući, jer bi bilo isuviše glomazno navoditi sve ostale praznike koji se njime regulišu. Sa druge strane, kada se pominje zašto naziv Sretenje, moram vas podsetiti na jednu stvar. U 19. veku narod je na takav način u Srbiji imenovao svoje praznike. Sretenje nije verski praznik nego ima svoj narodni termin, onako kako ga je narod Srbije zvao u 19. veku. Podsetiću vas, većina stanovništva Srbije u 19. veku nije ni znala za kalendar, nego je svoj život oblikovala prema verskim praznicima i otuda i svi događaji koji su se dešavali u 19. veku obično jesu vezani za neki od velikih verskih praznika. Zbog toga Sretenje u samom nazivu i nije neka vrsta neravnopravnosti ostalih građana Srbije, druge etničke ili konfesionalne pripadnosti, već na neki način simbolizuje jedinstvo tog istog naroda, dakle građana Srbije. Podsetiću vas na 11. glavu Sretenjskog ustava i svi članovi tog ustava regulišu ravnopravnost svih građana Srbije pred zakonom i pred Ustavom. Dakle, o nekoj vrsti diskriminacije, verske ili konfensionalne, o tome ne može biti ni reči. Sa druge strane kada se govori o narodnim praznicima, treba napomenuti da su ovog puta uzeti Sveti Sava i Vidovdan kao narodni praznici. Većina naroda, evropskih i civilizovanih naroda, ima jednog svog prosvetitelja ili jednog svog sveca čiji dan slavi. Podsetiću vas da je to u Irskoj Sveti Patrik, u Rusiji Sveti Sergej Radunješki, u Bugarskoj Sveti Ćirilo i Metodije, u Engleskoj Sveti Đorđe, u Mađarskoj Sveti Ištvan, u Armeniji Sveti Georgije Prosvetitelj. Prirodno je da se u Srbiji slavi najvažniji svetitelj koji je uspostavio nešto , koji je uveo Srbiju u nešto što se smatra zapadnom civilizacijom. Priveo je Srbiju i srpskudržavu hrišćanstvu, istočnog obreda naravno, ali u svakom slučaju on nije protivan bilo kom konceptu, bilo kom drugom religijskom ili etničkom konceptu. Naprotiv, Sveti Sava jeste uvažen i praznovan ne samo u Srbiji , nego i u mnogim drugim balkanskim zemljama. Na kraju krajeva, podsetiću vas samo na kult svetog Save koji vlada u Bugarskoj, naročito u okolini grada Trnova. Vidovdan je, ma koliko to nije možda najbolja paralela, ono što bi najbolje moglo da se nazove dan palih za otadžbinu. Zaista 28. juna mi se prisećamo svih onih heroja i svih onih junaka koji su kroz srpsku istoriju, bilo kojoj etničkoj ili konfesionalnojzajednici da su pripadali, dali svoj život za ovu otadžbinu. Podsetiću vas, na srpskom ratištu, dakle u Kosovskom boju, na strani srpske vojske i na strani srpske kneževine i srpskih velikaša nisu bili samo pripadnici srpske etničke zajednice. Bilo je tu Poljaka, Ugara, bilo je tu Albanaca, bilo je tu Đenovljana. Dakle, ne može se govoriti o bilo kakvom nacionalnom ekskluzivitetu kada se govori o ovom prazniku. On je jednostavno prisećanje onoga što i Amerikanci imaju Remember Day,dan palih za otadžbinu, svi oni koji su svoj život dali da bi država bila ovakva kakva jeste. Na kraju krajeva, što se planetarnih praznika tiče, koji su ovde očigledno izazvali najveći spor, a to su pre svega Božić i Uskrs, podsetiću vas na jednu stvar. Dakle, Srbija ovakva kakva jeste, ponavljam, pripada zapadnom civilizacijskom krugu, u kojem hrišćanstvo jeste vodeća monoteistička vera i, prema tome,ne dovodi u pitanje implementaciju uticaja drugih konfesija, drugih verskih i etničkih zajednica. Opet ću uzeti primer Sjedinjenih Američkih Država, koje se navode kao primer multikulturne ili multikonfesionalne države. Od 9 državnih praznika SAD , pet su vezani za verske praznike i to hrišćanskog civilizacijskog kruga. U Velikoj Britaniji od osam - šest, dakle nešto što je opšte prihvaćeno, a hrišćanstvo jeste već uveliko planetarna vrednost, kao što mislim da to jeste islam, kao što mislim da jeste budizam. Ne treba na bilo koji način diskriminisati i smatrati da se na taj način, da se na bilo koji način, diskriminišu pripadnici ostalih konfesionalnih ili etničkih zajednica u ovoj zemlji, naprotiv. Na kraju samo još dve stvari. Ono što je vrlo bitno u svemu ovome jeste da komisiju koja je radila, dala ovaj predlog, zaista su činili izuzetno uvaženi ljudi. Pre svega bih pomenuo predsedavajućeg komisije, akademika gospođu Jovanku Kalić, profesora Ljubodraga Dimića, akademika Slobodana Vitanovića,Marka Leka, pripadnika drugih etničkih zajednica, gospodina Čedomira Antića. To su ljudi koji su svojposao odradili na najbolji mogući način i koji su nas uveli na jednu tradicionalističku misao, a to je da put do sadašnjosti i budućnosti najbrže vodi preko prošlosti.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić, a nakon njega narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa Srpske radikalne stranke u Narodnoj skupštini Republike Srbije smatra da je ovaj zakonski predlog bolji od većine zakonskih predloga koje je skupštinska većina, odnosno Vlada Republike Srbije, dala na usvajanje Narodnoj skupštini i narodnim poslanicima. Naime, ovde postoje stvari koje čini mi se svaki građanin ove zemlje može da prihvati kao razumne, racionalne i kao izvesno poboljšanje u odnosu na prethodna zakonska rešenja. Poslanici SRS su već govorili označaju 15. februara, Sretenja Gospodnjeg i sada bih onim poslanicima koji ili ne znaju ili ne žele da viderazliku između značaja tog datuma i nekih drugih datuma, ukazao zbog čega je taj dan izuzetno važan i zašto on u pravom smislu reči može da se slavi kao dan ustavnosti Republike Srbije, a ne neki drugi datum. Naime, ako govorite o onome što je bilo u ranijem periodu, u 14. veku, ako govorite oDušanovom zakoniku, mora da se napravi značajna razlika, pre svega u tome što Dušanov zakonik ne reguliše ustavnopravnu materiju u pravom smislu te reči. On predstavlja kodifikaciju običajno-pravnih pravila, onoga što bi se moglo podvesti pod krivično-pravno i građansko-pravno zakonodavstvo, ali ni u kom slučaju u modernom smislu reči ustavnopravnu materiju. Ovajsrpski ustav nije dugo važio. Naprotiv, vrlo kratko i govoto da nije bio u primeni, zato što je odmah po donošenju tog ustava 1835. godine došlo do velikih problema i kod onih koji su bili srpski neprijatelji, ali i kod onih koji su bili srpski saveznici, a želeli su da ograniče suverenitet Srbije, srpsku slobodu isrpsku ustavno-pravnu državnost. Odmah posle toga, znate, već 1838. zbog toga je donet i tzv. Turski ustav, pod pritiskom naravno, ne bi li se ograničile slobodarske ideje koje su postojale u tzv. Sretenjskom ustavu, odnosno Ustavu donetom15. februara 1835. godine. Taj dan je posebno značajan i zbog ustanka podignutog u Orašcu 1804. godine, iz prostog razloga što to, bez obzira da li je to bila do kraja osmišljena i namerna borba za uspostavljanje srpske državnosti u tom prvom periodu, predstavlja borbu za uspostavljanje moderne srpske državnosti s početka 19. veka. Čini mi se da taj datum ne bi trebalo nikome u Narodnoj skupštini da predstavlja problem, posebno ako se taj dan uporedi sa, recimo, 4. julom, kada se nekoliko sumnjivih ljudi skupilo u jednoj kući na Dedinju i oni su navodno tada rešili da dižu svuda po nekadašnjoj Jugoslaviji nekakve ustanke i tako dalje. Ne znam šta su oni radili. U istoriji je to vrlo sporno. Takođe i 7. jul i mnogi drugi datumi. Čini mi se da je ovo jedan dan koji zaista možemo prihvatiti kao Dan ustavnosti Srbije i to da bi se razlikovalo od Dana državnosti, jer srpska država jeste postojala ranije, iako u savremenom smislu reči teško da možete govoriti o pravoj državnosti bez ustava, ali ovo se može nazvati Danom ustavnosti, jer u onom smislu u kakvom se računa postojanje prvih država, mi smo imali državu i zato bi bilo dobro da se ovo na takav način razgraniči. Zato vas pozivam da u raspravi u pojedinostima prihvatite amandmane poslanika SRS-a. Što se tiče primedbi koje su ovde iznosili pojedini predstavnici drugih verskih zajednica, pre svega islamske verske zajednice, rekao bih samo da, što se tiče praznovanja verskih praznika - Božića i Vaskrsa, moram da primetim da se to isto slavi u svim onim zemljama o kojima neki govore da su to demokratske, a ja ne mislim da su to demokratske zemlje. Mislim da je to jedna civilizacijska tekovina. Naime, svojevremeno, kada sam i živeo u Britaniji, oni tamo slave sve praznike, i za anglikance i za katolike, koji su isti, i Božić i Uskrs ili za bilo koje druge. Dakle, moraju to da prihvate i Arapi, koji su islamske veroispovesti, i Indijci, koji su hinduističke veroispovesti, i oni koji su budističke veroispovesti, i za njih je to državni praznik. Zašto bi onda to bila uvreda za bilo koga u Republici Srbiji? Zašto bi onda to bila uvreda za bilo koga ko nije Srbin i pravoslavne veroispovesti? Što se tiče praznika i proslava Dana Svetog Save, kako se to kaže, neki kažu da je to školska slava, a ja, pre svega, mislim da je značajno reći da je sveti Sava ušao i u istoriju, a kasnije postao, osim prosvetitelja i svetac, po kanonima Srpske pravoslavne crkve. (Predsedavajuća: 5,30 minuta.) Drugo, sveti Sava je najpoznatiji po tome što je osnivač prve srpske arhiepiskopije iz 1219. godine. Čini mi se da je to jedna od stvari zbog koje se taj dan može nazvati i danom duhovnosti, jer on jeste rodonačelnik i naše crkve i našeg celokupnog duhovnog života. Mislim da ne bi trebalo tu da bude bilo kakvih sporova. (Predsedavajuća: 6 minuta.) Što se tiče Vidovdana, Dana Svetog Vida, najvećeg srpskog nacionalnog praznika.... (Glas iz sale: Siđi dole.) (Predsedavajuća: Molim narodne poslanike da poštuju Poslovnik i ne dobacuju dok govornik izlaže.) ... čini mi se da je mnogo toga vezano za Vidovdan, i to ne slučajno, u srpskoj nacionalnoj istoriji, istoriji našeg naroda, na ovim prostorima, od Kosovske bitke 1389. godine, preko atentata u Sarajevu na austrijskog prestolonaslednika, do Vidovdanskog ustava iz 1921. godine, koji je bio demokratski ustav Kraljevine SHS, dok nije ukinut kraljevim dekretom i zavođenjem diktature. (Predsedavajuća: 7minuta.) Dakle, to je jedan istorijski dan, osim ovoga što pripada srpskoj tradiciji, jedan dan u kome mi slavimo i srpske žrtve i srpske mučenike i srpsku patnju. Nažalost, i sa tim bih završio, žalosno je što ovakav zakonski predlog podnosi većina u Narodnoj skupštini, većina koja ne samo da je omalovažila taj sveti dan i taj veliki praznik, već većina koja je učinila nešto što se nadamo da ćemo zaboraviti i što se nadamo da nećemo pamtiti, jer to predstavlja strašnu sramotu za Srbiju, strašnu sramotu za srpski narod, da na veliki Dan Svetog Vida, na srpski nacionalni praznik, hapsite Srbe i šaljete ih u Hag, šaljete ih onima koji su ovu zemlju bombardovali i uništavali. Siguran sam da Srbija zaslužuje bolje, da Srbija može bolje i da će to Srbija uskoro shvatiti. Hvala vam.
Predlažem da to bolje za Srbiju počnemo time što ćemo poštovati Poslovnik Narodne skupštine. Reč ima poslanik Zeldžo Hurić, replika.
Zaista je pogrešno interpretirano ono što sam rekao. Nisam ni jednom rekao da je slavljenje pravoslavnih praznika uvreda za bilo koju vjersku zajednicu, nego sam rekao da je to prosto nelogično i da nije pravilno. S druge strane, ta komparativna analiza koju je gospodin Vučić izneo ovde, upoređujući neke države sa Zapada, demokratske države, ne stoji. Naime, tamo pripadnici drugih vjerskih zajednica, posebno kada je reč o pripadnicima islamske vjerske zajednice, su doseljenici, ljudi koji su se od emigracionih kretanja našli sasvim slučajno u tim državama. Ovde, na ovim prostorima, mi, pripadnici islamske vjerske zajednice smo zaista autohton narod, narod koji tu vijekovima živi. Dakle, mi smo u istom kontekstu i treba da uživamo i sasvim drugačija prava. S druge strane, gospodine Vučiću, zar vama ne izgleda potpuno nelogično, recimo, na primjeru jednog grada, Tutina ili Brodareva, jedne varošice u Prijepolju, opštini iz koje ja dolazim, gde je 96% pripadnika islamske vjerske zajednice, da ne rade osnovne škole i sve državne ustanove za vreme Božića, a da rade za vreme Bajrama. To rade, pogledajte zakon, jer između državnog praznika Sretenja i praznika koji priznaje Republika Srbija članom 2, nema nikakve razlike, jer je to regulisano članom 3. stavovima 1. i 2. U vreme praznika iz člana 2. tačke 1. i tačke 2. ne rade državne institucije jednako kao za vreme državnog praznika. Pogledajte bolje zakon i analizirajte ga i videćete da je to jedna nelogičnost koju treba da ispravimo. Možemo je ispraviti na taj način da se ništa ne oduzme od prava pripadnika ostalih verskih zajednica predviđenih ovim zakonom. Postoje modeli. Zahvaljujem se. (Vojislav Šešelj, sa mesta: Replika, pogrešno me interpretirao.)
Narodni poslanih Zeldžo Hurić nije spomenuo ime narodnog poslanika Vojislava Šešelja. Ne mogu da dam narodnom poslaniku Aleksandru Vučiću reč, jer je ovo bila replika. Po Poslovniku nema replike na repliku. Ima reč narodni poslanik Vojislav Šešelj, kao predsednik poslaničke grupe [[Vojislav Šešelj, sa mesta: Tražio sam repliku.]] A koji je osnov za repliku? (Vojislav Šešelj, sa mesta: Pogrešno me je interpretirao.) Nije vas ni spomenuo, gospodine Šešelj. (Vojislav Šešelj, sa mesta: Onda po Poslovniku.) Ima reč narodni poslanik Vojislav Šešelj, po Poslovniku.
Na isti način na koji je gospodin Zeldžo pogrešno mene interpretirao, moglo se uzeti u obzir da je Aleksandar Vučić njega pogrešno interpretirao, uz istovetnu argumentaciju i uz iste dokaze. Vi nemate ni jedan dokaz da je Aleksandar Vučić Zeldža Hurića pogrešno interpretirao. Dali ste mu reč. Možda nemate dokaza da je Zeldžo Hurić mene pogrešno interpretirao, ali po istom osnovu morate i meni dati reč. Pošto mi ne date reč, očigledno je da ste prekršili Poslovnik, a kada sam sada već za ovom govornicom i kada sam vam ukazao da ste prekršili Poslovnik, samo da ispravim Zeldža Hurića, kratko, da nije tačno da su u zapadnoevropskim zemljama muslimani samo doseljenici. To, jednostavno, nije istina. Veliki procenat Engleza, Francuza, pa i Nemaca, već uveliko prelazi na islam. Recimo, jedan od najvećih živih francuskih filozofa, Rože Garodi, je prešao na islam. Prema tome, islam je autohtona religija i u Francuskoj, i u Nemačkoj, i u Engleskoj, ali je tamo islam manjinska vera, kao što je i ovde manjinska vera. Ljudi su tamo sa hrišćanstva prelazili na islam, kao što su i ovde sa hrišćanstva prelazili na islam. Nije bilo drugih muslimana na našem području, osim onih koji su već bili hrišćani, pa su prešli na islam. Taj proces postoji, i sada je mnogo intenzivniji u Engleskoj, Francuskoj, ili Nemačkoj, nego ovde. Ovde ne pamtim poslednjih godina da se desio prelazak sa hrišćanstva na islam, a tamo se to dešava, i to sve masovnije.
Zahvaljujem narodnom poslaniku. Narodni poslanik Vojislav Šešelj je reklamirao povredu Poslovnika u uskraćivanju prava na repliku, pri čemu, u neminovnom obrazloženju, u čemu se sastoji uskraćivanje, narodni poslanik Vojislav Šešelj je komentarisao izlaganje narodnog poslanika Zeldža Hurića o tome da on nije bio u pravu. Ne mogu da dam pravo na repliku zato što vi smatrate da narodni poslanik nema dobre informacije [[Vojislav Šešelj, sa mesta: On ima pravo na repliku meni.]] Mislim da sam dokazala da ću da dam reč svakome, da uopšte nije sporno, samo da završim - dakle, citat vaše replike sastojao se u obrazlaganju - da li su muslimani ili nisu, autohtono stanovništvo ili doseljenici. O tome niste govorili vi, kao narodni poslanik, u izlaganju, o tome je govorio narodni poslanik Zeldžo Hurić. Ja razumem da imate prava na stav da on ne iznosi činjenice i istine, ali to nije osnov za repliku. Da li želite da se glasa o kršenju Poslovnika? Zeldžo Hurić traži pravo na repliku.) To što ste spomenuli o kršenju Poslovnika, nije rekao ništa uvredljivo o vama, niti vas je omalovažio, niti vas je pogrešno interpretirao. Žao mi je, narodni poslaniče, nema osnova za repliku u istupanju narodnog poslanika Vojislava Šešelja. Ima reč narodni poslanik Stevan Gudurić.
Član 114. u drugom stavu kaže: "Ako narodni poslanik napusti salu Narodne skupštine i ostavi u poslaničkoj jedinici, odnosno pored nje, svoju karticu, služba Narodne skupštine odmah će karticu dostaviti sekretaru Narodne skupštine. Kartica će biti vraćena narodnom poslaniku po ulasku u salu". O ovome smo pričali dvadeset puta. Vi ste 27-og sa karticama izglasali Zakon o privatizaciji, na vašu sramotu. (Glasovi iz sale: Nije tačno.) Bogami da jeste tačno, i stalno imate više kartica nego poslanika, a utvrdili smo sijaset puta da narod nije birao kartice, nego poslanike. Prema tome, jedanput utvrdite i dajte nalog službama da svako radi svoje. Čak i Mićović kad se buni, to opet ne vredi, jer je jednostavno to tužna istina o vama, a kada budemo pričali o ovom zakonu, onda ćemo pričati ko krade i laže, ali za sada ćemo se zadržati na ovome, da vi sve vreme kradete i lažete time što ...
Molim narodnog poslanika da uljudnim jezikom komunicira, kada već krši Poslovnik i razgovara sa narodnim poslanicima.
Uljudnim jezikom komuniciram sa onim s kime je moguće. A vama, kao predsedavajućem, bar sam tri puta do sada rekao i pokazao, i dokazao, da ovo što pričam jeste istina, samo vi ni jedanput niste (ti miruj, nisam ništa tebe pitao, ćoravi - obraća se poslaniku u sali) preduzeli ono što treba da se preduzme.
Što se tiče ćoravosti, ćorava jesam. Na levom oku minus 8, na desnom oku, uz aberaciju mrežnjače, minus 8,70. (Stevan Gudurić, iz sale: Nisam se vama obratio i nemojte da komentarišete.) Zbog ostalih poslanika, molim vas da poštujete Poslovnik Narodne skupštine i da se narodnim poslanicima obraćate sa uvažavanjem, čak i kada vas ponesu emocije po bilo kom pitanju. Dakle, narodni poslanik Stevan Ž.Gudurić upozorio je da se krši član 114. stav 2. u tome da kada narodni poslanik, koji napusti salu,ostavi svoju identifikacionu karticu, služba Narodne skupštine tu karticu dostavlja sekretaru Narodne skupštine. Ja ću obavestiti sekretara i službu Narodne skupštine da svi obavljamo svoje poslove, i molim još jednom narodne poslanike da i oni obavljaju poslove zaista iz svoje nadležnosti narodnog poslanika. Ima reč narodni poslanik Zeldžo Hurić, po Poslovniku.
Reklamiram povredu Poslovnika u članu 6, u prvom stavu, u kome se navode razlozi, odnosno situacije kada narodni poslanik ima pravo na repliku. Pored ostalog, rečeno je "ako se pogrešno protumači njegovo izlaganje", što je ovde sasvim evidentno, jer držim do toga da je gospodin Šešelj pogrešno protumačio moje riječi. U jednom dijelu je u pravu, u onom dijelu kada kaže da je u nekim zemljama na Zapadu u ekspanziji širenje islama, ali to ne znači da su ti koji primaju islam u tim zemljama autohtoni narod. Kao pripadnici islama, oni jesu kao ljudi koji tamo žive autohtoni, ali ne autohtoni kao pripadnici islama. S druge strane, ovo što ste rekli o tome kako je došlo do pojave islama na ovim prostorima, to je vrlo diskutabilno,neću sada da ulazim u tu temu, ali u svakom slučaju, uvek sam raspoložen sa vama da razgovaram i na tu temu, kad god želite. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Zeldžo Hurić upozorio je na kršenje Poslovnika. Podsećam vas, narodni poslanik Vojislav Šešelj tražio je repliku na vaše izlaganje. Dobio je odgovor da u vašem izlaganju nije bilo ničeg uvredljivog, niti neistinitog, a što bi se ticalo SRS i njega lično, ili što bi dalo prostora za pogrešno tumačenje. Zatim je narodni poslanik Vojislav Šešelj tražio reč po Poslovniku i pri obrazloženju o tome da je imao pravo na repliku dao je svoje viđenje o temi autohtonosti muslimana poreklom, primanjem veroispovesti ili prebivalištem, tako da vaš osnov za repliku ne može biti činjenica da je gospodin Šešelj odredio pravo da komentariše generalni stav. Samo da objasnimo, pošto, pokušavam da pratim. Ima reč narodni poslanik Vojislav Šešelj. Samo objašnjavam. (Poslanik Šešelj, sa mesta: Po Poslovniku.) Nisam ni sumnjala, narodni poslanik Vojislav Šešelj, izvolite. Samo momenat, ako možete da sačekate, izvinjavam se da se narodni poslanici izjasne ....
Nemate pravo da meni dodajete reči koje nisam izgovorio. Ja o prebivalištu nisam ni reči pomenuo. Nemojte to meni sada da pripisujte. Niti je bilo u kontekstu moguće da govorim o nečijem prebivalištu, niti je bilo moguće da tu reč upotrebim u bilo kakvom drugom značenju. Što se tiče autohtonosti, izrazio sam svoj stav. Taj stav je sasvim jasan. Autohton je onaj Englez koji primi svojom voljom islam. Takvih Engleza već ima desetine hiljada, možda i stotine hiljada. Ima već više od sto hiljada autohtonih Francuza koji su primili islam. To je činjenica. Nemojte da mi govorite o prebivalištu, to nisam ni pomenuo. Reči koje ne izgovorim, ne dozvoljavam ni da mi ih vi naknadno ubacite u kontekst mog izlaganja.
S pravom i uz izvinjenje, želeći da skratim, da se radi o ljudima iz Zapadne Evrope, sa pravom intervenišete i izvinjavam se za pogrešno citiranje u pokušaju zaokruženja teme. Nije bilo loših namera, ali put do pakla može da bude popločan dobrim namerama, tako da se izvinjavam. Zaista niste rekli prebivalište, to se podrazumeva. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, a nakon nje narodni poslanik Miroslav Hristodulo.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred poslanicima Narodne skupštine Republike Srbije nalazi se zakon o državnim praznicima, koji posle više decenija uređuje ovu oblast na način na koji se donekle, ali ne sasvim uz saglasnost sa ovim predlogom, zalažu i srpski radikali. Međutim, ono što je indikativno ovde i što pokazuju i poslanici iz još uvek većinske koalicije DOS, a i sam ministar Batić, koji se pojavio kao predstavnik predlagača, je to što je meni upalo u oči, a verujem i svima koji prate ovaj prenos, da je zalaganje DOS-ovske većine da se veliki praznici srpskog naroda, praznici koji obležavaju našu duhovnost, tradiciju, ustavnost naše zemlje zapravo samo puki simbol u folklornom smislu reči za poslanike DOS-a. Jer, da oni na pravi način, kao iskrene srpske patriote doživljavaju i Vidovdan i Svetog Savu i da se ponašaju u duhu svetosavlja, pravoslavlja, ne bi radili to što danas rade, ne bi na takav način kršili Ustav i sve zakonske norme. Ne bi na Vidovdan, najveći praznik srpskog naroda, isporučivali Srbe Haškom tribunalu i ne bi se poigravali sa onim što je najvažnije u jednoj državi, a to je poštovanje Ustava. Mi, srpski radikali, se zalažemo za to da i Vidovdan, i dan Svetog Save, Savindan, budu neradni dani. To je veoma važno, zbog toga što nije potrebno mnogo toga da se kaže, a da to Srbi ne znaju. Deca koja to uče u školama, šta je to sve za srpski narod učinio sveti Sava i da je on postao neprolazna vrednost naše istorije i nepogrešiv putokaz na svim istrijskim raskrsnicama i bespućima na kojima se kroz vekove nalazio srpski narod. Na žalost, mi se i dan-danas nalazimo u takovoj situaciji, pritisnuti svim onim što ovde, uz pomoć vlastodržaca iz DOS-a u Srbiji i SRJ rade Amerikanci i zapadne sile, kojima je cilj da unište sve što je srpsko, da unište našu državnost, našu duhovnost i celokupnu srpsku tradiciju da bace pod noge. Srpski narod je kroz vekove svetog Savu tako doživljavao i tako prihvatao. Neophodno je da Savindan bude neradni dan, zbog toga da to bude putokaz budućim generacijama, a i zbog toga što dan Svetog Save treba da bude dan državnosti. Zbog toga što je on utemeljivač i jedan od najznačajnijih u našoj srpskoj istoriji, koji je utro put razvitku moderne srpske države, pa bi i sam ministar Batić trebalo da prihvati takve amandmane, kao i DOS-ovska većina, predloge srpskih radikala da Sveti Sava bude neradni dan. Kada se ima u vidu i to, da su i izvori prava u srednjevekovnoj Srbiji zapravo potekli od svetog Save, jer je on 1219. godine, vraćajući se iz Nikeje, doneo iz Soluna neke crkvene propise, koji su zatim prevedeni i koji su primenjivani u to vreme, kao zakon građana. Dakle, mi kao narod koji imamo veliku tradiciju, trebalo bi to da poštujemo i naravno da se buduće generacije vaspitavaju upravo u tom svetosavskom i pravoslavnom duhu. Zbog svega onoga što će tek da nas snađe i zbog toga što ćemo mi morati da se izborimo za ono što su Srbi kroz vekove čuvali, a što mi danas u okupiranoj Srbiji nemamo. Moramo da se izborimo za svoju slobodu i moramo da dokažemo našem narodu da bez čuvanja takvih tradicija, bez čuvanja Ustava, bez poštovanja svih pozitivnih zakonskih normi, mi ne možemo da opstanemo ni kao država, ni kao narod. Sa druge strane, veoma je važno da se definiše praznik Sretenje Gospodnje, a ne kako to ovde nepravlno kaže neko ko nam se zaklinje da je veliki hrišćanin, pravoslavac, pa to udene i u ime nekakve svoje strančice, poput ministra Batića, koji sve vreme govori Sretenje, umesto Sretenje Gospodnje. Treba da se prihvati ono što sugerišu srpski radikali, a to je da to bude dan ustavnosti naše zemlje, a da Sveti Sava bude dan državnosti. Dan ustavnosti iz razloga, što sve do 1835. godine mi Srbi nismo imali Ustav, jer je knez Miloš pod pritiskom naroda i starešina tek tada, doduše nevoljno, prihvatio da se u Kragujevcu, na taj veliki hrišćanski praznik Sretenje Gospodnje.... (Predsedavajuća: Pet minuta i 30 sekundi.) ... proklamuje Ustav koji zapravo nikada, evo završavam, nije zaživeo, već je posle mesec dana suspendovan, iz razloga što je smetao velikim silama, koje su ga nazvale revolucionarnim i na izvestan način zaraznim, kako su to oni rekli. Taj ustav, bez obzira na to što nije zaživeo u pravom smislu reči, je nešto što je značilo srpskom narodu.... (Predsedavajuća: Šest minuta.) ..... što bi svima nama danas trebalo da znači naš Ustav i zakoni koji treba da se poštuju u ovoj zemlji, a pre svega zbog toga što ću da vas podsetim na činjenicu da je Sretenjski ustav ustanovio skupštinu od 100 poslanika i da bez većinske odluke, a tako je bilopropisano tim ustavom, nisu mogli nameti da se donose narodu i propisana su veća građanska prava.... (Predsedavajuća: Šest minuta i 30 sekundi.) .... a mi danas živimo u državi u kojoj, počev od predsednika SRJ, koji se uporno pravi da ne vidi, a to što on žmirka na jedno oko, to je njegov problem, počev od onoga koji se nalazi..... (Predsedavajuća: Molim narodnog poslanika da u okviru prekoračenja, po Poslovniku, ne krši odredbu Poslovnika o uljudnom obraćanju.) .... na čelu srpske vlade, mi danas nemamo nažalost Ustav, mi nemamo zakone, sve to ste vašom voljom, služeći zapadnim silama suspendovali. Hvala.
Hvala, sedam minuta. Reč ima narodni poslanik Miroslav Hristodulo, a nakon njega narodni poslanik Nenad Lemajić.
Poštovani članovi i članice parlamenta, ukidanje dosadašnjih državnih praznika 7. jula i 28. marta je za svaku podršku. Mada je antifašistička borba jedna od civilizacijskih tekovina i bez obzira ko je bio na njenom čelu, slažem se sa predlagačem da postojeznačajniji datumi u istoriji Srbije od 7. jula. Posebno je poželjno ukidanje 28. marta, tzv. Dana državnosti. Dana kada su doneti ustavni amandmani na Ustav Socijalističke Republike Srbije kojim su ukinute autonomne pokrajine,i u krajnjoj liniji, otvoreno je ono poglavlje u našoj istoriji poznato kao raspad SFRJ. Tog dana, u demonstracijama u glavnom gradu jedne od tada ukinutih autonomnih pokrajina, poginulo je 22 građana Srbije. A 15. februar 1804. godine je dan kada je podignut Prvi srpski ustanak. To je početak stvaranja moderne države Srbije. To je početak nacionalnog oslobođenja, datum sličan početku Francuske revolucije. Međutim, postoje ustavnopravni problemi u vezi sa obaveznim praznovanjem verskih datuma. Problem nije u verskim praznicima kao takvim. Po članu 41. Ustava Republike Srbije, svi građani imaju pravo na veroispovest i da proslavljaju svoje verske praznike. Problem nije čak ni u neradnom obeležavanju. Vernici imaju prava i na to, takođe, u Ustavu Republike Srbije, član 41. To je do sada bilo rešeno Zakonom o radnim odnosima i u sadašnjem Predlogu zakona o državnim idrugim praznicima se nudi u članu 4. Problem je u obaveznosti neradnog obeležavanja. Članom 13. Ustava Republike Srbije garantuje se jednakost u pravima i dužnostima, bez obzira na veroispovest, svih građana Srbije. U članu 35. Ustava Republike Srbije garantuje se pravo na rad, bez obzira što se ovo pravo koristi pri zapošljavanju. Ali, u jednom ciljanom tumačenju Ustava, neki građani bi izgubili i to pravo na rad kada bi morali da proslavljaju verski praznik koji nije u njihovoj veroispovesti. Čak, više od toga. Ako ste ateista ili agnostikili ako verujete u božansko biće, a ne želite crkvu kao posrednika, vi imate problem sa tim da je obavezno neradan pravoslavni Božić. Dakle, 7. januar, a vaš obred ili vaš ateizam zahtevaju nešto drugo. Argumenti predlagača ovog zakona i kada je odbijao amandmane koje je podnelo nas nekoliko narodnih poslanika, svode se na to da je tako i u zapadnim državama. Dakle, zaista, u nekim državama Evrope, istraživao sam u Švedskoj, u Norveškoj i Danskoj zaista postoje Uskrs i Božić kao obavezni državni praznici, neradni dani. Ali, Luteransko hrišćanstvo je tamo državna religija, dakle, to je u tradiciji tih država. Dakle, pošto je naš Ustav takav kakav je, mislim da je on dobar i u tom smislu da je Srbija država građana i da su svigrađani jednaki u pravima i obavezama, bez obzira na veroispovest, mislim da verski praznici ne bi trebalo da budu obavezno neradni dani. Takođe, argument koji je ponudio predlagač, kada je odgovarao na amandmane kojim se predlaže fakultativno praznovanje svih verskih praznika, da je teško organizovati proces rada zato što je, navodno, 70% građana Srbije pravoslavno, nije dovoljan argument. Ne može se kršiti Ustav zato što je teško, gotovo nemoguće njegovo sprovođenje. Zakon mora slediti logiku Ustava, a ako u praksi ostane nešto drugo, to je u redu. Ali, moramo pokušati da poštujemo Ustav, pa u praksi kako ispadne. I takođe, statistika koju je ponudio predlagač da je 70% građana Srbije pravoslavne veroispovesti, nije tačna. Pravoslavci čine 70% od vernika, ali nisu svi građani vernici. I, kvalitet te vere, on je takođe sporan.Recimo, jedno istraživanje Agencije "Medijum" pokazuje da je mnogo onih koji se izjašnjavaju kao vernici, ali već na pitanje koliko često prate verske službe, vidi se da skoro 40% to čini jednom godišnje ili ređe. To mogu da budu sahrane ili slave. Ili, nikad. Kada se istraži privrženost kanonskoj veri, dobije se nešto sasvim drugo. Ovde ima puno pomodnog i paganskog u veri. Verovanje u višu silu i slično. Drugo istraživanje, koje je objavila "Politika" 25. juna 2001. godine, govori da 41% građana Srbije ne veruje u Boga, 23% građana Srbije veruje, a 36% misli da veruje.Dakle, to su sujeverni ljudi koji veruju u horoskop i hipnozu.Takođe, istraživanja govore, recimo da je 18,6% građana odgovorilo da ne zna kako glase 10 Božjih zapovesti, da ih je nemoguće poštovati i opstati misli 23,1%, a 45,7% uopšte ne poštuje 10 Božjih zapovesti. Jedino 12,6% poštuje ovih 10 Božjih zapovesti. Umesto na protestantske zemlje, treba da se ugledamo na Crnu Goru. Tamo postoje dva zakona. Jedan o državnim praznicima, a drugi o svetkovanju verskih praznika. U članu 4. tog zakona se kaže (pošto u prva tri ima sve ono što se predviđa i u članu 4. našeg Predloga zakona), dakle, pravo na fakultativno slavljenje svog verskog praznika. Član 4: "Državni organi i organi lokalne samouprave, javna preduzeća i javne ustanove čiji je osnivač Republika, odnosno opština obavezni su da u vreme verskih praznika iz člana 3. ovog zakona obezbede ostvarivanje svojih funkcija". (Misli na crnogorski zakon.) Dakle, dozvoljava se svetkovanje verskih praznika, ali ne u državnim organima. Crkva je odvojena od države. Zbog svega ovoga smatram da Vlada Republike Srbije treba da povuče ovaj zakon i da nam ponudi dva druga zakona. Jedan o državnim praznicima, sa 15. februarom kao državnim praznikom Republike Srbije, i drugi zakon, po ugledu na ovaj iz Crne Gore, o svetkovanju verskih praznika. Hvala.
Ima reč narodni poslanik Nenad Lemajić.
Uvažena gospođo predsedavajuća, poštovani narodni poslanici, zakon o državnim i drugim praznicima rezultat je onoga što smo imali u prethodnom periodu. Bez obzira na neke manjkavosti, pre svega, u obrazloženjima, treba ga usvojiti i podržati. Dan državnosti Srbije inače, istorijski gledano, nije jednostavno odrediti. To, pre svega, zavisi od toga da li ćemo se opredeliti da taj dan državnosti potražimo u nemanjićkoj tradiciji, a ona je u istoriji srpskog naroda izuzetno važna. Jer, upravo u tom periodu se srpski narod i formira kao srednjovekovna grupacija. Ili ćemo je potražiti u modernoj tradiciji srpske nacije. Opredelivši se za datum vezan za modernu srpsku istoriju, predlagač je izabrao, po mom mišljenju, srećnije rešenje. Pre svega, zato što je na taj način ne samo odredio jedan značajan datum, nego se opredelio za događaj koji će trasirati srpsku istoriju u narednom periodu, pa možemo reći i do danas. Jedan događaj kao što je ustanak u Orašcu, revolucionaran i oslobodilačko - nacionalni, a drugi vezan za pravno normiranje, odnosno donošenje Sretenjskog ustava, u tom momentu jednog od najmodernijih ustava u Evropi, koji je ponudio Dimitrije Davidović. Bez obzira što su ta oba događaja na neki način bila kočena od strane velikih sila, nesumnjivo su odrazila težnje mlade srpske nacije, koja je tražila svoje mesto u tadašnjoj istoriji Evrope. Još nešto treba reći u vezi sa Predlogom ovog zakona. Naime, govori se o državnim i crkvenim praznicima, verskim praznicima. Tu kao da postoje dileme kod dela narodnih poslanika. Pre svega, moramo znati da je hrišćanska vera bitno odredila istoriju čovečanstva u poslednjih 2000. godina. I neke drugeznačajne vere, kao što je islam, svoje korene vuku upravo iz hrišćanstva. Iz tih razloga pravoslavni praznici su, praktično, postali deo tradicije i istorije na širokim prostorima. Kao takvi, oni su prihvaćeni u svim modernim državama. Ljudi u tim državama ne prave pitanja o poreklu praznika. Bilo da su oni vernici ili pak, neverujući, oni te praznike slave zdušno. Možemo navesti primer SAD, zemlje koja se bar deklarativno zalaže za multietničko društvo. Upravo tamo, većina praznika koje oni slave su utemeljeni u hrišćanstvu i svojim poreklom su hrišćanski praznici. Čuveni "Danzahvalnosti", sa kojim se SAD toliko ponose, ima versko utemeljenje. A, da ne pričamo o "Danu Svetog Valentina". O tome se tamo ne postavljaju pitanja. Pa, zašto se ovde postavlja jedno takvo pitanje? Očito da su neki ljudi zaboravili na svoj identitet. Očito da oni svoj identitet, nacionalni identitet, grade iz istorije poslednjih 50 godina. Ako zaboravimo na naše verske praznike koji sada imaju drugu dimenziju, onda nam ostaju samo praznici tipa 4. jula, 7. jula i slični. Narodi koji se ne vrate svojoj istoriji, koji ne nađu svoje utemeljenje i svoje korene u toj prošlosti, nemaju perspektive u budućnosti, a srpski narod ne treba, svakako, da bude narod koji će imati svoju sociologiju. To je narod koji treba da ima i koji ima svoju istoriju, malo potisnutu, malo zaboravljenu, ali sada je trenutak da je vratimo i zato je ovaj zakon dobro došao, bez obzira na izvesne manjkavosti. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Panajotović, a nakon njega Vitomir Plužarević.
Poštovane kolege, dame i gospodo, ako je do sada bilo uslova za prigovore da se o pojedinim zakonskim projektima o kojima se izjašnjava ova skupština, nije organizovala široka plebiscitarna rasprava, onda je teško to reći za zakon koji je ovog trenutka pred nama. Od 1996. godine do 2000. godine najveći broj gradova, u kojima živi više od dve trećine stanovnika Srbije, opredeljuje se za datume koje će proslavljati, za dane svojih gradova koji nemaju nikakve veze sa ideologijom. Znači, opredeljuju se za datume koje je istorija verifikovala. Nabrojaću samo neke od njih, uz izvinjenje što ću za Sretenje reći akcenat koji se upotrebljava u Pirotu, s obzirom da je bilo dilema. Beograd slavi Spasovdan, Novi Sad slavi 1. februar 1749. godine, iz razloga koji će objasniti neko od naših kolega. Niš slavi 11. januar 1878. godine, dan kada je Niš oslobođen od Turaka. Kragujevac slavi Đurđevdan, 6. maj 1818. godine kada je srpska prestonica preneta ili prebačena u Kragujevac. Zatim, Sokobanja slavi 21. juni1837. godine kada je, kako je moj kolega Vojislav ovde napisao, knez Miloš poslao prvog turistu u Sokobanju. Pirot slavi 28. decembar 1878. godine kada je Pirot oslobođen od Turaka. Većina ovih gradova slavila je dan oslobođenja od fašističke okupacije. Ovo je namenjeneo kolegama iz SPS-a koji sada žale što se na listi praznika koji se praznuju, ne nalazi i 8. mart, ne znam čiji je to i koji je to datum, ili 7. juli o kome je gospodin Radosavljević tako lepo govorio. Zato se zalažem da uvažimo sve što je rečeno u plebiscitarnoj raspravi o ovim zakonima ida glasamo za usvajanje ovog zakona. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Vitomir Plužarević, a nakon njega narodni poslanik Joca Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, 28. juna je izvršen državni udar od strane Vlade Srbije. Vlada je ponosno to pokazala baš na Vidovdan. Taj čin Vlade je osuđen od većine srpskog naroda. Postoje pojedinci koji su likovali i koji danas likuju, vezano za ovu uredbu koja je neustavna. Bilo je posle te uredbe na Vidovdan i raznih komentara od strane gospodina Koštunice koji to nije znao ....
Molim narodnog poslanika da sadržaj izlaganja posveti temi: Predlog zakona o državnim praznicima.
....odnosno čuo je od svoje službe tek kada je čin završen. To su samo komentari za malu decu, to normalni političari sebi ne dozvoljavaju, a posebno predsednik jedne države koja se zove Savezna Republika Jugoslavija. Predsednik Vlade, gospodin Đinđić je, likujući, baš na ovaj dan i napravio najveću izdaju posle Kosovskog boja. Ta izdaja će se dugo pamtiti. Ova nesinhronizacija između predsednika Republike i predsednika Vlade...
Podsećam narodnog poslanika na obavezu...... (Predsedavajuća Gordana Čomić i govornik Vitomir Plužarević govore u isti glas.)
......su sredstva informisanja detaljno izanalizirala. DOS puca brže nego što su neki analitičari i predviđali. Uzrok tog pucanja DOS-a je evidentan u više pravaca. I danas na početku ove sednice DOS-ovski poslanici su bili kontraverzni, vezano za dužinu izlaganja narodnih poslanika o ovoj tački dnevnog reda, i to pokazuje da se DOS-ovska kola rastaču.
Molim narodnog poslanika da se vrati na temu dnevnog reda.
Ovaj zakon o državnim praznicima je moguć i treba ga urediti u skladu sa principima koji su mogući, a ne da se vraćamo na neka stara vremena, odnosno da drugačije to definišemo. Komisija je predložila Vladi da ovaj zakon sa novim načinom razmišljanja bude definisan. Državni praznik je Sretenje koje je vezano za 1804. odnosno 1835. godinu i predstavlja dan državnosti. Mi, srpski radikali, predlažemo da ovaj datum i praznik bude dan ustavnosti jer je tada donet prvi Ustav u Srbiji, a to je Sretenjski ustav, 1835. godine. Što se tiče praznika za Vaskrs, Veliki petak ne treba da bude neradni dan.U članu 5. ovog zakona predlažem da Vidovdan i Sveti Sava budu neradni dani, odnosno da se tog dana praznuje. Pitam se zašto vi uopšte predlažete Vidovdan za državni praznik? Ako je praznik državni praznik, a ne smemo zaboraviti da je to i crkveni praznik, onda naši građani vernici moraju imatu priliku i mogućnost da toga dana odu na svetu liturgiju. Ako je praznik onda moramo imati vremena i da ga praznujemo. Ako nije praznik, zašto onda uopšte da ga obeležavamo? Meni se čini da Vidovdan za vas baš i nije neki praznik. Jeste to praznik, ali ne toliko važan da biste mu posvetili toliku pažnju koju taj dan zaslužuje. Ne mogu se oteti utisku da vi to gledate nekim zapadnjačkim očima koje kao da kažu - lud narod slavi svoj najveći poraz kao pobedu. Utisak me, na žalost, ne vara, jer znamo da vi imate mnogo prijatelja koji o našem narodu misle upravo tako. Vi ne znate ili nećete da znate šta u našoj istoriji znači Vidovdan. Vidovdan, ako izuzemo dan praznovanja mučenika Vida, asocira na Kosovsku bitku, a bitka na Kosovu na Srbe i na Srbiju, i gle čuda, moramo priznati pred svetom da su Srbi bili na Kosovu i pre celih 612 godina. Kakvo li je to kažnjavanje za vas nakon toliko truda da pokažete i dokažete da Kosovo nije srpsko, barem ne toliko dugo i odavno. Vidovdan za naš narod ne predstavlja tek neki malen ili nevažan ili malo važan datum. Nisu Kosovska bitka i car Lazar simbol poraza. Vidovdan je hrišćanstvo, vera, krst, ljubav prema otadžbini. Arhiepiskop Danilo je 1390. godine ustanovio kult velikomučenika Lazara kosovskog, i od tada, pa do današnjeg dana u našem narodu vidovdanski kult je svetinja, a sa svetinjama ovog naroda nije pametno, niti lepo poigravati se. Ovome narodu je toliko toga uzeto i oduzeto. Ostavite mu makar njegove svetinje. Ne rugajte mu se. Tolike godine Vidovdan je crveno slovo, a biće, hvala Bogu, i dalje. Ako ne možete da ponudite pravi istinski praznik, zašto se uopšte trudite? Ako država ne može da prizna taj sveti dan i datum za neradni dan, onda bolje da ostane kao i do sada - "crveno slovo". Poštenije je tako. Predlažem da se 27. januar - Sveti Sava, slavi kao dan duhovnosti i državnosti, zato što je sveti Sava utemeljivač moderne države. Naš narod će se održati jedino ako se bude držao svetosavskog puta, jer iza tog puta stoji onaj koji je jedini rekao za sebe "Ja sam put, istina i život". Sveti Sava je i danas prisutan i živ, jer živi njegova slava. Živeće i srpski narod na ovim horizontima sve dotle dok bude imao vizije, svoju zvezdu vodilju, jer narod koji nema vizije i svoju zvezdu vodilju propada. Koji je to crv razorio staru nemanjićku državu? Taj crv je bila nesloga, vlastoljublje, razdor i izdajstvo. To je, jednom rečju, nesloga i danas ta nesloga dolazi do izražaja. Vidljiva je i osetili smo je na svim nivoima. Borićemo se da stvorimo slogu, svetosavlje, požrtvovanje i savesno vršenje duhovnosti.
Pet minuta i 30 sekundi. Reč ima narodni poslanik Arsić Joca, a nakon njega narodni poslanik Branko Ružić. Izvinjavam se, poslaniče Arsiću, Stanko Kovačević, kršenje Poslovnika.
Gospođo predsednice, želim da vam ukažem da ste za vreme izlaganja prethodnog poslanika dva puta povredili Poslovnik. Dozvolili ste mu da pola vremena koristi za držanje političkih predavanja, koja nemaju nikakve veze sa dnevnim redom, a onda posle toga kada ste ga upozoravali dozvolili ste da vas apsolutno ignoriše. Ignorišući predsedavajućeg on ignoriše celu Skupštinu i molio bih vas da od ovog momenta pa nadalje ne dozvoljavate takve ponašanja za ovom govornicom.
Narodni poslanik koji se ne drži teme u izlaganju obavezan je da to radi i toga je duboko svestan. Moja je obaveza da ga podsetim na tu poslovničku obavezu, jer u žaru retoričkom i u onome što je želja da se za govornicom kaže, mogu se zaboraviti i takve sitnice. Da li će narodni poslanik pri tome ignorisati predsedavajućeg Narodne skupštine, to je izbor narodnog poslanika i on ignorisanjem predsedavajućeg i Narodne skupštine pokazuje kakav stav ima prema ovom domu. Ne očekujem da na bilo koji način lično mene uvažava, ali očekujem , pošto znam da je iz Vojvodine, da uvažava red i zakon u ovoj Narodnoj skupštini. Reč ima narodni poslanik Joca Arsić.
Poštovane kolege poslanici, pred nama je Predlog zakona o državnim i drugim praznicima u Republici Srbiji, kako je to ovde više puta ponovljeno. Ne vidim u ovom predlogu zakona mnogo toga novog, sem uvođenja Sretenja Gospodnjeg ili kako god hoćete, dana ustavnosti ili dana državnosti Srbije, kako se ovde predlaže, u ovom novom zakonu, a sve ostalo što je predloženo ovim zakonskim projektom se praznovalo i do sada. Regulisano je samo drugim zakonskim propisima, Zakonom o radnim odnosima. Da li se slavila krsna slava, imalo pravo na dan odsustva? Jeste. Da li se slavio Božić kao praznik? Jeste. Da li se slavio Uskrs? Jeste. Nije se slavio Veliki petak i Veliki petak ne može da bude predmet slave. Dan kada je Isus razapet ne može da bude predmet slavlja. Predmet slavlja može da bude dan kada je on vaskrsao, a to je Uskrs i to je uvek nedelja, a dan se ne menja. To je jedan od pokretnih praznika u pravoslavnom kalendaru i prema tome, menja se datum, a ne menja se dan i uvek je u nedelju, za razliku od Božića, koji je fiksni i koji može biti i u nedelju. Prema tome, to je dan kada treba obeležavati , a inače nedelja je, kao što znamo i do sada, bila neradni dan po važećem Zakonu o radnim odnosima. Polemika oko toga da li Sretenje Gospodnje uzeti kao dan ustavnosti ili dan državnosti, samo bih da podsetim da je 15.februara 1804. podignut ustanak, a ne kako ovde to piše proglašen . U obrazloženju ovog zakona piše da je tog dana proglašen ustanak u Srbiji. Tada je, kako je neko ovde pomenuo, počela srpska revolucija ili po Rankeu ili po Gedenu, Maretiću, uzmite kako god hoćete ili po drugim istoričarima koji su se bavili tom tematikom, to je početak srpske buržuoaske revolucije i to je dan kada se počelo sa borbom za oslobođenje srpskih zemalja od Turaka posle višedecenijskog ropstva. To možemo smatrati tim danom , a ne kao danom koji se ovde tretira kao verski praznik. Jedno je verski praznik koji je utvrđen kalendarom pravoslavnih praznika, a drugo je državni praznik. Ako hoćemo da raspravljamo o tome da li smo sekularna država ili smo teistička ili nam vera nije odvojena od države, onda moramo da promenimo Ustav, doduše Ustav se nešto naročito ne poštuje u poslednje vreme, pa nije ni čudo što se i ove stvari ne poštuju. Ono što sam hteo da kažem, pošto se ovde često pominje nekih 40, 10, 30, 20 godina unazad, samo da vas podsetim da u Velikoj Plani, u opštini iz koje dolazim već 10 godina postoji naučni skup na temu Prvog srpskog ustanka, gde se obrađuju upravo počeci državnosti Srbije. Koga interesuje, može da pribavi dokumentaciju o zbornicima koji su tamo izneti ili u Narodnoj biblioteci ili u Srpskoj akademiji nauka, a da podsetim da je Srpska akademija nauka obeležila 185 godina od početka Srpskog ustanka jednim velikim naučnim skupom, takođe pre toga prvi put Srpska pravoslavna crkva 150 godina od Prvog srpskog ustanka i da o tome postoje dokumenta i zbornici. Prema tome, priča da o tim stvarima niko nije smeo da govori i da se ovi praznici nisu praznovali kao verski ili kao opšti dani praznika nije tačna. Zaboravili ste da kažete da Smederevo ima dan osnivanja malog grada, početka izgradnje tvrđave Despota Đurađa Brankovića. I drugi gradovi su takođe prihvatili razne praznike ili po svom osnivanju ili po danu. Oni koji su imali problem sa utvrđivanjem dana osnivanja to nisu mogli da prihvate. Još bih jednu stvar ovde izneo kao jednu paralelu, da li je slučajna ili namerna. Vi znate da je onoga ko je podigao Prvi ustanak i krenuo sa srpskom revolucijom 1817, jedan takođe verski praznik 26.juli, likvidirao po nalogu onaj koji je kasnije donosio Sretenjski ustav. Ima li nekih paralela da se nama neki datumi ponavljaju latentno, da se desi da imamo neke događaje koje želimo da zaboravimo, da iskoristimo drugi veliki narodni i verski praznik da se stvari iz istorije ponavljaju. Mislim da nije slučajno i mislim da u nama leži jedan deo poništavanja onoga što je pre nas, što se vidi iz dela ovde da želimo da poništimo sve ono što je bilo pre nas. Toga ima i unemanjićkoj istoriji, a vi ne znate ko je bio pre Nemanjića. Ne znate ko je bio pre Obrenovića, to su dve Vukove istorije i, prema tome,ponavlja se 1945, a hoćete da kažete da se ponavlja i 2000. Ponavlja se stalno taj deo istorije koji treba da se zaboravi, da se ide ka sabornosti. Sabornost za državni praznik je bila najveća da to bude 28. juni, mislim da smo i sa ovim poslednjim 28. junom, koji je opšteprihvaćen od naroda, udarili tačku i na svetinju tog praznika.
Reč ima narodni poslanik Živko Selaković, a posle njega narodni poslanik Dragan Čolić.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je veoma važan zakon. Zašto kažem važan zakon? Zato što do sada nismo mogli da priuštimo sebi to zadovoljstvo da možemo javno da kažemo da imamo svoje verske praznike. Kada je reč o samom nazivu zakona, mi u poslaničkoj grupi SSJ imali smo jednu primedbu na sam naziv zakona. To je i profesor Pelević već rekao, ali želim i ja da je konstatujem. Zbog čega mi ovde ne bismo izbacili iz naziva Predloga zakona o državnim i drugim praznicima u Republici Srbiji, reč "drugim" i zamenili je rečju: "verskim". Znači, da ovaj naziv bude, ako se eventualno usvoji - Zakon o državnim i verskim praznicima u Republici Srbiji. Ovde se vidi da postoji jedan državni praznik i da su ova tri predložena praznika isključivo verska, a dalje u ovom Predlogu zakona se isto navodi i o drugim praznicima drugih nacionalnosti. Znači nema ono "ostalih", već bi, jednostavno, trebalo da se poslužimo našim narodnim jezikom, kako je neko od mojih prethodnika već rekao, i da tu stoji - Zakon o državnim i verskim praznicima. Smatram da je u ovom predloženom zakonu, kada je reč o državnom prazniku,prihvatljiv ovaj datum, odnosno Sretenje, ali, moram i to da podvučem, možda je prikladnije, ako već mora da se usvoji ovaj datum sa ovim nazivom da to bude Dan ustavnosti, odnosno Dan državnosti izbrisati. Takođe, o tome ne bih govorio i ponavljao moje prethodnike. Posebno ističem da su u ovim verskim praznicima oštećeni vernici pravoslavne vere. Znamo koliko se praznuje Božić i Uskrs. Predložen je jedan dan Božića, četiri dana za vreme uskršnjih praznika i to je nedorečeno, odnosno može da se podrazumeva da su to neradni dani za sve zaposlene, a u drugim članovima daje se isto pravo, što je sasvim normalno, da i ljudi druge veroispovesti imaju pravo praznovanja svojih praznika. Time bi se duplirao broj neradnih dana ljudima drugih veroispovesti i time bi bili oštećeni ljudi pravoslavne vere. Stoga predlažem da se u ove verske praznike uvrsti, ukoliko je moguće, a čuli smo ovde i veći broj diskutanata da nije zanemarujući praznik - Sveti Sava i Vidovdan. Želim da svi kažu po nešto novo, a ne da ponavljamo jedan drugog. Obzirom da svi znamo da je Sveti Sava, ona stara naša izreka - Sveti Sava đačka slava. Znači, da to isto bude neradni dan, ukoliko se ne prihvati u celosti da bude verski praznik, da to bude praznik prosvete, odnosno đaka. Ovimzavršavam, a o tome je profesor Pelević i govorio, predlog je poslaničke grupe SSJ da se Božić praznuje i da bude neradan tri dana. Mi znamo da niko tri dana na Božić ne ide nigde. Neko je rekao da je Veliki petak bio radan. Međutim, želim samo da podsetim da li neki seljak odlazi na Veliki petak u njivu, što potkrepljuje da ima osnove da se posle iscrpne diskusije ili kroz amandmane nađe za shodno da Božić bude tri dana praznik, a da Sveti Sava, kako sam već rekao, isto nađe mesto u ovom zakonu.
Reč ima narodni poslanik Dragan Čolić, a posle njega narodni poslanik Đorđe Mamula.
Dame i gospodo narodni poslanici, Vlada Republike Srbije je svojom odlukom obrazovala Komisiju za utvrđivanje državnih praznika. Angažovani su istaknuti naučni i javni radnici da ocene važeća zakonska rešenja o državnim praznicima i predlože nova. Mišljenja sam da vladina Komisija nije na najbolji način uradila posao jer je napravila određene propuste, a imala je priliku da kvalitetnim predlozima možda i definitivno reguliše ovu oblast. Smatram da broj neradnih dana treba smanjivati, jer zbog velike ekonomske krize u kojoj se naša zemlja nalazi, nismo u situaciji da povećavamo broj praznika i neradnih dana. Ova oblast mora se regulisati Ustavom i zakonom. Ne postoji nikakva potreba da se vaskršnji praznici praznuju od Velikog petka, zaključno sa drugim danom Vaskrsa. Veliki petak je najtužniji dan u pravoslavlju i Srpska pravoslavna crkva ga obeležava na poseban način. Zajedno sa Velikom subotom predstavlja uvod u praznovanje najvećeg praznika, koji je to sam po sebi i izuzima se svojom veličinom i značajem od svih drugih praznika. Besmisleno je i čak dolazi u sukob sa suštinom pravoslavne vere, da se praznuju i da neradni dani budu i Veliki petak i Velika subota. Mi nismo katolici da bismo slavili i praznovali mučenje tela, već radost pobede smrti. Iz tih razloga trebalo bi da se praznik Vaskrsenja praznuje kao i do sada - uvek pada u nedelju i treba da se praznuje samo jedan dan. Sve drugo bi predstavljalo skrnavljenje i samog Vaskrsa i pravoslavne vere, čime Vlada Republike Srbije, ovlašćeni predstavnik Vlade Vladan Batić, pokazuju, na žalost, da su daleko od poznavanja vere svog naroda. Dan Svetoga Vida predstavlja tradicionalni praznik srpskog naroda, od kada je postao, i predstavlja uspomenu na dan Kosovske bitke, pale junake koji su živote dali braneći otadžbinu, uspomenu na dan sarajevskog atentata itd. Dan Svetoga Vida je, na žalost, oskrnavljen poslednjim potezom Zorana Đinđića i Vojislava Koštunice. Zoran Đinđić se čak javno hvali kako je naneta sramota srpskom narodu na dan Svetoga Vida i timeje pokazao da sam bio u pravu kada sam u ovoj skupštini sumnjao u patriotizam Zorana Đinđića. Oni koji ne poštuju tradiciju i veru srpskog naroda ne zaslužuju da se drugačije pamte, nego kao izdajnici srpskog naroda. (Predsedavajuća: Molim narodnog poslanika da se vrati temi.) Predloženi zakon može se još popraviti usvajanjem amandmana poslanika Srpske radikalne stranke, ali mi iskustvo govori da apsolutna DOS-ovska većina ne želi da čuje glas razuma, već se ponaša kao da boluje od autizma. Verujem da će Narodna skupština u nekom drugom sazivu u kome će biti više poslanika koji vole i cene tradiciju, istoriju i veru svog naroda, izglasati kvalitetniji predlog zakona o državnim i drugim praznicima i da će oni predstavljati ponos vaskolikog srpstva.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Mamula.
Smatram da Predlog ovog zakona treba prihvatiti, jer do sada suštinske primedbe nisu iznete. Ovako predloženi praznici upravo pokazuju da mi priznajemo da živimo u hrišćanskoj civilizaciji i da je ovo 2001. i vernicima i ateistima. Ateizacijom se ne dovodi u pitanje hrišćanska civilizacija. Mislim da i ateisti nemaju razloga da budu protiv verskih praznika koji su predloženi u ovom zakonu. Konačno dolazi dan kada se ovde ukida 7. juli i 28. mart, dva praznika, dve nomenklature koje su uzurpirale pravo da određuju šta treba da slavimo. Imam primedbu u pogledu 4. člana, jer se ovde pominju u tački 2. katolici. To nije dovoljno jasno. Trebalo bi da se naglasi da je reč o rimokatolicima, jer - "katolici" - samo za sebe ne znači ništa. Mislim da bi to trebalo da se precizira, jer je nerazumljivo. Što se tiče Vidovdana i konteksta koji je ovde u različitom vidu pominjan, mislim da ne treba da koristimo teške izraze, kao recimo - izdajnici. Znate, 5. oktobra je u Srbiji završen Drugi svetski rat.
Ovim je završen prepodnevni deo današnje sednice, nastavljamo u 15,30 časova. Prvi narodni poslanik je Stevan Ž.Gudurić, u popodnevnom delu zasedanja. [[Posle pauze - 15,45]] Nastavljamo rad sednice Sedmog vanrednog zasedanja, u popodnevnom delu. Radi utvrđivanja kvoruma, potrebnog za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum. Nastavljamo pretres zakona u načelu. Reč ima narodni poslanik Stevan Gudurić.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, pričamo danas o Predlogu zakona o državnim i nekim drugim praznicima, a zašto o nekim drugim - to onaj ko je predložio treba da kaže. Ono što čudi kod većine govornika danas, to je da se većina Srba sa ove govornice, maltene, izvinjava što će se u Srbiji slaviti srpski praznici. Ja to ne razumem. A, onaj ko priča, verovatno zna zašto tako priča. Mene nije sramota da se u Srbiji slave srpski praznici, inormalno je da tako bude, ali, to ne znači da se ikome drugome staje ni na petu, ni na žulj, a ni na pupčanu vrpcu kad se rodi. Ono što predlagač nije usaglasio sa nekim drugim događanjima - ovde se u članu 2. kaže da se u Republici kao republički praznici praznuju Božić i Vaskrs. Time je, praktično, stavljeno do znanja da se slave pravoslavni praznici. I, ako je to tako, onda je to pravoslavlje. Tu se neki pozivaju na Ustav. Videli smo da za neke važnije stvari Ustav ne važi, što bi važio za ovo? Ali, onda imamo informacije sa televizije kako se uvodi veronauka i onda će se u školi učiti sve ostale vere. Ako se ovim praktično definisala pravoslavna vera kao državna, onda ostali mogu svoje da ispovedaju kako hoće, ali ne mogu u školu da idu sa time. Ili je predlagač licemeran, pa malo vrda sa jednim zakonom na jednu stranu, a sa nekim drugim događanjima ide na drugu stranu. Ono što čudi u svemu ovome (neke datume neću spominjati) - 7. jul se vezuje za nešto što je časno i pošteno, 7. jul se vezuje za ustanak protiv fašizma, i svako ko je protiv toga, taj treba da se zamisli za neke stvari, jer to je bila borba protiv fašizma, a vi ga vezujte kako hoćete i pravite ideologiju, kao neki drugi što prave od svega toga, ali to je to. Da li je neko pukao puškom 7. jula, ili je pukao pre toga, a pucale su i pre toga po Švabama, pa pucali su i posle toga. Prema tome, u osnovi to je bio dan ustanka naroda u Srbiji protiv fašista, i to je samo to, i to samo to znači. Sve ostalo ne znači. Mi smo se ovde, sa ove govornice, naslušali raznoraznih lepih priča i obećanja, pa, kada ste vi iz DOS-a birali Vladu, onda je tadašnji mandatar, sadašnji premijer, rekao - nećemo krasti i nećemo lagati, i to je sa ove govornice još par puta ponovio. Međutim, desilo se da su taj premijer i Vlada, na Vidovdan, ukrali čoveka, da bi ga prodali za pet miliona dolara, i to je ružna činjenica, sa kojom neko neće moći da spava i sa kojom se neko upisao u istoriju kao Vuk Branković, ali za neke ovakve je Vuk Branković malo dete. Jer, pričati - nećemo krasti, nećemo lagati, i pročitati npr. u novinama (tu je neko spominjao) kako se Drugi svetski rat završio 5. oktobra. Izgleda da je neko tog zadnjeg dana rata izgubio neku važnu stvar, pa se ponaša kao evnuh, jer je izjavio u novinama da je gledao na televiziji, a onda izjavi kako je to bio neki ograničeni državni udar itd. Pa, ili je bilo državnog udara, ili nije bilo državnog udara na Vidovdan. To bi predsednik ove države trebalo jasno i glasno da kaže.
Molim narodnog poslanika da se vrati na temu, a to je Predlog zakona o državnim i drugim praznicima.
Pričam o događanjima na Vidovdane, raznorazne, jer je Vidovdan, ovde piše, predložen kao praznik, samo je ovde bilo čuđenje - zašto je Vidovdan stavljen kao praznik na koji se radi? S obzirom na događanja na najnoviji Vidovdan, izgleda da će morati da se uvede još raznoraznih Vidovdana, zbog onoga američkog - "ali". Pa i kada se ovaj da, onda je opet - "ali", pa još da se neki drugi da, a pošto ste uveli praksu da Srbe delite na Vidovdan, onda će morati da se godišnje uvodi dosta Vidovdana, da biste stigli i postigli da predate sve one koje ste isplanirali. Neke da predate, neke da prodate, zavisi ko ima koliku cenu. I verovatno je radni zato što je neko na ovaj Vidovdan, koji je prošao neki dan, imao obavezu da ukrade čoveka i da ga nosi do Tuzle, pa dalje, a to ne može ako se praznuje, to može samo ako se napiše da se na praznik radi.
Prošlo je pet minuta i 25 sekundi.
Pričali su po sedam minuta, ne vidim zašto sam ja lošiji od drugih. Ono što me u svemu tome još čudi - kakva ste vi vlast? Očekivao sam da će značajan datum biti 29. jun. Istina, neki neobuzdani uzeli pa istukli neke, pa od tog 29-tog nije ispalo ništa, ali očekivao sam, kakvi ste, imate i potpredsednika, da će i 29. jun biti značajan datum za neke. Prema tome, zakon kao zakon, u osnovi, da ga nisu potpisali oni koji na Vidovdan rade šta rade, realno nije loš, jedino što ćete vi unutar DOS-a morati nekima svojima da objašnjavate zašto su pravoslavni praznici državni praznici, a verovatno se niste sa njima tako dogovorili, a to je vaš problem, u vašoj koaliciji.
Reč ima narodni poslanik Branko Ružić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, nije sporna potreba regulisanja ove tematike, vezane za državne i druge praznike, kako je ovde predlagač zakona izneo. Međutim, samo obrazloženje po pitanju nekih ranijih praznika, ne daje dovoljno dobru argumentaciju da se odustane od tih ranijih praznika. Što se tiče proglašenja Sretenja za dan državnosti Republike Srbije, ono, i sam Prvi srpski ustanak u Orašcu 1804. godine kao i proglašenje Sretenjskog ustava 1835. godine, igra veliku ulogu u istoriji srpskog naroda, ali ne bih se složio s tim da ovaj dan možemo proglasiti danom državnosti. Kompromisno rešenje bi bilo da se 28. mart zadrži kao dan državnosti Republike Srbije. To kažem iz prostog razloga, što su se ovde neki predstavnici pozicije pozivali na to da je i ranija vlast u Republici Srbiji samo nastavila politiku ranijeg komunističkog režima koji je vladao ovom zemljom 50 godina. A što se upravo na 28 martovskom 1989. godine ..., ja se izvinjavam, možete li malo da umirite poslanike.
Molim narodne poslanike da se saslušamo i da jedni druge uvažavamo, i kada sedimo u poslaničkim klupama i kada govorimo sa govornice, a sve zato što smo na to obavezni po odredbama Poslovnika Narodne skupštine na koji se tako često pozivamo. Izvolite gospodine Ružiću, izvinite.
Dakle, pre svega tog 28. marta kada su usvojeni amandmani na Ustav, pa oduzeti su elementi državnosti AP u Republici Srbiji, tadašnjem SAP Kosovu i SAP Vojvodini, dakle kada je Republici Srbiji vraćeno dostojanstvo i ponos građanima Republike Srbije. To je kompromisno rešenje koje predlažem, mada znam da ga vi, verovatno, nećete usvojiti. Takođe, vrlo je nejasno u članu 4. tačka 2. gde se kaže da zaposleni imaju pravo da ne rade u dane sledećih verskih praznika, i to: katolici, kao i pripadnici drugih hrišćanskih verskih zajednica. To "pripadnici drugih hrišćanskih verskih zajednica" slobodno prevedeno može značiti pripadnici određenih verskih sekti. Pa, hipotetički možemo da doživimo da te verske sekte i poklonici tih verskih sekti, eventualno sprovode neke svoje rituale, na primer privođenje žrtve na oltar itd. Time skrnave monoteističke religije koje su u našoj državipriznate i velikibroj građana njih uvažava. Najveći problem u ovom predlogu zakona je u članu 5, gde se Vidovdan, praznuje radno i to kao spomen na Kosovsku bitku. Kroz istoriju, na Vidovdan, je bilo donošenje Vidovanskog ustava, 1921. godine, takođe Gavrilo Princip je ubio austrougarskog prestolonaslednika Franca Ferdinanda u Sarajevu, na Vidovdan. Ono što je najproblematičnije u Predlogu ovog zakona, a to je sam predlagač, koji nema mere ni kredibilitet za ovo što predlaže da se Vidovdan radno praznuje. Pošto ćete vi ipak izglasati ovaj zakon, budite uvereni da će predlagač ovog zakona ubuduće građanima Srbije biti sinonim za izdaju i za nepoštovanje osnovnog digniteta srpske nacije, a da će, s obzirom da je u kalendaru Srpske pravoslavne crkve Vidovdan i dan svih srpskih velikomučenika, onaj koga ste prodali za šaku dolara i izručili Hagu, on će spasti u te srpske velikomučenike, a vas će pamtiti samo po sramoti koju ste naneli srpskom narodu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran B. Ćirković, a nakon njega narodni poslanik Miroljub Veljković.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo potpredsednice Skupštine, ako ima i članova Vlade, i njih isto pozdravljam. Zaista Predlog zakona o državnim i drugim praznicima u Srbiji je izvanredno koncipiran. Zasluga za tako uspešan zakonski tekst pripada Komisiji sastavljenoj od eminentnih istoričara, tako da je Vlada kao predlagač zakona imala sjajan tekst koji je rezultirao ovako izvanrednim predlogom. Tu posebno ističem gospodina Radoša Ljušića, vrsnog istoričara, profesora Beogradskog univerziteta. Vladin predlog zakona će naravno poslanička većina podržati, a mi iz Nove Srbije ćemo to učiniti sa posebnim zadovoljstvom, jer znamo da nove Srbije nema bez stare Srbije. Počeci moderne srpske države su zaista vezani za Sretenje 1804. godine i za početak srpske revolucije koju je Leopold Ranke nazvao "Die serbische revolutino". Zato je Sretenje kao dan srpske državnosti izvanredno izabran. Na Sretenje 1835. godine donet je Ustav obrenovićevske Srbije, zakonopisac je bio Dimitrije Davidović, tvorac srpskih novina i jedan od autora Hatišerifa. Sa posebnim poštovanjem i pijetetom prema tom vremenu, obrenovićevske Srbije, pročitaću nekoliko rečenica iz preambule tog Ustava: "Ušavši u Srbiju, svaki je rob postao slobodan. Zakon je vrhovni apsolut, a sloboda ličnosti je osnova Ustava, država je dužna da vodi socijalnu politiku." Sa tim Sretenjskim ustavom Srbi kao narod su se kandidovali da mogu da uđu u zajednicu modernih država. Naravno, zvanično priznanje srpske države je bilo na Berlinskom kongresu. Neću, naravno, polemisati žustro, ali ne razumem zalaganja da se Sretenje briše iz zakonskog teksta. Podsećam vas da je reforma kalendara bila 1582. godine, 5. oktobra. Vidite kako 5. oktobar ima svoju simboliku. Taj dan je proglašen za 15. oktobar. Reformom gregorijanskog kalendara nije svaka četvrta godina prestupna. Godina kojom se završava određeni vek je prestupna samo ako je ta godina deljiva sa 400. Iz tog razloga je u 16. veku razlika između gregorijanskog i julijanskog kalendara bila 10 dana. Ona je ostala i u 17. veku, u 18. je 11, a u 19. je 12 dana. To ističem iz posebnog razloga što neki autori prosto zaboravljaju tu činjenicu, pa datume gregorijanskog kalendara datiraju u prošli vek sa istom razlikom. Zašto ovo ističem? Ako mi zaista želimo da Srbija kao država bude večna i da zadrži svoje stare praznike, kao stara država, onda u narednom veku će razlika biti. Dakle, u 20. veku ostaje razlika od 13 dana, a u 21. veku će biti 14 dana. Prema tome, u 21. veku će Sretenje pasti ne 15, nego 16. februara. Kako je taj datum vezan za Sretenje, zalažem se da Sretenje ostane u zakonskom tekstu. (Dobacuje mu neko od poslanika.) Ma, ne znate vi Tomo, vi to na predvojničkoj obuci niste učili, ni na Pravnom fakultetu. Predvojnička obuka nije tretirala tu stvar. Sve što vama nije jasno vi se meni obratite, ja ću vam nakon toga dati besplatno objašnjenje.
Molim narodne poslanike da ne razgovaraju iz poslaničkih klupa.
Zato što me prekidate, i naprosto ne znam šta vam to znači. Zaista nemam nikakvog opravdanja za vaše nasilničko ponašanje.(Misli na nekog od poslanika.) Posebno pohvaljujem zakonodavca što je poštovao princip tzv. pozitivne diskriminacije, pa je broj neradnih dana po postojećem predlogu zakona (Predsedavajuća ga upozorava na vreme.) dakle, samo Srbi i Jevreji imaju isti broj dana. Pripadnici muhamedanske veroispovesti imaju dan više, a pripadnici katoličke veroispovesti imaju dva dana više. Nama Srbima, kao narodu, ta činjenica naprosto ne smeta. I sada, na kraju želim da sa žaljenjem konstatujem jednu činjenicu: 15. februara grupa od 35 poslanika, na moj predlog, potpisala je, odnosno zahtevala je da ova skupština svojom odlukom u Zakonu o državnim praznicima reši i pitanje državnih simbola u Srbiji. To mi je posebno žao iz razloga što je naš premijer, kao gradonačelnik Beograda, skinuo taj satanski znak sa zgrade Skupštine grada Beograda, a on na žalost stoji ovde iznad zgrade Predsedništva i pretpostavljam da dovoljno plaši ljude, jer mu samo još nedostaju tri šestice. Bio sam prekidan tri minuta. Dakle, završavam. Zahvaljujem se na pažnji i naravno, poslanička grupa Nove Srbije će podržati ovaj predlog zakona. Hvala lepo.
Ima reč narodni poslanik Miroljub Veljković, neka se pripremi narodni poslanik Đura Lazić.
Šteta je što smo mog prethodnika prekinuli. On je tek bio u ranom srednjem veku. Stvarno je šteta, imali smo šta od njega i da naučimo. Reče moj prethodnik da 5. oktobar ima simbolike. Ali, mnogo veća simbolika je bila na Vidovdan. Mnogo veća. Poštovani narodni poslanici, posle serije katastrofalno loših zakona koje je usvojila ova skupština na predlog Vlade, da podsetim, paket poreskih zakona koji su, maltene, ubili privredu i stanovništvo, zatim paket zakona iz sfere rada i socijalnog zakonodavstvakoji su radikalno suzili prava građana po tom osnovu, dolaze i katastrofalno loši potezi Vlade u ovih 150 dana. Da pomenem samo ovaj zadnji, kada je Vlada pogazila Ustav i zakon i kidnapovala, za sada, samo jednog Srbina i isporučila ga Haškom kazamatu. Pred nama je danas jedan relaksirajući zakon, jedan zakon koji je u principu dobar, iz prostog razloga što njime ukidamo pedesetogodišnju praksu da se za državne praznike proglašavaju ideološki praznici jedne političke opcije. Međutim, jednu dobru nameru Vlada je u ovom nacrtu pokvarila sa par trapavih rešenja u samom tekstuzakona. Da u ovoj raspravi u načeli nabrojim samo nekoliko nelogičnosti. Prvo, sam naslov zakona je smušen: zakon o državnim i drugim praznicima. Koji su to drugi praznici? Treba slobodno reći, znači,zakon o državnim i verskim praznicima. Nema razloga da se to u naslovu zakona ne kaže. Zatim, proglašenje Sretenja praznikom državnosti nema logike. Srpska državnost seže duboko pre Sretenjskog ustava i iz tih razloga je duboko smislen predlog gospodina Šešeljada Sretenje bude dan ustavnosti, kao dan kada je srpski narod doneo prvi ustav. Potom, mi konačnomoramo prekinuti sa praksom, koja je prisutna i u ovom zakonu, pomeranja državnih praznika sa nedelje na radni dan. Setimo se samo našeg specijaliteta u prošlosti, tzv. spajanja državnih praznika. Imamo praksu u zadnjih deset godina da u januaru malte ne privreda i državne institucije ne rade 15 dana. Ide nova godina, pa se spaja sa Božićem, pa se spaja sa Srpskom novom godinom i praktično se ne radi 15 dana. Jednostano, ta praksa se mora prekinuti. S druge strane, u Predlogu zakonadali ste nelogičan predlog, obraćam se Vladi, da se Sveti Sava i Vidovdan praznuju, kako kaže Vlada, radno. Ta dva velika, pre svega, nacionalna praznika, pa tek onda verska, moraju biti neradna. Dakle, sve u svemu zakon je prihvatljiv, uz neke izmene koje se nadam da ćete prihvatiti kroz amandmane srpskih radikala. Sada bih komentarisao par izlaganja narodnih poslanika u prepodnevnoj diskusiji. Najpre, sa zaprepašćenjem sam slušao poslanika Hristodula. On nas je ubeđivao da mi, Srbi treba da se odreknemo svih pravoslavnih praznika, a sve zarad tobož, verske jednakosti. Odnosno, kako je on rekao, mi Srbi i ne verujemo u Boga. Čak, čitao je ovde neke statističke podatke, pa, zašto bi praznovali pravoslavne praznike. I, on to priča u srpskom parlamentu. I, čak, dobija aplauze dela poslanika DOS-a sa ove strane. (Pokazuje na levu stranu.) Razumem Hristodula i članove njegove stranke, da su ljuti. Potpuno ih razumem da su ljuti, jednostavno, zbog reakcije srpskog naroda na proslavu tzv. Međunarodnog dana ponosa. To je međunarodni dan homoseksualaca i lezbejki. To treba jasno da se kaže. Reakcija je, po meni,bila neprimerena. Ali, s jedne strane i razumljiva. Razumem da je on ljut. Ali, ipak je preterao kada nas je ubeđivao da se odreknemo naše pravoslavne vere i praznovanja naših verskih praznika. Zatim, u najmanju ruku su mi iznenađujuće diskusije poslanika Zeldža Hurićai Muje Mukovića, članova poslaničke grupe DOS-a. Ta dva poslanika su iz poslaničke grupe DOS-a. U najmanju ruku je iznenađujuće da ta dva člana DOS-a, političke grupacije koja je izrazito prozapadno orijentisana, da na ovakav način diskutuju. Obojica ističu tzv. princip dobrovoljnosti praznovanja verskih praznika. To je neosporno. Njima ne odgovara daza Božić i Uskrs ne rade. Navodno, time je ugroženo njihovo pravo na rad. Pa, poštovani narodni poslanici, ko im brani da rade na Božić i Uskrs? Evo ja vam kažem, slobodno radite, što se mene tiče i poslanika Srpske radikalne stranke, što se tiče ove države itd. Mnogo je važnije da je ovim zakonom zagarantovano pravo da ne morate da radite za muslimanske praznike. Znači, da čovek može da bira, da praznuje svoj praznik. Da može da ne radi, niko vas ne tera da ne radite za, recimo, pravoslavne verske praznike. Ovaj zakon je jasno iskazao ravnopravnost svih građana kod praznovanja verskh praznika. To važi i za muslimane. Čak, imate više neradnih dana kod praznovanja svojih verskih praznika od pravoslavaca, što nije sporno. Napominjem da za nas, srpske radikale, to uopšte nije sporno. Međutim, očito da problem nije u verskoj neravnopravnosti ili ravnopravnosti, već na delu je pokušaj političke manipulacije. U tom smislu očekujem da se šef njihove poslaničke grupe, šef poslaničke grupe DOS-a, kome pripadaju ova dva poslanika, izjasni povodom stava njihovih poslanika. Na kraju, komentarisao bih izlaganje gospodina iz Demokratske stranke Srbije koji je rekao da je 7. juli bio praznik stida i srama. Jer, praznovanje je dan kada je Srbin pucao na Srbina. Međutim, pitam, kako ćemo se osećati sledeće godine na Vidovdan? Sa jedne strane osećaćemo se tužno i ponosno zbog slavne tradicije, a sa druge strane, budite sigurni, nema Srbina u ovoj zemlji koji neće osećati stid i sram. Nema ga. (Milka Marinković, sa mesta: Ima.) Vi niste Srbi.
Molim narodne poslanike da ne komuniciraju sa govornice i klupa.
Završavam ...... Šta je ove godine na Vidovdan uradio šef njegove poslaničke grupe, Zoran Đinđić, predsednik Vlade i Vojislav Koštunica. Znate šta je šiptarska štampa objavila 29. juna, kompletna šiptarska štampa na Kosovu i Metohiji je objavila isti naslove - Srbi na Vidovdan prodali Miloševića. Ja sam osećao bes, stid i sram. Za vas znam, iz ženske političke grupe, da niste.
Osam minuta. Narodni poslanik Zoran Ćirković, pomenuti su narodni poslanici, zabeležila sam koji. Ne, narodni poslanik Miroslav Hristodulo, osnov za repliku, poslaniče? Pogrešno tumačenje, izvolite.
Samo da se razumemo, dakle, prethodni govornik, koji je širio versku i nacionalnu netoleranciju sa ove govornice, samo treba da razume da se moja kritika zakona nije svodila na to da ne treba da se slave verski praznici. Suprotno od toga, mislim da baš treba da se slave ti verski praznici, jer građani na to imaju pravo po članu 41. Ustava. Problem je u obaveznosti slavljenja tih praznika kao neradnih dana za sve građane Republike. Evo, imamo ovde, profesor Bajčetić, moj kolega poslanik iz PDS mi je dao jedan zakon iz 1929. godine, koje je potpisalo njegovo kraljevsko veličanstvo, kralj Aleksandar Prvi. Dakle, zakon o praznicima, gde se kaže da u dane državnih praznika, na svoje verske praznike, označeni u paragrafu tri i na praznik svoje krsne slave, državni službenici ne moraju biti na dužnosti, osim slučajeva koji su zakonom izuzeti. Dakle, nije da su obavezni da niko ne sme da radi, već ne moraju oni koji slave. U paragrafu tri se objašnjava za pravoslavne, za Badnji dan, Božić itd, za rimokatolike, za grkokatolike, za envageliste, za muslimane i jevreje. (Tomislav Nikolić, sa mesta: Vi onda dođite u Skupštinu.)
Molim narodne poslanike da ne dobacuju.
Dakle, radi se o tome, hajte vi, gospodine, izađite ovde pa izdeklamujte 10 Božijih zapovesti.
Narodni poslanik Ćirković, osnov za repliku je? Šta je osnov za repliku, sem što je rekao ...... Pomenuo je vaše izlaganje kao predavanje, to je bilo zanimljivo i to je šteta što je bilo prekinuto. Srednji vek je pomenuo? Izvolite, gospodine Ćirkoviću. Moja obaveza je da utvrdim osnov replike, zato vas pitam, nemam nameru da ikoga saslušavam, ali poštujem Poslovnik Narodne skupštine.
Mi ćemo se lako sporazumeti. Zaista, gospodin Veljković je rekao da sam u priči pomenuo srednji vek. Nisam ga uopšte pomenuo, ali pošto on priželjkuje, ja ću ga pomenuti. Zaista ovaj zakon ima jedan potpuni kontinuitet srpske državnosti. Ako uvodimo Svetog Savu, onda govorimo o dinastiji Nemanjića. Ako uvodimo Sretenje, govorimo o dvema dinastijama, o Karađorđevićima, to je 1804. godina, o Voždu Karađorđu i o Obrenovićima, donošenje Sretenjskog ustava. Prema tome, sve ono što je prethodilo modernoj srpskoj državi i ovim suptilnim zakonom je obuhvaćeno, smatram da Srbi nemaju potrebe da proizvode istoriju. Srbi moraju nešto drugo da proizvode. Istorije i istoriziranja zaista je dovoljno i moramo da krenemo napred, u novi svet, u novu Evropu. Prema tome, moderna srpska država je vezana za novi vek, ne za stari vek.
Narodni poslanik Mujo Muković, replika, pomenut u izlaganju gospodina Veljkovića.
Zaista ne bih hteo da oduzimam vreme Skupštini, ali moram da reagujem na izlaganje poslanika Veljkovića. Čini mi se, on je rekao da mi on dozvoljava da radim, a mislim da se on više ni za šta ne pita, a najmanje da li meni može da dozvoli da radim ili da ne radim.
Reč ima narodni poslanik Đura Lazić, a posle njega Srboljub Živanović.
Uvaženo predsedništvo, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, Predlog zakona o državnim i drugim praznicima mislim da ima naziv koji nije dorečen, odnosno nije precizan. Svaki zakon bar u naslovu mora da se drži preciznosti. Ovaj predlog zakona bi po sadržini više trebalo da glasi - predlog zakona o državnim i verskim praznicima. Samo sa jednom razlikom, što bi trebalo, u sklopu verskih praznika, dodati još druge verske praznike koje naš narod inače slavi. Što se tiče svih ovih praznika, u ovom predlogu izmešani su verski i državni praznici, a u ranijem periodu sa dosadašnjim zakonskim rešenjima, postojao je zakon o državnim praznicima i poseban zakon o verskim praznicima, tako da su svi građani ove zemlje po verskoj pripadnosti imali pravo da slave svoje praznike. Bilo je predloga, i u samom predlogu zakona stoji, da 15. februar Sretenje Gospodnje bude dan državnosti Srbije. Bilo je predloga da ovaj datum zovemo ili krstimo kao dan ustavnosti. Mislim da je to realnije, bez obzira na puni značaj 15. februara, kada je započeo Prvi srpski ustanak, kada se srpski narod digao da se odbrani u slobodi od vekovnog turskog ropstva. Zaista, to je svetli dan i svetli period u istoriji srpskog naroda. Međutim, ako ovaj dan praznujemo kao dan državnosti, zaboravljamo na državnost Srbije, na postojanje dražve Srbije u ranijim periodima, u vremenu vladavine Nemanjića, kada je Srbija i duhovno i civilizacijski doživela državni procvat. Dakle, mislim da ne bi trebalo taj period ni jednog momenta i ni jednim potezom da zanemarimo. Zato bih se složio sa predlozima da ovaj praznik zovemo kao dan ustavnosti Republike Srbije. U raspravi se čulo dosta negativnih konotacija oko dana državnosti, 28. marta. Želeo bih kao čovek sa Kosova i Metohije da vas podsetim na uzroke koji su doveli do potrebe i do neophodnosti donošenja ustavnih amandmana na Ustav od 1974. godine. Da vas podsetim, tim Ustavom 1974. godine sve republike u bivšoj SFRJ su jačale svoju državnost, samo se Srbiji onemogućavalo održavanje jedinstva i tim Ustavom je razbijena celovitost Srbije. Ustavnim amandmanima vraćena je državnost Srbiji na celoj njenoj teritoriji i nije tačno da su ukinute pokrajine, nego je demontirana državnost pokrajina. Mi, koji smo živeli na Kosovu i Metohiji u tom periodu, znamo koliko je problema bilo i koliko Srbija, kao matična država tih pokrajina, nije mogla da sprovede svoje ingerencije državnosti na prostorima Kosova i Metohije i koliko je problema bilo zbog toga. Razbijanje državnosti Srbije na njenoj teritoriji, ako hoćete, počev još od četvrtog, Brionskog plenuma, pa 68. godine, kada je doneta odluka da se na prostorima Srbije viori zastava susedne države, koja je za vreme Drugog svetskog rata, pa i za vreme Prvog svetskog rata, bila protivnik Srbije. Dakle, odavno je počelo razbijanje Srbije, a tim amandmanima vraćena je državnost na celoj teritoriji Republike Srbije i tim potezom je samo učvršćena ustavnost i državnost Srbije, koja je ranije bila prisutna. Zato me boli kao čoveka sa Kosmeta kada sam čuo konotacije sa kojima se negira značaj tog datuma i tih događaja. Što se tiče Vidovdana, zaista mi je imponovalo kada sam video u predlogu da se Vidovdan uvrsti i usvoji u sklopu zakona kao državni praznik. Sve do 28. juna, dana Gospodnjeg 2001. godine, Vidovdan je datum očuvanja obraza, dostojanstva i borbe za slobodu srpskog naroda i Srbije. Knez Lazar sa svojim saradnicima, vitezovima i drugim kneževima ustao je u odbranu slobode Srbije i suprostavio se jakom Otomanskom carstvu da bi sačuvao svoj narod i svoju slobodu, da bi sačuvao čast i dostojanstvo Srbije, jer nije želeo da dobrovoljno pristane na ropstvo. Šta se dogodilo? Dogodilo se, nažalost ove godine 28. juna, da Vlada svojim kršenjem Ustava i kidnapovanjem ranijeg predsednika ove države stavi jednu tamnu mrlju na ovaj svetli dan u srpskoj istoriji i na neki način oskrnavi ovaj dan.
Reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović, a nakon njega narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, drago mi je što se većina u ovom parlamentu seća prošlosti i događaja koji su se zbili u Srbiji. Uvek su ti događaji rešavali srpsku bit, bili egzistencionalno ključni u smislu biti ili ne biti, kao što je to bilo vreme Kosovskog boja, ili Prvog i Drugog srpskog ustanka, ili epopeja i golgota kroz kakvu je ovaj narod prošao u Prvom svetskom ratu. Drugi svetski rat ne treba pominjati, jer tada smo svoj zao udes krunisali i započeli bratoubilačkom tragedijom, koju ispaštamo pola veka i koje ćemo još unedogled ispaštati. Ispaštamo sve dok ne naučimo praštati, miriti se i misliti razložno i graditeljski. Ovde se vidi da se želi sakriti borba srpskog naroda protiv NATO agresora i Zapada, a sadašnji domaćin Srbiježeli da se sakrije kao Vuk Branković, svoje izdajstvo, pobeže iz zemlje, kao Josip Broz što pobeže sa Cera kao austrougarski vojnik pod naletom srpskih ratnika i heroja pod komandom Živojina Mišića, Stepe Stepanovića, Radomira Putnika i drugih. Oktobarskom, kako vi volite da kažete, demokratskom revolucijom nismo se ozbiljno približili nijednom bitnom i istom spasonosnom rešenju za situaciju nasleđenu ili od okotobarske revolucije stečenu, u kojoj se danas nalazimo pred obiljem izazova, problema, ucena i u bedi i beznađu, uprkos novoj medijskoj hajci i novoj proizvodnji optimizma bez pokrića. Dame i gospodo, drago mi je što su mnogi govornici ispoljili pravo pravoslavlje i ljubav prema Srbiji i srpskom narodu, ali me plaši da usled svoje političke i ekonomske istrošenosti samo može DOS-ovska vlast ovo ponuditi građanima Srbije. Slažem se da državni praznik označava Sveti Sava, 27. januar. Kult svetog Save spada u najraširenije u našoj državi, njegovim angažovanjem Srpska pravoslavna crkva je dobila autokefalnost na kojoj su se ujedinile do tada razjedinjene srpske zemlje, i odigrala ulogu u buđenju, izgradnji i očuvanju srpske nacionalne svesti kroz vekove. Sretenje Gospodnje, 15. februar, treba da označava dan ustavnosti, dan kada su na zboru u Orašcu 1804. godine Srbi podigli Prvi srpski ustanak i dan kada je u Kragujevcu 1835. godine proglašen i zakletvama deputata potvrđen prvi Ustav Kneževine Srbije, pa treba da bude neradni dan. Verski praznici, kao neradni dani, treba da suBožić, 7. januar, i to samoprvi dan,Vaskrs, pošto pada stalno u nedelju, već je neradni dan, Vidovdan, 28. juni, sećanje na Kosovski boj, sećanje na Sarajevski atentat. Srbi, Vidovdan, kao verski praznik, slave i pre Kosovske bitke, koja je vođena na Gazimestanu 28. juna 1389. godine, odnosno i pre prihvatanja hrišćanstva. Neradan dan jeste kada Srbi slave svoju krsnu slavu. Takođe prihvatam da ostali vernici druge veroispovesti slave svoje verske praznike i ne rade u te dane. Četvrti juli i sedmi juli više se ne slave. Verovatno se misli da ječetvrti juli sada 5.oktobra, kada je DOS-ovska vlast izvela svoju DOS-ovsku revoluciju i verovatno će taj dan biti zamena 4. julu. Videli ste šta se desilo 28. juna, a Hrvatska vlada hoće da padne da ne bi isporučila svoja dva generala. Mi Srbi smo sve to lakopogazili.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, a nakon njega narodni poslanik Gordana Pop - Lazić.
Dame i gospodo poslanici, danas je bilo mnogo diskusija o Predlogu zakona o državnim i drugim praznicima. Srpski narod je kroz svoju burnu istoriju težio da se svi bitni događaji koji čine njegovu istoriju dešavaju baš na veliki verski praznik. U dane verskih praznika se ratovalo, pobeđivalo, gubilo, donošeni su ustavi. U tome treba tražiti razloge da se pojedinim državnim praznicima dodaje i naziv verski. Kada je ova vlada u pitanju vidi se da se i ona približava toj tradiciji, barem kada je Vidovdan u pitanju. Ne treba spominjati da je na taj dan pre 612 godina bila Kosovska bitka. Ne treba spominjati da je tu bitku karakterisalo junaštvo srpskih vitezova i ratnika, a moram reći nažalost i izdaja. Srpski narod je, barem prema legendi, za tu izjavu okrivio Vuka Brankovića. Danas posle 612 godina, tačno na isti dan, ponovo je izdan srpski narod. Izdaju su počinili Vlada Republike Srbije na čelu sa Zoranom Đinđićem i Vojislavom Koštunicom. Siguran sam da će srpski narod pamtiti i ovu izdaju i ove izdajnike, a barem onoliko koliko pamti Vuka Brankovića. Ovim zakonom su obuhvaćeni verski praznici verskih manjina. Niko od poslanika do sada nije imao primedbu na odabir nehrišćanskih praznika. Jedino je bilo predloga da se ovim zakonom, tamo gde ne dominira hrišćanski pravoslavni živalj, lokalne vlasti odlučuju šta će i kakoda se praznuje. Smatram da to ne bi bilo u redu. Zašto da se Srbi, pa makar i tamo živeli gde ne dominira pravoslavni srpski živalj, u svojoj državi osećali kao nacionalna manjina. To ne bi bilo u redu, kao što ne bi bilo u redu da druge verske manjine ne praznuju svoje praznike. Pojedini poslanici su pod izgovorom i brigom za srpske pravoslavne vernike, zato što su navodno oštećeni za jedan neradni dan manjka, predlagali ovako nešto, a mogu da im poručim samo da sezbog toga ne sekiraju. U svakom slučaju, veličina srpskog pravoslavnog naroda i jeste u tome da više daje drugima nego što uzima za sebe, i ako mu više i pripada.
Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Neka se pripremi gospodin Milorad Mirčić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada govorimo o Predlogu zakona o državnim i, kako je predlagač rekao, o drugim praznicima u Republici Srbiji, iako bi bilo primereno da se kaže verskim praznicima, ne možemo a da ne progovorimo nešto i o nacionalnom identitetu koji bi trebalo da bude utemeljen i u ovom zakonu. Jer, državni praznici treba da slave i podsećaju na najveće datume iz istorije jednog naroda, na njegovu državnotvornost i njegove nacionalne osobenosti. Koliko je važan osećaj nacionalnog identiteta, jasno je nama,srpskim radikalima, jer bez nacionalnog identiteta nema ni ličnog identiteta, a kad čovek izgubi nacionalni, izgubio je i lični identitet. Onda imamo nezadovoljnog čoveka, čoveka koji je izgubljen kao pojedinac, koji ne pripada nikome. Zbog toga smo imali priliku da i u ovom parlamentu čujemo neke poslanike koji govore o tome da ne treba da se vraćamo unazad u istoriju, nego da treba da gledamo samo budućnost. To su oni koji teže globalizaciji i koji, naravno, nemaju želju da svoju nacionalnu pripadnost i svoju nacionalnu državnost slave. Ovim zakonom DOS je pokušao da ostavi utisak da želi upravo taj nacionalni identitet da slavi. Međutim, ima se utisak da je to prilično neiskreno urađeno, jer da je drugačije, drugačije bi se i čelnici DOS-a ponašali. Verovatno bi se ponašali u duhu pravoslavlja i svetosavlja i ne bi držali belu sveću na parastosu jednom srpskom vladiki, niti bi u vreme bombardovanja prizivali NATO bombardere da bombarduju svoj narod. (Glas iz sale: Ne lupaj.) Možda ja i lupam, gospodine, ali vi ne morate da slušate to. Postrojeni na travnjaku američke ambasade, 4. jula, pokazali ste svoju pravu prirodu. Kao pravnik, trudim se da kada dobijem neki predlog zakona zaista dam neki svoj doprinos u smislu da taj tekst bude bolji. Zbog toga ću početi od člana 1, gde mi pre svega smeta što je Sretenje ovde nazvano danom državnosti Srbije, umesto danom ustavnosti. U drugom stavu nije rečeno zbog čega se taj dan slavi, a u prvom stavu stoji samo da je to dan državnosti, odnosno dan ustavnosti i da se praznuje 15. februara. To je pre svega zbog same pismenosti jednog zakona, ali imali smo i gore i nepismenije zakone od ovoga. Naravno, mi se zalažemo da se praznici, ukoliko padaju na dane koji se smatraju neradnim danima, odnosno ako padaju u nedelju, da se ne prenose na sledeći radni dan. Nije tačno da do sada verski praznici nisu bili regulisani zakonom. Doduše, oni su bili regulisani Zakonom o radnim odnosima, ali su vrlo male izmene u ovom sadašnjem Predloguzakona. U poslednjem članu zakona čak se kaže da ovim zakonom prestaje da važi Zakon o državnim i drugim praznicima u Republici Srbiji "Službeni glasnik", broj 55/96, to uopšte ne postoji, što me takođe ne čudi. Imali smo još veće omaške u predlozima zakona, ali ovo zbog pravno-tehničke redakcije moram da kažem. U tom "Službenom glasniku" imamo jedino Zakon o radnim odnosima, koji u članu 60. reguliše kada radnici imaju plaćeno odsustvo u dane verskih praznika. To je kompletno preuzeto sada i ugrađeno u ovaj zakon o državnim i drugim praznicima u Republici Srbiji. Hvala.
Reč ima gospodin Mirčić. Neka se pripremi narodni poslanik Hranislav Perić.
Dame i gospodo, dobro je u ovom predlogu zakona što su konačno izbačeni ideološki praznici kao državni praznici. Onome kome nije jasno, odavno je izvršeno u Srbiji nacionalno pomirenje. Isto tako, odavno su u Srbiji završeni svi ratovi, svi sukobi, tako da ovi koji zagovaraju teoriju da je 5. oktobra konačno završen rat u Srbiji, grdno se varaju. Varaju se u onome delu gde su zanemarili situaciju u kakvoj se nalazi Srbija posle te revolucije koju je izveo DOS 5. oktobra. Ali, o tom-potom. Ono što je bitno, a što mi, srpski radikali, govorimo, to je da se, poštujući istoriju srpskog naroda, bude dovoljno tačan i precizan u definisanju nekih značajnih istorijskih trenutaka, značajnih istorijskih datuma u istoriji srpskog naroda. Pozivati se na to da su Predlog ovog zakona radili "eminentni stručnjaci" nije dovoljan argument, čak čini kontraefekat i dovodi u pitanje eminentnost i stručnost tih osoba koje su radile ovaj zakon. Svako zna da je 1835. donesen Ustav Srbije, a državnost Srbije potiče mnogo ranije. To je i te kako bitno, bez obzira koliko neko zanemario ovu činjenicu. Ovo su datumi koji, oslanjajući se na istoriju, obeležavaju na neki način srpski narod i srpsku državu. Gospodo, kako ćete objasniti onima koji vas budu pitali na osnovu čega tvrdite da državnost potiče od ranije, kada vam je ovde 1835. ili 1804. godina. Niste valjda pomislili da će vam ti eminentni stručnjaci ubediti nekog da je državnost ranija od 1804. Kakvi su vam stručnjaci, malo je i cinično i gotovo se može reći da ima ironije da među tim vašim stručnjacima, koji objašnjavaju prelazak verskih praznika u državne, ima najistaknutijih komunista, među kojima je, između ostalih i Dušan Mihajlović, koji je bio u elitnim jedinicama još Josipa Broza, a kasnije prešao pod šator Slobodana Miloševića. I kako on sa velikim ponosom pred TV kamerama objašnjava javnosti Srbije šta znači datum Sretenje 1835. i 1804, a ne smeta mu da paralelno sa tim vadi dokaze kako bi na kraju dokazao i da je Karađorđe ratni zločinac. Ono što je propušteno, to je da se najveća svetkovina - Sveti Sava slavi kao praznik, ali ne radni praznik, kako ste vi to naveli, nego da bude u pravom smislu reči praznik. Ali, kad izlaze za ovu govornicu pojedini lideri DOS-a se pozivaju na načela svetosavlja, a pogotovo oni koji se pozivaju na Nikolaja Velimirovića. Oni su puni citata i toliko su pobožni sa ove govornice, da čoveku prosto dođe žao kako to ranije nisu bili, jer puno godina imaju. Trebalo je, reda da je, i da je pameti, da budu i ranije toliko pobožni. Od ovih datuma koje ste stavili, među njima je i Vidovdan. Vidovdan je uvek bio u srpskom narodu dan kada se odaje počast svim onim junacima koji padoše na Kosovu, dan kada se sećamo sve one mladosti, sve one inteligencije, članova Mlade Bosne, koji u Sarajevu napadoše Austrougarsku, koji izvršiše sarajevski atentat - Principi, Čabrinovići, Čubrilovići, Grabeži. Tada srpski narod, sa velikom počašću odaje priznanje svim srpskim junacima, i to je bilo sve do ovog Vidovdana, do 28. juna 2001. To je Vidovdan koga će se srpski narod stideti, sramiti. To je Vidovdan koji osramotiše oni koji Vidovdan gledaju tehnički, a ne moralno. Oni koji ne priznaju Kosovo, oni koji nipodaštavaju sve vrednosti koje su nam ostavili naši preci, ali, sigurno je jedno - i njima će doći jedan Vidovdan, i to što pre će im doći Vidovdan, neka vide kakvo je raspoloženje naroda za sve ovo što su obećali i obmanuli. Ne možete zamazati oči narodu, građanima Srbije, tako što ćete sa tri ili četiri verska praznika, ugrađena u zakonski predlog, da kažete - evo, mi smo demokratija. Čudi me kako i u ovaj predlog zakona niste ugradili i deo Evrope, 29. jun, kako taj datum niste ugradili, ili možda čekate da navijači i građani Srbije drugačije reaguju, pa ne samo da ćete ugraditi, nego ćete se pridružiti tom karnevalu.
Reč ima narodni poslanik Hranislav Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, uvaženi potpredsednici, na dnevnom redu Skupštine je Predlog zakona o državnim i drugim praznicima u Republici Srbiji. Neko reče da mu se ne sviđa i da bi voleo da stoji - verski praznici, ali u Srbiji ima i drugih praznika, i smatram da treba, jer narod vidi šta će slaviti i mislim da će biti slavljeni i drugi praznici. Nisam siguran da li nije bilo prioritetnih pitanja o kojima bi mogli danas da raspravljamo, u interesu građana Srbije? Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da prvo treba da počnemo da radimo, a zatim da razgovaramo kada ćemo praznovati. Mi u Skupštini Srbije donosimo zakon o praznicima, dok nam polovina radnika u Srbiji ne radi, jer je na plaćenom ili neplaćenom odsustvu, tako da mogu praznovati i duže, nego što je predviđeno ovim zakonom. Zbog toga predlažem da se prvo stvori radna atmosfera i da se stvore uslovi za jedan ovakav zakon, da se zakon o državnim praznicima povuče iz procedure i uvrsti u dnevni red kada se za to stvore uslovi. Da li treba raspravljati o praznicima danas u Srbiji, kad se ne poštuje Ustav Srbije, kada Vlada Srbije krši Ustav Srbije? Ko će onda poštovati neki zakon o državnim praznicima? Prvi Ustav, ako hoćemo da slavimo, treba i da ga poštujemo. Sledeće, da li uopšte ima smisla donositi bilo kakve zakone, kada se u praksi primenjuju samo političke odluke? Šta je potvrđeno odlukom Ustavnog suda? Ne važe sudske, već političke odluke. Za državni praznik predlaže se 15. februar, Sretenje, kada je u Kragujevcu 1835. godine donet prvi srpski Ustav. Pomalo mi nije jasno zašto je uzet ovaj dan za praznik, imajući u vidu kolika je Srbija bila u to vreme, i ako uzmemo (da li to nije slučajno) taj dan za praznik, da se neko ne doseti, pa da nam zatraži da se svedemo na granice iz tog vremena. Sledeće, praznik je Vidovdan i slažem se da u obrazloženju stoji - Vidovdan spada u osnovne pojmove srpskog istorijskog pamćenja, ali, ne znam čime smo se rukovodili, kada smo predlagali ovaj dan - da li po Caru Lazaru, ili po Vuku Brankoviću? Još jedan događaj vezan za ovaj dan: među narodom se sve više priča i povezuje da je predlagač ovaj datum predložio za državni praznik zato što je bivši predsednik Slobodan Milošević izručen na taj dan Haškom sudu. Zbog toga prihvatam obrazloženje - Vidovdan, samo kao verski praznik.
Ima reč narodni poslanik Dragoljub Stamenković.
Dame i gospodo, u obrazloženju Vlade, obrazloženju ovoga predloga zakona, kaže se, između ostalog, da, ako nešto ujedinjuje pokoljenja Srba, onda je to lik svetoga Save. Sveti Sava stekao je ogromne zasluge, pre svega na polju duhovnosti. Monah i pisac, prevodilac i mislilac, osnovao je zajedno sa svojim ocem, srpskim vladarom, Stefanom Nemanjom, manastir Hilandar na Svetoj gori. Njegovim nastojanjem stvorena je srpska autokefalna crkva, koja je okupila do tada razjedinjene srpske zemlje. Graditelj i pokrovitelj umetnosti, označio je početak velike epohe srpske srednjovekovne sakralne umetnosti, a njegov kult spada u najraširenije u našoj sredini. Vidovdan spada u osnovne pojmove srpskog istorijskog pamćenja, slavi se kao sećanje na Kosovsku bitku i stradanje srpske vojske u sukobu s Turcima. Taj događaj već sada prevazilazi okvire jedne bitke, jednog događaja, i treba mu dati univerzalno značenje praznika, posvećenog svima palima za otadžbinu kroz dugu istoriju srpskog naroda. U potpunosti se slažemo sa objašnjenjem predlagača zakona, sa onima koji su ovako nadahnuti tekst potpisali u Predlogu zakona. Baš zbog toga nas čudi da je članom 5. Predloga zakona predviđeno da se ova dva značajna datuma u srpskoj istoriji slave kao radni dani. Članom 5. je predviđeno da se u Republici Srbiji praznuje radno Sveti Sava, dan duhovnosti, i Vidovdan, spomen na Kosovsku bitku. Zar nije potpuno opravdano da se i dan svetog Save i Vidovdan slave neradno? U amandmanima koje su predložili narodni poslanici SRS, Vitomir Plužarević, dr Goran Cvetanović, Božidar Vujić, Dragan Čolić, Branislav Blažić i ostali, predlaže se da se u članu 2. doda da se neradno slave i Sveti Sava i Vidovdan. Vlada kaže (objašnjava zašto odbija ove amandmane) da se Sveti Sava tradicionalno radno praznuje u školama i drugim obrazovnim ustanovama, pa tu tradiciju treba nastaviti, a Vidovdan, kao uspomena na Kosovsku bitku i pale za otadžbinu, treba praznovati radno, jer se time na dostojanstven način obeležavalo samo značenje ovog praznika, tradicionalno. Pa kaže - zbog toga, treba nastaviti. Mislim da treba da postane tradicija da taj praznik obeležavamo u svojim kućama, đaci, studenti i učenici da imaju posebne akademije. Pa da mi roditelji možemo, zbog toga što smo tog dana slobodni, da zajedno sa njima učestvujemo u proslavi značajnih datuma srpske istorije. Znate, dame i gospodo di 7. juli se tradicionalno proslavljao, pa setite se samo oni uranaka sedmojulskih veselja, izleta itd. To je bilo na neki način tradicionalno, ali dobro je što smo tu tradiciju prekinuli. Dobro je što ovim zakonom više ne slavimo dan srpskog poraza, srpske sramote, dan kada je Srbin, iz ideoloških razloga, ubio drugog Srbina. Iako smo već tu tradiciju prekinuli, potpuno opravdano i potpuno se slažem, bar mi iz poslaničke grupe SRS se slažemo, da je to trebalo ukinuti. Ne možemo da se složimo da se ova dva značajna datuma praznuju radno. Sećam se, ćerka mi je skoro završila srednju školu, da se na dan Svetog Save čak nije dozvoljavalo ni žito da se nosi, ni kolač, da oni koji slave, recimo, odnesu kolač u školu. Zato baš treba dati veći značaj danu Svetog Save i Vidovdanu. Verujem da je to prihvatljivo i za ostale građane Srbije, koji nisu pravoslavne vere, jer kult svetog Save se poštuje i među pripadnicima drugih verskih zajednica ili onih koji su nekada bili Srbi, a sada se više ne osećaju Srbima, nego nekim drugim, šta ja znam. To je njihovo pravo, a ja smatram da postoje Srbi katolici, Srbi islamske veroispovesti i Srbi pravoslavci. Dakle, ovaj zakonmože biti prihvatljiv, ukoliko se ove dobronamerne primedbe i predlozi poslanika SRS-a, odnosno poslaničke grupe SRS-a, prihvate. Biće to zakon koji nećemo menjati 100 godina, zakon koji će biti prihvatljiv za svaki režim, za svaku vlast koja dođe i posle ove vlasti. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ljubomir Kragović, a sledeći prijavljeni je narodni poslanik Branislav Blažić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni posalnici, Predlog zakona o državnim i drugim praznicima u Republici Srbiji je jedan od predloga zakona koji najzad dolazi od strane Vlade Republike Srbije, a koji nije prethodno urađen u nekoj od članica EU. Međutim, ovaj predlog zakona, bez obzira što je urađen ovde ima svoje mane i nedostatke, na koje ću ja, kao poslanik SRS-a, da pokušam da ukažem i da usmerim da se izmenama i dopunama, naročito amandmanima članova SRS-a, ovaj predlog poboljša i kao takav zaživi u državi Srbiji. Članom 1. se predlaže da Sretenje Gospodnje bude dan državnosti Srbije i da se praznuje 15. februara. Mislim da ovaj član treba izmeniti i da umesto dana državnosti Srbije bude dan ustavnosti Srbije, ako je već poznata činjenica da je tog dana donet prvi Ustav u Srbiji. Članom 2. predviđa se praznovanje verskih praznika i to prvog dana Božića i vaskršnji praznici. Ono što mislim da ne treba, a to je da ne treba slaviti Veliki petak, nego samo Vaskrs, a Veliki petak treba izbaciti iz ovog drugog stava, jer je to, kako svi znamo, dan žalosti i nema razloga ni za kakvu proslavu. Član 3, stav 4. - ako praznik iz člana 1.ovog zakona padne u nedelju, ne radi se prvog narednog dana. To je jedan suvišan član, jedno nasleđe prošlog doba, koga treba da se oslobodimo. Nema potrebe, ne možemo mi Vidovdan koji je 28. da proslavljamo 29. i slično da pomeramo praznovanja naših praznika. U članu 4. data su prava za praznovanje verskih praznika i sve su grupe obuhvaćene: od pravoslavaca, preko katolika i islamske zajednice, do jevrejske zajednice. Tu je jako lako uočiti da ove ostale imaju prednost u odnosu na pravoslavce, što normalno ne iritira nikoga i treba im omogućiti da slave i da poštuju svoje praznike. Ono što najviše zameram, a to je u članu 5. gde kaže da se u Republici Srbiji praznuju radno Sveti Sava - dan duhovnosti, pa mislim da to treba ispraviti i da dan državnosti treba biti baš upravo Sveti Sava i to da bude praznik, a ne da se radno proslavlja, kao i Vidovdan, spomen na Kosovsku bitku. Još bih predložio da se doda u članu 5. novi stav koji bi glasio, da ako mora da stoji ova rečenica - radno, ona bi imala samo jednu obavezu, a to je - radno će proslavljati ove praznike samo Vlada premijera Đinđića. Zato što je na Vidovdan samo Vlada premijera Đinđića radila i to prekovremeno, a znamo koji je rezultat tog rada. Ujedno bih dodao i nov član u kome se pokušava da se obaveže da se radno proslavljaju Vidovdan i Sveti Sava, da to mora proslavljati i predsednik Jugoslavije. Zašto? Zato da ima obavezu, da ne bi čovek verovatno proslavljao, a onda se desi neki događaj u Srbiji, a on posle kaže da on to ne zna, da nije upućen..... (Predsedavajući: Molim vas da se držite teme.) .... ja stoga predlažem da ovo radno, bude obavezno, znači samo za Vladu premijera Đinđića i predsednika Jugoslavije gospodina Koštunicu. To treba da se naglasi (Glas iz sale: Izdajnici.) dok su oni, a to ste vi, gospodine, rekli - izdajnici, ja se slažem sa tim, hvala što ste me podsetili. Znači, to je jedna od mojih primedbi. Žao mi je što ovde nema ministra, da prihvati ove moje sugestije i verovatno bi on ubacio i prihvatio ove predloge, tako da bi ovaj predlog zakona bio jako poboljšan. Mislim da ovaj predlog zakona neće biti dugog veka, verovatno ćemo dobiti izmene i dopune ovog zakona ubrzo, tako što će, verovatno, Srbija morati da proslavlja 4.juli dan nezavisnosti ili, eventualno, ono što sam ja priželjkivao - da dan državnosti bude 5. oktobar. Zašto? Zato što bi Srbija počinjala od 5. oktobra, pa ne bi morala Vlada Republike Srbije da kopa razne grobnice, razne leševe da traži, niko pre toga nije postojao, i ne bi to niko ni radio. Ovako, od 1804. pa naovamo, mnogo je bilo i borbe, ratova i mnogo ima leševa, tako da me je strah da će mnogo toga da pronađu i optuže Srbe da su zločinački narod..... (Predsedavajući: Vreme, gospodine Kragoviću.) .... završavam gospodine, samo sam hteo da kažem da sam očekivao da bude 5. oktobar, kako bi se prestalo sa brukom Srba i srpskog naroda uopšte. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić, a sledeći prijavljen je narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi živimo u jedno zlo vreme koje se prilično negativno odražava na naš ukupni materijalni, kulturni i duhovni život. Međutim, u takvom vremenu svih naših stradanja, možda se taj duhovni život najbolje održao. Možda smo time pokazali svu vitalnost prolaska kroz razne istorijske muke koje smo imali. Ovaj zakon u tom pogledu mogao bi da bude doprinos jednom duhovnom osveženju našeg naroda, posle decenijskih, raznih ideoloških isključivosti. Mogao bi da bude sa određenim dopunama koje su neophodne da se on napravi. Koji su to osnovni principi koji su potrebni da se poštuju, da bi ovakav zakon, bio dobar? Prvi princip je da se ta ideološka isključivost koju smo decenijama imali definitivno, najzad, ukloni. Da se napravi zakon koji u sebi nema stavku da ga praznuje samo jedna politička opcija. Drugi princip koji bi nam bio potreban je da se poštuju oni datumi koji su izdržali sva istorijska iskušenja. Datumi koji su pokazalida ono što je vredno traje. Ono što nije vredno, traje u nekom periodu života, ali veoma brzo dolazi na udar kritike. Treći princip koji treba poštovati kada je u pitanju ovakav zakon su neradni dani. Mislim da te neradne dane treba smanjiti što je više moguće. Mi smo pokazali u nekom prethodnom periodu da smo skloni da povezujemo slobodne dane, pa da od jednog dana državnog praznika napravimo pet, da stvaramo jedan kult nerada i stalno "pevanja i igranja", praznovanja, umesto da smo krenuli da stvaramo kult rada. Ono što je značajno, to je da se mora izvršiti promena zakona u smislu da se dopuni, da dan Svetog Save bude neradan dan i praznik. To bi trebalo da bude dan naše duhovnosti i državnosti. Vidovdan sigurno treba da bude neradni dan, jer ipak je to dan na kojem su se generacije, na neki način, vaspitavale u poštovanju svog naroda, u poštovanju velikih vrednosti, u poštovanju nečega što svima treba da nam bude sveto. Na kraju, hteo bih da se osvrnem na neke komentare koji su se čuli povodom ovog zakona, a dolazili su iz grupacije na vlasti, iz grupacije DOS-a. Čuli smo i ovakve komentare, da je on represivan, da je u pitanju diskriminacija, neravnopravnost. Onda, bilo je predloga da se neki praznici slave na samo nekom delu teritorije Srbije, a da se ne slavi na drugom. Bilo je čak i konstatacija da su ugrožena ljudska i kolektivna prava, da se podržava ovaj zakon zato što je Žuža pevala u nekoj austrougarskoj kafani povodom Prvog srpskog ustanka. To su apsurdne stvari i mislim da se na tim komentarima ocrtava celokupna dubina krize u kojoj se nalazi ovo društvo. Ocrtava se da je zalaganje za demokratiju kod pojedinih iz konglomerata DOS-a prilično lažno. Očitava se da demokratija, tako shvaćena kako se prezentira, poništava sebe samu. Mislim da se to mora uzeti u obzir i da nije dobro ovde nastupati sa ove govornice, sa pozicija, ne samo uskostranačkih, kada su u pitanju državni praznici, nego to su i etničko-teritorijalne pozicije, koje su pojedini poslanici ovde zastupali. To sigurnone može doneti dobro razvoju demokratije u Srbiji.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je posle niza dobrih reformskih zakona ove vlade, još jedan dobar predlog zakona, Predlog zakona o državnim i drugim praznicima. Ovaj zakon definiše državne i verske praznike, radne i neradne dane. Posle svih onih "Josipa radnika", "Svetog Josipa radnika", "Praznika svetog Miška", "Dana borca", "Dana ustanka", "Dana kad je neko pucao u nekog", evo DOS nije uzeo dan ideologije za neki svoj dan. Nije uzeo dan svoje pobede, 5. oktobar, za državni praznik. Tog dana su ovi drugi "pukli kao zvečka". Ovaj zakon omogućuje konfesijama, ne samo pravoslavnim, pravo na praznovanje svojih verskih praznika. Ovo je svakako, demokratska odlika ovog zakona, i ta pozitivna diskriminacija drugih, manjih konfesija i nacionalnih manjina, jer one imaju pravo, meni se čini na četiri neradna dana više, nego većinska konfesija, nego većinska nacija. Oko Sretenja se može razgovarati. Mislim da je Vlada uzela pravi dan, dan oko koga se nećemo sporiti. To je svakako, bolji dan od 28. marta kada su doneti neki, po meni nakazni amandmani koji su bili uzrok sukoba na ovim teritorijama. Meni smeta malo više srbovanja i malo nepoznavanja srpske istorije. Mi obično razgovaramo o Vidovdanu, o 1389. godini, pa onda preskočimo do 1804. godine, kao da između ta dva datuma Srbi nisu postojali. Ili nisu postojali Srbi, ili ste vi sa nekih teritorija koje srpska država nije obuhvatala, srpske države gotovo da nije ni bilo tada. Vi zanemarujete neke događaje koji su se dogodili na teritoriji Srbije. Mi ovde možemo govoriti i o Teodoru vršačkom, o Prvom srpskom ustanku 1594. godine, ako se ne varam, kada je podignut ustanak banatskih Srba protiv Turaka. Sukob je trajao godinu i po dana i po obimu sukoba i broju žrtava bio je čak veći od Prvog srpskog ustanka.Teodor vršački je toliko iziritirao Turke da su oni godinu dana kasnije spalili mošti svetog Save, pokazujući banatskim Srbima kako će proći, a samog Teodora vršačkog su živog odrali i srpska crkva ga je proglasila za sveca. Takođe, smeta mi, aline toliko puno, što se ne pominje 1848. godina, 13. maj, Sremski Karlovci. Srpski sabor koji je vojvoda ... proglasio za komandata srpskih vojnih snaga i koji je mitropolita Rajačića proglasio u srpskog patrijarha i time je obnovljena autokefalnost srpske crkve. Toliko da vas ja malo poučim istoriji, da ne bude da smo imali samo 1389. godinu, pa smo se onda pojavili 1804. godine. Mi smo svakako, zadovoljni ovim predlogom i glasaćemo za njega, bez obzira na ove datume. Navodim ih čisto kao primer da su Srbi postojali i između ta dva perioda. Takođe mi pomalo smeta mistifikacija da neke naše najveće poraze smatramo pobedama, a neke pobede zaboravljamo. Ovde je Vuk Branković spomenut kao najveći srpski izdajnik. Dozvolite da se ne složim sa time, Vuk Branković je, a to je istorijska činjenica, umro u turskom zatvoru. A, Kraljević Marko, koga većina smatra najvećim srpskim junakom, poginuo je kao turski vazal u bici na Rovinama, kao turski vojnik u Bugarskoj. Toliko o nama Srbima, kako mi možemo iskriviti neke činjenice i najveće naše istorijske poraze pretvoriti u pobede, a neke pobede sasvim zaboraviti. Takođe, malo mi smeta naglašeno srbovanje dojučerašnjih komunista od kojih danas čestiti Srbin i više ne može ući ni u crkvu. Navešću jedan primer i molim vas za strpljenje: "Svojim ukupnim dosadašnjim radom sam pokazao i dokazao vlastito marksističko-lenjinističko teorijsko ubeđenje i komunističku ideološku orijentaciju", itd. reče 1982. godine Vojislav Šešelj u tekstu: "Zašto sam izbačen iz Saveza komunista". A, ja danas od njega ne mogu progovoriti o Srbima. Toliko o tom, nekom prenaglašenom srbovanju. Slavili smo tog grešnog Josipa Broza, sve i svašta smo slavili, i onda smozaboravili. Verujem da je pola ove skupštine pripadalo Savezu komunista, a ne samo ovaj čovek čije sam ime pročitao. Takođe se ne slažem oko poslednjeg Vidovdana. Mislim da Vidovdan možemo da shvatimo i kao dan hrabrosti, dan kada treba stisnuti petlju i doneti neku odluku, pokazati izvesnu hrabrost. Treba odati priznanje i Vladi, da se malo našalim, na prekovremenom radu. Ovo je prva Vlada koja radi i to besplatno o državnim praznicima, a, ako neko nije zadovoljan, lako ćemo mi uvesti više Vidovdana u toku jedne godine. Hvala. [[Aplauz poslanika DOS-a.]] (Aleksandar Vučić, sa mesta: Replika.)
Nije vas spomenuo. (Aleksandar Vučić, sa mesta: Dajte mi pravo na repliku, pomenuo je predsednika poslaničke grupe Srpske radikalne stranke.) Nije pomenuo vas, nego gospodina Šešelja [[Aleksandar Vučić, sa mesta: Znači nećete mi dati repliku.]] Ne. (Aleksandar Vučić, sa mesta: Onda se javljam po povredi Poslovnika.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, povređen je član 99. i član 98. Poslovnika o radu Narodne skupštine. Povredio ga je prethodni govornik i predsedavajući, a ja bih samo želeo da kažem da ne razumem da ste davali pravo na repliku čoveku koga ni u naznakama nisam pomenuo, osim što sam rekao da postoje oni koji su islamske veroispovesti. Je li tačno? I dobio je čovek pravo na repliku zbog toga. Vi ne date pravo na repliku kada se imenom i prezimenom, pomene dr Vojislav Šešelj zato što vam se ne sviđa, nemojte da vičete, mogućnost da vam neko odgovori i mogućnost da vam neko nešto kaže. Naime, dr Vojislav Šešelj, bio je čovek koji je prvi osuđen u bivšoj SFRJ kao borac protiv komunizma na 8 godina zatvora, za razliku od vas koje čak ni dikatatorski režim Slobodana Miloševića nikada ni na šta nije osudio, jer nijedan lider DOS-a nikada nije boravio ni dana u tamnici Miloševićevoj. Pa čak i u Miloševićevoj tamnici je bio dr Vojislav Šešelj, a vas nigde, ni na puškomet, nisu hteli ni da stave, ni da vide. Nemojte da govorite o ideologiji vi, koji ideologiju nemate, kojima je ideologija jedna jedina, to je - kako doći na vlast, kako je sačuvati, i na koji način govoriti nešto, izmišljati, i klevetama se služiti protiv političkih protivnika, i ama baš ništa drugo. Što se tiče Vidovdana i prekovremenog rada vaših predsednika vaših vlada, jedini koji su sa tim upoznati u pola devet uveče, a čitava Srbija je za to saznala u pola sedam uveče, su oni kojima Ustav i zakoni nisu Sveto pismo, a morali bi da budu važniji od Svetog pisma. O tome će se pričati u istoriji - i o tome, i o odgovornosti tih ljudi, i dugo, dugo će se u srpskom narodu govoriti. U to budite uvereni. Molim vas samo da ubuduće ne bude dva aršina, da neko uopšte nepomenut dobije pravo na repliku, da se čak teško može zaključiti na koga sam mislio, ali videli ste da se nismo bunili uopšte, nismo protestovali, jer mi se za razliku od vasne plašimo odgovora, ne plašimo se replika i politički smo džentlmeni. Ali, zato nemojte da nam uskraćujete pravo na odgovor kada neko smišlja tri dana ne bi li pročitao jednu rečenicu, pa da pomisli kako je mnogo pametan. Hvala vam.
Gospodine Vučiću, u svakom slučaju, dužan sam vam odgovor i odgovoriću vam, nema nikakvih problema. Izvinite, gospodine Šešelj, da li mogu da završim? Gospodin Vučić je intervenisao tražeći pravo na repliku povodom činjenice da je prethodni govornik spomenuo jedan detalj iz vašeg izlaganja ili, bar po njegovom mišljenju, jedan detalj iz vaše biografije. Ja sam ga u tom trenutku, da budem korektan, gospodine Vučiću, a možete proveriti i stenograme, upozorio da se drži teme, odmah u tom trenutku. Vi ste tražili repliku na koju jednostavno nemate pravo. Da je gospodin Šešelj bio u sali, dobio bi pravo na repliku. Ne vi, odgovoram gospodinu Vučiću, vi niste bili u sali. Dakle, da je gospodin Šešelj bio u sali, dobio bi pravo na repliku. Budući da gospodin Šešelj nije spomenut, ni kao šef poslaničke grupe, ni kao pripadnik SRS, jer je citiran događaj iz vremena pre nego što je stranka postojala, niste imali pravo na repliku. Ako tražite da stavim na glasanje da li je Poslovnik povređen, ja to mogu uraditi. Ne tražite, onda u redu. (Vojislav Šešelj, s mesta: Da li mi dajete reč?) Povodom čega, gospodine Šešelj? Tražio je reč kao šef poslaničke grupe, ima pravo na to.
Nemojte vi da se plašite, nisam ni mislio da odgovaram tom poslaniku koga ste pominjali, njemu je dovoljno što je Bog učinio svoje i što ne bi mogao po zakonima stare Sparte da ostane ni kao beba u životu, a po svim kriterijumima stare Sparte, ja bih bio bezbrižan. Hteo sam da govorim o ovom zakonu i hteo sam da potenciram jedno pitanje o kome jutros nisam govorio. To je pitanje koji je praznik po ovom zakonu najvažniji? Taj praznik može biti isključivo Vidovdan, on je najstariji, on je najsrpskiji, on datira od vremena od kada je Srbin postao Srbin. U onom trenutku kada su počele da se granaju razne nacije, etničke grupe, Srbin je već slavio Svetoga Vida. Ta stara srpska vera nije bila ni neznabožačka, ni višebožačka, ni mnogobožačka. Ta stara srpska vera je bila monoteistička i imala je mnogo podudarnih tačaka sa hrišćanstvom. Postojao je jedan bog, postoji i dalje, jedan jedini bog. Bilo je drugih bogova koji su bili na hijerarhijskoj lestvici mnogo ispod njega i ti bogovi odgovaraju onome što su arhanđeli u hrišćanstvu. Dakle, duhovna priča, čisto duhovna priča anđela i samo duhovno biće i bića koja provode volju božiju u određenim sektorima. To je po pitanju te stare srpske vere. Po čemu se stara srpska vera razlikuje od hrišćanstva? U hrišćanstvu bog je triličan, dakle boga čine Bog otac, Bog sin i Bog sveti duh. Bog je stari srpski bog i pojavljivao se u četiri lika: svetog Vida, Peruna, Jakše i Vojina i otuda taj stari srpski krst iz vremena pre Hrista. Zbog toga taj praznik treba da bude nad svim drugim praznicima, i preko Kosovske bitke on je bio najveći praznik kod Srba. Bilo je pravoslavnih sveštenika koji su to pokušali da zabašure, da izbace iz kalendara, da povežu sa nekim svetim Vidom sa Sicilije i ko zna čim još, samo da bi se zatrlo sećanje na staru srpsku veru. Srbin je uvek gubio odričući se svoje tradicije, svojih duhovnih tekovina i zato mi, današnji Srbi, trebalo bi neki nauk iz istorije da izvučemo i da ono što je naše od iskona, bude u prvom planu kao naše. Srpska stara vera je skoro u potpunosti preuzeta od strane Srpske pravoslavne crkava i naravno, napravljena je jedna fuzija sa hrišćanstvom. Šta je to što je od iskona srpsko u srpskom pravoslavlju? Upravo ono po čemu se srpsko pravoslavlje razlikuje od svih drugih pravoslavnih crkvi i pogotovu po čemu se razlikuje od katoličke crkve. Sveti Vid je praznik sa kojim su Srbi došli na Balkan, i to je razlog više da ga čuvaju. Nijedan narod na svetu, bilo da je u naknadnim vekovima prihvatio hrišćanstvo ili islam, ili bilo koju drugu religiju nove ere, nije zadržao taj praznik koga su zadržali Srbi. Nema takvog istorijskog sećanja ni u jednom narodu. Germani imaju Odina, ali nemaju nijedan dan posvećen Odinu. To je ono što je veoma važno za očuvanje srpske nacionalne svesti, pogotovu sada kada nam mondijalisti pokušavaju zatrti istorijsko sećanje, kada nam svu istoriju pokušavaju svesti na 20. vek, pa još gore - od Drugog svetskog rata naovamo. Srbin je imao istoriju staru hiljadama godina, mnogo toga u srpskoj istoriji je zaboravljeno. Ono što nije zaboravljeno i što je ostalo zapisano u knjigama mi moramo da čuvamo. Ako to ne izrazimo kroz jedan ovakav zakon, oni koji pokušavaju da suzbiju srpsko nacionalno sećanje i pamćenje neće mnogo postići. Srbin je praznovao, slaviosvetog Vida i onda kada je to bilo zabranjeno i onda kada je to bilo progonjeno. Srbima niko nije mogao svetog Vida iz sećanja izbaciti. Mnogi su pokušavali svetog Vida da osramote,mnogi su mu rušili hramove, mnogi su mu rušili kipove, mnogi su na taj dan činili najveća izdajstva, kao što se desilo i ovog poslednjeg Vidovog dana 2001.godine. Pazite samo jednu stvar: Bog nikome nije ostao dužan i to pokazuje iskustvo dinastije Obrenovića. Bog kažnjava do 11. kolena za izdaju i to treba imati u vidu, to ne treba prenebregavati. To što neko misli da podigne pokajnicu ili da se sada naknadno dodvori crkvi tako što na prečac obećava veronauku od jeseni ili što se postavlja na čelo Odbora za izgradnju Svetosavskog hrama, kako to radi Zoran Đinđić, to ne može da iskupi ovaj veliki greh. Taj greh dugo će se okajaviti i dugo će mutiti razum i svest i dušu srpskog naroda.
Reč ima narodni poslanik Dragan Rafailović, a sledeći prijavljeni je narodni poslanik Slobodan Janjić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao što vidimo, izgleda da će neki profesori postati profesori veronauke i to neke čudne veronauke, ali izgleda da će biti dosta profesora. Ono što sam hteo da kažem izlaskom za ovu govornicu to je da izrazim svoje zadovoljstvo zbog donošenja ovog zakona, koji će konačno omogućiti, naglašavam građanima Srbije, da slave praznike koji nešto znače za njih i za ovu državu. Sretenje, mislim da nije potrebno govoriti, čak ni o ovom zakonu ne treba puno govoriti, jer je sve jasno rečeno njime. To je trenutak kada je Srbija dobila svoj pisani Ustav, koji označava jednu modernu državu, znači dan državnosti i ako neko pronađe neki drugi pisani, zvanični dokument koji označava neki siguran početak državnosti od ranije, verovatno će se u budućnosti moći dogovoriti o tome. Ono što je najvažnije, a to je znači da svi građani ove Srbije, bez obzira na veroispovest, moći će da proslavljaju verske praznike, one koji njima nešto znače. Pomenuo bih svom prethodniku, bez obzira koliko je Sretenje važan datum u istoriji Srbije, to nije najvažniji praznik za Srbiju. Za svakog verujućeg Srbina od dva praznika ne postoje veći. To je rođenje našeg gospoda Isusa Hrista i njegovo uskrsnuće. Prema tome, ovo je važan praznik, Srbi će prestati da praznuju tuđe praznike, praznike donošene u šumama, praznike koje je neka grupa ljudi proglasila za važne državne događaje i ono što je najvažnije, ovim zakonom ćemo pokazati da DOS nije kao njegovi prethodnici, da ono što smo rekli da ćemo prekinuti sa 55 godina istorije, raskinuti sa tim, ovim zakonom donosimo. Da smo isti kao prethodnici, mi bismo 5. oktobar proglasili za državni praznik. Naravno, mi znamo da od nas ne počinje ova država i samim tim nismo to uradili. Pripadam grupi poslanika koja je predložila ovoj skupštini da usvoji, da donese odluku o ukidanju znamenja, da prestanemo da slušamo himnu koja nije naša, da sklonimo ovaj znak iznad naših glava, ovaj znak koji nam je prvo doneo uništenje najboljih ljudi u Srbiji posle rata. Onda nam je doneo lažnu nadu, lažne vrednosti,lažne pozicije i lažne načine za sticanje nekih zarada i odnosa u društvu. Na kraju nam je doneo sunovrat, potpuno upropašćenje države.
Gospodine Rafailoviću, molim vas da se držite teme.
Sve ovo ima veze sa temom. Dakle, ovo je prvi korak u donošenju naših praznika, a drugi korak bi trebalo da bude ovo pre nego što pređemo na usvajanje konačnih simbola i himne, grba i svega onoga što to znači za narod Srbije. Ono što je najvažnije, ovde se stalno pominje otkud ovaj u DOS-u, otkud onaj u DOS-u. Vratio bih se, nisam želeo o tome da pričam, ali moram pomenuti jednu priču, za svakog verujućeg Srbina veoma važnu. Priču našeg gospoda Isusa Hrista iz Jevanjđelja, priču o čoveku koji je imao 1.000 ovaca, bio domaćin , izgubio jedno veče jednu i onda je celu noć vikao po planini tražeći tu jednu ovcu. Kada ju je ujutru doneo u tor, rekao je - više sam se obradovao ovoj jednoj nego zbog onih 999 što su došle u tor. Prema tome, DOS je i tu pokazao jednu veličinu, prihvata sve koji shvate gde su grešili i šta je pravi put [[Vojislav Šešelj : Javljam se za repliku.]]
Nema razloga, zaista. Nije vas spomenuo. Verujte da nema nikakvog razloga. Držimo se Poslovnika. Možemo da pročitamo Poslovnik ako želite. "Ukoliko se narodni poslanik u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine uvredljivo izrazi o narodnom poslaniku iz druge poslaničke grupe, navodeći njegovo ime i prezime ili funkciju, odnosno pogrešno protumačivši njegovo izlaganje, narodni poslanik na koga se izlaganje odnosi ima pravo na repliku". Ne mogu da vam dam pravo na repliku. Možemo zajedno pogledati stenogram. Izvolite, gospodine Mirčiću.
Prvo izlazim da reklamiram povredu Poslovnika, svestan činjenice da o tome treba da odluči čovek koji po svim pravilima i normama rada ove skupštine ne može više ne da sedi ovde, nego da bude poslanik. To je po svim pravilima. Gospodine predsedavajući, prekršili ste Poslovnik, ne samo član 96, gde ne dajete pravo predsedniku poslaničke grupe SRS na repliku, pošto je prethodni govornik već na početku svog govora rekao, pominjući dr Vojislava Šešelja, da bi mogao da predaje veronauku.
To nije tačno.
Ako vi niste prepoznali, pa nemojte bar nas takve da pravite. To vi možete takvi da budete i da vam niko ne zameri od vašeg okruženja, ali ovde ne možete to da izigravate. Drugi put direktno se odnosilo njegovo izlaganje na predsednika poslaničke grupe. Vi očito imate nameru da ovde nešto drugo uradite, da unesete nemir u ovu skupštinu. Jednom smo bili svedoci i dosta nam je tog nemira koji ste unosili. Dosta nam je bilo toga od vas ko je koga vijao iza stola, nemojte sada da se vijate sa nama. Drugo, prekršili ste član 98. Govornik može da govori samo o pitanju koje je na dnevnom redu. Prethodni govornik ni jednog trenutka, osim što je prozivao poslanike, odnosno tačnije rečeno predsednika poslaničke grupe SRS, nije ništa govorio o tački, vezano za tačku dnevnog reda. Ako želite i dalje, ingorišući ovajposlovnik, da ne dajete reč predstavnicima SRS, onda to javno saopštite, a najbolje bi bilo, gospodine predsedavajući, da prepustite mesto nekom drugom da sedi tu, da vodi tu Skupštinu, bar onaj ko je legalan i legitiman, a ne vi koji se protivzakonito nalazite u ovoj skupštini.
Moram da objasnim gospodine Mirčiću. Što se tiče vaše primedbe, nisam se ni jednog trenutka ogrešio o Poslovnik i to možemo staviti na glasanje. Objasnio sam prvi slučaj i gospodinu Šešelju. Gospodinu Vučiću nisam dao repliku zbog toga što je zaista u konotaciji, zbog koje sam upozorio, gospodin Šešelj, ali ne kao šef poslaničke grupe, već vezano za događaj iz vremena kada SRS nije ni bilo. Zato nisam dao. Što se tiče drugog, ni jednog trenutka nije spomenuo ni gospodina Šešelja, ni SRS. Govorio je o tome da će neki od nas postati profesori veronauke. To, da li se vi u tome prepoznajete gospodine Mirčiću ili ne, to je vaša stvar. Ja vas nisam prepoznao , pa nisam dao. Što se tiče moje legitimnosti ili nelegitimnosti, ja sam čovek koji se retko kada, zaista izuzetno retko, bar kada su u pitanju ne poslovnički, nego politički stavovi, u poslovničkim stavovima se kad - kad i slažem sa vama, retko kada slažem sa predsednikom SRS. Ako je vaša primedba sada inspirisana principijelnim razlozima, a ne vašom željom da ovde sedi neko bliži nego što sam ja i moji prijatelji, onda ću reći - da, ja se načelno slažem sa vama. Ja i moje kolege jesmo na nezakonit način isključeni iz stranke, ali ako je vaše plediranje za to da se ta priča objasni, ja vas, gospodine Mirčiću, u potpunosti podržava. To je stvar koju Administrativni odbor ove skupštine ili Ministarstvo pravde ili koji god hoćete nadležni organ ove skupštine ne može da drži van konteksta. Ako ste želeli neke druge simpatične prijatelje, to je vaš problem, gospodine Mirčiću. Hoćete li da stavim na glasanje? (Da.) Glasamo o tome da li je predsedavajući povredio odredbe člana 99. i 98. Poslovnika, ne dajući repliku poslaniku Vučiću i poslaniku Šešelju, po prethodnom izlaganju. Za 52, protiv 100, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 27, ukupno 179. Konstatujem da je Narodna skupština zaključila da nije bilo povrede Poslovnika. Za reč se javio narodni poslanik Branislav Ivković, kao šef poslaničke grupe.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo poslanici, prirodno je da svaka nova vlast žuri što pre da ostavi svoj pečat tamo gde smatra da su bitni tereni za ocenu te vlasti. O pečatu nove vlasti u privredi će najbolje građani da kažu na narednim vanrednim izborima, koji će verovatno što pre biti zakazani. Što se tiče pečata oko državnih praznika, nije u redu da nova vlast, definišući državne praznike po svojoj meri, ne zaboravlja da kaže da je stara vlast bila naturila svoje praznike. Na neki način i nova vlast ukazuje na one praznike koji po njoj treba da budu. Znači, svaka vlast pokušava da definiše državne praznike po svojoj meri, normalno, uvek se pozivajući na nauku. Prvo, želim da kažem ono oko čega se nećemo sporiti. Zahvaljujući upravo Ustavu Srbije, koji je ovih dana doživeo svoje veliko gaženje, kojeg je SPS iznedrila i stavu da je ovo multinacionalna i multikonfesionalna država, država njenih građana. Sigurno da nema spora između bilo koje poslaničke grupe u ovom parlamentu, da verski praznici tradicionalnih vera prisutnih na ovim prostorima, a to su: pravoslavna, katolička, islamska i jevrejska religija, apsolutno imaju pravo na svoje dane kada ne rade, iz poštovanja prema verskim običajima. To je nešto oko čega se nećemo sporiti. Ali, želim da zapamtite ovu priču o Ustavu Srbije, jer ćemo se sporiti oko nečeg drugog. Naime, u ovim predlozima koji su dati, ima mnogo simbolike. Ukida se 7. juli, dan koji je bio simbol prava na samoodbranu. Ukida se 7. juli, koji je bio simbol samoodbrane od fašističkog okupatora. Možda i zbog toga što i ovih dana doživljavamo dokaze da nije dobro braniti sebe i svoju zemlju, jer, ko god brani svoju zemlju, može da završi na klupi Haškog tribunala. Drugo, što se tiče Sretenja, Sretenjskog ustava, što se tiče odluke Karađorđa i vodećih srpskih glavešina da 1804. godine započnu borbu da se konačno srpski narod oslobodi od 500 godina duge turske vladavine, možemo da razgovaramo o jednoj drugoj simbolici koja je vrlo opasna, o uvođenju sretenjskog Ustava. Sretenjski ustav je važio samo za Beogradski pašaluk i nizašta više. Šta je bila ideja vodilja Karađorđa, koji je dizao ustanak - da oslobodi srpski narod, ne samo srpski narod na teritoriji Beogradskog pašaluka, nego da srpski narod živi u jednoj državi. Sretenjski ustav je prvi korak u ostvarivanju tog cilja i odnosio se samo na Beogradski pašaluk. Šta se sad radi sa predlogom ovog zakona? Ukida se 28. mart, dan kada su usvojeni amandmani na Ustav Srbije, koji su Republiku Srbiju u tadašnjoj Jugoslaviji konačno doveli u ravnopravan položaj, dali joj pravo da građani Srbije jedinstveno na celoj teritoriji Republike Srbije upravljaju tom teritorijom, dali joj pravo da, na primer, može konačno i ona da usvoji prostorni plan Republike Srbije. Ako se posmatraju težnje Karađorđa, težnje onih koji su doneli Sretenjski ustav, koji se odnosio samo na beogradski pašaluk, onda je 28. mart 1989. bio tačka na "i", kada su Srbi u svojoj državi, građani Srbije, mogli konačno da kažu - imamo celovitu Republiku Srbiju, kao što su i Republika Slovenija u tadašnjoj Jugoslaviji, Republika Hrvatska, Republika Bosna i Hercegovina, Crna Gora i Makedonija. Konačno su tada dva tega oko vrata, koji su bili države u državi, smišljeni upravo da srpski narod bude razbijen u više granica, i tada je Srbija mogla normalno da planira i infrastrukturu i tržišnu ekonomiju i razvoj privrede na celoj teritoriji. Šta se sad događa? Navodeći Sretenjski ustav, koji se odnosio na beogradski pašaluk, kao bitan ustav, mi ukidamo tačku na "i", ukidamo amandmane na Ustav 28. marta, kažemo - nećemo to, toga se stidimo. Da nije to neka simbolika, da je to, možda, perspektiva Republike Srbije pod DOS-ovskim režimom, da se možda mi ne pripremamo da Sretenjski ustav zaživi na tom malom beogradskom pašaluku uz odvojene države Vojvodinu, Sandžak, Kosovo i Metohiju i ostale delove. Ima mnogo simbolike, samo, pravo na samoodbranu je bila borba protiv fašizma. Usvajanje amandmana na Ustav 28. marta 1989. godine je bila tačka na "i" težnjama Karađorđa, donosilaca Sretenjskog ustava, koji i te kako treba poštovati. Konačno, i ta Republika Srpska, koja živi u Bosni i Hercegovini, je možda neka težnja srpskom narodu da sutra donosi još jednu tačku na "i" - jedinstven Ustav za celu teritoriju. O tome treba ovde razgovarati. Simbolika mi se, kao građaninu Srbije, ni malo ne sviđa u vašem predlogu. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Janjić. [[Aplauz.]] Sledeći prijavljeni je narodni poslanik Lazar Marjanski.
Dame i gospodo narodni poslanici.... (Glas iz sale: Tema.) Gospodine predsedavajući, ako ne možete sami da rešite ove neartikulisane krikove, može da reši Vuk Bojović. Pozovite ga u pomoć. Građani Srbije od ovog parlamenta u ovom trenutku nisu očekivali da će se u ovako teškom vremenu za naše građane i državu Parlament baviti Predlogom zakona o državnim i drugim praznicima, o neradnim danima, kao da će nas to izvući iz krize i biti nam bolje od toga. Vreme u kome živimo teže je od vremena bombardovanja NATO pakta, iz prostog razloga jer su tada naši neprijatelji bili van granica, kilometrima daleko,odakle su nas bombardovali. Sada su neprijatelji ovog naroda i državeuz pomoć Zapada dovedeni na vlast u Srbiji i Jugoslaviji. (Predsedavajući: Gospodine Janjiću, molim vas da se držite teme.) Upravo sam u sredini teme. NATO je bombardovao određene ciljeve, među kojima i verske objekte, a ova DOS-ovska vlast uništava sve čega se dotakne, pa nam sada ti i takvi određuju značajne datume naše istorije. Oskrnavili su čak i Vidovdan isporukom četiri Srbina zapadnim zločincima. Slažem se da se i ova materija treba regulisati zakonom. Međutim, danas kada 80% građana bukvalno gladuje ili je na ivici gladi, bez posla, uz svakodnevni pad životnog standarda, mi ovde određujemo neradne dane u godini, odnosno praznike. Gospodo, ovako kako vi vodite državu, za par meseci sve privredne aktivnosti će stati, pa će nam svaki dan biti isti, tj. neradni i svi će praznovati, gladni, do mile volje. Možda ova DOS-ovska vlast smatra da posle 5. oktobra srpski narod mora da posti godinama. Međutim, vi ste uveli post na rad, post na lečenje i zdravlje, post na mogućnost školovanja dece i ko zna čega ćete se setiti u narednih par meseci, koliko vam najveći optimisti daju da ostanete na vlasti. Na sreću građana, brzo su vas srpski radikali demaskirali, pa sada većina građana u vama, umesto spasioca, vidi plaćenike Zapada, sa zadatkom da oskrnave sve što je sveto u srpskom narodu. Uništavate svu privrednu aktivnost da što jeftinije privatizujete privredu, tj. pokradete građane.
Gospodine Janjiću, još jednom vas molim da se vratite na temu.
Onda građani mogu da praznuju do mile volje, pa da pojedini obeležavaju dan pokrštavanja, dan doseljavanja, dan autohtonosti, od oko 600 godina, po ugledu na vašu braću Amerikance. Oni su postali autohtoni kad su istrebili starosedeoce. Ovakvo zlo Srbija nije imala na vlasti do dana današnjeg, pa će vrlo brzo i ovaj zakon biti menjan, jer će za Srbe najveći praznik biti dan oslobođenja Srbije od DOS-ovske vlasti. To će biti najveći srpski praznik, jer vi ste za najkraće vreme najveće zlo naneli ovom narodu. Gospodo iz DOS-a, nije Srbija DOS-ova prćija, ili neki "đinđilend", vi ste zamislili da u ovom "đinđilendu" topla braća mitinguju na sred Trga republike, a pojedini neobavešteni, naivni kao francuske sobarice,mogu da vas i dalje obmanjuju lažnim patriotizmom i legalizmom. Ako ne znate ko je pored Đinđića najveći krivac za sve ono što nam se događa, reći ću vam samo - Koštunica i DOS. Oni su najveći krivci za ono što nam se događa.
Gospodine Janjiću, stvarno pokušajte da govorite o temi.
A o čemu ja govorim, gospodine predsedavajući?
Govorite o predsedniku Koštunici, o Đinđiću, o raznim stvarima, ali o predmetu teme ne govorite.
Pa, je lÄ ne smem da spomenem gospodina Koštunicu?
Ne, nisam rekao da ne smete.
Ako ne smem da spomenem, ja ću da kažem "mijau".
Hvala, gospodine Janjiću. Ima reč narodni poslanik Lazar Marjanski.
Gospodo narodni poslanici, slažem se dosta sa predlogom ovog zakona i smatram da ovaj zakon donosi ono što Srbi slave - Vidovdan, Uskrs i sve ostalo, i svako svoju krsnu slavu. U jednom delu se ne slažem, naime, moja krsna slava je Ignjatije, slavio sam tu krsnu slavu dok manjinama koje se ovde bune nije bilo zabranjivano, a nama je uvek bilo zabranjivano. Postoji tu jedna opasnost - šta ako predsednik Srbije, koji ne vrši svoju vlast, a preti mu se da će biti isporučen, vrati nazad ovaj zakon? To je jedna velika opasnost, jer znamo da u ovom trenutku nemamo Ustav Jugoslavije, nemamo Ustav Srbije, sve je suspendovano. Moralni čin jednog predsednika države, gospodina Koštunice, jeste da da ostavku, pošto je prvi čovek ove države, zakonito (narod ga je izabrao, sa 52%), a ne zna šta mu se dešava u ovoj državi. Jednostavno, takav predsednik više ne može da vrši funkciju predsednika ove države. Jer, ako je moralan, ako veruje u Boga, ako ima krsnu slavu, red je da da ostavku.
Gospodine Marjanski, molim vas da se držite teme.
Držim se teme. Sigurno je jedno, da kažem još par rečenica, da narod slavi, ne ono što će mu ova skupština, prethodna i proteklih 100-200 godina, napisati, već slavi ono što je u duhu onoga što je generacijama, hiljadama godina slavio - to je Vidovdan, našeg Svetog Savu i sve ostalo. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Sreten Mitrović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, posle niza zakona koje je do sada ova skupština zahvaljujući DOS-ovskoj većini, usvojila, usvojiće se po istom principu i ovaj zakon o državnim i drugim praznicima. Mnogo je događaja bilo u istoriji postojanja srpskog naroda. Kada dođe do promene vlasti (a kako do sada radi DOS-ovska vlast, to se već vidi po raspoloženju naroda, vrlo brzo će doći), teško je verovati da će neki novi naučni i javni radnici prihvatiti baš 15. februar, dan Sretenja za dan državnosti. Međutim, ja to odobravam, jer je to i moj imendan. Ali, kad je u pitanju Vidovdan, svaka godina će se pamtiti i pisati u istoriji, sve dok je Srba na ovoj zemaljskoj kugli. A Vidovdan 2001. godine pamtiće se po tome što je sa svih prostora, u kojima danas žive Srbi, najoštrije osuđena sramna i kukavička deportacija, prodaja Slobodana Miloševića Haškom tribunalu. Ovim činom, Republička vlada, ali i DOS, pokazali su kakve su i kolike demokrate, ali su pokazali koliki je strah u njihovim očima od ovih koji drugačije misle od njih. Na Vidovdan je izašlo na videlo da je DOS spoj nespojivog, i da ih u tom spoju drže samo novčanice onih zemalja koje su brutalnom i zločinačkom agresijom donele velike i nezaboravne žrtve našem narodu. Čin deportacije i prodaje Slobodana Miloševića Haškom tribunalu predstavlja veliku i otvorenu pretnju svim patriotama i borcima za slobodu i dostojanstvo svog naroda i svoje države. Prema tome, zbog svega što je ova vlada do sada, u ovom kratkom vremenu uradila, i zbog nacionalnog izdajstva, mi socijalisti smatramo da Vlada treba da podnese ostavku, i u cilju našeg ostvarenja, u petak u 18,00 časova održaćemo miting na Trgu republike. Izvolite dođite.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Garčević, a sledeći prijavnjeni je Miomir Ilić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, sagledavajući ponuđeni tekst zakona, mene čudi sam naslov, kaže - o državnim praznicima i nekim drugim tamo. Kojim drugim, da li to može koji god hoćete, kada god hoćete da slavite pa nije ni bitno. Mora da stoji ovde tačno određeno. Ako je to o državnim praznicima, to je jedan segment, o verskim praznicima to je drugi segment. S druge strane, ukazao bih na sledeće stvari: obeležavanje verskih praznika ne počinje sa ovim zakonom. Jasno javnosti treba reći da se obeležavanje verskih praznika nalazilo u Zakonu o radnim odnosima. Prema tome, sada je u pitanju taj deo, treba prebaciti iz radnih odnosa u ovaj zakon. Treba da se osvrne na praznike kao što je praznik Sveti Sava. Mi kažemo - školska slava; ne znam šta se događalo u drugim područjima, ali tamo gde ja radim zadnjih 10 godina Sveti Sava se obeležava. Uvedene su za učenike svetosavske povelje koje dobijaju darovitiji učenici, gde je pokrovitelj SO. Svaka škola obeležava dan i pored toga imamo i određene svečanosti u crkvi i liturgiju. Prema tome, Sveti Sava kao praznik se obeležavao i zadnjih 10 godina. Što se tiče Vidovdana, jednog svetlog praznika, od 28. juna 2001. godine ova Vlada i, u krajnjem slučaju, DOS ne bi imali pravo da taj datum stavljaju kao praznik. Ni kao verski, ni kao državni. Očekujem, a moram radi javnosti da kažem, neka predsednik Koštunica izvrši obećanje prema narodnim poslanicima i rukovodstvu SPS-a koji je održao prijem28. juna. Molim vas..... (Predsedavajući: Molim vas, gospodine Garčeviću, da se držite teme.) .... dva sata su razgovori vođeni i rečeno je da će se poštovati odluke Ustavnog suda. Rukovodstvo je, po meni, izvršilo državni udar 28. uveče. Slobo će se vratiti, budite sigurni. (Predsedavajući: Gospodine Garčeviću, ostavimo sada tu temu i vratimo se na Predlog zakona o državnim i drugim praznicima.) .... ja se vraćam. Umirite njih tamo. Slobo će se vratiti, jer nije kriv nizašta za šta ga vi, gospodo, optužujete. Trebalo je vi ovde da dokažete za šta je kriv, kada ste imali toliko prava i pravde. Naš predsednik kada se vrati, a vratiće se - SPS je tu, ona će da raste i da napreduje, za razliku od vas. Vi ćete polako u istoriju, kao oni drugi koji izdaju svoj narod. Prema tome, što se tiče Vidovdana, nemate pravo moralno, niti bilo koje, da vi predlažete. Što se tiče 7. jula, molim vas, ja bih to gledao kao jedan deo naše nesreće građanskog rata na početku. Isto tako bih gledao i drugi deo, da je od 1941. do 1945. vođena bitka protiv Nemaca i svih onih što se sada ponovo vraćaju na ovu teritoriju. Prema tome, 7. juli ne može se sa jedne strane tako tumačiti i taj dan, Dan borca, ima razloga i obeležavaće se, jer boraca ima. Oni koji neće, ne moraju. Dalje, 28. mart, jer hoćete da izbrišete celokupnu borbu. Vi kažete sada, Slobo je to, ustavne amandmane. Mi koji živimo na teritoriji Vojvodine znamo šta je značilo Vojvodina država, a znamo šta je značilo i Kosovo država. Dalje, centralizacija je bila suvišna ili ne. Pa, uvek se može o ekonomskoj centralizaciji razgovarati, a nužnost je da se državni atributi ne vrate nikada pokrajinama, a nadam se da će i ova vlast se toga držati. U pogledu onog što se radi u ekonomskoj sferi, to je druga stvar, gde se može tražiti. Ne mislite valjda zaustaviti, da učenici iz Pančeva ne mogu u Beograd ići. (Predsedavajući: Vreme, gospodine Garčeviću.) .... zato predlažem da se ovaj zakon povuče i doradi, a ne samo da nosi obeležje skidanja dva datuma 28. marta i 7. jula.
Reč ima narodni poslanik Miomir Ilić, a nakon njega narodni poslanik Rajko Baralić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Predlog zakona o državnim i drugim praznicima u Republici Srbiji. Odmah u početku imam jednu primedbu, a to se odnosi na sam tekst. Zašto Predlog zakona o državnim i drugim praznicima? To bi trebalo da se zove predlog zakona o praznicima u Republici Srbiji, a u ostalim članovima da se navede šta to treba da bude, da li su to državni, verski, narodni i ostali praznici koje narod želi i hoće. Obrazloženje koje bih hteo ovde da napomenem vezano je za državne praznike. Ako upoređujemo koji je do sada bio državni praznik u Republici Srbiji, a to je Dan državnosti 28. mart 1989. godine, i predlog koji je sada dat ovde za 15. februar 1804. (Prvi srpski ustanak) ili dan kada je proglašen Ustav 1835. godine, onda treba da imamo određenu argumentaciju. Ja kažem da je sledeća argumentacija. Pre više od 30 godina ili 60 godina ili malo više od 12 godina, od kada prozivate nas socijaliste, bili su mnogi od vas komunisti. Neki sede tu u ovim klupama, nosili su Titovu štafetu, primali Titovu stipendiju, zatim su dobro živeli i radili pod okriljem druga Tita. Onda im je bilo teško da izgovore - živela Srbija. Kada je naš predsednik Slobodan Milošević 6. jula 1989. godine u Drvnu, a to je jedno mesto kod Požarevca, gde je tada u rad puštena termoelektrana Drvno sa 1000 megavata, izgovorio na kraju tog veličanstvenog skupa - živela Srbija, svima nama je bilo jasno da se rađa jedna nova Srbija. Iz tog razloga nemojte da krivite tog heroja srpskog naroda koji je tada prvi put izgovorio i smeo da izgovori. Niko od vas pre toga, oni koji su se bavili politikom, nije izgovorio ovu reč - Srbija. Gde ste bili vi onda ili oni vaši preci istomišljenici, koji nisu, ima negde ovde sa ove strane neko koji to dobro zna ko je nosio Titovu štafetu i šta je ko radio. Prema tome, ako to upoređujemo, ako upoređujemo nove elemente koji su vezani sa tim činom - Gazimestan, 600 godina Kosovske bitke, jedna velika svečanost jedinstvenog srpskog bića i naroda. Zatim, dolazimo i do drugih primera koji su o tome govorili, šta je to srpsko ... (Glas iz sale: Tema.) To je tema zato što treba da se uporedi šta je to što vi kažete da ne valja u tom predlogu zakona koji je bio, u odnosu na predlog zakona koji vi dajete. Očigledno da tu ima dileme. Kao da je zakon donet iz razloga što se utvrđuje državnost Srbije od onda kada je bio Prvi srpski ustanak. Pa, Srbija postoji pre nego što je bila 1804. godina, postojala je ona i mnogo ranije. Pre svega, to je jedan negativan element. Ustav iz 1835. godine samo potvrđuje ono što je sada u ovoj situaciji očigledno. I taj Ustav, onakav kakav je, za tu malu Srbiju, za Beogradski pašaluk govorio je da je neotuđivo pravo svih građana te Srbije, da govore o tome da svaki građanin ima određena prava. Ako mi upoređujemo ove ustave, koji su doneti posle toga, svi ti ustavi govore isto. Ali, vi taj Ustav, jednostavno, kršite. Onemogućavate da građanin ima svoje pravo, da pred sudom i pred pravom pokaže svoju istinu i da dokaže svoju pripadnost i svoje poštenje. Sa ovim predlogom zakona koji ste vi doneli i dali, da se kao praznik proglasi i da se radno praznuje (ne znam kako praznikmože da se praznuje radno) - to je, da kažem jedna glupost koju smo mi imali - radno praznovati jedan praznik ... Znači, ili ga praznovati, ili ne. Znači, tu je neka dilema koju treba da raščistimo ovim amandmanima. Ali, Vidovdan, jedan sveti dan, jedan dan koji je sećanje na naše borce sa Kosova koji su poznati u istoriji našega naroda. Svima je jasno da je tamo bilo ostvareno jedinstvo, ne samo srpskog naroda, nego svih ljudi koji su tada živeli i radili i voleli tu Srbiju i ostvarili jedno herojstvo, počev od cara Lazara, preko Miloša Obilića i drugih heroja srpskog naroda. Prema tome, to je sveti dan i kao takvog ga treba shvatiti. Ali, u istoriji posle toga tajVidovdan je korišćen za mnoge termine koji su bili sramni za datum vezan za njega. Recimo, uzmimo taj Vidovdanski ustav iz 1921. godine koji je jedva prošao u tom srpskom parlamentu, koji je jednostavno veoma malo i kratko trajao. Godine 1929. kralj Aleksandar je ukinuo vojno-monarhističkim udarom taj Ustav i uspostavio jednu novu diktaturu. Prema tome, mi moramo da posmatramo tu istoriju onakvu kakva je. A ona je ovakva, da na Vidovdan 2001. godine mi jednog heroja srpskog naroda i Srbina šaljemo tamo gde on ne treba da bude. Ako je kriv, trebalo je ovde da odgovara. Svako ko je kriv neka odgovara u Srbiji, kako Slobodan Milošević, tako i ostali Srbi. Vi ste ocrnili srpstvo, ocrnili ste istoriju, ocrnili ste srpskog građanina. Prema tome, Vlada Republike Srbije koja nije legitimna i koja je uradila jedan protivustavni čin ...
Molim narodnog poslanika da vodi računa o kvalifikacijama koje daje za državne institucije.
Vlada Republike Srbije koja je uzela ingerencije zakonodavne vlasti, preuzimajući kao izvršni organ nešto što nije u njenoj ingerenciji, učinila je jedan sramni akt i uništila sve ono što je sveto i srpsko i treba da podnese ostavku. Smatram da će miting koji će se održati u petak u 18,00 časova, dati odgovore. Vi možete da budete nervozni, mi nismo nervozni. Mi vas sada gledamo, posmatramo vas, a, na kraju ćemo lepo da vas overimo, onako kako to treba da bude. Hvala vam.
Vi možete i da gledate i da posmatrate, ali ste dužni da za ovom govornicom iznosite činjenice. Dakle, ako iznosite stav o nelegitimnosti Vlade, time omalovažavate Narodnu skupštinu koja je tu Vladu birala, i molim vas da to više ne činite. Ima reč narodni poslanik Rajko Baralić, neka se pripremi narodni poslanik BožidarVujić.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani novinari, pre svega hoću da kolegama iz DOS-a čestitam formiranje novih poslaničkih klubova. Narod je rekao: "Množili se, kotili se, biće ih još". Ko je ozbiljna politička partija, on poslaniči klub formira na početku, kada se konstituiše Skupština, a ostali kada izvuku pouke iz koalicije sa Demokratskom strankom. Ali, nikad nije kasno. Biće još toga. Predlog zakona o državnim i drugim praznicima nije nikakav novi predlog, osim što se ukidaju dva državna praznika. Svi ostali koji se ovde pominju bili su do sada regulisani nekim drugim zakonima, Zakonom o radnim odnosima i to treba da se kaže, da se ne misli da pravite nekakav novi zakon na osnovu koga nekome dajete prava koja do sada nisu imali. Vi se ovde na izvestan način udvarate jednom broju birača. Dakle, onom biračkom telu koje nije pravoslavno. Ja to tako razumem. Na taj način vi obezbeđujete kontinuitet onoga što činite. Pa, tako su uvažene kolege narodni poslanici iz vašeg poslaničkog kluba, još koji dan ste u njemu, rekli da ljudi koji svoju veru ispovedaju kao pravoslavnu, su u zakonu koji predlaže DOS uskraćeni za dva dana praznovanja u odnosu na neke druge. To treba da zna javnost Srbije. U ovom zakonu se nigde ne pominje na koji dan imaju pravo ateisti, ako su već tačne tvrdnje narodnog poslanika da ih ima 45 % u ovoj zemlji. Dakle, što se 7.jula tiče, to je još jedan od načina na koji pokušavate da antifašističku borbu proglasite neoslobodilačkom i anacionalnom borbom. No, svejedno. Građanima Srbije, borcima NOR-- i njihovim porodicama čestitam Dan ustanka sa dva dana zakašnjenja. Nikakav vaš zakon ovim ljudima neće smetati da ovaj dan, kao i 4. juli, obeležavaju onako kako smatraju da treba. Recite šta je bilopogrešno u odluci Politbiroa CK 4.jula da se stupi u oružani ustanak protiv nemačke soldateske. To je bila odluka. Ako je ta odluka sa vašeg stanovišta sporna, onda je sporno mnogo šta u onome što vi činite. Vi ste, danas, oličenje beogradskog režima koji čini sve što nikad niko nije činio u Srbiji. I vi danas gazite sve ono što ste u predizbornoj kampanji i desetogodišnjij borbi, kako vi volite to da kažete, isticali kao osnovne tekovine i vrednosti političkog delovanja. No, svejedno. I to će proći, kao što prolazi i sve drugo. Zaboraviće vas Srbija, jer vas uskoro na vlastineće biti. Dobro zapamtite, jer to što radite drugima, narod bi rekao na pravdi Boga, radiće oni vama na pravdi zakona. (Dobacuju: Šta je tema?)Tema je Vidovdan. A, vi ste na Vidovdan učinili ono što niko nikada učinio ne bi svom narodu.
Govorite već pet minuta.
Govoriću osam minuta, koliko i neki drugi koje vi niste opominjali. (Negodovanje u sali.) Ali, nemojte se srditi, neću. Pošto malo pre niste dobro čuli kada je moj kolega ovde rekao nešto, a vidim da izražavate interesovanje, onda da kažem da je u petak u 18,00 časova veliki miting na Trgu republike.
Molim narodne poslanike da poštuju Poslovnik Narodne skupštine da ne zloupotrebljavaju govornicu Narodne skupštine i da ne bude vrlo jasno da jedno govorimo, a drugo radimo. Narodni poslanik Dejan Mihajlov, kao predsednik poslaničke grupe DOS-DSS.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo poslanici, govorim prvi put u ovoj skupštini ispred poslaničke grupe DOS-DSS i verujete nam, zvanično ste obavešteni, zvanično smo predali i nadam se da ćete se upoznati sa tim, ali to nije stvar o kojoj ću govoriti. (Vojislav Šešelj, sa mesta: Kada smo obavešteni, po Poslovniku obavestite nas zvanično o novoj poslaničkoj grupi.)
Molim narodne poslanike da ne razgovaraju sa govornikom iz klupe i molim narodnog poslanika Dejana Mihajlova da nastavi svoje izalganje. (Vojislav Šešelj, sa mesta: Kada ste nas obavestili, šta to znači?)
Dame i gospodo poslanici, neću se pozivati i neću lamentirati ni nad Vidovdanom 1989. godine ili nad Vidovdanom 2001. godine. Smatram da su oba praznika i oba datuma podjedanko iskorišćena za neki vid demonstracije sile. Videli smo kako se to zvršilo 1989. godine i posledice tadašnjeg skupa na Vidovdan i nadam se da od ovogodišnjeg posledice neće biti takve kakve su bile 1989. godine i nadam se da ćemo od tog dana krenuti sasvim drugačije i jednim novim demokratskim putem, poštovanjem pravne države. DSS će glasati za zakon. Smatramo da je ovaj zakon dobar i mislimo, i to se pokazalo, da nijedan verska zajednica nije stavila primedbu na ovaj zakon i da je ona saglasna sa njim. To nas posebno raduje. Ovaj zakon predstavlja pravi put za sve pripadnike srpske nacionalnosti u ovoj državi, da mogu da ga prihvate i da predstavlja jedan vid konsenzusa. Neko je rekao ovde da je 5. oktobra završen Drugi svetski rat, odnosno građanski rat. Tako je. Konačno su završene podele na partizane i četnike, na sve one koji misle i ne misle drugačije. Dobro je što je tako. Ovaj zakon je pokazatelj da Srbija može da ide drugim putem, da zakoni, koji su ogledalo države, a upravo praznici su ogledalo jedne države, da mogu da budu drugačiji od onih kakvi su do sada bili. Svaka država koja menja praznike, usklađujući ih sa svojom metodologijom, nije dobra država. Mi smo pokušali, komisija je pokušala da napravi praznike koji će biti ogledalo cele države, koji će biti ogledalo svakog građanina te države. I ovim putem smo uspeli to da uradimo i DSS i svi njeni poslanici su zadovoljni ovim zakonom. Zato ćemo glasati i nemamo ni jedan amandman na ovaj zakon i mislimo da ovaj zakon predstavlja pravi primer jedne moderne države kakvoj Srbija stremi i kakvoj Srbija ide. Ono što je važno, i ovo je pokazatelj, da ćemo se mi kao DOS u ovoj skupštini starati da se uspostavi jedan novi sistem vrednosti oslobođen ideoloških prepreka kakvih je do sada bilo, sistem vrednosti koji će biti kombinacija tradicionalnih vrednosti povezanih sa vekom i vremenom u kome živimo. To je ono što je Srbija zaboravila sve ove godine i to je ono što je prethodna vlast pokušala da uradi. Pokušala je da obezboži Srbe, da odvoji Srbe od onoga što se nije moglo odvojiti, od onoga što je sastavni deo njihovog bića. To je verska i kulturna povezanost, to je ono što je činilo Srbe sve ove vekove. I ne samo Srbe, već i sve građane ove zemlje koji su slavili verske praznike. Ta vlast to nije uspela, a i samim tim što su ti praznici nešto više i nešto jače, što se ne može jednim parčetom papira i jednim potezom olovke podeliti, oni žive u svima nama, oni su sastavni deo nas i zato se nadam da više nijedna vlast neće raditi ovo što su naši prethodnici pokušali. Kao što sam rekao, ovaj zakon je dobar, treba ga podržati i treba se vratiti svojim starim tradicionalnim vrednostima koje će biti upotpunjena onim vrednostima na kraju 20. veka. Treba se vratiti istorijskim, odnosno važnim datumima za Srbe. Znamo da za svaki narodvaži jedna dobra poslovica - ko se svoje istorije ne seća, dužan je da je ponavlja. Mi svoju istoriju ne smemo zaboraviti, ali moramo gledati u budućnost, ovako kako sada radimo. Zato pozivam sve poslanike u ovoj skupštini da postignemo konsenzus oko izglasavanja ovog zakona jer je upravo to namera predlagača i bila, da konačno Srbi postanu složni bar oko jedne stvari, oko važnih datuma i oko istorije.
Narodni poslanik Vojislav Šešelj, reklamiranje povrede Poslovnika.
SRS nema ništa protiv formiranja novih poslaničkih grupa, ukoliko se ispune uslovi koji su predviđeni Poslovnikom. Čim se formira nova poslanička grupa, ona je dužna da dostavi akt o formiranju sa potpisima svih članova predsedniku Narodne skupštine, a predsednik Narodne skupštine treba da obavesti Narodnu skupštinu i to pismeno, kako je do sada uvek bila praksa u proteklih 10 godina. Kada su ranije formirane sve postojeće poslaničke grupe, Narodna skupština je pismeno obaveštana sa imenima i faksimilom potpisa narodnih poslanika koji čine tu poslaničku grupu. Nama su ovde potrebna dva pisma, da ih ne nazovem aktima. Mogu se nazvati i aktima. Kažu i za Velju Ilića da je formirao poslaničku grupu, ali ne znam da li je to tačno. To je na primer situacija do koje nas možete dovesti, ukoliko se ovde ne držite Poslovnika i dosadašnje parlamentarne prakse. Po članu 24. i po članu 39. Poslovnika, poslaničke grupe moraju vas pismeno da obaveste o svom formiranju. Vi ste dužni da obavestite Narodnu skupštinu, da Narodna skupština zna koliko ima poslaničkih grupa i ko čini te poslaničke grupe. Ovde su potrebna najmanje dva pisana akta. Prvo, akt o formiranju nove posaničke grupe DSS-DOS, kako se već zove, a kako da znam kako se zove kada nismo pismeno obavešteni. Onda nam treba akt, novi akt već postojećeg DOS-a jer se njima smanjio broj članova, da vidimo ko su sada njihovi članovii eventualno, ako je Nova Srbija formirala poslaničku grupu, i onda nam treba akt o njihovom formiranju, da onda znamo, jer postojanje poslaničkih grupa donosi neka nova prava u Skupštini. Npr. šef poslaničke grupe ima pravo da govori tri puta u generalnoj debati i po svakom amandmanu kada počne rasprava u pojedinostima. Da vidimo ko ima pravo, da nas obavestite, da znamo, da pratimo, da nam slučano ne biste podvalili, to je suština. Ako je ta tradicija postojala ovde u Skupštini, ako je to parlamentarna praksa, ako je tako Poslovnik propisao, onda to treba da poštujete i da nas hitno obavestite o novim poslaničkim grupama i o sadašnjoj strukturi, onih starih poslaničkih grupa.
Narodni poslanik Vojislav Šešelj mora da se odluči da li reklamira povredu Poslovnika Narodne skupštine ili izmenu nečega što je bila praksa u ovoj skupštini. Ako govorimo o prvom, a to je Poslovnik Narodne skupštine, to je član 24, poslanička grupa obaveštava predsednika Narodne skupštine, odnosno onoga koga je predsednik Narodne skupštine ovlastio da danas vodi sednicu i da ga zamenjuje i to je učinjeno. Poslovnik Narodne skupštine propisuje i ne obavezuje predsednika ili predsedavajućeg da o tome pismeno obavesti poslanike. U članu 39. komunikacija se poslovničkom obavezom takođe obavlja između poslanika, narodnih poslanika koji pripadaju strankama ili koalicijama i predsednika, odnosno predsedavajućeg Narodne skupštine. Ne tvrdim da je dosadašnja praksa da se prethodni predsedavajući ili predsednici dopisuju i o ovome sa Narodnom skupštinom bila dobra ili nije, ona prosto nije poslovnička obaveza. Prema tome, ni član 24. ni član 39. nije prekršen ni u jednom svom stavu, dokument je poslanička grupa DOS, dr Vojislav Koštunica, DSS u Narodnoj skupštini Republike Srbije, dostavljen sa potpisima predsedavajućem Narodne skupštine i time su ispunjene obaveze iz Poslovnika i poslanika i predsedavajućeg. Da li želite da se glasa o povredi Poslovnika? Izvolite.
Vi zaboravljate jednu stvar, da je predsednik Narodne skupštine samo prvi među jednakima i ništa više. Kada se obavesti predsednik Narodne skupštine, podrazumeva se da je tog trenutka obaveštena cela Narodna skupština, ali onda predsednik to obaveštenje ne sme da čuva u tajnosti, nego odmah mora da ga prosledi narodnim poslanicima. Evo vam kako je Narodna skupština obaveštena o formiranju poslaničkih grupa odmah nakon konstituisanja. Evo vam, sa spiskovima članova svih poslaničkih grupa u Narodnoj skupštini. Da li je ovo bila glupost, šta je ovo bilo? Jel vi mislite da ovaj član Poslovnika 24. ili 39. podrazumeva da se obaveštava predsednik Narodne skupštine, a da onda on čuva u tajnosti tu informaciju koju je dobio, to obaveštenje koje mu je prosleđeno? Nemojte da ruglu izvrgavate ovu Narodnu skupštinu. Suviše smo mnogo i suviše često izvrgavani ruglu. Zaista se sramotno osećamo pred celom nacijom zbog svega onoga što vlast u Srbiji čini i sada još ponižavajte Narodnu skupštinu tako što ćete joj reći - ja sam obaveštena i gotovo. Ne možete vi biti obavešteni ni o čemu, a da nije obavešten i svaki poslanik u Narodnoj skupštini. Vi ste niko i ništa van ove Narodne skupštine, a ovde ste samo prvi među jednakima. Vaše je pravo da prvi dobijete taj papir, a ne da ga uskratite svim drugim poslanicima.
Pretpostavljam da se ono niko i ništa označavalo figurativno, pošto imam ime i prezime, i profesiju i van ovog perioda kada sam na listi DOS-a dobila mandat i podrazumevaću to kao figurativno i kao jačinu poređenja u odnosu na to da se označi značaj kada je neko narodni poslanik. Nažalost, i bez navođenja novog članaPoslovnika, bez obzira što ste kazali drugi član Poslovnika, vi podrazumevate neke stvari koje Poslovnikom nisu određene. Nesporazum između vašeg tumačenja Poslovnika i onoga što je učinjeno je što je Narodna skupština Republike Srbije obaveštena o tome da je formirana poslanička grupa DOS dr Vojislav Koštunica - Demokratska stranka Srbije u trenutku kada je njen predsednik zatražio reč. Dakle, izjavljivanjem osnova po kojem narodni poslanik Dejan Mihajlov dobija reč obavešteni ste o tome da je formirana nova poslanička grupa. Ukoliko smatrate da je taj deo parlamentarne prakse pismenog obaveštavanja, nije sporno da Narodna skupština bude pismeno obaveštena, ali onda da govorimo o nečemu što je pravilo u radu, a ne o nečemu što je Poslovnik i pretpostavljam da zamolimo službu da, ako to zahtevate,prosledi svim narodnim poslanicima. Zaveden je dokument 9.07. pod brojem 02-1931/01. Niste naveli član Poslovnika, pa ne mogu da kažem da li želite da se glasa. Razlikuje se praksa i toliko mogu da se složim sa vama. Prethodni predsedavajući su obaveštavali u pismenom obliku, a ja sam vas obavestila usmeno. Narodni poslanik Tomislav Nikolić, izvolite.
Povredili ste Poslovnik Narodne skupštine Republike Srbije, nekoliko njegovih odredbi, a ja ću da vam dokažem da ste povredili i više mi posle toga nije potrebno nikakvo obrazloženje. Naime, zaista, u članu 24. piše da se poslanička grupa konstituiše tako što se predsedniku Narodne skupštine podnosi spisak članova koji čine poslaničku grupu. Poslednji stav tog člana glasi "narodni poslanik može biti član samo jedne poslaničke grupe". Član 39. zaista kaže da se prilikom pristupanja novih članova poslaničkoj grupi predsedniku Narodne skupštine dostavlja spisak sa njihovim izjavama o pristupanju, odnosno stav 1. traži od vas da vi tražite od predsednika poslaničke grupe DOS novi sastav poslaničke grupe DOS. Sve ovo što smo do sada govorili, o tome da je to bila praksa, da vam pročitam član 138: "Predlog za izmenui dopunu predloga zakona, amandman, podnosi sepredsedniku Narodne skupštine u pisanom obliku". Sada biste vi to mogli da tumačite da je predsednik Narodne skupštine dobio amandman, on će da kaže ovde - dobili smo neke amandmane, a vi gospodo poslanici radite šta hoćete, to je moje pravo da zadržim ove amandmane, vi se snalazite po službama, ako hoće službe da vam daju amandmane. Ovde se radi o tome da poslanička grupa, konstituisanjem poslaničke grupe konstituiše određena prava, prava da jedan čovek bude predsednik poslaničke grupe, da drugi bude zamenik, da ta grupa ima pravo da je neko predstavlja po određenoj tački dnevnog reda, ali to istovremeno znači da ona vuče određeni broj potpredsedničkih mesta, mesta u odborima, sve mora ponovo da se konstituiše i to istovremeno znači da više ne postoji poslanička grupa DOS, odnosno da gospodin Jovanović više nema pravo da izlazi za ovu govornicu,sve dok ne dostavi novi spisak koji će činiti 120 i koliko poslanika DOS-a koji mu budu potpisali članstvo u toj poslaničkoj grupi. Ovog časa poslanici DSS-a su u dve poslaničke grupe i ovog časa poslanici Nove Srbije su u dve poslaničke grupe i ako je to po Poslovniku, onda zaista nema više o čemu da se razgovara.
Bez obzira što vi ne tražite objašnjenje i bez obzira što je maštovita analogija, član 138. kaže: "Predlog za izmenu i dopunu zakona , amandman, podnosi se predsedniku Narodne skupštine u pisanom obliku, sa obrazloženjem, počev od dana dostavljanja predloga zakona, a najkasnije tri dana pre dana određenog za održavanje sednice za koje je predloženo razmatranje tog predloga zakona". Vaša analogija sa obavezom pisanog dostavljanja bila bi da vam nije dostavljen pisani tekst amandmana na sednici, kao i da postoji parlamentarna praksa u kom danu se dostavljaju amandmani koji se naravno naslovljavaju na predsednika Narodne skupštine. Što se tiče članstva u poslaničkoj grupi, svi poslaniciDSS-a, poštujući Poslovnik Narodne skupštine, onog trenutka kada su postupali po sopstvenom dogovoru i opredeljenju za formiranje poslaničke grupe, a pošto ne mogu biti članovi dve poslaničke grupe, oni svojim potpisima javno izjavljuju koje poslaničke grupe su članovi.
Gospođo Čomić, vi ste sada obavestili usmeno Narodnu skupštinu da je 9. jula formirana poslanička grupa DOS- Demokratska stranka Srbije. Da li je to istina?
Piše u zaglavlju.
Mi ovde imamo amandmane poslaničke grupe DOS- Demokratska stranka Srbije od 6.juna. To smo mi dobili službeno od vas. Vidite kakav haos ovde proizvodite takvim aljkavim radom, aljkavim odnosom, da ne kažem nešto mnogo gore. Ne mogu jednostavno da pojmim da je moguće da sve to radite namerno. Ne mogu da shvatim zašto bi ovo radili namerno. Vidite kakav haos proizvodite u Skupštini, organizovani haos: 6. juna poslanička grupa DOS - Demokratska stranka Srbije podnosi amandmane, a 9. jula ste obavešteni da su formirani. Ovo je u prenatalnom stanju napravljeno izgleda, dok su još planirali da se porode, a porodili se 9.jula.
Pretpostavljam da upozoravate da je natpisom na podnosioca amandmana prekršen član 24. i da su prekršaj Poslovnika učinili narodni poslanici koji su ime stavili pre nego što su konstituisani. Ne znam na koga se odnosi ovo kršenje Poslovnika. Drago mi je da se slažemo. Reč ima narodni poslanik Božidar Vujić, posle njega narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, zakon o državnim praznicima, namerno kažem zakon o državnim praznicima, a ne i o drugim praznicima, zato što drugi praznici, a pretpostavljam da i vi pretpostavljate da se odnosi na međunarodni praznik rada i na Novu godinu, uređuju se saveznim zakonom, pa je onda krajnje nepotrebno da piše i drugim praznicima, nego su to verski praznici koji su ovim zakonom postali i državni praznici. Dakle, zakon o državnim praznicima jeste zakon koji na krajnje radikalan i korenit način menja ovu materiju, za razliku od prethodnih dosadašnjih zakona. Donošenjem ovog zakona, kao što kaže član 6, ukinuće se dosadašnji zakoni, i to Zakon o državnim i drugim praznicima u Republici Srbiji, "Službeni glasnik" još iz Socijalističke Republike Srbije, iz 1977. i kasnije druge izmene i dopune, i deo odredbi i članova u Zakonu o radnim odnosima, koji su tretirali materiju o priznavanju prava na dobijanje dana za krsne slave i druge verske praznike. Dakle, on jeste korenita promena, jeste da donosi nešto novo, i ono što je najvažnije, na ovaj način se zakonom odričemo ideoloških praznika, kojima smo bili opterećeni od Drugog svetskog rata do danas, i ako na mali način, a onda je to sigurno, vraćamo Srbiji priznavanje njene istorije ili kao pokušaj da u budućim vremenima još i više tu materiju raščlanimo, razmotrimo i usavršimo. U tom smislu i shvatam Sretenje Gospodnje za dan državnosti, a u svakom slučaju, to je priznao i podnosilac predloga, nadležni ministar, kada je rekao da on jeste i ustavnost. Sretenje Gospodnje objedinjuje ono što je u srpskom pamćenju poznato kao 15. februar 1804. godine, kada su Srbi digli Prvi srpski ustanak. On je na neki način i personifikacija Karađorđa, a samim tim i cele dinastije Karađorđevića. Sretenje Gospodnje jeste i 15. februar 1835. godine, kada je u Kragujevcu donet sretenjski Ustav. On jeste prvi Ustav u modernoj srpskoj državi, a nije prvi uopšte. Na neki način, ako tvrdimo da to jeste prvi, onda moramo da negiramo i negiraćemo, a mislim da to DOS ne sme da uradi, ono što je uradio car Stefan Dušan - čuveni Dušanov zakonik. Ako shvatimo da to jeste prvi Ustav u modernoj srpskoj državi, koja je kasnije jačanjem došla do onoga što je bila pre Prvog svetskog rata, jedna od najačih, najmodernijih i najbolje organizovanih i u ekonomskom i u svakom drugom pravnom i moralnom i socijalnom smislu, a to je Pašićeva država pre Prvog svetskog rata, onda Sretenje Gospodnje možemo na neki način da shvatimo kao pomirenje i objedinjavanje s jedne strane Karađorđevića, a sa druge strane Obrenovića. Sretenjski Ustav personifikuje Miloša Velikog, pa kasnije i dinastiju Obrenovića. Nadam se da mi neće zameriti oni koji predlažu ovaj zakon, jer mi nije namera da dezavuišem Sretenje, pa i neke druge dane, ali bih hteo da kažem da nije dobro ono što se kasnije članom 3. poslednjim stavom kaže: "Ako praznik iz člana 1.", a misli se na 15. februar - Sretenje "padne u nedelju, ne radi se prvog narednog dana". Imaćemo tih slučajeva u Srbiji narednih godina. Evo, već 2004. godine Sretenje Gospodnje - 15. februar će pasti u nedelju 2004. godine. Šta ćemo onda slaviti - da li Sretenje Gospodnje, kao dan državnosti i ustavnosti Srbije, ili ćemo slaviti Svetog Simeona bogoprimca, koji će pasti 16. februara 2004. u ponedeljak? Mi ćemo zbog toga što je Sretenje u nedelju preći na ponedeljak. Zato nije dobro što ima taj stav u članu 3, da mi kao da volimo da praznujemo i da ne radimo, da taj dan zato što pada u nedelju prenosimo u prvi naredni radni dan. Nije to dobro i za sve one koji taj dan - Svetog Simeona bogoprimca slave kao svoju krsnu slavu, i ne mogu da ga slave, jer će kao i svi građani Srbije da slave Sretenje Gospodnje. Ali, to je trebalo da misli zakonodavac koji je propisao i predložio ovaj zakon, a naročito oni koji tvrde da su eksperti i stručnjaci u toj komisiji koja je to birala. Ono što je dobro u ovom zakonu i što je institucionalno rešeno, a što će nestati kada se ukinu ova dva zakona koja su tu materiju tretirala, jeste da postoji apsolutna verska tolerancija. To je dobro i to jeste bilo uvek u srži srpskoga naroda - priznavanje određene verske tolerancije. Kroz ovaj zakon će to biti ugrađeno. Na taj način ni jedna država u svetu ne može da kaže sve ono što se priča o našoj Srbiji. Ono što takođe ne valja, jeste jedna ishitrenost u donošenju ovoga zakona. (Predsedavajuća: 5,30 minuta.) Kao da Vlada Srbije nije imala vremena da dočeka da se saveznim zakonom to uredi, a Srbija kao jedna od federalnih jedinica da donese ovakav zakon. Očito nam DOS na posredan način kaže da neće biti u stanju da se dogovori sa drugom federalnom jedinicom i da želi da otera Crnu Goru iz Savezne Republike, pa već unapred određuje šta će to da se uradi. (Predsedavajuća: 6 minuta.) Zašto još predlagač zakona, ako je želeo da uradi nešto dobro, nije uradio. To je zato što je predvideo da Sveti Sava i Vidovdan budu radni praznici. Nadam se da će u raspravi u pojedinostima svi poslanici SRS-a uspeti da vas ubede u potrebu da Sveti Sava i Vidovdan, zbog značaja koji u srpskom narodu imaju jedan i drugi, budu i postanu državni praznici.
Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović, a posle njega narodni poslanik Sredoje Mihajlov.
Dame i gospodo, već je postalo uobičajeno da se predlagač zakona ne pojavljuje u ovoj skupštini kada se raspravlja o zakonima koje podnosi Vlada Republike Srbije. Danas ponovo nema nikoga iz Vlade. Ministar je jutros na brzinu pročitao obrazloženje, a zatim se izgubio iz ove skupštine, ne želeći da sasluša narodne poslanike, koji žele da daju svoj doprinos da se napravi jedan dobar i kvalitetan zakon. Pored svega što su rekli predstavnici SRS-a o ovom zakonu, što uostalom i znači da je on generalno bolji od prethodnog, da ima jednu dobru liniju, liniju koja isključuje ideologiju, želim da dam nekoliko primedbi, da ukažem na neke stvari koje po mom mišljenju nisu dobro i precizno definisane u ovom zakonu. Prvo, sam naslov ovog zakona nije do kraja precizan. Naime, u naslovu stoji - Predlog zakona o državnim i drugim praznicima u Republici Srbiji. Već je nekoliko govornika reklo da ovo nije dobar naslov, da ovo nije precizno. Sa tim se slažem i smatram da treba ovu reč "drugim" izbaciti, jer ona je dvosmislena. Znači, nije precizna formulacija. U članu 1. u prvoj rečenici stoji: "Državni praznik Republike Srbije jeste Sretenje, Dan državnosti Srbije." U pravoslavnom kalendaru za ovaj praznik piše - Sretenje Gospodnje. Prema tome, ako je predlagač hteo do kraja da ispoštuje i isprati ono što je versko, trebalo je to i da definiše kako stoji u pravoslavnom kalendaru ili da toga uopšte nema u ovom članu. U članu 2. u 1. stavu kaže: "U Republici Srbiji praznuju se verski praznici: 1. prvi dan Božića - 7. januar". Normalno je da to prihvatam i mislim da je to sasvim normalno i sasvim na mestu. Međutim, ko slavi Božić zna da je to verovatno i najveći hrišćanski praznik, ali i da taj praznik zahteva određene pripreme. To je praznik koji se slavi u krugu porodice, a da bi se proslavio na adekvatan način, zahteva i pripremu. Smatram da treba ovde dodati da se pored prvog dana Božića, praznuje i Badnji dan. Naime, na Badnji dan se seče badnjak, na Badnji dan se loži badnjak, ljudi koji su zaposleni, kojirade, ako rade u prvoj smeni, neće moći da seku i donesu badnjak kući, a ako rade u drugoj smeni, neće moći da obave onu versku ceremoniju, verski deo uveče, loženje badnjaka. Prema tome, smatram da bi trebalo da se praznuje i Badnji dan. U članu 3, u četvrtom stavu se kaže - ako praznik iz člana 1. ovog zakona padne u nedelju, ne radi se prvog narednog dana. Mislim da je ovo suvišno, da se naredni dan praznuje, ako praznik pada u nedelju. Znači, ne bi trebalo prolongirati ono što je već nemoguće prolongirati. U članu 4. stoji u prvom stavu - zaposleni imaju pravo da ne rade u dane sledećih verskih praznika, i to 1) pravoslavci na prvi dan krsne slave. Ja sam pravoslavac, slavim krsnu slavu, ali mi nije do kraja jasno šta je prvi dan krsne slave. U mom kraju slavi se tri dana, ali samo jedan dan je posvećen svecu, samo jedan dan, i smatram da je sasvim dovoljno i precizno i bez ove reči "prvi". Znači, pravoslavci na dan krsne slave. Ali, takođe smatram da ovde treba dodati i dan uoči tog dana da se praznuje, jer takođe treba pripremiti, a to svi znamo, na dan krsne slave dođu prijatelji i rođaci itd, treba pripremiti sve što je neophodno da se gosti dočekaju. Prema tome, trebalo bi i taj dan uoči krsne slave da se praznuje. U tački 2. stoji - katolici i pripadnici drugih hrišćanskih verskih zajednica. Ne znam, pored pravoslavaca i katolika u Srbiji, koje su to druge hrišćanske verske zajednice? Istina, ovde se čulo od nekih poslanika DOS-a da postoje neke male verske zajednice. Ja to nazivam sektama i smatram da sektama nije mesto u ovom zakonu. U članu 5. stoji, u stavu 1, da se u Republici Srbiji praznuju radno Sveti Sava, dan duhovnosti, i Vidovdan, spomen na Kosovsku bitku. Mislim da je ovo malo komunistička terminologija - radno praznovanje. Praznovanje ne može biti radno - ili se radi, ili je praznik, pa se on i praznuje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Sredoje Mihajlov.
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, mi iz Vojvodine moramo kazati da nam ovaj zakon o državnim praznicima odgovara i smatramo da je to jedan moderan evropski zakon, koji je pokušao da pomiri sva verska, nacionalna i druga osećanja, da pronađe neku matricu, neku formulu, koja će zadovoljiti sve nas koji živimo ovde, u ovoj Srbiji. Naravno, nama 28. mart nikada nije odgovarao, to je bio dan poniženja za nas Vojvođane i nismo ga slavili i doživeli kao slavlje. To je bilo za nas uvredljivo i mislimo da taj dan nismo mogli slaviti. Naravno, mislim da nama Srbima nije odgovarao ni 7. juli, jer je taj datum favorizovao samo jednu stranu, a treba doći do nacionalnog pomirenja i shvatiti da su Srbi bili i u četnicima, da su bili i u partizanima, i ne treba vređati ni jedne ni druge, i tu stvar treba malo ostaviti da se vidi šta će istorija kazati o tome. Ali, bilo je tu pomenuto, svakako bih i ja želeo da vas podsetim, mislim da su bila neka dva datuma iz naše vojvođanske istorije, ili tri, koja smo mogli kandidovati za državne praznike, i koje smo smatrali da ne bi vređali osećanja i da bi možda bili prihvatljivi za sve koji žive u Srbiji. To je ta pomenuta 1594. godina, kada su Srbi u Banatu, zajedno sa Mađarima i Rumunima, podigli ustanak, proterali Turke iz Banata, oslobodili deo Banata, i kao odmazdu su doživeli da je Sinan Paša izvadio mošti Svetog Save i spalio ih na Vračaru, da pokaže Srbima, prečanima, kako gori njihov svetac. To je bilo na Veliki petak 1595. godine. Znači, smatrali smo da je možda bio neki datum koji bi mogao ući u tu konkurenciju, jer su u tom ustanku učestvovali, to je izlazak Srba na evropsku scenu. U to vreme su Srbi imali toliko organizovanih vojnika, ali nisu imali plemstvo, nisu mogli da zadrže tu vlast do kraja. Drugi datum koji smo mislili da se može kandidovati to je 15. maj, kada je Patrijarh Rajačić proglasio srpsko Vojvodstvo, ili srpsku Vojvodinu, i smatrali smo da je i taj datum možda značajan. Treći bi bio odluka vojvođanske skupštine da se prisjedini matici Srbiji. To su neki datumi, ali i ti nisu prošli, i mi iz Koalicije Vojvodina ćemo glasati za ove predloge. Mi ćemo glasati za ove predloge iz zakona, pozdravljamo jer smatramo da su to ipak datumi koje možemo svi podržati. Naravno da mi ne mistificiramo, kao neki što bi pravili neke mistifikacije od nekih datuma. Naravno, ne smatramo da to samo treba da budu crkveni praznici, to je poštovanje, to je ono da se uvažavamo, da se poštujemo, da možemo svi slaviti svoje svece i poštovati svoju veru, to je red, to je jedan građanski običaj, i to takođe pozdravljamo. Drago nam je da svi mogu mirno da proslave svoje duhovne praznike, a ovima, novokomponovanima, ili skoro dokrštenim, pokrštenim, koji su sada ušli u crkvu i koji nam drže predavanje o crkvenim običajima, malo bi im rekao da sačekaju. To je kao kada bi sada vi nekom dodelili da igra fudbal, i on bi tamo izgledao smešan ako ima 120 kila, a nema pojma. Vi biste mu se smejali. Tako i ovi koji lamentiraju tu nad nekim duhovništvom, a ne poznaju dovoljno, bolje bi im bilo da malo sačekaju, da se produhove, pa onda da uzmu učešće u diskusiji. Koalicija Vojvodina će podržati ovaj predlog. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Zoran Radovanović.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, ne znam koja kamera snima, da pozdravim i članove Vlade, koji verovatno gledaju ovo iz kabineta, pošto ionako nisu prisutni tokom svih ovih naših sednica. Pored legendarno lošeg paketa poreskih zakona ministra Đelića, vi dajete još jedan Predlog zakona, apsolutno, totalno neustavan, koji će, normalno, na predlog centralnog komiteta SK DOS-a biti jednoglasno usvojen na današnjoj sednici. Međutim, pošto je po kriterijumima DOS-a trenutno "in" da se radi neustavno, jer kod vas jedna obična uredba može biti jača od Ustava, onda mogu da prihvatim ovaj vaš predlog kao takav. Da krenemo redom - članom 13. Ustava Republike Srbije garantuje se jednakost građanina u pravima i dužnostima, bez obzira na veroispovest, što se članom 2. Predloga zakona narušava nametanjem pravoslavnih praznika vernicima druge veroispovesti. Pošto su u Srbiji decembra meseca za vas, kao i za Mila Đukanovića u Crnoj Gori, glasali mahom oni koji nisu pravoslavci, vi ćete ovim potezom razočarati vaše birače. Drugo, nikakav problem,mogu li samo da vas zamolim da bude bez dobacivanja.
Molim narodne poslanike da se saslušamo sa pažnjom i uvažavanjem, ne zbog toga što se govori nešto novo, nego što naš stav o tome kako slušamo govornike i kako se uvažavamo među sobom, govori o uvažavanju ove Narodne skupštine. Izvinite gospodine Radovanoviću, izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Mogu u potpunosti da razumem da neki poslanici ne prate ono što govore govornici, ali da ne znaju srpsku istoriju, to ne mogu nikako da shvatim. Nije nikakav problem da kao Srbin pravoslavac prihvatim da Sretenje Gospodnje bude dan državnosti Srbije. Ne mogu da prihvatim da potezom pera izbrišete 7. juli, kakav je takav je, ali je dan ustanka protiv fašizma. Iako su se cela Evropa i svet borili protiv fašizma, mislim da će DOS ovim potezom biti u rangu Kine, ne Kine nego Makedonije, koja je proizvela Tajvan. Isto tako, ne mogu da prihvatim da potezom pera izbrišete zaista 28. mart, dan kada je Srbija postala jedinstvena na celoj svojoj teritoriji, dan kada je Srbija stekla državnost. Možda bi trebalo uredbom Vlade, pošto su uredbe Vlade moderne danas, da ukinemo sve trgove palih boraca ili žrtve fašizma, kako biste dobili neku donaciju. Izvinjavam se, kredit, pošto od donacija nema ništa niti od onih 6 obećanih milijardi. Isto tako za vas, pošto u stvari za vas dan kada je Srbija postala jedinstvena u svojoj teritoriji ne znači ništa, jer vi pre svega imate domaći zadatak da Jugoslaviju podelite na dva dela, na Srbiju i na Crnu Goru, pa Srbiju da podelite na Republiku Vojvodinu, Republiku Kosovo i centralnu Srbiju. Pa onda centralnu Srbiju na 602 regiona i 1.300 opština.Vi ćete taj zadatak ispuniti, ja vam u tome neću pomagati. Normalno je onda da za centralni komitet saveza komunista DOS-a 28. mart ne znači ništa. Pošto me pojedine kolege poslanici pitaju da povežem ovu moju priču, oni ne shvataju o čemu se radi. Pričam o tome da su 90% vas u ovoj sali, bili veliki Titovi pioniri, članovi Saveza komunista, koga ja nisam bio, kao i svih ostalih organizacija i nemojte da tako pljujete na svoju prošlost, nemojte da se rugate svojim roditeljima. Budite makar malo dostojanstveni. U obrazloženju Predloga zakona kažete da Vidovdan spada u osnovne pojmove srpskog istorijskog pamćenja. Tu ste u pravu, jer od ove godine Vidovdan to jeste bio. Međutim, od 28. juna 2001. godine, sramne godine.... (Predsedavajuća: Pet minuta 45 sekundi.) .... završavam, kada ste gospodina Miloševića izručili Haškom tribunalu, protivustavno, od tog dana će biti Vidovdan upamćen još po nečemu, ali na veliku sramotu vas. Samo da vas podsetim da vas je pozdravio sve zajedno vladika Amfilohije Radović, da su vas pozdravili svi profesori tj. 51 profesor Pravnog fakulteta i pozdravila vas je "svetla i tamna maska" sa BK televizije sinoć. Na kraju,..... (Predsedavajuća: Šest minuta 30 sekundi.) .... molim vas da ubacite kartice i prihvatite jedan od amandmana koje sam pročitao, a mislim da ga je podneo poslanik DOS-a, da se na dan državnosti Republike Srbije istaknu zastave Republike Srbije, da makar tom zastavom simbolično sačuvamo ono malo dostojanstva ove države, koje vi tako dobro traćite na putu kojim vodite ovu državu. Hvala vam svima.
Reč ima narodni poslanik Stanko Kovačević, izvinjavam se, poslanik Stevan Ž. Gudurić je tražio kršenje Poslovnika.
Član 67. Administrativni odbor se potrudio da napravi jedno čudo, pa bi mogao da ga patentira. Da ga dopuni. Kaže se da onaj koji bude samo pre ili posle podne na Skupštini, ima pravo na pola troškova, pa ispadne da treba uvesti način, da se dolazi autom, da auto ne troši ni kilometre ni gorivo i onda bi to još najbolje bilo. Samo ne znam kako će to da se smisli. Ili, kada se već sprdate sa narodnim poslanicima, zašto niste u tom predlogu uveli da imamo redara, a da učiteljica ili učitelj ima, zavisi ko je ovde, šibu ili ima u ćošku zrno kukuruza, pa da određuje kazne prema tome.
Molim narodnog poslanika da svoje lične fantazije ne iznosi za govornicom Narodne skupštine. Izostalo je citiranje Poslovnika Narodne skupštine, tako da čak ne mogu ni da pitam šta je prekršeno, pošto je ovo izgledalo kako je izgledalo. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, pozivam se na član 98. stav 1. koji kaže, da govornik može da govori samo o pitanju koje je na dnevnom redu. To se svakako odnosi na reklamaciju Poslovnika. Imamo ovde ljude koji šta im padne napamet, reklamiraju kao povredu Poslovnika i dobijaju reč po tom osnovu. Molim vas da se to više ne dešava. Kakve veze ima ovo što je reklamirao, sa onim o čemu se ceo dan priča. Razmislite vi.
Vi ste potpuno u pravu i veliki broj narodnih poslanika danas nije učinio ni elementarni trud, osim mogu nabrojati na prste pet ili šest koji su poštovali vreme koje je Narodna skupština izglasala za dužinu trajanja govora. Drugo, po Poslovniku je predsedavajući obavezan da preko reda, a kada prethodni narodni poslanik završi izlaganje, da reč narodnom poslaniku koji traži reklamaciju Poslovnika. Ne mogu, zato što to neko drugi zloupotrebljava Poslovnik, da dovedem sebe u situaciju da zloupotrebim Poslovnik i ne dozvolim davanje reči kada to zatraži narodni poslanik. Sve ostalo je na savesti, na časti i na shvatanju obaveza narodnih poslanika. Narodni poslanik Tomislav Nikolić, kršenje Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, povređen je član 96. Poslovnika, koji kaže, da govornik može da govori samo o temi koja je na dnevnom redu. Prethodni govornik, o čemu je govorio, nije govorio o temi koja je na dnevnom redu uopšte.
Ima reč narodni poslanik Stanko Kovačević. Molim narodnog poslanika da se drži teme koja je na dnevnom redu.
Ne verujem da sam ikada za ovu govornicu izašao, a da nisam govorio o temi koja je na dnevnom redu. Jedanput sam od strane gospodina Maršićanina bio opomenut, on je u nekom momentu, verovatno bio odsutan i nije shvatio da sam svaku reč koju sam izgovorio za ovom govornicom, govorio povodom dnevnog reda. Ali, ostavimo to po strani. Poslanici DOS-a iz Pokreta za demokratsku Srbiju glasaće za usvajanje ovog zakonskog projekta zbog toga što smo svesni činjenice da ovaj zakonski projekat materiju državnih praznika i verskih praznika, radnih i neradnih dana stavlja u državnu i zakonsku regulativu, eliminišući bilo kakvu ideologiju. Najbolji dokaz za to je eliminisanje bilo kojih datuma koji mogu biti vezani za ideološki karakter Srbije. Ali, mnogi poslanici za ovom govornicom su pokušali da predloženi državni praznik, Vidovdan, vežu za neka događanja u zadnjih nekoliko dana. Na tome im ne treba zameriti. Jer, njihova jedina šansa da za ovu govornicu izađu, da promovišu svoje političke stavove je upravo vezivanje svojih političkih stavova za naše predloge, kako bi nam oponirali. Ali, u tome im ne treba zameriti. Mnogi su za ovom govornicom govorili kako mi, u našoj istoriji, imamo veliki broj datuma i obeležja koja bi mogla naći mesta u ovom zakonskom projektu, ali, draga gospodo, valjda je stručna grupa koja je pripremala predlog, odnosno nacrt ovog zakona, vodila računa o tome. Nemoguće je sve moguće datume iz naše istorije, datume nacionalnih manjina ili verske praznike nacionalnih manjina, staviti u ovaj zakon.Jer, onda bi ova zemlja zaista bila svetsko čudo po broju praznika, radnih i neradnih dana i radnih praznovanja. Ali, takođe je nekoliko narodnih poslanika govorilo ovde o tome kako je veliki broj verskih objekata za vreme bombardovanja porušen, napadan itd. Čini mi se da su neki od njih, a ideju za to mi je dao moj prijatelj, gospodin Stanimirović, najveću žal izrazili za najčuvenijim verskim objektom na Novom Beogradu, bivšom zgradom Centralnog komiteta, koja je bombardovana i porušena.Više za njom žale nego za porušenim crkvama i manastirima na Kosovu. Hvala.
Predstavnik predlagača nije prisutan, da li se u načelnom pretresu za reč javlja još neko? Ako ne, zaključujem načelni pretres i stavljam na glasanje Predlog zakona o državnim i drugim praznicima u Republici Srbiji u načelu. Za 123, protiv 39, uzdržanih dvoje, nije glasalo 19, od ukupno 183 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština sa 123 glasa prihvatila Predlog zakona u načelu. Otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodni poslanik Borislav Pelević podneo je amandman kojim predlaže izmenu naziva Predloga zakona. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Borislav Pelević.
Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, ovim amandmanom sam predložio da se promeni naziv ovog zakona i da se zove: Predlog zakona o državnm i verskim praznicima Republike Srbije. Smatram da termin koji je predložen nije adekvatan, jer on govori da se radi o državnim i drugim praznicima u Republici Srbiji. Prema tome, s obzirom da se ovde ne radi ni o kakvim drugim praznicima, dakle nije predmet ovog zakona ni Nova godina, ni Prvi maj, smatram da bi ovo bio adekvatan naziv za ovaj zakon. Ovde se radi samo o državnim i verskim praznicima. Zato apelujem na vas da se ovaj amandman usvoji kako bi ovaj zakon imao prikladan naziv. Zahvaljujem na pažnji.
Da li još neko od ovlašćenih narodnih poslanika želi reč? Ima reč narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Naziv zakona bi, svakako, morao da se menja. Nema smisla da se zove: zakon o državnim i drugim praznicima u Republici Srbiji. Ali, nisam siguran da je ovo najsrećnije rešenje, da bude zakon o državnim i verskim praznicima. Jer, verske praznike ne može da propisuje država. Može da ih propisuje samo Crkva. Država u to ne sme da se meša. Država ovde posebno poštuje neke verske zakone. Tako, da bi naslov ovoga zakona bio bolji: zakon o zvaničnim praznicima Republike Srbije ili samo zakon o praznicima Republike Srbije. To bi bilo najbolje. Jer, to su onda neki čisto državni praznici, a i neki verski, kojima država daje poseban značaj. To bi bilo mnogo bolje od ovoga što je predloženo u amandmanu. Ali, u svakom slučaju, naslov koji je Vlada podnela mora da se menja, jer strašno je rogobatan i mislim da nema uzora u dosadašnjim zakonima. Da nekizakon glasi: zakon o tome i drugim stvarima. Znate, to je besmisleno i ne bi smelo tako da ostane. Poslanička grupa SRS nije glasala o zakonuu načelu, čekamo da čujemo kakav će biti stav Vlade. Ako Vlada pokaže dobru volju i popravi zakonski tekst, smatramo da postoje mogućnosti da glasamo za zakon. Ako Vlada ne pokaže dobru volju, onda ćemo glasati protiv zakona u celosti. Mi sada jednostavno stavljamo na ispit Vladu. Da li ona želi da imamo dobar zakon o praznicima ili samo pro forme da usvajamo jedan akt koji će menjati sledeća vlast itd.
Da li još neko želi reč? Ne. Stavljam na glasanje amandman narodnog poslanika Borislava Pelevića. Za 22, protiv 113, uzdržanih 29, nije glasalo 19, od ukupno 183 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Pal Šandor. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zaknodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li narodni poslanik želi reč?
Poštovane kolege, ideja mog amandmana je da se sa jedne strane ispravi ono što jezički nije baš perfektno, jer se u predlogu kaže da je Prvi srpski ustanak proglašen. Bojim se da su to natrudže jezika koji nije preterano čist u ovo naše doba. Ustanak se ne promoviše, ustanak se diže, pa sam iz te primisli usudio se tako da napišem. Druga moja ideja je bila, a videli ste u amandmanu, dao sam u prilogu, i sam Sretenjski ustav i ideja je bila da on malo i jezički stvar popravi, to je samo prvi stav ovog člana, a drugi stav ovog člana ostaje onako kako jeste, da on na neki način nosi otisak prsta doba u kome je Sretenjski ustav nastao. Dozvolite da pročitam, s namerom da vas ubedim, da prihvatite moj amandman: državni praznik Republike Srbije jeste Sretenje, dan državnosti Srbije, spomen na dan kada je na zboru u Orašcu 1804. godine dignut Prvi srpski ustanak i dan kada je u Kragujevcu 1835. godine izdan i zakletvom potvrđen prvi ustav knjaževstva Serbije. Ovde glagol "izdan" nije u smislu izdati, otkazati, nego štogod štampom izdati. Namera je moja bila da se malo i jezički u ovom zakonu gde bi ovo moglo biti primereno, ukaže na tu tradiciju Sretenjskog ustava. Vlada u ovom odgovoru, kojim odbija moj amandman, kaže da arhaizacija zakonskih tekstova nije uobičajena ili nije prihvatljiva. To mogu da prihvatim da je reč o nekom drugom zakonu i da je reč o nekoj drugoj materiji. Ovde je, čini mi se, baš primereno da imamo ovakvu jednu malu arhaizaciju, koja ukazuje na neku tradiciju koja jezički može da se uklopi. Da je reč o nekom drugom zakonu, gde je to neprirodno, s obzirom na razvoj termnilogije, taj bih argument mogao da prihvatim, ali ovde to ipak ne smeta i stavlja do znanja neki naš odnos prema tradiciji. Stoga vas molim da, bez obzira na mišljenje Vlade glasate za moj amandman.
Da li još neko od ovlašćenih želi reč? Da, narodni poslanik Vojislav Šešelj kao predsednik poslaničke grupe.
SRS nije spremna da podrži ovaj amandman, iako smatramo da bi postojeći tekst u zakonu trebalo da se poboljša, da se ulepša, da se dotera. Trebalo bi da se formuliše kao dan ustavnosti, a ne dan državnosti. Prvo, Prvi srpski ustanak nije bio uspešan. Kada je Napoleon krenuo na Rusiju, Rusija nije više bila u stanju da pronađe srpske ustanike i ustanak je ugušen. Tada su Turci skoro pola Srbije porobili. Karađorđe je posle Prvog ustanka bio najomrznutija ličnost u Srbiji. On je ostavio narod na cedilu, a pobegao preko Save, pobegao u Austriju, i dalje u inostranstvo. Međutim, kada je Karađorđe ubijen, tada se rodio njegov kult. Narod je zaboravio da je Karađorđe bio neuspešan kao vojskovođa, narod je zaboravio da je Karađorđe ubio svog rođenog brata, da je ubio svog oca. Narod je zaboravio da je Karađorđe pobegao i ostavio Srbe na cedilu. To što ga je Miloš Obrenović pogubio i njegovu glavu poslao sultanu, toliko je zabolelo srpski narod, da je sve loše odmah zaboravio i stvorio Karađorđev kult, koji traje do danas i koji je neugasiv. Vama su DOS-ovcima potrebne istorijske pouke. Znate, srpski narod je zamerao Miloševiću što mu je nacionalna politika bila neuspešna, ali ovim što ste uradili Miloševiću na Vidovdan, vi ste počinili nešto čega nećete zadugo biti svesni. Što se tiče dana ustavnosti, reč je o najliberalnijem ustavu Evrope toga vremena. Zbog toga je važan taj datum. Sretenjski ustav je bio liberalan skoro kao američki. Ni jedan evropski ustav tog vremena se nije mogao meriti sa Sretenjskim. Zato su sve velike sile ustale protiv Sretenjskog ustava, i Rusija, i Austrija, i Turska. I novi ustav iz 38. godine, za Srbiju, turski sultan ga je propisao. Ne zaboravite, braćo Srbi, da i našu zastavu, da je Fermanom propisao turski sultan. Išli su srpski čelnici u Rusiju, doneli rusku zastavu da bi tražili od sultana da rusku zastavu proglasi za srpsku zastavu. Ali neuki ljudi naopako su okrenuli tu zastavu, pa umesto da je zastava bele, plave i crvene boje, ona je crveno, plavo, bela. I sultan trideset i neke godine, kada je već Rusija stala na svoje noge i bila moćna, najmoćnija evropska sila, nije imao kud, morao je da propiše svojim fermanom rusku zastavu kao srpsku zastavu, ali je izokrenuo u njenim bojama, jer srpski predstavnici koji su prvo išli u Rusiju po tu zastavu, pa je nosili sultanu u Carigrad, jadni nisu znali koji je pravi redosled boja. Bez obzira na tu grešku, srpski narod po svim srpskim zemljama je vrlo brzo zavoleo svoju zastavu i odani su ostali do dana današnjeg i mislim večito. Te stvari iz istorije treba poznavati, ako želimo da nam se ružna i tragična prošlost ne ponavlja. Na žalost, kada neznalice preuzmu stvari u svoje ruke, onda dovode do novih tragedija, uzrokuju nove lomove, nove nevolje i tome kao da kraja nema. Ovaj tekst treba poboljšati, treba potencirati značaj tog Sretenjskog ustava. Naravno, ništa ne škodi da se pomene da je to i dan kada je podignut Prvi srpski ustanak, ali pitanje ustavnosti je ovde suštinsko pitanje. Srbi su državnost imali mnogo pre Sretenjskog ustava. Stotinama i stotinama godina pre toga, u daleku prošlost, čak u onoj prošlosti koja se ne pamti i o kojoj nema pisanih tragova. Mi danas nismo sigurni da je sveti Jovan Vladimir zaista bio prvi srpski kralj. Moguće je da su postojali neki pre njega koji su se zvali kraljevima, ali nije ostalo pisanog traga, a istorija priznaje samo ono što je zapisano. U ovom slučaju, plediramo da taj dan bude dan ustavnosti, a ne dan državnosti, a da dan Svetog Save bude dan duhovnosti i državnosti.
Da li još neko želi reč od ovlašćenih učesnika? Ako ne, molim narodne poslanike da se izjasne glasanjem. Za 96, protiv 46, uzdražnih 17, nije glasalo 20, od ukupno 179 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština sa 96 glasova prihvatila ovaj amandman. Ovim zaključujem rad današnjeg dela Sedmog vanrednog zasedanja i nastavljamo sutra u 10,00 časova sa amandmanom narodnog poslanika Velimira Simonovića. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2001. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuju 143 narodna poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim vas da ubacite svoje identifikacione kartice. Konstatujem da imamo kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam narodne poslanike, članove Administrativnog odbora, da će se sednica Administrativnog odbora održati u sali na II spratu danas u 13,00 časova. Obaveštavam vas da su javili da će odsustvovati sledeći narodni poslanici: Zaharije Trnavčević, Dragan Maršićanin, Nataša Mićić, Slobodan Tomović, Živica Predojev, Aleksandar Stefanović, Branislav Pomoriški, Sredoje Mihajlov, Vladan Jovičić, Teodora Vlahović, Anton Biači, Aleksandar Krstić, Bojan Pajtić, Olgica Kirćanski. Pre podne odsutan Petar Mišić. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije, kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Konstatujem da imamo uslove da nastavimo rad po dnevnom redu. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DRŽAVNIM I DRUGIM PRAZNICIMA U REPUBLICI SRBIJI (nastavak) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li predlagač želi reč? (Želi.)