Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je paket od pet zakona, koji treba, bar prema ideji predlagača, da bolje urede oblast pravosuđa nego što je to do sada bio slučaj. Nažalost, i danas ovoj raspravi ne prisustvuje niko ispred Vlade, niti iz Ministarstva za pravosuđe, a mislim da bi možda bar u ovoj raspravi, ako ništa drugo, nešto i naučili. Ovde se zaista može postaviti jedno pitanje - kako to da Vlada u proteklih deset meseci nije uspela da pripremi ni jedan kvalitetan zakona iz ove oblasti i da danas razgovaramo o predlozima zakona koje je predložila DSS. Time, naravno, ne želim da umanjim kvalitet predlagača i predloga zakona koje su podneli kolege poslanici iz DSS-a, ali želim da kažem da Vlada u suštini ne ispunjava svoja predizborna obećanja, jer su govorili o tome da imaju, pripremljeno maltene, kompletno zakonodavstvo i da samo čekaju da se konstituiše republički parlament i republička vlada i da ti zakoni budu usvojeni. A kad je reč o samim zakonima, vašu pažnju ću usmeriti samo na tri zakona, s obzirom da je vreme za raspravu ograničeno. Najpre želim da kažem da podržavam rešenje predlagača da se ne ukida ni jedan opštinski sud, koji do sada postoji, a ima ih 138 na teritoriji Republike Srbije, i da se ne ukida ni jedan okružni sud, a ima ih, koliko razumem, 30 na području Republike Srbije. Utoliko sam zahvalan predlagaču što je prihvatio jedno odmojih ranijih razmišljanja ili zahteva, da se ne ukine Opštinski sud u opštini Krupanj, koji se, kao što znate, nalazi na području Mačvanskog okruga, odnosno na području Okružnog suda Šabac. Kad su u pitanju druga dva zakona - zakon o uređenju sudova i zakon o sudijama, želim da kažem nekoliko rečenica. Kad je u pitanju zakon o sudijama, mislim da je predlagač ipak morao doći do rešenja u kome se izbor sudija porotnika, i za opštinske i za okružne sudove, vrši na približno isti način kao i za redovne sudije. Još kao mlad čovek bio sam u prilici da me izaberu za sudiju Suda udruženog rada. U današnjoj terminologiji to bi bilo kao sudija porotnik. Ali, to pominjem zbog toga što su te sudije tada, a mislim i porotnici danas, bili u prilici da u pojedinim sporovima ravnopravno odlučuju sa sudijom. Dakle, da, po pravilu, dva porotnika mogu u nekim sporovima i nadglasati sudiju, a mogu se sa njim i usaglasiti. Iz te činjenice čini mi se da je važno uočiti da bi onda i izbor sudija porotnika trebalo da bude obavljen po istoj proceduri kao i za sudije. U Predlogu zakona koji smo dobili kaže se da visoki savet pravosuđa imenuje sudije porotnike, za razliku od rešenja koje se odnosi na sudije, kada je ta nadležnost u skupštinskoj proceduri, odnosno u parlamentu. Visoki savet pravosuđa imenuje sudije porotnike na predlog ministra pravde, a ministar pravde je dužan da, pre nego što predloži visokom savetu pravosuđa imena porotnika, pribavi mišljenje sa opštih sednica svih sudija, i opštinskih i okružnih, odnosno onih sudova za koje se porotnik bira. Sada se ovde postavlja praktično pitanje - kako ćemo doći do toga da izbegnemo raznorazne političke uticaje na izbor sudija porotnika, ako ne znamo kako ministar pravde dolazi do inicijalnog predloga za sudije porotnike. Kod redovnih sudija, koje imenuje ova skupština, odnosno bira na predlog visokog saveta pravosuđa, imamo situaciju da visoki savet pravosuđa raspisuje oglas i da se svi ljudi, koji ispunjavaju uslove, a da su zainteresovani za obavljanje sudijske dužnosti, javljaju na taj oglas. Kod sudija porotnika to nije slučaj i ne znamo kako ćemo doći do toga ko je zapravo zainteresovan, a prema svojim stručnim sposobnostima i prema radnom iskustvu odgovara, da učestvuje u rešavanju raznoraznih sporova. Zato mislim da bi predlagač mogao da učini taj napor da tu proceduru oko izbora sudija porotnika izjednači sa procedurom za izbor sudija, u onom delu koji se odnosi na obavezu visokog saveta pravosuđa da oglasi potrebu za izborom jednog broja porotnika u opštinskim, okružnim i svim drugim sudovima, gde se ti porotnici nalaze u aktivnom procesu pred sudovima. Mislim da je to važno, između ostalog, i zato da ne bismo imali situaciju da nam u određenim većima, kad se rešava u određenim sporovima, učestvuju ljudi koji su manje kvalifikovani za obavljanje tih poslova, iako po prirodi stvari ne moraju biti pravnici, da bi odlučili u nekim slučajevima koji se npr. tiču saobraćajnih nesreća, nezgoda, nanošenja materijalne štete ili gubitka života, ili recimo u privrednim sporovima itd. To je jedno. Drugo, mislim da se ulozi sudije porotnika mora prići i na način da se uporedo sa rešavanjem materijalnog položaja sudija u sudovima poboljša i položaj sudije porotnika. Prema mojim saznanjima, te naknade koje sudije porotnici imaju za učešće u radu sudova na svim nivoima su do te mere niske i simbolične da se za čitav dan rada u sudu, u svojstvu sudije porotnika, dobije naknada za koju se može kupiti jedna skuplja paklica cigareta. Kad je u pitanju nadležnost sudova, odnosno zakon o uređenju sudova, želim da izrazim bojazan u odnosu na istup gospodina Mihajlova, koji je rekao da se neće mnogo toga promenitiu broju sudova, u okružnim sudovima i u opštinskim, iako su neke nadležnosti, ili veliki deo nadležnosti, iz opštinskih sudova preseljene u okružne sudove. I meni se čini da ćemo doći, bar neko vreme, u situaciju da ćemo imati manjak sudija u okružnim sudovima i da ćemo onda biti prisiljeni da sudije opštinskih sudova preseljavamo u okružne sudove, obzirom da se proširuje nadležnost okružnih sudova, naročito kada su u pitanju radni sporovi. Pred nama je donošenje Zakona o radu. Očekujem da ćemo po osnovu primene tog zakona imati na hiljade radnih sporova, koji će po prirodi stvari i po ovom zakonu, prema članu 19. i prema članu 20, biti u nadležnosti okružnih sudova. Onda ćemo imati povećane troškove tih sporova i suđenja jer će ljudi iz Loznice morati neizostavno da idu u Šabac da bi rešavali radni spor, iz Krupnja takođe u Šabac, i iz svih drugih opština sa područja okružnog suda. Time se, čini mi se, prenebregava taj potreban princip ekonomičnosti u vođenju sudskih postupaka. Onda se, po meni, postavlja logično pitanje da li je baš moralo da se čitavo radno zakonodavstvo preseli u nadležnost okružnih sudova ili je moglo da ostane i u nadležnosti opštinskih sudova. (Milka Marinković, sa mesta: Kakve to ima veze?) Ima veze, gospođo Milka, i nemojte mi dobacivati i molim predsednika da vam izrekne opomenu. Dalje, recimo, područje sporova iz stambene oblasti - zašto bi stambeni sporovi bili isključivo u nadležnosti okružnih sudova, ukoliko je činjenica da se ti stanovi nalaze upravo na područjima opština gde imamo opštinske sudove. Zbog čega ne bi mogli opštinski sudovi da raspravljaju predmete iz stambene oblasti. Za mene je to jedno racionalno rešenje i nema nikakve potrebe da ljudi baš moraju da idu u sedište okružnog suda u Šabac da bi rešili neki stambeni spor. I na kraju, da ne oduzimam vreme drugim kolegama poslanicima, zapitao bih predlagača - zar nije bilo umesnije da se zadrži naziv privredni sud za oblast svih privrednih sporova i materiju kojauređuje odnose subjekata u privredi, nego da se uvede novi naziv - trgovinski sud. Za mene, kao čoveka koji radi dugo godina u privredi, naziv trgovinski sud implicira da se radi samo o trgovinskim sporovima i da o tim sporovima taj sud treba da odlučuje na način kako je to određeno u zakonu, a da masa drugih sporova koji se tiču privrede, upisa u sudski registar, arbitraže i tako dalje jednostavno ne podleže pod nadležnost tog trgovinskog suda, ukoliko samo razumemo to kao simboličan naziv. Zato mi se čini da je primerenije i nadležnosti privrednog suda da on taj naziv i zadrži, da bude privredni sud kao što je i do sada bio.
Reč ima narodni poslanik Milan Radulović, a posle njega narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Poštovani narodni poslanici, raspravljajući o pet zakonskih predloga koji treba da urede i na novu osnovu postave pravosudni sistem u Srbiji, mi smo čini mi se, uprkos povremeno snažnih polemičkih tonova, uspeli da usaglasimo bitne stavove. Sve poslaničke grupe, Skupština u celini, složili su se u nekoliko vrlo bitnih pitanja. Prvo, saglasni smo da stanje u srpskim sudovima danas,nažalost, nije dobro. Složili smo se, zatim, da je to stanje neophodno menjati. Sve poslaničke grupe smatraju da je to stanje potrebno promeniti tako da sudovi u Srbiji, kao i u drugim civilizovanim zemljama, steknu nužan stepen samostalnosti. Dakle, ovi zakonski predlozi, koje formalno podnosi DSS,nisu zakonski predlozi samo jedne stranke. Ovo su zakonski predlozi jednog društva - srpskog društva koje početkom novog veka teži da se demokratizuje. Ovo su zakoni jedne države - srpske države koja teži da se iz partijske transformiše u autentičnu pravnu državu. Doduše, naša država nije više partijska; ona je - i to mora da se pomene, dobrim delom zahvaljujući zaslugama SPS-a - sada višepartijska država. Ali, višepartijska država ne postaje automatski i pravna država. Da bi jedna država bila pravna, ona mora da ima stabilan i po određenim pravilima ustrojen pravosudni sistem. Koliko zakoni koje nudi DSS, odnosno ovaj parlament, doprinose tom cilju? Svi ovi zakoni, a posebno Zakon o uređenju sudova, imaju upravo težnju da pokažu: da ubuduće u Srbiji - nezavisno od toga kom sloju, kojoj naciji, kojoj veri, kojoj stranci pripada- svaki njen građanin bićepred zakonom jednak sa bilo kojim drugim građaninom. Ovo jednostavno načelo pravne države: da se za ista dela, u približno istim okolnostima, izriče približno ista sankcija, predstavlja azbuku pravde i samostalnog sudstva. Nažalost, kod nas do sada nije bilo uvek tako. Kod nas je, kažu, presuda mogla da se kupi; kod nas je, vele, bogat čovek bio ravnopravniji pred sudom od siromašnog; kod nas je čovek koji je imao jake socijalne veze, bilo familijarne ili druge, šire socijalne veze, mogao da bude pred sudom u privilegovanom položaju u poređenju sa onim ko takve veze nema. To je rak - rana našeg sudstva. To je ono što se zove korumpirano sudstvo, odnosno pokvarena pravda. Ovo je, naravno, jedan logički apsurd: pravda ne može biti pokvarena. Ako je pokvarena, nije pravda; a ako je pravda, onda ne može po definiciji biti pokvarena. Međutim, kod nas su i takvi apsurdi i nelogični spojevi mogli da opstanu. Mi smo zaista imali sudstvo koje je korumpirano. Zakoni koje danas razmatramo pokušavaju da uvedu to jednostavno načelo: da je svaki građanin pred zakonom jednak i da zakon važi za svakog građanina, a da u državi vlast nema ova ili ona partija, ova ili ona struktura - u modernoj državi i u modernom društvu vlada zakon, a pred zakonom svi i uvek moraju da budu jednaki. Ako nisu jednaki, onda to više nije pravda. U Zakonu o pravosuđu i uređenju sudova predloženo je da Vrhovni sud, kao najviša sudska instanca, bude oslobođen nekih upravnih sporova da bi mogao da se posveti upravo tom cilju, da bi mogao da snažno afirmiše načelo ujednačavanja i objektivizacije prava. Pravo mora da bude objektivizovano, a Vrhovni sud mora da vodi računa o tome da se zakon na jedan te isti način primenjuje u Subotici i Vranju, i u Kladovu i Užicu. Do sada, kažu, tu je vladalo veliko šarenilo. Vrhovni sud će od sada da vodi brigu o tome, a ceo ostali pravosudni sistem usmeren je na to da obezbedi tu vrstu objektivizacije prava. Međutim, pravo neće biti objektivizovano tako što će sudije ubuduće mehanički, kao roboti, primenjivati zakone. To nam govori i Zakon o sudijama. Zakon o sudijama je takođe izuzetno važan zakon utoliko što, čini mi se - a to nije dovoljno naglašeno u ovoj diskusiji - ističe dva nova momenta u sudijskom zvanju. On ističe pravo i obavezu države da plaća stručno usavršavanje sudija nakon stupanja na funkciju. On propisuje Vrhovnom sudu obavezu da izradi program stručnog usavršavanja sudija. Ceo ovaj zakon takođe podstiče sudije na moralno samousavršavanje. Cilj stručnog usavršavanja i moralnog samousavršavanja jeste da sudija bude ono što je nekada bio, da bude gospodin čovek, dostojanstven čovek, čovek koji se ne bavi ni jednim drugim poslom no svojim, čovek koji uživa ugled u sredini, i to ne samo zbog svog znanja nego i zbog svog visokog moralnog integriteta. Ovim zakonom su, kao što ste videli, propisana i načela stalnosti sudijske funkcije, što nije nikakva novina. Sudijama je dat izvestan stepen imuniteta koji poseduju i narodni poslanici; i taj imunitet, kao i stalnost funkcije, u stvari su u službi profesije. Sada, kada čovek pogleda šta sve sudije dobijaju, može da se upita: da li se ovim zakonima jedan socijalni sloj favorizuje, da li se on privileguje, da li se izdvaja iz celine društva, pa sudije, odnosno učesnici u pravosudnim organima dobijaju viša prava nego drugi građani?Nije tako. Ovim zakonima pravosudnom sistemu se samo vraća njegovo dostojanstvo. Vraća mu se mogućnost da bude sistem koji je samoodrživ. Samoodrživ je samo onaj sistem koji je u stanju da iz sebe produkuje kadrove koji njime mogu da rukovode i koji je u stanju da iz sebe istakne visoke profesionalne vrednosti i kriterijume, koji onda postaju načelo i ideal kojem streme svi učesnici u tom procesu. Drugim rečima, u pravosudni sistem Srbije uvodi se sada zdrava konkurencija. Isti takav princip biće, naravno, uveden i u sve druge sisteme u Srbiji: u prosvetni sistem, u kulturni sistem i u privredni sistem. Kao što sudstvo oslobađamo političkog uticaja, na isti način moramo ideološkog uticaja osloboditi kulturni i prosvetni sistem i, naročito, moramo privredni sistem oteti od političke oligarhije i učiniti ga samoodrživim. To su, dakle, zakoni i reforme koje će uslediti i podupirati ovaj zakon. Pravi smisao ovi zakoni će pokazati tek onda kada društvo bude potpuno demokratizovano. Jer, da bi jedno društvo bilo demokratsko, ono mora da ima autonoman sudski sistem; ali autonoman sudski sistem može da postoji samo u demokratskom društvu. Ako je pravosudni sistem autonoman, a društvo kao celina nije demokratizovano, mi onda nemamo demokratiju nego prosvećeni apsolutizam. Verujem da je naš zajednički cilj, cilj svih stranaka koje sede ovde, da ostvare upravo demokratsko društvo, društvo u kome će tek onda ovakav jedan zakon pokazati svoju snagu. Ovi zakoni će biti uzorni i za reformisanje svih drugih bitnih sistema. On nam jasno pokazuje da politika, politička moć, mora da se povuče iz važnih društvenih sistema da bi ti sistemi mogli slobodno da dišu, da bi mogli da reprodukuju vrednosti iz sebe, da bi mogli iz sebe da stvaraju rukovodni kadar, a ne da budu pod političkim tutorstvom, pod kakvim su, nažalost, još uvek. I to je nešto u čemu se možemo složiti: mi nemamo još uvek izgrađen demokratski sistem. Mi nemamo demokratiju, mi imamo partiokratiju. Imamo ne jednopartijski, već višepartijski sistem, ali između višepartijskog sistema i autentične demokratije mora da se izgradi čitav niz institucija koje uređuju društvo. Dakle, višepartijski sistem jeste uslov demokratije, ali on nije i dovoljno jemstvo da će demokratija biti ostvarena. Poštovani narodni poslanici, mi smo danas pred usvajanjem zakona koji ne zadovoljavaju političke ambicije i političke aspiracije jedne stranke, nego zadovoljavaju nasušne socijalne potrebe jednog društva i jedne države. Čuli smo od poslanika SPS da su se i oni nosili mišlju da predlože sličan zakon; napravili su ga, ali sa nekih objektivnih razloga i subjektivnih slabosti nisu ga i usvojili, i šteta što nisu. Mislim da se oni raduju što danas njihova načela i njihova predstava o pravosudnom sistemu može da bude realizovana i pretpostavljam da će oni sa zadovoljstvom prihvatiti da mi nastavimo tamo gde su oni stali. Oni su stvorili višepartijski sitem, a sada ćemo zajedno da stvaramo demokratsko društvo. Verujem, takođe, koliko poznajem program SRS, da je ovo i njima načelno potpuno prihvatljiv zakon. SRS je takođe za samostalno i nezavisno sudstvo. Zato me malo zbunila juče izjava predstavnika poslaničke grupe, gospodina Vučića, da oni u načelu neće glasati za ovaj zakon. Možda nisam dobro razumeo, jer ne verujem da jedna tako ozbiljna stranka može da ne glasa za svoja načela. Može da ne glasa za metodologiju kojom se to načelo ostvaruje, može da ne glasa za "izvođače radova", odnosno ljude koji primenjuju tu metodologiju. Samo načelo, verujem, nije vam ništa manje srcu blisko i vašoj socijalnoj svesti prihvatljivo no što je to, recimo, poslanicima DSS. Dakle, usvajajući danas, s pomoći Božijom, ove zakone mi počinjemo ne samo reformisanje pravosuđa, nego dajemo snažan impuls izgrađivanju demokratskog društva, izgrađivanju pravne države. Ono što je bitno, ovi zakoni daju snažan impuls i našoj moralnoj obnovi. U ovim zakonima se vrlo mnogo, na različite načine, insistira na tome da sudije moraju ne samo da budu nezavisne i slobodne, nego i da moraju da imaju u sebi izgrađeno osećanje slobode i osećanje dostojanstva. Konačno, sudije moraju da štite ljudsko dostojanstvo i prava svakog građanina, a ljudsko dostojanstvo i prava svakog građanina može da štiti samo onaj kome su ta prava ne samo zagarantovana nego ko takva prava, dakle ljudsko dostojastvo i pravo svakog građanina, oseća kao svoga bića, kao sadržaj svoje kulturne svesti, kao deo svog moralnog stava. Nezavisno od toga kako ko iz taktičkih razloga bude glasao za ovaj zakon, iskazujem još jednom uverenje da je ovo zakon Narodne skupštine Srbije, da je ovo zakon jednog društva i jedne države, i da će uslediti slični zakoni, a da ćemo mi, svejedno od koga poticali, te zakone sa zadovoljstvom podržavati. Uzgred rečeno, postavilo se pitanje zašto ove zakone predlaže jedna stranka, a ne Vlada. Znate šta, ako bi sva demokratska inicijativa bila u rukama Vlade, mi bismo dobili prosvećeni apsolutizam. Demokratija je u tome da ima mnogo izvora, mnogo inicijativa, izvora koji se ulivaju u zajednički tok. Sve inicijative koje budu išle u pravcu demokratizacije Srbije i koje budu težile da od Srbije naprave pravnu državu, dobiće bez ikakve sumnje podršku DSS, kao što ćemo, pretpostavljam, i mi danas dobiti podršku svih poslaničkih grupa.
Posle replike gospodina Vučića, Dragan Tomić, a zatim narodni poslanik Božidar Vučurović.
Dame i gospodo narodni poslanici, tačno je da u programu SRS piše i stoji naše temeljno opredeljenje za nezavisnost sudske grane vlasti. Mi smatramo da se u sistemu podele vlasti mora obezbediti potpuna, ili gotovo potpuna, samostalnost sudske vlasti, ali posebno mora biti u potpunosti ograničena ili odstranjena od bilo kakvog uticaja izvršna vlast u odnosu na sudsku granu vlasti. To je sve potpuno tačno. Takođe je tačno da mi smatramo da javnotužilačka funkcija predstavlja samostalni državni organ, ne posebnu samostalnu državnu vlast, kao što su to neki juče pogrešno tumačili, da li slučajno ili namerno, ne znam, ali samostalni državni organ da. Ono u čemu se mi razlikujemo jesu ključne stvari iz ovih zakona. U našem programu takođe piše, pre svega povodom zakona o uređenju sudova, da se zalažemo da postoje isključivo sudovi opšte nadležnosti, razume se sa različitim odeljenjima: krivično-pravnim, građansko-pravnim, upravno-pravnim, privredno-pravnim ili trgovinsko-pravnim. Mi smatramo da bi to bilo najbolje rešenje za građane i da bi time građani obezbedili najbolju sudsku zaštitu svojih prava, neuporedivo jednostavnije nego što je to predloženim setom zakona učinjeno. Takođe, smatramo da se čak predloženim zakonima krši i Ustav Republike Srbije, član 73, koji kaže da predsednike sudova, sudije i javne tužioce bira Narodna skupština Republike Srbije. Imamo li mi pravo da najveći deo tih ovlašćenja prebacimo na neko drugo, pa makar ono bilo stvarno ili "ekspertsko", telo. Možemo li i smemo li mi na takav način da kršimo Ustav. Ne zaboravite da visoki savet pravosuđa po ovom predlogu zakona direktno imenuje sudije porotnike i ima isključivo pravo predlaganja Narodnoj skupštini predsednika sudova, sudija i svih ostalih vršilaca pravosudnih funkcija, a mi možemo samo da prihvatimo ili da odbijemo. Onda će opet oni predstaviti svoju listu kandidata, svoje kandidate, a mi možemo samo da prihvatimo ili odbijemo. Istovremeno se na strahovit način jačaju funkcije izvršne vlasti, jačaju njene ingirencije. To ću vam reći na na osnovu zakona o javnom tužilaštvu, a nešto ću podrobnije govoriti u svom drugom izlaganju od 10 minuta. Dakle, prema važećem zakonu, republički javni tužilac odgovoran je isključivo Narodnoj skupštini Republike Srbije. Sada se ovim predlogom zakona na neverovatan način jačaju ingerencije i prerogativi vlasti, izvršnih organa vlasti, odnosno nadležnog ministra za poslove pravosuđa. To je onaj deo koji mora da se spreči u svakom slučaju. To nije dobro rešenje. To je mnogo lošije rešenje nego što je bilo ranije. (Predsednik: Vreme.) Što se tiče činjenice da li su predstavnici SPS-a zadovoljni ili ne, to se nas ne tiče. Juče je neko rekao da zbog našeg odbijanja ovakvog predloga zakona (valjda je bio sličan ili gotovo isti, nije ni važno) u Vladi Srbije svojevremeno nije mogao da ide pred Skupštinu ovaj zakon. Oni su, ako su ga pripremali 1996, imali Novu demokratiju u Vladi, pa su mogli to da izvedu u Skupštini. Ali, tačno je da mi nismo hteli kasnije, godinu i po dana kasnije, da takav zakon prođe, upravo zato što smo mi protiv takvog zakona, zato što je naša ideologija drugačija, zato što je naš program drugačiji i zato što se suštinski razlikuje od stavova, u ovom slučaju, i SPS i DSS.
Reč ima gospodin Obradović, replika.
Mislio sam da poslanici Narodne skupštine uvek u svom izlaganju, kad govore u ime poslaničke grupe i kad predlažu odgovarajuća rešenja, treba da vode računa samo o interesu naroda, o interesu građana Srbije, o interesu države Srbije. Niko od nas socijalista ni juče, a ni danas, od onih koji budu govorili, nisu pominjali nijednu pojedinačnu političku stranku, niti razloge zašto taj predlog nije bio u proceduri. Mi smo rekli, i ostajemo pri tome, da smo slični ili isti predlog zakona imali 1996. i 1997. godine, ali da nismo, iz korektnosti prema našim koalicionim partnerima, tada to mogli uputiti u skupštinsku proceduru i o tome raspravljati. Moram da kažem, pošto nekim kolegama poslanicima to nije dovoljno jasno, da smo mi, predstavnici SPS-a, za prethodnih 10 godina uvek vodili računa o državnim nacionalnim interesima. Bili smo u koaliciji, i na državnom, republičkom i lokalnom planu, sa više stranaka. Nikad taj stranački deo nismo stavljali napred u odnosu na opšti interes. Ponekad smo plaćali i ceh tog svog opredeljenja, ali smo dosta ostali dosledni tom svom opredeljenju i spremni smo da razgovaramo o svakom pitanju, pa i o ovom, a da usvojimo samo ona rešenja koja su u interesu države Srbije i njenih građana.
Reč ima predlagač, gospodin Mihajlov.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo uvaženi poslanici, samo da pokušamo da raščistimo tu stvar oko jednog predloga, drugog predloga. Treba reći i sledeće: ministar u Vladi, tadašnjoj, SPS-a, gospodin Markićević, oformio je jedan tim koji je 1996. godine radio na pripremi zakona o uređenju pravosuđa. Taj tim je bio sastavljen od stručnih ljudi koji su i sada bili u timu Vlade. Tu su profesor Ivošević i Vesna Rakić, profesor Lazarević, profesor Milkov, profesor Grubač. Oni su tada radili u tom timu. Pripremili su jedan predlog zakona koji je prošao kroz jednu vladu, u kojoj je tada bila Nova demokratija, zajedno sa SPS. Nakon promene vlasti, taj zakon nije prošao kroz novu vladu, odnosno nova vlada nije htela da ga predloži Skupštini. Nastala je mala politička polemika oko toga, dok taj zakon nije stavljenad akta zato što je previše liberalan za to vreme, na insistiranje nekih tadašnjih koalicionih partnera, ne znam kojih. To je cela istina oko ovog predloga zakona. Znači, najstručniji ljudi, zato što je možda tad ministar u Vladi SPS-a imao sluha da napravi jedan predlog zakona, pa je pozvao ljude različitih političkih opredeljenja, definitivno ljude koji nisu bili tada u SPS-u, da rade na ovom predlogu zakona. Oni su napravili jedan dobar predlog zakona, zašto i to ne reći, ali je taj predlog zakona kao previše liberalan za neke tadašnje članice koalicije, skinut sa dnevnog reda, stavljen u neku fioku i na njega je padala prašina, dok sadašnja Vlada i DSS nisu odlučile da porade na reformi pravosuđa i daju svoja rešenja koja, zašto ne reći, nisu ništa novo, već rešenja koja su prisutna u stranoj praksi i koja se primenjuju tamo. Jednostavno, na taj način se došlo do ovih rešenja. Verujem da će potvrditi kolege iz SPS da je to, otprilike, cela istina vezana za njihov predlog zakona. (Tomislav Nikolić: Replika.)
Vi nemate pravo na repliku. Na ovoj tački dnevnog reda poslaničku grupu predstavlja gospodin Vučić [[Tomislav Nikolić: Pravo na repliku ima predsednik ili predstavnik poslaničke grupe.]] Predstavnik poslaničke grupe na ovoj tački dnevnog reda je gospodin Vučić. Vi ste se opredelili ko će to biti. (Tomislav Nikolić: U vezi replike se ne opredeljujemo. Pravo na repliku ima predsednik ili predstavnik.) Naravno, i vi ste se opredelili da to bude gospodin Vučić u okviru ove tačke dnevnog reda. Inače, niste pomenuti. Samo hoću da vam kažem da po ovom osnovu poslaničku grupu predstavlja gospodin Vučić [[Tomislav Nikolić: Da, ali ne po osnovu replike, nego po osnovu dnevnog reda.]] Da vidimo šta ste vi napisali, pa ću vam odgovoriti. "Obaveštavam vas da će predstavnik poslaničke grupe SRS u raspravi o....... biti narodni poslanik Aleksandar Vučić." Time je rešeno ono pitanje - ili predsednik ili predstavnik. Vi ste odredili predstavnika i time je stvar rešena. U čemu je problem? (Tomislav Nikolić: Pročitajte član 98. stav 2.) Čitam vam vaše pismo koje ste napisali po tom članu. (Tomislav Nikolić: Odnosi se na raspravu o predlogu. Povreda Poslovnika.) Izvolite, povreda Poslovnika.
Gospodine predsedniče, pismeno sam vas obavestio da će poslaničku grupu SRS u raspravi o ovim predlozima zakona predstavljati narodni poslanik Aleksandar Vučić, ali sada, dok traje rasprava, dolazimo u situaciju da je poslanička grupa, da je stranka pomenuta, da se ovde radi o uvredljivim izrazima, da se pravo na repliku ostvaruje po potpuno drugom članu Poslovnika, po članu 98. stav 2. i pravo na repliku čak uopšte nema predstavnik poslaničke grupe, nego isključivo predsednik poslaničke grupe. To ste vi promenili, gospodine predsedniče, u Poslovniku, u poslednjoj promeni Poslovnika. Do sada je pravo na repliku u ime poslaničke grupe imao i neko drugi. Sada ima isključivo predsednik poslaničke grupe, kao što on ima isključivo pravo da prigovori povredu Poslovnika. Mislim da je to potpuno jasno. Piše u članu 98. stav 2: "Pravo na repliku ima predsednik poslaničke grupe". Uopšte nije bitno koja je tačka na dnevnom redu. Sada me interesuje da li hoćete da mi date pravo na repliku?
U međuvremenu sam pročitao, u pravu ste, imate pravo na repliku.
Dame i gospodo narodni poslanici, sada zaista da prekinemo u vezi sudbine ovog predloga zakona. Ako je rađen Nacrt zakona 1996. godine a jeste rađen - taj nacrt zakona (izrečena je jedna notorna neistina) nije prošao ni tadašnju Vladu Republike Srbije. Godine 1996. i 1997, kada je SRS bila u opoziciji, to nije bio predlog zakona koji se nalazio pred Narodnom skupštinom Republike Srbije. Uopšte nije postojala mogućnost da ga SRS zaustavi u proceduri donošenja. Postojala je poslanička većina koju su sačinjavali poslanici SRS i Nove demokratije. Ako je Nacrt zakona sačinjen 1996. godine, šta je to on čekao? Celu 1996, 1997. i mart 1998. godine, pa sad neko kaže da ga je zaustavila Srpska radikalna stranka. Zaustavili bismo ga da je došao 1998. godine u proceduru, u Vladu Srbije, pred ministre Srpske radikalne stranke, zato što to nije reforma pravosuđa i zato što su mnoge odredbe Ustava povređene. Slažem se da vi hoćete da reformišete pravosuđe, ali najpre promenite Ustav. Pitate Srpsku radikalnu stranku kako bi obezbedila nezavisnost. Jednostavno, Skupština bi birala sudije Vrhovnog suda, Vrhovni sud bi birao sve ostale sudije. I, eto vam nezavisnost. A, ne ovako - ubacujete visoke savete, Narodna skupština postaje tehnički organ nekog drugog tela, pa samo proglašava odluke koje to telo donosi. I ne bismo sigurno zamenike javnih tužilaca uslovili sa osam godina funkcije, pa ćemo posle da odlučujemo da li je dobar ili nije, a to je čovek koji vodi proces; na kraju krajeva, u zapadnim zakonodavstvima - u ime države, u ime naroda, to je onaj ko zastupa tužbu. Znači, molim vas, ako već hoćete da pominjete SRS, recite ime stranke da bismo imali pravo na repliku i koristite se činjenicama. Od momenta kada je bio gotov taj nacrt zakona, juče ga je pokazao poslanik SPS-a, na njemu piše - nacrt. Vi znate šta je nacrt zakona. To je neka komisija koja je dobila novac da uradi jedan zakon. Uradila je nacrt i tek ga predala ili na neku javnu diskusiju ili Vladi Republike Srbije. Predlog je nešto sasvim drugo. Predlog zakona ide u skupštinsku proceduru. Narodna skupština Republike Srbije taj zakon nije imala u proceduri nikada. Vlada Republike Srbije u kojoj su bili srpski radikali nikada nije imala u proceduri taj zakon, a nije ni mogla da ga ima, znali su koalicioni partneri da mi sigurno takav zakon nećemo propustiti u Narodnu skupštinu.
Pre nego što naredni govornik počne da govori da dam jedno objašnjenje, da bismo ubuduće znali kako radimo - molim vas da se podsetite člana 38. u kome je jasno definisano da predstavnik poslaničke grupe, a u pojedinim tačkama to nije predsednik poslaničke grupe ili njegov zamenik, preuzima i sva ovlašćenja predsednika poslaničke grupe, pa vas molim da to imate u vidu u daljem toku sednice. Izvolite, reč ima narodni poslanik Dragan Tomić, a potom Božidar Vučurović.
Hvala. Poštovana gospodo narodni poslanici, pred nama se nalazi set zakona iz oblasti pravosuđa. Svi smo svedoci u zadnjih godinu dana da svako ima pravo da o pravosuđu kaže svašta, a o sudijama još i više. Ovih dana smo imali priliku da čujemo valjda najzanimljivije ili najsmenljivije ljude u ovoj državi, što su ministri, čiji su rokovi trajanja najkraći, jer i direktori i zaposleni i svi ostali traju duže od bilo kog ministra u bilo kojoj vlasti ili državi, ali sa pravom da izgovaraju rečenice na koje uopšte nemaju pravo. One spadaju u domen samo nama poznatog političkog nonsensa, kažu: "Mi ćemo javno objaviti spisak nepodobnih sudija". Ko su ti ljudi koji će utvrditi kriterijume o nepodobnosti? Valjda oni kojima se sudilo? Da li su oni ti? Ili neko treći, četvrti ili peti? Taj ko to kaže mora da kaže ko će taj biti ili valjda on poznaje dve do tri hiljade sudija u Srbiji, pa tačno zna koji sudija valja, a koji ne valja. Znate, to je mnogo i o pojedinom ministru. Kada govorimo o ovom predlogu zakona svaki zakon može biti posmatran i sa pozitivne i sa negativne strane. Nama kao opoziciji u Skupštini počesto pripada uloga da imamo kritički ton o svakom zakonu. I ovde, takođe, postoji niz elemenata gde se može dati kritički osvrt na predlog. Postoje uvek elementi koji mogu dati određena poboljšanja. Mi smo, u skladu s tim, izrekli kroz amandmane ne primedbe nego jednostavnu želju da sve to inkorporiramo u elemente Predloga zakona i ne samo kad se govori o tužilačkoj funkciji. Valjda se vidi da je pritisak na tužilačku funkciju u ovih zadnjih godinu dana izuzetno visok. od funkcionera, predstavnika političkih partija, razno raznih udruženja, nevladinih organizacija i, u najnovije vreme, jednog kriterijuma koji je ovde ugrađen, a zaista mislim da ne treba da bude ovde, jer svi oni sa strane, neko društvo sudija, pa nekakve nevladine organizacije, pa udruženja imaju najkvalitetnije pravnike u Srbiji. Nije tačno, gospodo, najkvalitetniji pravnici u Srbiji sede u sudovima. Oni rade čestito i pošteno svoj posao. Postoji u zakonu odrednica koja kaže pod kojim uslovima neki sudija ne može više raditi taj posao, odnosno ne može biti sudija. Zato se mi zalažemo, pre svega, za stalnost sudijske, a posebno za stalnost javnotužilačke funkcije, koju kvalifikujemo na određen način težom funkcijom u odnosu na oblik posla kojim se oni bave. Kada govorim o stalnosti, ona iz sebe izvodi dva nova elementa. To je apsolutna nezavisnost u vođenju svog posla i zadatka, i još jedan kriterijum, što je sigurno stručnost i kvalitet onog čoveka koji je izabran za taj posao. Treba da postoji poverenje od izvršne vlasti i ružno je u ovom momentu da pred sobom imamo Predlog zakona koji nije dala Vlada, da pred sobom imamo Predlog zakona o kome se Vlada nije do kraja izjasnila, a ništa nije rekla ni na amandmanski deo, i valjda ova vlada ima problem sa ovom skupštinom. Resorni ministar je ovih dana povukao dva zakona iz procedure. U nekim normalnim parlamentarnim demokratijama kada se to desi, u najmanju ruku, ministar sam podnese ostavku, a kod nas, ne daj bože, kada budu i dva poslanika glasala za tog ministra on će smatrati da mu ta stolica pripada. Taj nivo dostojanstva izvršne vlasti, čini mi se, po ovim predlozima najviše pada. Mi ovde možemo da se sporimo da li je ovo dobro, ko je predlagač, da li je neko, možda, ranije smislionešto slično (govorim o predlozima iz perioda kada je SPS imao ovakav predlog). Najverovatnija istina, oko svega toga je da oni nisu mogli da uđu u proceduru jer nisu bili neki novi pisci. Problem Socijalističke partije u narednom periodu je bio taj što je verovala svima. Sa svima je bila u koalicijama, i danas smo došli u situaciju da vidimo da nam je ugrožena država, nacija, narod, da se ne poštuju Ustav i zakoni. Zato smo imali priliku da i predsednik ove države, koga je narod birao, bude izručen Haškom sudu, svi se u Srbiji koji se iole razumeju u pravosuđe smeju načinu rada i vođenja tog suda. Ne liči mi na ono što su donele zapadne demokratije, već ima karakter jednog običnog političkog suda. U neka vremana, o kojima svi žele da kažu ponešto, kritičkim tonom, to su vremena tzv. komunizma koji je bio u zadnjih pedesetak godina na vlasti u ovoj državi, pravosuđe nikada nije bilo deo javnosti. Ne iz razloga zato što nije trebalo da bude, već je to, ipak, na određeni način uređena država i postojalo je nekakvo poverenje u sudije. Ovi su zakoni dobri sa jedne druge strane, zato što pokušavaju da nađu formu gde će izdvojiti iz ovih žurećih političkih promena u Srbiji, promena političkih interesa, promena na vlasti političkih stranaka i potrebe da u ovoj temeljnoj instituciji države svi kažu svoj stav. Oni svoj stav kažu na jedan ružan način. Ružno je kada čujemo da vlast kaže da joj pravosuđe ne valja - kada se kaže da je pravosuđe korumpirano, da su, maltene, sve sudije loše. Zar je moguće u jednoj državi, gde smo obrazovali Pravni fakultet, gde smo obrazovali pravnike, vrsne, eminentne pravnike, koji su pisali zakone, a neki su sada vrlo bliski i ovoj vlasti, i predstavnici su u raznim delovima ove vlasti, znači, ti pravnici su učili po onome što su ovi pisali (sada koji su na vlasti), po tom osnovu su postali sudije, sada ti isti kažu da ih nisu naučili dobro i da su oni loše sudije. To je naprosto nemoguće. To je totalna zamena teza. Ovi zakoni će na određen način obezbediti stalnost sudijske funkcije. Nećemo se više igrati stalnošću, nećemo ljude dovoditi u situaciju da ne znaju šta će sa njima biti. Kada je u pitanju javnotužilačka funkcija, moram takođe da kažem da je bitno, i mi smo to rekli i amandmanski, da se sačuva stalnost. Ne mislimo, kada je u pitanju visoki savet pravosuđa, da je najbolje rešenje da advokati određuju koji će ljudi biti sudije, a posebno ne mislimo da je dobro da to određuju nekakvi eminentni pravnici ili stručnjaci. Ko utvrđuje kriterijum, eminentni pravnik ili stručnjak, da li to utvrđuju mediji, TV, radio ili neka nezavisna grupa, koja će reći ko je pravnik ili eminentni stručnjak koga država postavlja? Da li su toljudi koji su ovih dana vispreno branili Šiptare od Srba, tražili da se amnestiraju, a sa našim narodom se tamo nije desilo ništa, oni i dalje čame po zatvorima? Da li su to ti ljudi? Da li su to ljudi koji tu već dolaze na tačku koja, možda, ne valja? Prema tome, vidim upornost predstavnika u Odboru za prvosuđe i upravu da svojim amandmanima na određeni način preskoče ovu činjenicu. Mislim da to nije dobro i da treba na Zakonodavnom odboru ponovo razmotriti činjenicu o stalnosti funkcije. Šta znači rok od osam godina? Ne znači ništa. Opet znači da nije u pitanju stalna funkcija i kada neko uđe u petu ili šestu godinu svoga rada dolazi u situaciju da će ostati bez posla, jer se možda ne sviđa tim ljudima koji tada budu bili na vlasti. Želim da kažem još nešto: ljudi koji su zaposleni u poreskim upravama, u sudovima, tužilaštvima, finansijskoj policiji, znači u tom državnom aparatu kada odluče da prestanu da rade taj posao, i kada im neko naredi da više ne rade taj posao, dolaze u situaciju da ih neće niko, jer predugo su vremena proveli radeći za državu. Da li želimo na taj način da dovedemo jednu generaciju ljudi u situaciju da sutra ne može da radi nigde, da ne može da izdržava svoju porodicu.Čujemo ministra ovih dana kada kaže: "Ja sam se dogovorio sa Advokatskom komorom kada ove isteramo sa posla da ne mogu da budu advokati." Nećemo im dati da budu advokati. Zbog toga se u najmanju ruku podnosi ostavka. Onda pitam, zašto Vlada nije dala svoj predlog ovde, zašto ne razgovaramo o Vladinom predlogu, zašto se Vlada nije izjasnila ni o amandmanima koje smo dali, nije se izjasnila na kraju, ni oko Predloga zakona? Ako je problem ko je ovo pisao, to uopšte nije problem. Problem je za sve nas kako u budućnosti da pravosuđe sačuvamo, da bude nezavisno. Molim vas, gospodo, kada pričate o pravosuđu ili kada neki govore o pravosuđu, razumem samo rečenicu koja se odnosi na sudije krivičare, na taj deo funkcije suda, jer svi imaju interesa da u tome imaju uticaja (da nekoga mogu da strpaju u zatvor, zato što će oni tako hteti). To više ne sme da bude praksa. Ne sme nikada da bude praksa. Iz tih razloga mislim da ovi zakoni imaju određeni kvalitet i da ih ako ih usvojimo, možemokasnije i dorađivati, ali da vidimo kako će po ovim zakonima ta praksa funkcionisati u narednom periodu. Hvala lepo.
Ima reč narodni poslanik Božidar Vučurović, posle njega narodni poslanik Dušan Budišin. (Glasovi - neka se utvrdi kvorum.) Molim vas da utvrdimo kvorum. Konstatujem da nemamo kvorum, dajem pauzu do 12,00 sati. [[Posle pauze]] Molim vas da najpre utvrdimo kvorum. Konstatujem da imamo kvorum i da može nastaviti sa radom. Rečima narodni poslanik Božidar Vučurović.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada bi se ovi zakonski predlozi usvojili u bilo kojoj zemlji parlamentarne demokratije, to bi prouzrokovalo ne samo ostavku ministra pravde, nego i pad čitave vlade. Kada ministarstvo za godinu dana, uz svu logistiku, uz sredstva iz budžeta, uz silne timove eksperata, ne uspe da ovoj skupštini podnese na usvajanje ni jedan jedini zakon, a da ga ne povuče iz procedure, onda je to sasvim dovoljan razlog da bar ministar pravde da ostavku. A kada kreator ovih zakonskih predloga da takvom ministru tolika ovlašćenja, onda nešto nije u redu sa predlagačem zakona, ili je možda u redu, ali je to bila cena političke trgovine. Vi meni ovlašćenja, ja vama zakone, ja vama zakone, vi nama izbore na Kosovu, ili nešto slično. A čuli ste kome dajete takva ovlašćenja - onome koji preti sudijama da će ih oterati na ulicu zato što su sudili po zakonu. Možda zakon nije bio dobar, možda je bio restriktivan, možda je bio čak i osvetnički, ali su sudije morale da sude po tom zakonu. Nisu mogle valjda da sude po priručniku o obradi metala ili po sremskom kuvaru. Morali su da sude isključivo po zakonu. Međutim, to je čovek kome je zakon samo poštapalica za ostvarivanje njegovih ličnih interesa i zbog toga to tako ide. Od predlagača zakona smo čuli da je neophodno doneti ovaj set zakona zbog velike gužve na granicama koju prave strani ulagači, čekajući da nam, što je rekao Neša Čanak, daju novce. Nema stranih ulagača, niti će iko ulagati, ne zbog ovog seta zakona, bio on usvojen ili ne, neće ulagati zato što ste svim zakonima koje ste do sada doneli dali klauzulu restriktivnosti i time uništili osnovni pravni postulat, postulat pravne sigurnosti. Neće ulagati niko u ovu zemlju gde Vlada ima monopol na sve profitabilne grane, možda će ulagati u Kladovu. Neće ulagati, jer niko pametan neće ulagati u zemlju u kojoj su stope poreza i na promet, i na usluge, i na dobit 20%. Zašto bi ulagali kada je to na Kipru npr. 9%, sa grejs periodom od pet godina i kada se samo kapitalne investicije ne oporezuju. Ovo je samo predizborni marketing. Ovi zakoni su smišljeni u cilju predizborne propagande. Mi smo dobili izveštaj Odbora, odnosno dobili smo dva izveštaja Odbora, ne znamo koji je pravi, a izveštaj Vlade smo dobili. Vlada kaže - mi smo protiv donošenja ovog seta zakona i drugo mišljenje Vlade do danas nismo dobili. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dušan Budišin.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, kad je pre nekoliko meseci od javnosti često bilo upućivano pitanje - koji su zakoni najpreči da se donesu u ovoj zemlji, bilo je različitih odgovora, ali se vrlo često čulo da treba što pre pristupiti razradi i zakonskoj regulativi baš ove materije. Zašto, to nije potrebno ponovo podvlačiti, to je dosta istaknuto i u samom predlogu ovih pet zakona, a dosta je bilo i razgovora i objašnjenja od strane dosadašnjih govornika. Samo bih izneo nekoliko gledanja,i deo sopstvenih primedbi, bazirajući se na ono što sam saznao i utvrdio u dogovoru sa praktičarima, pre svega sudijama okružnih sudova. I kod njih vlada nepodeljeno mišljenje da se moralo pristupiti donošenju ovih zakona, kružila je jedna radna verzija dosta dugo i na nju je bilo dosta primedbi, baš od strane samih praktičara. Čini se da su najdalje i najdetaljnije u tim primedbama otišle sudije Okružnog suda u Zrenjaninu, koje su na jedan vrlo dokumentovan i vrlo ozbiljan način ukazale na manjkavost tog prvog predloga, koji je, čini se, dobrim delom sada prevaziđen. Pođimo redom - prvo, ukoliko se radi o Predlogu zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava, tu je bilo dosta primedbi. Onako kako se krenulo mislim da bi bilo vrlo loše, bilo je nekoliko sudova istaknuto kao primer, gde bi građanin, da bi kod prvostepenog suda ostvarivao pravo na sudsku zaštitu, morao u oba pravca da pređe i po 200 i više km. To je, naravno, vrlo loše i to je ovim zakonskim predlogom, našim predlogom DSS, prevaziđeno. Opštinski sudovi, kao osnovni sudovi, pre svega su tu da neposredno i uglavnom u prvom stepenu, pre svega, pružaju građanima zaštitu, ne upućuju građane da do takve zaštite putuju daleko, znači ne izlažu ih posebno nepotrebnim troškovima i ne otežavaju im tu osnovnu zaštitu, na koju u krajnjoj liniji imaju pravo po Ustavu. Zato je ovo rešenje mnogo bolje. Ja ću istaći samo jedan primer - bilo je predviđeno da građani Novog Bečeja, kome je pretilo ukidanje opštinskog suda, dakle prvostepenog suda, da putuju u Kanjižu, kod sebi nadležnog suda, što je upravo eklatantan primer da u dva pravca treba da pređu više od 200 km, i to je ono što je vrlo loše. Sada, srećom, toga nema. Ako se radi o Predlogu zakona o uređenju sudova, mislim da je rešenje koje je dato u ovim našim zakonskim predlozima, konkretno u Predlogu ovoga zakona, daleko bolje. Istina, postoji možda mogućnost da se sistem sudova razradi koristeći strana iskustva, ali mi trenutno takve mogućnosti nemamo, a posebno se čini da nemamo odgovarajući broj sudija da bi odgovorili tim potrebama. Zato je bilo bolje ići na postojeću organizaciju, jer u krajnjoj liniji, ovako kako je predviđeno ovim zakonskim predlozima, mi praktično dobijamo samo dva nova suda. To su, dakle, upravni sud i apelacioni sud, za koji je vrlo dobro primećeno i data kritika da treba da bude jedinstven, bez obzira što će imati četiri odeljenja po ovom zakonskom predlogu, jer će time da se dobije ujednačena sudska praksa i to je ono što je dobro. Ono o čemu se još može razgovarati, a postoji u tom pravcu i amandman, za mene je unekoliko sporno - radno zakonodavstvo. Prema ovom predlogu radno zakonodavstvo povereno je suđenju u prvom stepenu okružnim sudovima. Mi smo sa radnim zakonodavstvom imali u praksi tokom proteklih godina dosta, da tako kažem, ekvilibristike, jer su jedno vreme tu materiju sudili sudovi udruženog rada. Ta praksa je bila vrlo loša. Ta praksa je bila loša i ti sudovi udruženog rada nisu postigli svoju svrhu i zato su bili ukinuti. Međutim, ovde se išlo valjda na važnost materije, usled čega je kao prvostepeni sud za suđenje ovih pravnih stvari određen okružni sud. To bi bilo sa jedne strane dobro jer se radi konkretno o pravima, pre svega pravima iz radnog odnosa, ali tu postoji jedna druga mana i to je ona koju sam maločas istakao, govoreći o teritorijalnoj organizaciji sudova. To je, pre svega, udaljenost, jer će građani radi ostvarivanja svojih prava iz radnog odnosa morati da prevaljuju takođe velike udaljenosti. Ukoliko bude usvojen Zakon o radu i kako bude usvojen može se desiti da ova primedba i neće stajati, jer će, u svakom slučaju, biti ovakvih sporova manje. Međutim, možda bi tada i stajala ova konstatacija da se sudi, odnosno da sude okružni sudovi u prvom stepenu, ukoliko bi ti okružni sudovi bili ovako kako su koncipirani ovim predlogom. Naime, tada bi pred okružni sud, odnosno pred postupajući sud u okviru ovih radnih sporova, dolazili samo predmeti dosta značajni, jer će tada radni sporovi upravo, a ukoliko zakon, kažem, bude usvojen, biti svedeni na veoma ozbiljne sporove koji će, doduše, biti ređi. To za mene ostaje jedno sporno pitanje. Mislim da ćemo to na odborima, a kroz pristupanje i razmatranje amandmana, rešiti. Što se tiče zakona o visokom savetu pravosuđa, tu je dosta već rečeno i to je, čini mi se, nešto što je nedostajalo našem sistemu pravosuđa. Lepo to zvuči kada se kaže da sudije treba da bira Narodna skupština kao najviši organ vlasti, ali rečeno je takođe, i u obrazloženju ovog našeg predloga i to niko ne može da ospori, da to ima jednu veliku manu. Ima manu utoliko što Skupština ipak, i pored sve svoje ozbiljnosti visokog doma, nije dovoljno kvalifikovana da odlučuje sama o takvim značajnim funkcijama. Zato je, čini se, ovo rešenje pravo i doneto u pravo vreme, a plus ostaje i ono što je tim zakonom potcrtano da visoki savet ima pet stalnih i pozivne članove sudije i javnih tužilaca koji se, naravno, menjaju, s obzirom na materiju o kojoj se raspravlja.Ovo će svakako u praksi doneti rezultate i skoro bez rezerve je ovakvo rešenje prihvaćeno i od sudija praktičara, uglavnom sudija okružnih sudova koje smo konsultovali. Najzad, što se tiče Predloga zakona o javnom tužilaštvu, tu bih samo podsetio na nešto što je po meni najznačajnije, a to je da javna tužilaštva jesu samostalni državni organi, oni će to i biti, ali ni u kom slučaju neće biti posebna državna vlast. Oni će ipak, kao i sudovi u krajnjoj liniji, ostati pod kontrolom, a podređeni su u krajnjoj liniji i Republičkom javnom tužilaštvu, ali i Narodnoj skupštini i ministru pravde. To je mnogo bolje rešenje od dosadašnjeg i sasvim se uklapa u koncepciju ostala četiri zakona. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, a posle njega narodni poslanik Srboljub Živanović.
Dozvolite mi da na početku svog izlaganja o ovom setu zakona iz oblasti pravosuđa kažem nekoliko reči, najpre o uslovima u kojima jedan ovakav set zakona razmatramo. Najpre da se zahvalim predstavnicima Vlade koji su verni i posvetili dužnu pažnju jednom ovakvom vrlo bitnom setu zakona i da na početku istaknem apsurd oko vremena koje je predviđeno za diskusiju i to doseže zaista vrlo visoke vrednosti. Ako je već trebalo da se raspravlja o ovako bitnim zakonima, zašto smo usvojili raspravu i objedinili raspravu u načelu, a naknadno produžili vreme za raspravu za sto posto. Po mom skromnom mišljenju i po mišljenju mnogih ljudi koji prate rad ovog parlamenta i rad Vlade, DOS-a naravno, nije prioritetno u vremenu u kome živimo da se bavimo pitanjima pravosuđa. Međutim, kako je pravosudna praksa u zadnjih 10 godina ocenjivana vrlo različito, možemo da razgovaramo i o tome, iako se mišljenja mnogih slažu u tome da je prioritetnije i mnogo bitnije da u ovom trenutku razgovaramo o padu društvene proizvodnje, o padu standarda i o činjenici da narod jedva sastavlja kraj s krajem. No, da ne bih odstupio od teme i rizikovao penale, sličnost ovih zakona, ovog seta zakona sa onim zakonima koje je SPS predložila neke 1996. i 1997. godine je očigledna i o tome ne treba previše trošiti reči. Ono što je mnogo bitnije je činjenica da su se u praksi, tačnije u javnosti, iz samog DOS-a javila dva predloga zakona, nacrta zakona koji regulišu oblast pravosuđa - jedan DSS-a, zasnovan na onome koji je SPS stvorila i koji je 1997. trebalo da ide u skupštinsku proceduru, ali zbog poznatih okolnosti nije. Drugi, koji je predložilo republičko ministarstvo i koji je otišao na javnu raspravu u sudove i koji po svemu onome što sadrži predstavlja vrlo lošiju varijantu od ovog o kome danas raspravljamo. Na svu sreću, DSS je uspela da stavi u skupštinsku proceduru njihov predlog zakona, zasnovan na predlogu SPS-a, i mi danas ne moramo da raspravljamo o tome da li da se ukidaju okružni i opštinski sudovi, da li da se vraćamo na neka rešenja koja će biti retrogradna i koja će negirati samostalnost sudije i koja će predstavljati bukvalno kočenje ili poništavanje sudijske samostalnosti, nego možemo da razgovaramo o setu zakona koji je iole prihvatljiv, naravno uz neke izmene koje smo mi pokušali da uvedemo putem amandmana. Moram da istaknem da sam nemalo iznenađen da je prihvaćen jedan od mojih 12 amandmana, na Zakon o javnom tužilaštvu. Moram da kažem da me u isto vreme malo brinu izjave koje sam mogao da čujem na Odboru za pravosuđe i Zakonodavnom odboru od predstavnika ministarstva, koji se nisu pohvalno izrazili o zakonima, i koji su najavili da će u implementaciji ovih rešenja, dakle zakonskih rešenja, biti mnogo problema. Naravno, nisu hteli da daju neku svoju ocenu do zauzimanja zvaničnog stava, ali ono što sam mogao da naslutim jeste da gospodin Protić nije imao najpozitivniji stav o svemu ovome. Međutim, to je druga stvar. Da krenem, uvažavajući činjenicu da neću imati mnogo vremena da pričam, a da ne uskratim tu mogućnost mojim kolegama. Predlog zakona o uređenju sudova jeste u načelu dobar. Naročito podržavam odredbečlana 4. koji govori da se sudeći sudija određuje sasvim slučajno. Dakle, onaj koji će suditi ne određuje se na bilo koji drugi način. Mogu da se složim i sa uvođenjem apelacionih sudova kao vida rasterećenja Vrhovnog suda Srbije, ali mi zaista nije jasna potreba da li da se zbog negiranja ili zbog poništavanja dobrog rada sudova u prethodnom vremenu, u onoj meri koliko je on to bio, preimenovanja privrednih u trgovinske sudove. Dakle, ako idem dalje kroz zakon mogu da kažem da sam saglasan sa odredbama koje regulišu prijem sudijskih pripravnika i to će omogućiti prijem kvalitetnih ljudi. Normalno, uz jednu notornu činjenicu, da ukoliko nam privreda ne bude radila i ne bude obezbeđivala novac neće moći da se privuku ni dobri kadrovi u pravosuđe, ni u školstvo, ni u zdravstvo, a to je mnogo prioritetnije. Takođe, moram da kažem da se jedna vrlo čudna greška i potkrala oko člana 80, u kome se navodi kao referentni datum 31. septembar 2002. godine. Zakon o sudijama kao jedan od najbitnijih zakona iz ovog seta, može da se smatra dobrom osnovom za dalji rad i, kao što sam već rekao, bolja je varijanta od onog zakona koji je predložen od Ministarstva, jer zadržava stalnost sudija, ne predviđa višak sudija po nekim političkim kriterijumima ili prema tome, kakav je odnos tih sudija bio u ranijem periodu prema nekim zakonskim odredbama. Ovim zakonom se delimično reguliše pitanje Vrhovnog suda, uvode apelacioni sudovi, ali se ne predviđa preispitivanje rada dosadašnjih sudija. Naravno, ne sviđa mi se činjenica da ovaj zakon smanjuje mogućnost uticaja parlamenta na izbor sudija. Međutim, recimo da je i taj predlog i ta varijanta delimično prihvatljiva. Na kraju, moram da kažem oko ovog zakona da amandmani koje smo podneli dovoljno govore o tome i da ćemo u raspravama o amandmanima dati konkretnije zamerke. Predlog zakona o visokom savetu pravosuđa mislim dajeste moguće da u perspektivi doprinese jednom boljem radu pravosuđa, međutim to je jedan novi oblik rada i oblik koji se u praksi mora potvriditi kao dobar. SPS smatra da član 4. u stavu 2. po kome od dva pozivna člana javnog tužioca jednog bira ministar nadležan za pravosuđe, a drugog Republički javni tužilac, nije prihvatljiv, i zašto bi se ministru kao pripadniku izvršne vlasti davale takve nadležnosti, ako se radi o jednom organu koji treba da obezbedi ili da osigura nezavisnost sudstva. Takođe, amandmanima smo pokušali da doprinesemo da ovaj predlog zakona bude bolji. Zakon o javnom tužilaštvu je takođe vrlo interesantan. U onoj meri u kojoj smo to mogli da uradimo sa 20 amandmana, a stručni tim SPS-a iz oblasti pravosuđa i oblasti prava je pokušao da obnovi i popravi ovaj zakon. Jedini amandman SPS koji je usvojen je na član 25, u kome se kaže - da vršioca dužnosti republičkog javnog tužioca ne postavlja ministar nadležan za pravosuđe, već visoki savet pravosuđa. Moram na kraju svog izlaganja da navedem jednu notornu činjenicu, a to je da se, kao i u mnogim oblastima društvenog života od dolaska DOS-a na vlast, javila jedna opšta konfuzija i opšta nesigurnost, a u svetlu predstojećih izbora koje je i gospodin predsednik Skupštine najavio za prvu polovinu sledeće godine - moram da istaknem da je to izuzetno potrebno kako ne bismo imali situaciju da se javljaju paralelni predlozi ministarstva, DSS i ne znam koga još. Dakle, u cilju sprečavanja neizvesnosti, u cilju sprečavanja daljeg pada i propadanja naše države, neophodno je, i na ovom primeru se to vidi, raspisati što pre opšte izbore.
Reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović, a posle njega Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo i uvaženi građani Srbije, danas je na dnevnom redu set zakona iz pravosuđa, i čist promašaj predlagača. Pravosudna funkcija je jedna od najvažnijih socijalnih funkcija države i ima centralno mesto u svakom političkom sistemu. U prvim fazama državnog razvoja pravosudna funkcija je bila u nadležnosti izvršno-upravnih organa vlasti, ali se sve više osamostaljivalai kao delatnost specifičnih institucija, koje danas predstavljaju celoviti podsistem globalnog političkog sistema i svoju funkciju zasniva na principu organizovanja i funkcionisanja. Da bi funkcionisanje pravnog poretka učinila što efikasnijim i suzbila tendenciju birokratizacije, suzbijanjem te aktivnosti i stvaralačke inicijative, država uvodi značajne podele i u pravosudnoj grani vlasti, tako što je deli na pet sastavnih delova, čije se nadležnosti striktno razlikuju. To su sudovi koje delimo na redovne i specijalne, javno tužilaštvo kao organ gonjenja, državno pravobranilaštvo kao prevashodno organ zastupanja državnih interesa pred sudovima, advokatura i pravosudna uprava. S obzirom da u svakom društvu postoje sporovi, sukobi i konflikti interesa, čiji su subjekti svi pojedinci, društvene grupe i institucije, država ne sme da se odrekne funkcije glavnog arbitra. Bez pravnog poretka nema države. Pošto je funkcija sudskog arbitriranja istorijski starija od države, država mora neprekidno da dokazuje da je preuzimajući tu funkciju zadržala njen društveni smisao, unapređujući je efikasno. Država preko skupštine kao zakonodavnog tela određuje njihovu strukturu, nadležnosti, hijerarhijske veze, propisuje uslove za izbor sudija i porotnika do tančina, reguliše sudski postupak. I javno tužilaštvo ima izvestan stepen samostalnosti, iako se preko njega realizuje politika krivičnog gonjenja. Srpska radikalna stranka je za to da treba doneti jedinstven zakon koji predstavlja temelj pravosudnih organa. Sadašnjim predlogom ministar pravde je preuzeo sve ingerencije u pravosudnim funkcijama, zajedno sa pravnim savetom koji želite da postavite, što je nedopustivo jer time država gubi svaku ingerenciju na pravosudne organe, a mešanje ministra pravde je u stvari politika, odnosno politika vas DOS-a. Srpska radikalna stranka neće podržati promene i predloge u ovom zakonu.
Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo, predloženi set zakona od strane DSS, koji danas razmatramo, otvara više pitanja. Prvo pitanje je pitanje odgovornosti Vlade, odnosno Ministarstva pravde i lokalne samouprave ili, konkretno, samog ministra pravde. Naime, prošlo je 10 meseci od konstituisanja Vlade Republike Srbije, a još uvek nismo iz Ministarstva pravde dobili nijedan predlog zakona koji se odnosi na oblast pravosuđa. Posle onog jedinog zakona koji je stigao iz Ministarstva, to je Zakon o amnestiji šiptarskih zatvorenika u srpskim zatvorima, iz tog ministarstva nismo dobili ništa više. Upravo danas ovde raspravljamo o Predlogu koji je podnela jedna poslanička grupa. Ako postoji odgovornost, onda je logično da ministar pravde u najmanju ruku podnese ostavku, a mogla bi i sama Vlada. Drugo pitanje je zašto ovde nema ministra pravde, kada se raspravlja o setu zakona kojima se želi kompletno urediti oblast pravosuđa. Ministar pravde nije udostojio ovu skupštinu da bar prisustvuje ovoj sednici i da nekim svojim sugestijama možda doprinese poboljšanju predloženih zakona. Ministar pravde je zauzet, ovih dana on obilazi Srbiju uzduž i popreko, obilazi sudove po Srbiji, tražeći od predsednika sudova spiskove sudija koji su sudili po prethodnim zakonima, koji su sudili po Zakonu o javnom informisanju i koji su na bilo koji način učestvovali u prethodnom periodu. Drugo pitanje, koje se nameće ovim setom zakona, je pitanje političke trgovine. Naime, radi naše javnosti treba znati da smo mi prošle nedelje počeli raspravu o ovim zakonima, pa je ta rasprava prekinuta. Sedam dana se trgovalo između koalicionih partnera u DOS-u, da bismo danas, kada je ta trgovina očigledno uspešno završena, nastavilisa raspravom. Naime, pre sedam dana smo imali situaciju da je matični odbor odbio ove predloge, Vlada takođe, a danas imamo situaciju da matični odbor prihvata ove predloge. Interesuje me samo ko će platiti ceh za ovu političku trgovinu koja se desila prethodnih sedam dana? Treća stvar je suština samih zakona. Naime, predlagač je ovde rekao u svom uvodnom izlaganju da su ovo reformski zakoni, da se ovim zakonima udaraju temelji nezavisnog i pravičnog sudstva, sudstva koje će biti nezavisno i materijalno, i nezavisno od politike. Ako se ovi zakoni detaljno pročitaju, proizlazi da od tog reformskog nema ništa, a od nezavisnog još manje. Naime, ukazaću samo na dve stvari, pošto mi vreme ne dozvoljava više, koje su ovde bitne, dve stvari koje ukazuju da od te političke nezavisnosti nema ništa, da se ništa kvalitetno nije promenilo. Prvo, sudije, predsednike sudova i javne tužioce i dalje bira i razrešava Narodna skupština, što je bilo i u prethodnom zakonu. Znači, to nije ništa novo. To znači da onaj ko bude imao većinu u ovoj skupštini, on će bitno uticati, kao i do sada, na personalna rešenja u našim sudovima. Druga stvar su odredbe o sudijiporotniku, koje ukazuju da i u tom slučaju nemamo ništa novo, da i u tom slučaju imamo opet veliki uticaj politike na izbor sudija porotnika. Rešenje koje se ovde nudi govori da ministar pravde predlaže visokom savetu pravosuđa sudije porotnike, što znači da opet imamo direktni i to veliki uticaj ministra pravde, odnosno politike, na ovu oblast.
Reč ima narodni poslanik Zoran Nikolić.
Poštovano predsedništvo, uvažene kolege narodni poslanici, pred nama je zaista jedan neobično važan paket zakona iz oblasti pravosuđa sistemskog karaktera. Nezavisno od činjenice kako se do ovog predloga došlo, mislim da je za sve nas narodne poslanike najvažnije da pričamo o kvalitetu predloga koji je pred nama. Svakako da bi za državu bilo bolje da iza tako važnih zakona stoji Vlada Republike Srbije, jer joj je to prevashodna uloga i zadatak, nego bilo koja poslanička grupa u parlamentu. Ali, dajem primat, pre svega, onom što jeste sadržaj predloženih rešenja. Što se toga tiče, mislim da su predložena rešenja u najvećoj meri usklađena sa ustavnom pozicijom koju pravosuđe ima u ustavnom konceptu izgrađenom 1990. godine. Mislim da ovi zakoni u dobroj meri afirmišu osnovne principe iz Ustava, pre svega principe nezavisnosti pravosuđa i stalnosti sudijske funkcije. Zbog toga, za mene lično su naročito važne završne odredbe ovih zakona - zakona o uređenju sudova, zakona o sudijama i zakona o javnim tužilaštvima - kojima se obezbeđuje kontinuitet i stalnost izabranih sudija, odnosno javnih tužilaca, sazakonima koji su do sada bili na snazi. Takođe je važno da i sudovi, obrazovani po Zakonu o sudovima iz 1991. godine, nastavljaju sa radom kako su obrazovani. Ovo je jako bitno da se usvoji, jer se na taj način stavlja tačka na jednu polemiku koja je, čini mi se, veštački počela da se stvara, od neodgovornih izjava odgovornih ljudi, kojom se želelo da se manipuliše strahom nosilaca pravosudnih funkcija, pričama o reizboru svih nosilaca pravosudnih funkcija do kraja godine itd. Budite sigurni da su te priče i te izjave imale i te kako posledice po stanje u pravosuđu. Dobro je što se prelaznim rešenjima ovih zakona otklanja ta dilema, koja je, čini mi se, veštački nametnuta od pojedinaca. Što se tiče afirmacije ovog principa nezavisnosti, on je protkan kroz više članova ovih zakona. Samo bih citirao neke. Lepo je napisano u članu 5. zakona o uređenju sudova "da je korišćenje javnogpoložaja, sredstava javnog obaveštavanja i bilo koje javno istupanje kojim se utiče na tok i ishod postupka - zabranjeno je, kao i da je zabranjen svaki drugi uticaj na sud." Ovo jeste napisano kao zabrana, ali smo svedoci da je upravo vreme u kojem živimo do te mere bremenito nastupima javnih ličnosti, koje vrše jedan uticaj na sud i na pravosuđe koji nije dopušten, taman da ove norme i nema u zakonu. Nedozvoljivo je da potpredsednik Republičke vlade izražava čuđenje zašto n.n. osoba još nije kažnjena ili zašto protiv nje nije pokrenut kirivični ili neki drugi postupak. To su stvari koje u civilizovanoj pravnoj državi ne mogu da prođu bez osude. Nadam se da će i ova norma uticati na ponašanja ljudi koji misle da to mogu da čine. Isto tako, malo nezapaženo, ali jako dobro, pri kraju je zakona o uređenju sudova, norma iz člana 74, koja daje pravo starešini pravosudnog organa da od MUP-a zahteva da se sudiji, sudiji porotniku, javnom tužiocu, zameniku javnog tužioca, sudiji za prekršaje i njihovim porodicama ili imovini pruži posebna zaštita. Možda je bolje da je ova norma intonirana kao obaveza Ministarstva unutrašnjih poslova da pruži zaštitu na zahtev starešine pravosudnog organa, nego kao pravo starešine da zahteva, ali smatram da će MUP u praksi u sprovođenju ove norme, ukoliko bude usvojena, tako postupati, jer nema sumnje da je jedan veliki broj uslovnih osuda koje su u krivičnim postupcima izricane, a statistika kaže da jeste tako, svakako uslovljen strahom nosilaca pravosudnih funkcija od osvete počinilaca krivičnih dela. Da treba pružiti, zaista, fizičku zaštitu ljudima koji poturaju svoju čast, obraz, znanje da sprovedu zakon i Ustav ove zemlje - treba, i zato mislim da je ovo rešenje dobro i da zahteva posebnu organizaciju, pre svega Vlade, u realizaciji ovih principa. Isto tako je dobra, ne manje važna i ne na kraju, materijalna nezavisnost. Članom 4. Zakona o sudijama predlaže se da sudija ima pravo na platu potrebnu da održi njegovu nezavisnost i sigurnost njegove porodice. Jasno je da bez materijalne nezavisnosti nosilaca pravosudnih funkcija nema ni one suštinske nezavisnosti. Međutim, nekim drugim odredbama istog zakona ovo načelo je dovedeno u pitanje, jer je nekim drugim odredbama najviše vrednovana funkcija u pravosuđu, funkcija predsednika Vrhovnog suda, vezana za funkciju predsednika Vlade. Plate u Vladi i sve u Vladi jeste politika. A, visina plata u Vladi je politika u užem smislu reči i mogu slobodno da kažem da je to kategorija koja se može nazvati i demagogijom, jer je neozbiljno da u javnim glasilima ovih dana izađe kako je plata predsednika Vlade 10 hiljada dinara, i ako je to tako kako će ta činjenica uticati na sve nosioce pravosudnih funkcija, ako pandan treba da im bude demagogija koju u sferi plata u državnoj upravi sprovodi ova ili bilo koja druga vlada. Zbog toga mislim da je sistem nagrađivanja i sistem plata u pravosuđu neophodno urediti na drugi način da sudije, tužioci i osoblje(zaposleni, znači) budu nezavisni od politike Vlade u oblasti nagrađivanja. Što se tiče organizacije pravosuđa koja je ovde postavljena, nemamo ništa protiv ovih rešenja. Zadržava se najviša funkcija Vrhovnog suda, što je ustavna obaveza, što je predlagač ispoštovao. Smatramo da je uvođenje apelacionog suda i upravnog suda doprinos rasterećenju Vrhovnog suda, da će ga vratiti na ono što prioritetno treba da radi, a to je da u drugom stepenu donosi prave odluke, jer je praksa pokazala da je i u toj oblasti bilo odluka kojima su se povredila prava i ravnopravnost građana. Sa druge strane, i da se omogući Vrhovnom sudu više vremena za bavljenje ujednačavanjem sudske prakse, iako kod nas sudska praksa nije izvor prava; neujednačenom sudskom praksom i te kako se može vređati ravnopravnost građana. Prisećam se jednog dopisa od pre par godina, ne znam, reč je o organizaciji iz oblasti osiguranja koja se žalila da naknada štete u saobraćajnim nezgodama prema praksi koju sudovi primenjuju za tešku telesnu povredu, npr. prelom ruke, u Beogradu u odnosu na provinciju je kao 10 prema jedan. Tu se zaista dovodi u pitanje ravnopravnost građana i njihovo pravo na sudsku zaštitu. Što se tiče naših primedaba, za koje smatramo da ukoliko se usvoje utoliko će ovi zakoni biti bolji, podelio bih ih u nekoliko grupa. Prva je vezana za strukturu visokog saveta za pravosuđe. Naša primedba je bila vezana za činjenicu da nema potrebe da ministar pravde, koji jeste po funkciji član visokog saveta za pravosuđe, ima i to pravo da bira i jednog javnog tužioca, pored republičkog javnog tužioca i mislim da je u razgovorima koji su do sada bili vođeni na Odboru za pravosuđe takva primedba prihvaćena. Isto tako, smatramo da je nekoherentna sa duhom zakona uloga koju Ministarstvo pravde ima u ovim zakonima, odnosno da je prenaglašena. Moram vam reći da smo mi jednom serijom amandmanapokušali da svuda gde se pojavljivalo Ministarstvo pravde ili ministar pravde, znači kao predstavnik izvršne vlasti, to zamenimo nekim drugim organom, bez obzira da li je to veliko personalno veće ili visoki savet pravosuđa ili neki drugi organ, ali da na taj način izrazimo svoj odnos da je protivan duhu predloženog rešenja veliki broj odredaba kojima se ugrađuje pravo Ministarstva pravde. Takođe smatramo da još jedna norma nije u skladu sa Ustavom Republike Srbije (a odnosi se na član 66. stav 2. Predloga zakona o sudijama), koja u prvom stavu kaže da razrešenjem sudiji prestaje radni odnos, a u drugom stavu, koji je za nas sporan, da on ne može podneti prijavu za izbor sudije ili javnog tužioca ili prijavu za imenovanje za zamenika javnog tužioca ili sudiju za prekršaje. Tu se direktno utiče na pravo i slobodu svakog čoveka na posao, na rad, na zaposlenje. Ne možete vi imperativnom zakonskom normom nikome ograničiti da bar konkuriše ili se javi na oglas, a činjenica da je razrešen svakako će se uzeti u obzir od strane predlagača kao ozbiljna činjenica, i verovatno će se odlučiti da ne bude predložen Narodnoj skupštini za izbor. Da napravim jednu paralelu: licu koje je učinilo krivično delo, pa i teško krivično delo, pravosnažno je osuđeno i izdržalo kaznu zakon pruža mogućnost da protekom vremena ta kazna bude brisana iz sudske evidencije i da niko, nijedan organ, nijedan pojedinac ne može da se poziva na njegovu kriminalnu prošlost. Znači, čini mi se da je ovo malo rigidan stav prema sudijama koji su razrešeni bez potrebe. Treća grupa primedaba odnosi se na položaj koji sudije porotnici imaju prema Predlogu zakona. O njemu su govorile i kolege iz Srpske radikalne stranke i sa tim primedbama se slažem. Pre svega, pozicija sudija porotnika utvrđena je procesnim zakonima, Zakonom o krivičnom postupku, Zakonom o parničnom postupku i njihov glas u sudskom veću je ravnopravan glas sudećem sudiji. Znači, nema nijednog razloga da se postupak njihovog izbora na neki način shvati kao njihova degradacija, da sudije bira Narodna skupština, a da sudije porotnike, sa ovakvom pozicijom, kakva je sada, po procesnim zakonima, ovim važećim, bira veliki savet pravosuđa i to na predlog ministra pravde. Pogotovo ovo - na predlog ministra pravde -smatramo apsolutno neprihvatljivim i tu smo dali par amandmana, vezano za izjednačavanje ovog položaja. Zadnja primedba, a možda i najkrupnija, time bih i završio, vezana je za zamenike javnih tužilaca. Predlagač je u članu 7. Zakona o javnim tužilaštvima rekao da javno tužilaštvo čine - javni tužilac, zamenici javnog tužioca i osoblje. Kakav je status sve tri kategorije? Javni tužilac je stalna funkcija do penzije. Osoblje - Zakon kaže - primenjuje se Zakon o radnim odnosima u državnim organima, znači zasniva radni odnos na određeno vreme do penzije. Samo zamenici javnog tužioca, koji de fakto nose posao (javni tužilac nosi odgovornost, ali zamenici javnog tužioca nose posao u javnim tužilaštvima), idu na proveru svakih osam godina. To nije ni principijelno, a čini nam se ni ustavno, jer Ustav kaže da je i funkcija javnog tužilaštva stalna. Ukoliko predlagač pokaže dobru volju da prihvati ove primedbe, pre svega vezane za status zamenika javnih tužilaca, siguran sam da će poslanička grupa SPS-a dati podršku ovom paketu zakona.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, posle nje narodni poslanik Đura Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi pred sobom imamo predloge zakona iz oblasti pravosuđa, pet zakona koje je predložio narodni poslanik Dejan Mihajlov. Dakle, Dejan Mihajlov je predlagač ovih zakona protiv kojih će glasati SRS, u kojima ništa dobro ne može da se pronađe, da bi naš pravosudni sistem, kao jedan od osnovnih stubova državne vlasti, u svakoj zemlji, bio nezavisan. To govorim da bi se otklonila svaka dilema oko toga ko je predlagač ovih zakona, ne Demokratska stranka Srbije, koja verovatno stoji iza ovakvih predloga zakona, već Dejan Mihajlov, i u tom smislu su se izjasnili i Vlada Republike Srbije i odbori Narodne skupštine. Ono što mi imamo ispred sebe je paket međusobno potpuno neusklađenih zakona i zakona koji neće da dovedu do toga da naše sudstvo bude nepristrasno, nezavisno, visoko profesionalno, da sudije mogu da sude po Ustavu i zakonu, već će striktna kontrola onih koji su danas vlast u našoj zemlji nad pravosudnim sistemom biti još veća. I kako je to predlagač jednom prilikom rekao, da li ovde ili u nekom od televizijskih nastupa, oni kroz ovaj predlog žele da razgrade postojeći pravosudni sistem a toje nešto što će građanima Srbije umnogome iskomplikovati traženje sudske zaštite da ostvare to svoje pravo. Jer, postavlja se pitanje kako će jedan običan građanin znati koji je to nadležni sud, u gomili specijalizovanih sudova koji nam se predlažu, gde će moći da traži svoju sudsku zaštitu. Uostalom, da pored redovnih postoje i specijalizovani sudovi, a što nam Dejan Mihajlov nudi kao predlagač, to je zacrtano u novom projektu Ustava doktorice Zorice Radović, gde ona nedvosmisleno ukazuje na neophodnost postojanja takvih sudova, što se protivi programu i našim opredeljenjima koje ističemo. Istinski se zalažemo za nezavisno pravosuđe unazad 12 godina, kada govorimo o tome da čak treba ukinuti postojeće privredne sudove i na saveznom nivou, kao i vojni sud, a da samo treba ostaviti dvostepene sudove i u izuzetnim slučajevima, kod najtežih krivičnih dela, trostepene sudove. Ne može predlagač da nas ubedi, kroz projekat postojanja visokog saveta pravosuđa, da će to, navodno ekspertsko i nezavisno od izvršne i zakonodavne vlasti novosačinjeno telo, da predlaže visoko profesionalni sudski kadar, kada se ima u vidu da u tom telu sedi ministar pravde, predsednik Vrhovnog suda Srbije itd, a dobro znamo da su izabrani većinom i voljom većinske grupacije DOS-a.
Ostalo nam je još ukupno oko sat vremena rada, SRS ima još 31 minut. Ima reč narodni poslanik Đura Lazić, neka se pripremi narodni poslanik Petar Jojić.
Poštovano predsedništvo, uvažene kolege i koleginice narodni poslanici, pred nama je paket zakona koji reguliše jednu veoma važnu oblast, oblast pravosuđa, jer pravosuđe u našem narodu jeste oduvek važilo za jednu značajnu državnu instituciju. Jer, kada se dešavalo da se ljudi oko nečega spore i kada ne mogu da dođu do konačnog rešenja, onda kažu da će to da reše na sudu. Nije slučajno što se organi pravosuđa nazivaju palatom pravde. Tu se dolazi do pravde i deli se pravda. Međutim, ima slučajeva u praksi pravosuđa, posebno u poslednjih godinu dana, da neke odluke u sudovima ovu instituciju mogu da prekrste u palatu nepravde. Predlagač je u paketu predloženih zakona težio da uredi odnose u ovim značajnim organima naše države i posebno insistira na samostalnosti i nezavisnosti pravosudnih organa. Kao jedan od glavnih preduslova za ovaj cilj je stalnost sudijskih funkcija, mislim da se taj princip proteže kroz ceo paket ovih zakona i da je to jedan važan segment i preduslov za ostvarenje ovog principa. U ovim predloženim zakonima se dosta aludira i ističe potreba za nezavisnim pravosuđem. Ali, dosta se i govori o nezavisnom pravosuđu u poslednjih godinu dana i mislim da je pravosuđe zbog nekih slučajeva zaista postalo nezavisno, jer od ljudi u pravosuđu praktično ništa nije zavisilo. Kada ovo kažem, pre svega mislim na neke slučajeve, a posebno na slučaj kidnapovanja ranijeg predsednika SRJ, koji je bio u istražnom zatvoru i niko nije mogao da ga bez odobrenja istražnog sudije izvuče iz zatvora i preda Haškom tribunalu. Dogodilo se suprotno, da je izvršna vlast imala uticaj i mimo svih zakonskih normi učinila je to što je učinila. Verujem da će usvajanjem ovog paketa zakona zaista doći do uvođenja nezavisnosti u pravosuđu, do sprečavanja stranačkog i partijskog uticaja na pravosudne organe, jer samo na taj način možemo obezbediti kvalitet u radu pravosudnih organa. Dobro je što se omogućava jedan način predlaganja kandidata za sudije, za nosioce pravosudnih funkcija na osnovu efikasnosti, moralnosti i stručnosti. Mislim da je to jedini način izbora i dolaženja do pravih kandidata za nosioce funkcija u pravosuđu. Međutim, kao i neke kolege pre mene, imam primedbu na način biranja sudija porotnika. Ako su članovi stalnog sudskog veća i sudije porotnici isti, da imaju istitretman, isti značaj, da su njihove odluke isto važeće u jednom veću, onda mislim da nije u redu da se na dva različita načina biraju stalni članovi veća i sudije porotnici. Predložio bih da i sudije porotnike, kao članove veća, bira Skupština, a ne visoki savet pravosuđa. Što se tiče načina razrešavanja predsednika sudova, ovo se predlaže u članu 70. Predloga zakona o sudijama - mislim da je način razrešenja predsednika sudova u ovom predlogu zaista sažet i da precizira razloge zbog kojih predsednik suda može biti razrešen. Verujem da će se usvajanjem ovog zakona, odnosno usvajanjem ovog člana, izbeći mogućnost za ponavljanje grešaka koje su se dogodile minulih meseci prilikom razrešenja velikog broja predsednika sudova, i okružnih i opštinskih, bez ikakvih obrazloženja za njihovu odgovornost ili potrebu njihovog razrešenja. Takođe, ne bih se složio sa predlogom u članu 71. Predloga zakona o javnom tužilaštvu, gde se daju velika ovlašćenja ministru za pravosuđe kada je u pitanjupokretanje i vođenje postupka u kome se utvrđuje potreba razrešenja javnog tužioca. Mislim da bi ovaj stav, odnosno treći stav ovog člana, trebalo brisati, zbog toga što bi usvajanjem ovog stava člana 71. ponovo dali velike ingerencije izvršnoj vlasti, da se meša u pravosudne organe. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, predlaganjem i donošenjem seta ovih zakona u pravosuđu nastaje delikanta situacija, pa se plašim da će naš pravosudni sistem zadesiti jedna od najvećih elementarnih nepogoda. Kad se sagleda način i okolnosti pod kojima se ovi zakoni predlažu i donose, videćete da je najviše pravosuđe bačeno u političku arenu 18 političkih partija. Glavno sporno pitanje u ovom momentu je to - kome će pripasti kontrola nad pravom, pod čime se podrazumevaju oba njegova aspekta, pre svega zaknodavni i sudski. Imajući u vidu način i ko predlaže ove zakone, a od 18 političkih partija do sada je predlagač jedna partija, a među partijama nema sloge, ni jedinstva, za donošenje jedinstvenog zakona. Znači da će ovo biti politički, a ne sistemski zakon, a naš parlament imaće ceremonijalnu funkciju, da ove zakone usvoji u ime i na predlog jedne partije, bez učešća, pri predlaganju, mnogih subjekata relevantnih pri njegovom donošenju. Kao što je poznato, ovde Vlada nije dala zeleno svetlo i nije se saglasila. Odbila je ove predloge i nije potvrdila, a osim toga, u pripremanju ovih predloga nisu učestvovali relevantni faktori i subjekti našeg pravnog sistema. Pre svega, nisu učestvovale sudije opštinskih sudova, okružnih sudova, Vrhovnog suda, Privrednog suda, Ustavnog suda, profesori Pravnog fakulteta, niti je učestvovala advokatura, što je u svim drugim zemljama apsolutno slučaj. Posebno želim da istaknem da sudija mora da ima snagu da dokrajči nepravdu. Sudije su sluge, a ne gospodari ljudi, ali da nisu sluge niti jednog državnog organa, pa ni same Vlade, ili parlamenta, čije naloge ne treba da ispunjavaju, već da sude po Ustavu, zakonu i svojoj savesti. Posebno želim da istaknem da je pravo i suviše ozbiljna stvar da bi se moglo prepustiti političkim partijama, da bi na ovakav način one mogle da donose zakone u okviru pravnog sistema i da pravni sistem i zakoni služe u političke svrhe. Dakle, ukoliko se ovi zakoni usvoje, dobićemo jedno kastrirano pravosuđe, odnosno jedan kastrirani pravosudni sistem. U odnosu na zakon o uređenju sudova, zabrana uticaja na sud nema sankcije, šta vam to znači ako neko svakodnevno brblja i vršlja po sredstvima javnog informisanja i direktno utiče na rad pravosudnih organa - nema sankcije, šta će se preduzeti ukoliko to neko učini? Kaže se u Predlogu ovog zakona da je Vrhovni sud najviši sud u Republici Srbiji. Šta je onda Ustavni sud, koji rešava pravne sporove i rešava pravne stvari sudova? Sudski dani - treba prekinuti praksu sa sudskim danima, jer su sudski dani, po meni, u ovom trenutku kada treba da se reše stotine i stotine hiljada nerešenih predmeta, a mnoga sredstva odlaze na troškove sudskih dana, kao što je Zlatibor, Vrnjačka Banja, Kopaonik, Tara i druga mesta. Mislim da ovo treba prekinuti i tu se stotine i stotine hiljada radnih dana troše bespotrebno. Sudski odmor - predviđa se da sudski odmor traje od 15. jula do 31. avgusta. Šta će sudski odmor? Svaki sudija ima godišnji odmor, kao i svi drugi državni organi i zaposleni radnici, ako se ima u vidu da Srbija ima oko 3.000 sudija i 15 dana pomnoži sa 3.000, dobijate 45.000 izgubljenih radnih dana a za to vreme te sudije su mogle da rade, da reše hiljade i hiljade predmeta, za koje građani čekaju čak i do 30 godina. U odnosu na lični list, ovde se zadire u mnoge stvari koje nisu primerene, maltene, ovo je jedan dosije kriminalističke evidencije, koji treba da vodi Ministarstvo pravde, a u stvari treba da ga vodi dotični sud. Šta će brojni podaci, koji se odnose isključivo na lične stvari, na srodstvo,na bračnog druga itd? Mislim da je to suvišno i bespotrebno. U odnosu na izbor sudija, smatram da treba smanjiti broj sudija, jer Srbija ima oko 3.000 sudija, a Engleska, koja je sedam puta veća od Srbije, ima 1.629 sudija i ima 696 baristera. Prema tome, mi imamo jedno glomazno pravosuđe i treba ga smanjiti. U odnosu na izvršni postupak, član 17. je u suprotnosti sa članom 263. Naime, nije jasno kako je mogao predlagač da zaobiđe Zakon o izvršnom postupku, gde se predviđa da javni tužilac nema pravo podnošenja zahteva za prekid i za odlaganje izvršenja. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Joca Arsić.
Poštovane kolege poslanici, predloženim setom zakona koji, na našu veliku žalost, nije učinila Vlada, nego DSS, pokušava se da se reši ovaj vrlo važan segment zakonskih propisa i zakona koji će da regulišu ovu materiju. Sve bi bilo dobro da nema nekih preteranih ovlašćenja koja su data ovim zakonom i mislim, ako bi se ona izmenila amandmanski, kako je to predložila SPS, i ti amandmani bili usvojeni, mogao bi da se prihvati veliki deo ovih predloženih zakona. Kada ovo kažem, mislim pre svega na zamenike javnih tužilaca, gde je predviđeno da se biraju na osam godina, odnosno imenuju na osam godina. Naš predlog bi bio da se oni biraju kao i sami tužioci, jer su potpuno jednaki i u obavezama i u pravima koja imaju, znači da ih bira Skupština po istoj proceduri kako se biraju i sami tužioci, a da to ne važi za pomoćnike tužilaca. Takođe, da se biraju na neodređeno vreme, odnosno da imaju trajnost obavljanja te funkcije, znači kao i tužioci, do penzionisanja. Druga stvar, ovde su data prevelika ovlašćenja ministru pravde. Mislim da je jedno od velikih ovlašćenja, na koje ću da ukažem, to da ministar pravde, pored svih svojih ovlašćenja, ima i pravo da imenuje vršioca dužnosti republičkog javnog tužioca. Mislim da to ovlašćenje treba prebaciti na drugi organ, na Vrhovni sud, odnosno Visoki savet pravosuđa, ili na samu Skupštinu, da se premosti ovaj vakum koji i sada imamo u vršenju dužnosti javnog tužioca. Dalje, ovde je dat i predlog odnosa plata. Plate se vezuju za predsednika Vlade, znači, predsednik Vrhovnog suda treba da ima istu platu kao i predsednik Vlade. Hteo bih da vas podsetim da smo mi usvojili ovde Zakon o platama izabranih i javnih funkcionera u ovoj skupštini, da smo i tada vodili polemiku i predlagali neka slična rešenja, koja su u ovoj skupštini tada odbijena. Ako se uzme i ovo što je moj kolega, poslanik Zoran Nikolić napomenuo, a to je da je plata predsednika Vlade, bar kako su to "Novosti" objavile, a u pres-klipingu naše skupštine se vidi da predsednik Vlade ima platu od 10.810 dinara, bez minulog rada, mislim da ta demagogija, ako se primeni i na predsednika Vrhovnog suda i materijalni položaj samih sudija, gledano da je najviši u hijerarhiji na lestvici predsednik Vrhovnog suda, stvarno ni na koji način neće popraviti materijalni položaj, ako se to prenese do poslednjeg izvršioca, u pravosudnim organima. Taj način utvrđivanja plata mislim da neće biti dobar i neće regulisati ono što treba da obezbedi - materijalnu nezavisnost, samim tim i suštinsku nezavisnost sudija. Ako oni budu zavisili od toga što ova plata bude njima obezbeđivala, mislim da onda, pored svega ovoga što se dešava u poslednje vreme sa problemima oko izvršne vlasti i uticaja na pravosudne organe, pravosuđe neće biti nezavisno, odnosno od njega takoreći neće ništa zavisiti. I kada govorimo o pravosudnim organima, ovde se izriču često paušalne kvalifikacije da čitavo pravosuđe i svi pravosudni organi nisu dobri, da ne vrše funkcije, da rade pod pritiskom, da rade onako kako to politika želi. To se dešava u poslednje vreme, ali kod jednog dela pravosudnih organa.Dane nabrajam to ovde i već nekoliko puta je rečeno, mislim da u pravosuđu radi ogroman broj poštenih i časnih ljudi, i ne smemo na ovakav način generalno da dajemo ocene o ukupnom pravosuđu, kako je ovde stvorena navika da se izriču takve paušalne kvalifikacije. Znamo da pored toga što se radio krivicama o kojima se sudi i za koje su pojedini, koji su učinili krivična dela i protiv kojih se vode postupci, postoje u sudu mnogo drugih poslova kao što su parnice, kao što su ostavine, kao što je istraga, kao što su drugi poslovi koji se obavljaju na različitim nivoima pravosuđa. Prema tome, ta ocena ne može da stoji i mislim da nema niko pravo da takve paušalne ocene izriče.
Reč ima narodni poslanik Stevan Kesejić, a posle njega Vladimir Garčević.
Gospodo narodni poslanici, već sama činjenica da postoje dva paketa predloga zakona o pravosuđu govori o ozbiljnosti ovih predloga koje je predložilo, jedna od frakcija DOS-a. Naime, može se steći utisak iz svega ovoga da postoji jedna borba i rivalstvo ko će biti autor novih paketa reformskih zakona i iz tih razloga, imajući u vidu da imamo u ovom slučaju dva predloga, govori o tome da se sve to prebija preko građana, pre svega, a ovog puta preko pravosuđa. Ovih pet zakona, koji su predloženi Narodnoj skupštini, govore o tome da se sudstvo udaljuje od građana, da će sudstvo biti neažurno i da od nezavisnosti sudstva nema ništa. Ovo mogu da potkrepim sa činjenicama da udaljavanje sudstva od građana jeste stvaranje novih instituta sudstva. To je pre svega apelacioni sud, a u isto vreme rešavanje prvog stepena u okružnim sudovima. Znači, na taj način građanima će i biti onemogućeno da svoja pitanja u pravosuđu, odnosno u sudovima rešavaju blagovremeno i da uz to nemaju velike materijalne izdatke. Drugo, što je ovde veoma očigledno jeste da je ustanovljavanjem visokog saveta za pravosuđe u stvari ponovo dato u nadležnost izvršne vlasti da kroji sudbinu, ne samo sudijama i tužiocima, nego i građanima. Na taj način se u stvari iskazuje ona tvrdnja da neozbiljnost ovakvih predloga, ovakvih zakona proističe iz namere da se samo pokupe jeftini politički poeni, a da se u stvari temeljito ne donose zakoni koji bi bili, kako se vi ovde zaklinjete, u interesu građana. Imenovanje tužilaca i porotnika od strane Vladana Batića govori u prilog svemu ovome što sam izneo.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Garčević, a posle njega Ljubomir Kragović.
Uvaženo predsedništvo, poštovane kolege poslanici, moram prvo da se obratim predsedniku i da ga zamolim da ovo što se dešavalo u prethodnom periodu oko rada Skupštine ne služi na čast i da predložim da dok ne pripremimo materijale i ne usaglasimo, da Skupština ne radi i da se ne troše ovoliki novci. Ono što je bilo prethodno osporavano da opozicija blokira rad, došli smo do tog zaključka da zaista nije pripremljeno i molim vas da Skupština ne zaseda ubuduće sve dok ne bude usaglašeno i pripremljeno da možemo da radimo. To je jedan predlog. Drugo, molio bih da utičete kao vlast, kao poslanik, a i vlast držite, da pojedini ministri ne iznose netačnosti, a ja ću reći za sinoć da je Gašo Knežević rekao da je poslao zakon o univerzitetu, da je sve uradio, a njega nema. Dajte tačne informacije odavde šta je došlo u skupštinsku proceduru, kada je došlo i zaista, mi moramo uvek odgovoriti na neistine iz Vlade Srbije. Što se tiče ovih zakona, pitao bih Odbor za pravosuđe, da li je moguće da dva puta zaseda, da jednom donese odluku da nešto ne prihvata, a posle zaseda i ponovo po istoj tački.Neka pravnici razmisle dok ne donesu određene odluke, za mene je to blago rečeno neozbiljno. Mislim da ne služi na čast onome ko vodi Odbor, a nalazi se na Pravnom fakultetu. Što se tiče zakona, meni nije bitno ko predlaže zakone. Ono što je najbitnije, da li ti zakoni idu u susret onim građanima ili za poslove koji se donose, ali me brine i imam utisak da je ovaj deo zakona da usaglašen sa Demokratskom strankom na taj način koji će ići na uštrb zakona o radu, i tu se traži kompromis i upozoravam sindikat da može imati štetne posledice za radnike koji su uopšte zaposleni. Što se tiče izbora pomoćnika javnih tužilaca, naši su prethodnici to rekli, a hoću da ukažem da ministre pravde treba sklanjati, i parlamentarna većina mora zaustaviti hajku i njegov odlazak po sudovima, biranje spiskova. Nadam se da ovaj zakon nešto omogućava, ali ne do kraja i nadam se da ćemo amandmanima ukloniti mogućnost da izvršna vlast komanduje sa onim što nije njena nadležnost.
Reč ima narodni poslanik Ljubomir Kragović, a posle njega narodni poslanik Ljubomir Mucić.
Poštovane kolege narodni poslanici, ovaj set zakona o uređenju pravosuđa, želeo bih samo da prokomentarišem sa dve tačke. Jedna, da upozorim DSS da gospodin Batić nije više njihov član i da mu ne daju ovolika ovlašćenja. Druga, da je ovaj set zakona ipak restriktivan jer će umnogome oštetiti građane Srbije. Kako će oštetiti? Razumem vas zašto vi udaljavate radnike iz fabrika, jer vam je potrebno da fabriku obezbedite da bi mogli što lakše da je prodate. Zašto građane terate da ne koriste usluge suda,a sud ima samo tu funkciju da štiti interese građana, odnosno pravnih i fizičkih lica. Međutim, ovim setom zakona vi to onemogućavate tako da će građanima sud da bude prosto nedostupan, kako kroz ovaj predlog zakona, tako i kroz Predlog zakona o poreskim taksama. Pošto je vreme ograničeno i imam samo dva minuta da govorim o ovih pet zakona, a zakoni su jako loši i mi ćemo glasati protiv ovih zakona, želeo bih još jednom da podsetim DSS tj. predlagača da je pre 4-5 godina bojkotovala izbore u Srbiji, jer nisu bili demokratski uslovi u Srbiji. Međutim, očekujem, ako ne večeras onda sutra ili prekosutra veče, da će njihov predsednik stranke da pozove Srbe da izađu na izbore koji su zakazani za 17. novembar. Upozoravam ga da nije demokratija u Srbiji samo zbog toga što je on predsednik Jugoslavije i upozoravam ga da Srbi nemaju nikakve uslove da izađu na izbore i da bi to bila jedna pogubna politika... (Predsednik: Molim vas da se držite teme.) ... za Srbe koji žive na Kosovu i Metohiji.
Reč ima narodni poslanik Ljubomir Mucić, a posle njega narodni poslanik Lazar Marjanski.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, svetlu masku druge sednice drugog zasedanja Narodne Skupštine Republike Srbije predstavlja set od pet zakona, koji treba kompeltno da urede prvosudni sistem i pravosuđe u Srbiji. Nakon jučerašnjeg dešavanja i trgovine sve maske su pale i predlagač ovog celovitog projekta je pokazao i ostvario ono što je islaskom iz Vlade i vlasti nagovestio, a to je opoziciono delovanje u poziciji. Drugo, poučeni iskustvom sa vanrednog zasedanja oko postavljanja nosilaca prvosudnih funkcija, kada značajni predlozi DSS nisu prošli, predloženim dnevnim redom ovog zasedanja stvoreni su ultimativni preduslovi za trgovinu sa glavnim Vladinim predlogom, a to jezakon o radu. Tamnu masku sigurno zaslužuje Vlada Republike Srbije, odnosno Ministarstvo pravde i lokalne samouprave, zbog neodmerenog obrazloženja predloga odbijanja ovih zakona, stvaranja zabluda u pravosudnim organima, među sudijama i jedinicama lokalne samouprave, nekakvom radnom verzijom zakona po kome bi sve sudije sa 31. decembrom bile razrešene, ukinuti neki sudovi, uglavnom u malim sredinama i gde su na vlasti socijalisti. U mom okrugu napominjem da je to bio slučaj sa opštinom Krupanj, koja je već pomenuta, i opštinom Osečina, gde je stigla peticija od strane odborničkog kluba udružene opozicije Osečina i odborničkog kluba SPS-a da se zadrži, odnosno da opštinski sud u Odečini i dalje ostane. Oba Vladina predloga, o krivičnom postupku i sudske takse, su povučeni sa ovog zasedanja, što govori o njihovom ozbiljnom pristupu pravosuđu. Odnos ministra pravde prema pravosuđu potvrđuje njegovo neprisustvovanje zasedanju Narodne Skupštine kada se raspravlja o najvažnijim pitanjima, o uređenju pravde u Srbiji. Možda se strogo drži člana 2. Zakona o uređenju sudova, gde je propisano da je sudska vlast nezavisna od zakonodavne i izvršne vlasti. Možda je kroz postavljanje nosilaca pravosudnih funkcija u septembru svoj rad završio pre donošenja ovih propisa. Moje mišljenje je da se usvajanjem ovih zakona stvaraju solidni preduslovi za nezavisno i odgovorno sudstvo, a takvi preduslovi i realizacija u praksi će isključivo zavisiti od izvršne vlasti i materijalnog položaja zaposlenih. Jednakost svih građana pred sudom daje pravnu sigurnost, što se ne može reći u oceni funkcionisanja vlastiu prethodnih godinu dana. Dobre i pozitivne vrednosti ovih zakona, politički nezavisno i odgovorno sudstvo, stalnost i nepremestivost sudija, zadržavanje postojeće teritorijalne organizacije većine sudova uz dosadašnju praksu, dobra su osnova pravne i ekonomske sigurnosti građana. Meni smeta što svi ocenjujemo stanje u pravosuđu kao vrlo teško, a niko nije ponudio pravu informaciju. Nije dobro da sve sudije svrstavamo u isti koš, iako je najveći broj njih nezavisan, odgovoran, stručan i savestan u svom radu. Na kraju, bez obzira na savremene zakone, i paušalne ocene o pravosuđu neće doprineti poboljšanju stanja. Poslanici SPS-a će podržati u načelu ove zakone, jer su bliski zalaganju ove partije, kao i ranijem predlogu sličnih rešenja, a u zavisnosti od kozmetičkih promena i prihvatanja amandmana zavisiće i glasanje zakona u celini.
Narodni poslanik Lazar Marjanski nije tu. Samo nešto da obavestim, pošto je sada 13,40 časova mi imamo 30 min. ukupne rasprave poslaničkih grupa i pravo na završnu reč predsednika poslaničkih grupa i predlagača, pa vam predlažem da radimo bez pauze. Dakle, negde oko 14,30 časova, najkasnije, doći ćemo do momenta odlučivanja o zakonu u načelu, pa predlažem i podsećam ujedno predsednike poslaničkih grupa da to imaju u vidu kada se radi o prisustvu narodnih poslanika u sali, da ćemo ići tim redom, a onda ćemo doneti odluku da li da nastavimo sa razmatranjem zakona u pojedinostima, s obzirom da nemamo mišljenje Vlade o ovim amandmanima koje je Odbor uputio Narodnoj Skupštini i Vladi. Sednica Vlade, koliko mi je poznato, zakazana je tek za sutra u 12 časova, tako da praktično ne bismo mogli, ukoliko se saglasite da ne možemo raditi i odlučivati bez mišljenja Vlade, ne bismo mogli da nastavimo sa radom pre ponedeljka. Molim vas da to imate u vidu, s obzirom da se obično oko 14 časova krene sa pauzom. Reč ima gospodin Milorad Mirčić, a posle njega narodni poslanik Slobodan Tomović.
Rasprava o ovim tačkama dnevnog reda je proistekla iz činjenice što je postignut politički dogovor između stranaka unutar DOS-a i očito tok rasprave pokazuje da nisu samo učestovovale stranke u okviru DOS-a nego i pojedine stranke iz opozicije, sve one osim SRS, čak i one što kažu da će biti uzdržane, ali sačinjavaće kvorum, tako da je tu jasna stvar. Što se tiče potrebe da se donesu ovakvi zakonski predlozi iz oblasti pravosuđa, ona evidentno postoji, ali nameće se jedno razmišljanje, kada su ovi predlozi zakona od strane DOS-a ili tačnije rečeno od strane DSS bili pred Vladom, Vlada ih je odbila, čak uz obrazloženje resornog ministarstva, Ministarstva pravde, da Vlada ima predloge zakona iz oblasti pravosuđa koji su bolji i adekvatniji kao rešenje nego ovi predloženi zakoni. Šta se dešava? Dešava se nešto što čovek ne može da nazove da je to volja većine u parlamentu, nego dešava se nešto što je, zahvaljujući spletu izborne ili postizborne kombinatorike, omogućilo DSS da ove tačke uvrsti u dnevni red, a to je da imaju čoveka koji je predsedavajući u ovoj skupštini, da se ogluši, koristeći svoje diskreciono pravo, ogluši se o mišljenje Vlade, a pri tome ne postavlja se pitanje ni od strane predlagača, ni od strane predsedavajućeg da li paralelno sa usvajanjem i raspravom o ovim zakonima treba pokrenuti inicijativu o poverenju Vladi Srbije. Ako Vlada Srbije sa svojim mišljenjem da ovaj zakon nije dobar i da imaju bolji predlog zakona, a pogotovo resorno ministarstvo se tako izjasni, onda u svim parlamentarnim demokratskim društvima, po automatizmu, Vlada, ako ništa drugo, stavlja svoje poverenje pred Skupštinu i Skupština se izjašnjava. Ako ne uradi to Vlada, a u ovom slučaju i kod nas je uslovno rečeno nemoguće očekivati, onda bar resorni ministar. Proizilazi zaključak da su ovo neke unutarkoalicione igre i kombinatorike, koje se svode na to da je na ovaj način najlakše smeniti ili pokrenuti inicijativu za smenu resornog ministra. Što se tiče samih zakona, očito da su oni nastavak ili jedan sled stvari koji je predviđen i napisan u predlogu novog ustava od strane Zorice Radović, a to su ovi apelacioni sudovi koji se sada predviđaju,da ih bude četiri a kasnije će biti najverovatnije i gotovo sam siguran 6, jer tako će se i Srbija isparcelisati, pa će ingerencije sa Vrhovnog suda biti prenete na apelacione sudove, pa će svaka pokrajina, svaka republika imati, u stvari i u suštini, svoj vrhovni sud.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Tomović.
Gospodine predsedniče, poštovane kolege narodni poslanici, mislim da u predloženim zakonima ima rešenja koja obećavaju i bude nadu za bolje funkcionisanje pravosuđa. Reč je o sistemskim zakonima za oblast pravosuđa, koji su usklađeni sa onom ustavnom pozicijom koju pravosuđe ima prema postojećem Ustavu. Ovi zakoni štite nezavisnost sudske vlasti od zakonodavne i izvršne, štite nezavisnost, samostalnost i stalnost sudske i javnotužilačke funkcije, a njima se smanjuje mogućnost preteranog ili otvorenog uticaja parlamentarnog, a time i stranačkog, na izbor sudija, tako što se predlaganje izbora sudija prenosi sa odbora Skupštine Srbije na visoki savet za pravosuđe, pri čemu se i sudije i predsednici sudova biraju na isti način. Ovakva rešenja nama, socijalistima, nisu bila nepoznata i strana, s obzirom da su slična ili ista bila prisutna i u predlozima koje smo sačinili još 1997. godine, a koje su moje kolege poslanici u dosadašnjim diskusijama detaljno objasnili i prezentovali. Dakle, mi smo se oduvek zalagali i zalagaćemo se za takve zakone koji će omogućiti da sudovi budu samostalni organi državne vlasti, koji štite slobodu i prava građana i obezbeđuju ustavnost i zakonitost. Zalagaćemo se za usvajanje i primenu takvih zakona koji će onemogućiti da se bilo koji građanin naše zemlje, kao što je to bilo u slučaju našeg predsednika Slobodana Miloševića, kidnapuje,zatvara i izruči nelegalnom Haškom tribunalu, ili bilo kojoj drugoj nelegalnoj i nekompetentnoj instituciji. Zalagaćemo se za takve zakone, da ako se to desi mora da postoji jasna odgovornost, a ne kao u slučaju predsednika Miloševića, da baš niko od odgovornih ljudi u pravosuđu ne reaguje, i pored činjenice što je u to vreme predsednik Milošević imao status pritvorenog lica nad kojim, kao što je poznato, jurisdikciju ima isključivo istražni sudija i sudski organ. Dakle, ne mogu se posipati pepelom istražni sudija, predsednik Okružnog suda u Beogradu, ni predsednik Vrhovnog suda Srbije, niti bilo ko drugi iz pravosuđa, jer nisu poštovali ni postojeće zakone, a nisu imali ni profesionalne hrabrosti da osude takav čin ili podnesu ostavke zbog nečinjenja. Predloženi zakoni, o kojima danas raspravljamo, pored pozitivnih imaju i negativne strane, imaju određenih slabosti i rešenja za koja mislimo da su nefunkcionalna i nedorečena i da dovode u pitanje nezavisan status pravosudnog sistema. Naročitih potreba ima za poboljšavanje i modifikacijama predloženih rešenja koja se odnose na: strukturu i ovlašćenje visokog saveta za pravosuđe; različito uređivanje položaja javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca. Želim da to ilustrujem i primerom - Predlog ovog zakona stavlja tužioca kao samostalni državni organ u ulogu upravnog organa i pod kapom ministra pravde, čime je princip inokosnosti i hijarhije pri izboru tužioca ugrožen. Do sada je, kao što je poznato, predlog za izbor tužioca davao republički javni tužilac, kao inokosni nosilac funkcije, a Odbor za pravosuđe je davao mišljenje, što je bilo logično. Po predlagaču, visoki savet dobija sad tu ulogu, što je pogrešno, jer se na taj način dezavuiše inokosnost funkcije javnog tužioca. Takođe je nerazuman i član 70. Predloga ovog zakona, gde se govori o nestručnom vršenju dužnosti, shodno merilima republičkog javnog tužioca. Ova odredba je nedovoljno jasna i precizna i nužno je taksativno nabrojati šta se sve smatra nestručnim vršenjem dužnosti, da to ne bio plod slobodne improvizacije ili interpretacije. Nije prihvatljiv ni član 75. stav 3, po kome republičkom javnom tužiocu mere u prvom stepenu izriče ministar nadležan za pravosuđe, pa na taj način republički javni tužilac postaje puki izvršilac ministra, što nije prihvatljivo i nije dobro. Postoji potreba da se na isti način izvrši uređivanje položaja sudija i sudija porotnika, u odnosu na ovo što je predloženo. Predloženim rešenjima je prenaglašena uloga ministra pravde i Ministarstva pravde u okviru ovih rešenja. Kada je reč o Predlogu zakona o sedištima i područjima sudova i tužilaštava, smatram da treba predvideti onoliko sedišta koliko sada ima i okruga. Konačno, u odnosu na predložena rešenja ima i nekih zakonskih kriterijuma koji su neprecizni i nedorečeni, pa kao takvi mogu prilikom izvršenja da stvore nedoumicu ili da upute na pogrešno tumačenje smisla pojedinih odredbi. Zbog svega napred rečenog, mi smo, kao poslanička grupa SPS, pokušali da amandmanima koje smo podneli, po našem mišljenju, manjkavosti ispravimo. Naš konačan odnos prema predloženim zakonima zavisiće i od usvajanja naših predloga, a sve sa ciljem da se onemogući nastavljanje podređivanja sudske vlasti izvršnoj, daljeg degradiranja pravosudnog sistema i stvaranja samostalne, nezavisne sudske i pravosudne vlasti.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, do juče je ovaj paket zakona bio neozbiljan po mišljenju Vlade, Odbora i većine narodnih poslanika Narodne skupštine. Od juče, posle izjave da se jednom u sto godina donose ovakvi zakoni, promenili su mišljenje mnogi. Ali, ja ne mogu da promenim mišljenje. I dalje tvrdim da su ovo neozbiljni zakoni i da je predsednik Narodne skupštine strahovito povredio Poslovnik Narodne skupštine Republike Srbije, a i član 80. stav 2. Ustava Republike Srbije, koji je prepisan u član 102. Poslovnika. Naime, on je u skupštinsku proceduru pustio predloge zakona koji nemaju predlagača. Mi smo dobili neki propratni akt u kome nas obaveštava poslanička grupa DSS da je podnela predloge zakona i da će predstavnik poslaničke grupe DSS u Narodnoj skupštini biti narodni poslanik Dejan Mihajlov. Poslanička grupa nije ovlašćeni predlagač zakona. Ovde smo morali da imamo potpise narodnih poslanika koji predlažu ovaj zakon. Mi nemamo nijedan potpis narodnog poslanika koji nam predlaže ovaj paket zakona. Predsednik Narodne skupštine, po članu 134. stav 1. i 2., bio je dužan da upozori poslaničku grupu DSS da predlog nije u skladu sa Poslovnikom. Međutim, predsednik Narodne skupštine to nije učinio, a niko ga na to nije opominjao, čak ni Zakonodavni odbor, zato što su zakoni bili neprihvatljivi po mišljenju većine u Narodnoj skupštini. Sada, kada su prihvatljivi, molim vas da uređujete odnose u Narodnoj skupštini tako da u istoriji pravne nauke ne ostane zabeleženo da smo zakone o sudovima donosili, bezmalo, kao žene na pijaci, da te zakone o sudovima ovde niko nije predložio. Sutradan, ako se ispostavi da zakoni nisu dobri, niko neće preuzeti odgovornost za ovaj predlog. Gospodin Mihajlov nije ovlašćeni predstavnik predlagača zakona. On je ovlašćeni predstavnik svoje poslaničke grupe. Toliko o tome da bi trebalo da svi oni koji se bave pravnom naukom izađu za ovu govornicu i jednom konačno skinu sa sebe teret sramote da ih vode ljudi koji se pravom ne bave čak ni toliko da ispune osnovne forme, da ispune osnovne uslove koje traži Poslovnik Narodne skupštine, da bi nešto u državi funkcionisalo u skladu sa pravom. Nemam vremena da se izjašnjavam o pojedinačnim rešenjima, zato što bi svakom sekundom uskratio jednog poslanika Srpske radikalne stranke da govori.
Imate pravo da govorite pošto je ovo bilo po Poslovniku tako da se to vreme ne računa u vaše pravo za izlaganje. (Tomislav Nikolić, sa mesta: Interesantno je vaše objašnjenje...da prigovaram na Poslovnik.) Niste se javili. Možda bih vam dao kao prošli put, morate da proverite. Ali, ipak ovo zaslužuje objašnjenje predsednika Skupštine ili da se javim za repliku. Ovo zvuči vrlo interesantno kao prigovor na kršenje Poslovnika, međutim to je samo interesantno i ništa više od toga, jer poslaničku grupu čine narodni poslanici. Narodni poslanici su po Ustavu ovlašćeni predlagači zakona. Prema tome, ukoliko poslanička grupa, koju čine ovlašćeni predlagači zakona koji iza predloga stoje imenom, prezimenom i potpisom ovlašćuje nekoga da zastupa na Skupštini tu poslaničku grupu koju čini 46 narodnih poslanika, onda je to zadovoljilo svaki kriterijum utvrđen Ustavom i Poslovnikom o radu Narodne skupštine. Reč ima narodni poslanik Vitomir Plužarević, a posle njega narodni poslanik Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, set zakona koji je danas na dnevnom redu je samo marketing političke stranke DSS-a, da kao pokažu narodu da oni utiču na reforme koje su obećali u predizbornom toku pre godinu dana. Svih ovih pet predloga koji čine današnju raspravu su već viđeni. Ništa tu nema novog, osim da se to navodno uredi. Sudstvo tek danas nije nezavisno. Sve se to rešava pod dirigentskom palicom Vladana Batića. On svojim izjavama na vašim medijima plaši, tera i preti. To je evidentno. Kao rezultat takvih pretnji se očekujeda njegova Demohrišćanska stranka bude jača za nekog novog sudiju odnosno člana. Zajemčene slobode građana treba da se definišu po zadacima nalogodavca sa Zapada. Uglavnom kad neko dođe iz neke evropske zemlje, od onih što su nas bombardovali, tada i usklađujemo i uređujemo naše sudstvo i sve zakone koje oni predlažu. Verovatno ćemo to naše sudstvo uređivati svih narednih godina, sve dok Karla del Ponte ne kaže - e, sada je dosta, vi Srbi ste se odužili. Načelo podele vlasti podrazumeva i jednaku efikasnost svih oblika državne vlasti. To danas nije prisutno. Vidimo da ni Republička ni Savezna vlada nemaju jedinstveno mišljenje o bitnim po državu zakonima i projektima. Đinđić, Koštunica, Mihajlović, Čanak i da ih ne nabrajam u svojim izjavama su dijametralno različiti.Svi drugačije misle i daju izjave i na kraju od toga nema ništa. To je samo kupovina vremena. Obećane reforme su samo verbalne prirode. Suštinski se nije ništa promenilo. Mi, srpski radikali, nećemo glasati za ovaj set zakona. Ni danas nema nikoga iz Vlade. Šta će njima zakoni DSS-a? Materijalno stanje sudova će u budućnosti zavisiti od izvršenja krivičnih dela zadatih od strane ujedinjene Evrope. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, a zatim Dragoljub Stamenković.
Dame i gospodo narodni poslanici, imajući u vidu da imam samo tri minuta da govorim, na osnovu demokratskog poslovnika koji je donela skupštinska većina, ne mogu podrobnije da se izjasnim o setu od pet zakona koji bi trebalo da budu sistemski zakoni. Zato ću govoriti samo o uzrocima i posledicama eventualnog donošenja ovakvih zakona. Predlagač, za koga smo već utvrdili da je imaginaran, tj. nepostojeći, kaže u obrazloženju da ovi zakoni treba da dovedu do toga da naše pravosuđe bude racionalno, efikasno i nezavisno. Nijedan od tih ciljeva ovi zakoni neće postići, a naročito ne to da budu nezavisni. Od koga nezavisni? Od izvršne vlasti? To smo već za ovih godinu dana videli, koliko je mešanje izvršne vlasti, naročito ministra pravde i svih ostalih ministara, funkcionera, članova Vlade u rad pravosuđa. Gospodin Čović je, kao potpredsednik Vlade slao svog advokata u istražni zatvor da preti Jezdimiru Vasiljeviću da slučajno ne kaže ko ga je reketirao u vreme dok je još firma "Jugoskandik" uspešno radila. Eto, toliko je pravosuđe nezavisno pod ovom vlašću, a biće još nezavisnije kada u visokom savetu pravosuđa bude sedeo ministar pravde koji nije bio sposoban da sa svom logistikom koju ima za godinu dana pripremi ove zakone, nego je to Dejan Mihajlov preuzeo na sebe i tako se verovatno preporučio za budućeg ministra pravde. No, gospodo, uzroci za donošenje ovih zakona leže u Ustavu koji smo već imali prilike da vidimo, odnosno u ustavnim rešenjima za Srbiju koje je Zorica Radović, supruga Vojislava Koštunice, napisala. Kada govorimo o apelacionim sudovima koje je ona ovde predvidela i okružnim sudovima koji postaju prvostepeni sudovi, mada ne vidim onda razlike između opštinskih i okružnih, ne bih ni došla do tog zaključka koji ću sada izneti da slučajno nisam podrobnije obratila pažnju na to šta Zorica Radović kaže - tri opštine, najviše do sedam opština može da čini jedan okrug, odnosno najviše 50 hiljada stanovnika može da čini jedan okrug. Prema tome, ako podelite broj stanovnika Republike Srbije, 10 miliona, sa 50 hiljada stanovnika imaćemo 200 okruga. Mogućnost, je l( tako. Znači, 200 okružnih sudova. Ne bi mogao ministar Batić ni Vlada Srbije tako lako da vrši kontrolu nad radom tih okružnih sudova, ali preko apelacionog suda, jednog u Beogradu, i ovih odeljenja u Kragujevcu, Nišu, Novom Sadu, nažalost Prištinu ste potpuno zaboravili, Kosovo i Metohija za vas više ne postoje, moći će vrlo lako da kontroliše rad drugostepenog suda. Vrhovni sud je već pod kontrolom, preko gospođe Karamarković, Društva sudija, čiji broj narasta, evo za godinu dana od 120 na 1.200, toliko su naše sudije nezavisne. Nezavisne od svoje države, ali zato zavisne od Soroša, Švajcarske, Amerike, Kanade, gde ih Društvo sudija šalje, kao i Vlada Srbije da na nekim simpozijumima i razmeni iskustva učestvuju za dobre devizne dnevnice. Od njih oni postaju zavisni, a od ove države nezavisni.
Reč ima narodni poslanik Dragoljub Stamenković.
Dame i gospodo narodni poslanici, stav SRS o ovom paketu zakona najbolje je obrazložio predstavnik SRS Aleksandar Vučić i vi znate naš stav, da smatramo da treba doneti jedan jedinstven zakon koji bi regulisao ovu celu oblast što se tiče sudija, sudova, uređenja sudova itd. Mi smatramo da je najbolje da Narodna skupština bira sudije Vrhovnog suda, a da Vrhovni sud, odnosno sudije u Vrhovnom sudu biraju, odnosno predlažu sve ostale poslanike. Nekoliko reči bih rekao o predlagaču i o Predlogu ovog epohalnog zakona koji se predlaže jednom u sto godina, što reče gospodin Mihajlov iz Demokratske stranke Srbije, a i o reakciji ministra Batića, koji je rekao da je gospodin Mihajlov to uzeo iz kabineta (tako je pisalo u štampi) ministra pravde, da je tu nešto malo popravljao, i da smo mi dobili jedan nesrećni paket zakona o kome ne treba ni raspravljati. E, sada, ministra Batića nema ovde da nam kaže da li je baš tako rekao ili su to novinari pogrešno preneli. U svakom slučaju, ukoliko je to zaista, gospodine Mihajlov, uzeto iz kabineta ministra pravde, onda nema razloga da čekamo mišljenje Vlade ili Ministarstva, s obzirom da su oni radili taj paket zakona i da postoji i njihova želja da podrže ovakav predlog zakona. Ako nije tako, onda se pitam zbog čega tolerišete da jedan takav ministar bude u Vladi, da sve njegove zakonske predloge ili vraćamo ili ih on sam povlači, zašto mu uplaćujemo platu, šta radi to Ministarstvo kada narodni poslanici moraju da se bave ovako ozbiljnim poslovima kao što je predlaganje zakona, mada ne sporim da je to njihovo pravo i da oni imaju tu vrstu zakonodavne aktivnosti. Mi smo dobili i dosta amandmana koje su uputili odbori sa kojima se gospodin Mihajlov kao predlagač zakona složio i nije nam jasno kako da to se desi da u jednom trenutku ti zakoni nisu bili dobri, a sada kažu da su oni uz ove amandmane dobri. Zašto to odmah nisu uradili? Pa, vi pripadate vladajućoj većini. Svi zajedno vi ste činili DOS. Zašto to raspravljamo u Skupštini i gubimo dragoceno vreme? O svemu tome i o sličnim stvarima govorićemo i u petak u Kraljevu na mitingu SRS u 15,00 časova.
Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović, posle njega Dragan Čolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja ću krenuti od Predloga zakona o sudijama. U članu 4. piše - materijalna nezavisnost, gde sudija ima pravo na platu pogodnu da održi njegovu nezavisnost i sigurnost njegove porodice. To "pogodno" je zaista krajnje nedefinisano i s obzirom da znamo kakva je zadnjih godinu dana plata u našoj republici očigledno je da DOS-ova vlast ne zna šta znači pogodna plata, tako da sam siguran da ova odredba "pogodna" nije adekvatna. U članu 27. se kaže da sudije ne mogu biti članovi političke stranke. Po Ustavu apsolutno mogu da budu članovi političke stranke, ali nemaju pravo da budu na funkcijama. Jedino je Srpska radikalna strankauvek bila dosledna tome. Čak smo i Radu Trajković izbacili iz stranke jer je pokušala da protežira svog brata na tim funkcijama. Levičari su to ranije radili, a sada vi znate da je DOS u prethodnih mesec dana apsolutno na vlasti. Tako da je ovo samo teška demagogija, a od nezavisnosti sudstva nema ništa. Predlog zakona o visokom savetupravosuđa - pre svega, u članu 4. kaže se: Šest pozvanih članova sudija bira Vrhovni sud Srbije među sudijama. A u drugom stavu se kaže da od dva pozvana člana javnog tužioca jednog bira ministar nadležan za pravosuđe, a drugog republički javni tužilac. Ja vas pitam odakle u drugom stavu stoje tužioci koji ranije nisu spomenuti. Očigledno je opet neka vaša greška. U članu 6. se kaže da se član visokog saveta pravosuđa bira na pet godina, odnosno da može biti ponovo izabran. Uopšte nije definisano koliko puta može biti izabran. Očigledno, dokle god vama odgovara. Sledećizakon je zakon o uređenju sudova, vi imate tu više stavova. Pre svega, apsolutno je nepotrebno da postoji institut sudija porotnik jer se u dosadašnjoj praksi videlo da nema opravdanja za takvo postojanje i očigledno je da su sudije porotnici bile osobe koje su posmatrale suđenja, ali odakle im učešće u svemu tome nikada nije bilo reči. SRS se zalaže za objedinjavanje našeg pravosudnog sistema i smatra da je postojanje nekih specijalnih sudova apsolutno bespotrebno. Svi privredni sporovi bi trebalo da se stave u nadležnost okružnog suda kao što i predlažemo. Što se tiče apelacionih sudova - u svakom slučaju, u okviru Vrhovnog, okružnih i opštinskih sudova mogu se formirati samo posebna odeljenja za upravne sporove, umesto da se osnivaju novi, specijalni sudovi koji i te kako iziskuju ogromne budžetske troškove. Predlog zakona o javnom tužilaštvu, pre svega plate koje ste vi spomenuli, plate javnog tužioca su uređene posebnim zakonima tako da apsolutno nije potrebno da se ovim zakonom koji ste vi predložili uređuju. Javni tužilac i zamenik javnog tužioca biraju se za područje jednog ili više sudova i republički javni tužilac ne može raspoređivati zamenike javnog tužioca po sopstvenom nahođenju. Očigledno grešite i dalje, ali o tome ćemo više govoriti na mitingu u Kraljevu.
Ima reč narodni poslanik Dragan Čolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, predloženi tekst zakona trebalo bi da donese poboljšanje u jednoj od najvažnijih sfera društva, a sva je prilika da gde god DOS-ovska vlast deluje, tu nastaje haos i gotovo je sigurno da neće biti bolje ni u sferi pravosuđa. Stanje u sudstvu je loše, a novi predlozi zakona neće popraviti ništa, već će dodatno pogoršati stanje u pravosudnom sistemu. Građani Srbije su od strane DOS-a prevareni, obmanuti i sada se stvara iluzija kako se kreće u reforme pravosudnog sistema. Nigde do sada niste popravili ništa. Niste građane uverili niti da ste efikasni, niti da ste ozbiljni i namerni da bilo šta popravite. Nezavisno sudstvo podDOS-ovskom vlašću je utopija. Izvršna vlast se direktno meša u rad i odluke sudova. Ministar pravde Vladan Batić je alfa i omega pravosudnog sistema. On unapred zna ko će biti uhapšen, osuđen, isporučen Haškom tribunalu. Unapred zna ko će se predati dobrovoljno. Nikada više nego što je to danas nisu kršeni Ustav i zakoni ove zemlje i nikada nije bilo besramnijih zloupotreba. Kako se ponaša DSS kao predlagač zakona? Da li se bori i zalaže kao navodno legalistička stranka za nezavisno sudstvo? Nezavisno sudstvo je za Demokratsku stranku Srbije kada za sudije biraju svoje istaknute aktiviste i funkcionere. U istom danu predlažu i biraju za sudiju i predsednika suda. Ako je neko član političke stranke, kakav će imati odnos prema političkom protivniku? Očišćeni su sudovi od kadrova jedne stranke, koji su zamenjeni kadrovima stranaka DOS-a. Šta je tu onda nezavisno? Sudstvo nam je nezavisno od pravde, morala, časti i zakona. Vi, gospodo, još lebdite na krilima revolucionarnog zanosa. Kakva će biti uloga opštinskih sudova u prvostepenom postupku? Kakva je uloga okružnih sudova? Uvodite apelacione sudove u četiri grada u Srbiji. Kako će građani putovati i koliko će ih to koštati? Vrhovni sud Srbije ograničava se i uvodite dvostepenost Vrhovnog suda. Da li će to doprineti efikasnosti sistema pravosuđa? Vi, gospodo DOS-manlije, unosite pustoš u sve sfere društva. Kada je boginja pravde videla ministra pravde, onesvestila se i jedva su je povratili pa je morala da stavi povez preko očiju. To je naša, nažalost, vašom zaslugom tragična realnost.
Da li se predsednici poslaničke grupe javljaju za reč? Ima reč gospodin Žarko Obradović.
Poštovani gospodine predsedniče, kolege poslanici, mi socijalisti nismo bili protiv predloga ovih zakona, niti na odboru, niti na raspravi, barem kada je reč o onim načelnim, osnovnim elementima ovih zakona. Mi nismo bili protiv svih rešenja. Zašto? Iz razloga što su slična, ili ista, sa onima koje smo mi socijalisti sačinili 1996. godine, ali koja nisu bila predmet skupštinske procedure. Govorili smo u prilog svih onih rešenja u predlozima zakona koja su zasnovana na Ustavu Republike Srbije i koja obezbeđuju nezavisnost sudske vlasti od zakonodavne i izvršne. Govorili smo u prilog svih onih rešenja koja štite nezavisnost, samostalnost i stalnost sudijske i javnotužilačke funkcije i koja eliminišu mogućnost preteranog ili otvorenog mešanja u rad pravosuđa. Čuli ste i naše kritike na predložene zakona. To su i naše kritike na predložene zakone koje su izložile moje kolege poslanici. Kritike su brojne i raznovrsne, neću ih ponavljati. Ovde ću ukazati na nekoliko, koje su po mom mišljenju bitne i koje ne treba da budu sadržane u ovim predlozima zakona. Pod jedan - nije dobro rešenje da jedno udruženje građana kao što je Advokatska komora Srbije, dakle strukovno, ali ipak udruženje građana, iz svojih redova bira predstavnike u visoki savet pravosuđa. Neko će reći da je to dobro jer je u pitanju predstavnik struke, ali da ni ovaj razlog nije dobar i dovoljan pokazao je niko drugi do jedan od advokata koji se smatra kompetentnim, gospodin Tapušković, koji je od ilegalnog Haškog tribunala angažovan, formalno kao prijatelj suda, a suštinski da pomogne optužbu protiv Slobodana Miloševića. Verovali ili ne, uostalom, to ste mogli direktno videti, a i pročitati u sredstvima javnog informisanja, taj advokat ne zna da je Ustav najviši akt svake države i da nikakva odluka, bila to odluka republičke ili savezne vlade, ne može biti iznad Ustava. To govori, nažalost, ili o totalnom neznanju advokata, ili o drugim motivima, u koje ne želim da ulazim, ali i jedno i drugo potvrđuje da udruženje advokata ne treba da bude predstavljeno u visokom savetu pravosuđa. Drugo, mišljenja smo da izvršna vlast ne može biti toliko umešana u rad pravosuđa, da ne može uopšte biti umešana u rad pravosuđa. Ako stvarno želimo da pravosuđe bude nezavisno, samostalno, van upliva dnevne politike, onda logično ne treba usvojiti nijedno rešenje koje daje mogućnost predstavnicima izvršne vlasti i, konkretno, ministru pravde da utiču na rad pravosuđa. Ako se uz to ministar više bavi politikom nego strukom, kao što je to slučaj sa aktuelnim ministrom, onda bi usvajanje predloženih rešenja bilo još pogubnije, kako za pravosudni sistem, tako i za državu i za građane. Videli ste prethodnih dana - dva zakona, čiji je predlagač Ministarstvo pravde, povučena su iz procedure u proteklih nekoliko dana. Ministra nije bilo tu da nam išta kaže, objasni, da čujemo koji su to razlozi. Nije zbog povlačenja zakona, niti iz moralnih razloga, na koje se tako mnogo poziva kada preti sudijama, niti iz stručnih razloga, kaopredlagač, podneo ostavku, što bi bilo logično, ali nije. Pošto se konkretna rešenja u zakonima posmatraju i kroz prizmu dnevne politike, ali i potrebe da budu u opštem interesu, ministru pravde (ni sadašnjem, a ni budućem) ne treba omogućiti mešanje u rad pravosuđa. Ako bi se, primera radi, usvojilo rešenje da ministar pravde može imenovati vršioca dužnosti javnog tužioca, a ministar pravde bude tada pokazao želju, kao što to čini postojeći, da na svoj način uredi pravosuđe, vršilac dužnosti tužioca bi, praktično, bio izložen direktnom uticaju izvršne vlasti tj. samog ministra. Kad je reč o tužilaštvu, moram reći da smo i protiv rešenja koja ne predviđaju stalnost dužnosti zamenika javnog tužioca. Oni nose veliki deo posla; ne samo da bi započeti poslovi bili dovedeni u pitanje prestankom mandata zamenika tužioca, nego bi jedna od posledica mogla biti i njihovo napuštanje posla kojim su se do tada bavili. A šta bi to značilo za tužilaštvo, možete i sami proceniti. Rešenje je protivno i ustavnom principu stalnosti ove funkcije. Postoje i drugi predlozi koji tužilaštvo stavljaju pod kapu Ministarstva pravde i koje, naravno, ne treba prihvatiti. Mi smo predložili jedan broj amandmana, kojima ćemo pokušati da sva ona rešenja koja su loša, nefunkcionalna, necelishodna, promenimo. Ponoviću još jedanput da će naš odnos prema zakonima u konačnom zavisiti od usvojenih rešenja, od toga da li će se nastaviti podređivanje sudske vlasti izvršnoj, da li će se nastaviti degradiranje pravosudnog sistema ili će on biti ono što treba da bude, samostalna i nezavisna vlast. Hvala.
Da li se još neko od predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? Ima reč narodni poslanik Aleksandar Vučić, predstavnik Srpske radikalne stranke.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SRS glasaće protiv seta predloženih zakona, kao što smo rekli na početku ove rasprave. Glasaćemo protiv zato što nas niko nije ubedio svojim argumentima da se zaista nešto reformiše, da se zaista nešto menja nabolje i da će situacija u srpskom pravosuđu biti drugačija. Osim parolaških izjava da se zalažemo za nezavisno sudstvo, da ćemo imati mnogo drugačije pravosuđe od onoga kakvo smo imali, a nije bilo dobro (sa tim se možemo složiti), ništa drugo nismo čuli. Ali, da vidimo kako izgleda nezavisnost sudstva ili samostalnost javnotužilačke funkcije, dakle, kao državnog organa, a ne posebne državne vlasti, u ponašanju predstavnika aktuelnog režima, u onome što DOS-ova vlast danas čini. Naime, godinama smo slušali priču o nekim reformatorima, ljudima koji su nezavisni, slobodoljubivi. Ja ću napraviti jednu paralelu, da bih vam ukazao i pokazao kako to danas izgleda, sa jednom drugom oblašću i sferom društvenog života. Naime, godinama smo slušali priču o nezavisnim novinarima, o tome kako se bore za profesionalno i objektivno informisanje, kako nisu na strani ni jedne političke organizacije, a evo danas u nekim novinama možete da vidite da njihove perjanice postadoše sve šefovi kabineta ministara Vlade Srbije, sekretari i sekretarice ministara Vlade Republike Srbije, bezmalo od prvog do poslednjeg. Ne znam gde se dede ona profesionalnost i objektivnost. Neki od njih postadoše ambasadori u Australiji, Kanadi, šefovi kabineta, službenici itd. Vezano za to, kada govore o nezavisnom sudstvu, valjda podrazumevaju nezavisno sudstvo, ono sudstvo koje je nezavisno od Ustava i zakona, zato što se danas u Srbiji preti onima koji bi hteli ili koji bi želeli da se drznu da sude po Ustavu i zakonu, što je propisano najvišim pravnim aktom, leks superiorom ove zemlje, a propisano je čak i predlogom ovog zakona, pa mi se postavlja pitanje - ko je taj u izvršnoj vlasti koji smeda kaže - jesi sudio po zakonu, ali to nije moralno, zato što se meni Ustav i zakoni ne sviđaju, a onda mu se sviđa da predloži potpuno isti zakon, kakav je predlagala SPS ili JUL, nije već ni važno, u nekom drugom periodu. Ko je taj koji može da kaže da sudija ne treba da se drži Ustava i zakona, već da se drži političkog oportuniteta, odnosno onoga šta će mu predstavnici izvršne vlasti reći, u ovom slučaju ministar pravde? Je li to to nezavisno pravosuđe, je li to ono za šta se zalažemo? I onda se ovde kaže da se doprinosi stvaranju nezavisnog pravosuđa. Na koji način? Poći ću od Zakona o javnom tužilaštvu, o njemu sam najmanje govorio u svom prvom izlaganju. Naime, javno tužilaštvo je samostalni državni organ, koji goni učinioce krivičnih i drugih kažnjivih dela, ulaganjem pravnih sredstava štiti ustavnost i zakonitost i preduzima druge radnje, na koje je zakonom ovlašćeno. Ako vi imate takav uticaj izvršne vlasti, gotovo neverovatan, na delovanje javnog tužioca, onda to ni u kom slučaju više nije ni samostalni državni organ, a nema više gotovo nikakvu zavisnost u odnosu na legislativno telo, možete da mislite na koji način će to telo funkcionisati. I onda imate u članu 3. predloženog zakona nešto što je vrlo zanimljivo. Kaže se: "Korišćenje javnog položaja, sredstava javnog obaveštavanja i bilo koje javno istupanje kojim se utiče na javno tužilaštvo zabranjeno je." Moram da pitam - a koja je tu kongentna norma, odnosno, koja je sankcija za to, jer čini mi se da biste onda mogli sve ministre, a i mnoge druge u vladajućoj većini iz ove sale, da pošaljete u zatvor na 300 godina, ako bismo išli po nekim drugim zakonima, nekih drugih zemalja, krivičnim zakonima. Pa, ljudi, u ovoj zemlji se ništa drugo i ne radi osim što se upravo na ovakav način sudi, presuđuje i vrši pritisak, odnosno ne samo formira i ustanovljava, već funkcioniše revolucionarna pravda, revolucionarno tužilaštvo i revolucionarni sudovi. Tužilac koji je morao - edž officio po službenoj dužnosti da pokrene postupak protiv određenih lica za otmicu pojedinih građana, pa i za tu u Štrpcima, (nemojte da dobacujete jer ništa ne znate o svemu tome i dobro bi bilo da pročitate ovaj zakon i mnoge druge knjige), ali i na Kosovu i Metohiji da pokrene postupak protiv mnogih Šiptara. On to neće da čini. Ali, zato onog trenutka kada nadležni sud pusti iz pritvora nekoga, ko predstavlja političkog protivnika vlastima, da se brani samo sa slobode, a nije doneo oslobađajuću presudu, samo mu je dao mogućnost da se brani sa slobode, tada se u hajku preko sredstava javnog obaveštavanja uključuje i javni tužilac, niko ne zna kako i na osnovu čega, da ne govorim o nekim drugim koji su nosioci pravosudnih funkcija, kao i ministar pravde, svi vrše tu hajku, po svaku cenu, na svaki način, jer mora da se sudi onako kako to njima pada na pamet. Pustite Ustav, pustite zakon, to nije važno, važno je kako oni žele da sudstvo bude. To je vrhovni princip u Srbiji. Kako sme da se pusti Jezdimir Vasiljević, ne sme da se brani sa slobode, kako bi on to smeo da kaže ko su ti koji su ga reketirali, ko su ti iz današnjeg režima koji su mu otimali pare i kada su bili u opoziciji i danas kada su na vlasti? Ne sme da kaže - uzgred, rekao čovek slučajno, pa napravio veliku grešku i zato će morati da ide još 100 godina u zatvor - da mu niko iz SRS jedino ništa nije uzeo. E, zato mora da ide još 100 godina u zatvor. Ovakve odredbe deluju zaista groteskno. Moram da pročitam, da bi bilo jasno građanima Srbije, kakva ovlašćenja ima ministar pravde u odnosu prema javnom tužilaštvu, dakle, kaže se: to su samo mala povećanja ovlašćenja izvršne vlasti oličene u ministru nadležnom za pravosuđe. Ministar je nadležan da pokrene postupak za razrešenje svakog javnog tužioca i zamenika, pa i republičkog javnog tužioca, da po zakonom propisanim uslovima udalji sa dužnosti republičkog javnog tužioca, da u prvom stepenu vodi postupak u kome se utvrđuje navršenje radnog veka i postojanje razloga za razrešenje republičkog javnog tužioca. I onda, ono što je najgore, da postavi vršioca dužnosti republičkog javnog tužioca. Ako su to te promene, ako su to te reforme koje će da nas vode ka nezavisnom sudstvu, ka mnogo drugačijoj javnotužilačkoj funkciji nego što je bila shvatana u prethodnom periodu, onda nemojte molim vas, dajte da vratimo ono ranije. Ako ćete ovo da nastavite na ovakav način, pozivam vas da donesete i zakon o terorizmu. Isto je bio predložen, a mi ga nismo pustili. Donesite zakon o terorizmu. Možda i možete da ga primenite, možda može da vam koristi na isti način kao što su i neki drugi zakoni. Moram da ukažem na još nešto o čemu je ovde bilo reči. Već sam govorio o činjenici da smatramo nepotrebnim stvaranje novih specijalizovanih sudova, poput upravnog suda, kao i uvođenje još jedne instance, odnosno stvaranje novih apelacionih sudova. Naime, pre svega bih rekao oko upravnog suda, da mi time u stvari brišemo prvostepenu, i to najznačajniju nadležnost Vrhovnog suda Srbije, u kojima on rešava upravne sporove protiv akata republičkih organa. Moram da ukažem na još nešto što je sam predlagač primetio, ali ni na koji način se nije ozbiljno osvrnuo na to i nije rekao kako će se taj problem rešiti. To je problem, ne samo političke i ne samo pravne prirode već veliki problem ekonomske i finansijske prirode. Naime, zaduživanje okružnih sudova gotovo isključivo prvostepenom nadležnošću neminovno vodi u proširenje njihove stvarne nadležnosti, istovremeno i povećanju njihovog broja, danas ih je 30, i broja sudija i sudskog osoblja u njima. Obrazovanje više apelacionih sudova naravno da je veoma skupo. Kaže se u Predlogu zakona da dodatna sredstva iz budžeta za izvršenje ovih zakona nisu potrebna. Kako je to moguće? Na koji način je to moguće? Na takav način je to nemoguće,čini mi se da to svako u Srbiji razume, i neću posebno odgovarati jer vi znate i za apelacione sudove, kada smo govorili o geografskoj udaljenosti, da uvek postoji mogućnost da neka od stranaka traži prisustvo sednici veća, i da je onda u neuporedivo težem položaju nego što je to bio do danas slučaj. Ukazao bih još jedanput, znam da se mnogima, koji nisupročitali ni ovaj, kao ni jedan od drugih zakona koji su bili na dnevnom redu, žuri da idu kući, a završiću u roku od minut-dva, da imate toliko strpljenja, upozorio bih vas samo da se u dva navrata krši Ustav Republike Srbije. Pre toga bih rekao da bi bilo takođe reformski dobro rešenje, bar mi u SRS smatramo, da se išlo na potpunu profesionalizaciju sudstva, a ne da se izvršnim organima vlasti i preko visokog saveta pravosuđa daju neuporedivo veća ovlašćenja i da preko sudija porotnika može da se još na bolji način i još više kontroliše rad sudova nego što je to bio slučaj do sada, i da se uvodi princip partijske podobnosti, o čemu smo već pričali. Dakle, predsednike sudova, sudije i javne tužioce bira Narodna skupština Republike Srbije. Taj član Ustava Republike Srbije ne sme da se gazi, a predlogom ovih zakona on se u potpunosti dezavuiše i ruši. Molim vas da obratite pažnju da to ne možemo... i Vlada Republike Srbije je čak prihvatila i rekla da ima kršenja Ustava u ovim članovima. Ne mogu da shvatim da se jedan dan Ustav time krši, a dva dana posle toga ista odredba, ista norma, njom se ne krši Ustav. Pozvao bih vas, aludirao i apelovao na vašu savest da razmislite o ovome, da zaista pripremimo neuporedivo bolje zakone, koji će predstavljati pozitivnu reformu u pravosudnom sistemu, nešto što neće biti nekoherentno, nekonzistentno i suviše komplikovano za svakog građanina, a valjda nam je građanin i njegov interes nešto što je sveto i nešto što je najvažnije. Mislim da možemo da donesemo neuporedivo bolje zakone i da to ova zemlja zaslužuje i da u Narodnoj skupštini to možemo da izglasamo. Poslanička grupa SRS glasaće protiv predloženih zakona.
Reč ima narodni poslanik Zeldžo Hurić, zatim gospodin Pelević.
Poštovani narodni poslanici, ovo nije ni malo fino vrijeme za diskusiju, ali ću vas zamoliti za još malo pažnje. Naime, čini mi se da je juče gospodin Mamula rekao suštinsku stvar kada su u pitanju ovi zakoni, odnosno prijedlozi ovih zakona, a to je da ovakav prijedlog nema zaista nikakvih pretenzija za svojom originalnošću. Odnosno, to je nešto što je već davno viđeno ili bolje rečeno što funkcioniše sasvim uspješno u zemljama zapadne Evrope i time ih čini pravnim državama. Moram da kažem da je moj utisak, slušajući izlaganja, da je većina opozicionih poslanika ipak svoju kritiku usmjerila baš na te esencijalne stavove, odnosno članove zakona i da je, što sam ja očekivao, manje pažnje obratila na specifikum ovog prostora, a to je za one članove koji definišu neke posebnosti države u kojoj živimo. Sa svoje strane sam u jučerašnjem javljanju pokušao da dam svoj skromni doprinos u tom delu, i evo i sada nastavljam tamo gdje sam juče stavio tačku. Naime, radi se o prijedlogu sjedišta trgovinskih sudova. Vama je dobro poznato da je Novi Pazar preko 100 km udaljen od Kraljeva, gdje se nalazi sedište trgovinskog suda. Pored toga, Novom Pazaru gravitiraju još dva grada, Tutin i Sjenica, od Novog Pazara, Sjenica je udaljena 55 km, a Tutin 35 km - nije asfaltni put vi to jako dobro znate Mirčiću, da ima vrlo loših puteva, da su jake zime, da je često nevrijeme, da se radi o jednoj visoravni i da zaista treba puno truda da građani tog područja dođu u Kraljevo gdje bi ostvarivali svoja prava. Sa druge strane, moram da kažem, takođe je poznato da postoji veliki broj predmeta sa tog područja, uz to i popriličan broj žalbi na presude Privrednog suda u Kraljevu. U prethodnom zakonu je, recimo, Čačak, koji je na samo 30 km od Kraljeva, imao odeljenje privrednog suda i ne znam zašto to ovog puta nije uvaženo, a sa naše strane bi to imalo punu podršku, ali eto kažem vam sada, Sjenica, koja je 150 km udaljena, mora ići za takve predmete u Kraljevo. Sa druge strane, Novi Pazar je takođe jedan od trgovinskih centara. Naime, u tom gradu se nalazi preko 3.260 privrednih subjekata, od čega recimo oko 1.200 samo autoprevoznika i odatle proističe ovoliki broj postupaka. Sve u svemu, ovaj zahtjev da se formira odeljenje privrednog tj. trgovinskog suda u Novom Pazaru, ne bi smelo pasti nikome na pamet da je nekakav politički, ili druge vrste zahtjev, već čisto zahtjev ekonomske i racionalne prirode. U nadi da će predlagač zapravo ovo imati na umu i da će pokušati pronaći način kako da prevaziđemo ovu jednu potrebu, zahvaljujem se i završavam sa svojim izlaganjem.
Reč ima narodni poslanik Borislav Pelević.
Uvaženi gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, u predlaganju sistemskih zakona vladajući DOS ponovo ide pogrešnim redosledom predlaganja. Podsetiću vas da je ova skupština usvojila prvo poreske zakone, a tek onda su došli u proceduru zakon o privatizaciji i zakon o radu, koji bi trebalo da predstavljaju deo ekonomskih reformi u ovoj zemlji. Dakle, kada je vladajuća većina usvojila prvo poreske zakone, pa tek onda išla u zakone koji se tiču ekonomske reforme, to je po meni potpuno pogrešan redosled predlaganja. Ovog puta se dešava isto. Prvo je ova Narodna skupština usvojila odluku o postavljenju, odnosno imenovanju nosilaca javnih funkcija u pravosuđu, pa tek sada se donosi set zakona o pravosuđu, uključujući i zakon o sudijama. Dakle, prvo ste postavili sudije, pa tek sada donosite zakone o njima. Takođe, mislim da je to pogrešan proces predlaganja. Suština svega ovoga je u stvari dogovor dve najjače stranke u DOS-u, po sistemu - mi ćemo vama prihvatiti sistemske zakone o pravosuđu, a vi nama prihvatite zakon o radu. Stranka srpskog jedinstva u tome neće učestovovati i zato ćemo glasati protiv predloženih zakona. Hvala na pažnji.
Da li se još neko javlja za reč? Gospodin Mihajlov.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo uvaženi poslanici, hteo bih pre svega hteo da se zahvalim svim poslanicima koji su učestvovali u raspravi na izuzetno konstruktivnim tonovima, kako onima koji će glasati protiv i koji osporavaju ovaj predlog zakona, uopšte ceo ovaj koncept, tako i onima koji će glasati za i koji su imali vrlo korektne i korisne primedbe, koje ćemo nastojati da uvažimo u postupku usvajanja amandmana. Ono što je važno, još jednom bih napomenuo i istakao neke nove stvari na koje je možda više ili manje skrenuta pažnja ili nije uopšte skrenuta pažnja u ovim predlozima zakona. Činjenica je da se uvodi specijalizovano upravno sudstvo i to je nešto što postoji u svim zemljama Evrope i u svim zemljama u našem okruženju. Jedina zemlja Evropske zajednice i zemlja iz našeg okruženja koja nema specijalizovano sudstvo je Grčka a sada i oni idu u pravcu reforme pravosudnog sistema upravo ka izgradnji specijalizovanog sudstva. Plod rešenja koja imamo u ovom predlogu zakona upravo su nastala uporedno-pravnim analizama šta je najbolje u ovom trenutku za naše društvo. Ovim predlogom zakona uvode se neka nova prava, pravo stranke na pritužbu, na suđenje, lični list sudije i svih ostalih zaposlenih u sudu. Jedan važan segment, a to je da će se predmeti raspoređivati slučajem, a ne po tome da li je neko bliži ili dalji, niti po odluci predsedniku suda, ili da ima već kakve odnose sa strankama u postupku. Već je promenjeno amandmanima Odbora za pravosuđe i upravu, da vršioca dužnosti i republičkog javnog tužioca imenuje visoki savet pravosuđa, a ne ministar, kako je to predloženo. Druga izmena je da dva člana visokog saveta pravosuđa iz reda tužilaca imenuje republički javni tužilac, a ne jednog ministar pravde, tako da se i tu išlo u pravcu odvajanja izvršne vlasti od struke i punog učešća u odlučivanju o svim stvarima upravo onima koji čine tu oblast, u ovom slučaju tužiocima i sudijama. Zamolio bih sve poslanike da ne gledaju ove predloge zakona kroz ministra pravde, sadašnjeg ministra ili nekog drugog, ovde govorim o instituciji ministra pravde, ministri se menjaju, a mi treba da pravimo sistem koji treba da funkcioniše i koji treba da postoji. Mora obavezno da se naglasi, na kraju, da su ovi zakoni deo, da su početak i moraju da budu početak celokupnih promena -jer promene ovih zakona bez promena u svim ostalim oblastima, i na saveznom nivou, da li je to Zakon o krivičnom postupku, treba promeniti Zakon o parničkom postupku, izvršnom postupku i, znači, sve te zakone treba prilagoditi okolnostima - i da ovi zakoni bez svih tih promena neće puno doprineti efikasnosti sudstva. Ovo je jedan važan, ali jedan jedini korak, i treba još dosta koraka da napravimo da bismo izgradili pravnu, demokratsku i stabilnu državu, jedan siguran pravni poredak, kako bismo mogli našim građanima da obezbedimo da mogu na najadekvatniji način da zaštite svoja prava. Ono što je posebno važno naglastiti, to je da mi moramo raditi na tome da izgradimo sistem i da stvorimo uslove da sistem funkcioniše, uspostaviti vrednosne norme, i u toj situaciji pojedinac, ma ko on bio, bio ministar, bio premijer, bio bilo ko drugi, neće moći da utiče na taj sistem. Ključ je da mi moramo da krenemo sa izgradnjom sistema. Ovi zakoni upravo vode u pravcu izgradnje jednog sistema koji će biti nezavisan od političke ili svake druge vlasti, koji će biti nezavisan od svega sem od toga da će morati biti zavisan od toga da sudi po zakonu. Zato ovi zakoni jesu sistemski i idu na izgradnju jednog sistema, i ukoliko budemo uspeli da izgradimo sistem uspećemo da ispunimo obećanja data građanima, a to je u svakom slučaju jedan stabilan pravni poredak, jedna pravna i demokratska država. Verujem da će ovi zakoni dobiti podršku i jednostavno da će kroz postupak usvajanja amandmana u onoj meri biti popravljeni, da će još bolje štititi interese građana.
Izvolite po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, za one koje nisu imali dovoljno strpljenja i pažnje da saslušaju ono što je ranije rečeno, vrlo ću kratko i vezano je za povredu Poslovnika i o tome ko ima pravo predlaganja ovakvog akta. Ni u Ustavu, ni u Poslovniku ne postoji mogućnost da predlagač bude poslanička grupa već narodni poslanici - član 80. stav 2. Ustava RS. Istovremeno bih vam ukazao na činjenicu da je u materijalu, koji smo dobili kada je poslanička grupa podnosila amandmane na, recimo, Predlog zakona o radu, dostavljen je kompletan spisak njihovih potpisa - ovde ih uopšte nema. Nema ni jednog u kompletnom aktu. Molio bih vas da se ne igramo ni sa Poslovnikom ni sa Ustavom, sa pravnim poretkom naše zemlje i nemojte da dobacujete da li je kolokvijalno ili nije kolokvijalno. Mi ovde imamo norme, a ne kolokvijalno i šta se kaže na ulici, ko je poslanik a ko nije poslanik. Siguran sam da čak i gdin. Mihajlov zna da smo u pravu za ovo o čemu govorimo, a molio bih i predsednika Narodne Skupštine, sekretara i ostale, da ovo uvaže, a posebno apelujem na narodne poslanike kojima je stalo do dostojanstva Narodne Skupštine da se ovako nešto, ovakav akt, ovako sastavljen, ne prihvati ni u kom slučaju, jer predstavlja povredu Poslanika i povredu Ustava kao najvišeg pravnog akta.
O ovome ste već dobili odgovor, ali da taj odgovor dopunimo, pošto vi volite stalno iste primedbe da ističete. Vi imate potpis narodnog poslanika Dejana Mihajlova. (Tomislav Nikolić: To je jedan potpis.) Dovoljan potpis. Gospodine Nikoliću, ne dobacujte. (Tomislav Nikolić: To je već drugo obrazloženje.) Nije drugo, to je prvo. Iza predloga stoji poslanička grupa DSS, koju čine 46 Ustavom ovlašćenih predlagača. (Aleksandar Vučić: Gde su im potpisi?) Šta se vas tiče gde su potpisi. Oni su nas obavestili potpisom. Potpisao je narodni poslanik Dejan Mihajlov. To je dovoljno. (Aleksandar Vučić: Nije potpisao zakon, nego propratni akt.) Ako hoćete, Narodna skupština može da se izjasni. Molim narodne poslanike da se izjasne o prigovoru gospodina Vučića. Za 18, protiv 120, uzdržan jedan, nije glasalo 18, ukupno 157 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila prigovor koji je istakao gospodin Vučić, da je došlo do povrede Poslovnika. Zaključujem zajednički načelni pretres o: Predlogu zakona o uređenju sudova, Predlogu zakona o sudijama, Predlogu zakona o Visokom savetu pravosuđa, Predlogu zakona o javnom tužilaštvu i Predlogu zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava, i prelazimo na odlučivanje o predlozima zakona u načelu. (Dragoljub Stamenković: Pre glasanja, tražim da se utvrdi kvorum.) Molim narodne poslanike da utvrdimo kvorum. Konstatujem da imamo kvorum i da možemo da nastavimo rad. Prvo, stavljam na glasanje Predlog zakona o uređenju sudova, u načelu. Za 127, protiv 28, uzdržan jedan, nije glasalo osam, ukupno 164 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Drugo, stavljam na glasanje Predlog zakona o sudijama, u načelu. Za 136, protiv 29, uzdržana dva, nije glasalo sedam, ukupno 173 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Treće, stavljam na glasanje Predlog zakona o Visokom savetu pravosuđa, u načelu. Za 138, protiv 29, uzdržana dva, nije glasalo sedam, ukupno 176 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Četvrto, stavljam na glasanje Predlog zakona o javnom tužilaštvu, u načelu. Za 139, protiv 28, uzdržan jedan, nije glasalo osam, ukupno 176 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Peto, stavljam na glasanje Predlog zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava, u načelu. Za 137, protiv 29, uzdržana dva, nije glasalo osam, ukupno 176 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Imamo još jednu odluku da donesemo. Pre toga, da vas obavestim da će u nastavku ove sednice da se održi sednica Odbora za pravosuđe i upravu i sednica Zakonodavnog odbora, radi razmatranja amandmana narodnih poslanika na predloge zakona koje je podneo narodni poslanik Dejan Mihajlov. Molim članove odbora da prisustvuju ovim sednicama da bismo se pripremili za nastavak. Narodna skupština će o ovim predlozima zakona o kojima je obavljen zajednički načelni pretres, a koji su prihvaćeni u načelu, obaviti pretres u pojedinostima i glasati u celini. Kako u ovom momentu nemamo mišljenje Vlade o predloženim amandmanima Odbora za upravu i pravosuđe, a kako će sednica Vlade biti održana sutra, kako je petak utvrđen kao neradan dan, predlažem da donesemo odluku da se da, kako je Poslovnikom predviđeno, rok Vladi za dostavu ovog mišljenja, s tim što bi to bio ponedeljak u 8,00 časova, a time bismo ujedno i doneli odluku da sednicu nastavimo u ponedeljak u 10,00 časova. Molim vas da se o ovom predlogu izjasnite. Za 134, protiv niko, uzdržan jedan, nije glasalo 14, ukupno 149 narodnih poslanika. Nastavljamo rad u ponedeljak u 10,00 časova. Rok za dostavu mišljenja Vlade je ponedeljak u 8,00 časova.