Dobar dan. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2018. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 58 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 85 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici dr Ivan Bauer, dr Milorad Mijatović i mr Ivan Kostić. Nastavljamo raspravu po redosledu narodnih poslanika prema prijavama za reč. Reč ima prvi na spisku Muamer Zukorlić. Izvolite.
Dame i gospodo, poštovani prisutni, osvrnuću se na tri predložena zakona iz oblasti obrazovanja i naglasiti da su ovi predlozi rezultat stvarne potrebe, kao i rezultat nužnosti usklađivanja naših standarda sa evropskim standardima, ali pre svega zbog sopstvenih potreba. Tako da, te dve činjenice nas navode na odluku da narodni poslanici Stranke pravde i pomirenja u danu za glasanje podrže ove ponuđene zakone. Dakle, zakoni su posledica potrebe i van svake sumnje oni će otkloniti izvesne smetnje sa kojima smo se do sada suočavali, a po pitanju primene krovnih prosvetnih zakona. Vezano za nacionalni okvir kvalifikacija, ovim zakonom ostvariće se pretpostavke da se ono što je predviđeno krovnim zakonom primeni efikasno u praksi. Što se tiče zakona o prosvetnoj inspekciji, smatram veoma bitnim, pa čak i nužnim, da što pre dobijemo ovaj zakon kako bi se nagomilani problemi vezano za broj prosvetnih inspektora, kao i za potrebu efikasnog i uspešnog sprovođenja inspekcijskog nadzora na svim nivoima odgoja i obrazovanja, dakle, da budemo u prilici da to realizujemo. Inspekcijski nadzor, odnosno nadzor prosvetne inspekcije je jedan od ključnih faktora i neminovnih poluga kako bi se pojedine anomalije koje nam se gomilaju u prosvetnom sistemu počele što pre otklanjati. Ne znam kakva je situacija ovde u Beogradu, ali u unutrašnjosti Srbije, posebno na prostoru Sandžaka, imamo izvesnu koncentraciju raznih propusta u organizaciji škola, u pojavi zloupotreba položaja od strane pojedinih direktora, u pojavi sprege između pojedinih direktora i pojedinih centara moći, uključujući i faktore kriminala. Dakle, to su učestale pojave u Novom Pazaru i drugim gradovima Sandžaka. Inspekcijski nadzor jeste ne jedini, ali vrlo bitan faktor kako bi se ove pojave suzbile i u mogućoj meri eliminisale. Što se tiče Zakona o udžbenicima, takođe, on predstavlja jedan veoma važan iskorak koji je otklonio izvesne negativne pojave koje smo uočili u iskustvu primene prethodnog zakona, o čemu je već bilo reči, posebno kada su u pitanju tzv. niskotiražni udžbenici, kao i mogućnost primene udžbenika u obrazovanju nacionalnih zajednica. Ali, ne bih se ustezao da pomenem već pominjanu pojavu teških torbi za učenike nižih razreda. Ovo pitanje je više puta tretirano, doduše, ovo pitanje je ponekad i izvrdavano ironiji, ali ovo pitanje je pitanje zaštite deteta. Ne može dete iz prvog razreda nositi torbu od sedam i devet kilograma. Dakle, to je pitanje od koga ne možemo pobeći, sa kojim se moramo suočiti. Ono nije direktno vezano za ovaj zakon, ali jeste za primenu ovog zakona i moramo naći načina kako da ažuriramo učitelje nastavnike, da uredimo mogućnost korišćenja i zaštitimo decu od ove pojave. U svakom slučaju, što pre doneti ove zakone, kako bismo bili u prilici da se u celokupnom odgojno-prosvetnom sistemu suočimo sa suštinskim problemima, problemima vaspitanja i obrazovanja, problemima koji nas ometaju da sistem obrazovanja bude glavni faktor jedne celokupne mentalne obnove nacije koja nam je potrebna posle 40 godina vladavine komunizma i 30-ak godina ovoga haosa koji smo imali 90-ih. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Jovan Jovanović. Gospodin Jovanović je odustao. Sledeći na spisku je dr Muamer Bačevac. Izvolite.
Uvažene koleginice i kolege, uvaženi građani Republike Srbije, uvaženi ministre, ministri i gosti, želim da kažem da je danas naša škola pred velikim izazovom i taj izazov nalazi se pre svega van škole, ne u samoj školi. Mi smo danas svedoci uspostavljanja i rasta jednog novog sistema, digitalnog sistema, koji neprestano raste i neprestano se širi i predstavlja veliki konkurent današnjeg obliku škole. Podsetiću vas da se danas obistinjuje velika teorija u psihičkom razvoju ljudskog čovečanstva Lava Vigotskog, koji je lepo rekao da ljudska psiha, odnosno psihički razvoj, doživi pomak onda kada se uvedu nova oruđa u procesima saznanja. Gospodo, to se desilo u situaciji iznalaska štamparije, kada su ljudi veoma lako proširivali svoje knjige i umnožavali ih. To se dešava i danas kada digitalni svet raste velikom brzinom, šireći podatke i informacije. Škola u današnjem obliku ne može biti takmac takvom jednom sistemu koji neprestano raste i umnožava se. Ali, može li se škola suprotstaviti ovom sistemu? Može. Koje su prednosti škole koje treba forsirati u reformama, a ova Vlada sa ovim ministarstvom je započela ozbiljnu reformu školstva u Srbiji. Koje su šanse na koje treba da obratite pažnju, gospodine ministre? Prva šansa je razlika između podatka i znanja. Naš se učitelj ne može opskrbiti sa toliko informacija i podataka da konkuriše jednoj elektronskoj bazi podataka. To je nemoguće. Naši učitelji i nastavnici bi ispali smešni u toj situaciji. Ali, šta se može? Može se forsirati znanje, a znanje je jedan smisleni sistem u kojem ti podaci dobijaju nekakav značaj, nekakav smisao. Pazite, najbolji primer vam je Mendeljejev sistem hemijskih elemenata, gde je kroz jedan sistem znanstveni prikazana kompletna hemija, kompletni osnovi hemije su dati kroz ovaj sistem znanja. To treba forsirati, takav pristup i takav gotov proizvod treba profesori da prezentuju našoj deci, ako želimo pomaka, a pomaka mora biti. Druga stvar koja daje prednost školi, gospodo, škola mora biti mesto punokrvnog života svakog našeg đaka i svakog našeg deteta. Naša deca i pored silnih mreža, interneta i veza su alijenirana, otuđena, sama, nesigurna, blago depresivna i škola mora biti mesto njihove socijalizacije, njihovog susreta sa drugim, njihovog razgovora sa drugim, njihovog odrastanja. To su gospodo prednosti škole koje moramo forsirati, kao nijedan drugi sistem u državi, modernom sistemu, modernom aparatu države, mi ne možemo naći u obrazovanju optimalan model. To je nemoguće. Mi ne znamo kakve će potrebe biti za 20 godina, šta će istorija, kultura, šta će ekonomija tražiti u tom trenutku, pa još dodatno obrazovati nastavnike, treba nam još pet do 10 godina za taj profil. Šta mi možemo je teško reći, ali uzmimo model malih razvijenih država naše veličine, koji danas postižu najznačajnije napretke u znanju – Finske, Danske, Norveške, Španije, Koreje, oni su se opredelili za fleksibilnu školu, za fleksibilno obrazovanje. Kod njih ne postoji predmetni sistem, ne postoje časovi klasični. Oni su se opredelili za pridavanje velike uloge i inicijative nastavniku i to je jedina šansa. Oni nemaju predmet. Oni to formiraju u obliku tematskih modula, problematskih modula i na taj način stalno moduliraju, involviraju, stalno unapređuju čas. Mi ovde pričamo o nečemu što su smernice u kojima moramo usmeriti našu školu. Ono što je bitno i ono što vam ja upravo pričam je jedini model napretka u koji možemo postaviti naše obrazovanje. Naše školstvo to može i naši nastavnici su kadri da to učine. Ono što je takođe bitno reći, jeste da ne možemo suprotstaviti ovo što sam ja rekao onome što smo juče čuli, fiksiranih udžbenika koji su dati jednom za svagda, koje piše jedan čovek, koji izdaje jedan izdavač, a to je suludo. Juče, sinoć, gospodo otkriven je novi organ u jednom američkom istraživačkom centru. Novi organ koji se zove intesticijum i koji je nađen uživo posmatran, nema anatomije seciranjem, pos morten, nego uživo je nađeno sinoć. Kad bi to bilo u tom udžbeniku objavljeno? Za 20 godina. Jeste prednost ministre ono što ste rekli. Elektronski udžbenik je teško napraviti, ali on je najjeftiniji. Besplatno je širenje, jednim klikom „apdejtujete“. To je prednost, ne „apdejete“ nego „dan lodujete“. To je još veća prednost. Svaki dan, svakodnevno ažuriranje. To je najbitnija stvar gospodo. Ja sam svoj subspecijalistički ispit prošle godine spremao iz najmodernijeg Braun Valdijevog udžbenika iz 2015. godine. On je danas već zastareo. Suludo da ja kupujem knjigu uopšte, ja već ulazim u naučna istraživanja i u preporuke. To treba da naučimo našu decu. To je jedini smer. Veoma sam zadovoljan vašim radom u ovoj teškoj situaciji sa manjkom para. Vi zaista dajete nove mogućnosti. Ulazimo u reforme prvog, petog razreda osnovne škole, zaokružićete nešto. Ovi zakoni su brilijantni. Prava mera evropskih zakona. Nešto što će dati šansu našoj deci da uđu u takmičenje sa detetom iz Masačuseca ili sa detetom na Kamčatki. Šta je važno? Želim kao predstavnik bošnjačkog naroda ovde da kažem, jeste da ste vi zaista pokazali napor i ja ću to pohvaliti, da se iznađu rešenja za neke termine koji su osnovne odrednice za posebnosti bošnjačkog naroda. Potpisali ste Memorandum sa Zavodom za izdavanje udžbenika sa bošnjačkim nacionalnim većem i to će produkovati nove udžbenike. Drago mi je što je vaše Ministarstvo na nivou zadatka, što nije uskogrudo, što je isto prema svim građanima ove države. Sinoć smo čuli da se neki nacionalisti pozivaju na Danila Kiša, to je apsurd. Ono što priča Boško Obradović, to je Kiš nazvao banalnom ideologijom, ideologijom banalnosti kiča. Ceo svoj život i radni vek on je posvetio borbom protiv tih usko nacionalnih interesa protiv čovekoljublja, protiv posebnosti svakog čoveka jedinke. Ono što želim da kažem jeste, a to je možda, nesrećna okolnost da mi težimo jednosmenskom radu u Beogradu, što je najbolji model za prenošenje znanja. Znači rad vanškolske, one vannastavne aktivnosti su najbitniji u fokusu i za njih treba dati mnogo vremena. Gospodo, deca u Novom Pazaru idu u tri smene u škole. Mi rešavamo taj problem. Škole imaju do 1.900 đaka, što je apsolutni rekord i to je dobra stvar. Mi se tome radujemo, to je rasadnik budućeg napretka Srbije. Molim vas, vi ste pokazali zaista i volju i želju i mi smo napravili u prošlom mandatu, naravno naša koalicija u kojoj je SNS u Novom Pazaru, napravili smo tri škole, lepe škole, renovirali jednu, udvostručili, renovirali sve škole, ali još imamo taj tekući problem. Zahvaljujem vam se na vašoj inicijativi koju ste u Novom Pazaru izrazili, da ćete uz pomoć evropskih fondova obezbediti, pokušati da obezbedite određenu svotu za izgradnju još jedne škole i obdaništa. Nažalost, ta vaša inicijativa je u Novom Pazaru interpretirana jako pogrešno i predstavnici opozicije ističu da vi na budžetu trenutno imate šest miliona eura za tu upotrebu. To gospodo, šest miliona eura je dovoljno za pet škola, ali želim da ovde zbog javnosti građana potvrdimo vašu inicijativu i da kažemo na koji način ćete vi nama pomoći, da je to preko evropskih fondova, da ćete se vi uz našu pomoć, a grad Novi Pazar je uspeo da nađe parcelu i da pripremi idejno rešenje, da ćete uspeti uz našu pomoć da ove svote novaca dobavite. Ne postoji fiksno, trenutno na vašem budžetu. Podsetiću da je po Krivičnom zakoniku, po članu 344. jako kažnjivo iznošenje određenih stvari kojima se manipuliše i prenose lažne vesti i da je takva stvar kažnjiva do tri godine. Na kraju, želim da vam zahvalim na jednom dobrom pristupu i želim da podržim ispred svoje socijaldemokratske partije jer ovakav set zakona, naravno, prosvetna inspekcija je jako bitna. Možda najbitniji deo ovih zakona jesu one mere protiv korupcije koje su praktično u svakom članu involvirane. Posebno vas molim da i vi kao ministar koji zaista pokazuje jednu želju, altruizam da dokine korupciju sa kojom ćemo imati borbu tokom celog našeg života. Pazimo na ove stvari, jer konkurencija produkuje, daje najbolje produkte, ali uvek je tu blizu i korupcija i o tome moramo voditi računa. Naš lider, gospodin Rasim LJajić, je veliki pobornik reforme u školstvu. Mi imamo u okviru SDPS jednu celu strategiju, platformu. To se i vidi kroz rad ministarstava kojima rukovodi gospodin LJajić, koja uvek unaprede određenu stvar i uvek im daju novi input i novi način objašnjavanja i novi tok u uvek dobre rezultate. Socijaldemokratska partija Srbije će podržati sa zadovoljstvom predložene zakone. Hvala vam.
Hvala, dr Bačevac. Reč ima ministar Mladen Šarčević. Izvolite.
Dobar dan, da pozdravim sve narodne poslanike i predsedavajuće i samo da kažem par rečenica vezano za ovu temu. Jedna je tema kako stati na put korupciji, manipulacijama, sukobima interesa. Naravno i zakonima i merama i kontrolom. Uvek je najbolji sistem da mnogo ljudi kontroliše i što je moguće veći broj, tada kao da ste upalili svetla, tada zaista prostor za manipulaciju je jako mali. Novim sistemskim zakonom mi tu i vidimo ulogu saveta roditelja kao jednog od jako bitnog faktora u tom delu koji tu mogu samo da posmatraju, ne kao kontrolore nastavnike. Uvek kada govorimo o nekim merama, govorimo o onim lošim pojavama. Zaboravimo da one bolje pojave čine većinu, a samo radi onih za koje treba da se desi. Imamo novu kategoriju merenja eksternog vrednovanja škola i ona će biti uskoro predstavljena javnosti, jer smo ceo ciklus petogodišnji svojim merama zatvorili. Tu će Poglavlje Etos biti vrlo vidljivo, ja bih voleo čak i na univerzitetu da bude na tom nivou koliko će biti na preduniverzitetskom delu. Ali, tu će biti vezano i sa finansijama, neće odgovarati nastavnom kadru, nastavničkom veću ni jedne ustanove, da ga predstavlja direktor koji nema u sebi te kvalitete, jer će imati i manje pare. Imaćemo vrlo jasne mehanizme, racionalne i logične. Sve drugo bi bila prazna priča. Oko potrebe za novim školama. Imamo mali broj mesta u Srbiji gde je to, nažalost što nemamo više pa da se pomučimo, uvek je lakše naći para, verujte, ono što sad radimo. I zašto je sad ta priča malo došla do vakuuma jesu dva velika posla koja idu u susret tome. Jedan je proces mreže koji se upravo radi i tu, znaju kolege iz Ministarstva državne uprave i lokalne samouprave, jer je drugačiji odnos vlasništva nad ostalim i srednjim školama itd, ali mi smo tu stavili u pogon sav kapital prostora instituta fakulteta. Ovih dana ćemo imati vrlo velike najave šta trebamo da uradimo i sa svim nivoima obrazovanja. To su teme koje nisu decenijama dirane. Znači, imamo ozbiljne probleme upravo na visokom obrazovanju, ali imamo i saznanje da u nekim sredinama fali škola. Obišao sam oko 80% opština, svojim okom video, ušao u odeljenja škola u Novom Pazaru i prebrojao učenike, to radim svuda, znači, 39, 40. Sada zamislite učitelja ili nastavnika kada u tih 39, 40 ima troje dece po JUP-u, gde je to strašan problem, on ne može da održi koncentraciju ni ostale velikobrojne populacije u odeljenju, a kamo li da njima posveti pažnju. Znači, to je ono što nama nedostaju resursi za pedagoške asistente. Imaćemo ih za sledeću školu, jer ćemo imati elektronsko vođenje plate, znaćemo gde sistem curi, a curi, i moći ćemo to da zakrpimo iz istog budžeta. Gradnja škola je nužna, biće prioriteti kao što je Pazar, svakako, i mali broj gradova u Srbiji, nažalost. Imamo obrnutu tendenciju, a to je veći broj praznog prostora. Mi smo počeli prošle godine, na primeru Beograda, optimizaciju i rešili pitanje predškolaca u dobrom delu. Rešili pitanje spajanje škola. U delu sistemskog zakona u obrazvoanju postoji sada mnogo dobrih rešenja, racionalnih, da se ne rasipaju resursi gde ne trebaju, a tamo gde se treba da gradi gradiće se. Sa ministrom Vujovićem sam već počeo da radim na tu temu, i mislim da ćemo uspeti da možda od 1. septembra jedan manji broj ustanova 10-15%, posvetimo jednosmenskom radu, jer kada bi imali sve pare sveta, ne bi mogli tom brzinom da isprojektujemo da podignemo kapacitete, ali nova strategija, koja će se nadovezati na postojeću, koja će ovih dana početi da radi do 2030. godine, predviđa da o svemu ovome vodimo brigu. Do tada se neke stvari moraju rešavati po nekom prioritetu, kao što je bar još jedna osnovna škola u Pazaru, ali i kapaciteti srednjih škola su na izdisaju.
Hvala ministre. Reči ima narodni poslanik Nenad Konstantinović. Nije prisutan. Reč ima Vlado Babić. Izvolite, kolega Babiću.
Poštovani predsedavajući, cenjeni gospodine ministre sa saradnicima, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, Zakonom o udžbenicima uređuje se pripremanje i odobravanje, zatim izdavanje, povlačenje udžbenika i udžbeničkog kompleta, kao i priručnika i dodatnih nastavnih sredstava za osnovnu i srednju školu. U suštini, udžbenik je osnovno didaktičko oblikovano nastavno sredstvo, koje se koriste u obrazovno vaspitnom radu, a čiji je sadržaj utvrđen planom i programom nastave i učenjem. Ja ću se danas osvrnuti na udžbenike pisane jezikom pismom nacionalnih manjina, koji su izdati na teritoriji Republike Srbije, sa posebnim osvrtom na bunjevačku nacionalnu manjinu. Takav udžbenik može biti prevod odobrenog udžbenika na srpskom jeziku, a može imati dodatak uz udžbenik koji se koristi za realizaciju prilagođenog dela programa nastave, i učenja za one predmete koji su jako bitni i značajni za nacionalnu manjinu. Udžbenici napisani pismom i jezikom nacionalne manjine, su niskotiražni udžbenici, gde su troškovi proizvodnje, odnosno štampanja, kao i zavisni troškovi od maloprodajne cene istih. Takav udžbenik se izdaje samo u slučaju kada se na jeziku i pismu nacionalne manjine izvodi obrazovno vaspitni rad. Plan udžbenika na jeziku i pismu nacionalne manjine kao i udžbenika za predmet od opšteg interesa za nacionalnu manjinu, na predlog zavoda i nacionalnog saveta nacionalnih manjina, a na predlog dobijenog mišljenja Nacionalno prosvetnog saveta, na kraju donosi ministar. Nacionalne manjine da bi uopšte bile u prilici da zatraže mogućnost da se na njihovom jeziku i pismu izda udžbenik, moraju prethodno da izvrše standardizaciju jezika. Tako i bunjevačka nacionalna manjina nakon završetka rada na standardizaciji bunjevačkog jezika, dospela do pozicije da se već pišu i štampaju udžbenici za učenike osnovnih škola koji izučavaju predmet bunjevački govor sa elementima nacionalne kulture. Za nas bunjevce, standard je nešto što smo propisali kroz rečnik, pravopisni i gramatički priručnik, koji i kakav način, a to pišemo mi bunjevci danas u 21. veku, u našim medijima, knjigama i beletristici, u suštini i na koji način se mi bunjevci obraćamo sadašnjoj vlasti i državnim organima. Standardi sami po sebi predstavljaju uslove koji se odnose na sadržinu, pedagoško psihološke zahteve, didaktičku i metodičku obradu, ako i jezičke zahteve i izradu grafičko, likovno i tehničku opremljenost udžbenika, a u zavisnosti od oblika medija i namene. Čitavih 15 godina je bilo potrebno da se proglasi standard bunjevačkog jezika. Priručnik za gramatiku, pravopis i rečnik, trebalo bi da izađu iz štampe do kraja ove godine. U ovom prvom izdanju rečnika ne nalaze se i reči Somborskih bunjevaca. Za pripremu, pisanje i štampanje ovog izuzetno bitnog dokumenta za nas bunjevce, bilo je potrebno nekoliko godina teško terenskog rada i istraživanja sa najčešće jezičkih pojava, pre svega ikavice, koja je na području Subotice i Sombora, dobro očuvana u smislu korišćenja glagolskih i imenskih nastavaka, kao i načina korišćenja padeža. Naime, maternji jezik je kamen temeljac za svaku nacionalnu manjinu, pa i tako našu bunjevačku, radi očuvanja nacionalnog identiteta jedne manjine. Kroz istoriju, bunjevci su se nacionalno samoidentifikovali, tako da imamo naš jezik, naš govor i naš prepoznatljiv dijalekt. Bunjevci su na ove prostore došli pre 330 godina, a prva knjiga štampana na bunjevačkom jeziku, štampana je u Rimu, početkom 17. veka. Mi se trudimo, pošto imamo svoj maternji jezik, u tome ćemo i uspeti, jer želimo da dođemo na najviši lingvistički nivo. Tako da ćemo mi sami bunjevci da se brinemo o našem jeziku i da ga stalno unapređujemo. Dugi niz godina, vršena je asimilacija i osporavanje bunjevaca, kao nacionalne manjine. Vrhunac te asimilacije i osporavanja, dogodio se 1945. godine, kada je dekretom bunjevcima zabranjeno, da se izjašnjavaju kao bunjevci. Ukinute su i sve škole koje su postojale na bunjevačkom jeziku, tako da je u mom rodnom mestu Čoloplju ukinuta bunjevačka škola, koju su pohađali moj deda, moja majka do 1945. godine. Nadležnim službama u pokrajini podneli smo zahtev za ukidanje ovog dekreta. Na ovaj način, našu nacionalnu zajednicu, želimo da stavimo u ravnopravan položaj sa drugim zajednicama. Sada imamo jezik kao vrstu identifikacije, što je za nas jako bitno i važno. Važno je da se krenulo sa mrtve tačke, tako da što se tiče službenog jezika u ovom trenutku Bunjevački Nacionalni savet kao legitimni predstavnik nas bunjevaca, neće tražiti celovitu nastavu na bunjevačkom jeziku. Sada i naša deca, naši školarci imaju udžbenike napisane po ovom standardu i na maternjem jeziku. U danu za glasanje, SNS će podržati ovaj zakon. Hvala.
Reč ima Radoslav Milojičić.
Dame i gospodo poslanici, uvaženi ministre i predsedavajući, pre svega imamo nekoliko zamerki, a to je da ovi zakoni nisu povezani jedni sa drugim. To je da je Skupština opet sazvala ovu sednicu po hitnom postupku i da je objedinila pet različitih zakona i pet različitih tema o kojima mi kao poslanici treba da raspravljamo. Naravno da je predlog i DS, uvođenje elektronskih udžbenika i naravno da mi protiv toga nemamo ništa i trebalo je ranije o tome da se raspravlja, ali imam pitanje gospodine ministre, da li ste sagledali ravnotežu između uvođenja ovog zakona, između elektronskih udžbenika, između realnog stanja, u kakvom se nalaze i naši učenici, materijalno stanje njihovih roditelja, i infrastruktura škola, prevoza za učenike. Ja ovde predlažem jedan zakon već godinu i po dana. Nisam, naravno, naišao na odobrenje vladajuće većine, a čak sam predložio da ne predlažem ja taj zakon, već neko iz SNS, kako bismo o njemu raspravljali. Mi danas imamo u Srbiji oko 800 hiljada dece koji su obuhvaćeni osnovnim i srednjim obrazovanjem. Po našim podacima, 50 hiljada dece je svakog dana gladno. Dakle, 50 hiljada dece nema za užinu. Zakon koji DS i ja predlažemo već godinu i po dana je to da učenici čija oba roditelja ne rade, ne za sve učenike, već za učenike čija oba roditelja ne rade, da je država dužna da obezbedi besplatne udžbenike, besplatan prevoz od kuće do škole, i besplatnu užinu. Pre nedelju dana sam boravio u selu Ratari i posetio sam jednu porodicu gde živi samohrana majka. Nažalost, izgubila je supruga. NJenu ćerkicu, koja pohađa treći razred osnovne škole, je vozač autobusa izbacio iz autobusa zato što nema novac za kartu. To je danas realnost u Srbiji. Ne kažem ja da ste za to krivi vi. Ne kažem za to da je kriva ova Vlada. To je problem sa kojim se suočava Srbija već dugi niz godina, samo je taj problem nižeg ili većeg stepena. Kako ćemo mi danas objasniti da deca treba da koriste elektronske udžbenike? To je normalno i to je u redu i to se dešava svuda u svetu. Kako detetu da roditelji koji ne rade obezbede tablet ili kompjuter, pre svega tablet da bi koristilo elektronski udžbenik kada to dete danas nema za užinu, kada je to dete danas gladno, kada mu roditelji ne rade? Da li ste sagledali ravnotežu između niskih primanja prosvetnih radnika kojima je Srpska napredna stranka smanjila primanja? Da li je to moralo zbog finansijske konsolidacije zemlje ili nije, uopšte ne želim da ulazim u to, kažem da je Demokratska stranka dala predlog da se uvedu elektronski udžbenici, ali da li postoji ravnoteža i da li je kompatibilno stanje između džepa naših roditelja, naših prosvetnih radnika i ovog zakona? Ako ste ovaj zakon predložili na pragu onoga što je premijerka rekla pre godinu i nešto dana, kada je birana, da će Srbija da se bavi, da je prioritet Srbije digitalizacija u trenutku kada 60% Srbije nema kanalizaciju, kada 60% Srbije koji ima i bunare, ima zagađenu vodu koju ne može da koristi, a do njih nije došao gradski vodovod, to je pogrešno. Ne možete vi da kupujete nov televizor u trenutku kada nemate krov ili vam krov prokišnjava. Ne kažem da je ovaj zakon loš, samo postavljam pitanje da li je kompatibilan u odnosu sa materijalnim stanjem, pre svega roditelja, a onda i učenika? Napominjem da je poražavajući podatak da je od ukupne populacije Srbije samo 17,3% učešće dece. Takođe sam ovde predložio i zakon da svim bračnim parovima koji nemaju decu država obezbedi besplatnu vantelesnu oplodnju i taj zakon nije došao na dnevni red. Toliko. Nemam više vremena. Zaista mi je žao. Ovo su izuzetno važne teme. Hvala.
Hvala, kolega Milojičiću. Reč ima ministar Mladen Šarčević. Izvolite, ministre.
Svakako ste nabrojali mnoge bitne teme za život i rad bilo koje ustanove i zaista različitost po Srbiji i siromaštvo, ja to vidim, znam i obišao sam škole baš u opštini i u nekim selima gde ste vi živeli u tom kraju, video da još ima poljski ve-ce i već smo našli sredstva da to prevaziđemo. Nije bilo ni projekta. Da bismo rešili velika pitanja, ja sam uvek pristalica da rešavamo one male korake koji mogu da se reše. Zadesili smo jedan projekat koji je u horizontu od dvadeset dvadeset, tiče se školskih kuhinja i ishrana. Znači, zapustili smo to kao resurs i to obnavljamo. Znači, videćemo koji su kapaciteti, a negde nam učenički standard, negde predškolske ustanove imaju velike kapacitete. To su dva pitanja, jedno je bezbednost hrane i kvalitet, koji zaista kada idemo preko spoljnih dobavljača, nikad nismo sigurni šta ćemo dobiti. Bilo je često slučajeva raznih trovanja. Ovde škola postaje neko ko može da značajno doprinese. Ako smo govorili da ovi zakoni o udžbenicima trebaju da pojeftine udžbenik i da ga distribuira đačka zadruga, znači to je 15% uštede, pa puta đaka para nije mala para. Ja sam sugerisao da jedan deo daju na uniforme, jedan deo na užine, o čemu pričamo i može se ispomoći dok država bude bogatija da sve to uradi kako treba. Mislim da je to dobar model, da ne sedimo skrštenih ruku, da možemo svak sam nešto da uradi. Vi imate jako kvalitetnih škola, srednje škole koje proizvode što-šta. Imaju odlične kapacitete. Bio sam u Palanci u srednjoj školi. Tamo će se uložiti 300 miliona dinara. Ona škola zaslužuje. Sama je odradila puno stvari gde je bila vredna i poštovana zbog toga. Verujte, kada je u pitanju kupovina tableta, to će država da uradi. Mi imamo jako visoke stavke i kredit koji će realizovati naše ministarstvo, zajedno sa ministarstvom gospodina LJajića, koji je zadužen za mrežu, a mi smo zaduženi za opremu i obuke. Svakom gradonačelniku gde odem govorim – nemojte im poklanjati bilo koje stvari, počnite tablete i to ćemo raditi. Mi smo uspeli da opremimo dovoljno škola bez para da krene informatika i krenula je. Znači, radimo na tome i imamo stalno donatore. Uvek imamo donatore i toga se ne odričemo da bi priča išla ka dobrom smeru. Internet. Znaćemo da u nekom početku neka deca neće imati kući internet, imaće ga u školi. Zato će tamo gde su uprave te sredine preći se na produženi boravak rada u školi, gde će učenje i korišćenje interneta biti povezano. O tome smo vodili računa, zaista i imamo takve sredine. Znači, mnogo timova u Ministarstvu prosvete se bavi svakodnevnim ovozemaljskim pitanjima. Verujte mi da je potpuno drugačije kada čitate izveštaj i kada odete na licu mesta, upoznate ljude i vidite to kao situaciju, ali onda podstičemo ljude. Puno toga mogu sami da urade. Negde su lokalne samouprave bogatije, negde su ova pitanja rešena. Znači, pravimo jednu priču. Ako mene pitate, ja bih svakom takvom učeniku obezbedio i patike i jaknu, a onda pitanje besplatnih udžbenika. Neko ko može da plati sve, sada to nije ni filozofsko pitanje. U ovom trenutku zaista ga ne treba mazati, ali te pare usmeriti upravo za ovo o čemu i vi govorite. Znači, ima tu još dosta posla, ali mislim da upravo sve ovo što ste vi nabrojali mi i radimo. Prevoz. Znači, ne postoji još situacija da se nama neka lokalna samouprava nije javila. Pitanje rada školske uprave? Mi smo šest načelnika promenili. Znači, za takve stvari se pronalazi novac, za prevoz na Kosovu i Metohiji, na svim drugim stavkama i to zaista tamo gde samo lokalna samouprava nije uradila svoj posao ili je pare preusmerila za neku drugu stvar mi se mešamo i tražimo rešenje. Hvala vam.
Hvala, ministre Šarečviću. Sledeći je narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, postoji izreka da je najbolja školarina ona koja se izruči i najbolja je škola na tuđim greškama, a školarina najjeftiniji i zato govorim, s obzirom da prethodni poslanik koji je govorio nas je ovde obučavao koliko su deca gladna, mi treba da naučimo na njihovim greškama, na greškama ljudi koji su potrošili tri milijarde više nego što im je to budžet dozvoljavao. Potrošili su pet svojih budžeta više opštinskih nego što su na to imali pravo, pa kada uzmemo da neko priča o kiflama, a recimo njegova desna ruka Srboljub Simonović, zvani Srba Sisavac, ja bih rekao isisavac, iz opštinske kase uplati 2.610.000 dinara Udruženju „Šarplaninac“. Navali se Šar planina…
Vratite se na temu, gospodine Rističeviću, molim vas – Zakon o udžbenicima, o prosvetnoj inspekciji. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, govorimo u načelu, govorimo o školstvu, govorimo o više zakona i ako ja kažem da se školarina ne mora plaćati ovako, da u udžbenicima treba da piše da Udruženje „Šarplaninac“ i „Navali se Šar planina“ ne treba da dobije 26.000 dečijih obroka za godinu dana, onda je to i te kako vezano za udžbenike. U udžbenicima ne sme da piše da, recimo, izvesni tabadžija, zvani Igor Milenković Mačak, bivši odbornik te razbojničke družine, koji je za fudbalski opštinski klub, ovo mora da uđe u udžbenike, uplatio 21.717.585,00 dinara za godinu dana, znači, preko 200.000 evra. Znači, ovde imate preko 210.000 dečijih obroka i kada vam tako neko ko u svoje selo iz Glibovca, koga predstavlja Saša Stevanović Šaki, kum, bukvalno kum, dobije 15 miliona dinara ili 150.000 dečijih obroka, onda kada takav koji popije za jedno veče 457.710,00 dinara, ovo da se unese u udžbenike, i popije 343 piva - 65 flaša „Lava, 135 flaša „Tuborga“, 143 „Hajnekena“…
Kolega Rističeviću, molim vas, vratite se na temu.
Pa u udžbenike mora da uđe. Kada neko popije četiri hiljade i nešto…
Mislim da to nema veze sa temom.
Kako nema veze? Hoćete li o komesaciji?
O udžbenicima, o prosvetnoj inspekciji…
Naravno da možemo da pričamo i o komesaciji, jer je set zakona tu. Kada neko tako troši dečije obroke i tako spiska javni novac, onda kad on govori treba shvatiti da su to pendžetirani obrazi. Od njihovih obraza možeš vojničke cokule da praviš. Hvala.
Reč ima narodni poslanik prof. Dubravko Bojić. Izvolite [[Gordana Čomić: Predsedavajući, da li da tražim repliku ili ne? Kada malo o obrazima pričamo ovde.]]
Morate mi vreme malo zaustaviti.
Hoću. Izvinite, nastavite. Odgovarao sam koleginici Čomić.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavlja se dobro prepoznatljiv manir rada Vlade, da dostavlja Narodnoj skupštini predloge zakona koje treba izglasati po hitnom postupku. Kako su na današnjem dnevnom redu i tri zakona iz oblasti obrazovanja, SRS smatra da ove zakone nikako nije trebalo objedinjavati, već o svakom pojedinačno voditi odvojenu raspravu. Obrazovanje se mora doživljavati kao svakodnevna, kao naučna i kao državna potreba jer je obrazovanje najvažnija društvena delatnost. Znanja, vrednosti, stavove i uverenja koja usvajamo kroz obrazovanje usmeravaju naše živote. Naravno obrazovanje, obrazovne ustanove nisu jedine u kojima se stiču znanja i vrednosti. Tu su mediji, društvene mreže, internet, pa ipak formalno obrazovanje i vaspitanje ima i treba da ima presudni uticaj na oblikovanje naših pogleda na svet, stil i način života. Brojne su rđave pojave u našoj prosvetnoj stvarnosti, kao što su problemi odnosa između sistema i stvarnog života, između stručnog i političkog, tradicije i modernog, finansiranja i trošenja novca, nacionalne vrednosti sistema obrazovanja, da li smo valjano definisali i da li na pravi način koristimo obrazovanje kao nacionalni resurs razvoja? Osnovno pitanje novog tržišnog ponašanja u obrazovanju je šta se plaća, a šta se dobija za novac koji država izdvaja za obrazovanje, da li širenje biznisa u obrazovanju doprinosi njegovom kvalitetu? Srpska radikalna stranka smatra da je znanje jedan od osnovnih resursa razvoja društva i pojedinca. Postoje znanja koja nas vode u slobodu ili u ropstvo, u istinu ili u zabludu, u opšte dobro ili egoistični interes. To su temeljni razlozi zbog kojih organizovano društvo, a to moramo biti, mora preuzeti odgovornost za stanje i razvoj institucija obrazovanja i njihovo funkcionisanje. Imamo porast broja obrazovanih, ali i porast broja nezaposlenih. Fabrikujemo mnogo kadrova, a zapostavljamo kvalitet i njihovu stručnost. Ovom trendu je doprinela značajno i Bolonja, koja je sa svojim davanjem, da ne kažem deljenjem akreditacije za studijske programe i ustanove, značajno urušila kvalitet obrazovanja i dovela je do mnogo zvanja, a malo znanja, tj. do mnogo diploma iza kojih ne stoji znanje. Nema drastičnijeg oblika ekonomskog podrivanja sistema zemlje od fabrikovanja nesposobnih i nestručnih kadrova. Takvih primera, nažalost, je mnogo. Da li ima iko u ovoj sali da ne zna nekog ko zauzima neki položaj koji ima kvalifikaciju, ali nažalost ne i sposobnost? Kvalitetno obrazovanje na svim nivoima je zalog za brži razvoj društva. Škola ne određuje ciljeve i sistem vrednosti obrazovanja, to je nadležnost države. Društvo nalaže školi koja znanje i veštine i koje vrednosti treba da prenese mladom naraštaju. Škola se u našim uslovima ne javlja kao prenosilac željenih vrednosti, jer ih društvo nije odredilo. Politika oblikuje vlast, ali i ljudske karaktere, jer se donose odluke sa dobrim ili rđavim posledicama. U Srbiji je sve više mladih ljudi koji ne koriste svoje znanje u profesiji koju obavljaju, ne zato što ne znaju, već zato što obavljaju poslove koji ne odgovaraju njihovom formalnom obrazovanju. Dakle, imamo znanje za nezaposlenost ili znanje za rad izvan odgovarajuće struke. Svako društvo treba da izgrađuje izvestan ideal čoveka. Koji je to ideal u Srbiji dvadesetih godina trećeg milenijuma? Mladima su neophodna primenjiva, praktična i korisna znanja. U tome presudnu ulogu imaju nastavnici i udžbenici. Nastavnik je poznavalac znanja iz svog predmeta i svoje discipline. Nama su potrebni čvrsti kriterijumi kvaliteta nastave. To znači i za etičke i vaspitne zahteve u vrednosnom standardu udžbenika. Udžbenik mora da doprinosi razvoju i očuvanju nacionalnog i kulturnog identiteta svoga naroda, da podržava tolerantan odnos prema drugim etničkim i verskim zajednicama. U udžbeniku se afirmišu principi demokratije i ljudskih prava, poštuje se rodna ravnopravnost, čime se doprinosi formiranju pozitivnog odnosa prema radu, znanju, društvenoj solidarnosti, izgrađivanju pozitivnih međuljudskih odnosa, ali istovremeno, udžbenik mora biti i cenom dostupan svima onima koji ga koriste. Kada smo kod udžbenika, njegovog odabira i primene, ne mogu a da ne ukažem na jedan fenomen koji se povlači još od vremena moga studiranja, a to je da mnogi profesori uslovljavaju, da ne kažem ucenjuju studente da koriste baš njihov udžbenik ili skriptu. U ovom Predlogu zakona o udžbenicima ima dosta problema u članovima 2, 16, 18, 19, 23, 34. Nema direktne veze između podizanja kvaliteta udžbenika i unapređenja kvaliteta obrazovanja. Knjiga je samo pasivni činilac u aktivnoj interakciji na relaciji učenik-nastavnik. U zakonu se više tretira tehnička, a ne sadržinska, etička, vaspitna, saznana dimenzija. Na primer, navodi se da negativno utiču na kvalitet udžbenika smanjenje honorara autorima, smanjenje broja ilustracija udžbenika u boji, odabir manje kvalitetnog papira. Suština zakona nije procedura odobravanja udžbenika. U članu 18. nije razrađen standard kvaliteta udžbenika, čije okvire čine tekovine i dostignuća savremene nauke, prilagođenost psiho-fizičkim, uzrasnim i ličnim obrazovnim potrebama deteta, učenika i odraslog. Srpska radikalna stranka smatra da u Zakonu o udžbenicima treba ukazati na problem preopterećenosti nepotrebnim sadržajem na svim nivoima obrazovanja. Ispričaću vam slučaj iz moje prakse iz Matematičke gimnazije kada je krajem osamdesetih godina, tadašnji direktor, profesor Milan Ras Popović, udarao temelje Matematičkoj gimnaziji, kao oglednoj specijalizovanoj školi, doneta je odluka se ukine jedan strani jezik. To je bilo tada za nas vrlo neprihvatljivo, ostavljen je engleski jezik kao jezik struke, a nemački, francuski i ruski su izbačeni iz upotrebe, iz programa. Od tada ni jedno gradsko, republičko, regionalno, balkansko, evropsko, svetsko takmičenje, olimpijada iz matematičke grupe predmeta nije prošla bez bezbroj medalja koje su osvajali tada na ponos cele nacije učenici Matematičke gimnazije. Što se tiče Zakona o prosvetnoj inspekciji, on ima svega 24. člana, za razliku od ranije zakona, sada je sve na jednom mestu, u jednom zakonu. Iz ovog zakona nije vidljivo kako će se povećati broj preventivnih, a smanjiti broj naloženih mera. Na opšti način je uređen inspekcijski nadzor u prosvetnoj oblasti. Na primer, u članu 2. se navodi da prosvetna inspekcija u vršenju inspekcijskog nadzora ispituje primenu zakona. Posao prosvetnog inspektora inspekcijskog nadzora nije ispitivanje primene zakona, nego i naređenje i zabrana i poništavanje i podnošenje prijave i nalaganje zapisnikom da se otklone nepravilnosti. Dakle, vrlo precizne stvari vezane za rokove i nosioce. Hvala.
Hvala, prof. Bojiću. Reč ima ministar Mladen Šarčević. Izvolite, ministre.
Sa kolegom Bojićem se većinom puta slažem u svemu i o zajedničkom poslu koji je radio on i prof. Raspopović koji je moj prijatelj i koga treba pomenuti u ovom domu. Sada radimo na tome da škola dobije posebno status u srpskom obrazovanju, kao što je to dobio Institut za fiziku, u postupku je tek, i to da vas obavestim. Ovde samo jedna terminološka nije priča. Znači, u zakonu neće stajati standardi kvaliteta kao razrađen model. To se ne radi, tako su pravnici izustili. To je poseban dokument, tako ćemo biti prateći uz ovo o čemu ja pričam. Vi i ja znamo iz pedagoške prakse da od sprovođenja nastavnog plana i programa i veštine nastavnika… Dokument je prateći i on je pomoćan i jako je bitan, ali nije presudan. Ako bi vrednovali rad upravo škole koju ste pomenuli, a verujem da je više doprinosa dao onaj temeljni rad samih nastavnika i programa koji je kreiran, nego što ste u udžbenicima pratili, sami ste ih kreirali. Tako da govorimo o tome da će vrednovanje nekoga dobrog rada i ishodi koje taj nastavnik postigne sigurno biti stavljeni i kroz komponentu udžbenika koje su izabrali, ali tome težimo. Ono što je isto jako važno, ciljevi obrazovanja su naravno već određeni sistemski zakonom, ZOS-om, koji smo usvojili ovde, tako da tu ne postoje dileme, a nadzor podrazumeva samo pitanja koja ste vi rekli i, naravno, da je razrađeno šta sve inspektor mora da uradi, hijerarhija šta to opštinski ako ne uradi ili gradski ili pokrajinski, šta je uloga republičkog. Mislim da smo time obuhvatili, a hteli smo da uz razradu toga budemo efikasniji da bi bilo jasnije svima. Hvala vam.
Hvala, ministre. Reč ima prof. Bojić. Izvolite.
Hvala vam ministre što ste mi dozvolili dodatno vreme da zaokružimo u svoju priču. Pomenuli smo ovaj Zakon o inspekciji i inspekcijskom nadzoru. Kada smo prošli put govorili o obrazovanju, ja sam bio protiv vas, ne protiv vas kao Mladena Šarčevića nego sam bio protiv ovlašćenja koja ima ministar, između ostalog da ministar bira i postavlja sve direktore školskih ustanova u državi. Vi ste tada dobili vlast, odrešene ruke. Međutim, u praksi nije tako. Poslove prosvetne inspekcije i inspekcijskog nadzora ste poverili opštinskim i gradskim službama. Znate kakvo je stanje na terenu koje, a kada znamo koje sve tačke dnevnog reda mogu biti ovih inspekcija, koje sve anomalije, nepravilnosti, neregularnosti, kršenje zakona, možda i kriminal, a oni su zaštićeni opštinskim ili moćnicima lokalne samouprave. Znači, imate vezane ruke, praktično.
Hvala, prof. Bojiću. Reč ima ministar Mladen Šarčević. Izvolite, ministar.
Ne mislim da je replika, ovde je bitan ministar Branko Ružić, pošto govorimo o nadležnostima lokalnih samouprava. Ni ja nikad ne idealizujem stanje, ono kako jeste takvo je. Ako sada ne preduzmemo mere i to radimo zajedno sinhronizovano, ostaje da sve te neke, pod navodnicima, moćnike isključimo. Ja i sada dobijam predloge za direktora koje smo pet puta opomenuli, koji pravi lažna odeljenja i radi sve ono što smo mi zabranili i s punim pravom ide reizbor. Evo, kapacitet, naravno da ga neću potpisati. Još uvek mi nešto prođe među noge, to je sigurno, tek smo počeli. Znači, veći deo znate i sami je problem implementacije zakona, a ja ne bih da zaista derogiram priču o silnim ovlašćenjima ministra bez prava na decentralizaciju. Ovde je sad na ispitu celo društvo. Znači, tu šansu moramo sebi dati. Ja sam sa mnogo ministara prosvete razgovarao i najviše mi se svidelo kako to rade ljudi u Portugaliji. Mi Srbi kažemo Portugalija, a većina kaže Portugal. Radi se o tome da je tu stvarno balans toga, šta dati, pitanje zrelosti svih samouprava i timova koji tamo rade, ali na tome ćemo raditi. Hvala.
Hvala, ministre Šarčeviću. Izvolite, profesore.
Novi zakon neće poboljšati stanje inspekcijskog nadzora, a rekli ste, mislim da je to bilo juče, da se neće inspekcijom rešiti sistem. Broj nadzora koji ste koji je obavljen u 2017. godini kada se podeli sa brojem dana u godini, isključujući tu dane vikenda, ispada dvadesetak tih inspekcijskih nadzora dnevno, što je u svakom slučaju zanemarljiv broj. U 2017. godini podneto je samo pet krivičnih prijava, a tek protiv svakog tridesetog je podnet zahtev za pokretanje prekršajnog postupka. Hvala vam.
Hvala, prof. Bojiću. Reč ima narodni poslanik Marija Jevđić. Izvolite, koleginice.
Poštovani predsedavajući, ministre sa saradnicima, koleginice i kolege narodni poslanici. Juče, danas raspravljamo o tri seta zakona koji su iz oblasti prosvete i, gospodine Šarčeviću, za nas iz Jedinstvene Srbije je bitno da su oni u skladu sa reformama školstva u Srbiji i da nam donose novi kvalitet u obrazovanju. Zbog toga ću u danu za glasanje imati podršku poslaničke grupe Jedinstvena Srbija. Važeći Zakon o udžbenicima je usvojen 2015. godine i tad je bilo raznih kritika na ovaj zakon. Mišljenja sam da je predloženi Zakon o udžbenicima o kojem danas govorim najbolji i najkompletniji u odnosu na prethodna tri donesena zakona. U pripremi ovog zakona učestvovala je Radna grupa, a ja sam u razgovoru sa predsednikom Saveza slepih i slabovidih iz Kraljeva saznala da ste vi, ministre, pozvali predstavnike Saveza na sastanak, da dostave sva potrebna rešenja koja treba da se ubace u zakon i da ste vi njihove sugestije prihvatili, što je svakako pohvalno za vas i za vaš kabinet. Upravo ovaj Predlog zakona o udžbenicima donosi nam novine, a to je cena za niskotiražne udžbenike, koji bi trebalo da reše problem udžbenika predviđen slabovidoj deci koje izdavač zbog malog broja tiraža nije želeo da štampa. Ono što su škole pre radile u nedostatku udžbenika i asesitivne tehnologije je to da su najčešće uvećavale kopije postojećih udžbenika, ali po meni postoji drugi problem u obrazovanju slepe i slabovide dece – nedostatak pedagoških asistenata, koji bi sedeli sa slepom i slabovidom decom i pomagali im u savladavanju gradiva koje je prilagođeno deci bez invaliditeta, a ne njima. Nama iz JS je važno da svi naši građani, a pogotovo deca imaju jednake uslove za dostojanstven život, a pogotovo za obrazovanje, ali o problemu pedagoških asistenata, da ne bi previše iz teme, ću pričati nekom drugom prilikom. Predloženi zakon je dobio pozitivne komentare stručne javnosti. Iz Udruženja izdavača udžbenika su ocenili da se ovim zakonom sistemski rešavaju problemi i da je jako dobro što je u izradi zakona učestvovala Radna grupa. Jedna od najvećih promena koje predloženi zakon donosi jesu kvote od 5% za ulazak udžbenika u škole. Prethodnim zakonom je definisano 5% kao cenzus tako što se rangiraju udžbenici. Ako ne uđu u izbor, ukidaju se i nemaju mogućnost tri godine da konkurišu. To je bila otežavajuća okolnost za velike izdavače, a posebno za brojne male izdavače. Prema novom zakonu udžbenici se biraju na četiri godine. Meni kao roditelju jednog školarca i jednog budućeg školarca je jako važno i htela bih da pohvalim što se ovim predlogom zakona uvode digitalni udžbenici. Znam da je to jako skupa oblast i da treba puno ulaganja, da treba raditi na obuci zaposlenih, ali to je nešto što mora da se uvede u škole, i to iz više razloga. Prvi razlog je što nam dece beže iz škole jer im je dosadna. Moramo da decu motivišemo, da način učenja u školama prati modernizaciju, da im predavanja budu zanimljiva, a fokus da bude na razgovoru i diskusiji sa đacima na zadatu temu. Sve što se radi u školi završi se u školi, tako da domaći zadaci koji bi se radili kući bi bili minimalni, a deca bi imala više vremena za druženje i za vanškolske aktivnosti, npr. sport. Drugi razlog što je uvođenje digitalnih udžbenika dobro je to što će se smanjiti težina školskih rančeva, a složićete se da su oni preteški, da je prosečna težina negde oko šest, sedam kilograma i zato nam 2/3 đaka ima loše držanje, a čak 90% đaka pati od nekog deformiteta stopala. Pravilo je da đačka torba ne sme da bude teža od 10% težine deteta, ali u praksi je to drugačije. Treći razlog, a mislim da je on za roditelje i najbitniji, je to što će se uvođenjem digitalnih udžbenika smanjiti troškovi za nekih 15%, što za jedan porodični budžet nije zanemarljiva stavka. Po prvi put, u skladu sa Strategijom za podsticanje rađanja, svako treće i naredno dete dobiće besplatne udžbenike što je svakako pohvalno, kao i besplatni udžbenici za oko 90 hiljada osnovaca. Htela bih i samo par rečenica o Predlogu zakona o Nacionalnom okviru kvalifikacija. Ovaj zakon je bitan za približavanje sistema obrazovanja i tržišta rada. Za vaše ministarstvo, gospodine Šarčeviću, nije bio ni malo lak posao napraviti nacrt zakona i znam da se na Nacionalnom okviru radilo u proteklih 10 godina, a uglavnom u okviru projektnih inicijativa. U Radnoj grupi koja je radila na zakonu učestvovala je 21 institucija, i to govori o složenosti problema koji se rešavaju ovim zakonom. Ovaj zakon obuhvata sve postojeće nivoe i vrste kvalifikacija sticane formalnim i neformalnim obrazovanjem, nezavisno od životnog doba. U praksi, cilj ovog zakona je da povezuje standardne kvalifikacije i standardna zanimanja i da se kroz registar predstave budućim poslodavcima i naravno građanima. Zbog svega ovog što sam navela, i kao što sam na početku naglasila, poslanička grupa JS će u danu za glasanje podržati predloge zakona koji su na dnevnom redu ove sednice. Hvala.
Hvala, koleginice Jevđić. Reč ima ministar Mladen Šarčević. Izvolite, ministre.
Zahvaljujem se. Pošto imam priliku da poznam javnost sa, bar ove dve teze, koje ste vi pomenuli, a to su lični pratioci, pedagoški asistenti kako ih zovemo. Lako je samo napisati i tražiti pare iz budžeta za ovo ili ono. Znate, prosto, ja sam svestan koliko država ima. Država, hvala Bogu je razvijenija, privreda je jača i imaće sve više. To je dobra vest. Ali, isto je vest da je sistem kakav sam ja zatekao veoma šupljikav. To ističem stalno. Znači, peške praveći plate itd. LJudi malo mrdnu, ovde, onde radno mesto, i to znam da se radi. Upozorio sam skoro sve ustanove da se valjano odnose prema Cenusu, to je pravilnik koji, novi je napravljen. Pustiće se ovih dana u pogon. Nisam hteo da deranžiram roditelje da se prepakuju deca, odeljenja iz pedagoških razloga. Inače, znamo da se tu krije po dosta sakrivenih normi i to je nešto što ćemo mi iskoristiti kao jednu vrstu ličnog kapitala. Znači, bez novog napada na budžet, samo jednim racionalnim domaćinskim ponašanjem, a time što radimo na jedinstvenom obrazovnom elektronskom sistemu i pravimo grupu koja će raditi plate putem E Cenusa. Time ćemo imati vrlo jasno na klik stanje i neće moći niko da formira lažno odeljenje ili da se pojavi više zaposlenih. To se radi. Time mislimo da vratimo jedan od resursa, upravo ovo o čemu vi govorite. Time sam nagovestio vraćanje kapaciteta psihologa, pedagoga u onom obimu koji je bio pre skraćivanja. Time mislimo da damo značajniju ulogu rukovodiocu aktiva, direktora na nivou opštine, ili neke lokalne jedinice koja je optimalna, a oni da budu nosioci posla sa opštinskim savetima roditelja. Znači, mi dizajniramo novi sistem, za to imamo para unutar samog sistema. Racionalno ćemo se ophoditi ka njemu i ovo sve ćete videti od 1. septembra. Znači, mi radimo na tome intenzivno. Ono što ste rekli, škola je dosadna. To će većina dece da se složi sa vama, ali mi reformama obrazovanja pravimo da ne bude. Znači, Prvi i Peti razred će imati priliku i Prvi gimnazije da rade po modelu da je to interaktivna nastava, da je multidisciplinarna, da je problemska, da deca zaista imaju međupredmete i priliku da to znanje iskažu u praksi i da ga primene. Nas vrlo brzo čeka PISA, sledećeg meseca. Već, sam izjavio, imaćemo sigurno bolji rezultat nego ranijih godina, samim tim što smo uspeli da uradimo bitan korak ka finansijskoj pismenosti, toj četvrtoj komponenti koju smo mi preskakali, nije ni bila u ranije vreme. Ali, ozbiljne pripreme će biti do 2021. godine i ako sve ovo sprovedemo kroz sistem i kroz nove planove i programe, i ta promena u načinu rada, kada završimo ovo, mi imao priliku da obučimo 80 hiljada ljudi. Već je obučeno negde oko 600 direktora. To su temeljni poslovi koje reforma zahteva da bi se ovo desilo. Ne možemo samo reći – e, napravićemo da bude zanimljivija. Ovaj resurs elektronski je svakako deci zanimljiv, jer vi ako zamišljate neku ćeliju, nešto što je apstraktno, kako ćete zamisliti razliku biljne ili životinjske na uzrastu od 11 godina. Oni će imati klip, pogledaće, zaista će moći da pipnu, to je sasvim drugačije. To je nešto što će njima vratiti priču u školu. Naravno, neko je rekao danas ovde, pričao o vannastavnim aktivnostima, mogućnosti da deca budu duže u školi i to je cilj i to će biti delovi nove strategije. Hvala.
Hvala ministre. Reč ima Sonja Pavlović. Izvolite koleginice Pavlović.
Hvala. Pozdravljam sve prisutne goste i izražavam iznenađenje zašto ovde nije prisutna gospođa Zorana Mihajlović, kao i gospodin Goran Trivan jer zakon o kome ja imam nameru da diskutujem je Zakon o nacionalnoj infrastrukturi geoprostornih podataka. Nažalost, moraću da pokvarim malo ovu harmoniju koja je vladala evo već sat vremena između poslanika i ministra i da dam realan osvrt na ovaj zakon. Vi, gospodine Ružiću, pokušajte i da mi odgovorite na ta pitanja pošto vidim da ste vi zaduženi za taj zakon, pošto gospođa Mihajlović nije tu. Možete i da se branite ćutanjem ako pitanja budu teška. Molim vas bez malo parlamentarnog bontona, zahtevam. Mislim da je to minimum za parlament. Svi zakoni su podjednako važni, ali kao po pravilu oni koji su najskuplji i oni koji su sa dugosežnim posledicama u ovim skupštinskim raspravama se stavljaju na kraju. Tako da u pojedinostima, što je velika šteta, o ovom zakonu verovatno nećemo stići ni da diskutujemo. Zakon je loše napravljen. Ideja je bila dobra. On je rađen po direktivi EU, donete 15. maja 2007. godine, ali ga je predlagač improvizovao i prilagodio svojim potrebama. Inspajrd direktiva, da bih objasnila građanima Srbije, o kojoj se priča ovde još od 2009. godine u stručnoj javnosti, još uvek je nepoznata, a u Evropi će ona potpuno zaživeti do 2020. godine. To je pre svega direktiva doneta sa ciljem da se u Evropi uspostavi jedinstvena infrastruktura prostornih podataka kao podrška zajedničkim odlukama u domenu politike zaštite životne sredine pre svega. Da pojasnim, u praksi Inspajrd poziva na jedinstven opis prostornih podataka, kao i na njihovu dostupnost na internetu sa mogućnošću pretraživanja, vizuelizacije i preuzimanja. Ili još više da pojednostavim za građane Srbije, recimo da uzmem na modelu grada Čačka, interesuje vas grad Čačak, možete da uđete u bazu podataka, da vidite sve što se tiče zemljišta u gradu Čačka, katastarskim parcelama, svim planovima koji su bili bivši, budući, koji se preklapaju. Znači, dobijate jednu potpunu informaciju i ako hoćete recimo da ulažete u to, možete da dođete do toga šta će sve negativno uticati na vašu investiciju. Međutim, dobro bi bilo da je uvede ovaj zakon da nema prethodnih preduslova koji ovde nisu ispunjeni. Poslednji državni premer je urađen 1981. godine i to u delu katastarskog premera. Znači, nije urađen komasacioni premer, premer vodova, topografski premer, premer državne granice. Znači, mi nemamo definisanu pravu prostornu definiciju Srbije. U tranzicionom periodu su velika sredstva data za sređivanje katastra. Međutim, tu je urađena jedna fatalna greška, gde se zemljišne knjige nisu uparile sa ka Katastrom i imamo stotine hiljada predmeta nerešenih po tom pitanju. Znači, mi imamo jednu situaciju gde se faktičko stanje na terenu ne poklapa sa katastarskim stanjem. Metapodatak, koji je osnovni podatak na kome se zasniva ovaj zakon, i koji opisuje jednu prostornu infrastrukturnu jedinicu i direktno se veže za katastarsku jedinicu, što su se mnoge kolege iznenadile, ali Katastar je tu veoma bitan, nije tačan. Netačan podatak nije podatak. To je neupotrebljiv podatak ili što je još gore, postaje neupotrebljiv podatak koji građani plaćaju. Sinhronizacija podataka je takođe veoma bitna. Ja tu vidim veliki problem. Sredstva koja su predviđena ovde neće biti dovoljna jer kompletno svi subjekti u procesu realizacije ovog zakona će morati i da se reorganizuju. Moraće dobra edukacija da se uradi kako stručne, tako i šire javnost da bi građani zaista imali kvalitetan podatak koji je istinit podatak i koji je primenljiv. Glavni subjekti ovde, Republički geodetski zavod, koji je po difoltu nadležna organizacija i koji se brine o sprovođenju ovog zakona. Ono što je problem kod Katastra i svega toga je što se ne ažurira ono što se dešava na terenu. Moje insajderske informacije, da pojasnim su, lične insajderske informacije sa mojih projekata. Znači, meni to nije nepoznanica. Ono što je dobro, to je da se uvede ovakav zakon kada se svi ovi preduslovi, pre svega Katastar pa restitucija, vrati ljudima oteto, kada se uradi opšta supstitucija drugom zamenskim, to su preduslovi da bi ovaj zakon bio dobar. Znači, taj zakon će biti trn u nozi predlagača, odnosno vlasti, trn u ne baš tako zdravoj nozi, ali funkcionalnoj za vlast kada bude sve ovo sređeno i zakon na pravi način zaživi. Hvala lepo.
Hvala, koleginice Pavlović. Reč ima ministar Branko Ružić. Izvolite ministre Ružiću.
Zahvaljujem. Mislim da nema razloga da se branimo ćutanjem. Meni je drago da mogu da predstavljam ovaj zakon. Važno je i zbog javnosti. Siguran sam da ste vi sa stručnog aspekta tu potkovaniji od mene. Ja sam ipak politikolog, ali u svakom slučaju, važno je da napravimo razliku između intencije samog zakona. Dakle, ovde se radi o standardizaciji, harmonizaciji, o nečemu što je praktično intencija, koja je valjda dobrodošla da bi se uveo red u sistem. Nema toliko veze, odnosno ima veze, ali ne tolike veze sa katastrom. Katastar je samo jedan od slojeva ili nivoa koji se pokriva ovim zakonom. Ono što je ovde najvažnije, to je da je ovo infrastrukturni zakon za sve geoprostorne podatke, a ne samo za katastar. Takođe je važno da je Evropska komisija i „inspajr“ direktiva na koju ste ukazali, to je veoma značajno, ali da je Evropska komisija pozitivno ocenila upravo ovaj tekst koji se nalazi danas pred narodnim poslanicima. To, naravno govori, verovatno, nadam se, o usaglašenosti sa „inspajr“ direktivom. Postoje rokovi i postoji i način da se sve to uvede u red i podzakonskim aktima, kako bi se, ovo što ste rekli, a to je sigurno tačno, da ima disproporcije između faktičkog stanja i onoga što piše, dakle da bi se te stvari uvele u red. Mislim da intencija Vlade Republike Srbije ispravna, da u svim sferama društvenog bitisanja uvedemo red i valjda je to nešto što je pozitivno. Ukoliko, ponavljam, kao i juče, želimo da postanemo u srednjem veku ili u kamenom dobu, onda ćemo napraviti, po meni, jednu veliku grešku. Dakle, nećemo pogoditi u metu. Hvala vam.
Hvala, ministre Ružiću. Reč ima narodni poslanik Sonja Pavlović. Izvolite.
Zahvaljujem se ministru Ružiću na odgovoru. Ono što nije sporno ovde i mislim da me niste razumeli. Dobro je da ovakav zakon se uvede. On će uvesti red ali ne sad. On će uvesti red za sedam, osam, deset, petnaest godina, jer prekogranična saradnja će vas naterati zbog koje je doveden ovaj zakon da ti podaci budu tačni, da budu ažurirani na vreme i da nemamo situacije, kao što, recimo imamo na Kopaoniku, gde u sred nacionalnog parka imamo objekat od hiljadu kvadrata, gde je izvršena preparcelacija, promena namena parcele, da objekat ne bi bio u postupku. Znači, to je nešto što je nedopustivo i što ne sme ni slučajno da se dozvoli. Jednoga dana, rekla sam, ovaj zakon, za koji će izglasati vladajuća većina, kad budu sređeni preduslovi, a preduslovi su znači – katastar, restitucija, supstitucija i sve ostalo što ide pre toga, on će biti jako dobar za građane Srbije. Međutim, do tog dana, to je ipak futurizam, jer ponavljam da 2020. godina, je godina u kojoj treba u punoj formi, tek u EU da zaživi ovaj zakon. znači, a gde smo mi, videćemo. Hvala.
Hvala koleginice Pavlović. Ministar Branko Ružić ima reč. Izvolite ministre.
Zaista se zahvaljujem. Dakle, nemam nameru da polemišem. Mi smo, smatram na istom fonu, ali ono što je obaveza Vlade, to je da ima jednu širu sliku da se ne bavi isključivo pojedinačnim stručnim pitanja koja uopšte nisu sporna. Dakle, unapređenje katastra i same situacije je u toku i sva direktiva, u obavezni smo kao država da to ispunimo do 2021. godine, ako se ne varam. Mi to radimo danas, a mislim da neke stvari ne treba ostavljati do zadnjeg roka. Ne radimo brzopleto. Mislim da radimo krajnje uvremenjeno i na pravi način i svakako ukoliko nešto radite, onda je moguće da to stanje i situaciju popravite, bilo novim zakonskim predlozima ili podzakonskim aktima. Ako ne radite ništa ili čekate neke rokove, koji su propisani, onda ćemo sedeti za pet, šest ili sedam godina i ponovo govoriti o svim ovim problemima koje ste naveli. Hvala vam.
Hvala, ministre Ružiću. Reč ima narodni poslanik Stanislava Janošević. Izvolite, koleginice.
Zahvaljujem predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani sugrađani, dozvolićete mi da pre učešća u današnjoj diskusiji veoma kratko udelim par dobronamernih saveta kolegama iz opozicije koji sve upornije ne dolaze na sednice Skupštine i sve ubedljivije gube na izborima. Moji najtopliji savet je da se ne bave tračevima i obmanama, već politikom, svojim pozivom, a ukoliko nemaju pravi način da to izvrše, jeste da prate naš primer. Godine 2012. je SNS preuzela odgovornost da gradi budućnost Srbije. godine 2016. mi smo pobedili na lokalnim, parlamentarnim i pokrajinskim izborima. Godine 2017. apsolutna podrška građana Srbije kada je Aleksandar Vučić postao predsednik Republike. I 2018. godine, 4. marta SNS je odnela ubedljivu pobedu na izborima za gradonačelnika glavnom grada Srbije i pre svega par dana u Smederevskoj Palanci i to isključivo predstavljajući svoje merljive rezultate rada, ali i planove za budućnost, kao i brigom o građanima. Dakle, gospodo, nemojte se baviti samo svojim džepovima, brinite se o građanima. Vratiću se na današnju diskusiju, s obzirom da je ispred nas set zakona koji je privukao moju pažnju i zaista je savesno spreman. Ono o čemu bi više pričala jeste Zakon o elektronskoj upravi. On je zaista bitan, jer pomaže elektronskoj komunikaciji između građana, kao i pravnih lica, ali i domaćim i nacionalnim upravama drugih zemalja. Dobar primer korišćenja elektronske uprave jeste grad Zrenjanin. Čelnici grada Zrenjanina uvideli su benefite i dobre rezultate koje donosi ovaj način poslovanja. Prosto, mi smo među prvima prisegli njegovoj primeni. Na stranici našeg gradskog portala možete videti elektronski šalter, kada se koriste matični izvodi koji se mogu dostaviti na kućnu adresu, zatim urbanizam, oglasi, konkursi, javne nabavke, komunalna policija, ali i Kancelarija za brze odgovore. Moram pomenuti i pohvaliti da je korak napred napravila i Skupština grada Zrenjanina zato što tamošnje kolege u gradskom parlamentu sednice odvijaju elektronskim putem. Dakle, odbornici ne dobijaju materijal na papiru, već na tablet uređajima. Na taj način prate materijal, ali i glasaju, što je u mnogome pospešilo efikasnost rada Skupštine i donelo finansijske uštede. Premijerka Ana Brnabić je nedavno posetila grad Zrenjanin kada je počela druga faza razvoja projekta „Bebo dobrodošla na svet“ u okviru kampanje „Stop birokratiji“ i tome se mnogo radujem, s obzirom da roditelji koji dobiju bebu ne provode dane po šalterima, već se odmah u porodilištu završava matična knjiga, zdravstveno osiguranje, ali i dečji dodatak. Ovim bih zaključila svoje današnje izlaganje, zahvalila vam se na svoj podršci koju nam pružate, omogućavate efikasniji rad naših lokalnih samouprava i naravno da ću podržati vaše predloge zakona, kao što svoje kolege pozivam da to učine. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Poštovani ministri, ja bih danas želeo u ovih nekoliko minuta da govorim o Zakonu o udžbenicima. Nažalost, kada dođe rasprava u pojedinostima, proći će više od 600 amandmana i verovatno nećemo moći na pravi način da govorimo o rešenjima i amandmanima koje smo podneli na ovaj zakon. hteo bih kroz nekoliko konkretnih primera i članova predloga zakona da dobijem odgovore od ministra i da vidimo da li su ovi predlozi kako je ovde predloženo, u skladu sa ciljevima zbog kojih se ovaj zakon donosi. Ti ciljevi, da podsetim još jednom, su veća transparentnost kod odobravanja i smanjenje rizika od korupcije, obezbeđenje dostupnosti udžbenika za sve kategorije i zaštita porodičnog budžeta. Isti ovi ciljevi postojali su i 2015. godine kada je donošen zakon, koji je ista ova većina usvojila u Skupštini, isto uz hvalospeve predloga zakona, rada Ministarstva i sve drugo. Ne vidim ni jednu jedinu reč kritike zašto taj tako dobar zakon nije ostvario ove ciljeve? I danas donosimo, posle nepune tri godine, potpuno novi zakon. Novi zakon u kome su neke stvari koje treba da obezbede zacrtane ciljeve potpuno drugačije definisane. Ne delim ja taj optimizam i uverenje da će sada na ovaj način definisani predloženi zakon ostvariti te ciljeve. Da krenemo od poslednjeg cilja – zaštita porodičnog budžeta. Ministar je ovde nekoliko puta rekao, i danas je to rekao, da će udžbenici biti 15% jeftiniji jer će moći da se nabavljaju preko školskih zadruga. I ja sam pokušavao da vidim kako je on došao do te računice, čitajući obrazloženje zakona. Nigde ni jedne jedine reči o tome nema. A na sajtu APR-a, ko ima vremena može sada odmah da proveri, u Srbiji postoje dve školske zadruge, trenutno. Znači, koliko ima škola u Srbiji, blizu hiljadu, samo u dve je formirana školska zadruga, i to o jednoj piše da je u likvidaciji, iz Lazarevca. Znači, kako to ministar ovde nama obećava da će udžbenici biti 15% jeftiniji? Ja bih voleo da to čujem konkretno. S druge strane, važeći zakon u članu 35. govori o maksimalnoj maloprodajnoj ceni udžbenika. I ministar, odnosno ljudi koji su pisali obrazloženje zakona, su se dobro potrudili, na čitavoj jednoj strani, da objasne zašto ovaj institut nije zaživeo i kako je on bio loš. A on je, onako kako je definisan i predložen pre tri godine, upravo trebao da bude u cilju zaštite porodičnog budžeta, jer je trebao da definiše maksimalnu maloprodajnu cenu. Sada toga više nema. Sada ćemo da idemo na tržište, kako se to kaže. I koja je to garancija da udžbenici, kada se ukine ovo što nije, nažalost, ni zaživelo, očigledno, da će udžbenici biti jeftiniji, a ne skuplji? Koja je to logika? Sledeća stvar. Ministar kaže, evo, koliko se daje novih nadležnosti ministru. Ranije je standarde kvaliteta udžbenika, na predlog Zavoda, usvajao Nacionalni prosvetni savet. Sada se to sve prebacuje ministru, tako da Zavod daje predlog ovih kriterijuma standarda kvaliteta, Nacionalni prosvetni savet samo daje mišljenje, a na kraju odlučuje ministar. Znači, nova centralizacija, novi mehanizam, novo oružje, nova stvar i nadležnost u rukama ministra. Sukob interesa i smanjenje korupcije kao jedan od zacrtanih ciljeva. Kako ovaj zakon reguliše pitanje sukoba interesa? Spominje samo u članu 21. davanje neke izjave, izjave kojom kažete – ja nemam ništa sa izdavačima, sa autorima, sa svima, i to je dovoljno. Uopšte nije razrađeno. Napravljen je korak nazad u borbi protiv korupcije načinom na koji će sada raditi komisije koje će odobravati udžbenike. Ministar u obrazloženju kaže – komisije od četiri, imale su od četiri do osam članova, i to nije funkcionisalo. Koliko će sada, ministre, da imaju članova? Više nema nikakve odredbe. Zakon je govorio minimalno četiri člana, ovaj važeći, do danas, ili dok ne usvojimo novi. A sada se ostavlja vama, isključivo vama, na nadležnosti da propišete broj članova komisije, uslove rada, a zakon definiše da ti članovi komisije sada dolaze isključivo od zaposlenih u Zavodu, koji za ovaj posao neće biti plaćeni. I da li je to dobar mehanizam za borbu protiv korupcije? Ranije je postojala lista ocenjivača, pa se onda komisija formirala tako što se uzme neko sa liste, garantovala se i neka tajnost, nije se znalo koja će komisija i u kakvom sastavu ocenjivati te udžbenike i to je bio jedan od mehanizama, kako je nama ovde predstavljeno, da se smanji korupcija. Sada će se ta imena znati. Da li će ti ljudi tako samo dati jednu izjavu i mi da budemo sigurni da oni neće biti izloženi, ako ništa drugo, makar pokušajima korupcije. Ovaj zakon uvodi i dobru stvar – vraćanje udžbenika. Ali, tu ideju očigledno ministar nije imao ideje kako da razradi. Uvodi se taj termin i onda se kaže – sve dalje će propisati ministar. Da li će, ministre, ja vas sada pitam, da li makar imate ideju u glavi, da u taj proces praćenja udžbenika uključite učenike, roditelje? Da li je dovoljno i da li ćemo na pravi način obrazovati našu decu ako roditelji samo dovedu decu ispred škole, onda se okrenu i više ne znaju šta i kako ta deca rade u školi? Hvala.
Hvala kolega Đurišiću. Reč ima ministar Mladen Šarčević. Izvolite.
Da krenem od ovog poslednjeg – vraćanje udžbenika. Naravno da je to postojalo. Kao institut to postoji u razvijenim zemljama, gde su jako i skuplji udžbenici i to je jedna vaspitna funkcija. Ali, ako ste pratili dobro izlaganje, malo pre sam pomenuo da su nama školske biblioteke ostale bez valjanog kadra, da se svelo na podelu knjiga na nivou knjižničara i da je tehnološkim viškovima u biblioteku mogao da ode bilo ko. I mi kroz onu uštedu, elektronskog cenusa koji sam malo pre pomenuo, imamo negde oko 89 normi bibliotekarskih da vratimo u funkciju i da ustanovimo ko to može da radi. Naravno da je to osoba kao stručni saradnik najpozvanija da učestvuje u ovom lancu, ali vezano malo pre sa zadrugama. Informacija da su dve, jesu, po novome, ali i one nisu registrovane do kraja jer se u toku ovih nekoliko dana objavljuju norme i pravilnici koji su prošli sve procedure, znate da moraju proći i ministarstva i finansija i zakonodavstvo itd. Tačnije, postoji 80 zadruga koje su očuvale, radeći po nekim starim pravilima, i ja sam sa njima imao sastanke, to je model tzv. starog zadrugarstva Srbije, a nekad sam učestvovao u njemu lično. Dizajniranje zadruga nije moglo biti ranije, jer je za podzakonska akta koja se donose rok 7. april, vrlo brzo, znači, po novom sistemskom zakonu. Otuda naša molba da ne žure sa kupovinom udžbenika, da ne bi bili skuplji, da mogu kroz ovaj nivo. Rabat je osnov cene, kako smo došli do toga da je minimum 15%. Znači, to sam smeo da izjavim, jer on je 30%. Ako distribucija košta dovoženja do škola, što se nekada radilo, nekih i 5%, neka je nekakav rabat onih ljudi koji će u školi to raditi isto neki trošak para, ostaje da se za neke školske potrebe ostavi neki dinar, kako smo rekli, za zadruge i bar polovina tog rabata ostaje na ovu priču o kojoj smo govorili. Mehanizmi i ne samo izjave i svega drugog su dati kroz radne norme. Zaposleni u zavodima imaju u opisu svog posla ovo da rade. Komisije su do sada mogle da imaju dve godine staža i da on bude stručnjak iz nastave. Znači, sada imamo zaista ozbiljne ljude koji su u radnom odnosu i naravno da neće dobijati dodatno pare za to, to je bila namera. Hvala vam.
Hvala, ministre. Reč ima Mihailo Jokić, član 107, dostojanstvo. Izvolite.
Ne mogu da shvatim prethodnog govornika da može da kaže rečenicu da u Srbiji postoje samo dve škole koje imaju đačke zadruge. Mislim, mora da postoji odgovornost za iskaz koji je dao moj prethodni govornik. Molim vas, vi treba da znate da samo u Valjevu nekoliko srednjih i nekoliko osnovnih škola imaju svoju đačku zadrugu. Uđite na sajt Tehničke škole u Valjevu, uđite na sajt Poljoprivredne škole u Valjevu, pa ćete videti kako funkcionišu đačke zadruge. Vi kažete da postoje samo dve đačke zadruge u celoj Srbiji i ostanete živi i nikome ne odgovarate. Ne znam kakav ste vi čovek uopšte i čemu vi služite. Hvala.
Kolega Jokiću, nemojte direktno da se obraćate, molim vas. Hvala. Smatram da nisam povredio Poslovnik. Postoji sloboda govora u parlamentu i svaki narodni poslanik može da kaže šta želi. Naravno, ministar je odgovorio. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? Ne. Hvala. Reč ima Vjerica Radeta, povreda Poslovnika. Izvolite.
Vi zaista kad god predsedavate nekako izazivate da čovek mora da reaguje zato što ne poštujete Poslovnik. Sada govorim po članu 27. Ne možete vi da nekome dozvoljavate da reklamira Poslovnik u skladu sa Poslovniku, a nekome ne dozvoljavate. To što je neko član vaše koalicione grupe, to je vaša stvar. Rekla sam vam i pre neki dan, vi preterujete sa dodvoravanjem vašim koalicionom partneru i rekla sam vam – ne bojte se, vas 20 godina niko nije isterao iz vlasti, neće ni ubuduće. [[Isključen mikrofon]]
Koleginice Radeta, nismo mi nikakvi tema ovoga, nego se usredsredite na povredu Poslovnika i ono što sam ja uradio kada je u pitanju moj odnos prema diskusiji docenta dr Mihajla Jokića. To bih vas zamolio. Izvolite, nastavite. Prijavite se ponovo, vratiću vam vreme.
Za razliku od vas, vrlo sam usredsređena na svaku reč koja se izgovori u ovoj sali. Niste mogli tom docentu, dr, profesoru, kako ga sad krstiste nikako dati malo pre reč po Poslovniku, osim ako nije želeo da ukaže da ste povredili Poslovnik dok je govorio ministar Šarčević. To što on nije tako brzo reagovao da reaguje na ono što je govorio kolega Marko, to je njegov problem. Znate, ovde mora malo brzo da se razmišlja, ne može onako da se sedne, nasloni, pa odjedanput se seti - aha, Marko onaj govori, sad ću da reklamiram Poslovnik. Ne može tako. Dakle, morali ste, mogli ste da mu date čim ste videli da ne govori o povredi koja se odnosila na tok rasprave ministrove, mogli ste da kažete – žao mi je, jesi moj koalicioni partner, ali ne možeš da pričaš kad ti to Poslovnik ne dozvoljava. Hvala.
Dobro. Hvala. Smatram da nisam povredio Poslovnik, već samo tumačim ga na jedan, i držim se njega na jedan parlamentaran način, kako ova diskusija i teče od jutros. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u Danu za glasanje? Izvolite, izjasnite se. Prijavite se.
Želim, naravno, da se Skupština izjasni.
Hvala, koleginice Radeta.
Molim. Hvala, takođe.
Reč ima narodndi poslanik Srbislav Filipović. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministri, građani Republike Srbije koji pratite ovo sve u prenosu i koji vidite kako pripadnici bivšeg režima obrazovanje i reformu obrazovanja u Srbiji doživljavaju kao cirkus. Tako su oni i državu vodili, i gore od cirkusa. Pa, je država došla na ivicu ambisa i bankrota. I oni kad govore o sukobu interesa pokazuju nam onu ključnu stvar kada su sve rasprave zakona, koje imamo prethodno u pitanju, evo ja sam dve godine narodni poslanik, dve godine ni jedan predlog, ni jedan jedini predlog zakona nisu pročitali. Ovo je klasičan primer kada govorimo o sukobu interesa. To je definisano članom 45. Predloga zakona, gde kaže – novčanom kaznom od 50.000 do 150.000 dinara kazniće se lice koje daje stručnu ocenu, stručno mišljenje, odnosno ekspertsko mišljenje ukoliko ne da stručnu ocenu u skladu sa članom 23. ovog zakona, ne da stručno mišljenje u skladu sa članom 25. ovog zakona, ne da ekspertsko mišljenje u skladu sa članom 26. ovog zakona i odbije da potpiše, odnosno potpiše neistinitu izjavu o sukobu interesa. Dakle, ovo pokazuje na koji način pripadnici bivšeg režima doživljavaju svaku raspravu o bilo kom predlogu zakona a njima, zapravo, predlozi zakona i nisu tema, a vi govorite ceo dan nama tema, pa tema. Trebate njima da kažete šta je tema. Jer ako ne pročitate predlog zakona kako uopšte imate snage, obraza, ako uopšte možemo da govorimo tu o obrazu, da ustanete ovde da govorite pred građanima Srbije u prenosu o bilo kakvom predlogu zakona, a niste ništa o tome pročitali. Naravno, besplatni udžbenici – to je divna ideja. To je fantastično. Kada biste imali besplatan prevoz, besplatnu struju, besplatan telefon, sve besplatno da bude, to je verovatno, da kažemo, san svakog čoveka na svetu da ništa nikad ne plati. Ali, prosto, to ne postoji, jedno je san, drugo je realnost. Mi u Srbiji pokušavamo da vodimo realnu politiku, politiku života, a u životu sve nešto i košta. Udžbenike, štampanje njihovo, rad na njima, to neko mora da plati. Kada je u vreme pripadnika bivšeg režima bilo podele nekih udžbenika mi smo videli dokle nas je to dovelo kasnije, pa smo sve što je kod njih navodno pokušano da bude besplatno plaćali sa zelenaškim kamatama kasnije. Nemojte samo nikad više da dođu oni u priliku da nam bilo šta ponude besplatno. To nas košta obavezno posle 100 puta više nego što bi nas realno koštalo. Kada govorimo o korupciji, pa, i to je katastrofa da nam pripadnici bivšeg režima pričaju o korupciji. U Srbiju niko nije hteo jedan jedini dinar da uloži za vreme tog bivšeg režima. Bežali su svi iz Srbije, građani su bežali, deca koja su upisivala školu su jedva čekala da završe samo da odu, jer su znali da bez mita i korupcije ne mogu da se zaposle. Mi pokušavamo danas i uspevamo u tome, u velikoj meri, da sistemskim reformama u obrazovanju ponudimo deci moderna znanja, znanja koja će da im služe u 21. veku, koja će im biti upotrebljiva, pa zato i borba protiv korupcije, dolaze investitori danas u Srbiju i otvaraju fabrike zahvaljujući politici predsednika Aleksandra Vučića i Vlade Republike Srbije. Zato se danas veći procenat dece odlučuje ipak da ostane u svojoj zemlji i da da šansu sebi i Srbiji da nastavi da živi ovde i da stvaraju ovde svoje porodice. Zar to nije dobro? Naravno, naravno to nije dobro za pripadnike bivšeg režima. Kada naviknete da živite od korupcije, od mita, od nerada, od toga da u podne ustanete, pa dođete u 12 sati u Skupštinu i kritikujete ovde ljude koji rade od ranog jutra, naravno da vam onda ništa ne valja. Ja to savršeno razumem. O zaštiti porodičnog budžeta možete da govorite onda kada za četiri godine otvorite preko 70 fabrika kao što je to uradila SNS na čelu sa Aleksandrom Vučićem, onda govorite o zaštiti porodičnog budžeta. O zaštiti porodičnog budžeta nemate pravo da govorite ako ste 400 hiljada ljudi, 400 hiljada roditelja ostavili na ulici bez posla, ako ste stotine fabrika upropastili i unazadili. Ako ste rasterali iz Srbije na desetine hiljada mladih obrazovnih ljudi i onda vi govorite o obrazovanju mladih ljudi, o njihovoj budućnosti, o tome gde će oni da rade, jer vi tobože brinete o tome. Kako da govori neko o budućnosti Srbije, obrazovanju, o bilo čemu, onaj koji je milijardama zadužio svoju opštinu. Evo, završili se izbori tamo, čovek puko, nema ga nigde, otišao, sad je pobegao. Došlo da izrecituje to što ima napamet, jedno te isto na svakoj sednici…
Molim vas da se vratimo na zakonski predlog.
Molim vas, nemojte da me prekidate, ako su mogli da nas ovde pljuju celo jutro, onda treba da istrpe i ono što mi imamo da kažemo. Građani Srbije zaslužuju da čuju istinu, da čuju da te čučavce nisu oni za 12 godina našli da srede nijedan, a njihova politika na kraju je završila tamo gde i treba da završi baš u tom čučavcu. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Maja Videnović. Izvolite.
Zahvaljujem potpredsedniče Milićeviću. Nažalost, građani Srbije koji nas danas gledaju, roditelji, nastavnici i profesori koji su čuli i prethodnu diskusiju, mislim da dobijaju jedino pogrešnu poruku, jedini poruku koju ne bi trebali da dobiju iz Narodne skupštine Republike Srbije, a koji način diskusije je ovde i o kojim temama, mi smatramo da je prioritet i na koji način mi ovde razgovaramo. Takođe, moram da kažem da činjenica da o ovako važnim zakonima, posebno zakonima iz oblasti obrazovanja, jer mislim da danas u Srbiji 2018. godine ne postoji, jako je malo tema koje su važnije od teme obrazovanja, od budućnosti, od toga kako obrazujemo buduće generacije da je jako loše da govorimo na ovakav način u objedinjenoj raspravi, sa zakonima koji nemaju nikakvih dodirnih tačaka jedan sa drugim, sa ponovnom zloupotrebom SNS, podnoseći amandmane, pokušava, ne da spreči poslanike opozicije, da govore i da predlažu bolja rešenja, za sve ono što je svima nama zajednički interes nego da obesmisle i ovu raspravu, kao i svaku prethodnu, to je nedopustiva poruka i roditeljima i nastavnicima i učiteljima i profesorima i toj deci. Ako oni iz Narodne skupštine dobijaju poruku da narodnim poslanicima je važnije da optužuju jedni druge, na načine koji ne zaslužuju nikakav komentar, vi ste sami za sebe dovoljan komentar, to je nešto zašta je odgovorna ova većina i za šta nema nikakvog opravdanja. Kada govorimo o kvalitetu udžbenika, kada govorimo o onome šta je sadržaj, šta stoji u udžbenicima i šta bi trebalo da obrazujem buduće generacije, mislim da ne postoji važnije tema od te, kojim sadržajima mi pripremamo generacije za budućnost da bi to trebalo da bude tema o kojoj mi ovde ceo dan raspravljamo, kandidujući najbolje ideje bez ikakvog prostora za ovakve jeftine i neprimerene za bilo kakvu raspravu, posebno za Narodnu skupštinu, diskusije. Kada govorimo o bilo kom zakonu, posebno o izmenama i dopunama, vrlo odgovorno je i od vas ministre da počnete da govorite na način, na koji na žalost, nisam imala prilike da čujem od vas, a to je sadašnja situacija. Ja ću sadašnju situaciju da povežem u dve teme, a to je šta je realnost i šta je odgovornost. Realnost je da, odgovornost i to je ono što nismo čuli reči od vas da mi nakon nekoliko godina ponovo danas govorimo o Zakonu o udžbenicima. Dakle, Skupština je 2015. godine usvojila Zakon o udžbenicima, tada su slavodobitno ovde usvojeni određeni ciljevi da će to biti zakon koji će konačno rešiti sve probleme, koji postoje u toj oblasti i da će to biti zakon koji će ostvariti sve ciljeve koji su stavljeni. Ja ću samo pomenuti neke od njih, da će se obezbediti transparentnost kod odobravanja udžbenika, da će se smanjiti korupcija, da će se obezbediti dostupnost udžbenika za sve kategorije, da će se zaštititi porodični budžet. Mi ni jednu jedinu reč nismo čuli o tome, zbog čega ni jedan od ovih ciljeva nije ostvaren, čija je odgovornost. Odgovornost ove većine koja sada posle tri godine donosi isti zakon i to ne može biti samo personalno vaša, jer niti ste vi ovde da govorite u sopstveno ime, te vam to ne može biti alibi. Znači, nemamo nikakvu odgovornost da menjamo ponovo materiju bez ikakvih rezultata koji su ostali iza prethodnog zakona. Sa druge strane, govorimo o realnosti. Ja ću jednu digresiju koja oslikava ovu realnost da vam pomenem, kakva je sadašnja situacija. Za prvi i peti razred osnovne škole u avgustu 2017. godine, ministarstvo je, gospodine ministre, usvojilo nove nastavne planove i programe, pa se tu otvorilo ozbiljno pitanje udžbenika za učenike ovih razreda. Ministarstvo zatim krši postojeći Zakon o udžbenicima i daje savet školama da ne kupuju udžbenike za te razrede, nego da sačekaju nove udžbenike. Iz teksta ovog predloga zakona o kome bi mi danas trebalo da govorimo, vidi se da će ti novi udžbenici biti uvršteni u katalog udžbenika do kraja aprila 2018. godine, iako nema nikakve informacije kako su pripremljeni ti udžbenici, kada će biti raspisani ti konkursi, jer i ako udžbenici budu u katalogu do 30. aprila, školama ostaje 15 dana da izvrše izbor udžbenika, što uključuje da svi udžbenici budu dostupni svim školama, da se škole upoznaju sa tim udžbenicima, da sa stručne aktive predlože udžbenike i da nastavna veća za 15 dana donesu odluku o tome. Dakle, besplatni udžbenici, to je nešto o čemu su i moje kolege iz DS i SDS govorile je nešto što bi trebalo kao odgovorne ljude da nas obavezuje, ne samo na šta nas opominje Ustav. Ako je osnovno obrazovanje obavezno i besplatno. Besplatni udžbenici za đake bi trebalo da se podrazumevaju. Na žalost, ova Vlada i to je odnos prema političkoj ideologiji, i govori da nema novca za decu, nema novca za roditelje, a ima novca za najskuplje jelke na svetu, ima novca za korupciju, ima novca za netransparentne subvencije, ima novca za gondole, a za ovako nešto nema novca. Znate, ministre, s obzirom da me vreme opominje da imam samo još jedan minut, još samo dve rečenice. Nikakav kvalitet udžbenika, a vidimo i određene napore da se u tom pravcu ovde radi, pada u vodu dok postoji zabrana zapošljavanja. Dok postoji zabrana zapošljavanja, kakva je poruka mladim ljudima? Dakle, mladim ljudima koji se školuju, koji žele da pošteno završe fakultete i da rade u onim oblastima koje su prirodno usmerene za državu. Ako hoćete, mladi ljudi koji ne žele da pobegnu iz ove zemlje iako ih ova Vlada svakim danom i svakim svojim aktom tera, koji žele da budu učiteljica, nastavnica, profesorka. Šta ova Vlada poručuje? Da za takvu osobu, takvu mladu učiteljicu, nastavnicu, nema mesta. Za stranačke aktiviste ima, za nju nema mesta. To sa jedne strane dovodi do toga da npr. u Matematičkoj gimnaziji, a znam da ste vrlo dobro upoznati, mi ne možemo da zaposlimo ljude koji su najbolji profesori u toj oblasti, zar tim malim genijalcima sa kojima se svi opravdano ili neopravdano ponosimo, ne mogu da predaju najbolji? Dakle, zabrana zapošljavanja je oblast koja bi takođe trebalo da vas interesuje, a mi na žalost nismo čuli ni jednu reč o tome. Nadam se da ćemo imati prilike da u raspravi u pojedinostima govorimo detaljnije. Mi smo podneli veliki broj amandmana, DS, koji vrlo eksplicitno govore o tome zašto je potrebno da se svaki prostor za korupciju i zloupotrebu suzi i da se omogući ono što nam je najpotrebnije, a to je da obrazujemo generacije za budućnost, sa onim nivoom obrazovanja koji je neophodan. Hvala.
Kolega Orliću, vi želite repliku, pominjanje SNS? Izvolite.
Kada pominjemo amandmane koje podnosi SNS, još jedna fantastična vest i neverovatna novost za one koji se tim pitanjem bave i za ovu sednicu. Narodni poslanici SNS podneli su tek jednu trećinu ili jednu četvrtinu od ukupnog broja podnetih amandmana, a ako to nekome nešto znači, neka onda zna da je u tom, kako je rečeno, obesmišljavanju. Dakle, sam zasluženo u njemu učestvuje tri ili četiri puta više nego svi naši narodni poslanici zajedno. Kada govorimo o obesmišljavanju, tvrdim da mi to ne radimo, jer je to nemoguće. Da li to kažem zato što je preduslov za obesmišljavanje da nekog smisla sa druge strane ima ili ne, neka razmisli svako sam za sebe. No, realnost i odgovornost. Vrlo krupne i zvučne reči, dame i gospodo, a na temu, zamislite, onih besplatnih udžbenika i kako je rečeno Ustava Srbije. Kada je beše taj Ustav usvojen? Da nije slučajno par godina pre nego što su izgubili priliku voljom građana da oni koji se sada za taj Ustav na taj način brinu, da pokažu kako ga poštuju, baš na primeru besplatnih udžbenika? Samo su imali par godina, kako kažu sada, da tu ustavnu obavezu ispune ili su možda tada ipak razumeli ono što se sada prave da ne razumeju, da to nema nikakve veze sa onim što pričaju danas. Da li danas ima novca za subvencije? Pa, ima, a ima zato što je država uspela da stane na noge, da ispravi onu tešku štetu, ispravlja i dalje, ali ispravila je u značajnoj meri do sada, koju su oni napravili. Da li ima novca za stimulisanje zapošljavanja? Ima, ali nemojte da pričamo o tome da i danas nešto jeste ili nije bolje, da poredimo da plata negde postoji gde je bila nula. Koliko je puta viša, 30.000 svakog meseca, 50.000 svakog meseca, 70.000 svakog meseca, koliko hoćete, u odnosu na nula? Ko to može da izračuna? Šta je poruka mladim ljudima, pitaju? Nije sigurno, da li je na snazi zabrana zapošljavanja u javnom sektoru. U javnom sektoru, dakle, tamo gde mi imamo obavezu da napravimo uštede. U privatnom sektoru na koji upućujemo svakoga i sa tim završavam, gospodine predsedavajući, pogledajte zvanične podatke koliko je više ljudi zaposleno i koliko su plate porasle, pa izvucite zaključak tek onda ako ste u stanju da zaključite da li je jedna jelka najskuplja ili nije na svetu, do sada niste bili u stanju.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Mladen Šarčević.
Dužan sam da dam neke odgovore za prethodnu diskusiju. Pomenuo bih da je prethodni zakon 2015. godine postigao jedan od ciljeva, a to je transparentnost. Zašto bi to spočitavali? Pitam sve vas ovde i sebe, da li smo mi bili na nekoj drugoj planeti, od recimo države kao što je Južna Koreja, već 18 godina imaju digitalne udžbenike. Nije pitanje ni mog prethodnika, nego prethodnika prethodnika. Zašto se toga nismo mogli setiti? Kažem vam da sam odrastao u Beogradu i da je 1985. godine, Fabrika „Lola“ pravila računare i niz drugih stvari. Znači, ne počinje istorija od sada i ja govorim da se nekih stvari moramo setiti unazad i šta je sve moglo? Dakle, šta bi bilo da je bilo, ja zaista nemam vremena da se time bavim. Ponovo ću možda Marka da uvredim, što ću reći da moram da budem efikasan u ovom trenutku. Ono što niste možda dobro prokomentarisali, to je da nije reforma obuhvatila 2017. godine od prvog do petog razreda. Delimično je modifikovan program za peti razred da se napravi prostor za reformu koja počinje 1. septembra 2018. godine. To je neka digresija, da bi se informatika uvela, da se ne bi čekalo još ove godine kao obavezan predmet. To je apsolutna istina, nemojte da klimate glavom, to valjda znaju svi u Srbiji. Dostupnost, nije rešena dostupnost, zbog složenih komplikacija i metodologija kako se radilo i to sam rekao. Znači, nije praksa pokazala dostupnost. Znači, mi smo imali poglavlja 25 i 26 koja smo jedva uspeli da otvorimo i zatvorimo, baš zbog manjkavosti udžbenika za manjine, za ljude sa posebnim potrebama. Znači, mi smo ovo temeljnije uradili. Sva društva, slepih, gluvih, sve smo okupili i videli da nedostaje novac. Koliko treba za slepe? Jedan udžbenik je deset puta skuplji od običnog udžbenika. To morate znati i niz drugih stvari. Znači, mi smo zaista temeljno videli šta je to bilo potrebno uraditi. Sada da se pravimo pametni da je ono dobro ili bilo šta da je dobro, jer neko će za dve godine reći da je prevaziđeno, najverovatnije i to tako treba da se gleda. Obrazovanje je stalna potreba da se prati svet i pitanje je da li sada ovim tempom to radimo? Mislim da radimo. Ono što je jako važno da znate i da skinemo mantru sa priče o besplatnim udžbenicima, jedne godine, ne znam koje, neko će mi reći, dato je 800 miliona, tadašnjih para, dinara, samo za Beograd, samo za tri razreda. Mi smo prošle godine dali 670 miliona za celu Srbiju, tako da zaista ne bi poredio te podatke i da se na to ne vraćamo. Ostao sam dužan da kažem oko norme vezano za maksimalnu cenu. Ona je neprihvatljiva. Apsolutno neprimenjiva tržišno, to kažu svi pravnici i kao takva mora biti ukinuta. Da bi vi formirali cenu maksimalno, morate uticati na cenu papira, kvalitet papira, broj strana, kvalitet fotografija, lepljenje, raspadanje udžbenika. Znači to je nešto zašto nije moglo ni da se primeni. Otuda ni pravilnik nije rađen. To su neki tehnički razlozi i nije sramota reći – hajde, možemo bolje da napravimo. Zašto ovo pada u oči? Mnogo je bilo zareza i sitnih izmena koje nemaju suštinski veliku bit. Da je samo moglo četiri, pet fundamentalnih stvari u starom zakonu da se izmeni i dopuni, on bi imao karakteristiku izmena i dopuna. Međutim, tu postoji pravna logika da taj broj članova se mora korigovati o dolazite do ovoga da je to više od 50%. U suštini, kada prođete koje smo izmene doneli, više liči na izmene i dopune. Hvala.
Zahvaljujem, ministre Šarčeviću. Reč ima narodni poslanik LJubica Mrdaković Todorović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Poštovani ministri sa saradnicima, koleginice i kolege narodni poslanici i poštovani građani Republike Srbije, mi iz SRS podržavamo predloge zakona koji su na današnjem dnevnom redu i o kojima diskutujemo i glasaćemo za njih. Što se tiče predloga zakona o udžbenicima, ja želim da kažem da je bilo više pokušaja prethodnih godina, posebno u periodu od 2000. godine, pa na ovamo, da se problem školskih udžbenika reši na odgovarajući način. Međutim, tadašnja zakonska rešenja su pokazala određene konceptualne nedostatke koji nisu mogli da se otklone u hodu, već su kao takvi ili čekali izmenu zakona ili su jednostavno bili zanemareni. Zato sam uverenja da je ovaj Predlog zakona jako bitan, jer pogađa suštinu naše budućnosti, odnosno podvlači činjenicu da elementarno obrazovanje naše dece mora biti jedan od najbitnijih zadataka koji moramo rešiti na odgovarajući način, a problema da ima za rešavanje, ima ih, počevši od udžbenika kojih već ima u upotrebi i koji sadrže brojne nedostatke u smislu zastarelosti materije, kao i brojnih drugih razloga. Činjenica je da većina učenika u Srbiji pohađa stručne škole što dalje znači da ima oko hiljadu stručnih predmeta različitih profila za koje se mora obezbediti dobar i kvalitetan udžbenik kako bi se izbegla situacija da đaci pohađaju nastavu bez odgovarajućih elementarnih sredstava i nastavnih pomagala, koristeći pri tome raznu dostupnu literaturu situaciono i namenski u nastojanju da odgovarajuće gradivo kako učine sebi dostupnim posežući sa alternativnim rešenjima, što je neprihvatljivo. U te svrhe treba pomenuti da se veliki broj učenika oslanja samo na obim potrebnih informacija, prikupljen u sklopu samih predavanja kao proizvod beleški i diktata od strane nadležnih profesora i drugih predavača. S druge strane, posebne kategorije učenika zahtevaju i specifične udžbenike i ostala pomoćna nastavna sredstva koja za cilj imaju omogućavanje deci sa posebnim potrebama priliku za redovno obrazovanje i naravno za dalju edukaciju. Takođe, uočen je i nedostatak u vidu nedovoljnog broja pojedinih udžbenika za grupe đaka koji se obrazuju na jezicima nacionalnih manjina, tako da je neophodno obezbediti postojanje odgovarajuće literature u okviru našeg obrazovnog sistema i u te svrhe. Paralelno sa rešavanjem problema tzv. klasičnih udžbenika, moramo da pratimo i trendove u savremenom obrazovanju, omogućavajući i postojanje i korišćenje digitalnih udžbenika, koji će učenicima u mnogome olakšati savladavanje nastavnih programa i planova, tako da jedina digitalna pomagala, kao do sada, ne budu usmeno prepričane lektire koje se, sticajem okolnosti, mogu naći na internetu i koje masovno koriste deca, kako ne bi čitala knjige. Ono što je izuzetno važno u ovom predlogu zakona to je da se izbor udžbenika vrše na period od četiri školske godine. O tome govori član 34. ovog predloga zakona, čime se postiže zaštita porodičnog budžeta. Budžet roditelja štiti se i na taj način što je zakonom omogućeno povećanje ponude i produktivne konkurencije među izdavačima, što će direktno uticati na smanjenje cene udžbenika. Takođe, budžet roditelja će se zaštiti jer je zakonom predviđeno da se đacima može preporučiti korišćenje određenog dodatnog nastavnog sredstva, ali bez uslovljavanja roditelja za kupovinu istih. Dalje, ovim predlogom zakona onemogućiće se i korupcija. O tome je i ministar govorio, jer se članom 27. ovog Predloga zakona definiše da lice koje daje ekspertsko mišljenje na tekst udžbenika nastavnog sredstva i slično, pre svog početka rada potpisuje izjavu da nije autor pomenutog udžbenika, da nije zaposlen u izdavačkoj kući, kod izdavača, niti je na bilo koji drugi način povezan sa izdavačem. Dalje, ovim predlogom zakona u članu 10. postiže se, to jest omogućava se jednaka dostupnost obrazovanju i vaspitanju, naročito za učenike koji su socijalno i materijalno ugroženi, kao i za učenike sa smetnjama u razvoju i sa invaliditetom, tako što će Vlada iz budžeta Republike Srbije finansirati ili sufinansirati pripremu, nabavku i dodelu udžbenika i praktikuma neophodnih za rad i praćenje nastave. Iz svega navedenog jasno je da ovaj zakon treba da reši brojne probleme i da će ih rešavati. Država i Ministarstvo prosvete su svesni značaj regulisanja ove oblasti društvenog života i predlaganjem ovakvog zakona pokazuje spremnost da načine odlučan korak u smeru ubrzanog razvoja društva, ističući time u prvi plan značaj ljudskih resursa, odnosno kvalitetnih kadrova, sposobnih da budu na čelo reformskih procesa koji su našem društvu zaista neophodni. Na kraju, uostalom, sigurna sam da građani od Vlade Republike Srbije i SNS kao stožera ove Vlade očekuju ovakva rešenja, prepoznavajući ih kao pokretačku snagu, koja nakon mnogo godina i sijaset propuštenih šansi za prosperitet i razvoj nacije na svim nivoima od strane nekih prethodnih vladajućih garnitura vodi ovu državu u pravom smeru. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Mladen Šarčević. Izvolite.
Radi pojašnjenja. Malopre sam ostao dužan da dam još jedan komentar ili informaciju. Pomenuo sam juče, ako se sećate, škola je takva institucija da ima 1. septembar „dead line“. Ako nemate zalet dobar za svoje procedure, vi idete u prestup jezikom atletike. Mnogo godina je bilo prestupa i mnogo smo u zakašnjenju i nemamo nikakve master planove i zato radimo sada jako brzo, ne brzopleto. Znači, znajući da ćemo ući u reformske procese mi smo odluke o nastavnim planovima i programima izmenama doneli za prvi i peti razred i one su u toku odavno. Znači, mi smo konkurs raspisali prema važećem zakonu sasvim dozvoljeno i sve procedure su u toku. Ako ni jedan izdavač nema ništa protiv, ne vidim zašto bi to bila smetnja? Onda bi nama svi reformski procesi stali, kao što je i obuka nastavnika itd. Ovde složiti kocku da sve elemente imate, jezikom građevine, i cement i mešalicu i geometra i sve moguće alate, lopate, znači, vrlo je komplikovano. Ništa nismo izostavili. Sve se radi po zakonskim procedurama i sve je vrlo sinhronizovano. Zato će stići sve, hvala Bogu, za 1. septembar. Hvala.
Zahvaljujem, ministre Šarčeviću. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Naroda skupština raditi i posle 18.00 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese zakone iz dnevnog reda ove sednice. Reč ima narodni poslanik Ružica Nikolić. Izvolite.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, očigledno je da skupštinska većina, koja je izglasala da se o predlozima zakonima, koji su danas na dnevnom redu, vodi objedinjena rasprava, da ne uviđa značaj ovih predloga zakona. Sramno je što se nama, narodnim poslanicima, posebno poslanicima SRS, koji želimo argumentovano da raspravljamo o ovim predlozima zakona, uskraćuje vreme, što nam je uskraćeno da o svakom predlogu zakona vodimo odvojenu raspravu. Kada je Predlog zakona o nacionalnom okviru kvalifikacija Republike Srbije u pitanju, koji se donosi po hitnom postupku zbog obaveza prema EU, ne mogu a da se ne osvrnem prvo na sam naziv predloga zakona, koji je potpuno nejasan, jer ne upućuje jasno na oblast na koju se odnosi. Takođe bih istakla, da u ovom predlogu dominiraju strane reči i izrazi, iako u našem jeziku postoje reči i izrazi koji jasno i nedvosmisleno definišu određene pojmove. To je što se tiče same terminologije, a osnovna primedba na ovaj predlog zakona odnosi se na formiranje agencije za kvalifikacije, koja obavlja poslove obezbeđivanja kvaliteta i pružanja stručne podrške, nju osniva Vlada i finansira se iz budžeta Republike Srbije. Planirano je da agencija sa izabranim organima preuzme zaposlene iz Ministarstva i iz Zavoda za unapređivanje obrazovanja i vaspitanja, kao i da zaposli dovoljan broj izvršilaca za obavljanje delatnosti, za šta će biti potrebno obezbediti dodatna sredstva u budžetu Republike Srbije. Za rad Agencije u 2019. godini potrebno je izdvojiti 90.334.500,00 dinara. To su ogromna sredstva i to je još jedan udar na budžet građana Srbije. Srpska radikalna stranka je protiv formiranja i finansiranja raznoraznih državnih agencija. Smatramo da treba ukinuti sve te agencije kojih je oko 200, jer one obavljaju poslove samo ministarstava, a u stvari troše samo ogromne pare građana Srbije. Drugi predlog zakona o kome bih rekla par reči, jeste Zakon o udžbenicima. Kada je ovaj Predlog zakona u pitanju, SRS se zalaže za sistem unificiranih udžbenika, koji je dosmanlijski režim ukinuo posle petooktobarskog puča. Znači, moramo imati jedinstvene udžbenike, kako za osnovnu, tako i za srednju školu. Takođe, smatramo da izdavanje udžbenika, opet mora da bude centralizovano, jer se ovako ostavlja veliki prostor za korupciju i kriminal, upravo zbog prisustva velikog broja izdavača. Ono što se dešava jeste da se lobira i rukovodstvo škole kao i sami nastavnici, da se opredele baš za udžbenik određenog izdavača, jer od samog izdavača dobijaju određeni procenat. Znači, dolazi do potkupljivanja, do sve veće korupcije i nastavnici se vode ličnim interesima, a ne interesima đaka. NJima nije bitan ni sadržaj udžbenika ni kvalitet lekcija, ne smetaju im ni preobimne, razvučene lekcije, koje su uglavnom neprimerene uzrastu. NJima je bitan samo procenat koji dobijaju od izdavača. Zatim, dešava se da u jednoj školi nekoliko odeljenja istog razreda koristi udžbenike različitih izdavača. To ima negativan efekat, jer učenici imaju osećaj da ne pripadaju istoj školi, istom uzrastu i stvara se elementarno loša klima. Takođe, u porodici gde ima više dece školskog uzrasta, mlađa deca ne mogu naslediti knjige od starije, upravo zbog izbora izdavača od strane nastavnika, što predstavlja još jedan udar na već osakaćeni porodični budžet. Zatim, ukoliko učenik promeni školu, čak i da ostane na istoj opštini, često ne može da prati nastavu u novom odeljenju, jer se u tom novom odeljenju radi po udžbenicima od nekog drugog izdavača. Takođe bih spomenula, da mnoge škole imaju plan i program koji je zastareo. Takav primer jeste Železnička škola u Beogradu, i oni već godinama ne dobijaju dozvolu da izmene svoj plan i program. Rade potpuno zastarele i neprimenljive stvari, navela bih primer šta se konkretno u ovoj školi dešava. Između ostalog, tu se izučava predmet prevoz putnika. Opšti uslovi prevoza putnika železnicom se menjaju na godišnjem nivou, a planovi se ne menjaju godinama, da ne kažem decenijama. To dovodi do situacije da su predmetni nastavnici u dilemi da li da se drže propisanog plana i programa i da predaju nastavne jedinice o stvarima koje se na železnici ne koriste više od 10 godina, ili da krše zakon i predaju važeće propise upisujući jedno u dnevnik, a predavajući drugo. Pre nekoliko godina stručni aktiv saobraćajne grupe predmeta je uradio i usvojio potrebne izmene planova za pojedine nastavne predmete. Ti nastavni planovi i programi su poslati u Ministarstvo prosvete, ali do dana današnjeg nema odgovora. U međuvremenu su i ti programi zastareli, pa je i njih potrebno menjati. Ključno pitanje koje se postavlja je da li Ministarstvo prosvete treba da bude servis koji je u službi svih škola i koji radi na rešavanju ključnih, praktičnih problema koji postoje u svakoj školi, ili je Ministarstvo prosvete institucija koja primorava zaposlene u prosveti da se pridržavaju čak i onih pravila i normi koji ugrožavaju pravo na kvalitetno obrazovanje? Kada su prosvetne inspekcije u pitanju, prosvetne inspekcije se isključivo bave formom, potpuno zanemarujući suštinu. U svakoj inspekciji 90% primedbi se odnosi na formu. Da li je predmetni nastavni, da li ima pripremu za čas, da li je ona adekvatna, da li vodi pedagoške sveske. Nažalost, sve se svodi na papirologiju i na ispunjavanje nekih formalnosti koje možda i jesu bitne, ali svakako nisu najvažnije. Redak je slučaj da se neko bavio time šta se i na koji način predaje, kakav je odnos između nastavnika i učenika, sa kojim realnim problemima se suočavaju i nastavnici i učenici. Takođe, prosvetne inspekcije koje su redovne, dolaze jednom godišnje i eksterne koje dolaze jednom u četiri godine, svakoj školi se najavljuje nedelju dana unapred. Kako ih najviše zanima već pomenuta forma i papirologija, taj period se u školama koristi da se pripremi i odštampa sve što je potrebno i opet se niko ne bavi ključnim i bitnim stvarima vezanim za obrazovanje i vaspitanje. Da li se na taj način stiče prava slika o stanju u prosveti?
Zahvaljujem. Reč ima ministar Mladen Šarčević. Izvolite.
Mislim da smo izašli iz teme i sveobuhvatno obradili nastavne planove i programe srednjih stručnih škola i što šta, što naravno nije tema. Ja ću ponovo da kažem, koliko god bila važna tema udžbenika, da je udžbenik sporedno nastavno sredstvo, da je glavni nastavnik i nastavni plan i program koji on ostvaruje. To je apsolutan aksiom koji ne treba dokazivati. Vratiću se na priču o Agenciji. Ja ne znam kome se sviđa reč „agencija“ ili ne, takav je neki standard, takav je SBS koji se dobija i dodatna sredstva za ovo, tako da država neće štetiti deo para i kapitala i opreme i ljudi prelazi, sami ste rekli, iz ova dva tela i čine novo. Ako mislite da je pametnije da imamo stanje koje smo imali, imaćemo veliki problem i sada da ga imamo oko priznavanja diploma svih onih stvari koje su jako važne za ovu priliku, zato se nije ni uređivalo 10-12 godina. Hajde još 10-12, pa neka ostane ovako, ali ja mislim da je ovo sada najzad i neka naša međunarodna obaveza, obaveza zbog zaposlenih koji će doći ovde da rade ili će se neki vratiti u Srbiju, itd, ili je neko od naših manjina završio škole u susedstvu ili neko od naših je završio negde. Znači, ima tu puno razloga i oni su vrlo praktični. Tako da tu ne znam šta bih komentarisao. Lobiranje, uvek je bilo i biće. Međutim, nećemo na taj način sprečiti. Sprečava se tako što ćemo imati procenu kvaliteta rada nastavnika. Skupština je ova isto usvojila, kada je budžet bio, i Zakon o platnim razredima, da ga tako fakultativno nazovem, i mi smo dužni da napravimo standarde šta se vrednuje. Garantujem vam da je vrednovanje to vezano i za ostvarene ishode. Novi sistemski zakon o obrazovanju govori o ishodima. Umesto da pravimo lov na veštice, mi čekamo ishod. Da li se nekom isplati da loše radi, neka razmisli. Biće prvo slabo plaćen, pa onda tehnološki višak, pa pitanje licence, ima svih mehanizama u zakonu. Sve smo to već uradili. Tako da se ja ne bih time bavio i mislim da ćemo uz one mehanizme, koji su bili u starom i novom zakonu, raditi inspekcijom šta možemo. Inspekcija mora samo da prati zakon. U ovom zakonu vidite da smo dali jedno novo rešenje. Ovo o čemu ste vi govorili je rad prosvetnih savetnika. Menja se taj model. Pamte stare kolege da je to bio i nadzor i nadzornici i savetnici, dok je bio PP zavod. Znači, mi sada vraćamo ovo kao zajedničko dobro upravo da ne bi bilo… Znači, prestaje dejstvo inspekcije, a šta je sa ovime? Izveštaj će se jako dobro analizirati. U eksternom vrednovanju škole i te kako uzimati u obzir. Znači, neće biti Alajbegova slama, da li smo to prošli dobro ili nismo. Nije cilj da neko ne bude obavešten o svemu tome. Neka ga, neka se spremi kao đak za ispit, ali mora da se vide papiri i uslovi i sve to kako ide. Mi smo sa ovim spoljnim saradnicima proširili listu, učinili vidljivijom priliku da se zna da li se u školi radi dobro ili loše. Složiću se sa vama jedino oko dela određenog broja srednjih i stručnih škola. Neke nisu prošle reformu. Hvala i donatorima iz Nemačke, pre svega institutu GIZ i drugima, koji su uložili ogromne pare u srpsko obrazovanje srednjih stručnih škola i pre mog dolaska. Sa druge strane mi smo dualnim obrazovanjem počeli deo te reforme srednjeg stručnog obrazovanja. Napravili smo za kratko vreme reformu gimnazija. Nama ostaje taj deo posla da uradimo i timovi su napravljeni, formirani. Zavod za unapređivanje, vaspitanje i obrazovanje je takođe na delu i ima u ovom trenutku ogromne zadatke da sve uradi što se reforme tiče. Postoje neki prioriteti. Naravno da dolazi na red. Razgovarao sam sa upravama, recimo, baš tih škola i pitao za šta školuju, za brze pruge ili za pilote. Odete u Koreju i tamo su sve autopiloti. Znači, ne znam da li nam treba više tih zvanja. Ostaje da smo tamo, u toj školi, rešili status zgrade i neke stvari počeli da radimo kako valja i nisu oni jedini. Postoje timovi, pomoćnik za srednje obrazovanje ih je formirao zajedno samnom, sa ljudima iz zavoda, na tome se radi. Ostao je jedan deo obrazovanja, obrazovanje odraslih koje nismo stigli da uredimo onako kako smo hteli, ali dolazi na red. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović, povreda Poslovnika.
Nemam drugačiju mogućnost da reagujem u ovom toku sednice, ali pošto, kao što reče koleginica Radeta, mi pratimo svaku reč, tako i svaku izgovorenu reč ministra, moram da se pozovem na član 107. - dostojanstvo Skupštine i član 27, jer je ministar govorio o potrebnim sredstvima, reagujući na zaista sveobuhvatan govor koleginice Ružice Nikolić, o osnivanju agencije koja proističe iz Zakona o Nacionalnom okviru kvalifikacija. Gospodine ministre, vi ste i u vašem uvodnom izlaganju, pažljivo sam vas pratila juče i sada nakon govora koleginice Nikolić, rekli da uopšte nisu nikakva sredstva potrebna, kako sad to bi vas razumeo jedan đak, jedan roditelj, znači jedan jedini dinar. Neko ne mora da bude pismen, ako kažete da nisu potrebna nikakva sredstva iz budžeta Republike Srbije. To jednostavno nije tačno, jer u vašem obrazloženju na strani 5, procena finansijskih sredstava potrebnih za sprovođenje zakona, tačno piše koliki iznos je potreban da se izdvoji iz budžeta Republike Srbije u 2019. i u 2020. godini. Pretpostavljam da to prate i saradnici i ministar gospodin Ružić, iako to nije njihov resor, ali jednostavno to je projekcija budžeta. Lepo kaže: u 2019. godini 90.334.500 dinara, a u 2020. godini 108.118.500. Ta agencija će, 239. po redu, imati svoj upravni odbor, zaposlene u agenciji, angažovanje recezenata, prostor, oprema, tekuće troškove, ukupno, jedna godina, druga godina, oko 200.000.000 dinara. To je prava istina i zato sam morala da se javim i da reagujem.
Zahvaljujem. Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika? Zahvaljujem. Reč ima ministar Mladen Šarčević. Izvolite.
Nismo u koliziji, ni vi ni ja. LJudi koji ovo rade koštaju državu i njihov rad, plate koje su već u budžetu, na drugim pozicijama, alat za rad, kompjuteri, stolice, prostor postoji već, samo se tamo seli i preračunava se. Pare koje će kasnije biti veće u ovom trenutku iz SBS i nisu iz onog matičnog budžeta. Moram vam reći kako radi Enik Narik centar. Plaćaju se recezenti. Znači, mi tu imamo posebna sredstva. Ne radimo dobro, nismo mogli da ih plaćamo dovoljna. Sada, sektorska veća i sve što privredi treba, oni će se uključiti u priču. I te kako ste videli tamo da sastav radnih tela čini pet, šest ministarstava. Možda samo zbunjuje formulacija, ali mislimo na isto. Ne bi prošlo Ministarstvo finansija, oni su vrlo tvrdi, verujte mi, da smo sad izmislili nešto što nema. Da li je ovo nužda? Obaveza neka međunarodna apsolutno jeste. Stojim iza toga.
Zahvaljujem, ministre. Reč ima narodni poslanik Jahja Fehratović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministri sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, želim da govorim o ovom setu prosvetnih zakona. Na samom početku želim izraziti jedno priznanje, obzirom da sam se i stručno bavio time kako su u zakonskim okvirima tretirane nacionalne zajednice u zemljama regiona. Ono što sa odgovornošću mogu da kažem jeste da ni jedna država u regionu nema na ovakav način predstavljeno i uvaženo pitanje jezika i pisma i obrazovanja nacionalnih zajednica. To je nešto što je činjenica i to je nešto što treba služiti na čast svima nama u ovom domu, a i državi Srbiji. Problemi ponekad nastaju u implementaciji zakonskim okvira, i to je ono što je kazao uvaženi ministar da je nasleđe prošlosti, odnosno pređašnjih režima. Hvala Bogu, danas se i ti problemi rešavaju i dolazimo do čak raspleta nekih ključnih problema koji su ponekad opterećivali obrazovanje, recimo, i nastavu na bosanskom jeziku, a koji su bili u kontinuitetu primetni prethodnih godina. Vrlo je važno da se nedostajeći udžbenici upotpune za tu nastave, da se prihvate termini, kao što su Sandžak, „bosandžica“ i ostalo i da, naravno, s druge strane, oni iz Bošnjačkog nacionalnog veća koji su imali propuste te propuste isprave tako da u potpunosti imamo Ustavu i prema ovim zakonskim rešenjima i taj obrazovni proces zaokružen. Voleo bih da uputim par pitanja, zaista je sjajno urađen ovaj Zakon o udžbenicima, i prosto podstaknut time što je ministar govorio o obnovi biblioteka - kako će se i na koji način nadomestiti nedostatak lektira za nastavu maternjeg jezika, recimo, za one koji pohađaju nastavu na jeziku nacionalnih zajednica, ukoliko u našoj državi nemamo nekog izdavača koji se time posebno bavi? Kao što smo čuli juče neki zagovaraju da ne smemo uvoziti takvu literaturu iz susednih država. Dakle, vrlo je neophodno i da se to pitanje uredi. Takođe, ono što je primetno iz kontakata sa drugim pripadnicima manjinskih naroda, treba urediti pitanje dopunske nastave u inostranstvu pripadnika nacionalnih zajednica pri konzularnim odeljenjima gde iseljenici, građani Republike Srbije, imaju pravo samo slušati i pohađati nastavu, odnosno njihova deca na srpskom jeziku. Obzirom da imamo veliki broj iseljenika ne Srba, bilo bi vrlo važno pripremiti udžbenike kako bismo mogli imati to zaokruženo i da budemo prvi u regionu po tom pitanju. Takođe, vrlo je važan i Zakon o prosvetnoj inspekciji. To je nešto što je bilo neophodno, to je nešto što će, sigurni smo, rešiti sve probleme ili bar ići u pravcu rešavanja onih problema koje imamo u sredinama koje nisu obgrljene centrom. Tu pre svega mislim na one sredine kakva je Sandžak, gde smo zbog nedostatka ovakvih sistema kontrole suočeni sa zaista velikim problemima u obrazovnom sistemu, odnosno zloupotrebe položaja i toga da, recimo, lica koja su bliska kriminalnom miljeu i bliska sa određenim nosiocima lokalnih vlasti, odlučuju ko će a ko neće raditi u prosveti itd. Vrlo sam zahvalan ministru na tome što je danas potvrdio da je neophodno izgraditi još jednu školu u Novom Pazaru. Naime, oni koji obnašaju poziciju toj lokalnoj sredini su izgleda tvrdi na ušima, pa nisu čuli da je opozicija insistirala na tome i govorila da su obezbeđena sredstva i da je ministarstvo spremno to da radi, što je danas i potvrdio ministar, ali i da je ceo problem bio do lokalne samouprave. Koristim ovu priliku da se zahvalim lokalnoj samoupravi koja je prihvatila tu inicijativu opozicije i pokrenula izradu idejnog rešenja. Naravno da nam je neophodna ta prosvetna inspekcija, kako bi rešili sve veći problem kockarnica. Nažalost, kako god je bio dobar ovaj poduhvat lokalne samouprave po pitanju inicijative za novu školu, tako je pogubno što je ona, recimo, juče izdala dozvolu da još jedna kockarnica na udaljenosti od 30 metara od srednje škole ženske medrese dobije dozvolu za rad. Hvala.
Zahvaljujem. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Muamer Bačevac. Izvolite.
Uvažene koleginice i kolege, ja sam zaista iznenađen ponovnim insistiranjem na neistinama. Nakon što je ministar potvrdio da nije obezbeđen novac u budžetu Ministarstva, ali da će on učiniti sve da te pare povučemo iz evropskih sredstava, ja vas pitam, otvoreno - imate li vi u ovom trenutku u budžetu šest miliona evra, kako kaže gospodin Jahja, za izgradnju škole u Novom Pazaru, ili vi u celom budžetu nemate pola miliona evra? (Predsedavajući: Samo se obraćajte meni, molim vas.) Molim vas da ubuduće, zbog kolegijalnosti i kvalitetne rasprave, ne izlazimo i ne povređujemo tačku 106. Apsolutno se prethodni govornik nije pridržavao na kraju svog govora o temi o kojoj treba da pričamo i izneo je neke paušalne optužbe i povezivao kriminal i naše profesore koji rade i sa tim malim platama pokušavaju da, eto, budu moralni primeri u školama. Još jednom molim ministra da zbog javnosti kaže da li on ima u budžetu tih šest miliona evra, kako tvrdi gospodin Jahja, za školu u Novom Pazaru, ili je inicijator i ovde ističe da ćemo do tih para doći iz evropskih fondova.
Zahvaljujem. Kolega Bačevac, kao što znate, jako je teško da mi kao predsedavajući predvidimo o čemu i na koji način će govoriti narodni poslanici. Tu ste vi da ukažete, ukoliko smatrate da je povređen Poslovnik na bilo koji način, i da jasno precizirate koji je to član Poslovnika. Na meni je da vas pitam da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika? (Ne) Zahvaljujem. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Jahja Fehratović. Izvolite.
Hvala. Prethodni govornik nije naveo član kojim je hteo da ukaže na povredu Poslovnika. (Predsedavajući: Član 106.) Član 107, dakle, dostojanstvo. On je opet tvrd na ušima. Ja nisam spomenuo budžet i nisam spomenuo da su sredstva iz budžeta, već da su sredstva namenjena i zahvalio se ministru na njegovoj podršci, a sve ostalo je bilo iskrivljavanje onoga što sam ja govorio. Ja vas molim da ne dozvoljavate da se na ovaj način ruši dostojanstvo. Niti sam spomenuo profesore, niti sam spomenuo bilo koga ko je častan i ko radi svoj posao u skladu sa onim što je opis njegovog posla. Prosto, ovo je bio jedan način da se skrene misao sa onoga što sam istakao, a to je da je gradska uprava Novi Pazar jučer izdala dozvolu da se sa 30 metara od srednje škole registruje još jedna kockarnica, što je suprotno Zakonu o igrama na sreću, gde mora biti 200 metara udaljeno od škole. Hvala.
Gospodine Fehratoviću, i vi jako dobro znate da je moja obaveza kao predsedavajućeg da kada narodni poslanik ukaže na povredu Poslovnika, da dobije reč. Legitimno pravo je svakog narodnog poslanika da ima svoj stav. Gospodin Bačevac, kao i vi, ste izneli stav i razloge zbog kojih smatrate da je povređen Poslovnik o radu Narodne skupštine Republike Srbije, a o tome da li je zaista povređen odlučuje Skupština u danu za glasanje. Dakle, na meni je samo da vodim sednicu i da omogućim poslanicima da govore i smatram da shodno tome nisam povredio Poslovnik. Ali, moram i vas da pitam – da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika? (Ne) Zahvaljujem. Gospodine Bačevac, da li ste vi želeli povredu Poslovnika? (Ne) Reč ima ministar Mladen Šarčević. Izvolite.
Ja bih ukazao na dva momenta. Škola za decu u Novom Pazaru će se raditi. Drugi momenat je mnogo važniji, o čemu ste pokrenuli temu, a to je velika dijaspora. Međutim, ono što druge države sa Balkana, iz bivše Jugoslavije, nekada SR Jugoslavije, odakle god, nemaju kapacitete ni onoliko koliko Srbija sada ima, mi taj resurs smatramo jako bitnim, jer Srba ima van Srbije podosta. Ali, u srpske škole koje smo mi sačuvali, koje dizajniramo, koje pokušavamo da podignemo, da promenimo pravilnike, da obezbedimo udžbenike, idu i deca iz Crne Gore, tamo im to nije važno, idu deca iz Srpske Republike, iz Federacije, iz svake god regije i tamo to nikome ne smeta. Ja nisam mogao ni u Srbiji da uredim pre, da bih tamo stigao. Ali je bitno otvoriti to pitanje. Nedavno sam primio našeg konzula iz Istanbula i pokrenuli smo baš tu priču i mislim da ćemo tamo prvo rešenje naći. Hvala.
Zahvaljujem ministre Šarčeviću. Reč ima narodni poslanik LJubiša Stojmirović.
Poštovane koleginice i kolege, danas smo se složili svi u jednoj stvari, a to je da su vaspitanje i obrazovanje dve veoma važne oblasti o koje smo se mi ogrešili, koje smo zapostavili i da bi povratili sjaj i vaspitanja i obrazovanja moraće da prođe dosta vremena i moraćemo mnogo toga da uradimo. Vaspitanje i obrazovanje su srce i duša svakog čoveka, svakog pojedinca, svake države. Zamislite na šta liči i kako izgleda čovek bez srca, odnosno bez duše. Tako isto važi i za jednu zemlju, odnosno bilo koji sistem. Mi smo evidentno tu napravili veliku grešku. Imao sam prilike da u okviru svog obrazovanja izučavam teoriju sistema. Profesor dr Miloš Rajkov je bio profesor koji me je uvodio u tajne teorije sistema i izučavajući teoriju sistema izučavao sam i organizacione sisteme, a to su sistemi čiji su elementi, odnosno članovi ljudi. To su sistemi koji počivaju na ljudskom razumu i došao sam do jednog zaključka koji je za mene bio iznenađujući, ali praksa je pokazala da je taj zaključak realan, a to je da se ti sistemi ponašaju razumno uvek onda kada iskoriste sve druge mogućnosti. Ne znam zašto smo takvi. Jedan od tih organizacionih sistema je i ova naša Skupština. Danas su kolege i koleginice ovde kritikovale ponašanje i opozicije i pozicije. Jedni su govorili kako mi dajemo ovde veliki broj amandmana da bi potrošili vreme, a nisu sagledali svoju grešku, odnosno niko neće da bude iskren i korektan i da kaže – čekajte, ljudi, pa svi pravimo greške. Mi pravimo greške zato što podnosimo na stotine bespotrebnih dopuna dnevnog reda, pravimo greške zato što dajemo neke amandmane gde se samo nešto briše. Mi, sa druge strane, pravimo greške što dajemo isto veliki broj amandmana. Čemu sve to služi? Sve to služi uzaludnom trošenju vremena i šteti za celu našu zajednicu, odnosno za sve ljude. Dajte da budemo malo razumni, da počnemo da koristimo razum i da kažemo – odbacićemo ono što je nepotrebno, bespotrebne dopune dnevnog reda, usvajamo dnevni red po 10 sati i izbacićemo te amandmane koji, zbilja, nemaju nikakvu svrhu. Mnogo lakše će biti i jednima i drugima. Kažem mi smo ovde jedan sistem koji treba da radi u korist i za korist svih građana Srbije. Na kraju krajeva, položili smo zakletvu gde smo se obavezali da sve što budemo ovde radili radićemo u interesu građana Srbije. Vezano za ove zakone, šta mi hoćemo? Mi hoćemo da kad mandatar predloži nekog ko će biti ministar prosvete, obrazovanja ili kako se već zove u kojoj Vladi, mi očekujemo od tog čoveka da je čarobnjak, da ima čarobni štapić i da će on sad jednim potezom tog čarobnog štapića da reši sve ono što smo svi zajedno upropastili u prethodnih 10, 20, 50 godina, nije ni važno. Ne može. Ne može i pored dobre volje. Ne postoji takav čovek koji to može sve da reši. Sad imamo na dnevnom redu zakon o udžbenicima i mi se tu sporimo, iznosimo razna mišljenja i, hvala Bogu, to je dobro. Ali, kako će jedan ministar ili njegovi pomoćnici, saradnici da reše sve ono što nije valjalo? Recimo, šta smo uradili u prethodnim zakonima? Bio je određen cenzus od 5% za izdavače. Sad, normalno, oni su živi ljudi, da bi uspeli da uđu u krug onih koji mogu da se bave izdavanjem udžbenika na sve moguće strane su se rastrčali, jurili, otvorili smo prostor za korupciju, oni su davali nešto i nastavnicima i učiteljima i direktorima samo da bi prošli tih 5% da mogu da se bave tom svojom delatnošću i svesno ili nesvesno napravljena je greška. Ko će to da ispravi? Sad je na ovom ministru i na njegovoj ekipi da ispravi. Sa druge strane, šta smo tu učinili? Učinili smo da Nacionalni zavod za izdavanje udžbenika bude skrenut da ode u stranu i da polako gubi svoje tržište. Ja sam zahvalan ministru, neću sad neke velike reči, da mu se divim i tako to, ali zahvalan sam što je juče rekao, moj prijatelj Kojičić, direktor Zavoda mora malo da se popravi, mora i on malo da bude agresivniji i on i njegovi saradnici, da juri, da zauzme mesto koje mu pripada. Da li se ja slažem sa ovakvim položajem tog zavoda? Ne. Zbilja mislim, bez obzira kome se to sviđa, kome se ne sviđa, da udžbenike iz oblasti srpskog jezika iz istorije, geografije, umetnosti, mora da kontroliše država i mora to da bude na nivou nekog državnog zavoda, kako će se zvati nije važno. Zašto? Zato što neću da mi neko piše u udžbeniku za geografiju da je Kosovo posebna država, da nije u Srbiji, neću da mi piše iz udžbenika iz istorije da neko ko je bio junak nije bio junak, ne postoji ili slično. Imamo te slučajeve gde dolazimo u situaciju da naša deca, naraštaji budućih ljudi koji probaju da vode ovu zemlju budu pogrešno učeni. Zato to mora država da preuzme i da se ona izbori sa tim. Gde smo pogrešili? Pogrešili smo što smo Ministarstvu i ministru oduzeli mnoga ovlašćenja koja je imala država, kad smo radi neke autonomije, ovog i onog, mnoge stvari koje je morala da vodi država kao osnivač ukinuli državi. Imamo primer, recimo, saveti na fakultetima. Članstvo u savetu država kao osnivač ima do 30%. To je bez veze. Ne možete vi da dajete pare, da budete osnivač, a neko drugi raspolaže kako god hoće sa tim sredstvima i da nemate mogućnost da to promenite. Zato nam se dešavalo da ima toliko nepravilnosti. Mi smo skoro imali na sednici odbora slučaj Kragujevca, a takvih slučajevima ima i u drugim gradovima, u drugim školama. Sada, kako će to da reši neko ko nema ingerencije nad time? Teško. Zato moramo da dozvolimo i da se trudimo da se državi vrate ona prava koja mora da ima kao osnivač, kao neko ko je vlasnik. Šta sam još hteo da kažem vezano za ovaj zakon o udžbenicima? Recimo, udžbenik istorije i svaka čitanka, po meni, morala bi da ima u svom sastavu govor predsednika države koji je održao 24. u Aleksencu, jer je to jedan istorijski govor, koji je na pravo mesto postavio Srbiju, iskreno rečeno šta nam se dešavalo, kako su se ponašali prema nama. Dosta je da mi to krijemo, da guramo ispod tepiha, ne, treba otvoreno reći i to je govor poput onog govora koji je major Gavrilović održao u Beogradu, pred nalet Austrougarske koja je htela da zarobi, porobi našu prestonicu. Da li će to moći i da li će to prihvatiti raznorazni izdavači koji nisu pod okriljem nacionalne institucije? Najverovatnije da neće, ali zato naš Zavod za izdavanje udžbenika mora da bude malo agresivniji i mora da zauzme važnije mesto na prostoru tržišta tih udžbenika. Juče je predstavnik SRS prof. Šešelj naveo podatke ko koliko od tog kolača je uspeo sada da osvoji, neću da kažem neki ružan naziv i mi tu vidimo da su mnogi ispred tog zavoda. Sa druge strane, ovde smo pričali oko cene udžbenika i da li će te zadruge školske moći da nešto pomognu da udžbenici budu jeftiniji? Pa, moraće da pomognu ih hoće da pomognu, jer do sada se nije kontrolisalo kolika je marža tih izdavača, koliki je rabat. Jedan deo toga će biti nešto čega će se neko odreći na račun toga da udžbenici budu jeftiniji. Mogu da pohvalim ministarstvo, posebno deo za osnovno i srednje obrazovanje od mojih Crnotravaca i da im prenese pozdrave, jer su im zahvalni i osnovna škola iz Crne Trave i srednja škola, na pomoći i saradnji koju imaju sa njima. Nisam bio u prilici skoro da vidim kolegu Pajića, pretpostavljam zauzet je svuda po terenu, ali evo prenosim pozdrave i zahvalnosti za njega i za koleginicu Vesnu Nedeljković, koji su sa svojim doprinosom učinili za taj nerazvijeni deo Srbije mnogo toga. Uz njihovu pomoć obezbeđeno je malo i učila, nešto i tih udžbenika i knjiga iz beletristike i Crnotravci su vam na tome mnogo zahvalni. Ima još jedna stvar koju ne smemo da zaboravimo. Moramo da poštujemo našu istoriju, moramo da poštujemo i ovu svakodnevnicu. Pre nekih par meseci Srpska kraljevska akademija naučnika i umetnika je pokrenula jednu akciju kojom bi se u okviru naše zemlje povelo računa o stradanju našeg naroda u pogromu 1999. godine, koje su izazvale 19 najjačih zemalja Evrope, u sastavu NATO itd. odnosno gde mora da se preduzme nešto da bi se zaštitilo stradanje našeg naroda koje je bilo u tom zločinačkom bombardovanju 1999. godine. Srpska kraljevska akademija naučnika i umetnika je zahvalna svima onima koji se trude da pokrenu ovu borbu i spremna je da pomogne, kako Vladi tako i bilo kojoj drugoj komisiji koja se bude bavila tim problemom. Što se tiče inspekcijske službe, šta je inspekcija? Revizija, kontrola, u najobičnijem izrazu to je kontrola. Bez kontrole nema uspeha ni u jednom poslu i to moramo da imamo više stepena kontrole. Da je ministarstvo bilo u stanju da ima 50 ili 30 inspektora i da oni mogu redovno da obavljaju svoj posao, jer troje, četvoro, koliko ih je bilo, teško da će da obave taj posao, kada ima na stotine škola. Situacija bi bila mnogo bolja. Zato se nadam da će ubuduće, normalno, izmene ovog zakona, ako treba i nekih novih izmena da bude, da će rešiti taj problem i da ćemo kroz trostepeni stepen kontrole uspeti da promenimo, odnosno poboljšamo sve ono što ne valja u našem obrazovnom sistemu. Na kraju bih samo hteo da vas sve podsetim na jednog velikana našeg Nikolu Teslu, koji je još negde 1920. godine postavio jednu doktrinu, koja se danas u nauci zove Teslina doktrina o obrazovanju. Nije bio zadovoljan sa obrazovnim sistemom, rekao je da ukoliko se tako nastavi dalje, da će doći do propasti. Mislim da se nije mnogo odmaklo, ali suština te njegove doktrine je da doktrina obrazovnog sistema mora da počiva na tri stuba, jedan je socijalni, drugi je moralni i treći je duhovni. Dovoljno je svako od nas da se upita koliko smo toga ostvarili u bilo kom od ova tri sistema, pa da vidi gde nam je obrazovanje. Kakva je budućnost našeg obrazovnog sistem? Onakva kakvu mi budemo stvorili. Ukoliko se mi budemo trudili, ukoliko budemo jedinstveni i shvatimo i sublimiramo ono što svi govorimo, i jedna i druga i treća strana, svi redom kažemo da je obrazovanje najvažnije, da je to osnov svakog sistema, svakog društva, dajte onda da zajedničkim snagama pomognemo ministarstvu da reši sve to što smo mi uspeli da nabrojimo. Neće moći za dan, neće moći za godinu, ali neće Srbija živeti samo još dan i godinu, nego će živeti vekove. Zato je na ministru i njegovoj ekipi da zasuče rukave, a hvala bogu, ministar se juče pohvalio da je mlad i da ima 39 godina radnog staža i svaka mu čast za ovaj deo osnovnog i srednjeg obrazovanja. Ne razumem se mnogo u tu problematiku, priznajem, ali mi je drago kada neko zna mnogo više od mene i kada je spreman da uradi i kada to radi. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nataša Vučković. Nije prisutna. Reč ima narodni poslanik Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas razmatramo set od pet zakona u objedinjenoj raspravi, od čega se tri zakona odnose na oblast prosvete. Osvrnuću se na ova tri zakona koja se odnose na oblast prosvete. To što mi danas donosimo ova tri zakona nije obavezno da će ti zakoni rešiti sve probleme koji postoje u prosveti. Nažalost, danas ima mnogo, mnogo problema u našoj prosveti. Ako se vratimo samo na neki period od pre petnaestak godina, na period od pre 5. oktobra, pogledamo tadašnje propise i zakone koji se odnose na obrazovanje, uporedimo ih sa današnjim propisima i aktima, u prvi mah ćemo pomisliti da je u oblasti obrazovanja došlo do prave revolucije. Međutim, ako malo detaljnije pogledamo sve ovo, možemo zaključiti da nije u pitanju revolucija, pre bih rekao da je u pitanju kontrarevolucija. Današnje naše obrazovanje je na nižim granama nego što je to bilo pre petnaestak godina, to odgovorno tvrdim kao čovek koji je svoj ceo radni vek proveo u oblasti obrazovanja. LJudi koji rade u obrazovanju još uvek ne mogu ovladati svim pojmovima koji su u međuvremenu za ovih petnaestak godina uvedeni u obrazovanje. Po meni, svrha obrazovanja je valjda da se dođe do nekog odgovarajućeg znanja, da se za takvo zvanje dođe do diplome, kao ulaznice za vršenje odgovarajućeg posla. Međutim, danas u oblasti obrazovanja, pogotovo u propisima koji se odnose na obrazovanje, pojam diplome gotovo da se i ne koristi. Zato postoji ogroman broj pojmova koji su jednostavno neprijemčivi i neprihvatljivi za ljudsko uho i prosvetni radnici se još uvek nisu navikli na njih, ne znaju ni šta znače, a kamoli da ih primene u praksi. Samo ću nabrojati neke od tih pojmova koji danas dominiraju našim obrazovnim sistemom: razvijenost kompetencija, ishodi učenja, standardi kvalifikacija, integrisani skup znanja, fleksibilnost puteva u obrazovanju, informalno učenje, validacije informalnog i neformalnog učenja, međupredmetne kompetencije, karijerno vođenje i savetovanje, sektorsko veće, javno priznati organizatori aktivnosti obrazovanja, deskriptori nivoa kvalifikacija, dualno obrazovanje, evropski okvir kvalifikacija, bolonjski proces, dablinski deskriptori, pedagoški asistenti. Mogao bih da nabrajam još mnogo, mnogo toga, ali samo na osnovu ovoga što sam ovde rekao može da se vidi kojim putem ide naše obrazovanje. Verujte mi da prosečan čovek u obrazovanju ne može da savlada ovakve pojmove, niti može da se nosi sa njima. Pored ovoga imamo čitav niz različitih timova za ovo, za ono i onda ako bi se sve ovo dosledno primenjivalo u praksi, prosvetni radnik ne bi imao nikakve šanse da se posveti onom osnovnom, a to je da svoje znanje prenese na učenike i studente. Obrazovanje je od izuzetnog značaja i to je uvek tako bilo kroz istoriju, jer sve što je čovek stvorio i unapredio u svojoj istoriji to je urađeno zahvaljujući obrazovanju. Koliko je obrazovanje važno, evo, navešću samo jedan primer. Filip Makedonski je pisao o Aristotelu – zahvaljujem se bogovima što su mi podarili sina, zahvaljujem se što se to desilo za vreme tvog života. Nesumnjivo da je Aristotel i zaslužio ovako nešto, ali ovo je najlepša oda koja je ikada napisana ljudskom umu. Međutim, danas otprilike kao da se od obrazovanja pravi nešto što ono ne bi trebalo da bude. Srbija danas istinske obrazovne ustanove, to moramo svi priznati. Naš evropski put je uništio naše obrazovanje i ako se ovako nastavi za određeni period, posle izvesnog vremena biće još gora situacija nego što je sada. Šta se danas uči u školama? Uči se kako napraviti CV, kako napraviti video prezentaciju, doduše, uči se i šta je marketing, ali se pri tome ne kaže da je to nauka kako nekome utrapiti nepotrebnu stvar. Fizika, hemija i neke druge fundamentalne nauke, to su oblasti iz nekih prošlih vremena gde se smatra da to više nije važno. Učenici se danas uče da ne treba ništa znati, u smislu ništa ne treba držati u glavi, sve se može naći na Guglu. Ali ako čovek ništa ne zna, njemu se može nametnuti bilo šta. Prazna glava je vrlo pogodna da se u nju strpa sve što poželite. Danas dominira potrošačko društvo, a glavni resurs potrošačkog društva su nepismeni. Takvom društvu ne treba čovek, ne treba obrazovan čovek, nego treba potrošač koji je uvek spreman da troši. Šta da troši? Da troši sve što mu se kaže. Današnjem čoveku, pogotovo mladom čoveku, treba Ajfon 8, iako još nije upoznao ni funkcije Ajfona 4. Ali, društvo i obrazovanje i opšti trend koji se kreće ne samo naše društvo, nego uopšte u svetu ga upućuje na to. Čim se potrošač dočepa neke nove igračke, gleda na bilo koji način da se otarasi one stare. Za potrošačko društvo bi bilo idealno da kupite neku stvar, da je držite određeno vreme kući, da je ne otpakujete, da je bacite na smeće, da onda zatim kupite još noviju stvar i da sa njom uradite to isto. Dakle, odsustvo ozbiljnog obrazovanja dovodi do ogromnog broja obrazovanih neznalica. Takvim ljudima je uvek moguće manipulisati i nikakva matematika, nikakav engleski ne može ih spasiti od toga. Takvi ljudi ne znaju da se njima manipuliše. Zbog toga imamo mnogo onih koji su bili i odlični studenti, odlični učenici, ali to im nije donelo sreću, nije im donelo ni materijalnu korist. To iz razloga što im je društvo nametnulo lažne orijentire i oni su pošli za tim orijentirima. Učenicima i studentima danas se smišljeno uskraćuje integralno znanje. Skoro sam negde pročitao …
Molim vas samo da privodite kraju.
…da je u jednoj školi radila jedna profesorka istorije koja nije znala odgovor na pitanje ko su bili Boljševici. Doduše, moram da priznam to nije u našoj zemlji, ali je u jednoj od zemalja regiona. Pošto vreme ističe, imam još mnogo toga da kažem, ali ću kroz amandmane. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Mladen Šarčević. Izvolite.
Samo bih jednom rečenicom hteo da ukažem na činjenicu da mi ne moramo prepisivati ni od koga, niti smo uslovljeni time. Poglavlje 25. i 26. koje smo otvorili pridruživanju i zatvorili privremeno nas to ne uslovljavaju. Znači, mi imamo pravo da kreiramo naš obrazovni sistem kako mi hoćemo. Možemo diskutovati o tome šta je donela Bolonja na visokom, ali u preduniverzitetskom delu očuvali smo sve vrednosti nacionalne gimnazije i određene reforme samo dodali kao kvalitet deci. Lično sam pristalica da deca uče dosta i da treba da uče još više, naročito fundamentalne nauke. Ali, ako im date samo teoriju bez mogućnosti da rade laboratorijske vežbe i praksu, to je onda naša loša organizacija. Upravo reformskim procesima to menjamo, da im damo upravo više. U ovoj zemlji najviše treba inžinjera u ovom trenutku. Bez toga svakako ne mogu, tako da vam kažem da sigurno to neće se desiti.
Zahvaljujem. Želite repliku? Samo se prijavite izvolite.
Gospodine ministre, sve ovo što sam govorio, ja pre svega nisam ni mislio na vas, čak imam utisak da se vi i trudite da neke od ovih stvari o kojima sam ja govorio da ispravite, ali ovo su stvari koje su nasleđene od 5. oktobra pa na ovamo. Čini mi se da ne činite dovoljno da se masa ovih stvari koje su ne samo nepotrebne, nego su štetne. Da ne činite dovoljno da se one eliminišu. Mi danas imamo milione i milione raznoraznih seminara od čega se na tim seminarima gotovo i ne uči da prosvetni radnici ovladaju informacionim tehnologijama. Nego se uče tamo neke sasvim bezvezne stvari. Tako da, ukoliko se još drastičnije se nešto ne promeni, verujte mi da na ovakav način naše obrazovanje nema perspektivu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Mladen Šarčević. Izvolite.
Najveći broj obuka koju radimo trenutno jesu digitalne obuke. Znači, elektronski dnevnik uslovljava da cela ustanova zna osnovnu digitalnu pismenost. Tako da zaista, verujte, da je to nešto što je u hodu i radi se već godinu i po dana.
Izvolite, imate reč.
Evo, ja odgovorno tvrdim da 99% radnika u prosveti danas ne zna da rukuje „eksel“ programom i da napravi neki najosnovniji programčić koji će vršiti onu statistiku oko prosečnih ocena i svih ostalih. Ali, zato neke druge stvari koje po meni i po većini prosvetnih radnika nemaju nikakve koristi, e zato one uvek imaju prioritet.
Zahvaljujem kolega Saviću. Reč ima narodni poslanik Dragan Jovanović. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, gospodo ministri sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, danas je pred nama set zakona iz oblasti prosvete, državne uprave, infrastrukture odnosno katastra. Na samom početku bih da se posvetim Zakonu o elektronskoj upravi i prilika da se osvrnem i na rad Ministarstva za državnu upravu, gde bih na samom početku pohvalio već skoro jednogodišnji rad i ministra Branka Ružića i njihovih saradnika iz ministarstva. Da kažem da je Zakon o elektronskoj upravi potreban, da je nužan, da će doneti dosta toga dobrog građanima Republike Srbije, a pre svega oko uštede troškova odlaska u gradske i opštinske uprave. Da mogu od svoje kuće preko svog kućnog računara mnogo toga da dobiju. Sa druge strane ono što bih ukazao kao potencijalan problem jeste što oni to trebaju da dobiju preko službenika u gradskoj opštinskoj upravi. E, sad šta je tu problem gospodine ministre? Problem je što je do tih službenika u opštinama i gradovima sve manje. Drugi problem je, što je struktura tih službenika sve nepovoljnija. Nažalost, mi već par godina imamo na snazi zabranu, Uredbu o zabrani zapošljavanja u javnom sektoru koja je, moram da kažem, vrlo loše uticala na činovnike u opštinskim i gradskim upravama i starosna struktura ljudi je veoma loša. Ako već do kraja godine imamo tu uredbu na snazi, ne možemo tu nešto puno učiniti, mislim da bi Ministarstvo moglo da pomogne da opštine mogu bez traženja saglasnosti komisije Ministarstva i Vlade Republike Srbije da zaposle bar pripravnike, odnosno studente, a da ih ne vodi na toj kvoti radnika na određeno vreme, jer većina gradova i opština u Srbiji stipendira najbolje studente sa svoje teritorije. Nažalost, oni po završetku fakulteta odlaze u veće gradove i veća mesta. Mi na ovakav način ćemo imati sve nepovoljniju starosnu strukturu u opštinama. Jer, pitanje je kako ćete vi zadržati nekog gradskog arhitektu koji trenutno ima platu u unutrašnjosti Srbije u nekoj opštini ili gradu od 45 ili 50 hiljada dinara, a treba da radi i poslove ozakonjenja i elektronske dozvole i sutra elektronske uprave. To je jedno realno pitanje na koje svi mi skupa trebamo da damo odgovor. Sa druge strane, do skora ste, gospodine Ružiću bili ovde sa nama narodni poslanik, ja sam više puta govorio u ovom domu prethodnih godina da bi trebalo da se reši pitanje na adekvatan način finansiranja lokalnih samouprava. Nažalost, na snazi je još uvek onaj Dinkićev zakon i uredba, tamo iz negde 2006. godine ili 2007. godine koji smo svi zajednički veoma kritikovali, ali evo on već prežive deset godina ovde i mi dan danas uopšte ne znamo po kojim kriterijumima na primer Kosjerić je oštećen desetinama godina i onda pričamo kako je ta opština zadužena, a neke druge opštine imaju pet puta veće budžete, a dobijaju novac od transfernih sredstava nego što bi realno trebalo da imaju. Samo zbog toga što su u tom trenutku ti predsednici opština bili iz G17+, odnosno iz Dinkićeve stranke. To je ozbiljan problem i ozbiljno pitanje oko koga svi treba da se jednostavno pozabavimo i da vi kao resorno ministarstvo izađete do kraja godine zajedno pre donošenja novog budžeta sa Ministarstvom finansija, sa adekvatnim predlogom na koji će se pravičan način rešiti ovaj problem finansiranja lokalnih samouprava. Sa druge strane, iskreno bih pohvalio agilnost ministra Šarčevića i samo bih vas jednu stvar upitao, gospodine ministre, i zamolio bih vas, ispred nas je danas Zakon o prosvetnoj inspekciji, i mi nažalost, dugo godina sam na čelu lokalne samouprave imamo danas problem koji ste vi sagledali u prethodnim godinama, a to je, a malo pre profesor Stojimirović je govorio o visokom obrazovanju, a ja bih o osnovnom i srednjem gde imamo školske odbore u školama koji su potpuno prevaziđeni i pod hitno, uvaženi ministre, potrebno je da se menja. Trenutno danas lokalne samouprave imaju uticaj samo, a Ministarstvo prosvete i lokalna samouprava stoprocentno i osnovno i srednje škole. Školski odbori broje devet članova, od toga lokalna samouprava imenuje tri, a tri su iz redova roditelja, a tri iz redova nastavnika. Lepo direktor izlobira uvek pet članova. Direktori su postali tu kao zaštićeni beli medvedi koje je veoma teško smeniti i onda smo svi mi skupa u problemu. Svi se tu više pitaju od opština i gradova i od ministarstva koji u stvari kompletno finansiraju rad osnovnih i srednjih škola. Vi ste obećali, a ja sam to imao prilike da vidim i putem medija, da će se ta situacija brzo promeniti. Apelujem na vas, imaćete punu podršku i nas kao narodnih poslanika, a verujem i kolega koji vode lokalne samouprave da se ova situacija što pre promeni. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem kolega Jovanoviću. Reč ima najpre ministar Mladen Šarčević. Izvolite.
Ukratko, kad smo donosili sistemski Zakon o obrazovanju tada smo rekli da postoje više praksi kako se formiraju školski odbori. Bilo je da imamo zemlje u Evropi gde ima u većini država, ali smo se opredelili za ovaj neki demokratski princip koji ne smeta daljoj priči. Onda tada je bila kuknjava, prejak je ministar, osiliće se, svašta će da radi. Šta smo sada uradili kada nije sve se to desilo u praksi? Mora se poštovati decentralizacija, uloga lokalne samouprave, uloga roditelja, upravo te priče koja daje taj demokratski okvir. Mi smo išli na jednu filozofiju, da u ovom periodu svi koji rade imaju šansu da prođu obuke, čak i ono koji žele da apliciraju za direktore. Nemam armiju gotovih ljudi koje ću da stavim umesto ovih, kao da igram šah. Prosto, nije to ni moja uloga, ali je uloga da pravimo ambijent, da i inspekcija i školski odbori i sindikati, ne jedan, svi sindikati, imaju pravo da kažu šta gde ne valja, da se ispita, i tamo gde je baš priča loša, gde se ne reaguje na nasilje, gde muvaju sa parama, da tako kažem, da radne neke druge nedozvoljene stvari, ide smena. Ne možemo smeniti nekog samo što je još uvek nekooperativan, razumete. Ako pitamo kolektive oni za sada i te kako imaju neko svoje mišljenje. Ono jeste bazirano još uvek na tome, pa možda me teraju da ne radim, znam to, ali govorimo o drugom alatu. Malopre sam pomenuo da smo usvojili pred Novu godinu zakon koji će regulisati platne razrede i nivelisati cenu rada kroz kvalitet koji je ostvaren, koji će se meriti. Sa takvim direktorom, ne želi ni jedan kolektiv da ima treću kategoriju plate. Znate, to im se ne isplati. Idemo na tu varijantu. Onda, videli ste da smo rekli, onima kojima je istekao mandat a imali jedinicu, dvojku, neće moći da budu uzeti u obzir iako ih lokalna samouprava protežira, ili neko treći protežira. Već smo imali takve slučajeve, međutim, hvala Bogu, u manjini. LJudi, svesno, treznom glavom, tako da mi nismo išli na čistku, nismo išli na neku lustraciju, ne znam čega, idemo da se to desi normalno, spontano, vodimo razgovore, pozivamo ljude, idemo na noge. Znači, ovo je teže po nas, lakše bi bilo narediti, ili imati neku diktaturu, međutim mislim da ćemo ovako napraviti bolje odnose i sa lokalnom samoupravom i sa direktorima, sa roditeljima, sa svima. Dajemo im jasne poruke. Imamo jedno 10 timova koji se bave raznim modelima, da se vidi da u toj opštini, tom gradu, u toj i toj ustanovi je to rešeno dobro. Nekako naši ljudi vole da vide model. Slažem se sa vama da to ne može preko noći da se skloni, ne slažem se da radimo siledžijski, ali da imamo uvid u sve, imamo, i da će ta kontrola imati svoje dejstvo. Hvala.
Zahvaljujem, ministre Šarčeviću. Reč ima ministar Branko Ružić. Izvolite.
Zahvaljujem. Upravo na tragu onoga što je narodni poslanik Jovanović rekao, mislim da je obuhvatio više tema, ne samo temu zakona o elektronskoj upravi, dakle, dotakao se i reforme sistema plata, dotakao se naravno, racionalizacije i optimizacije, koju sprovodimo protokom ovog vremena. Upravo zakon o elektronskoj upravi se oslanja na neki način, na Zakon o upravnom postupku, i sve upravne stvari koje praktično, građani kao nosioci suvereniteta rade sa državom, sada poprima jedan sistemski osnov da bi se uvezali na elektronski način. Dakle, sama digitalizacija, ponavljam opet, nije to tehničko-tehnološki proces isključivo, nego i društveni proces, ne podrazumeva automatski i primanje novozaposlenih u upravama. Ali, pogledajte šta smo sve uradili u prethodnom periodu i zaista se zahvaljujem na lepim rečima. Na primer, taj segment edukacije, donet je Zakon o nacionalnoj akademiji za javnu upravu, gde ćemo upravo imati mogućnost da sve službenike iz jedinica lokalne samouprave edukujemo kako bi oni sticali određena znanja i veštine i radili upravo na onim poslovima koji su potrebni, a prate proces digitalizacije. Što se tiče same visine primanja službenika u jedinicama lokalne samouprave, pa i u autonomnim pokrajinama, dakle, to jeste predmet zakona, ali jeste pre svega, bazirano na našoj ekonomskoj snazi kao države. Mislim da smo i u tom pogledu krenuli pravim putem, da se sprovodi i fiskalna konsolidacija da imamo mnogo veću poresku svest, mnogo veću odgovornost i u tom smislu očekujem da ovu godinu iskoristimo da pripremimo sva podzakonska akta kako bi ta reforma sistema plata, platni razredi, sve ono što je kolega Šarčević pominjao, profunkcionisalo, stupanjem na snagu ovih zakona koji su doneti u decembru mesecu, dakle, 1. januara 2019. godine. Ono što su podaci koji su zaista egzaktni, to je da smo ostvarili uštede u budžetu od kraja 2013. godine, kada je i otpočeo proces racionalizacije, koji je bio nasušna potreba prosto, i da je kumulativna ušteda oko 180 miliona eura, i u tom smislu smatram da je to zaista veliki iskorak napred, koji ne bi bio moguć ukoliko ne bi bilo svesti o potrebi i odgovornosti da se takav jedan proces, praktično sprovede u delo. Takođe, paralelno sa tim imamo situaciju novih investicija, otvaranja novih radnih mesta, jer jedno bez drugog prosto ne bi moglo da bude održivo. Delimično se slažem sa onom vašom konstatacijom da ima određenih disproporcija u transferima u jedinicama lokalne samouprave, tj. može se nazvati delimičnim recidivom nekih moguće političkih odluka iz nekog ranijeg perioda, ali moram vas podsetiti da su transferi za jedinice lokalne samouprave u nadležnosti Ministarstva finansija, ali svakako, kao ministar zadužen između ostalog, i za lokalne samouprave, već duže vreme razgovaram na tu temu i mislim da ćemo konačno doći do nekog korektnog rešenja koje će biti održivo za sve lokalne samouprave i bazirano na jednom kriterijumu ravnomerne preraspodele finansijskih sredstava. Toliko u odgovoru.
Zahvaljujem, ministre Ružiću. Reč ima narodni poslanik Dejan Nikolić. (Nije prisutan.) Reč ima narodni poslanik Dragan Savkić. Izvolite.
Poštovani ministre sa saradnicima, poštovane kolege narodni poslanici, ja ću govoriti o predlogu zakona o nacionalnoj strukturi i o geoprostornim podacima. Podnošenjem ovog zakona, stvoriće se pravni okvir za uspostavljanje i održavanje nacionalne strukture i geoprostornih podataka u Republici Srbiji. Ovim zakonom prenose se u potpunosti nacionalno zakonodavstvo i direktiva EU. Privreda i javni sektor zahtevaju lak pristup geoprostornim podacima koji su u nadležnosti javnih institucija, geoprostorni podaci i servisi potrebni su za korišćenje u oblasti, kao što su zaštita životne sredine, upravljanje zemljištem i vodama, transport, tržište nepokretnosti, razvoj pozicionih i nelagacionih sistema, odbrana, bezbednost i drugo. Nacionalna struktura geoprostornih podataka predstavlja integrisani sistem geoprostornih podataka koji omogućava korisnicima da identitet kojim pristupe prostornim informacijama, dobijenim iz različitih izvora, od lokalnog preko nacionalnog do globalnog nivoa. Na sveobuhvatan način NIP predstavlja okvir unutar koga se razvija politika širokog korišćenja informacija, smanjuju administrativni troškovi i sprečava dupliranje troškova na njihovom obezbeđivanju. Za uspešno uspostavljanje NIP ključna je saradnja između zainteresovanih strana sa fokusom na održavanje, održivih finansiranja za prikupljanje referentnih podataka, a pored toga bliska veza sa e upravom i okosnica razvoja efikasnih e servisa. U okviru pristupanja procesa Republike Srbije EU, i poglavlja 27. koji se odnosi na životnu sredinu i klimatske promene. Republički Geodetski zavod je zadužen za implementaciju i direktive koja treba da pomogne u procesu kreiranja politike i aktivnosti koje mogu imati direktan ili indirektan uticaj na životnu sredinu. U predlogu ovog zakona u članu 4. organi za uspostavljanje nacionalne strukture geoprostornih podataka su savet NIP i radna tela NIP. Savet NIP ima 17 članova koje imenuje i razrešava Vlada, na predlog, na period od 4 godine. Radom saveta NIP rukovodi predsednik. Predsednik Saveta NIP je direktor republičkog zavoda. Pored predsednika i ostalih članova 16 Saveta NIP su predstavnici Ministarstva i posebnih organizacija, koje u okviru svoje nadležnosti koriste i raspolažu geoprostornim podacima. Predlogom ovog zakona, Republički Geodetski zavod je odgovoran za komunikaciju i saradnju sa evropskom komisijom u vezi sa sprovođenjem ESP direktive. Poveravanjem poslova Republičkog geodetskog zavoda iz predloga ovog zakona veliko je priznanje i obaveza u godini kada se navršava 180 godina geodetske struke i 70 godina postojanja i rada Republičke geodetske uprave, a od 1992. godine Republički zavod kao pravni sledbenik Republičke geodetske uprave. Republički geodetski zavod, kao državni organ radi na obavljanju stručnih geodetskih upravnih poslova iz oblasti državnog premera, katastra nepokretnosti i katastra vodova, kao i niza utvrđenih novih nadležnosti koje su mu poverene od 2002. godine pa do danas. Sve poverene poslove Republički geodetski zavod uspešno obavlja zahvaljujući kontinuiranoj brizi o ljudskim resursima, osvajanjem i uvođenjem novih tehnologija, ulaganjem u kadrove, njihovo stalno osposobljavanje putem održavanja stručnih seminara, savetovanja, radionica, razvoju softvera, izgradnji i rekonstrukciji, adaptaciji poslovnih prostora, nabavkom geodetskih instrumenata, računara i ostale potrebne opreme. Saradnjom sa Svetskom bankom, Kraljevinom Švedskom, Kraljevinom Norveške i Japanom, Francuskom, Nemačkom, Austrijom i EU, omogućuje brz, moderan, savremen način građanima Srbije, investitorima, upis prava na nepokretnostima i stvarna prava na njoj, a to je sigurnost za domaće i strane investitore da ulažu u proizvodne kapacitete za otvaranje novih radnih mesta i zapošljavanje mladih, školovanih radnika. To je politika našeg predsednika Aleksandra Vučića i SNS. To su na nedavno održanim lokalnim izborima u Gradu Beogradu, Aranđelovcu, Boru, Sevojnu i Smederevskoj Palanci pokazali građani dajući veliku podršku i poverenje SNS i našem predsedniku Aleksandru Vučiću. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić. (Nije prisutna.) Reč ima narodni poslanik Dubravka Filipovski. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi ministri sa saradnicima, kolege i koleginice narodni poslanici, poštovani građani Srbije, juče i danas raspravljamo o setu veoma važnih zakona iz oblasti državne uprave i reforme obrazovanja. Očekujem da će Zakon o E-upravi osetiti građani i privreda, ali i svi zaposleni. Na taj način predlogom ovog zakona ubrzava se digitalizacija Srbije, što je jedan od prioriteta Vlade Republike Srbije i na tome ste vi radili i sa prethodnom ministarkom i sa sadašnjim ministrom i tu zaista zaslužujete sve pohvale. Najvažnije je što će blagodeti ovog zakona, koji se nadam da će biti usvojen u Narodnoj skupštini Republike Srbije, osetiti svi građani, što se njime štedi i vreme i troškovi, što se smanjuju administrativni troškovi, povećava pravna sigurnost i transparentnost, ali i, po mom mišljenju, ono što je najvažnije, smanjuje se korupcija. Kada vi uvodite savremene tehnologije u državnu upravu, vi smanjujete mogućnost da bilo koji zahtev stoji u fioci bilo kog pojedinca i da taj pojedinac na bilo koji način odlučuje o tom zahtevu građanina da li će ga rešavati ili ne. Ovaj zakon uvodimo i zbog toga što usklađujemo naše zakonodavstvo sa EU, ali mislim da je u ovom visokom Domu veoma važno da kažemo da mi pre svega ovaj zakon uvodimo zbog svih građana i građanki Republike Srbije i da smo u jednom procesu transformacije E-uprave zajedno i sa ostalim zemljama u regionu. Mislim da je, pored važnih dokumenata, strateških dokumenata koje ovaj zakon sadrži, da su veoma važni državni službenici koji rade na ovom zakonu. Zato je, takođe, veoma važno da kao ministarstvo vodite računa o ljudskim resursima, da vodite računa o racionalizaciji javne uprave, da ovi ljudi budu na stalnim obukama, ali i o onome što je upravo u govoru pre mene upozorio i moj kolega, uvaženi Dragan Jovanović, koji je skrenuo pažnju i na činjenicu da u lokalnim samoupravama zbog uredbe koja je već nekoliko godina na snazi, nemamo dovoljno adekvatnog kadra u ovoj oblasti. Zašto nam je još neophodan zakon o E-upravi? Mi ovim zakonom prekidamo sa stihijskom i nestandardizovanom praksom, prekidamo sa mogućnošću da bilo koja institucija kao do sada, samovoljno, zbog svojih ličnih interesa uvodi savremene tehnologije i to radi onako bez pravila, kako to njima odgovara. Navešću primer samo nekih opština koje primenjuju član 126. ZUP-a, ali i oni koji ga ne primenjuju i kada na dva ista šaltera traže isti dokument od građana. Vrlo je važno da prekinemo sa praksom da imamo registre koji sadrže isti tip podataka, da prekinemo sa svakom vrstom proizvoljnosti u primeni ovog zakona. Naravno, i mala i srednja preduzeća imaju koristi od ovog zakona zbog ažurnosti i zbog sigurnosti zaštite njihovih podataka. Ministar je navodio nekoliko primera koliko je važna E-uprava, a ja ću navesti jedan kada su u pitanju građanke pre svega koje menjaju prezime. Veoma mi je drago što ste kao ministarstvo to na pravi način sagledali i u obrazloženju ovog zakona ste naveli tačan broj podataka koliko građanki menja prezime zbog udaje i na taj način, po dosadašnjim pravilima, morali su da imaju dva odlaska u MUP i tri čekanja u redu, plus uverenje o izvodu venčanih, državljanstvo, rođenih. Sve se to prekida sa ovim zakonom. Sve to govorim zbog građana Srbije, da shvate koliko je velika važnost donošenja ovog zakona o E-upravi. Na kraju bih imala dva pitanja za uvaženog ministra Ružića, mog dugogodišnjeg kolegu iz parlamenta. Kako će se sa ovim zakonom regulisati uopšte elektronsko plaćanje u pošti i u bankama? Moje mišljenje je da bi trebalo preciznije definisati i pojmove vezane za član 4. ovog zakona, pa je moje pitanje da li će se možda podzakonskim aktima ovo pitanje rešiti, jer je važno na precizniji način definisati i pojam komunikacije i pojam jedinstveno-komunikacione mreže organa mnogih veb portala i servisa. Kada su u pitanju setovi zakona iz oblasti obrazovanja, prekinuli ste dosadašnju praksu, ministre, koju je većina, ne svi, ali veliki broj vaših prethodnika nekako ili nije imala podršku ili je okretala glavu od reforme obrazovanja koja je nužna i za veoma kratko vreme mi ovde sa ovim zakonima koji su predloženi, rekla bih, zaokružujemo jedan osnovni set zakona koji je nužan za dalju reformu obrazovanja. Činjenica je, i vi ste spomenuli rok od deset godina, da je Srbija jedna od retkih zemalja koja nema Nacionalni okvir kvalifikacija i da je ovaj predlog zakona u stvari prilika da se postave osnovni temelji nacionalnog okvira kvalifikacija, naravno, neophodna tela i procedure za njegov razvoj i implementaciju. Činjenica je da imamo mnogo kvalifikacija, posebno u visokom obrazovanju, da su poslodavci zbunjeni mnoštvim mnogih stručnih akademskih i naučnih zvanja. Oni u diplomama ne pronalaze vezu sa zanimanjem i ne stiče se utisak šta neko može da radi na osnovu stečene diplome. Zbog toga je cilj Nacionalnog okvira kvalifikacija da se povežu standardi kvalifikacija i standardi zanimanja i na da se to kroz registar predstavi i građanima i poslodavcima. Veoma je važno što će Nacionalni okvir kvalifikacija definisati koje veštine i sposobnosti poseduje pojedinac posle stečenog obrazovanja i kakvu vrstu posla može da obavlja. Međutim, ministre, ovim zakonom, Nacionalnim okvirom kvalifikacija nije predviđeno da se informalno obrazovanje vrednuje na nivoima predviđenim za visoko obrazovanje, a mi u praksi imamo veliku ponudu u oblasti IT tehnologija kada je u pitanju i formalno obrazovanje. Građani su zainteresovani da se ta oblast reguliše i moje pitanje za vas je da li će se to regulisati podzakonskim aktima. Naravno da je Nacionalni okvir kvalifikacija važan i za građane koji su se školovali na različitim univerzitetima i obrazovnim ustanovama i koji treba da imaju jednako pravo na rad, što do sada nije bio slučaj. Zbog nepostojanja Nacionalnog okvira kvalifikacija, različite interesne grupe su štitile interese pojedinih obrazovnih grupacija. Mi sada sa predlogom Nacionalnih okvira kvalifikacija, na neki način, potpuno sigurno stavljamo u stranu ove kvazi lobiste. Pre neki dan je objavljen i Nacrt zakona o lobiranju koji će, po meni, zaokružiti ovu neregularnost, jer smatram da zakon mora da štiti stečenu kvalifikaciju. Što se tiče novog Zakona o udžbenicima, on je neophodan iz više razloga. Zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja je predvideo nove nastavne planove i programe za prvi i peti razred osnovne škole, planirani su i digitalni udžbenici, ali su potrebni i novi standardi i uputstva o njihovoj primeni. Prethodni zakon nije na pravi način uredio udžbenike na jezicima nacionalnih manjina, ali i knjige u formatu i sadržaju koje su prilagođene osobama sa invaliditetom. Ministre, smatram da je najbitnije da novim Zakonom o udžbenicima naučimo naše učenike da razmišljaju. Pratim kao pedagog određena istraživanja i procena je da će deca koja ove godine pođu u prvi razred osnovne škole u toku svog života 11 puta menjati svoje zanimanje. Takođe, procena je da će 50% sadašnjih zanimanja za 15 godina biti ukinuta. Nosioci obrazovnog sistema u praksi su naši uvaženi nastavnici i profesori. Zbog toga je važno čuti njihov glas, izaći u susret njihovim zahtevima, ali i raditi na njihovom stalnom usavršavanju. Zbog svega ovoga što sam rekla, ja ću u danu za glasanje podržati predložene zakone.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Branko Ružić. Izvolite.
Vrlo ću kratko. Pre svega, želim da se zahvalim na svim konstruktivnim pitanjima i konstatacijama koje upravo pokazuju i dokazuju koliki je značaj ovog zakona koji se danas nalazi pred vama. Što se tiče pitanja vezanog za stručnu terminologiju kojom ovaj zakon odiše, prosto, razrada, imajući u vidu da se radi o zaista stručnim stvarima, razrada svih ovih odredbi zakona će biti urađena u 12 podzakonskih akata koji će, svakako, propisivati, između ostalog i tehnološke standarde koji će mnogo jasnije i preciznije biti definisani. Što se tiče pitanja u vezi sa plaćanjem, ono što do sada imamo na polju bezgotovinskog plaćanja, plaćanje karticama, post-terminalom na šalterima, imamo e-naloge i ono što očekujemo, i-benking, koji će svakako profunkcionisati. Pitanje o jedinstvenoj informacionoj komunikacijskoj mreži, koje je svakako najvažnije, to je nešto što sledi i što je dobro. Kada postaje jedinstveno, onog momenta kada mnogo drugih, bilo portala, bilo registara, se uveže u jedan sistem i počnu da funkcionišu interoperabilno, olakšavajući time i funkcionisanje i ono što jeste suština digitalizacije, a to je da pomognemo i građanima i privredi da ne gube vreme, nego da se ti podaci, upravo naslonjeni na primenu Zakona o opštem upravnom postupku, razmenjuju između državnih organa. Ne znam da li je bilo još nekih pitanja, možda nisam sve zapisao, ali, ono što je, po meni, važno, pored svih ovih e-servisa, pošto jedna od tema gospodina Šarčevića jeste i prosvetna inspekcija, ja želim da podsetim, kao što sam juče uradio, na platformu „e-inspektor“, koja je praktično model i alat kako da olakšamo i unapredimo i modernizujemo rad inspekcija u Srbiji. Ima ih 41, a ove godine u pilot projektu učestvuje i umreženo je šest inspekcija na nivou Republike, tako da će svakako i to olakšati rad i prosvetne inspekcije u idućoj godini. To je i odgovor na ono pitanje koje je kolega Jovanović postavio, a vezano je za starosnu dob samih inspektora. Dakle, starosna dob jeste neodrživo visoka, preko 54 godine, sada govorim samo o inspektorima i inspekcijskim službama, o vršenju njihovog posla, inspekcijskom nadzoru itd, kao i o njihovom statusu koji nije uvek, rekao bih, dobrodošao od strane onih koji su subjekt inspekcije. Ono što će ova platforma svakako doneti jeste, pored te modernizacije i sredstava za rad, imaćemo, praktično, inspektore koji su edukovani, koji će imati svoj lap-top, sve inspekcije će biti umrežene, neće se gubiti vreme, neće biti selektivnog pristupa, neće biti nečijeg kaprica da jedna te ista inspekcija ide u jedan te isti privredni subjekt. Naravno, po Zakonu o inspekcijskom nadzoru postoji i mogućnost samoocenjivanja, da se sam privredni subjekt pripremi za inspekcijski nadzor. Dakle, sve te stvari možda nekome ne izgledaju dovoljno interesantne i ne izgledaju kao olakšavajuća okolnost za funkcionisanje i uopšte državne uprave, ali mislim da su to samo mali delići mozaika koji će dovesti do onog krajnjeg cilja, a to je reformisana javna uprava u Srbiji. Hvala.
Zahvaljujem ministre Ružiću. Reč ima ministar Mladen Šarčević. Izvolite.
Samo da se zahvalim koleginici Dubravki, jer na ovaj način jesmo zaokružili određene setove zakona vezanih za prosvetu. Naravno da imamo još seriju zakona na koje ćemo doći negde do leta, nadam se, vezanih za nauku, za standard, učenički, studentski, za finansiranje visokog obrazovanja. Podzakonski akti će regulisati ovo što ste i sami rekli za određena zanimanja, naročito za razvoj IT sektora i tu imamo ceo IT savet koji se time bavi. Zakon o udžbenicima je takođe jako bitan da decu nauči da razmišljaju, mnogo su bitniji obučeni nastavnici. Mnogo su bitniji i planovi i programi koje oni dobijaju, alate kojima rade. Mnogo, mnogo bitnije, ponoviću još deseti put, udžbenik je pomoćno nastavno sredstvo, nastavnik je glavni. Pitaju se nastavnici i te kako, seminari se drže po celoj Srbiji i direktori i njih, stavili smo u zakon 12 centara i Beograd će biti trinaesti centar za stručno usavršavanje nastavnika i to nam je sada jedan dobar resurs, dobra mreža, nakon što proživi i ovaj SBS model, koji imamo sada u novcu, a i ova redovna sredstva, tako da su obuke za nove modele i načine rada pravi deo reforme. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, gospodo ministri i saradnici ministara, ja ću uz pohvale za Vladu Republike Srbije i za Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu, na čelu sa ministrom Brankom Ružićem, za uvođenje elektronske uprave, a što podrazumeva novu eru sa daleko većim i boljim pogodnostima za građane, tako i za funkcionisanje države. Dakle, ja ću, s obzirom da sam dugo godina radio u prosveti, u obrazovanju, u ime poslaničke grupe SPS i u svoje ime izneti i neke stavove i utiske o setu zakona iz sfere obrazovanja. Dakle, danas kada govorimo o zakonima koji su pred nama, a to su Predlog zakona o Nacionalnom okviru kvalifikacija Republike Srbije, Predlog zakona o udžbenicima i Predlog zakona o prosvetnoj inspekciji, možemo reći da to apsolutno predstavlja jedan snažan iskorak i može se reći kvalitetna nadgradnja naše zakonske regulative za dalje unapređivanje veoma sadržajnog našeg obrazovnog sistema. Jasno je, dakle, da mi danas u obrazovanju imamo brojne probleme i manjkavosti i možemo da ih kritikujemo, ali valja reći i da se ne sedi skrštenih ruku i da nadležni subjekti čine sve na unapređivanju našeg obrazovnog sistema i zato imamo pomak u jednom pozitivnom smislu. Zato, bez ikakve rezerve, mogu da iznesem mišljenje da ste vi, gospodine ministre Šarčeviću, zaista sa vašim saradnicima za sve vreme od kada ste tu veoma posvećeni, takav je utisak, a čini se ili vidi se, u cilju što bolje organizacije rada, u vođenju reda i kvaliteta procesa obrazovanja u Republici Srbiji. Uz napomenu da smo i ranije u vođenju ove oblasti imali značajne iskorake i dostignuća, a pomenuću period u kome je ministar bio prof. dr Žarko Obradović, a u čije vreme je doneto sedam zakona ovde u Narodnoj skupštini, vi gospodine ministre Šarčeviću, sa vašim saradnicima, činite sve da u obrazovanju danas vidimo i osećamo kontinuitet u radu u ovoj oblasti, doslednost u daljoj nadgradnji zakonske regulative i u vođenju reda. U tom smislu, i te kako je važan Zakon o Nacionalnom okviru kvalifikacija Republike Srbije, koji uspostavlja jedinstveni i integrisani nacionalni okvir kvalifikacija i koji obuhvata sve nivoe obrazovanja i zanimanja, bez obzira na vid sticanja, da li se on obavlja kroz formalno, neformalno ili informalno obrazovanje, odnosno životno, radno iskustvo itd. Ovim zakonom takođe se i obraća pažnja i na kategoriju celoživotnog obrazovanja. Ono što je veoma značajno, rekao bih i to, da ovaj zakon, odnosno ova oblast Nacionalnog okvira kvalifikacija uspešno korenspondira sa Evropskim okvirom kvalifikacija, što znači da predstavlja njen neodvojiv deo i da predstavlja funkcionalan deo u evropskom obrazovnom prostoru. Kada je reč o zakonu o udžbenicima, skrenuću pažnju samo na odredbe zakona koje se odnose na davanje stručne ocene kvaliteta rukopisa udžbenika, kao i na stručno mišljenje o kvalitetu rukopisa priručnika. Bojim se da u nekim slučajevima ove stručne komisije formalno obavljaju svoj posao ili više, ili isključivo obraćaju možda pažnju na stručni sadržaj teksta udžbenika, ne vodeći računa o načelu postupnosti i primerenosti nivoa stručnog sadržaja datom uzrastu kome je udžbenik namenjen, niti vodi računa o pedagoškim i metodičkim principima važnim za usvajanje novih činjenica i znanja. Ovde bih mogao da iznesem i jedan konkretan primer, međutim neću to učiniti. Siguran sam da ću imati prilike da sa vama lično porazgovaram. Taj primer samo govori, ilustrativan je u tom smislu da je to, zapravo, jedna rečenica veličine jednog pasusa, a kroz tu rečenicu se objašnjava čitav jedan složen proces metaboličkih procesa na jedan način koji je razumljiv možda samo onima koji su završili već određene fakultete, odnosno visoko obrazovanje. S toga, smatram da bliže uslove za izbor članova stručne komisije, bilo da je reč o zaposlenima u Zavodu ili onih koji su van zavoda treba da propiše ministar. Konačno, kada je reč o Zakonu o prosvetnoj inspekciji, treba istaći da je to nov zakon i da on definiše posebnosti postupka i položaja prosvetne inspekcije u odnosu na ono što definiše opštiji Zakon o inspekcijskom pregledu. Dakle, logično je da ovaj zakon sadrži objedinjene odredbe koje se odnose na inspekcijski pregled iz sistemskog Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, kao iz posebnih zakona iz oblasti prosvete, koji se odnose na inspekcijski pregled. Naravno da je zakon dobra osnova i pretpostavka za veći red, što je imperativ, da tako kažem, i vama i svima nama za bolju organizaciju i zakonitost u našem sistemu obrazovanja. Na kraju, poštovani ministre Šarčeviću, koristim priliku da izrazim zadovoljstvo i zahvalnost za vaše obećanje da ćete u dogledno vreme posetiti opštinu Petrovac na Mlavi. Tamo je lokalna samouprava i u ranijem periodu, a i sada dosta učinila za bolje uslove u školstvu i nadam se da ćemo imati prilike da damo jedan podstrek za dalji napredak. Glasaćemo svakako za ove zakone. Ovo izjavljujem u svoje ime i u ime poslaničke grupe SPS.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Mladen Šarčević. Izvolite.
Naravno da ću da održim obećanje da, čim prođu Uskršnji praznici, se dogovorimo za dolazak u Petrovac na Mlavi. Ono što ste vi dobro primetili, nama ostaje da još neke stvari uredimo oko te neke, uslovno rečeno, kontrole kvaliteta. Mnogo je važnije, međutim, da smo mi uspeli da sva tela koja u širem smislu čine ministarstvo i njihove saradnike, zavod, što se u nekom prevodu zove institut… Znači, sad su saradnička tela. Trebalo je vreme da prođe da to svi shvate i da je mnogo važnije da se nešto napiše. Sad postoji ta neka sinergija u radu, u dogovaranju, koordinaciji svega što dovodi do neke efikasnosti. Žao mi je što tu reč volim. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jelena Vujić Obradović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministri sa saradnicima, na samom početku reći ću da će poslanička grupa JS u danu za glasanje podržati sve predloge zakona, kako Ministarstva prosvete, tako i Ministarstva državne uprave i lokalne samouprave. Ako treba posebno da obrazlažem razloge, mislim da su moje kolege prethodnici i ovlašćeni već dovoljno rekli zašto ćemo podržati ove zakone. Građani Srbije jako dobro znaju da načelni program JS i da se naš predsednik, uvaženi, Dragan Marković Palma bori za socijalnu pravdu, da se dugi niz godina borimo za bolji položaj đaka, učenika i uopšte građana Srbije, da smo se izborili za formiranje proevropske Vlade, pa samim tim sve ove zakone koji se usaglašavaju sa programima EU podržaće, naravno, JS. Ono što posebno želim da naglasim, s obzirom da imam jako malo vremena, zbog uštede vremena, jeste da želim da se obratim ministru prosvete, gospodinu Šarčeviću. Ministarstvo prosvete ulaže velike napore u reformu obrazovnog sistema i kao poslanik koji dolazi iz unutrašnjosti, iz opštine Aleksandrovac, slobodno mogu da kažem da ministar prosvete i saradnici Ministarstva prosvete drže reč. Ministar prosvete je zajedno sa svojim saradnicima, pomoćnicima ministra prosvete održao reč i posetio opštinu Aleksandrovac povodom dana škole gde su videli tekuće probleme. Isto tako, zajedno sa Kancelarijom za investiciona ulaganja Ministarstva prosvete podržao je obnovu rekonstrukciju osnovne škole u Aleksandrovcu, isto tako i obnovu biblioteke u Aleksandrovcu. Imamo veliku nadu da će u budućem periodu, što je veoma bitno za nas koji dolazimo iz unutrašnjosti, i sve osnovne škole u selima, da kažem seoske škole će biti obnovljene, rekonstruisane ili će se rešiti tekući problemi na terenu. Isto tako, kada je u pitanju proces digitalizacije, jako je bitno ministre … (Predsedavajući: Privedite kraju.) Samo da završim. … da deca i u manjim opštinama uporedo vremenski budu prilagođena programu digitalizacije, digitalnih udžbenika, digitalne nastave kao i deca u velikim školama. Hvala vam.
Reč ima ministar Mladen Šarčević.
Hvala vam, ali ste mogli da primetite da mi obilazimo i sela. Ne postoji škola koja je velika ili mala, srpska, manjinska ili neke druge nacije, na KiM koja nema isti tretman. Tako da je to apsolutno samo tako.
Zahvaljujem ministre. Reč ima narodni poslanik Mirjana Dragaš. Izvolite.
Hvala poštovani predsedavajući. Gospodine ministre, poštovani saradnici, poštovani narodni poslanici, kao što smo već danas čuli, pred nama se nalaze tri zakona iz oblasti obrazovanja i sva tri imaju za cilj da unaprede, bolje i brže regulišu oblast na koju se odnose. Prvi od tih, ja ću se na njega najviše osvrnuti, je Predlog zakona o nacionalnom okviru kvalifikacija, koji je posebno inovativan jer se prvi put povezuju učenje i sticanje znanja i stavlja u funkciju rada i mogućnosti zapošljavanja na jedan sistematičan način. Prošlo je odavno vreme da se upisuje u škole za koje ne znaju ni deca ni roditelji šta će biti posle, šta će se desiti kada se škole završe, a onda se godinama čeka i traži posao, naravno u struci često i bez uspeha. Tako se upropasti život mladog čoveka. Teško dolazi do toga da on formira porodicu. Pati porodica. Pati država. Srbija više nema resurse za tako nešto i opravdanja za dugo čekanje i pasivnost nema. Ovaj zakon kojim se uređuje odnos između škole, znanja i obrazovanja i tržišta rada odavno je trebalo da se donese i njegovi predlozi i konture postojali su u vreme kada je bio ministar Žarko Obradović, ali dobro je što ovaj kontinuitet ostvarujemo i sada. Sada nacionalni okvir kvalifikacija pruža osnovu da se u radu mogu primeniti sva ukupna znanja i veštine, što je veoma važno, i on dozvoljava da se stiču i znanja koja dolaze kroz formalno obrazovanje, kroz neformalno obrazovanje, informalno, kao i celovito učenje tokom čitavog života. Ovim se pojedinac u stvari stavlja u aktivnu ulogu sticanja znanja i veština, a obrazovanje dobija adekvatnu vrednost. Isključuje se zapošljavanje jednom zauvek. Isključuje se zapošljavanje preko veze. Isključuje se političko zapošljavanje i slično. Ovim, ali i drugim reformama koje se preduzimaju mesto obrazovanja treba da bude prvo na lestvici vrednosti. To posebno podvlačim i to treba da nam je u stvari i nacionalni cilj i nacionalni interes. Obrazovanje ne sme više i ne može više da se doživljava kao nesiguran, dug i neefikasan put do uspeha. Cilj škole treba da bude da mladog čoveka naučimo da je znanje kapital, da naučimo mladog čoveka da misli i da stalno razvija svoja interesovanja. Naša škola danas nije postigla još uvek taj nivo i na žalost tu celovitu reformu nismo izveli, ali je izvodimo. Gradivo je još uvek obimno, opterećeno nepotrebnim ili nejasnim delovima, usmereno ka učenju napamet, što pokazuju Pisa testovi. Metod rada je zastareo. Ima nedovoljne kompetencije i nezainteresovanost prosvetnih radnika, a postoje i problemi udžbenika, o čemu smo i govorili, i na šta i ovaj sledeći zakon hoće da skrene pažnju i da stvari u toj sferi poboljša. Sve to mora ozbiljno da se rešava kako bi Srbija što pre uhvatila korak sa vremenom i brzim promenama u ovoj sferi. Zato je dobro što se donosi nacionalni okvir kvalifikacija koji je osnova za sve buduće promene. Zato takođe brže mora da se razvija tržište rada jer je uslov da ono što kroz obrazovanje steknemo možemo i da primenimo. Problem Srbije je na žalost što mladi još uvek nemaju gde da se zaposle, što ne mogu da menjaju posao u skladu sa unapređivanjem obrazovanja i što je na žalost veliki problem u Srbiji – kada se jednom posao izgubi, ne može da se nađe. Strah od gubitka posla je veći od straha od bolesti. Zato je važno da tržište rada kaže šta treba i kako treba da se razvija, a obrazovanjem treba u svakom slučaju da obezbedite osnovne funkcije. Nalazimo se u jednom teškom i složenom poslu. Nije nemoguće da se ostvari. Setimo se Srbije 19. veka koja je ostvarila iz nerazvijene Srbije zlatne uspehe obrazovanja. To možemo i danas sistematičnim, dobrim prilazom i ciljem da proaktivan pristup bude prisutan, da ne mogu nekompetentni da vladaju i da postoji škola bez nasilja koja će biti prosperitetna i uspešna. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Mladen Šarčević.
Ako dozvolite, samo da upotpunim ovo što ste vi govorili i da podsetim – još kada smo donosili sistemske zakone da pripreme za ozbiljne reforme traju dve godine. Jesmo skratili sve te rokove i već neke stvari uveliko radili, ali glavni princip, koncept o kojem govorimo je promena starog koncepta. Da bi se primenio novi koncept učenja i ovoga o čemu govorimo u sistemskom zakonu, moramo da krenemo na ozbiljan rad. Zakon je samo okvir. Ozbiljan rad smo uradili, veći deo posla. To je nacionalni okvir plana i programa. Mi ga zovemo tako. Zatim smo doneli reformske planove i programe u ciklusima Prvi, Peti i Prvi gimnazije. Znači, za kratko vreme je urađeno mnogo više od pripreme i sada je ovaj period do negde tamo avgusta, do početka školske godine udarni. Zato intenzivno radimo obuke direktora da bi se i oni uključili u taj sistem. Napravili smo spoljne saradnike, prvo 200 sa još 300, u oblasti nasilja još 100, borbe protiv toga. Tako da je to sada već dizajniranje celog sistema. Tek tada ovi zakonski okviri, koje sada radimo, dolaze do izražaja. Sve to sinhronizovano prati poziv za udžbenike, digitalizacija i sve ono. Pravi cilj reformi će biti u toku cele školske godine 2018/2019. jer je će intenzivna digitalizacija biti krajem ove kalendarske godine i tokom cele naredne. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević.
Zahvaljujem predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, nakon detaljne i sistematične javne rasprave Predlog zakona o elektronskoj upravi je spreman za skupštinsku raspravu. Ovaj predlog pokazuje da će se sistemski rešiti određena pitanja i da se radi upravo na poboljšanju odnosa državne uprave i građana, ubrzavanju komunikacije između državnih službi, a da se pri tom uhvati korak sa svetom i zaokruži modernizacija Srbije. Građani će lakše komunicirati sa državom. Ekonomski prosperitet će biti veći jer će stepen pravne sigurnosti biti veći, kao i transparentnost rada, što smanjuje prostor za korupciju i druge zloupotrebe vršenja javnih ovlašćenja, a štedeće se vreme i energija i resursi koji se koriste u ovoj oblasti i smanjivaće se administrativni troškovi. Srbija je u prethodnom periodu uspela da uvede nove vrednosti i nove tehnologije. Jako je važno reći da će savremene tehnologije onemogućiti zloupotrebe, uticati na to da se zahtevi rešavaju sistemski, tako da to više neće zavisiti od dobre volje pojedinaca, već će se omogućiti transparentan, jednostavan i efikasan rad javnih servisa. Građani i privrednici će brže i jeftinije zadovoljavati svoje potrebe, a državnim službenicima će biti lakše da obavljaju svoj posao. Analize su pokazale da će efekti koji se očekuju primenom ovog zakona biti ključni faktor za privlačenje investicija i otvaranje novih radnih mesta. Na ovaj način, izradom ovakvog predloga zakona, Vlada ulaže napore da Srbija bude bolje mesto za život. U skladu sa tim, pozivam koleginice i kolege da podržimo ovaj, kao i sve ostale predloge koje je podnela Vlada u danu za glasanje. Hvala.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, u skladu sa članom 87. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine sada određujem pauzu u trajanju od jednog časa. Sa radom nastavljamo u 15,00 časova. Zahvaljujem.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa današnjim radom. Reč ima narodni poslanik Snežana Paunović.
Zahvaljujem se. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministri sa saradnicima, drage kolege, ja ću danas govoriti o zakonu o elektronskoj upravi, pre svega zato što su kolege prethodnici govorili o zakonima koji se tiču Ministarstva prosvete i negde posle bivšeg ministra dr Žarko Obradovića za mene bi bio preveliki zalogaj da bilo šta na temu tih zakona kažem, osim da ću kao i kolege podržati u danu za glasanje. Konstatacija da reforma javne uprave, koja je započeta pre nekoliko godina, dobija svoj puni kapacitet usvajanjem predloga zakona koji se danas nalazi na dnevnom redu, odnosno zakona o elektronskoj upravi, sada je činjenično stanje koje prosto potire sve dosadašnje zlurado pretpostavke i komentare, kao i ocene o besmislenosti akcentovane procesima digitalizacije u ekspozeu premijerke Ane Brnabić. Građani Srbije razumeli su nužnost ovakvog unapređenja funkcionisanja državnog aparata, pa se sa ove distance i zluradi komentari mogu posmatrati posledicom, pre svega nepoznavanjem potrebe građana, a onda i samog procesa digitalizacije. Oblast elektronske uprave značajniji je deo celokupne reforme javnog sektora, posebno zbog činjenice da je to jedan od prioriteta Vlade Republike Srbije, odnosno da je glavni prioritet stvaranje efikasne, stručne, moderne, bezbedne i racionalne javne uprave, čega svakako nema bez savremenih elektronskih sistema. Uređen sistem javnih i državnih službi, uz upotrebu elektronskih servisa jedan je od temelja za efikasnu državnu upravu i stvaranje elektronske uprave u punom kapacitetu. U jeku digitalne revolucije Republika Srbija se približava nekim od najrazvijenijih zemalja Evrope, kada je u pitanju Javna uprava i njeno funkcionisanje, upravo stvaranjem jednog ovakvog pravnog okvira kao podrške inovacijama je novim tehnologijama. Predlog zakona o elektronskoj upravi obezbediće pravni okvir za nesmetanu elektronsku komunikaciju građana i privrede sa državnom upravom, komunikaciju i razmenu podataka među različitim organima državne uprave, ali i komunikaciju domaće uprave i nacionalnih uprava drugih zemalja i međunarodnih organizacija. Građani Republike Srbije u značajnoj meri koriste internet u svojim svakodnevnim aktivnostima, ali i čitava privreda u svom poslovanju, što pokazuju činjenice da je portal e-uprave u mnogome opravdao svoje postojanje, jer statistički podaci kojima raspolažemo govore nedvosmisleno u prilog tome. Naime, u upravnim postupcima značajno je olakšano građanima da ostvaruju svoja prava i nedvosmisleno se da zaključiti da prednost korišćenja, žargonski rečeno jednog klika, jeste i te kako olakšavajuća okolnost. Kako to izgleda u praksi, objasnio je ministar Ružić u svom uvodnom izlaganju, te ja s toga neću ponavljati ono što smo već imali priliku da čujemo. Ali, servisi kao što su e-beba, zatim sistem za upis dece u predškolske ustanove i elektronski sistem za izdavanje dozvole za gradnju u funkciji su. Pre svega težnja Vlade Republike Srbije je da građanima Srbije zameni svoju dosadašnju ulogu kurira ulogom jednom uvaženog klijenta. Nivo zadovoljstvo svakog građanina pruženom uslugom, nivo je uspeha Vlade Republike Srbije koja je servis svojim građanima, iz ovog ugla gledano i te kako kvalitetan. Neka istraživanja čak pokazuju da povećanje efikasnosti države kroz primenu savremenih informacionih tehnologija može znatno da utiče i na povećanje BDP, jer se na ovaj način podstiče stvaranje otvorene i dinamične ekonomije koja štedi i vreme i novac, kako građana i privrede, tako i samog državnog aparata. Takođe, prevazilaze se problemi koji su pre svega bili neusklađenost sa evropskim propisima u ovoj oblasti, neusklađenost registara koji sadrže iste podatke, neažurirani podaci u tim registrima, nepostojanje razmene između različitih sistema i nepostojanje precizno definisanih procedura za razmenu podataka. Naravno govorimo o podacima koji se tiču registara koji vode različite institucije koje su do sada uglavnom samostalno razvijale rešenja iz domena elektronske uprave. Centralizovanjem elektronskog sistema osim što se, kako sam već rekla, prevazilaze ovi problemi, obezbeđuje se i ekonomsko osnaživanje i vladavina prava, ali i ključ za proces integracije Srbije u EU. Poslanička grupa SPS je podnela i nekoliko amandmana na ovaj Predlog zakona. Poštovani ministre, bez imalo namere da osporimo trud vas i vašeg tima, kada je u pitanju izrada ovog zakona, dozvolite da kao vaši dugogodišnji saradnici podnošenjem jednog broja amandmana pokušamo da doprinesemo da neki novi izrazi i nove savremene procedure definisane ovim zakonom, preciznije prilagodimo upotrebi. Svakako ćemo o amandmanima detaljnije u raspravi u pojedinostima. Na kraju, da zaključim, elektronskom upravom značajno se povećava efikasnost, smanjuju se birokratske procedure, eliminiše korupcija i povećava transparentnost u radu državne uprave, a procedurom digitalizacije omogućeno je da se i građanima i privredi uštedi vreme i novac i to su osnovni razlozi zbog koji će poslanička grupa SPS u danu za glasanje podržati usvajanje predloga zakona o elektronskoj upravi. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Zahvaljujem se predsedavajući, imajući u vidu da su moje kolege dosta toga komentarisale o zakonima u udžbenicima, odnosno zakonima koji su danas u oblasti prosvete, ja ću u ima poslaničke grupe SPS još jednom istaći da ministru Šarčeviću pružamo podršku i dajemo podršku ovim zakonima. U odnosu na ova dva zakona koja se odnose na resor gospodina Branka Ružića, kao ministra, želim da se osvrnem samo kratko u nekoliko minuta na odredbe zakona o nacionalnoj infrastrukturi geoprostornih podataka. Imajući u vidu da su se danas čuli i neki oportuni tonovi u odnosu na ovaj zakon, moramo istaći neke činjenice koje se ne mogu dovoditi u sumnju. Prva činjenica jeste da postoji neusaglašenost faktičkog stanja sa katastarskih stanjem. Ali, moram da skrenem pažnju da ta neusaglašenost faktičkog stanja sa katastarskim stanjem nije od juče i da ne može biti stavljeno kao hipoteka ovoj Vladi i ovoj vlasti. Podsećanja radi, još 2010. godine, ako grešim možda će me neko ispraviti, usvojena je strategija koja se odnosi na ustrojstvo nacionalne strategije, odnosno infrastrukture geoprostornih podataka i ona je već tada trebala da krene sa primenom. Čak je Vlada Republike Srbije 2011. godine u tom pravcu donela i jednu uredbu. Zbog čega se tada nije komentarisalo i zbog čega tada nije došlo do onoga što je danas rečeno kao neka vrsta kritike na sve ovo što se radi i što Vlada radi, zaista ostaje kao pitanje onima koji su tu primedbu i istakli. Neusaglašenost faktičkog stanja u odnosu na katastarsko stanje traje već dve decenije. Tačno je da mi nemamo u operatima Službe za katastar nepokretnosti nemao ni katastar podzemnih vodova, odnosno infrastrukturnih elemenata, nemamo ono što se vezuje za promenu prava upisa kada su u pitanju postupci ozakonjenja koji sprečavaju promenu upisa, odnosno usaglašavanje faktičkog stanja sa katastarskim, imajući u vidu da su procesi ozakonjenja još uvek u toku. Imamo veliko opterećenje kada govorimo o restituciji, s obzirom da se nakon okončanih postupaka restitucije uglavnom iniciraju upravni sporovi, pa odlučuje Upravni sud, pa dok ne donese odluku Upravni sud onda ne možemo ništa da promenimo, jer i Agencija za restituciju čeka odluku Upravnog suda i onda je to zaista jedan konglomerat okolnosti koje opterećuju usaglašavanje faktičkog stanja sa katastarskim. Stoga moram da prokomentarišem da upravo ovaj zakon predstavlja nešto što je jako kvalitetno. S jedne strane, to je brza promena razmene podataka kroz upravo uvid u stanje koje će biti koncipirano ovim zakonom vezano za elektronsku upravu, jer ćemo kroz one tehnologije koje je trebalo davno da uvedemo, a sada ih uvodimo, podići na jedan znatno veći nivo tu razmenu podataka i na taj način uticati da se transparentnost podigne na još veći nivo. U tom pravcu zaista podrška ministru Ružiću na jednoj argumentaciji koju je izneo, a ta se argumentacija zasniva na činjenici da ovaj zakon ne sprečava usaglašavanje faktičkog stanja sa katastarskim, da nam to predstoji i ovako i onako kao jedna vrsta obaveza i da tu najveći teret odgovornosti nose lokalne samouprave, odnosno gradovi i opštine koji su isuviše dugo vremena, da ne kažem decenijama, čekali da se konačno nepokretnosti koje se vode kao javna svojina lokalne samouprave upišu u službe za katastar nepokretnosti, odnosno u adekvatne operate. Ovo govorim više i sa stanovišta svoje struke, jer se kroz advokaturu bavim i ovim pitanjima i onda je logično da neke predrasude koje postoje u smislu neposredne primene ovog zakona treba otkloniti, jer ukoliko ostanemo robovi predrasuda, onda niko neće razumeti suštinu ovih zakonskih izmena i ovih zakonskih promena. Na kraju, želeo bih još samo da se u par rečenica osvrnem i na odredbe zakona o elektronskoj upravi. Zamolio bih samo kroz jednu dobronamernu sugestiju da se na još jedan celovitiji način sagledaju odredbe Zakona o opštem upravnom postupku, imajući u vidu da i dalje postoji prostor za određenim izmenama i dopunama kako bi elektronska uprava zaista bila još efikasnija, naročito tamo u onim delovima gde su u pitanju pravni lekovi i mogućnosti izjavljivanja pravnih lekova, kada je u pitanju elektronska korespondencija. U svakom slučaju, ovo je za svaku pohvalu, za svaku podršku. Ministre Ružiću, nesumnjivo je da imate pred sobom jedan dobar put koji ćete sigurno iskoristiti, a SPS i poslanička grupa SPS će ovo podržati. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ivana Dinić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, kolege narodni poslanici i poslanice, ja ću danas u setu ovih jako značajnih predloga zakona najviše pažnje posvetiti Predlogu zakona o elektronskoj upravi, u cilju obrazloženja potrebe hitnosti uspostavljanja jedne korisnički orijentisane javne uprave koja će podići nivo kvaliteta pružanja usluga građanima, privredi, kao i dostupnosti javnih usluga kroz pojednostavljenje procedure, precizno rečeno, potpunu implementaciju usluga elektronske uprave u svim državnim organima, organima teritorijalne autonomije, organima jedinica lokalne samouprave i javnim službama. U ovom smislu mi zapravo predlažemo reformu javne uprave. Gledano kroz prizmu celokupne izmene organizacije i funkcionisanja sistema javne uprave, to je zapravo reforma same države. Ova reforma javne uprave jeste jedan od najznačajnijih zadataka jer samo jedna efikasna, samo jedna država koja je sposobna da obezbedi građanima i privredi što bolji kvalitet javnih usluga, a pritom uz maksimalnu uštedu vremena, zatim uštedu novca, dakle materijalnih i ljudskih resursa, jeste država koja može ovaj trenutak, koji je trenutak galopirajućeg razvoja IT sektora, zapravo iskoristiti kao trenutak reforme ovakvog strateškog okvira. Ciljevi sprovođenja ovog zakona o elektronskoj upravi jesu da se građanima pruži viši nivo pravne sigurnosti, i to upotrebom jednostavnijih, efikasnijih, pristupačnijih i otvorenijih elektronskih javnih servisa. Celokupna elektronska komunikacija građana, pravnih lica i nevladinih organizacija sa organima uprave, kao i komunikacija organa uprave uzajamno olakšana je zbog upotrebe elektronskog potpisivanja elektronskih dokumenata, zatim zbog onlajn podnošenja zahteva u digitalnoj formi, elektronskog plaćanja taksi, zatim izdavanja elektronskog vremenskog žiga i zakazivanja termina za uslugu. Osim finansijske koristi koju će imati građani Republike Srbije i osim koristi u manjku utrošenog vremena, materijalnih resursa, pravni interes zapravo će moći ostvariti na jedan potpuniji i pristupačniji način u saradnji sa organima uprave. Vrlo je bitno napomenuti samo i to da će službenici u javnim upravama i zaposleni moći jednostavnije obavljati svoj posao pojednostavljenjem procedura kroz upotrebu savremenih informaciono-komunikacionih tehnologija. Obzirom da naša poslanička grupa više nema vremena, podržavam sve prethodne diskutante naše poslaničke grupe. Naravno, želim da pohvalim ovaj Predlog zakona o elektronskoj upravi. Poslanička grupa će se izjasniti i glasati o svim ovim predlozima zakona ovog seta zakona u danu za glasanje. Hvala.
Reč ima ministar Branko Ružić. Izvolite.
Zahvaljujem. Meni je zaista drago da narodne poslanice i poslanici prepoznaju značaj ova dva zakona, i nacionalne infrastrukture geoprostornih podataka i zakona o elektronskoj upravi. Mislim da je važno da i zbog javnosti i građani shvate da se ne radi o digitalizaciji prema kojoj Srbija treba da ima otpor, nego o jednom procesu, ponavljam, ne samo tehničko-tehnološkom, nego i društvenom, koji olakšava život svih nas. Kada kažem svih nas, dakle i građana i privrede i službenika u upravi. To je ono što jeste u stvari intencija oba ova zakona. Rekao bih da, kao što i znate, Zakon o upravnom postupku je praktično osnov i preduslov da bi se jedan ovakav zakon o e-upravi kao infrastrukturni zakon doneo i normirao sve one procese i operacije koje uprava radi razmenom podataka u elektronskom obliku među sobom i to je nešto što je suštinski zbog građana važno da se zna. Po samom ZUP-u, ili Zakonu o upravnom postupku, službenici su obavezni, naravno, da razmenjuju podatke i dokumenta. Za sada je šest baza, dakle, matičnih knjiga, baze MUP-a, Poreske uprave, Fonda PIO, Nacionalne službe za zapošljavanje i Centralnog registra obaveznog socijalnog osiguranja. Tu se ponavlja Republički geodetski zavod čime, tim podacima o nepokretnostima praktično se doprinosi ukupnoj razmeni tih podataka i olakšavanju svih tih procedura. Do sada je 116 jedinica lokalne samouprave, to je ono što je ovde neko rekao, da se najveći teret odnosi upravo na one službe koje se nalaze u jedinicama lokalne samouprave, neko je ovde i u prepodnevnoj sesiji govorio, ponekada deficit ili manjku izvršilaca i na to smo dali odgovor formiranjem Nacionalne akademije za javnu upravu. Dakle, želimo da racionalizacijom i optimizacijom poslova dovedemo do toga da sa manje uradimo više, ali do sada je 116 jedinica lokalne samouprave i 12 gradskih opština Beograda se prijavilo na tu platformu eZUP. Naravno da ne izgleda sve tako sjajno i bajno i ružičasto. Moram reći da tu ima poteškoća, da ima nekih kompleksnih situacija i radimo konstantno analizu stanja kako bi unapredili praktično to funkcionisanje i iznašli aktivnosti koje su potrebne da bi to funkcionisalo u punom kapacitetu. Takođe, želimo da pojednostavimo procedure, još negde sredinom prošle godine smo ukinuli i eliminisali one nepotrebne. Sveli smo to na broj od 188 i to je takođe veoma značajno. Svi poslovi, bili oni povereni ili izvorni, koje jedinice lokalne samouprave izvršavaju sada su jasno definisani. Što se tiče centralnog registra, to je juče pominjano ovde za elektronsku obradu i skladištenje podataka iz matičnih knjiga, rekao sam juče da je 98% toga već završeno i ono što je, rekao bih, važan dodatak na ovu priču su nedavno usvojene izmene i dopune Zakona o državljanstvu, što omogućava da se baza podataka upotpuni i podacima iz knjige državljana. Ono što planiramo, svakako u narednom periodu to je da unapredimo sam sistem službenih evidencija. To ne bi bilo moguće lako, pardon bez ovog zakona o e- upravi. Ovo jeste praktično i normativni okvir ili normativni osnov da se čitava ta infrastruktura uredi na način koji je potreban za one krajnje korisnike. To su građani. Želimo da uspostavimo i metar registre i unapredimo osnovne registre, dakle i centralni registar stanovništva i katastar nepokretnosti, tema je o kojoj je ovde govoreno u više navrata, iako na jedan izdvojen način, jel sam zakon koji ovde takođe tretiramo ne bavi se isključivo katastrom, a činjenica je da faktičko stanje ne korespondira uvek sa onim što se nađe u tim registrima. Registar prostornih jedinica, što je takođe veoma značajno i adresa, sve to je praktično jedan komplementaran posao čitave Vlade, Republičkog i geodetskog zavoda, svih nas i mislim da je važno da svi zajedno shvatimo koliko to može da olakša proceduru. U prepodnevnom delu sam govorio i o platformi e-inspektor koji takođe u velikoj meri olakšava i privredi, odnosno privrednim subjektima i građanima. Ono što je važno znati to je da je 2011. godine percepcija ili percipiranje inspektora kao takvih u Srbiji imala negativnu konotaciju 60%, danas je to 10%. Siguran sam da će po otpočinjanju funkcionisanja te platforme taj procenat biti mnogo niži. Morate, odnosno moramo svi zajedno, pre svega građani, voditi računa o tome da su upravo inspektori ti koji vode računa o tome kakvu vodu pijemo, kakvu hranu naša decu jedu u nekim obdaništima ili u školama, kakav vazduh udišemo. Mislim da je to takođe nešto što predstavlja jedan krupan iskorak napred. Sve je to nešto što je životno i zato sam iskoristio priliku da se nadovežem na ove, rekao bih, vrlo konstruktivne rasprave i koleginica Paunović Dinić i kolege Jovanovića, kako bih zbog građana, pre svega, ukazao da digitalizacija nije bauk, nije to kao u onom filmu „Bogovi su pali na teme“, kada ona flašica koka kole padne na neko domorodačko naselje, onda onaj domorodac uzima flašicu i baca je gore da je vrati Bogu pa ga pogodi u glavu. Dakle, nije to digitalizacija i nije to četvrta industrijska revolucija. Važno je da građani shvate da ovo zaista predstavlja jedan proces koji ima humane obrise. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović.
Zahvaljujem. Imam svega nekoliko minuta, ali ću biti inspirisan čime je završio ministar Ružić, pa ću se ipak osvrnuti malo i na ovaj njegov zakon, odnosno elektronskoj upravi. To je zakon koji nam je potreban. Mislim da je smešno da sada bilo kome spočitava kako hoće da vrati, ili se pravi kao da je kameno doba ili neku praistoriju. Naravno da je digitalizacija na neki način sudbina i neminovnost. Ali to ne znači da treba ići haotično i stihijski u to kao što se nažalost kod nas godinama čini kad god je nešto u modi. Sada je u modi digitalizacija, pa onda sve što ima tu reč u sebi onda su svi srećni, kao što je o tim reformama, kao što je reč i pojam Evropa i nije bitno šta, patriotizam, sve razne druge stvari, svaka tako reći može da bude, da se pretvori, svaka dobra ideja kada se pretvori u ideologiju, a onda u sredstvo manipulacije može da izazove kontra efekat. Samo bih skrenuo pažnju, ministar je o tome nešto govorio, ali ne verujem da ćemo stići kada dođe do amandmana, kada je reč o bezbednosti, zaštiti podataka i bezbednosti. To jeste problem i tu ima problema i biće, svugde ima. Samo skrećem pažnju da se malo na to obrati pažnja. Skrenuo bih pažnju na član 12. i 13. gde se govori o zaštiti podataka, pa se pominje neki megi metar registar. To zvuči, to se samo u jednom članu pominje, taj metar registar, sa krajnje neodređenim nadležnostima ili bar nejasno i neprecizno formulisanim. To pomalo podseća na nekog velikog brata, odnosno na neki matriks otprilike gde se svi podaci svih građana skupljaju i onda to ostavlja mogućnost i prostor za manipulaciju. Toga možda neće biti, ali ovako kako stoji u tom članu 13. pročitajte svi kolege, nije ništa tu bitno ni strašno niti bolno, tu je prosto potrebno, najblaže rečeno, ozbiljna razrada. Znači, najblaže rečeno ozbiljna razrada kada je reč o zaštiti podataka, a naročito o tom čuvenom metar registru, znači gde se svi oni registri sabiraju negde i skupljaju, a imamo jedan kratki mali člančić, odnosno član gde se o tome govori. Prosto nije bitno da li će se to kasnije urediti nekom dopunom ili nekim podzakonskim aktom, samo skrećem pažnju da je to potrebno jer su građani, ovo sam naveo kao razlog, ne samo u Srbiji ne govorim samo o Srbiji, svuda u svetu postoji ta povećana osetljivost kada je reč o tajnosti podataka, podacima koji cure, evo, imali smo i pre neki dan skandal sa fejsbukom i tako dalje. Znači, nije to nikakva naša specifičnost ali naravno da smo mi dodatno osetljivi zbog prošlosti i zbog ovog totalitarnog iskustva, sistema kojim smo bili okruženi, u kome je dobar deo nas živeo. Što se tiče drugog zakona, dakle, Zakona o udžbenicima, i uopšte kada je reč o tim zakonima, nismo slučajno mi stavili kao, da nismo zauzeli jasan stav prema tim zakonima ne zato što nismo opozicija, naravno da smo čvrsta i oštra opozicija, ali kada zakoni izađu iz ove Skupštine, iz ovog doma, to postaju zakoni države Srbije. Dakle, onda to više nisu vaši, naši zakoni, ko je predložio, ni koje ministarstvo, ni koja vlada, niti opozicija. Sam ja sam nailazio na slučajeve kada mi priđu građani i kažu, evo za ovo malo svog parlamentarnog iskustva, kažu – evo, sad ste vi usvojili ovaj zakon i tako dalje. Onda morate da objašnjavate, pa nisam ja usvojio, ja sam bio protiv, uzdržan. Građani manje više nas doživljavaju, šta god mi o tome mislili, zapravo kao neko telo koje jeste i tu su oni u pravu, koje bi trebalo da bude jedinstveno ili barem oko nekih stvari jedinstveno. Tako da kažem treba da nam bude zajednički interes da ti zakoni budu bolji. Niko nema takvu nepogrešivost niti ministar, niti ministarstvo, niti pozicija, niti opozicija. Zato bi trebalo, i ja pozdravljam inicijativu kolege Stojimirovića od pre podne kada je pominjao to kako bi tu trebalo i jedni i drugi da popuste i da nam ti amandmani ne služe samo kao neko nadgovornjavanje, ko će kome uzeti ili potrošiti više vremena nego se tu traže elementi konsenzusa i kompromisa, na kraju krajeva, u cilju zajedničkog rešenja, u smislu da taj zakon bude bolji nego što jeste, makar da se spreče neke mogućnosti zloupotrebe, kako god. Par konkretnih pitanja u vezi sa Zakonom o udžbenicima za gospodina Šarčevića. Naime, moja intencija i moja dilema se pre svega tiče položaja javnog izdavača, nećete se iznenaditi, to je Zavod za udžbenike, ali nije ni bitno kako se zove. Ovde se on zove javni izdavač, čija je sudbina i čiji je položaj veoma težak. To ljudi iz struke znaju, dok građane to na prvi pogled ne zanima. Ali vraga, kao što mnogo toga o čemu se ovde radi i o čemu mi raspravljamo deluje kao da je nešto apstraktno, i jeste, i komplikovano, često ni poslanici ne znaju i nije im baš jasno o čemu je reč, ali, bogami, ima vrlo konkretne i vrlo opipljive posledice kada ode u život. Dakle, ne znaju šta piše u Zakonu o udžbenicima, ali i te kako znaju da li plaćaju skuplje ili jeftinije udžbenike. Ova konkurencija, ova otvorenost za to da svako može da izdaje udžbenike, to deluje dobro, deluje liberalno, deluje da podstiče konkurenciju, ali nije rezultiralo, nije dalo efekat u smislu smanjivanja cene udžbenika, jer zapravo paket udžbenika iz godine u godinu raste. Javni izdavač, Zavod za udžbenike, u teškom je položaju. Jednim delom su oni sami za to krivi, jer broj zaposlenih kod tog izdavača raste iz godine u godinu, a njihov udeo na tržištu je sve manji i manji. Od nekadašnjeg monopoliste koji je štampao sve udžbenike, sada, vi me ispravite ili dopunite ako nije potpuno precizan podatak, plašim se da je sada udeo iz Zavoda za udžbenike u ukupnom tržištu udžbenika negde oko 3%. U svakom slučaju jednocifren je. Znači, nekoliko procenata. A imaju, po mojoj evidenciji, a vi me opet ispravite ako grešim, oko 300 zaposlenih. Odlično. Dakle, i više od toga, preko 300 zaposlenih. (Predsedavajući: Privodite kraju, kolega Vukadinoviću.) Istovremeno, međunarodni izdavač, onaj koji pokriva svakim danom sve veće tržište, ima preko dve trećine tržišta, ima nekoliko desetina zaposlenih. Dakle… [[Isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem, kolega Vukadinoviću. Isteklo je vreme. Reč ima ministar, gospodin Šarčević. Izvolite.
Ukratko, radi ukupne javnosti, ja već godinu i po dana pregovaram i razgovaram sa svim našim telima, pa tako smatram i Zavod. Od jednog velikog monopoliste do toga da on i dalje znači mnogo toga u našem sistemu, postoji obaveza da se sam racionališe, jer, sa toliko ljudi, znate i sami da je to neizvodljivo na tržištu. Zavod ne funkcioniše kao dobra vila koja ima negde pare od negde i rešava pitanja na terenu. To ide iz budžeta Srbije i to su minusi. Znači, mi na ovaj način popravljamo poziciju Zavoda i drugih izdavača, jer smo omogućili dva bitna nova momenta, a to je ukidanje cenzusa, koji ih je doveo na lošu poziciju, obaška lična racionalizacija i drugačiji pristup tržištu, ko ima bolje recezente, to su sve domaći recezenti, ti bolje prolaze. S druge strane, ono što je jako važno, znači, svi niskotiražni udžbenici koji će biti plaćeni i od države i od drugih izdavača, idu njima, tako da smo mi dva posla nabavili, što bi se reklo. Kad govorimo o onom nacionalnom svetu, o tome ostaje da vidimo u kom delu ćemo moći da izvršimo nekakvu preporuku, jer, ako imate liberalno tržište udžbenika, kao što je već stari zakon regulisao, ne možemo arbitrirati. Ali smo i te kako ovim opravkama zakona neke stvari pomerili. Znači, ovo je već stanje koje je po starom zakonu. Hvala.
Odmah da vam kažem, kolega Vukadinoviću, za sad nemate pravo na repliku. Reč ima ministar, gospodin Branko Ružić. Izvolite.
Hvala. Neću ja dugo, ali zbog javnosti i iskazane bojazni koja je, naravno, legitimna i znamo da je ta bezbednost veoma značajna. Videli smo šta se događalo i sa Fejsbukom i sa Fejk njuzom šta sve može da se dogodi kada se na jedan nesistematičan način uvode neke novine, ali nema razloga za strah jer ovaj metar registar, ne nalaze se u njemu podaci o ličnosti. Zakon je, naravno, u svojoj pripremi dobio i saglasnost poverenika. Što se tiče samog metar registra, to je, pre svega, evidencija o svim postojećim registrima i ništa manje i ništa više od toga. Služi za jednu interoperabilnost tih postojećih registara. Što se tiče bezbednosti, tu postoji i Zakon o informacionoj bezbednosti, koji tretira ovo pitanje, a u ovom zakonu je to pomenuto u skladu sa potrebom da se taj segment nađe u normativnom smislu i u samom tekstu zakona. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Bojan Torbica. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, cenjeni ministri sa saradnicima, Poslanička grupa Pokret socijalista, Narodna seljačka stranka, Ujedinjena seljačka stranka će u danu za glasanje podržati ove zakone, zato što smatramo da su oni kvalitetni i da predstavljaju jedan korak unapred u našem zakonodavstvu. Pošto sam ograničen sa vremenom diskusije, pokušaću da budem što konkretniji. Tokom jučerašnje i današnje rasprave mogli smo da čujemo niz različitih primedbi i kritika od strane opozicije, na šta smo već navikli, kao što smo navikli da nijedna ta primedba ili kritika ne sadrži ni jednu konkretnu zamerku na sadržinu ili tekst predloženih zakona, ali bukvalno ni jednu. Bilo je u tim diskusijama, možemo slobodno reći, svega i svačega, ali najviše praznih priča i populizma. Tako smo imali i malo pre priliku da od jednog poslanika čujemo da digitalizacija nije potrebna, da je ona u stvari moda i ja mu stvarno verujem. On je čovek koji poslednjih godina prati modu, pa je tako kada je bio modni trend promena nacionalne pripadnosti on promenio svoju naciju i tako ušao u Narodnu skupštinu. Kada je bio trend da se vrši istraživanje javnog mnjenja, on je sklopio ugovor sa Državnom lutrijom Srbije i za dva miliona i 400 hiljada dinara vršio istraživanje javnog mnjenja. Samo zamislite, za ta dva miliona i 400 hiljada dinara, mogli su prilikom digitalizacije i uvođenja digitalnih udžbenika da se kupe tableti za celu jednu osnovnu školu, da sva deca u jednoj osnovnoj školi u Srbiji dobiju tablete, umesto što je jedan pojedinac taj novac stavio u svoj džep. Ali, nije on jedini. Imali smo ovde priliku da slušamo i čoveka koji je svoju opštinu zadužio za preko 4 milijarde dinara i koji nam je danas pričao o tome kako pojedini roditelji nemaju novaca da svojoj deci daju za užinu i za autobuske karte, ali nije rekao da ti roditelji nemaju novac za to, što je njegov žuti kartel te roditelje prilikom pljačkaške privatizacije, bez ikakvog prava izbacio na ulicu i te roditelje ostavio bez posla, te roditelje ostavio u situaciju da svom detetu nemaju da daju za osnovne potrebe. Privodim kraju i zato smo u situaciji da u Koreji, kao što je rekao ministar 2000. godine uvedena digitalizacija nastave, a kod nas je uvedena pljačkaška privatizacija, otimačenje i pustošenje Srbije.
Kolega Vukadinoviću, po kom osnovu vi tražite pravo na repliku? U kom delu ste se prepoznali? Da ste promenili naciju, da ste uzeli od Državne Lutrije novac, po tome ste se poznali? Ne čujem vas.
Ne, ne , dozvolite mi. Hajde da budemo realni. Odavno se koristi manir da se pod diskusijom o zakonu, koji nema nikakve veze sa zakonom, niti sa amandmanima, zapravo koristi to vreme za diskvalifikaciju političkih protivnika. Ako je neko, a ja sam pratio oko 90 posto ove rasprave, svi su sa ove strane govorili konstruktivno o zakonu i to gospoda ministri moraju da prihvate. Dali su neke primedbe, nešto su rekli, nešto je osnovano, nešto je odgovoreno, itd. Prosto mislim da nije u redu drage kolege i mi možemo da se pozovemo na Poslovnik, ali ja neću da se pozivam na Poslovnik, mislim da je mnogo bolje da dajemo repliku i da se raspravlja u tom obliku replike, da raščistimo neke stvari, nego da se na ovaj način kao, aludirajući, uzgred rečeno, iznoseći apsolutne neistine i da se stalno pokušava neko da se diskvalifikuje sa neke strane. Mogli bismo i mi mahati, ili tačnim i u tačnim izvodima. Znači, ja tražim repliku, i objasnio sam zašto.
Nemate pravo na repliku.
Zašto niste intervenisali onda kada je kolega govorio o nečemu što nema nikakve veze sa dnevnim redom niti sa zakonom koji je na dnevnom redu?
Niste vi koji o tome možete da odlučujete.
A nego ste vi?
Trenutno jesam. Pogledajte Poslovnik malo. Povreda Poslovnika, Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, reklamiram član 104. u vezi sa članom 107. Član 104. reguliše replike, a član 107. reguliše dostojanstvo. Ovde je i jedno i drugo povređeno. Gospodin koji je govorio pre mene, a ja cenim što vi pozitivno diskriminišete nacionalne manjine, dakle, ja cenim to vaše ponašanje prema nacionalnim manjinama, konkretno prema vlaškoj nacionalnoj manjini, ali gospodin pre mene je izvršio repliku, a da pri tome mu vi to niste odobrili. Dakle, ničim izazvan se pojavio zbog toga što je govornik pre njega govorio o igrama na sreću i što je govorio o promeni nacije, pa zbog dostojanstva ove Narodne skupštine trebao je da govori ono sa jo, po, da li je promenio nacij, odnosno, da li je igrao na sreću ili nije kupovao srećke, a dobio je 2.400.000 od „Lutrije Srbije“. Samo da podsetim da je za njihovo vreme i „Lutrija“ bila u minusu zbog takvih srećnih dobitnika. S obzirom da je dobio repliku, trebao nam je odgovoriti da li je promenio naciju i da li je dobio od „Lutrije“ 2.400.000. Hvala.
Kolega Rističeviću, moram da vam kažem da kolega Vukadinović nije dobio pravo na repliku. Ja sam ga pitao po kom osnovu je tražio i hteo sam da mi odgovori, ništa više. To da li vršim pozitivnu diskriminaciju nacionalnih manjina, pa čak i pripadnika vlaške nacionalne manjine, mogu da vam kažem da svako ima pravo da se izjašnjava kako hoće i to je njegovo pravo, ali pošto sam ja odrastao među pripadnicima vlaške nacionalne manjine, ne primećujem da on ima odlike koje su karakteristične za njih. Da li želite da se Skupština u Danu za glasanje izjasni? (Ne.) Po kom osnovu se javljate, gospodine Vukadinoviću? (Đorđe Vukadinović: Upravo sam pomenut.) Niste ni u jednom trenutku, bila je povreda Poslovnika. (Đorđe Vukadinović: Kako nisam?) Bila je povreda Poslovnika. Čak i da ste bili spomenuti, ne biste imali pravo na repliku. (Đorđe Vukadinović: Vi ste me spomenuli.) Ja sam dao obrazloženje kolegi Rističeviću. (Đorđe Vukadinović: Onda reklamiram povredu Poslovnika.) Povreda Poslovnika, narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Zahvaljujem. Član 107. stav 2. Dakle, gospodine predsedavajući, i vi i ja znamo o čemu se ovde radi. Ja nerado, kao što rekoh, potežem ovu istancu povrede Poslovnika i zato sam uvek apelovao da je bolje da se da više mogućnosti za repliku, nego da se zloupotrebljava Poslovnik, ali ovog puta jeste prekršen Poslovnik po više tačaka, jer su iznošene očigledne i grube neistine koje je, prosto, uvredljivo i demantovati, ali pošto se to gleda i to ljudi prenose i onda to biva zanimljivo, prosto moram reći, zbog javnosti, da niti sam menjao nacionalnost, niti sam učestvovao u nekim igrama na sreću, nego sam se samo bavio onim poslom kojim se inače i bavim, više ili manje uspešno, uspešnije od nekih drugih. Meni bi bilo ispod časti da sada potežem podatke, mada su ovde navođeni, šta su neki ovde dobijali i po kojim osnovama, razna sredstva. Očekujem da postoje neki organi i institucije koje treba da rade svoj posao i ako postoji zloupotreba da o tome govori i da se onda tako raspravlja. Ovo je jedno unižavanje parlamenta koji svesno, namerno devalvira jedan deo ili jedan broj poslanika, ne svih naravno, vladajuće većine i to nanosi štetu čitavoj ovoj instituciji, a kad smo kod menjanja nacionalnosti ili tako nešto, dakle, to sam što jesam - Srbin, ni bolje, ni gore. Nikada se nisam drugačije predstavljao, ali naravno vi možete podržavati različite političke opcije u tom svojstvu i nikada nisam zloupotrebio niti zakon, niti pogotovo svoje nacionalno opredeljenje. Ako je neko menjao svoje versko i nacionalno opredeljenje, onda je to predsednik jedne velike vladajuće stranke koji je od pravoslavca postao protestant i stalno citira Marksa Vebera i od Srbina postao Nemac, a neki čak kažu i Albanac. Hvala.
Kolega Vukadinoviću, izričem vam opomenu. Vaše je pravo da budete na listi vlaške nacionalne manjine. Ja vam to ne sporim, hteli ste da ih zaštitite, nisu vam nešto poverovali i niste osvojili dovoljan broj glasova, čak ni prirodan prag niste u stanju da preskočite. Kolega Marijan Rističević, povreda Poslovnika. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, reklamiram član 103. Zapamtite lepo - član 103, zato što do sada nije reklamiran. Član 103, posebno na stavu 8. ću insistirati, ukoliko ta grupa uopšte ima vremena da im se oduzme, član 103. kaže da se ne može ukazati na povredu Poslovnika na koju je već ukazano. S obzirom da sam ja ukazao na član 107. pre njega, kolega nije imao pravo da iskaže povredu Poslovnika na osnovu člana 107, ali i pored toga on je govorio o manirima itd, što je ponovo došlo do povrede dostojanstva. Sam je povredio član na koji je ukazao. Nije nam odgovorio da li je bio na listi vlaške nacionalne manjine i da li je od lutrije Srbije dobio 2.400.000 dinara ili nije. Dakle, s tim u vezi, ne tražim da se glasa o tome, ali bi bilo dobro da kolega ne govori o manirima ovim, onim itd, kako mi obmanjujemo Skupštinu, nego da jednostavno odgovori da li je dobio 2.400.000 dinara od lutrije ili nije, da li je lutrija bila u minusu ili nije za njihovo vreme i da li je bio na listi vlaške nacionalne manjine i u tom smislu neću tražiti da im oduzmete ono vreme od dva minuta. Zahvaljujem. Ne tražim da se glasa.
Smatram da nije bilo povrede Poslovnika. Pošto je bilo očigledne zloupotrebe u drugom delu obrazlaganja navodne povrede Poslovnika, izrečena je opomena kolegi Vukadinoviću. Reč ima kolega Komlenski. (Đorđe Komlenski: Ja sam odustao od reči. Izrekli ste opomenu kolegi.) (Đorđe Vukadinović: Replika.) Nemate pravo na repliku. Znači, na reklamiranje Poslovnika nemate pravo na repliku. Molim poslanike da mi dozvole da nastavim da vodim sednicu. Reč ima narodni poslanik Olena Papuga. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Poštovani ministri sa saradnicima, poštovane kolege poslanici, prvo ću da govorim o Zakonu o Nacionalnom okviru kvalifikacija. Više puta sam u ovoj skupštini postavljala pitanje, a odnosilo se na šifrarnik, odnosno na nepostojeća zanimanja. Interesuje me, ministre, da li će ovaj Zakon o Nacionalnom okviru kvalifikacija rešiti to pitanje, jer je uopšte poznato da imamo oko 140 nepostojećih zanimanja, za koja se školuju naši studenti na državnim i privatnim fakultetima. Lista zanimanja, sa druge strane, ne prepoznaje 79 obrazovnih profila koji se školuju na unverzitetima u Republici Srbiji? Među tim nepostojećim zanimanjima i obrazovnim profilima su diplomirani menadžer u hotelijerstvu, strukovni zubni protetičar, diplomirani inženjer elektrotehnike i računarstva, diplomirani menadžer sporta, diplomirani politikolog evropskih integracija, osnovne akademske studije zdravstvene nege itd. Zakon o visokom obrazovanju, koji je usvojen 2005. godine, donet je prvenstveno zbog toga i zbog bolonjskog sistema obrazovanja, ali do dana današnjeg to nije ispravljeno. Ipak, brojna zvanja koja se stiču po bolonjskom procesu nisu prepoznata do danas, pa me interesuje da li će taj nov zakon o Nacionalnom okviru kvalifikacija ispraviti tu nepravdu prema tim studentima koji se redovno, na budžetu ili već kako obrazuju na našim državnim i na privatnim fakultetima? Drugi zakon o kojem hoću da govorim, taj Zakon možda hoću i da pohvalim, jer sam bila od 2008. godine poslanica koja je, da kažem, vodila borbu oko drugačijeg statusa niskotiražnih udžbenika. Nikada do sada, eto, do vaših izmena nije bilo nikakvih pomeranja niti dobre volje da se nešto ispravi. Imam neki utisak kao da su neki naši amandmani koje smo davali od 2015. godine u tim izmenama tog osnovnog zakona od 2015. godine, kao da su usvojeni svi amandmani koji su davali barem Liga socijaldemokrata Vojvodine. Mi smo u tim momentima kada smo davali sve te amandmane poslušali i nacionalne savete, jer su mnogobrojni nacionalni saveti, odnosno nacionalne manjine barem na teritoriji AP Vojvodine imaju obrazovanje i po 270 godina na svojim jezicima nacionalnih manjina, tako da su to neka stečena prava na obrazovanje na jezicima manjina, ali je bio problem sa izdavanjem udžbenika. To se nije dešavalo dokle je postojao Zavod za izdavanje udžbenika u AP Vojvodina, odnosno u Novom Sadu, jer su postojali lektori, stručne službe za sve jezike nacionalnih manjina, ali kada je devedesetih godina ukinuto, preseljeno u Beograd, kada je nastao Zavod za izdavanje udžbenika i kada je to centralizovano, jednostavno, udžbenici na jezicima nacionalnih manjina su imali problem. Mislim da će ovaj zakon stvarno unaprediti sve to, jer ste uveli i Fond i Centar za udžbenike. Mislim da više oko toga neće biti problema, jer ste na neki način imali konsultacije sa kordinacijom nacionalnih saveta, i to je prava prilika da se nekako poveže država, vi i ministarstvo i nacionalni saveti. To sam videla samo u vašem slučaju. Nigde nisam videla nacionalne savete da imaju toliko dobru komunikaciju, kao što imaju sa vama, odnosno sa Ministarstvom prosvete. Želim da se ovaj zakon primenjuje u praksi. Mislim da su svi za to, i nacionalni saveti i vi, da više tih problema ne bude. Ono o čemu bih još govorila je Zakon o elektronskoj upravi. Pitam, eto, ministre Ružiću vas pošto dolaze izbori za nacionalne savete – da li državni organi, da li će biti povezani, pošto sada matičarske službe, policija nisu povezani sa posebnim biračkim spiskom? To je jednostavno problem sa jedinstvenim spiskom. Zna se ko je umro, ko se venčao, ko je promenio prezime itd. Poseban birački spisak ne prati matičara i ne prati policiju. Jednostavno, ljudi ne znaju, službenici koji rade u opštinama, koji su zaduženi za jedinstveni i posebni birački spisak, ne znaju ko je umro i šta se dešava sa ljudima u tom ciklusu od četiri godine između izbora. LJudi takođe imaju problem oko prebivališta, jer ako su se već jednom upisali u birački spisak misle da više ne treba da se upisuju u birački spisak ako su promenili adresu. Jednostavno, na prošlim izborima, pre četiri godine, im je bilo onemogućeno da glasaju, jer su se, npr, u Kuli upisali u poseban birački spisak, u međuvremenu su promenili prebivalište i upisali su se u Novom Sadu, pa misle da u Novom Sadu treba da glasaju, ali oni su trebali da se ispišu iz posebnog biračkog spiska i da se ponovo upišu u poseban birački spisak u Novom Sadu. Interesuje me da li će do izbora, a izbori su za pola godine, najverovatnije na jesen, ministarstvo napraviti akciju da nekako pomognete nacionalnim manjinama da se upišu u biračke spiskove? To ne znaju svi. Mislim da treba da napravite tu akciju i da povežete te posebne biračke spiskove preko te E-uprave sa policijom i sa matičarima.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Šarčević.
Naravno da smo konsultovali sva veća nacionalnih manjina i naravno da smo konsultovali sve manjinske grupe koje imaju problema sa korišćenjem udžbenika, prilagođene udžbenike, sve izdavače, roditelje. Zaista, ovo je jedan široki konsenzus. Ako je išta trebalo uraditi, makar zbog ovoga o čemu vi pričate, mada ima mnogo drugih valjanih razloga za ovaj zakon. Ono što ste tačno primetili, imamo taj problem sa nekakvim zanimanjima koja su sada već van sistema i biće toga sve više, što opet ukazuje na potrebu da postoji profesionalna agencija koja će se time baviti i da bude uvezana iz više ministarstava, jer sektorska veća, koja će sada postojati, sa privredom i obrazovanjem kreiraju politiku novih zanimanja, a standardi i kvalifikacija jesu osnov za izradu novih planova i programa za srednje i visoko. Tako da je cela ta priča dobila pun smisao na ovaj način. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Ružić.
Hvala. Mislim da je pitanje zaista na mestu. Ono što smo uspeli da uvedemo u red jeste jedinstveni birački spisak i po tom osnovu biračkog prava koje je, naravno, i oni koji se nalaze u posebnom biračkom spisku kao državljani Republike Srbije, ono što možemo da uradimo jeste da uradimo ažuriranje posebnog biračkog spiska na pravi način. Ovo vaše drugo pitanje – da li ministarstvo ima određene aktivnosti, ja bih nazvao čak i promotivnim aktivnostima, da prosto ukažemo na zakonske mogućnosti pripadnicima nacionalnih manjina da imaju pravo i na koji način da se upišu u poseban birački spisak. To je jedna stvar. Druga stvar su dva zakonska predloga koji će pre ovih izbora za nacionalne savete nacionalnih manjina, nadam se, biti usvojeni ovde u ovom domu. Čitava ova godina u tom jednom segmentu ima i tu dimenziju i mogu samo da izrazim uveravanje da ćemo uraditi sve da poseban birački spisak bude ažuran. Na koji ćemo način to uraditi, da li ćemo sada sačekati da Centralni registar stanovništva bude jedan od modela ili alata da to uvedemo ili ćemo proceniti da to traži mnogo više vremena i neće praktično vremenski korenspodirati sa potrebama i sa tajmingom, to ćemo uraditi na nivou ministarstva u sektoru koji se time bavi. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Boško Obradović. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Vera Jovanović.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, poštovane kolege poslanici, poštovani građani Srbije, danas ću govoriti o Predlogu zakona o nacionalnoj infrastrukturi geoprostornih podataka. Donošenju ovog zakona prethodio je decenijski dug proces uspostavljanja nacionalne infrastrukture geoprostornih podataka. Samo usvajanje Predloga zakona predstavlja zaokruživanje celokupnog procesa implementacije direktive EU. Zakonom o državnom premeru i katastru, zatim Strategijom o uspostavljanju infrastrukture prostornih podataka u Republici Srbiji uspostavljeni su uslovi za usvajanje ovog zakona koji je prirodni nastavak i neophodnost za dalju modernizaciju i standardizaciju u ovoj oblasti. Nacionalna infrastruktura geoprostornih podataka predstavlja integrisani sistem geoprostornih podataka koji različitim korisnicima omogućava da identifikuju i da pristupe prostornim informacijama lokalnog, nacionalnog i globalnog nivoa. Danas kada je na dnevnom redu i Zakon o elektronskoj upravi, moram da napomenem da je Predlog zakona o nacionalnoj infrastrukturi geoprostornih podataka u skladu sa standardima E-uprave. Informacije se u okviru ovog sistema razmenjuju efikasno, bez dodatnog umnožavanja posla i sa malim administrativnim troškovima. Primenom ovog okvira Srbija postaje deo međunarodne mreže u domenu geoinformacija. Pored saradnje na međunarodnom planu, usvajanje Predloga zakona potrebno je radi napredovanja u okviru Poglavlja 27 koje se odnosi na zaštitu životne sredine. Ono što će građani direktno osetiti usvajanjem ovog zakona jeste smanjenje procedura prilikom postupka uknjižbe imovine, smanjenje troškova istog postupka i, na kraju, smanjenje trajanja postupka uknjižbe za više od četiri puta, sa 21 na sveta pet dana. Ovim zakonom predviđeno je da se informacije prikupljaju jednom, i to na nivou gde to može da se uradi najefikasnije, a sa tog nivoa informacije će biti dostupne različitim subjektima, i to na način jednostavan za razumevanje. Takođe, tako obrađeni podaci biće standardizovani i harmonizovani na nacionalnom nivou. Donošenjem ovog zakona obrazovaće se organi neophodni za funkcionisanje nacionalne infrastrukture geoprostornih podataka, a to su savet i radne grupe. Najznačajniji organ za rukovođenje je savet sastavljen od predstavnika različitih struka relevantnih za ovu oblast. Pozivam svoje kolege da u danu za glasanje podržimo usvajanje Predloga zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ana Stevanović.
Hvala predsedavajući. Poštovani ministri i saradnici, svoje izlaganje ću iskoristiti kako bi govorili isključivo o Zakonu o udžbenicima. Stiče se utisak koji sam imala na osnovu razgovora sa svojim nekadašnjim kolegama, imajući u vidu da sam prethodno radila kao prosvetni radnik, da se u Srbiji ozbiljno niko ne bavi obrazovanjem. Obrazovanje nije primarno ni za političare, niti za roditelje, njime se nikako svi bave usput. Otud imamo situaciju da su nastavnici nezadovoljni, učenici takođe, a kad imate sistem koji je toliko pun nezadovoljstva teško da se u njemu može roditi išta pozitivno. Školski programi su nam zastareli i moraju ozbiljno da se pročešljaju. Jasno je da srpskom obrazovnom sistemu treba jedna korenita suštinska reforma koju nam nadležni organi obećavaju decenijama unazad. Naše školske programi ne prate evropske trendove, a takvi su i udžbenici. Uslovi rada u školama su loši, učenici nemaju dovoljno računara, o kabinetskoj nastavi možemo samo da sanjamo, a pojedini nastavnici rade istovetno kao što su radili proteklih 20 pa i više godina. Naše obrazovanje prati mnoge neslavne, zapravo poražavajuće statistike. Srbija je prva u Evropi po broju funkcionalno nepismenih. Naime, više od milion ljudi u Srbiji nema završenu osnovnu školu. Još jedna poražavajuća statistika jeste da smo drugi u svetu po broju odliva mozgova. I nekoliko uzroka ovoj poražavajućoj statistici, sve opštesiromaštvo je svakako jedno od najznačajnijih. A najbolji program protiv siromaštva jeste upravo obrazovanje. S tim u vezi, pozdravljam rešenja koji su izneti u ovom zakonu. Naime, predloženo je da se obezbedi finansiranje udžbenika za decu iz najosetljivijih društvenih grupa i ovu politiku vidim kao korak napred u obezbeđivanju Ustavom garantovanog prava na besplatno osnovno i srednje obrazovanje, što je između ostalog i u skladu sa odredbom člana 28. Konvencije o pravima deteta. Pozdravljam takođe još jednu od ključnih novina u ovom zakonu, to je da će udžbenici moći da budu digitalni i ovo rešenje kao što je ministar juče i najavio sigurno će omogućiti jeftinije, pravednije i dostupnije obrazovanje, a verujem da će udžbenici učenicima biti ovakvi i zanimljiviji i funkcionalniji i da bi trebalo da utiče svakako na povećanje njihovih znanja i veština. Nažalost, osnova za dalje učenje svakako će biti papirni udžbenički kompleti i to je ono s čime ćemo se susresti u realnosti. Međutim poslanička grupa Dosta je bilo smatra da je država dužna svojoj deci, dakle i osnovcima, ali i srednjoškolcima obezbedi besplatne udžbenike na korišćenje bez ikakvog troška po roditelje baš kao što to imaju njihovi vršnjaci u dijaspori, u većini zemalja EU, kao i u Kanadi i u Americi. Podsetimo da je obrazovanje pravo deteta, ne pravo roditelja da školuje dete, već pravo deteta da se škole bez obzira na materijalno stanje roditelja. Kakvo je materijalno stanje roditelja u Srbiji? Prosečna primanja u našoj zemlji iznose samo 57 hiljada dinara. To su mesečna primanja cele porodice. Iz ovoga je jasno koliki je trošak kupovine udžbenika pogotovo ako porodice imaju jedno, dvoje ili više dece, imajući u vidu udžbenici odnosno kompleti koštaju od 10 do 15 hiljada dinara. Između ostalog osnov za realizaciju uvođenja besplatnih udžbenika leži i u Ustavu i obavezi besplatnog školovanja. Država nameće roditeljima obavezu da školuje dete, a u suprotnom se predviđa i krivična odgovornost. Zbog teške materijalne i ekonomske situacije potrebno je pomoći roditeljima koji nemaju dovoljno sredstava da školuju decu i kupuju udžbenike. Osvrnuću se na procene rizika korupcije u odredbama ovog zakona. Naime, jedan od osnovnih problema u postupku odobravanja i izbora udžbenika u školama je to što zakonom nije na adekvatan način urađeno pitanje finansiranja nabavke udžbenika iz sredstava republičkog budžeta. Nažalost, Predlog zakona ne donosi potrebna poboljšanja u pogledu sukoba interesa i izbora i praćenja udžbenika, te kriterijuma za odlučivanje. Konkretno predložena rešenja koja se tiču upravljanja sukoba interesa zasnivaju se na potpisivanjima izjava lica o odsustvu sukoba interesa umesto da se zakonskim odredbama uredi postupak kao i odgovarajuće sankcije u slučaju da se to utvrdi. S druge strane, Predlog zakona kao i važeći ne sadrži dovoljno jasne kriterijume koji će se koristiti prilikom odluke o donošenju odluke o izboru udžbenika, niti detaljnije uređuje sam postupak njihovog izboram čime je ostavljen prostor za različita tumačenja i eventualne zloupotrebe. Imajući u vidu ranije primere zloupotrebe prilikom izbora udžbenika, značajno u ovom Predlogu zakona, slično kao i u važećem zakonu, jeste to da je izdavačima zabranjeno da predškolskoj ustanovi, školi ili nezaposlenima u tim ustanovama učine da donaciju, poklon ili reprezentaciju. Međutim, u Predlogu zakona nije preciznije određeno šta se smatra poklonom, donacijom ili reprezentacijom dok poseban program predstavlja činjenica za razliku od važećih zakona ne postoji bliže definicija predstavljanje udžbenika i reprezentacija male vrednosti koji su prema predloženom rešenju dozvoljeni. Ministar je tokom jučerašnjeg izlaganja, obrazlaganjem zakona istakao da mu kvalitet udžbenika strahovito važi. Predlog zakona kao i važeći ne poklanja dovoljno pažnje praćenju kvaliteta udžbenika. Naime, Predlog zakona sadrži samo jednu uopštenu odredbu koja se bavi ovim pitanjem iz koje nije u potpunosti jasno na koji će se način vršiti način i praćenje kvaliteta udžbenika. Inače, verujemo da bi otklanjanje ovih identifikovanih nedostataka i rizika korupcije doprinelo prevazilaženju problema koji su se do sada pojavljivali u praksi. Zbog čega je bitno da se ovi problemi reše? Jedan od odgovora krije se u činjenici da tržište udžbenika u Srbiji vredi gotovo stotinu miliona evra. Stručnjaci su naime izračunali da je izdavaštvo udžbenika veoma unosan posao, te stoga ne treba da nas čudi zbog čega svako traži neko svoje parče kolača. Računica izgleda ovako – u Srbiji u osnovnim školama imamo 650 hiljada učenika i ako komplet udžbenika košta stotinu evra, to je tržište od 65 miliona evra. Kada na to dodamo i troškove udžbenika učenika srednjih škola dolazimo do te fantastične cifre od stotinu miliona evra, a u Srbiji, podsetimo, pored državnog trenutno imamo i preko 25 izdavača privatnih udžbenika. Jasno je da su u osnovnoj školi mnogo veći tiraži udžbenika. Zato su i pisci udžbenika i izdavači više zainteresovani za tu oblast. U oblasti međutim srednjeg i stručnog obrazovanja ima mnogo obrazovnih profila i tiraži su mnogo manji, pa zato imamo udžbenike koji su stari i po nekoliko decenija i izdavači ne vide nikakav ekonomski interes u objavljivanju novih tiraža. Imajući u vidu ove brojke, jasno je da je izdavanje udžbenika jedan od veoma retkih profitabilnih poslova u domenu obrazovanja i nesumnjivo je da je to između ostalog i dovelo do tolikog velikog broja izdavača, posebno kada ne postoje jasni propisi i zahtevi. Skoro svi štampaju udžbenike za niže razrede osnove škole. Jedan od razloga jeste i broj tiraža. U generaciji imamo oko 70 hiljada učenika, a drugi je što se izdavačima čini da je za te uzraste mnogo lakše raditi udžbenike vodeći se sistemom – što manja deca, manje i znanje. Inače, ovo je velika i opasna varka, jer što je niži uzrast za koji se pravi udžbenik, potrebna su veća znanja i stručno umenja, kao i veća psihološka znanja, odnosno poznavanje intelektualnih moći dece na određenom uzrastu, njihovih kapaciteta, kao i načina na koji deca uče. Kakvi su to udžbenici iz kojih uče naša deca? Iako pedagozi tvrde da sedmogodišnjaci ne mogu da razumeju rečenicu dužu od sedam reči, mi smo imali slučaj da u jednom udžbeniku, neću imenovati kom, postoji rečenica od čak 56 reči. Inače, stručnjaci i psiholozi upozoravaju da svaka knjiga koja ima više od 50 strana može da uplaši dete, da predstavlja problem za učenike prvog razreda, a inače, većina udžbenika prvog razreda upravo ima više od 75 stranica. Dalje, moje kolege, stručnjaci i psiholozi su se bavili analizama udžbenika i doneli su zaključak koji nesumnjiv da većinom udžbenici naši koji se koriste nisu dobri. Problem je samo što se samo nasumično menjaju bez jasne svesti šta se sa tim zaista želi da se postigne i uočljivo je da se više menja samo izgled udžbenika, nego njegova suština i u školskim knjigama još uvek mogu da se nađu predrasude i stereotipi, što je nedopustivo, a kako jedna generacija ima 70 hiljada učenika, jasno je da jedna glupost odštampana 70 hiljada puta se zapravo toliko puta i umnožava. Naši udžbenici imaju brojne nedostatke, čega je ministar sigurno i sam svestan. Kao prvo jezik na kome su napisani, nisu prilagođeni uzrastu. Tu pre svega mislimo na dužinu rečenice, na arhaizme, na tuđice i stručne termine koji nisu odmah objašnjeni pa samo zbunjuju decu. Nema povezivanja stručnih znanja sa školskim i životnim iskustvima koja deca imaju. Sadržaji nisu izloženi na taj način da detetu pruže mogućnost za samostalan rad. Pitanja i zadaci u udžbenicima su ponekad potpuno besmisleni. Dešavalo se da deca uče istoriju iz udžbenika koji obiluje stereotipima i neprimerenim sadržajima o susednim državama ili o manjinama u Srbiji. Tako se gimnazijalci na primer obrazuju iz udžbenika „Psihologije“ gde se kaže, citiram – od osobe koja je duševno zaostala, od idiota, nije moguće ni u najboljim uslovima stvoriti inteligentnu osobu. Takođe u istom udžbeniku stoji da je autizam kada se osoba povuče u svet mašte. Ozbiljan problem su takođe i rečenice, lekcije prenatrpane nepoznatim rečima, a prosvetni radnici često ističu da konkretno udžbenici iz „Matematike“, priručnici obiluju strahovitim materijalnim greškama i nedostacima. Razne nelogičnosti i besmislice se navodno podrazumevaju, a neke od njih su se već i u medijima provukle, poput ove – kaže u udžbenicima da je prašuma gusta neprohodna šuma u kojoj žive lavovi. Ovde ne bi bilo ništa sporno da lavovi ne žive u savanama. Drugi primer jeste objašnjenje pojma – vila. Kaže se da je vila mitsko biće. Ovde imamo problem da se jedan nepoznati termin objašnjava drugim nepoznatim terminom, tako da deci apsolutno nije jasno šta zapravo treba da uče i o čemu se u njihovim knjigama radi. Međutim, ovde nije kraj biserima. Geografija za sedmi razred donosi sledeći biser, pa kaže da Aziju zapljuskuju vode četiri okeana, međutim Aziju zapljuskuju samo tri okeana, Indijski, Severni ledeni i Tihi okean. Tako da, greška je tu očigledna. Iz ovakvih udžbenika, dragi ministri i saradnici uče naša deca. Na kraju vratimo se na suštinu Zakona o udžbenicima. U predlogu zakona se ističe da udžbenik služi za sticanje znanja, veština, formiranja stavova, podsticanje kritičnog mišljenja, unapređenja funkcionalnog znanja i razvoja intelektualnih i emocionalnih karakteristika učenika. S tim u vezi, kakvi su udžbenici nama potrebni i kakvi bi oni trebali da budu da bi se ovaj cilj ispunio i da bi udžbenici zaista pratili tekovine nauke, kao što je takođe navedeno u odredbama zakona. Na udžbenicima mora da radi tim ljudi. Nauka će dati sadržajne, neko drugi će ga prilagoditi uzrastu, a na trećoj osobi je da sve to grafički obradi. Teško da jedan čovek sve to danas može da uradi, a upravo se to dešava u našim okolnostima. Narativno izlaganje je najslabija karika današnjih udžbenika. Obično se u lekcijama navode samo taksativni podaci, što opterećuje učenike. Međutim, kada se sve to upakuje u pitku priču, mnogo je lakše da se sve to zapamti. Nema tog gradiva koje se ne može upakovati, ne može prilagoditi narativnom stilu. Lekcije treba prilagoditi da budu u vidu priča, koje će probuditi dečiju maštu, a istorijske ličnosti moraju da se ožive da bi se približili deci. Samo na taj način može se njihova radoznalost probuditi. Udžbenici decenijama obiluju suvoparnim tekstovima, a mogli bi da se modernizuju kolažima, stripa, ili karikature, jer na taj način se podstiče logičko i kritičko promišljanje. Udžbenici su inače, najracionalniji način podizanja kvaliteta obrazovanja u zemlji, i samim tim su izuzetno važno nacionalno pitanje. U pogledu kvaliteta udžbenika najdalje je otišla Finska, na koju bi Srbija trebala da se ugleda, kada je u pitanju kompletan obrazovni sistem. O tome smo, između ostalog, i diskutovali tokom prošle godine kada smo takođe na dnevnom redu imali set zakona iz obrazovanja. Srbija bi morala, naime, da se usmeri na finski model o kome smo pričali prošle godine. Prvo se mora kreirati opšta politika izdavanja udžbenika, a podizanje kvaliteta udžbenika ne može se ostvariti pukom konkurencijom ili tržištem. to je ipak moguće samo u bogatim zemljama u kojima postoji razvijeno tržište, a štampanje udžbenika se može prepustiti tržišnim mehanizmima. To u Srbiji, nažalost, ne može. Mi smo mala i siromašna zemlja, koja teži da bude demokratska i da u praksi sprovede načelo kvalitetnog obrazovanja za sve. Da bi se sve to sprovelo moraju se pažljivo birati rešenja koja će postići kvalitet udžbenika, a istovremeno se voditi o socijalnom aspektu. Tu dolazimo ponovo do naše priče o besplatnim udžbenicima i koliko je važno da se konačno besplatni udžbenici uvedu u naš obrazovani sistem. Takođe, nadovezaću se ovde ponovo na Finsku, jer je kod njih obrazovanje besplatno bukvalno za sve učenike i to na svim nivoima obrazovanja, i više nego očigledno da država mnogo ulaže u obrazovanje, ali da se sav taj trud višestruko isplati, zato što je Finska jedna, ne samo jedna od naj razvijenih zemalja u Evropi, već između ostalog, u celom svetu. I, ono što je jedna činjenica kojom se Finci mogu ponositi jeste što oni ne prepoznaju pojam odliva mozgova. Inače, dobra njihova tekovina koja takođe može da se primeni u obrazovani sistem Srbije, jeste, zapravo njihova filozofija se temelji na mišljenju da svako može doprineti nekim znanjem ili veštinom, i na razvoju istih se radi tokom celog procesa školovanja. Šta rade njihova deca? Kako bi konstantno radili na usavršavanju obrazovnog sistema na svakih sedam nedelja učenici širom zemlje ocenjuju svoje školovanje i navode šta smatraju dobrom, a šta lošom praksom, a šta bi trebalo poboljšati ili izmeniti. Na taj način obrazovni sistem prolazi kroz redovnu kontrolu i neku vrstu samoocenjivanja. Da zaključim, pozdravljam pozitivne promene koje ovaj zakon donosi i ističem da dobar školski udžbenik jeste najbolji način da se popravi kvalitet obrazovanja u celini, ali, sudeći po žalbama na račun kvaliteta udžbenika koje stižu od prosvetnih radnika, đaka i njihovih roditelja, Srbija je još uvek daleko od kvalitetnog obrazovanja. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar, gospodin Šarčević. Izvolite.
Ovde ima mnogo tema koje su dotaknute, ali ne verujem da su sve u nekom algoritmu postavljene kako trebaju. Jednostavno, postoje autori udžbenika, to su ljudi koji imaju ime, prezime, pedigre i integritet, nadam se. Neću govoriti sve unazad i do mojih autora, koji su verovatno već pokojni, ali ćemo govoriti o nekoj novoj stranici kako ćemo mi to probati da uradimo. Između ostalog, u Srbiji ne mogu da ulepšavam ni recenzente ni autore, ali možemo da dovedemo do nečega što bi vi kao psiholog po struci morali da znate odlično, i da sav kvalitet ide kroz ishod učenja, da to možemo da napravimo kroz sistem i tu smo najzaštićeniji od svega. Zaista ne bih licitirao, jer sam čuo juče, danas da je tržište udžbenika vredno 40, 50, pa sada i 100 miliona evra, stvarno ne zna, ali su to ogromne razlike. To prosto ne ide. Praćenje kvaliteta udžbenika će se dešavati po više osnova, ekseterna evaluacija škola, eksterna ocena, ispitni centri, modeli kroz veliku maturu, nezavisnu i malu će dati određene, druge vrste rezultata. Pomenuo sam da dizajniramo sistem da vraćamo upravo psihologe, pedagoge i druge stručne saradnike u većim kapacitetima u školama. Oni će se baviti karijernim vođenjem učenika, njihovim portfolijima i svim drugim čudima. Opet, udžbenik je prateća pojava ovde. Izbor udžbenika, da ne bio koruptivan, mala je para da neko bude podmićen da niko ne zna, da bi on posle imao stalno manju platu, prosto mu se ne isplati. Mislim da je taj ekonomski faktor mnogo bitan u ovome. Niste u pravu kada je reč o modelima šta je to korupcija i šta čini nekoga ko bi to uradio. Jasno stoji član 36. izdavaču je zabranjeno da učini, a predškolskoj ustanovi, školi i zaposlenom da primi svaku donaciju, čak i malu. Poklon ili reprezentaciju, učenje na posredan i neposredan način u bilo kojem iznosu ili obliku. Znači, potpuno je jasno, čak i minimalno je zabranjeno. Donacijom, poklonom ili prezentacijom iz stava 2. ovog člana ne smatra se predstavljanje samo udžbenika. Znači to je onaj uzorak i to je uredu. Da ne bih sada polemisao, isto i broj đaka, ovde smo čuli da pada, na 650 odlazi na 800, to je verovatno statistika neka loša i podaci. Moram kao geograf da odbranim nekog autora udžbenika sa kojim se vi ne slažete, Azija izlazi na četiri okeana, jer jugozapadni deo Azije, gde je Turska, Izrael, to je Azija. Izlaze na Sredozemno more koje pripada Atlantskom okeanu.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministri sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, nemam često priliku da govorim o zakonima u načelu, tako da mi je danas posebno zadovoljstvo što su to zakoni Ministarstva za obrazovanje, nauku i tehnološki razvoj, jer sam član skupštinskog Odbora za obrazovanje. Ovo Ministarstvo je samo u prošlog godini donelo vrlo važne zakone u koje su utkani ne samo znanje i iskustvo ministra Šarčevića, već i čitavog tima ljudi oko njega, koji su pred svako donošenje zakona konsultovali relevantne institucije, uvažavali mišljenje i sugestije šire javnosti, organizovali devate i javna slušanja. Ovo pokazuje da su studiozno prilazili svaki put, znajući da se radi o vrlo ozbiljnim stvarima, kao što su obrazovanje i vaspitanje cele nacije, ne samo dece, već i odraslih, jer živimo u 21. veku i okolnosti su takve da se doškolavamo čitav život. Mogu reći da obrazovanje i vaspitanje predstavlja temelj svakog društva, to svi znamo, ali predstavljaju i kamen temeljac za generacije koje dolaze. Ne iznenađuje da se Srbija na zvaničnom sajtu Svetskog ekonomskog foruma u Davosu našla među zemljama koje bi mogle postati super zvezde svetskog obrazovanja. Na primer Univerzitet u Beogradu je ostvario napredak na Šangajskoj listi, porastao je broj studenata, ima više objavljenih naučnih radova, ali i porast BDP u Srbiji se odražava na standard zaposlenih. Mi smo jedna od retkih zemalja koja nema nacionalni okvir za kvalifikacije i sada se prvi put uspostavlja tzv. NOKS ili zakon o nacionalnom okviru za kvalifikacije u Srbiji kojim se uređuje oblast kvalifikacija sa tržištem rada. Svi su zbunjeni mnoštvom stručnih, akademskih i naučnih zvanja i ne pronalazi se veza sa zanimanjem i šta može da se radi konkretno posle stečene diplome? Ovo NOKS razrešava. Ovaj NOKS obuhvata sve nivoe i kvalifikacije bez obzira na način sticanja i nezavisno od životnog doba u kome se kvalifikacije stiču, jer nacionalni okvir za kvalifikacije u Srbiji su osnova za primenu koncepta celoživotnog učenja, što smo čuli više puta od ministra. Ministarstvo prosvete je formiralo radnu grupu koja se sastojala od šest ministarstava, od 20 institucija, gde će kroz registar biti predstavljeno i građanima i poslodavcima ovo što NOKS novo donosi. Ovaj zakon je podjednako važan i za akademsku zajednicu i za poslodavce. Nacionalni okvir za kvalifikacije jasno definiše koje veštine i sposobnosti posle stečenog obrazovanja mora da poseduje pojedinac i kakvu vrstu posla on može po završenom školovanju da obavlja. U Nacionalnoj strategiji za borbu protiv korupcije Republike Srbije od 2013. do 2018. godine je usvajanje propisa koji kontrolišu prosvetnu inspekciju, jer rizici za korupciju su najviši zbog nedovoljne transparentnosti propisa u okviru prosvetnih institucija. U skladu sa tim je ovaj zakon o prosvetnoj inspekciji, koji se u najvećoj meri odnosi na pravila postupanja. Takođe, Agencija za borbu protiv korupcije preporučila je da je neophodno doneti poseban zakon o prosvetnoj inspekciji, što se ovoga puta poštuje, a kao jedan od razloga je potreba smanjenja uticaja lokalnih samouprava na inspektore. Prosvetni inspektori imaju širok dijapazon delovanja čiji je krajnji cilj dosledno poštovanje zakona, jer i najbolji zakoni ako se ne primenjuju su beskorisni. Zato se pravi jedinstven inspektorat radi bolje kontrole. Uglavnom su problemi prikrivani po školama, sve dok ne eskaliraju toliko i ne dođu na naslovne strane štampanih medija. Ovo ministarstvo, kao sve što radi, vredno i odgovorno čini sve što je u njegovoj moći da se otklone uzroci, a ne posledice. Kao treći, zakon o udžbenicima je vrlo važan i do sada su bili prekratki rokovi za usklađivanje udžbenika i nastavnih planova. Od kako je tržište udžbenika otvoreno i za privatne izdavače, promenilo se osam ministara prosvete, ali ministar Šarčević se na početku mandata sastao sa najznačajnijim obrazovnim izdavačima i upoznao sa problemima i predlozima. Utvrđeni su standardi kvaliteta udžbenika, što je ovde najznačajnije. Ministar je na početku svog mandata rekao – radiću na poboljšanju kvaliteta obrazovanja i poboljšanju efikasnosti tog procesa. Dosledno se drži datog obećanja i rezultati se vide kroz uvođenje dualnog i preduzetničkog obrazovanja, zatim razvoj IT sektora u Srbiji i unapređenje konkurentnosti nauke, istraživanja, inovacija u funkciji privrednog razvoja. Čuli smo dosta kritika na račun Ministarstva, totalno bez ikakvog osnova. Na kraju bih rekla sledeće. Mnogi ljudi doživljavaju brutalno zadovoljstvo u osuđivanju i napadanju onih koji su uspešniji od njih. To znači da ste nešto postigli i da ste vredni pažnje, jer kritika je često samo vid prikrivenog komplimenta. Želim vam takođe da ste vredni i uspešni kao i do sada i puno sreće i uspeha u daljem radu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Majkić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministri, predstavnici Ministarstva, danas je ispred nas nekoliko zakona koji predstavljaju nastavak reforme koju smo započeli u jesenjem zasedanju 2017. godine, odnosi se i na reformu državne uprave a takođe se odnosi i na veoma hrabre reforme obrazovanja u Srbiji, odnosno reformu prosvete. Ako se osvrnemo na zakon o elektronskoj upravi, možemo reći da je to jedan veoma sveobuhvatan zakon koji donosimo posle godinu i po dana i nakon konsultacija sa svim relevantnim faktorima za donošenje ovog zakona. Ne možemo da kažemo da do sada nisu postojali propisi koji se tiču elektronske uprave, ali smo svedoci da pojedine lokalne samouprave različito tumače ove propise koji postoje, takođe i pojedini organi ili organizacije u skladu sa svojim shvatanjima tih propisa ili u skladu sa svojim znanjem tako tumače i tako primenjuju postojeće elektronske propise. Znači, nužno je bilo donošenje ovog zakona, pre svega da bi se ujednačila praksa kako u svim lokalnim samoupravama, tako i u organima i organizacijama. Osnovni cilj donošenja ovog zakona je standardizacija, otvorenost, transparentnost i pre svega bolja komunikacija kako između državnih organa i između sebe, tako između državnih organa i stranaka, odnosno fizičkih i pravnih lica u Srbiji. Cilj je da se smanji broj čekanja na šalterima, cilj je da se smanji i vreme koje se provede prilikom komunikacije sa državnom upravom, a takođe i novac. Koliko sam čula, u okviru Ministarstva su za lokalne samouprave sprovedene obuke za primenu ovog zakona, kao i u gradu Kikindi, odakle dolazim. Zaposleni u gradskoj upravi se veoma raduju potpunoj primeni ovog zakona, pre svega što će njima olakšati komunikaciju sa strankama koje kod njih dolaze, a takođe će sigurno svakoj stranci biti mnogo lakše kada na brži i efikasniji način bude mogla stranka da menja lična dokumenta, kada prilikom upisa deteta u vrtić ne bude trebalo da se vadi toliko papira, ne bude trebalo da se čeka na toliko šaltera. Ono što mene uvek posebno obraduje je kada vidim da su na dnevnom redu zakoni koji menjaju obrazovanje u Srbiji. Danas su ispred nas tri takva zakona. Posebno me raduje svaka izmena u ovoj oblasti zbog toga što smatram da je obrazovanje, odnosno prosveta, životna, zbog toga što smo mi svi prošli kroz određeni sistem obrazovanja i želimo da posle nas dođu neki bolji i pametniji, a da bi posle nas došli bolji i pametniji, moraju da prođu kroz mnogo bolji obrazovni sistem od onog kroz koji smo prolazili mi. Što se tiče zakona o prosvetnoj inspekciji, raduje me što je napokon jedinstveno regulisano postupanje prosvetne inspekcije, a ono što mi je posebno upalo u oko i što želim da pohvalim je to da se povećava broj preventivnih mera i savetodavna uloga prosvetne inspekcije. Mislim da to treba pre svega da bude zadatak ne samo prosvetne inspekcije, nego svake inspekcije u Srbiji. Što se tiče zakona o nacionalnom okviru kvalifikacija Republike Srbije, još jedan dokaz da u okviru reforme prosvete povezujemo svet obrazovanja i tržište rada, što je takođe za pohvalu, u naše ulaganje treba ulagati još više truda, još više novca. Još jednom pohvaljujem sve ove reforme i naravno da ću danu za glasanje podržati sve ove zakone. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Srđan Nogo. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Mihailo Jokić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministri, ja bih prvo nešto rekao o zakonu o elektronskoj upravi. Mislim da je želja da javna uprava bude servis građana stara više desetina godina, a ova vlast je počela da to realizuje. Znači, do sada je to bila samo pusta želja. Ovaj zakon je moderan, reformski i stručan i zato ga mnogi ne razumeju. Međutim, formiranjem kancelarije za elektronsku upravu i za IT i dovođenjem stručnog tima mi smo napravili takve korake da mislim da to nije niko rekao da je naša kancelarija dobila nagradu, Međunarodna telekomunikaciona unija je dodelila nagradu našoj kancelariji, a to je organ Ujedinjenih nacija. Posebno što bih istakao jeste da elektronska uprava u budućnosti treba da omogući građanima da svoje račune i svoje obaveze prema državi plaćaju iz fotelje. Mi uopšte nismo svesni koja je to ušteda, ne za građane, ne za privredu, nego uopšte za budžet, za celu državu. Plaćanjem računa preko banaka, preko provizija, veliki odliv naših sredstava je preko tih stranih banaka. Najveće zlo koje je učinjeno nama posle 2000. godine nije uništavanje policije i nije uništavanje vojske. Najveće zlo je napravljeno kada je uništen SDK. Onog momenta kada je uništen SDK, jedinstveni platni sistem, onda su stvoreni uslovi da se uradi ono što je urađeno da se ova zemlja potpuno opljačka. Znači, mi vojsku polako obnavljamo, kupujemo nove tenkove, avione itd, obnavljamo i policiju, neke stvari vraćamo, ali SDK u onoj funkciji u kojoj je bila do 2000. godine, mi to nikad vratiti nećemo. Da je SDK funkcionisao, ne bi bile moguće one pljačke koje su urađene posle 2000. godine, znači bi se tačno pojedinci i greške koje su napravljene u tom pogledu. Znači, to tržište otvorenih podataka, to je vredno na godišnjem nivou negde oko 40 milijardi evra. Ti otvoreni podaci, za njih se u svetu kaže da je to nafta 21. veka. Mi smo, koliko sam ja upoznat, jer na čelu ove kancelarije je dr Mihajlo Jovanović, zasluga sadašnje premijerke i vaše je velika, ali i njegova takođe, tako da smo mi uspeli da otvorimo, koliko ja znam, 23 institucije i da otvorimo negde oko 250 datoteka. U tome je vrednost svih ovih poslova kojima se mi danas bavimo i radimo. Potpuno je razrađen sistem da ne dođe do zloupotrebe da podaci budu ažurirani, da podaci budu tačni. Mnogo je bitno da ti elektronski podaci koji se tiču pojedinca budu tačni. Zašto? Zato što se na osnovu tih podataka ostvaruju prava svakog građanina. U tome je velika odgovornost onih koji pune i daju te podatke i onih koji koriste te podatke. Ako mi dozvolite, sada bih nešto rekao vezano za obrazovanje, pošto sam veliki broj godina proveo u obrazovanju. Smatram da mi ne možemo napraviti udžbenik koji će biti moderan i koji će odgovarati nauci duže od jedne godine. Jer, nauka stalno napreduje. Znači, nauka je ispred a iza su nastavni planovi i programi i udžbenici. Sada treba odgovoriti na pitanje – za koga mi štampamo udžbenike? Za učenike, za nastavnike ili za relaciju između nastavnika i učenika? Šta je cilj obrazovanja i vaspitanja? Da li da napunimo đaka, kao bure, podacima koje će on vaditi kad se sutra pojave u životu i početi da rešava probleme? Ne. Mi treba da osposobimo učenika da poznavajući sto poznatih činjenica i podataka dođe do 101. nepoznatog podatka. Znači, da sam savlada prepreku, da sam reši problem. Zbog toga je vrlo bitno osposobiti i imati takav udžbenik da ga učenik može sam koristiti. To može samo onaj učenik koji je sposoban da individualno napreduje. Individualno napredovanje treba omogućiti i to je krajnji cilj našeg obrazovanja. Kad govorimo o tim cenama, korupciji itd, ono što ste vi uradili, to obezbeđuje da korupcije ne može biti ako nabavka udžbenika i čitavog potrebno učeničkog materijala, pratećeg, bude išlo preko đačkih zadruga. Ono što vi kažete – ušteda će biti do 30%. Udžbenici sigurno mogu biti najmanje jeftiniji za 15%. S druge strane, 5 do 6% najsiromašnijih učenika u svakoj školi može dobiti besplatno udžbenike preko tih đačkih zadruga. Mislim da đačka zadruga kao asocijacija i učenika, jer su članovi đačke zadruge, da se razumemo, i nastavnici i direktori i administrativno osoblje, će pomoći da se i dualna nastava, o čemu sam govorio, lakše, efektnije i efikasnije realizuje, ako bude u funkciji nastavno-obrazovnog procesa. Mislim, ministre, pošto sam dugo godina u obrazovanju, da vi radite prave stvari. Znači, rešavate prave i konkretne probleme. Nastavite samo tim putem i boljitak dolazi. Kažem – da ova zemlja nije opljačkana 2000. godine, ja se ponovo vraćam na to, pazite, jednoga dana će pisati to u nekom udžbeniku, a ja vam kažem i poslednji put ponavljam danas – najveća pljačka i genocid je to što je uništen SDK. I SDK je bio povod i razlog, odnosno i omogućio je, to uništavanje je omogućilo da se država opljačka. I opljačkana je država. Oni koji su učestvovali u tome, oni danas ne bi smeli uopšte da pričaju o tome. Ali, jednoga dana sigurno ćemo doći u tu poziciju privrednog razvoja, ako nastavimo ovim trendom i ovim tempom, da svi učenici dobiju besplatne udžbenike. Toliko i hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Branka Stamenković. Izvolite, imate još minut i 23 sekunde.
Hvala. Obradovala me je činjenica da Zakon o Nacionalnom okviru kvalifikacija predviđa validaciju neformalnog i informalnog znanja. Imam pitanje – da li će u postupku priznavanja inostranih obrazovnih stepeni, diploma, biti priznavana i inostrana validacija neformalnog i informalnog znanja, jer mi nije jasno iz samog zakona. Recimo, imamo situaciju da u zemljama Evropske unije, konkretno u Velikoj Britaniji, znam sigurno, neko ko nije završio osnovne studije, ali ko je radio 10-15 godina, bio lider i ostvario se u svojoj oblasti i dokaže da je u stanju funkcionisati na akademskom nivou, prođe taj vrlo jednostavan sistem validacije i nakon toga može da upiše master studije. Da li ćemo priznati takve diplome master nekome ko nema osnovne studije? Hvala.
Reč ima ministar, gospodin Šarčević.
Ako smo rekli da usklađujemo, svakako to moramo da uradimo i to je civilizacijski pomak. Kada smo radili Zakon o viskom obrazovanju, setite se da smo ugradili ko sve može da radi na akademskim i strukovnim studijama, gde nije uslov više da doktorski sertifikat nego kompetencije. Imate primere u svetu drastično dobri da ljudi koji imaju Nobelovu nagradu nemaju doktorate vode kompanije i univerzitete i rektori su. Tako da je sada prvi put ta prilika da i kroz ovo priznamo zvanje, a ne samo papir i jurenje nekih ocena i formalnosti. Da, menjamo sistem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragan Kostić. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Uvaženi ministri sa saradnicima, drage kolege, građani Srbije, moje današnje izlaganje odnosi će se na Zakon o udžbenicima. Moderna škola i savremeno obrazovanje koje osposobljava pojedinca za aktivno uključivanje u društvo zasnovano na znanju se ne mogu zamisliti bez kvalitetnih udžbenika kao značajnog faktora u kognitivnom razvoju učenika, pa samim tim Zakon o udžbenicima treba da bude i mera za obezbeđivanje kvaliteta udžbenika. On treba da bude i oruđe za smanjenje nejednakosti u obrazovanju kao i da pruži podršku za uključivanjem sve dece u obrazovanje, povećanje dostupnosti obrazovanja svakog deteta i istovremeno stvaranje uslova za kvalitetno obrazovanje u skladu sa potrebama i sposobnostima deteta. Cilj donošenja ovakvog zakona je svakako smanjenje rizika od korupcije u postupku izbora udžbenika, kao i obezbeđivanje dostupnosti nedostajućih udžbenika za sve kategorije učenika. Opštim principima Zakona o osnovama sistem obrazovanja i vaspitanja propisano je da je sistem obrazovanja i vaspitanja mora da obezbedi za svu decu jednakost i dostupnost ostvarivanja prava na obrazovanje, kao i prava na obrazovanje i vaspitanje zasnovano na socijalnoj pravdi i principu jednakih šansi bez diskriminacije. Obrazovna politika Vlade je usmerena na povećanje kvaliteta i pravednosti obrazovanja. Novi Zakon o udžbenicima posebno vodi računa o materijalnoj, socijalnoj dimenziji korisnika besplatnih udžbenika, kao i o jednakoj dostupnosti i obezbeđivanju nedostajućih udžbenika za sve učenika u vođenju instituta nisko tiražnih udžbenika i formiranjem centra za izdavanje nisko tiražnih udžbenika kome je cilj socijalna inkluzija i obrazovni sistem koji se prilagođava različitostima dece kako bi se obezbedilo ostvarivanje prava deteta na ne diskriminaciju, lično dostojanstvo, obrazovanje i kvalitetan život. Usvajanjem novog zakona osiguraće dostupnost nisko tiražnih udžbenika za sve učenike čime se pozitivno utiče i na kvalitet i pravednost obrazovnog i vaspitnog procesa i postignuća učenika sa smetnjama u razvoju i invaliditetom. Obrazovnog procesa na jeziku nacionalnih manjina. Na taj način postaje moguće da se zadovolje specifične potrebe različitih grupa učenika uključujući učenike sa smetnjama u razvoju. Obaveza izdavača da ulože deo poslovnog prihoda radi razvoja ili da sami objavljuju niskotiražne udžbenike predstavlja pozitivni primer socijalno odgovornog poslovanja unutar jedne važne društvene oblasti i smanjuje potrebu da se niskotiražni udžbenici finansiraju iz budžeta Republike Srbije. Povećanjem broja digitalnih udžbenika, priručnika i drugih nastavnih sredstava stvaraju se uslovi da savremeni nastavni sadržaji koji su prilagođeni uzrastu i interesovanju učenika, što omogućava interaktivan proces znanja i unapređenje učeničkih postignuća, kao i praćenje savremenog trenda u oblasti obrazovanja i vaspitanja. Rešenje o Predlogu zakona, posebno će uticati na izdavača udžbenika uvođenjem brže i efikasnije procedure, odobravanja rukopisa udžbenika, kao i efikasniji rad Komisije za odobravanje rukopisa udžbenika i racionalniji način angažovanja stručnih lica, što će dovesti do razvoja kvalitetnijih udžbenika u budućnosti, čiji će efekti pozitivno delovati na kvalitet obrazovnog procesa. Na kraju mog izlaganja, moram da se zahvalim ministru prosvete, gospodinu Šarčeviću, koji je obišao moju lokalnu samoupravu Sokobanju i nadgledao je radove na rekonstrukciji srednje škole, za koju je Vlada Srbija izdvojila 80.000.000 dinara, što do sada nikada nije bio slučaj u mojoj lokalnoj samoupravi i pozitivno ocenio sve ono što se radi u našoj lokalnoj samoupravi, a to je da smo obezbedili besplatan prevoz, ne samo za osnovce, nego i za srednjoškolce, da smo uveli besplatnu užinu za sve učenike, bez obzira na njihov materijalni status osnovne škole. Ono što nam sa druge strane stalno prebacuju da mi ne vodimo računa i da naša deca nemaju novac za užinu, možda je bilo u njihovo vreme, ali u vreme naše domaćinske brige o deci, nije, tako da ću u Danu za glasanje podržati ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Marija Janjušević.
Pozdravljam ministra sa saradnicima. Ja bih pre svega o zakonu o udžbenicima. Ono koliko sam ja imala prilike da razgovaram, struka kaže da je Predlog zakona dobar. Posebno hoću da pohvalim i član 12. u kojem se kaže da će se udžbenici štampati na srpskom jeziku i ćiriličnom pismu. Sa druge strane, verujem da vama kao profesionalcima neće smetati ni neka konstruktivna kritika, jer koliko god da imamo postignuća, verujem da se slažete da uvek može bolje. Mi ćemo ovde, usvojiti ovaj zakon i time prestaje onaj deo posla koji se tiče narodnih poslanika, ali na samom ministarstvu ostaje veoma važan zadatak, a to je primena ovog zakona. To je najčešće u praksi najveći problem. Pozdravljam, pre svega, što će kvalitet udžbenika biti kontrolisan sa nekoliko instanci, počev od samog ministra, Zavoda za unapređenje obrazovanja i vaspitanja, pa sasvim sigurno više nećemo imati skandal. Podsetiću na jedan konkretan primer, kada su učenici šestog razreda osnovne škole imali u ponudi udžbenik Zavoda za udžbenike i nastavna sredstva, kada je autor udžbenika za istoriju, Rade Mihaljčić, napisao da su Srbi uzeli Kosovo od Albanaca. Navodno je Stefan Nemanja još to uradio tada Albancima, a svi znamo kada je ta država uopšte nastala i na koji način. U svakom slučaju, verujem da se u buduće takve stvari neće dešavati. Verujem da Rade Mihaljčić više neće imati priliku da piše udžbenike za našu decu. S obzirom da sam se zaista potrudila da čujem ljude iz struke, hoću da vam prenesem još neke stvari iz primene zakonom, a možda se ne odnosi sada konkretno na Zakon o udžbenicima, ali vezano je za elektronske dnevnike. Pošto se teži da papira više nema, da se sve vodi elektronskim putem, profesori nakon časa moraju da žure u zbornicu, da bi na jednom do dva računara koji koriste svi profesori mogli da unesu ko je od učenika bio odsutan i da obave sve ono što se zahteva od njih, unesu ocene itd. Dakle, uz primenu ovog zakona prosto mora da ide paralelno i sve ono što se uz to zahteva. Mi smo pre koliko godina uveli inkluzivno obrazovanje, a ti učenici, deca, još uvek nemaju pedagoške asistente. Što se tiče besplatnih udžbenika i tu se nećemo u potpunosti složiti. U redu je, pokrivene su i siromašne grupe i mnoge osetljive grupe i porodice sa više dece, ali ako istovremeno pričamo o podršci porodicama, o populacionoj politici, onda sam sigurna da će ministar prosvete naći način da nagovori kolegu ministra finansija i ostale u Vladi da nađu novac za to, u vidu rebalansa budžeta. Ako ministarka Slavica Đukić Dejanović baca novac na kojekakve konkurse, na neuspešne konkurse, da dodam, vezano za slogane ili ne znam kakve nabeđene marketinške stručnjake, onda je bolje da ona to vrati u budžet i da se to usmeri za besplatne udžbenike. Sigurna sam da ima još mnogo stavki odakle se to može obezbediti. Nažalost, u Srbiji nema mnogo dece. Ako je osnovno obrazovanje osnovno, onda bi zaista bilo dobro da nađemo način da i udžbenici budu besplatni. To zaista nisu nikakvi jeftini politički poeni. Neka ministar prosvete to sam sprovede i nađe način. Opozicija je tu samo da uporno predlaže, sve dok ne dođe do konačne realizacije. Neke sitne izmene smo ipak predvideli, kako bismo mogli da u Danu za glasanje podržimo ovaj zakon. Tu bih se osvrnula na član 27. koji se tiče sukoba interesa i o tome smo razgovarali. Dakle, ako je direktor Zavoda za unapređenje obrazovanja i vaspitanja ranije pisao udžbenike, onda neka on odluči da li će i dalje ti udžbenici biti u opticaju i on nastaviti da prima novac zato što ih je pisao, a neće više biti direktor ili će biti direktor, a ti udžbenici će biti povučeni i on neće imati dodatna primanja sa te strane. To je vrlo jednostavno rešiti. Drugi član na koji bih imala primedbe je član 38. po kojem Zavod za udžbenike treba da štampa niskobudžetne udžbenike, a da se menica kao garant plaćanja za to, ne daje njima kao izvršiocu, već ministru. Dakle, ministar tu ima neko diskreciono pravo da odluči da li će sutra dan biti, ukoliko se dođe do prinudne naplate, da li će biti izvršeno ili ne, što takođe mislim da nije u redu i vrlo lako to možemo ispraviti, ali pričaćemo o tome u raspravi u pojedinostima. Ja samo još na kraju želim da se kao roditelj, kao narodni poslanik zahvalim svim prosvetnim radnicima koji savesno vrše svoj posao, jer smatram da ova struka kao i lekari, zapravo trpi najveći teret stanja u društvu. Imamo sasvim dovoljno slučajeva koje treba pohvaliti gde su učitelji, nastavnici, profesori zaista privrženi svojoj profesiji, okrenuti su ka đacima na najbolji mogući način, ne osvrću se na to koliko su niska njihova primanja i koliko su malo plaćeni za svoj posao. Eto, nadam se da i ovo nećete shvatiti kao kritiku, već kao jedan dodatni podsticaj, gde se sve mogu popraviti svi ovi veoma važni aspekti svakodnevnog života svih građana Srbije. Hvala.
Reč ima ministar Šarčević. Izvolite.
Dao bih odgovor za elektronske dnevnike. Znači, mi smo počeli pre nego ukupna digitalizacija, mnogo pre nego što smo imali para, računara i svega, ali smo napravili projekat da vidimo kako priča ide i on se odnosio na projektovanih 200 škola. Iznenađenje je što je sada to 566 i broj je u opticaju veći. Škole koje nemaju uslove neće ga ni početi. Znači, ne moraju silovati priču dok ne dobijemo opremu i mi to znamo. Ne mora da bude PS računar. Ima i tablet aplikacija. Znači, ima tu i jednostavnijih rešenja. To direktor treba da pozove tim E-prosveta i da dobiju konsultacije i sve drugo. Znači, to nije problem, nego možda neka ishitrenost, ali nije strašno, možemo da rešimo. Ono što je analiza, što smo radili za prvi deo i što su sami prosvetni radnici kolege pozdravili da im to sada manje vremena oduzima za administraciju, mi smo ukinuli pisanje nekakvih posebnih dnevnika za nekakve posebne aktivnosti, smanjili im čak taj deo i mislim da ono što je u E-dnevniku mnogo važnije, osim same neke digitalizacije, neko je danas rekao da je to moderno, korisno. Nećemo mi samo zato što je moda, nama je druga faza i počinje pilot ove godine analitika. Da li znate kako je dobro kada mi kroz E-dnevnik proverimo sistem znanja učenika za jednu oblast na celoj teritoriji Srbije. To nikada nismo radili. Po sluhu smo rekli – to je dobro, možda su naučili, možda nisu. To nam treba ne da bi nekoga kinjili, nego da znamo gde da pojačamo obuke, gde je kvar, tako da to nije nikakav poseban problem. Nije sporno što će menice ići ministarstvu. Znate, mi godinama pokrivamo minuse istog tog Zavoda za udžbenike. On se nekada zvao i za nastavna sredstva, ali tu funkciju nema. Mi smo svakako dužni da to prosledimo. Mi smo kao neki garant, žirant. To je takvo rešenje tehničko i ne vidim da smeta nikome. Hvala što ste pohvalili zakon. Sve ono što može da bude konstruktivno je u redu. Kolega koji je obavljao funkciju direktora škole do izbora na mesto direktora Zavoda je legitimno, zakonski bio autor, kao i svaki drugi nastavnik. On neće to više raditi, jer on ne može da radi zbog sukoba interesa, ali ako je taj udžbenik još uvek u opticaju, vi znate postupak koji je zakonom predviđen i za najlošiji udžbenik koji treba da povučemo ne možemo do kraja godine i zbog cene, i dece i svega toga. Prosto postoji tehnika. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Studenka Kovačević. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministri, u okviru reforme obrazovanja pred nama su danas predlozi zakona Ministarstva prosvete, nauke i tehnološkog razvoja. Mnogo toga je postignuto na unapređenju ovih oblasti, na čemu treba čestitati ministru i njegovom timu. Imamo kontinuitet, ozbiljno se radi, tako da su rezultati nesporni. Kada budemo završili sa stvaranjem pravnog okvira i usvojene zakone implementirali u praksi, svi efekti uloženog rada biće jasno vidljivi. Znam koliko vi, ministre, sa svojim timom provodite na terenu. Znam koliko razgovarate sa svima, obilazite sve ustanove, a to je preduslov za kvalitetno rešavanje problema. Bolji kvalitet u obrazovanju, između ostalog, obezbeđuje se i kvalitetnim udžbenicima. Nedostatak standarda kvaliteta udžbenika biće rešen ovim predlogom zakona. Ovim zakonom se takođe uvode i privatni izdavači, do sada je izdavanje udžbenika bilo isključivo u nadležnosti javnog preduzeća Zavod za udžbenike, a upravo smo čuli u ministrovom izlaganju šta se dešava sa Zavodom za udžbenike. Otvaranjem tržišta uvodi se raznovrsnost ponude i konkurencija kvaliteta. Uz uspostavljenu proceduru odobravanja udžbenika i poštovanja standarda koji su ovde propisani obezbeđuje se kvalitet, a prevazilazi se i višedecenijski monopol u oblasti izdavanja udžbenika. Krajnji efekat ovih mera biće zaštita porodičnih budžeta. Zatim, izdavanje udžbenika za učenike sa smetnjama u razvoju i invaliditetom do sada nije bilo zadovoljavajuće. U ovaj zakon uvršteno je da se poboljšaju, preciziraju i pojednostave procedure, a osiguraće se i veći kvalitet udžbenika. Članom 10. ovog predloga zakona propisano je finansiranje, odnosno sufinansiranje nabavke udžbenika, naročito za učenike koji su socijalno i materijalno ugroženi, kao i za učenike sa smetnjama u razvoju i invaliditetom. Vlada će, u skladu sa raspoloživim sredstvima u budžetu Republike Srbije, donositi odluku o finansiranju tih udžbenika prema utvrđenim kriterijumima. Članom 27. onemogućen je sukob interesa. Dakle, lica koja učestvuju u postupku davanja stručne ocene i stručnog mišljenja u postupku odobravanja rukopisa udžbenika ne mogu biti autori udžbenika, niti zaposleni kod izdavača, niti na bilo koji način povezani sa izdavačem. Ovim se značajno umanjuje prostor za korupciju. Ovim se značajno umanjuje ne samo prostor za korupciju nego se članom 43. jasno propisuje novčana kazna za izdavače u slučaju prekršaja, odnosno ukoliko izdavač kontaktira ili vrši uticaj na članove stručne komisije biće kažnjen novčanom kaznom. Još jedna dobra vest za roditelje koju donosi ovaj zakon jeste sadržaj člana 35. koji definiše da nastavnik može učenicima preporučiti dodatnog nastavnog sredstva, ali bez uslovljavanja kupovine istog. Kupovina dodatnih nastavnih sredstava vršiće se isključivo po pribavljenoj saglasnosti saveta roditelja i pojedinačnoj saglasnosti svakog roditelja. Po mom mišljenju, ovaj predlog zakona uvodi red, uvodi standard kvaliteta udžbenika i smanjuje troškove udžbenika. Omogućava jednaku dostupnost obrazovanja i vaspitanja i ja ću ovaj zakon apsolutno podržati.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milimir Vujadinović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Uvažene kolege, uvaženi ministre sa saradnicima, prateći ovu raspravu u proteklim danima, što mi je negde ostalo najviše upečatljivo, je da ste juče rekli da ste apsolutno svesni i da nemate zabludu i da ni pomislili ni rekli niste da srpsko obrazovanje kreće od vas. Sećam se iz nekih prethodnih rasprava, a vezane za Zakon o obrazovanju, da ste takođe rekli da ništa nije sveto pismo i da ne postoji stvar koja nije podložna promenama, te da će vreme svakako pokazati primenljivost svega onoga što mi ovde radimo. Naravno, mi smo tu svi zajedno sa vama na istom zadatku, da sve te probleme zajednički uočavamo, da ih otklanjamo i samim tim da nekakve zakonske predloge eventualno menjamo. Na kraju, u danu kada je u ovom uvaženom domu izabrana Vlada, u ekspozeu koji je tadašnja mandatarka, a sadašnja premijerka iznela, na 94. strani ekspozea je jasno rečeno, kako ona to reče, da će obrazovanje biti jedan od prioriteta za čije unapređenje će se posebno zalagati i jedan od osnovnih fokusa rada Vlade Republike Srbije. Evo, ovo je danas dokaz da i mi narodni poslanici koji smo dali poverenje tog dana i Vladi Republike Srbije i vama kao resornom ministru u njoj, nismo napravili grešku. Dokaz toga je i ovaj Zakon o udžbenicima, na koji sam se posebno osvrnuo, ali i svi dosadašnji zakonski predlozi iz oblasti obrazovanja, koji jesu reformatorski, a koji su prošli ovaj uvaženi dom. Prednost ovoga zakona o udžbenicima je što je pozitivno ocenjen i od strane udruženja i od strane pojedinaca, nastavnog kadra, svih onih koji su u ovome učestvovali i, kako oni to kažu, radilo se kako treba. Formirana je radna grupa, koja je na čelu sa vašom saradnicom, odnosno vašim saradnicima i vama kao resornim ministrom pripremala ovaj zakon i danas nemamo primedbe ni udruženja, ni pojedinaca, ni nastavnika, a evo ni dobrog dela opozicije. To govori o vrednosti ovog zakona koji je danas pred nama i građani to moraju da znaju. Ja sam naročito obratio pažnju na članove 11. i 12. jer sam neko ko dolazi iz višenacionalne sredine, iz Subotice, i znam kolika je važnost kada su u pitanju niskotiražni udžbenici za sve moje komšije, i Bunjevce, i Hrvate, i Mađare, a evo čuli smo danas i predstavnike Bošnjačke nacionalne manjine i mislim da je to primer kako se odnositi prema onima koji svi zajedno žive sa nama u Republici Srbiji i bez kojih Srbija ne bi bila ono što jeste. S druge strane, Vlada je pokazala i kako se vodi briga o našim ljudima koji su na nekoj drugoj teritoriji, u nekoj drugoj državi manjina, pa ulažemo i u njihove sisteme obrazovanja kroz adaptacije njihovih škola, pomoć njihovoj populacionoj politici, pomoć njihovom očuvanju kulture, ali nikada ne negirajući i pazeći na prava svih onih nacionalnih manjina koje zajedno sa nama žive u Republici Srbiji i upravo time dajemo primer šta je to što očekujemo za našu zajednicu u zemljama u okruženju i ja sam danas ponosan na ovo što vidim u članu 11. ali i na ono što vidim u članu 12. kada je u pitanju zaštita i ćiriličnog pisma i srpskog jezika. Uvažili ste i kritike Agencije za borbu protiv korupcije u članu 27, koliko se sećam, jasno ste razdvojili. Kada su u pitanju lica koja učestvuju u postupku davanja stručne procene, oni ne mogu ni na koji način biti povezani sa autorom ili sa izdavačem, niti mogu biti povezani sa licima koji su sa njima povezani. Daju jednu izjavu o tome. Čuli ste danas primedbu – bože moj, to je samo jedna izjava, ta izjava ne znači ništa, ali važno je ko vam je kaže. Građani Srbije treba da znaju da izjava sama po sebi znači odgovornost. Sad znate da ovi koji su danas kritikovali ovaj član 27. nemaju problem da daju bilo koju izjavu, ne vodeći računa ni da li će ta izjava uticati negativno na njih, a pogotovo da li će negativno uticati na samu Srbiju i građane Srbije. Mislim da je dosta toga već rečeno i mislim da su dosta toga iznele moje kolege narodni poslanici iz SNS. Ja ću se ovde zaustaviti i napomenuću da ćemo i za ovaj zakon u danu za glasanje dati podršku, kao što smo to do sada davali za druge reformske zakone u oblasti obrazovanja. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ivan Kostić. Minut i 30 sekundi. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić.
Uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, gospodine ministre Šarčeviću sa saradnicima, gospodine ministre Ružiću sa saradnicima, pred nama su tri veoma značajna zakona iz oblasti vaspitanja i obrazovanja koji će zasigurno pridoneti daljem unapređivanju vaspitanja i obrazovanja i nauke i zakoni iz modernizacije uprave, što će sve skupa pridoneti modernizaciji Republike Srbije za koju se tako zdušno zalaže naš predsednik Aleksandar Vučić i Vlada Republike Srbije. Gospodo narodni poslanici, vaspitanje i obrazovanje u Republici Srbiji spada u red onih sektora koji su u tranziciji doživeli najveće poremećaje. Tako je čitav vaspitno-obrazovni sistem od jednog evropski prestižnog nivoa doveden za vreme stranke bivšeg režima u najveću krizu i ponor u istoriji školstva i pedagoških ideja kod nas. Da li je tako gospodo iz bivšeg režima? Mi kroz čitav sistem vaspitanja i obrazovanja moramo afirmisati znanje i vaspitanje kao što je kolega ministar i rekao, jer bez znanja i vaspitanja svih građana Republike Srbije nema, gospodo iz opozicionih klupa, demokratije, jer je upravo znanje pretpostavka demokratije. Zato su mnoge ozbiljne vlade ozbiljnih zemalja u svetu u svojim ekspozeima dale vaspitanju i obrazovanju istaknuto mesto. Prvi put je to učinio kod nas predsednik Vlade Republike Srbije 2016. godine i sadašnji predsednik Republike Srbije Aleksandar Vučić. On je na stranici 72. svog ekspozea rekao, citiram, „Ono što je za nas najvažnije, o čemu sam najviše stranica napisao u ekspozeu, jeste reforma obrazovanja. Moramo da podignemo znanje na pijedestal sa kojeg se vidi dalje, na usvajanje novih znanja“, završen citat. Kao da je gospodin Vučić imao na umu reči velikog engleskog filozofa Frensisa Bejkona koji je rekao, citiram, „Zrno znanja jače probija od čeličnog“, završen citat, ili je možda predsednik Vučić imao na umu, kada je znanju dao prioritet u svom programu rada, reči čuvenog nemačkog filozofa Lajbnica koji je kazao, citiram, „Dajte mi vaspitanje i obrazovanje i mi ćemo za kraće vreme nego što je jedno stoleće promeniti karakter Evrope“, završen citat. Aktuelna predsednica Vlade Republike Srbije i gospodin ministar Šarčević su posvetili vaspitanju i obrazovanju osam strana u ekspozeu u kojem pored ostalog stoji, citiram, „Zalagaćemo se za prilagođavanje našeg sistema obrazovanja koji funkcioniše po modelu 19. veka kako bi smo ga doveli u 21. vek“, završen citat. Gospodo narodni poslanici, SNS prilikom dolaska na vlast nasledila je, a i gospodin Šarčević u najvećem delu, sistem vaspitanja i obrazovanja u koji ga je bivši režim doveo, a to je etatizacija, politizacija, birokratizacija, antipedagogizacija, jer su proterali vaspitanje ne samo iz škole i roditeljskog doma nego iz društva, čak je bilo zabranjeno govoriti o vaspitanju, a i zakoni nisu nosili naslov - zakon o vaspitanju i obrazovanju, nego o obrazovanju. Gospodin Šarčević to sada vraća u sistem. Komercijalizacija. Oni su, gospodine ministre, to uveli. Dva udžbenika svaki je prvak morao da ima. Jedan bukvar u školi, jedan kod kuće. Gospodo iz opozicionih klupa, kako se to naziva, vi iz bivšeg režima? Ormariće ste uveli za decu, koji su se drugi dan pokvarili. Kako se to zove, gospodo, nema vas iz opozicionih klupa? Pobegli ste sada, jer znate šta vas čeka večeras. Sorošizacija. Uklonili su, gospodo narodni poslanici, poštovani roditelji, sve patriotske, većinu patriotskih sadržaja iz udžbenika. Neću sad navoditi koje. Gospodin ministar Šarčević vraća to sada pomalo i doći ćemo zaista na nivo, kao što imaju i druge zemlje, pa ćemo vratiti vaspitanje u duhu srpskog patriotizma i za mir. Nažalost, to prethodni režim nije radio. Korupcija, da ne govorim. Evo, gospodin ministar sada sa ovim merama svodi to na razumnu meru. Neefikasnost. Gospodine predsedavajući, zameraju dva dana gospodinu Šarčeviću što izgovara reč „efikasnost“. To onaj ko zna pedagogiju i nastavnici, to je najomiljenija reč u vaspitno-obrazovnom sistemu. Baš efikasnost, a oni su forsirali neefikasnost i doveli sistem na vrlo niski stepen. Prethodni ministar Srđan Verbić je pokušao i uveo u jedan deo škola dualno obrazovanje. Gospodin ministar Šarčević je zagazio duboko u ovaj sistem dualnog obrazovanja. To je najvernije pedagoško dostignuće u savremenoj pedagogiji strukovnih škola u svetu. Gospodo narodni poslanici, visoko obrazovanje, zbog vremena moram samo dve, tri rečenice, zahteva rekonstrukciju na nivou pedagoške revolucije. Fakulteti moraju biti otvoreni prema novim progresivnim tekovina u obrazovanju i nauci uz kritičko vrednovanje stvaralačkog preuzimanja stranih ideja i modela u našu pedagošku praksu upravo, gospodine predsedavajući, kao što to radi gospodin ministar Šarčević u osnovnim i srednjim školama. Da li je tako, gospodo iz opozicionih klupa ili nije? Imali smo za vreme stranke bivšeg režima preko stotinu isturenih odeljenja fakulteta bez akreditacije, bez nadzora, nije im niko znao broj. Danas nije takva situacija. Da li je tako, gospodo iz opozicionih klupa, ili ne? Prosvetna inspekcija nije uopšte radila svoj posao, pa kako će i raditi? Imali su četiri inspektora. Namerno su za visoko obrazovanje da se ne bave svojim poslom da bi mogli raditi ono što su radili. Citiraću vam prosvetnog inspektora, načelnika inspekcije šta je našao. Citiram: „Nastava se u visokom obrazovanju održava za vreme stranke bivšeg režima po kafanama, napuštenim fabrikama, sportskim halama i ciglanama. Retko ko je imao prave učionice, biblioteke i stalno zaposlene“, završen citat. Prenela „Politika, list, izjavu bivšeg načelnika inspekcije koji je imao svoje privatne firme, a koji je na sreću otišao 2012. gospodnje godine. Otvarali su fakultete, verovali ili ne, pošteni građani, i u drugim državama po napuštenim kafanama. Citiram, glavni prosvetni inspektor iz Banja Luke nam je poslao da utvrdimo činjenice jer su našli 50 studenata privatnog novosadskog fakulteta kojima je nastava održavana u kafani u Banja Luci. Oni su zaplenili indekse, ali kada su od tog fakulteta dobili odgovor da su studenti samo bili na izletu, morali su da ih se vrati, završen citat. Neću da kažem koji list i tako... Tako ste, gospodo iz opozicionih, iz stranke bivšeg režima uništavali vaspitno obrazovni sistem, koji ne možemo mi samo vratiti na nivo generacije iza nas. Dozvolite da kažem da je odlično, gospodine ministre, što je Zakon o inspekciji pred nama i što ste ga zaista korektno napravili i Zakon o udžbenicima. Ne sme se dogoditi, kao što je to bilo za vreme stranke bivšeg režima, da nam učenici kupuju po dva Bukvara. Jedan su držali u školi, a drugi kod kuće. Kako se to zove, poštovani građani i roditelji, vi procenite, i bivši režim nek proceni. Sad, zbog vaše skromnosti, gospodine ministre, a velikog pedagoškog iskustva, dozvolite da gospodi iz opozicionih klupa, iz stranke bivšeg režima, pošto ih nema, ja kažem šta su učinili, da ih pitam jel istina. Afirmisali ste dualno obrazovanje kao najveće dostignuće savremene pedagoške teorije strukovnih škola i time uveliko zakoračili u reformu srednjih škola. Jel tako, gospodo iz bivšeg režima? Reformisali ste počeli gimnazije. Jel tako gospodo iz bivšeg režima? Petnaest godina nije ih takao niko. Osavremenili ste nastavni proces, uvođenje novih savremenih predmeta, osnove informatike, osnove bezbednosti i tu vaspitanje povezali, ono koje su oni proterali iz škola. Dakle, 24 hiljade časova zajedno sa vama dr Nebojša Stefanović, ministar bezbednosti, održali ste predavanje po školama. Jel tako gospodo iz opozicionih klupa, ili ne? Reafirmisali ste vaspitnu komponentu škole, nastave, roditelja i školske sredine. Zaveli ste red u školama u većini. Jel tako gospodo iz opozicije koji gledate sada iz soba, skupštinskih? Uveli ste nacionalni okvir kvalifikacija, a 15 godina su se muvali oko toga. Mi smo im nudili za godinu dana. Ali, fala vam što ste to uveli. Gospodine ministre, vi ste prvi u svetu upotrebili model programiranog učenja u Petom razredu osnovne škole, jer zbog skromnosti niste to rekli, ja imam hrabrosti to da kažem . Jel tako gospodo iz opozicionih klupa, ili nije? Idemo dalje, dozvolite da kažem da ste upotrebljavali reč - efikasnost vrlo često i dobili primedbe. Znate ko to može da vam da primedbe? Oni koji pojma nemaju o vaspitanju i obrazovanju. Čude im se nastavnici iz osnovnih škola o čemu govore. To je najveći vaš uspeh što tu reč stalno upotrebljavate, jer ste čovek svog zanata. Dozvolite da kažem o udžbenicima samo dve rečenice. Na pragu ste da iz ponora u koji su nas bacili dovedemo u red to. Zajedno sa Zavodom mi smo to potpuno razumeli. Ali, molim vas, nemojte dozvoliti da se u istoriji upotrebljava pet udžbenika i svih pet testova na kraju, jer moraju svih pet imati, i to se dešava, proverio sam strogo to. Znači moraju uzeti svih pet udžbenika. I na kraju ono što ste vi u jednoj rečenici rekli, ništa od ovoga gospodo da nije učitelja, nastavnika i profesora. Oni su okosnica vaspitanja i obrazovanja i zato je centar koji formirate idealna stvar. DŽon Djui, vi znate ko je to, američki pedagog, najveći, je ovako rekao, citiram – ako država danas ne plati učitelja, platiće sutra 10 policajaca. To je suština. Oni su vaspitanje proterali iz društva, i možemo 100 policajaca u školu, jer imamo nevaspitane, nažalost, i roditelje i jedan deo đaka, i mnoge generacije će morati da pate. I, na kraju, ono što su tražili studenti po starom programu od mene. Gospodo, imate rok 1. oktobar, učite, niko vam produžavati više neće. Informisan sam da ste većinu doveli do kraja i idite dalje na školovanje, jer su najveći umovi stvarali u poznim godinama. Samo da jedan podatak dam - Platon peti vek pre nove ere u 80-oj godini života „Zakone“, svoje čuveno delo, Kant, znate „Kritika čistog uma“ u 66-oj godini, Sofokle „Edip na kolenu“ u 89-oj na scenu stavio. Nikad nije kasno. Poštovani potpredsedniče, juče sam čuo ovde monstruozne izjave, citiraću, kada se najveće zlo našem narodu na Kosovu i Metohiji dešavalo, radim dole na KiM, kada su mučki, da kažem, banditi tukli Marka Đurića i ostali deo našeg naroda na KiM, jedan predsednik stranke, bivši predsednik države ovako je rekao – krivi su i Marko Đurić i Aleksandar Vučić, citiram – pale nacionalističke požare. To je onaj, gospodine potpredsedniče, koji je zajedno sa svojim ministrom Vukom potomkom, koji su pregovore o KiM iz nadležnosti organizacije UN preneli u EU i time doveli Euleks i zabili nož u leđa ne samo Srbima, nego i državi Srbiji. Je li tako gospodo iz bivšeg režima? To su oni, Jeremić i Tadić, koji su nesporno pitanje suvereniteta Srbije pred Komitetom Generalne skupštine UN prvi put učinili spornim Predlog rezolucije kojom se traži mišljenje Međunarodnog suda pravde o legalnosti jednostrane nezavisnosti KiM. Gospodo građani, Tadić je kao predsednik Srbije poklonio deo Srbije Hrvatima. Reč je o Vukovarskoj Jadi na Dunavu, koju je Tadić 2006. godine ustupio Hrvatima u dogovoru sa Ivanom Josipovićem. To nam govori čovek, čovek može da izrekne reči da gospodin Aleksandar Vučić, citiram – pali nacionalističke požare, u momentu kada preživljavamo, naš narod na Kosovu, najveće tragedije, samo onaj koji nema stida, koji nema morala, koji nema ni minimum patriotskog vaspitanja, ni osećanja i on i njegov njegov ministar Vuk su obični luftiguzi, to znači neradnici, obični lezilebovići i, gospodo građani, obične bitange. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Vesović. (Dijana Vukomanović: Poslovnik.) Po Poslovniku Dijana Vukomanović.
Zahvaljujem se predsedavajući. Zaista mislim da u ovoj poodmakloj diskusiji, kada još uvek ima dovoljno opozicionih poslanika koji čuvaju dostojanstvo Skupštine, gospodine predsedavajući, pozivam se na član 107. i obraćam se naravno vama i molim vas, ne sugerišem da izreknete opomenu, ali zaista poslanici koji se diče svojim obrazovanjem i svojim akademskim titulama zaista je neprimereno da koriste rečnik koji ne priliči prvenstveno Narodnoj skupštini. Znači, vaš je zadatak kao predsedavajućeg da opomenete poslanika, prethodnog govornika koji u svom rečniku koristi ulične izraze. On ima slobodu da to misli i da govori na glavnom odboru SNS. Neka se tamo javi za reč, ali zaista mislim da je naš zadatak, svih nas da očuvamo dostojanstvo Skupštine i da ne koristimo uličarski rečnik u ovom uzvišenom domu.
Koleginice Vukomanović, nisam ni stigao da bilo kakvu sugestiju dam kolegi Atlagiću zato što je on završio svoje izlaganje, pa čak ni da ga opomenem. (Branka Stamenković: Prozvali ste sledećeg.) Hoćete li da me pustite da završim, koleginice Branka? Znam ja odlučno da vodim i znam odlično da se ovde neko brani ne od politike koja se vodi u ovoj Skupštini, niti od politike koja se dešava na glavnom odboru SNS, nego se brani od istorijske odgovornosti za poteze koje je povlačio dok je vodio državu. O tome se radi. Znate, taj sud je mnogo gori nego poraz na izborima. (Branka Stamenković: Rekao je reč „luftiguz“.) Koleginice Bošnjak izričem vam opomenu. Izvinjavam se, koleginice Stamenković, izričem vam opomenu. Ispravio sam se za razliku od nekih, ja priznajem grešku. Neki je nikad ne priznaju. Povreda Poslovnika narodni poslanik Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, samo utišajte drugaricu. (Dijana Vukomanović: Mogli ste da me pitate da li želim da se Narodna skupština izjasni.)
Izvinjavam se kolega Rističeviću, da li želite da se u danu za glasanje izjasni Narodna skupština? (Dijana Vukomanović: Da.) Izjasniće se. Zatražite ponovo reč kolega Rističeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram član 103. i član 107. i reklamiram lažno predstavljanje. Gospodine predsedavajući, praksa je da kada neko reklamira povredu Poslovnika, da to radi zbog toga što nije dobio repliku da makar podigne Poslovnik, makar da ga ponese u Skupštinu. Znači, očigledno sem što je drugarica zloupotrebila Poslovnika, da ga nije ni ponela. Kada ga nije ponela, onda ga je ovako zloupotrebiti. Sledeći put joj savetujem da uprkos tome što galami, savetujem dragoj drugarici da ponese Poslovnik. Ona je reagovala na konto toga što nije dobila repliku, kao pripadnik opozicije. Koliko ja znam, ona je ovde izabrana na listu SPS, dakle nije izabrana na listi Vuka Jeremića, koga u narodnu zovu Vuk potomak, naslednika naftnog izvora iz Ježevice, koji je zahvaljujući tome kupio stan od milion evra, potrošio tri i po miliona evra na putovanju za pet godina. Koliko ja znam, taj Vuk potomak ima dva poslanika ovde koji su dve različite poslaničke grupe. Ako nastavimo sa ovom praksom, mi više ne znamo ko će za tog čuvenog Vuka potomka, koji je tražio ono sramotno neobavezujuće mišljenje od Međunarodnog suda pravde i koji je doveo do međunarodnog priznanja KiM, koji je doveo do proglašenja lažne države KiM. Mi ne znamo više ko će se javiti. Dakle, verujem da je to bila klasična zloupotreba Poslovnika, da je to bila replika, da je bila zloupotreba i ukoliko postoji ono vreme od dva minuta, ja savetujem da oduzmete drugarici, da ubuduće pazite da li se radi o poslanicima Vuka Jeremića, poznatog kao Vuk potomak ili se ne radi, s obzirom da on ima poslanike u dve poslaničke grupe. Hvala.
Ni jedan poslanik nije u obavezi da maše Poslovnikom. U obavezi je da se prijavi za reč, a onda ću da pitam za osnov, što je koleginica kasnila. Reč ima narodni poslanik Branka Stamenković, po Poslovniku.
Hvala. Član 103. poslanik se javio, bio je drugi stav. Javio se po Poslovniku, ušao u repliku i vi ste mu to dozvolili, a malopre poslanik Atlagić rekao reč „luftiguz“, niste trepnuli, a kada sam se ja pobunila i tražila da ga opomenete, vi ste meni izrekli opomenu. Sada zahtevam da povučete ovu opomenu koju ste meni izrekli, da kaznite poslanika Atlagića i ako to ne uradite, molim da se o ovome glasa u danu za glasanje. Hvala.
Po povlačenju opomene koju sam izrekao ni govora. (Branka Stamenković: Znači, „luftiguz“ je u redu.) Znači, to zaboravite a to što dobacujete i dalje, to je razlog zašto ste dobili opomenu. Ništa drugo. To je jedini razlog ništa više. (Branka Stamenković: I Šešelj je dobacivao.) Možda je nekom gospodin Šešelj dobacivao ali nije ometao rad Skupštine. Da li želite da se Skupština u danu za glasanje izjasni? (Branka Stamenković: Naravno.) Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić, po Poslovniku.
Poštovani potpredsedniče, ovde je 107. dostojanstvo Narodne skupštine, radi građana Republike Srbije, radi intelektualaca koji gledaju profesora univerziteta. Luftiguz znači neradnik, a pošto mi je kolega Meho prebacio da to ne razume, nego samo intelektualci, ja sam preveo i na narodni jezik građanima. Ja preporučujem koleginici, pošto je doktor nauka, neka zaviri u rečnik neka vidi šta to znači. Hvala lepo.
Kolega Ševarliću, po kom osnovu? Sačekajte da budete prozvani. Nisam vas prozvao. Reč ima narodni poslanik Dragan Vesović. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Veroljub Matić.
Zahvaljujem. Biću praktičniji i govoriću samo o dva zakona. Jedan je Zakon o prosvetnoj inspekciji, vrlo kratko. Mislim da ta oblast nije bila u dobroj meri do sada rešena. Jako je bitno da prosvetna inspekcija praktično pokrije sve nivoe obrazovanja, odnosno prosvete i da stigne na sva mesta i najudaljenija mesta, mislim i na male škole, da bi se ujednačio kriterijum. Jednostavno da ne bi dozvolili da ta deca budu oštećena u smislu nivoa i obrazovanja i vaspitanja. Ono druga stvar koja nije dobro funkcionisala do sada je član 18. i 22. preneta ovlašćena sa nivoa Ministarstva na nivo lokalne samouprave, odnosno gradova, odnosno opština. Opštine odnosno gradovi ili su imali prosvetne inspektore ili nisu imali prosvetne inspektore i to pitanje nije bilo u dovoljnoj meri rešeno, tamo gde nisu postojali prosvetni inspektori na nivou lokalnih samouprava. Ovim zakonom je to rešeno. Članom 22. je rešeno da će ministar propisati pravila oko izbora. S obzirom, ako se ne izabere prosvetni inspektor na nivou grada ili opštine, to će vršiti Ministarstvo odnosno inspekcija na nivou Ministarstva uz određenu nadoknadu. Mislim da to jeste rešenje i da je dobro rešenje, da u svakom momentu ne može da bude praznih hodova ili samoinicijative ili nedozvoljenog ponašanja. Pozdravljam taj deo i mislim da su time praktično pokriveni i lokalni i republički nivo. Drugi zakon o kojem želim da pričam, mislim da je udaran, s obzirom da je to novina i nešto što se dešavalo u ovoj Skupštini. Mislim i da određena nerazumevanja na tom nivou su se dešavala. To je Zakon o nacionalnoj infrastrukturi geoprostornih podataka. Neću mnogo pričati o samom zakonu, ali ću reći nešto što se ne razume i reći ću nešto o Republičkom geodetskom zavodu i radnicima, odnosno ljudima koji rade u Republičkom geodetskom zavodu i koji će u najvećoj meri raditi na nivou geoprostornih podataka. Ovim zakonom se uspostavlja održavanja nacionalne infrastrukture geoprostornih podataka. Ono šta je geoprostorni podatak su podaci sa određenom lokacijom ili su vezani geografskom oblašću. Geoprostorni podaci, hoću samo na brzinu da nabrojim šta su oni. U članu 10. su navedeni. Mislim da će biti malo jasnije, pošto je ovaj zakon na visokom nivou i mislim da teško mogu da ga razumeju obični građani, a i nivo zakona je takav da mora da bude na ovom nivou, pa su to referentni sistemi, geografska mera i administrativne jedinice, adrese, katastarske parcele, hidrografija, visina, zemljišni pokrivač, statističke jedinice zgrade itd. Ono što je jako bitno, da će uspostavljanje nacionalne infrastrukture geoprostornih podataka izvršavati Savet. Na čelu tog saveta će biti direktor Republičkog geodetskog zavoda. Mislim da je to pravi izbor i mislim da i određena znanja i određeni stručni podaci koji se nalaze u Republičkom geodetskom zavodu logično nalažu da to bude direktor Republičkog geodetskog zavoda sa svojim saradnicima. Sama primena, kada se uspostavi taj sistem, omogućiće dobitak od pojedinca, fizičkog lica, preko privrede, javnog sektora, države, itd, itd. Navešću samo jedan plastični primer kako možemo to iskoristiti na jedan efikasan način. Recimo, voćarstvo na nivou države. Mi za sada nemamo reonizaciju odnosno ministarstvo, odnosno Vlada, sprema se da donese uredbu ili pravilnik da reonizuje područje za određenu voćarsku proizvodnju. Kada se ta reonizacija uradi, preko upotrebe geoprostornih podataka, ostalih podataka itd, vrlo lako i vrlo brzo se može doći do prostora gde određena voćarska proizvodnja može da uspe i gde će država da finansira tu vrstu proizvodnje. Znači, neće morati da se raspituju kod određenih stručnih poljoprivrednih ustanova, neće morati da saznaju na neki drugi način, jednostavno, jednim klikom mogu doći do tog podatka. To je jedna praktična i dobra stvar gde će se ovi podaci moći i na ovaj način koristiti. Ono što se ovde pojavljuje i mislim da treba malo pojasniti šta je Republički geodetski zavod. Ovde postoji poprilično nerazumevanja, pogotovo od pojedinih poslanika. Republički geodetski zavod je skup katastara u celoj Srbiji i tamo se odigrava suština poslednjeg rada. Tamo su podaci. Ovde se vrlo često zloupotrebljava pojam neažurnosti katastra, neažurnosti Republičkog geodetskog zavoda. Republički geodetski zavod je neažuran u meri u koliko predmeta nije rešeno. Toliko je on neažuran. Za ažurnost je odgovoran vlasnik, korisnik nepokretnosti, a ne Republički geodetski zavod. To se na svim nivoima zloupotrebljava, kao da je Republički geodetski zavod obavezan da brine o nepokretnosti gde su vlasnici zaduženi da u roku od mesec dana od određenih promena, ili ako nije uknjiženo, prijave to Republičkom geodetskom zavodu da bi se postupilo po tom zahtevu. Jednostavno, vlasnici i korisnici nepokretnosti su u obavezi da svoje nepokretnosti prijave, promene, ili, ukoliko nisu uknjiženi, da prijave, da bi Republički geodetski zavod sa strukom postupio i doneo određena akta, odnosno rešenja i vršio uknjižbu u Republičkom geodetskom zavodu. Znači, ažurnost ili neažurnost Republičkog geodetskog zavoda se ne može pripisati Republičkom geodetskom zavodu. Samo se može pripisati u meri koliko je nerešeno podnetih zahteva u Republičkom geodetskom zavodu. Ono što je sledeće jako bitno i ja moram da se osvrnem na to, juče je u načelnoj raspravi kolega Zoran Živković izjavio, čitam iz stenograma, znači ništa proizvoljno: „Da li bilo ko od građana Srbije može sa sigurnošću kada ode u katastar da zna ono što njega interesuje tamo da to odgovara istini? Molim vas, znam po svom primeru“, itd, itd. Dalje kaže: „Katastar je nešto, ima jedna poslovica – može da bude ali ne mora da znači“, sa pravilnim akcentom. „To je nešto što možda jeste, možda nije i to pravi ogromne probleme“. I ono najbitnije šta je kolega Živković rekao – da su katastri praktično kao jedna biblioteka u koju je ušla neka horda pijanih, nepismenih istumbala. Ja ponavljam – „da su katastri kao jedna biblioteka u koju je ušla neka horda pijanih, nepismenih istumbala“. Molim vas, mislim da je gospodin Martinović ovde reagovao, ali to nije dovoljno. On je reagovao sa svoje strane i na svom nivou, ali mislim da je predsedavajući morao da odreaguje mnogo jače na ovakve izjave. Radi se o državnom organu, molim vas, radi se o državnom organu. Vi ste za nekoga ko radi državni posao rekli da je horda pijanih nepismenih istumbala. To „istumbala“ ja prvi put čujem reč, ali verovatno nešto znači, bar njemu. Na neki način osećam svoju obavezu jer meni je baza, ja sam te struke, radio sam taj posao, meni miruje tamo radni staž, bio sam na takvim mestima gde sam mogao da vidim iznutra rad Republičkog geodetskog zavoda, odnosno katastara i znam šta se radi, koliko se radi i koliko je to odgovoran posao. Ako hoćemo ozbiljnu državu, ko nema sređen katastar nepokretnosti i upise prava na njima, mislim da nema ozbiljnu državu. Mislim da mi imamo i ozbiljnu državu i ozbiljne katastre i ozbiljan Republički geodetski zavod. Iz tih razloga, kažem, dužan sam da odreagujem, da demantujem da to nije tako, da su praktično oljagani i državni organ, kao posebna organizacija, Republički geodetski zavod, svi radnici tamo, pored geodeta tamo postoje i neki drugi radnici, od pravnika, nekih drugih radnika itd, pomoćnog osoblja, svi su oljagani, oljagana je struka i van Republičkog geodetskog zavoda, znači struka, gde otprilike pola geodeta radi u Republičkog geodetskom zavodu, pola radi van njega. Svi su oni oljagani i na to se jednostavno mora odreagovati. Molim vas, ako se nekom žuri, mislim da je ovo jako bitno. Još nešto ću reći. Pokojni premijer Zoran Đinđić je bio predsednik jedne komisije u Republičkom geodetskom zavodu dok je bio premijer. Zoran Živković koji je naslednik njegov je uspeo da pogazi i njega, s obzirom da je Zoran Đinđić verovatno razumeo šta radi Republički geodetski zavod i čime se bavi i bio zvanično predsednik jedne komisije u Republičkom geodetskom zavodu. Da li može da bude horda pijanih ljudi onaj ko radi na putevima, na mostovima? Gledali ste mostove ovde i u Beogradu. Vidite vi da se most gradi i sa jedne i sa druge strane i da se on negde tamo na sredini sastavi bez greške. Tuneli se kupaju sa jedne i sa druge strane, pa sa četiri strane se kopaju tuneli. Šta mislite, da napravite četiri tunela, da li to može da radi horda pijanih ljudi? Da li vojska može da funkcioniše bez ovoga? Ne može. Da li mogu rakete, da se napuni softver sa koordinatama koje gađaju u centimetar? Da li to mogu da rade horde pijanih ljudi? Moj predlog, ako je moguće, da odložno predsedavajući Skupštine izrekne kaznu ili najstrožu kaznu, pa da Republički zavod preko svojih predstavnika ovde, preko direktora Republičkog geodetskog zavoda to javno reaguje i demantuje ovakve izjave koje jednostavno nisu dostojne nijednog nivoa, a kamoli ove Skupštine. Molim da se tako postupi. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Radojčić. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Boban Birmančević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, poštovane kolege poslanici, poštovani građani, set zakona koji je na ovom dnevnom redu jasno pokazuje ozbiljnost i ovih ministara ovde i ove Vlade i, naravno, našoj u Narodnoj skupštini. Ono što bih hteo odmah na početku, već je pred kraj rasprave u načelu, da demantujem opozicione kolege koji su naveli da se niko ozbiljno ne bavi školstvom. Upravo ovi zakoni, oni zakoni koje smo uložili, usvojili u prethodnim raspravama pokazuju da je upravo ovo ministarstvo i ova Vlada sve zajedno sa ovom Narodnom skupštinom najozbiljnije i na najkvalitetniji i pre svega najefikasniji način bavi upravo zakonima koji definišu prosvetu. Nemoguće je preskočiti i ne pomenuti sve ono što je prethodilo ovakvom zakonu i ovim zakonima, a to su udžbenici koji su pre svega bili namenjeni profesorima, a ne učenicima, bili su zakoni koji su u centar stavljali prosvetne radnike, a nedovoljno učenike koji nisu štitili učenike i koji kao proizvod toga nisu dovodili do kvalitetnih i stručnih zvanja. Upravo Nacionalni okvir kvalifikacija će dovesti u red oblast koja je svima bila sporna i koja se godinama u nazad pominje, a upravo i zakoni koji su preuzeti i koji su doneti na ovu Skupštinu, koji će biti nadam se izglasani u Danu za glasanje pokazuju ozbiljnost onih koji o prosveti misle. Preuzeti odgovornost i doneti nove zakone a ne ispravljati stare, svih ovih pet zakona koji su na dnevnom redu su upravo novi zakoni, pokazuju da ovi ljudi rade svoj posao. Evropski okviri su nešto što je naravno deo na šta se oslanjaju zakoni, ali u suštini i osnovna formula svih ovih zakona usmerena je upravo na učenike, na građane i na sve one koji misle dobro ovoj državi. Godinama unazad niko nije imao hrabrosti da se uzme u koštac sa problemima i odgovornost za ovo što ćemo danas izglasati je naravno, ne danas, nego u Danu za glasanje i na nama i na onima koji su predlagali, ali i rezultati ovih zakona će biti postignuti i biti jasni i vidljivi tek za nekoliko godina. Svakako jedan vrlo vrlo značajan zakon to je upravo Zakon o elektronskom poslovanju, o elektronskoj upravi. Deo je konkretnih zakona i ulazi u sve zakone o kojima mi pričamo, o zakonima koje smo ranije govorili. Ako vam kažem da smo nekada maštali i sanjali o elektronskoj upravi, mi tu elektronsku upravu imamo. Digitalizacija je nešto što ne kuca nama na vrata, to je nešto što je već kod nas u kući. Ja bih zaista naš narod, srpski narod, ljudi koji žive u Srbiji zaista smo jako talentovani i siguran sam da su svi od tri do 93 godine vrlo vrlo sposobni i vrlo spremni, prešli smo vrlo brzo sa pisama i razglednica na SMS i MMS poruke, a još brže ćemo preći sa SMS-a i MMS-a na digitalno poslovanje. Za svaku pohvalu, izuzetno smo talentovani za digitalizaciju i mislimo da u svetu toga, završavam i svoje izlaganje, budućnost Srbije budućnost svih nas, posebno naših potomaka je u upravo dobrom i kvalitetnom prosvetnim zakonima u digitalizaciji i na putu koji ova Vlada kvalitetno trasira i kvalitetno vodi. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miladin Ševarlić. Imate još minut i 30 sekundi.
Zahvaljujem gospodine potpredsedniče. Gospodine ministre imam tri pitanja ili molbe, ako niste u mogućnosti sada da odgovorite može i naknadno. Prva molba proizilazi iz zahteva većeg broja skupova nacionalnih organizacija Srba iz regiona, koji mole da se bukvar srpkog jezika napravi jedinstven za svu srpsku decu, jer nemački se uči iz nemačkog udžbenika i u Nemačkoj, i u Austriji i u Švajcarskom kantonu nemačkog govornog područja, engleski u Engleskoj, Americi itd. Drugo pitanje, jeste, molim vas da prekontrolišete udžbenik biologije, osmi razred, izdanje „Logos-a“, autor je Gordana Subanov Simić u kome stoji sledeće. U rubrici otkrivalica – kukuruz, soja, uljana repica i pamuk je danas skoro 100% genetski modifikovani organizmi. To je apsolutna neistina, jer celokupne površine pod genetski modifikovanim organizmima u svetu su 180 miliona hektara, a to je oko 10% obradivog zemljišta u svetu. Druga netačnost u ovoj istoj metodskoj jedinici, kaže, da je pre toga, samo momenat da otvorim taj slajd, na kraju je rečenica da je organska poljoprivredna proizvodnja pod znacima navoda organska, nastala kao odgovor na GMO. Organska poljoprivreda je postojala za vreme kada nisu uopšte korišćena poljoprivredna sredstva. Treće što molim, dozvolite danas je 99 godina Poljoprivrednog fakulteta, univerziteta u Beogradu, jednog od šest najstarijih fakulteta u sklopu univerziteta u Beogradu, koji je između 200 i 300 mesta i tim povodom vas posebno molim, Vlada Republike Srbije, Narodne Republike Srbije svojevremeno je donela odluku da negde oko 800 hektara na potezu Crvenka u sastavu PKB-a, koji će biti privatizovan se dodeli Poljoprivrednom Fakultetu Beograd za ogledno dobro za ratarstvo i stočarstvo, što naš fakultet nema. Molim vas da sa ministrom privrede pokušate i sa dekanom da razgovarate o tome.
Zahvaljujem kolega. Reč ima ministar, gospodin Šarčević. Izvolite.
Pokušaću za 30 sekundi da odgovorim. Za ovo treće zalažemo se ministar Nedimović i ja u potpunosti. Kontakt sa dekanicom i sve druge pripreme, za sto godina, radimo intenzivno i pripremamo dobar budžet za renoviranje svih ostalih delova fakulteta. Drugo, pogledaćemo udžbenike, ja sam apsolutno protiv GMO, tako da ćemo to pogledati, zaista nisam znao. Ono što je bitno, prvo, niste juče bili na sednici kada sam ja pričao, da smo napravili jedinicu u Zavodu za unapređenje vaspitanja i obrazovanja od ljudi koji se bave samo strukom tzv. nacionalne nauke, istorije i geografije, jezika i književnosti i bukvara i tako dalje i radimo jedinstveni nastavni plan i program. Kroz posebne veze sa Republikom Srpskom, to nikakva tajna nije, to rade sve zemlje sveta, gde mi uključujemo našu dijasporu i Srbe iz regiona. Jednog dana će verovatno i oni koji žive u nekim drugim delovima gde su nekad bili Srbi setiti se da priđu, ali mislim da ste me razumeli. Tako da je to neka jedinstvena potreba i prvi put to radimo vrlo organizovano i radi se na jedinstvenom bukvaru za dijasporu.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zvonimir Đokić. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani predsedavajući. Uvaženi ministri sa saradnicima, poštovani narodni poslanici, govoriću o Predlogu zakona o elektronskoj upravi. Da li možete da zamislite sledeću situaciju u Srbiji. Za osnivanje novog preduzeća potrebno je pet minuta, još par minuta potrebno da se pokrenu bankarski računi za novo preduzeće. Samo nekoliko sekundi, dakle, manje od minuta dovoljno je za potpisivanje poslovnih ugovora, posredstvom pametnih telefona. Mogućnost sprovođenja izbora bilo da su lokalni ili parlamentarni glasanjem iz svoje dnevne sobe ili iz bilo kog dela sveta gde je dostupan internet. Bilo kakav posao koji morate obaviti sa državnom upravom možete obaviti u jednom danu putem interneta i tako dalje. Teško je zamisliti takvu situaciju kod nas, ali takvoj Srbiji težimo. Upućeniji mogu pretpostaviti, ali sve ovi i mnogo više od toga već godinama unazad moguće je u jednoj maloj gotovo najmanjoj zemlji EU u Estoniji, državi koja se već godinama unazad opredelila za digitalizaciju koja se već odavno zalaže za to da se u EU donose i sprovode propisi koji će podržati četiri slobode EU a to su sloboda kretanja ljudi, roba, usluga i kapitala prošire na još jednu petu, slobodu kretanja podatka. Postojeći propisi o tome gde javne ustanove i privatna preduzeća smeju koristiti i skladištiti i čuvati prikupljene podatke u zemljama EU, uglavnom su skrojeni prema nacionalnim granicama, a tako je i kod nas. Novi propisi i rešenja koja su već primenjena u Estoniji, a zatim i drugim zemljama EU, zaista olakšavaju život građana, jer više nisu potrebni pečati i hrpe papira i potpisa, čekanje na šalterima i slično. Nedavno sam po ko zna koji put u životu ponovo doživeo da čekajući ispred jednog šaltera u nameri da dobijem željenu potvrdu, ponovo doživeo da čujem od službenice – žao mi je, pao je sistem, užas. Evo samo nekih inovacija koje je Estonija već odavno uvela u praksu. Digitalno sklapanje ugovora, mogućnost osnivanja preduzeća u Estoniji bez obaveze da tamo imate prebivalište ili boravište, pa čak ne morate ni nogom da stupite u Estoniju, tzv. erezidentnost. Troškovi osnivanja preduzeća, ali i zahtevi države birokratije svedeni su na minimum, pa se vođenje poslovanja odvija putem interneta i nije nužno zaposliti čak ni lokalnog direktora, a oporezivanje je vrlo jednostavno. Za prve dve i po godine postojanja tog sistema, prijavilo se 20.000 fizičkih lica, pravnih lica iz 138 različitih zemalja, zamislite čak i japanski premijer, a Estonci očekuju da će do kraja 2025. godine imati čak 10 miliona erezidenata, dobar posao, zar ne? Bilo kakav posao koji morate obaviti sa javnom upravom u Estoniji, možete obaviti putem interneta, sve osim obavljanja nečega što se smatra visokorizičnim, poput sklapanja braka u šali, ali i sa ponosom, ističu Estonci. Sprovođenje izbora, glasanjem iz kuće, govorio sam o tome. U Estoniji su na parlamentarnim izborima još davne 2011. godine glasali putem interneta i stizali iz 105 zemalja sveta. Pre dvadeset godina bankarstvo putem interneta bilo je u povoju, a danas čak i penzioneri u Srbiji, dakle kod nas obavljaju platni promet sa svojim pametnim telefonima. Poštovane kolege, ubeđen sam da ste razmislili o tome koliko se stabala šumskog drveća poseče i trajno uništi, samo zbog papira u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Dodajte tome i uništene šume zbog potreba ostalih institucija. Razmišljajte o tome. Na kraju, želim da se osvrnem na prethodna izlaganja i neke skeptične izjave poput one da nemamo još ni izgrađenu kanalizaciju, vodovod i asfaltirane puteve do svojih kuća, a hoćemo da uvedemo digitalizaciju. Da, gospodo, hoćemo, jer da je čovečanstvo čekalo da svaka kuća i svaka porodica nabavi po makar jednu voštanu sveću, mi do danas ne bismo ni sijalicu izmislili. Dakle, mi iz SNS predvođeni Aleksandrom Vučićem ćemo usvojiti predložene zakone i idemo napred. Ko želi, neka nam se priključi, a ko ne, živeće u mraku.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jasmina Obradović, imate jedan minut, preostalo vreme poslaničke grupe.
Zahvaljujem. Poštovani ministri sa saradnicima, poštovane kolege, predsedavajući kaže da je ostao još jedan minut. Ono o čemu sam ja želela da govorim, mislim na danas, to je Zakon o nacionalnom okviru kvalifikacija Republike Srbije i pre nego što počnem bilo šta, ja ću odmah i da završim. Završiću na sledeći način, na kraju poslanička grupa SNS podnela je određen broj amandmana na ovaj zakon kojim svako od nas daje svoj doprinos u definisanju pojmova, principa i ciljeva ovog zakona. Našim amandmanima želimo da snažno podržimo ovaj zakon, svako iz svoje vizure. Ja ću se, pošto mi je to blisko, baviti kadrovskom politikom iz aspekta razvoja kadrova u javnim preduzećima, ali o tome više u raspravi po amandmanima. U danu za glasanje, svakako da ćemo podržati sve ove zakone. Hvala vam.
Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa, više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa, pitam da li žele reč predstavnici poslaničkih grupa ili još ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Narodni poslanik Branka Stamenković. Izvoltie.
Došli smo do kraja načelne rasprave. Želim da se zahvalim ministru što je bio korektan, što je odgovarao na pitanja. Nisu svi ministri raspoloženi da odgovaraju na pitanja, a raduje me u vašem poslednjem odgovoru da stavljamo stručnost ispred papira, jer dok je papir bio na prvom mestu, napravili smo taj fenomen kupljenih diploma. Moramo naći način i sa tim da se izborimo, i ako bi mogli nekako to da obećate da ćete da se trudite, to bi bilo sjajno. Nećemo se videti sada u raspravi u pojedinostima, žao mi je zbog toga, neću imati priliku da predstavim svoje amandmane, zato što su poslanici vladajuće koalicije opet uzurpirali svo vreme predviđeno za predstavljanje amandmana. Želim vam svu sreću da to nekako psihički preživite, jer nekako zamišljam da ćete ne jednom, u sebi pomisliti i plakati za Brankinim amandmanima o besplatnim udžbenicima. Oko besplatnih udžbenika se nećemo nikada složiti ili čini mi se u stvari da je žalosno to što se mi slažemo. Verujem da ministar smatra da bi to bilo sjajno da sva deca imaju udžbenike, ali insistira da nema para. Ono u čemu se ne slažemo je da ja tvrdim da para ima i od ministra očekujem da se rukama i nogama sa tog mesta na kome se nalazi bori, da ovo bude prioritet, a za to je najbolja populaciona politika, pomoći roditeljima da ekonomski mogu da izdržavaju više od jednog deteta. Na kraju još samo želim da kažem da u ovoj Narodnoj skupštini kada poslanici vladajuće koalicije dobacuju, onda je to tradicija parlamentarizma. Kada ja prihvatim tu tradiciju, onda je to za opomenu. Sram vas bilo dvostrukih aršina. Toliko od mene.
Koleginice Stamenković, nemojte da iznosite neistine. Niko vas nije ni ometao, niti vam dobacivao. Niko. Možda su poslanici između sebe pričali, ali niko vam nije dobacivao. Jako je bezobrazno što optužujete kolege koji zaista ništa nisu uradili protiv vas dok ste vi diskutovali.
Ja pričam uopšteno.
Nemojte vi uopšteno. Optužili ste direktno poslanike sa kojima se vi ne slažete da vam dobacuju i da vas ometaju, a da ja kao predsedavajući imam dvostruke aršine, upravo ste to rekli. Sada smo došli do toga da ste vi to uopšteno rekli. Nema uopšteno. (Branka Stamenković: Ne danas, generalno.) A ne danas, a ne sada? Dobro. Sviđa mi se takav način razmišljanja. Reč ima narodni poslanik Dijana Vukomanović. Izvlite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Evo, imam još nekoliko minuta, pa i ja da kažem koju reč. Reč je parlamentarizmu. Podsetiću vas na reči jednog od teoretičara engleskog tipa konstituciunalizma i parlamentarizma, pošto svi znamo da je Velika Britanija majka parlamenta, koji je rekao da britanski parlament može sve, osim da muškarca pretvori u ženu. Vi ste uspeli čak i u tome. Vi ćete pročitati moju aluziju, znate na šta mislim. Sutra ćemo imati prilike da se oči u oči pogledamo, nadam se, sa Vladom i sa ministrima, poslednji je četvrtak u mesecu. Dakle, uspeli ste čak i u tome. Ali, evo, da ne budu u tom smeru moje završna reči, hoću da kažem da će vladajuća koalicija, dakle, uspeti da usvoji svojom brojčanom nadmoću ovaj set od pet zakona, a ja želim ministrima, Šarčeviću i Ružiću, da ne dođu u situaciju da nakon dve godine, kao što je ovaj slučaj sa Zakonom o udžbenicima, da povlače zakone za koji se danas zalažu i da jednostavno kažu da institucije Srbije nisu izdržale pritisak ovih slova i ovih papira na kojima su napisani zakoni i da ne moraju da pišu neke nove zakone koji će biti upodobljeni sa realnim životom i realnom situacijom u Srbiji. Dakle, ja vam želim da što više sprovedete dobrih odredaba. Naša poslanička grupa je takođe dala amandmane, ali kažem vam da ta sila i to samopouzdanje i to samouverenje će kad tad doći u sudar sa realnim životom i realnom situacijom u Srbiji. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Hvala lepo, gospodine predsedavajući. Gospodo ministri, verujem da je tok ove rasprave pokazao koliko smo samo bili u pravu kada smo na početku saopštili da ovim zakonima, ovim predlozima zakona zaista suštinski nema šta da se zameri, da su rešenja u njima zaista nesporno dobro i kada pogledate kako je tekla ova rasprava i juče i danas, suočite se sa činjenicom da su izgleda „najozbiljnije zamerke“ išle u smeru da će metar registar da bude oružje „Velikog brata“ i da će udžbenici koji sadrže više od 50 stranica da deluju zastrašujuće na đake. E, pa koliko je to ozbiljno svak može sam da zaključi, a toliko su ozbiljne i sve ostale zamerke, a ove su bile onako ponajkrupnije. Naravno, izrekli su ih ljudi koji, evo, sad nam saopštiše nisu i dalje zaključili, a to Poslovnik lepo predviđa, koliko ko vremena za raspravu ima i kako može da ga koristi, pa su slobodni, naravno, i oni da to urade sutra ili bilo koji drugi dan, oni koji su završili izgleda sa glavnim utiskom u vidu plakanja više u sali nisu ni prisutni i oni koji su saopštili da Britaniju doživljavaju za neku majku, tako nešto. (Dijana Vukomanović: Majka parlamentarizma.) Šteta što tu za Srbiju nije bilo mesta u izjavi te vrste. Šteta, ali opet ništa neočekivano. Jesu i ovi predlozi zakona, gospodo ministri, dobar dokaz da su zaslužena sva ona priznanja koja su dobili i resori koje vi predstavljate. Međunarodna priznanja za resor prosvete o kojima smo mi razgovarali i prošli put kada ste bili u ovoj sali, a i ona koja se tiču neposredno Kancelarije za IT i E-upravu, koja je dobila prestižnu nagradu pre sada neki dan, nagradu na svetskom nivou za doprinos razvoju informacionog društva koju dodeljuje Svetski samit. Naravno da nisu bez razloga i bez osnova i oni dobri rezultati koje mi postižemo i ovde na domaćem terenu ne samo kroz dobre zakone koje usvajamo, a koji podstiču da mi budemo društvo znanja, da budemo društvo kompetencije, da budemo društvo sposobnih i zadovoljnih ljudi, već i da to gradimo korak po korak već danas, pa na primer kroz otvaranje novih naučno-istraživačkih centara uz saradnju našeg Ministarstva prosvete sa uspešnim domaćim kompanijama, kroz podršku različitim programima koji čine da naši ljudi na tržištu rada već koliko danas, već koliko sutra umeju da pruže više, da im posao bude lakši i da taj posao više vredi. Tako se odnose oni kojima je zaista do nečega ali suštinski i istinski stalo. Oni, dakle, brinu o poverenim resorima, oni brinu o poverenom im društvu, oni se trude da svakoga dana zabeleže neki novi rezultat i taj rezultat podrazumeva. Da, bilo je o tome reči i danas, izgradnja one bazične infrastrukture tamo gde nedostaje, ali izgradnju ove moderne infrastrukture koja čini da mi budemo svesni u kojoj se godini nalazimo, da ne samo stižemo, već i gde god možemo prestižemo one najuspešnije i u domenu digitalizacije i u domenu E–uprave i svih ovih sjajnih primera o kojima su govorile naše kolege iz poslaničke grupe SNS čitavog dana. I, kao što smo najavili, mislim da je to učinila upravo koleginica Obradović, budite uvereni, podržavaćemo dobra rešenja i ono što je za Srbiju nesporno korisno sa puno volje, sa puno truda, kako danas, tako i u raspravi i u pojedinostima sa velikom voljom. Hvala vam najlepše.
Zahvaljujem. Pošto nema više prijavljenih, zaključujem zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz tačka 1, 2, 3, 4. i 5. dnevnog reda. Sa radom nastavljamo sutra, u skladu sa članom 205. Poslovnika, u 16.00 sati.