Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, gospodine ministre verujem da u onom metežu i gužvi koji je postojao u utorak mnogi od vas nisu čuli pitanja koja sam postavio, pretpostavljam da premijer nije hteo da ih čuje, a verovatno uz veliku saglasnost svih medija koje sam spominjao da rade sa Agencijom savetnika predsednika Srbije, odnosno agencijom gospodina Srđana Šapera. Postavio sam pitanje premijeru Cvetkoviću, zamolio sam ga da nam najkasnije za dva dana da odgovor – koji je to politički, komercijalni i tržišni, bilo kakav, razlog zbog kog se državne kompanije, kompanije čiji je osnivač Republika Srbija reklamiraju u jednom listu koji ima mizeran tiraž? Koji je to interes da se monopolista, kao što je "Lutrija Srbije" reklamira u istom tom listu, u listu "Pravda"? Da li zbog toga što jedna proevropska vlada, što jedna proevropska politika ima potrebu da se reklamira u novinama koje su potpuno suprotne od politike koju je vodila ova vlada i u kom pravcu ide ova država? Voleo bih da čujem, takođe, od gospodina Cvetkovića da li je u međuvremenu razgovarao sa direktorom "Telekoma", gospodinom Radujkom? Da li ga je pitao, da li je gospodin Radujko razgovarao sa svojim akcionarima, da li je razgovarao sa Upravnim odborom kada je doneo odluku da se preko firme Srđana Šapera reklamira u listu "Pravda"? U krizi u kojoj živimo, gde pokušavamo svi da štedimo, državna preduzeća pod kontrolom Vlade i pod kontrolom Agencije koju vodi Srđan Šaper reklamiraju se u jednom takvom listu, čiji je kontrolor Šešelj. Bio je Šešeljev megafon 18 godina, pa ga se veoma lako i odrekao. Koji je to interes za javna preduzeća? Koji je to interes za građane? Koji je to interes da se javna preduzeća reklamiraju u dnevnom listu koji uređuje čovek koji je u vreme vanrednog stanja uređivao novine koje su jedine zabranjene u Srbiji? Danas kada na sednici Vlade treba da se skine oznaka tajnosti sa slučaja "Kovačević", nadam se da neće biti nova oznaka tajnosti stavljena na ovaj slučaj. Zaista bih molio premijera Cvetkovića da nam u najkraćem roku u ovom zdanju ili putem zvaničnog saopštenja da odgovore, da se ne bi desilo da opet pokuša da preko onih medija za koje nisam jednu reč rekao, a očito su pod kontrolom agencije Srđana Šapera, saznamo odgovore. Na kraju, hteo bih da kažem da poslanici LDP ni danas neće biti više u ovoj sali, iz prostog razloga što nam neorganizovanost i nesposobnost vladajuće većine da organizuje rad u ovom parlamentu ne dozvoljava da sedimo u ovoj sali. Mesta koja su predviđena za LDP nisu slobodna i niko drugi osim vladajuće većine nije kriv što ne možemo tri dana da radimo. Proteklih meseci smo slušali razne izgovore da ne radimo zbog jedne poslaničke grupe. Mislim da je sada svima jasno da ne radimo zbog nesposobnosti vladajuće većine, koja nije u stanju da obezbedi funkcionisanje Narodne skupštine. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz, ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe DSS. Da li se još neko javlja za reč? Posle njega narodna poslanica Marina Raguš, Poslanička grupa SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvo želim da u ime Poslaničke grupe DSS protestujem zbog ovih nekoliko, rekao bih, neradnih dana koje smo imali u Narodnoj skupštini Republike Srbije, a razlog tome je nesposobna vladajuće većina. Govorili smo u više navrata da zbog nesposobnosti i neorganizovanosti vladajuće većine ova Skupština ne funkcioniše na pravi način. Juče smo zbog toga protestovali, govorili smo da očigledno niste spremili sve što je potrebno da ovde radimo u uslovima u kojima je normalno da Narodna skupština radi i funkcioniše i danas je ovo dokaz, evo, izgubili smo sat i nešto vremena zbog sistema, slabo se čujemo, sa govornice je očigledno bolje, ali videćemo kako će dalje biti. Ministar se juče obraća Narodnoj skupštini sedeći, nije bitno o bilo kom zakonu da je govorio, a posebno o ovom zakonu o kojem je govorio, to je po meni poniženje za Narodnu skupštinu. Pokažite mi parlament u Evropi u kome se to tako radi, u kome se ministar sedeći obraća Narodnoj skupštini. Pitanja koja želim da postavim upućena su čoveku koji ima nekoliko funkcija, zove se Ivica Dačić, postavljam mu pitanje, recimo, kao ministru policije, mada je on i potpredsednik Vlade, prvi zamenik u Vladi. Pitam, kada će biti završena istraga u slučaju Panić? Mi smo upozoravali sa skupštinske govornice, govorili smo da se preko toga ne sme preći, pozivali smo vas, kolege iz vladajuće većine, da nam pomognu, govorili smo da se ne sme prećutati to što je čovek poginuo na ulicama Beograda od policijske čizme. Govorili smo da se mora utvrditi, nažalost, neki od naših kolega su pristali da se formira tzv. komisija koja, evo, do dana današnjeg u Ministarstvu nije završila posao. I tada sam sa skupštinske govornice rekao da se komisije formiraju, po starom komunističkom običaju, samo zbog toga da ništa ne bi bilo rešeno. U jednom intervju, ministar je doslovno rekao – da policajac koji je šutnuo Panića nije ima nameru da ga ubije. Taj intervju čuvam i čekam da se ministar pojavi na sednici Odbora za odbranu i bezbednost, da mu postavim to isto pitanje. Drugim rečima, ministar zna o kom policajcu se radi, pa čak i na neki način sam presuđuje. Da smo rešili pitanje Panića, možda se ne bi, u stvari ubeđen sam, dogodilo i to da pogine mladić Zarić na ulicama Beograda. Ministar kaže da je on u policiji tek osam meseci i da ne može sve da dovede u red. Podsetiću ga da pre nego što je on postao ministar, niko nije bio ubijen na ulicama Srbije na takav način. Bilo je veoma malo slučajeva, ali samo u odbrani, kada je neko iz vatrenog oružja pucao na policajce, ali da policajac usmrti građanina, civila, na način kako je u ova dva slučaja, to se nikada nije dogodilo. Ako bismo čekali da on bude četiri godine ministar, vi sami izračunajte koliki bi to procenat bio i koji broj ljudi, na osnovu proseka koji je do sada. Znači, neko za ovo mora da odgovara. Dakle, dokle je stigla istraga, pre svega, u slučaju Panić, još malo pa će biti godinu dana? Na to pitanje odgovor očekujem vrlo brzo. Kada će biti podignuta optužnica? Nataša Kandić namigne, pet policajaca bude uhapšeno i optužnica se sprema. Šta je sa slučajem Panić, ponavljam po ko zna koji put. Da li se mi to vraćamo u 90-te? Šta se dešava sa srpskom policijom? (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, pet minuta.) Zahvaljujem.
Reč ima narodna poslanica Marina Raguš, predstavnica Poslaničke grupe SRS. Izvinite, narodna poslanice, pre vas je narodni poslanik Miroslav Markićević, Poslanička grupa Nova Srbija, redosledom od najmanje ka najvećoj poslaničkoj grupi. Izvolite.
Poštovana potpredsednice, kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, pošto je utorak, u ovoj sali doma Narodne skupštine, tekla je sednica kako je tekla, hoću da obavestim građane Srbije da verujem da je predsednica Skupštine Srbije, koja ovde nije prisutna, nenamerno dezinformisala građane Srbije. Meni nije omogućeno da postavim pitanje, ne zbog toga što nisam sedeo na svom mestu, nego što je predsednica imala nekih većih drugih problema. Dakle, poslanici Nove Srbije su, prema odluci Administrativnog odbora, sedeli na svojim mestima, i ja sam po članu 235. tražio da iskoristim svoje pravo iz Poslovnika da postavim pitanje i to mi nije omogućeno. Dakle, vi kao predsedavajuća trebalo bi na to pitanje da mi odgovorite pošto istekne pet minuta na koje imam po Poslovniku pravo. Drugo pitanje koje upućujem vama – da li imate, vi koji predsedavate i vodite rad ove Narodne skupštine, registar pitanja koja su poslanici postavljali? Kako postupate po tim pitanjima? Da li vi pitate Vladu ili nekog ministra, da li ga upozoravate da ima obavezu da odgovara na poslanička pitanja? Inače, postavlja se pitanje u čemu je uopšte svrha izlaženja za ovu govornicu i postavljanja pitanja. Svrha može da bude da građani koje mi zastupamo ovde vide da mi nešto radimo i da u njihovo ime postavljamo pitanja. Ako Vlada, predsednik Vlade i ministri ne žele da odgovaraju na pitanja koja im se možda ne sviđaju, to je drugo pitanje, ali onda vi kao predsedavajuća morate ovaj visoki dom da izvestite o tim stvarima. Danas imam nekoliko pitanja i nadam se da ću stići da ih obrazložim ovde u ovih nekoliko minuta koliko imam na raspolaganju. Prvo, građane i javnost, narod ove zemlje interesuje kakav je sporazum Vlada Republike Srbije postigla sa MMF i dokle će to da nosi oznaku ''tajno''? Da li je moguće da rezultati tih pregovora budu tajna za sve građane Srbije ako se tiče njih samih? Onda, jedan dan imamo izjavu predsednika Vlade o solidarnom porezu, a drugi dan imamo suprotne izjave guvernera Jelašića. Po jednoj izjavi, to je za sve zaposlene u Srbiji jedna plata manje. Po drugoj izjavi guvernera Jelašića, 2009. godina će biti katastrofalna, a 2010. će biti još gora, a da se oporavak naše zemlje i bolji standard građana može očekivati 2011. godine – šta je istina od svega toga? Da li je ova Vlada tajna, da li smo mi nju javno izabrali, doduše, ne u ovoj sali? Da li ona ima nameru da polaže račune Narodnoj skupštini i građanima Srbije? Drugo pitanje, koje hoću ovde da postavim, tiče se čuvenog fantomskog ugovora sa ''Fijatom''. Čini mi se, iako mi taj ugovor nismo mogli da vidimo kao narodni predstavnici, a i građani Srbije, da je jedna od odredbi bila da 31. marta kompanija ''Fijat'' treba u zajedničko preduzeće da uplati 200 miliona evra. Šta se dešava sa tim, šta je uopšte istina u vezi toga? Da li neko želi da proda ovih 20 hiljada vozila marke "punto", pa da onda od tih para predstavi kao svoj ulog od 200 miliona evra? Želim sve Kragujevčane i sve građane Srbije da podsetim da je jedan narodni poslanik, gradonačelnik Kragujevca dao javno svečanu izjavu ovde ili u medijima, da će, bezmalo, izvršiti harakiri ako do 31. marta "Fijat" ne ispuni svoje obaveze? Pitam Mlađana Dinkića, ministra za ekonomiju: šta je istina o "Fijatu"?
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, Poslanička grupa Napred, Srbijo.
Dame i gospodo narodni poslanici, Poslanička grupa Napred, Srbijo SNS, podnela je zahtev da zakažete sednicu na kojoj ćemo dobiti odgovore na pitanja koja, u stvari, muče Srbiju, a to su mere nove ekonomske politike Vlade Republike Srbije ili bi već trebalo da inoviramo zahtev, pa da kažemo – nove mere, u odnosu na one koje ste nazivali novim merama, pošto se ministri žale da je otkrivanje mera u javnosti izazvalo odijum javnosti prema merama i one neće moći da budu primenjene. Dakle, zaista nas interesuje, kao i sve građane Srbije, šta vi to spremate, što se pravite kao da se ništa ne dešava, kako ćemo ovu krizu da podnesemo svi zajedno, koliko je ko sposoban i koliko ko može da pomogne državi u ovom momentu? Da li ste spremni na odricanja koja se tiču i vašeg odricanja od onoga što vlast po sebi donosi, ali ovog časa ne bi trebalo da bude korišćeno u potpunoj meri? Interesuje nas da li je to konačno sa "Fijatom" puklo ili ne, da li je "Fijat" pogazio rok u kome je trebalo da uloži sredstva u fabriku automobila? Interesuje nas koliko ste automobila napravili u Kragujevcu? Kada ćete obveznice da isplatite? Kada ćete da zaustavite guvernera NBS u haračenju narodnim novcem? Kada ćete ministre da zaustavite, pošto uopšte ne razumeju situaciju u kojoj se nalaze? Zaista bismo želeli da nam omogućite, po Poslovniku, sednicu, na kojoj bi građani Srbije saznali, setva je u toku, šta seju, koliko će da ih košta, pošto će moći da prodaju. Ne znam da li uopšte znate da se više ne isplati toviti ni svinje, ni telad, da se ne isplati proizvoditi mleko, duvan, repu, suncokret, skoro i soju. Interesuje me čime mislite da napunite budžet, osim ovim pozajmicama koje stvaraju podlogu za nekakve nove kredite i nova zaduživanja? Zaista me interesuje koliko ljudi će ostati gladno ove godine, koliko će novih narodnih kuhinja da bude otvoreno, koliko sirotinje neće moći na jesen da upiše decu u školu i koliko će tih novih automobila, kupljenih pod izvanrednim okolnostima, da se špacira Srbijom i gradovima Srbije? Molim vas, pošto uopšte ne odbijamo odgovore na pitanja koja postavljamo, omogućite barem da postavljamo i dalje pitanja, neka građani Srbije znaju sa kim imaju posla. Situacija je izuzetno teška, a mi ovde dane i dane provodimo u tome hoćemo li moći da održimo sednicu ili ne. Jeste da nisu previše važni ekološki zakoni ovog časa, ali jedan dan je dovoljan da i njih donesemo. Hajde i to da preskočimo, ali smislite konačno jedan dnevni red koji će da interesuje građene Srbije. Ne nabijate glavu u pesak. Spremni smo mi za izbore, mi ćemo to da organizujemo i jedva čekamo te izbore, ali neće ni to sve da reši. Kad zapadnemo u krizu u kojoj ćete nas dovesti u svojim nerazumnim ponašanjem, pitanje je da li ćemo i mi moći da izvučemo zemlju iz svega toga. I samo da vas podsetim, predsedničke izbore sam svojevremeno izgubio govoreći o saradnji sa Rusijom i Amerikom, vidim da vaš predsednik to sada intenzivno forsira, govoreći o saradnji sa nesvrstanima, vidim da vaš predsednik to forsira. Trebalo bi bar da mi se izvini što je privukao više glasača na lažna obećanja. Ipak je to bila realna politika, a ja sam zadovoljan, neka vodi realnu politiku, pa će valjda Srbiji opet biti bolje. Hvala. [[Aplauz.]]
Reč ima narodna poslanica Marina Raguš, ovlašćena poslanica Poslaničke grupe SRS. Da li se još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne.) Izvolite.
Dame i gospodo, gospodine ministre, nadam se da ćete moći tu pozadi da čujete makar svaku reč koju ćemo danas pokušati da izgovorimo, ali ono što je za nas najbitnije jeste javnost u Srbiji koja treba da zna da sve ovo što se dešava u poslednje vreme, a tiče se posebno najveće opozicione stranke – SRS, jeste, onako kako mi to vidimo i to je naše duboko uverenje, organizovana kampanja koja za krajnji cilj ima zaista ućutkivanje slobodne reči i državi Srbiji. Ono što naše razumevanje političke, ali na prvom mestu ekonomske i socijalne situacije jeste, jeste da Vlada, koja je potpuno otuđena od naroda, a to se vidi u ovom parlamentu, apsolutno ne želi da odgovara na sve ono što su zahtevi građana, a mi pokušavamo da kažemo ovde, za ovom govornicom, pred ovim prestižnim domom. Dakle, neću se ponavljati, javnost je zaista, a i svi vi, imala prilike da vidi kakav je odnos Vlade prema onome što se zove ekonomski i socijalni položaj građana Srbije. U Srbiji preko pola miliona ljudi živi ispod donje granice siromaštva. Do kraja prošle godine oko 67 hiljada ljudi je ostalo bez sredstava za život. Hiljadu ljudi do 1. jula ove godine ostaće bez socijalnog. Dakle, mi nismo imali prilike, a ovo jeste direktno pitanje za srpskog premijera, da čujemo i konkretno vidimo šta Vlada konkretno sprema da zaštiti osnovne egzistencijalne potrebe građana države Srbije? To je pitanje na kojem će SRS, ma koliko nas ostalo u ovoj sali, da zahteva. Ono što smo mi ponudili kao apsolutno moguće i jedini pravi put na majskim izborima prošle godine, jeste da Srbija nema alternativu. Mi ćemo, dame i gospodo, gospodine ministre, ovih dana i ovih nedelja dokazati da će ono što ste vi odabrali kao put, to je legitimno i tu nema ništa sporno, ljudi su glasali za to da Evropa nema alternativu, doneti Srbiji glad, siromaštvo, a obzirom na situaciju koja se dešava na suverenom delu teritorije KiM, čini se i potpunu izolaciju. Ono što bi trebalo građanima Srbije i celokupnoj srpskoj javnosti da bude jasno, da svih tih milion i 22 hiljada glasova, koje smo osvojili kao SRS, zajedno sa nosiocem liste dr Vojislavom Šešeljem, ovde će do poslednjeg atoma snage da dokazuje da sve ono što jeste ubrzani put pridruživanja EU, neće rešiti nijedan egzistencijalni ili socijalni problem građana Srbije, da su, nažalost, obmanuti birajući taj put. Mi ćemo, nadam se, uspeti da pokažemo da ono što Srbija može da uradi, jer Srbija nema alternativu, jeste jedini pravi put za državljane Srbije. Kako to mislimo da uradimo? Tako što ćemo ovde izvesti sve ministre, sve članove srpske vlade, da otvoreno pred očima javnosti kažu gde su pare koje su dobili do sada, svih ovih devet godina, kroz sistem donacija, koje su projekte ostvarili, koji je problem EU rešila da poboljša život građana Srbije? Ono što je ključno pitanje, takođe, ne manje važno, jeste potpuna derogacija simbola srpske nacionalne kulture. Dame i gospodo, ono što je sa naše strane potpuno zaprepašćujuće, jeste da apsolutno niste reagovali da zaštitite zaista značajna imena koji su podneli ostavke na mesta direktora nacionalnih institucija kulture. Niste uradili ništa da zaštite takvu oblast od dodira vladajuće garniture, odnosno od potpune politizacije. Javnost u Srbiji je bila uskraćena odgovora i ovo je pitanje za gospodina ministra kulture: kako je moguće da svi direktori nacionalnih institucija kulture govore o politizaciji kulture i o politički podobnim kadrovima, a da u javnosti ne postoji makar nijedan protest? (Predsedavajuća: Pet minuta. Zahvaljujem.) Izvinjavam se, samo da završim misao. Ono što mi očekujemo ovde jeste da gospodin ministar kulture kaže kako ga nije sramota da i dalje bude na tom mestu, kad su ovi ljudi podneli ostavke?
Da li još neko od predsednika poslaničkih grupa ili ovlašćenih predstavnika želi da iskoristi svoje pravo iz člana 235. Poslovnika i traži objašnjenje ili dodatno obrazloženje? (Ne.) Dajem dodatna obaveštenja o toku sednice u današnjem radnom danu. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Velimir Ilić, Jelena Travar-Miljević, Suzana Grubješić i Nikola Žutić. Obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pozvala da sednici, pored predstavnika predlagača, prisustvuju i Gradimir Nenadović, direktor Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, Darko Radojčić, pomoćnik direktora Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Povodom sledećih tačaka dnevnog reda Milan Avramov, državni sekretar u Ministarstvu životne sredine i prostornog planiranja, Aleksandar Vasić, Ljiljana Stanojević i Jelena Cvetković, pomoćnici ministara životne sredine i prostornog planiranja. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZGLEDU I UPOTREBI GRBA, ZASTAVE I HIMNE REPUBLIKE SRBIJE ( načela) U jučerašnjem radnom danu, nakon otvaranja načelne rasprave, svoje pravo da se obrati Narodnoj skupštini imao je u ime predlagača ministar Oliver Dulić. Dodatna informacija, došlo je do izmene i upućeno je obaveštenje Narodnoj skupštini da je ovlašćena predstavnica Poslaničke grupe SRS Marina Raguš. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč, predsednik Odbora za pravosuđe i upravu, narodni poslanik Boško Ristić, kao i predsednik Zakonodavnog odbora, narodni poslanik Vlatko Ratković? (Ne.) Narodni poslanici koji su izdvojili mišljenje, Zoran Krasić i Vjerica Radeta, imali bi pravo da svoje mišljenje obrazlože ali su zbog kršenja odluka Administrativnog odbora i teških povreda reda isključeni sa sednice Narodne skupštine. Da li reč žele predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? (Da.) Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, predsednik Poslaničke grupe Napred, Srbijo.
Dame i gospodo narodni poslanici, i meni je kao građaninu Srbije jako dugo smetalo to što nemamo zvanično obeležje i što smo bili prinuđeni da nekakvom preporukom, ničim utemeljenom, obavežemo držane organe na to da koriste nekakva obeležja koja bi, ukoliko se odlučite da ovako glasate, trebalo da budu obeležja Republike Srbije. Mi smo imali ovaj problem i kao Srpska napredna stranka u želji da na svom grbu i na svojim obeležjima primenimo potpuno ne samo heraldiku, nego i istoriju obeležavanja srpske državnosti, i nismo se usudili, kao što je to Vlada Republike Srbije uradila, da državnost Srbije vežemo za 1882. godinu, za grb koji je nacrtao jedan Nemac, prevario najboljeg srpskog istoričara Novakovića, nacrtao mu nemački, a ne Nemanjićki grb. Da ste hteli da se malo raspitate i da nas zaista vežete za Nemanjiće, a mislim da nam je tu ishodište, naš koren, i da nam je na nesreću sva državnost vezana za uspehe Nemanjića, mogli ste da vidite gde se razlikuje taj orao, koga preporučujete danas, od dvoglavog, pravog, belog orla Nemanjića. Vi nama, najpre, ne predlažete dvoglavog orla nego ''dvovratog'' orla. Nemanjićki orao, beli orao na crvenoj pozadini, imao je samo jedan vrat, imao je kolir ili, ovi novi bi rekli, kragnu oko vrata. Iz tog vrata izlazile su dve glave. Njegove kandže i njegov rep simbolizovali su ljiljan, a vi sada predlažete pticu koja ima potpuno drugačiji položaj krila koja liči na nemačkog orla, a ne liči ni na vizantijskog ni na paleološkog, jednostavno, čini mi se, ako je Novaković prevaren, da ste mogli da angažujete stručnjake za heraldiku u Srbiji, nijedan nije u SNS, ali umemo ponekad da iz njihovog rada izvučemo pouke, a ponekad i oni zastrane, nekada rade za novac, a naročito opštinama kada rade grbove, pa tu natrpaju sve i svašta. U pogledu grba koji bi trebalo da predstavlja Srbiju, sporenja nema, ili je to Nemanjićki grb ili priznajete da smo 1882. godine, pa je onda to potvrđeno još jednom u jednoj Skupštini, i mi odlučili da kao nekakva država vezana za nemačku heraldiku postanemo poznati po obeležjima koja biste da i danas koristimo. Naravno, kako odluči Narodna skupština, tako će se ponašati i poslanici SNS, a tkao ćemo i kroz stranku ubediti i one građane koji nam veruju da to mora da se poštuje i treba da se poštuje. Ipak je bolje imati bilo kakvo obeležje nego nemati obeležje. Ali, trebalo je da razmislite. Znam, gospodine ministre, da to nije vaš posao. Vi ste preuzeli nekoliko poslova koji nisu vaš posao i znam da morate mnogo da učite i da radite, i dan i noć, da biste nešto saznali o prostornom planiranju i o heraldici, pošto vam to nije vokacija, ali prihvatam da inteligentan i obrazovan čovek vrlo lako može da se snađe i u materiji koja nije njegova, zato što rad može da zameni mnogo škola u kojima se uče besmisleni predmeti. Vaše objašnjenje je bilo šturo, nisam prisustvovao, pročitao sam iz beleški, i nije vezivano za Nemanjiće, a vezivano je za srpsku državnost. Znate, onaj ko vezuje srpsku državnost, a ne pominje Nemanjiće, jednostavno ispušta ogromni deo istorije o kojoj postoje zapisi, a grb, taj orao, nekad sa šlemom, pošto Nemanjići nisu imali štit u svojim obeležjima, taj dvoglavi beli orao je u mnogim manastirima danas potpuno prepoznatljiv. Nažalost, nema ga u Mileševi, potpuno je uništena ta freska, ali možete da vidite i u Bogorodici Ljeviškoj, na simbolima na odeći srpskih vladara. Italijani su o tome pisali, Vizantija je o tome pisala, Vaseljenska patrijaršija ima veoma sličnog orla preuzetog tada kada su se i Nemanjići vezivali za Vizantiju, kada je car Dušan želeo da bude naslednik ogromne imperije. Dakle, imamo čime da se podičimo i pohvalimo i to nije 1882. godina i to nije 1804. godina i to nije početak naše državnosti. Mi smo se i Sretenjskim Ustavom nekako odredili dokle seže naša ustavotvorna praksa, umesto da se vratimo mnogo vekova unazad kada smo bili kao narod, kao država, mnogo više poštovani nego danas. Ako nam ovi simboli pomognu da budemo poštovani kao narod i kao nacija i kao država, neka nam je Bog na pomoći i neka bude tako. Ne možete simbolima da sve građane oduševite i da svi budu zadovoljni, a posebno, recimo, pesmom. Jesmo mi koji smo krenuli 1990. godine kao opozicija svi favorizovali „Bože pravde“, ali i među nama je bilo mnogo sporenja oko toga. Neko je mislio da je „Vostani Serbije“ pesma koja će nam biti potrebna kroz vekove, izgleda da će da nam treba, a neko je mislio, na primer, ja, nije bitno uopšte, da je „Oj Srbijo mila mati“, pesma koja je jedno vreme bila himna, pa su je bacili Karađorđevići, a izgleda da joj je smetalo to što je Nedić uzeo kao državnu himnu za vreme Drugog svetskog rata. Kada se svira „Bože pravde“ ustaću, kao što sam stajao i na himnu „Hej Sloveni“. Niti sam mislio da me ta pesma vezuje kao Srbina, ali je bila državna himna i želeo sam da pokažem da državu poštujem i nije mi se sviđalo kada su gledaoci zviždali himni „Hej Sloveni“, izražavajući time svoju želju da dobijemo himnu, a ne svoj protest zbog tog što žive u državi koja se zove Jugoslavija. Neki bi, posebno stariji, možda voleli da smo bar neki deo Jugoslavije uspeli da sačuvamo. Dakle, zastava, kod zastave je sve jasno. Zastava je nastala tako što je Karađorđe poslao emisare u Rusiju da mu donesu rusku zastavu, hteo je da imamo rusku zastavu. Oni mu doneli, ali zaboravili kako se kači na koplje, okrenuli je naopako i sada mi imamo crveno-plavo-belo, Rusi imaju belo-plavo-crveno, nema veze, mi smo braća i po poreklu i po veri i po budućnosti koja nas sve više sastavlja, to je očigledno. Mi ćemo glasati za ove simbole, glasati za državu kojoj smo podarili i Ustav i Ustavni zakon za sprovođenje Ustava, simboli se rade jednom zauvek, ali ostaje žalost što se nismo u simbolima, u simbolici, u tradiciji vezali za Nemanjiće, nego smo se vezali isključivo za jedan amblem lepo urađen, i onaj bi isto tako lepo izgledao, dakle, urađen po narudžbini i čovek koji ga je radio, Štrohe ili ne znam kako, zaboravio sam kako se zvao, bio je neki fon iz Nemačke, taj ga je uradio tako da Srbija liči na Nemačku i ostaće mi ta žalost, iako, kažem da ću glasati za ove simbole. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, gospodine Nikoliću. Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč. Ima reč gospođa Marina Raguš. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo Đukić-Dejanović, ja ću koristiti samo deo vremena od onih dvadesetak minuta koje imam na raspolaganju. Ono što bi želela da čujem od gospodina Dulića, koji je tu prisutan i zaista mi je drago zbog toga, jeste i odgovor, uslovno rečeno, na neke izvesne moje dileme i odgovor na konkretno pitanje. Dakle, gospodine Duliću, gospodine ministre, u rukama držim zakon o upotrebi državnih simbola Kosova. Ovaj zakon o upotrebi državnih simbola Kosova usvojen je 20. februara 2008. godine. U tom zakonu o upotrebi državnih simbola Kosova kaže se – skupština republike Kosova na osnovu člana 65.1 ustava republike Kosova u cilju uspostavljanja zakonskih pravila o upotrebi državnih simbola republike Kosova usvaja zakon o upotrebi državnih simbola. Ovim zakonom u članu 1. se uređuje upotreba državnih simbola Kosova. Državni simboli republike Kosova su zastava, grb i himna. Zastavom, grbom i himnom republike Kosova predstavlja se republika Kosova i identitet Republike Kosova. Zastava, grb i himna republike Kosova upotrebljavaju se u skladu sa zakonom i dotičnim podzakonskim aktima koji se donose u provođenju ovog zakona. U članu 3. forma, dimenzije, zastave i grba, sadržaj teksta i partitura himne, određuje skupština republike Kosova. Tu, zaista, imate solidan broj članova. Evo, to je taj zakon na suverenom delu teritorije Republike Srbije (pokazuje tekst), koja na prvom mestu derogira najviši zakonodavni akt, a to je Ustav, a koja na drugom mestu potvrđuje zaista pravo lice međunarodne zajednice, a tu na prvom mestu mislimo na američku administraciju, britansku, briselsku, koje su, evo, i 23. marta na sednici Saveta bezbednosti potvrdile, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, da je Kosovo nezavisno. I, to je nepovratna činjenica da se na Kosovu sprovodi plan Martija Ahtisarija. Srbija razume, gospodine ministre, što se tiče Kosova i odnosa velikih zapadnih sila prema tome, da je to završeno i da je to gotovo. Oprostićete mi, ali današnje izlaganje, koje se tiče nacionalnih i državnih simbola države Srbije, ići će, gospodine ministre, baš u tom smeru. Ono što mi ovde očekujemo od vas, kao i svi građani države Srbije, jeste da nam kvalifikovano odmah kažete – kada će se zavijoriti srpska zastava u Prištini?! Kada će ''Bože pravde'' da odjekuje KiM?! Kada će dvoglavi orao Nemanjićki da lepo zasvetli na najsvetlijim mestima srpske Metohije?! Kada ćemo moći normalno i slobodno da uđemo u Pećku patrijaršiju i u Visoke Dečane, gospodine ministre?! Kada će sve institucije i mesne kancelarije na teritoriji KiM da imaju srpske nacionalne i državne simbole?! To je ono što treba da nam predstavnik srpske Vlade odgovori u ovom prestižnom domu, bez uvijanja, direktno, kao što je to nekada radio, nažalost, ubijeni premijer DS, premijer srpski gospodin Đinđić – hladan tuš za narod, da narod zna u kakvoj je situaciji. Jer narod ne zna. Narod ne zna, gospodine ministre, već narod može samo da sluša određene poluizveštaje u režimskim medijima, ali narod ne zna, pogotovo onaj koji je isteran sa teritorije KiM – kada će ''Bože pravde'' da bude himna na koju će oni moći i za koju će oni moći slobodno da ustanu, skinu kapu zbog svih postradalih i proteranih sa teritorije KiM. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem gospođi Raguš. Reč ima narodna poslanica Milica Radović, ovlašćeni predstavnik DSS. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo predsednice, odmah na početku da kažem da je dobro što Srbija, odnosno Srpski parlament danas raspravlja o Predlogu zakona o izgledu i upotrebi grba, zastave i himne. Dobro je što to činimo upravo na ovom mestu. Nije dobro, da ovu sednicu započinjemo u ovako lošoj atmosferi. Nije dobro što se tenzije iz dana u dan, u ovom parlamentu, podižu. Nije dobro, što vladajuća koalicija, ne može da pronađe zajednici jezik sa opozicijom, od trenutka njenog formiranja. Nije dobro, što vladajuća koalicija nije u stanju da obezbedi elementarne uslove za rad ovog parlamenta. To je tipičan primer nepoštovanja državnih institucija, mislim prvenstveno na Srpski parlament. Smatram da je jedan od najdrastičnijih primera nepoštovanja ovog parlamenta učinjen juče, upravo zato što je sednica započeta u jednoj atmosferi koja nije dostojna ovog doma, kada je Predlog zakona koji se nalazi na dnevnom redu obrazlagao ministar, koji ni po jednom osnovu nije smeo da bude ovlašćeni ministar za ovu tačku dnevnog reda. To bi bilo isto kao da je ministar vera obrazlagao predlog zakona o hartijama od vrednosti. Podsećam da Predlogu zakona o izgledu i upotrebi grba, zastave i himne ima izuzetan značaj za Republiku Srbiju i mislim da se Vlada po ovom pitanju pokazala i ponašala prilično neozbiljno. Sve to govori o stanju u kojem se nalaze naše državne institucije, sve to govori o stanju u kojem se nalazi naša država danas. Smatram da je upravo zbog toga najbolji način izlaza iz ovakve situacije, u kojoj se kao država generalno nalazimo, raspisivanje novih izbora. Ipak želim da se vratim samom Predlogu zakona. Ovaj predlog zakona je trebalo usvojiti mnogo ranije. Umesto zakona koji je trebalo da reguliše ovu materiju, mi smo do sada imali preporuku Narodne skupštini iz 2004. godine i zaključak Vlade Republike Srbije o korišćenju državnih simbola. Ovaj predlog zakona ne tretira drugačije ovu materiju od preporuke i od zaključka Vlade. Smatram da je on u najboljem smislu potpuno identičan, samo se u određenom smislu upotpunjuje onim pravilima upotrebe državnih simbola prilikom međunarodnih susreta. Grbom, zastavom i himnom se predstavlja Republika Srbija, izražava se pripadnost Republici Srbiji. To je samo simbolički značaj ovih državnih obeležja. Smatram da mi kao deo države i država u najširem smislu reči treba da svojim ponašanjem znatno doprinese podizanju svesti, prvenstveno među mlađom populacijom, o suštinskom značaju ovih simbola. Volela bih da grešim, ali utisak mi je da značajan deo naše populacije nije potpuno siguran u izgled naših državnih simbola. Mislim da država prvenstveno putem obrazovanja, kroz osnovne škole pa nadalje, treba da ima ključnu ulogu u podizanju svesti o suštinskom značaju ovih simbola i da se njen najveći udeo ogleda u podizanju patriotske svesti koja je kroz niz godina i teška vremena kroz koje je Srbija prolazila poprilično izgubljena. Danas su primetni i vidljivi pokušaji skrnavljenja svega što ima nacionalni prizvuk u državi. Mislim da tolerisanje takvih pojava, posebno putem medijskog favorizovanja doprinosi značajnom smanjenju onih najprimarnijih osećanja koje građani treba da imaju prema svojoj državi. To je poprilično raširena pojava kod nas. Smatram da država svojim primerom i jednim ozbiljnim radom treba da povrati veru građana u državu. Mogla bih redom da nabrajam države, zemlje razvijenog Zapada koje i te kako drže do svojih državnih simbola, i te kako poštuju i vole svoje državne simbole. Mislim da su SAD tu najdalje otišle i da u ovom slučaju taj primer, briljantan primer, mi treba da sledimo kada govorimo i kada se odnosimo prema našim državnim simbolima. Mislim da ne postoji nijedan Amerikanac koji ne poznaje ili ne zna šta znači svaka zvezdica na američkoj zastavi. Mislim da su taj zavidan nivo nacionalne svesti Amerikanci sticali dugim nizom godina. Primera radi, kod njih još u osnovnoj školi deca pre početka nastave prisustvuju intoniranju himne i podizanju zastave. Na taj način se od najranije životnog doba stvara i razvija odnos prema državi putem državnih simbola. Takođe, ne postoji nijedna, takoreći, kuća u Americi koja nema vidno izloženu ili pobodenu američku zastavu. Prema njoj se, faktički, odnose kao prema svetinji. Kod nas je, nažalost, potpuno drugačija situacija. Kod nas se državne zastave retko viđaju i na zgradama državnih institucija i često se nalaze u stanju koje im ne dolikuje. Na jugu centralne Srbije, u Preševu i u Bujanovcu, redovna je pojava da se albanska zastava podiže prilikom svake lokalne manifestacije. Oni su čak otišli toliko daleko da za Dan albanske zastave srpsku zastavu spuštaju i podižu albansku zastavu. Smatram da je nedopustivo da država toleriše takve pojave. Smatram da je nedopustivo da se u državi Srbiji, na tlu Srbije, potpuno ne poštuju državni srpski simboli i da se zakonom zabranjena upotreba stranih obeležja na tlu Srbije na ovaj način toleriše. Pored ovih ekstremnih primera, mi u našem političkom životu imamo primere da političari nose značke, umesto sa državnim simbolima, nose značke sa obeležjima svojih političkih stranaka. To nas bitno razlikuje od zemalja razvijenog Zapada, od zemalja koje se na potpuno drugačiji način ophode prema svojim državnim simbolima. Na samom kraju, moram da kažem da je dobro što je Srbija kao jedna od najstarijih evropskih zemalja, koja je svoju državnost započela još u sedmom veku, uspela Ustavom iz 2006. godine da povrati svoja državna znamenja koja je izgubila šest decenija pre toga. Moram da kažem i to da Srbija svoja državna znamenja u onom izvornom obliku nije imala samo za vreme komunizma i pod Turcima. Hvala vam. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, gospođo Radović. Reč ima predsednik Poslaničke grupe SPS-JS Branko Ružić, a zatim gospođa Aleksandra Janković.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, Poslanička grupa SPS-JS će glasati za ovaj zakon o izgledu i upotrebi grba, zastave i himne Republike Srbije. Mi izražavamo zadovoljstvo da nakon praktično 18 godina, sada već 19, Srbija ovim činom dobija zakon o upotrebi državnih znamenja, a državno znamenje mora i treba, bez obzira na atmosferu u kojoj smo počelu ovu sednicu u prethodna tri dana, da bude faktor jedinstva, dakle, državno znamenje i državni simboli treba da budu ono oko čega ćemo se okupiti, bez obzira na političku pripadnost bilo kojoj partiji. Dakle, kada imate situaciju da se intonira vaša himna, da nastupate sa određenim državnim znamenjem, da gledate u grb svoje države ili u zastavu, to naravno kod svih nas izaziva najviša osećanja i zato je važno da se barem oko ovog pitanja ujedinimo, objedinimo i da, nadam se, svi u danu za glasanje glasamo za Predlog ovog zakona. Donošenjem ovog zakona praktično će biti ispoštovan i član 7. Ustava Republike Srbije, stav 5. Dakle, zaokružićemo i formalno regulisanje upotrebe držanih simbola države Republike Srbije. Ovo pitanje ne treba da izaziva nikakve kontraverze, ono prosto treba da bude formalizacija trenutnog stanja. Nije bilo primereno da preporukom uređujemo upotrebu državnih simbola, ali je i to bilo bolje nego da uopšte nemamo neki akt koji bi to regulisao. Ovim činom postajemo, hvala Bogu, ozbiljna država i nadam se da će upravo ta najviša osećanja biti prisutna kod svih građana države Srbije kada budu videli svoju zastavu, slušali svoju himnu i budu videli svoj grb. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, gospodine Ružiću. Reč ima gospođa Aleksandra Janković, predstavnik Poslaničke grupe Nova Srbije, zatim gospođa Kolundžija.
Poštovana predsedavajuća, imam ozbiljan problem zato što nemam nikakav pregled koliko vremena je prošlo dok govorim, pa bih vas zamolila… (Predsednik: Imate 20 minuta na raspolaganju.) Znam, ali nemam nikakav pregled, ne postoji sat u koji mi možemo ovde da gledamo ili nekakav semafor, kao što je bio onaj u prethodnoj Skupštini, koji bi nam omogućavao da kontrolišemo koliko govorimo. Sad ili da me zovu na mobilni telefon predstavnici moje poslaničke grupe ili možda, što je funkcionalnije, da mi vi javite kada istekne 10 minuta. (Predsednik: Hoću, reći ću vam.) Znači, potpuno je jasno da osnovni simboli svake države jesu grb, zastava i himna. Grb i himna svake zemlje, naroda ili države pored toga što služe kao identifikacioni simboli treba i da pozitivno deluju na narodnu svest i osećanja. Kako bi se stvarno pravilno oblikovao osećaj nacionalne pripadnosti, konačno nacionalnog i državnog identiteta, kod izbora grba i himne mora da se vodi računa koje su i kakve ideje utkane u njih. Svaka slika, melodija i osećanje ima duhovnu pozadinu koja, naravno, deluje i ispod praga svesti. Kako kaže sociolog kulture, dr Miloš Nemanjić, došlo je vreme da dobro razmislimo o svojoj istorijskoj identifikaciji. U najdubljem sloju kompleksa vrednosti nalaze se slike i simboli koji čine osnovne predstave jednog naroda. Nijedna evropska država, bez obzira na sve integracione procese, ne odriče se svojih temeljnih, kulturnih vrednosti i simbola koji naravno oličavaju te vrednosti. Pitanje državnih simbola ne može da bude ni plebiscitarno, ni isključivo pitanje eksperata, potrebno je objasniti njihov značaj i smisao i suštinu ovih simbola. Spominjani su heraldičari. Heraldičari su naučnici koji se bave, na objektivan, naučni način pristupom državnom grbu, formirali su još pre par godina radnu grupu za državne simbole, u cilju analize aktuelne heraldičke situacije, kako bi se došlo do prvih državnih simbola koji će biti iznad dnevne politike i ideoloških zloupotreba. Kako bismo pokazali da su sadašnji grb, zastava i himna istorijska i tradicionalna znamenja, treba napraviti ipak i mali istorijski osvrt na činjenicu nastajanja grba i himne obnovljene Kraljevine Srbije. Početkom 20. veka Evropu su sačinjavale stare apsolutističke monarhije sa feudalnim poretkom i dobro razvijenom heraldikom. Državni grbovi su se sastojali od krune vladara i hermelinskog ogrtača, koji inače zakrivljuje štit sa heraldičkim simbolima. Retko je koja monarhija do sredine 20. veka imala ustav, jer je vlada, naravno, posedovala neograničena ovlašćenja. Shodno tome, himne su imale dinastički, a ne narodni, karakter i najčešće su počinjale sa "Bože, čuvaj kralja" ili "cara", već prema tome ko je bio na čelu države. Najveći borac za srpski državni grb u 19. veku bio je knez Miloš i posle silnih diplomatskih peripetija Kneževina Srbija je 1838. godine stekla zvaničan grb, ali do kraja 1872. godine nije imala himnu. Posle pogibije kneza Mihaila, 29. maja 1868. godine, u Topčideru, na srpski presto je došao 14-godišnji Miloš Obrenović, četvrti knez srpski, sin Miloša. Njegovo punoletstvo je svečano proslavljeno 10. avgusta 1872. godine, u Narodnom pozorištu u Beogradu. Posle ceremonije izveden je komad "Markova sablja", koju je po narudžbini napisao upravnik pozorišta Jovan Đorđević, inspirisan alegorijom Jovana Sterije Popovića "San Kraljevića Marka" iz 1848. godine. Na kraju komada se prema melodiji Slovenca Davorina Jenka, kapelana i kompozitora Narodnog pozorišta, pevala pesma bez naslova i od dve strofe, počinjala je sa "Bože pravde". Posle ratova sa Turskom, 1876. i 1877. godine, 1878. godine Srbija je postala nezavisna kneževina, uvećana za 14,76% i sa četiri nova okruga – Niškim, Pirotskim, Vranjskim i Topličkim. Da bi predupredio finansijsku neizvesnost, knez Milan je na brzinu, bez krunisanja, jer dinastija Obrenović nije imala krunu, organizovao proglas kraljevine 22. februara 1882. godine u Narodnom pozorištu. Za himnu je uzeta završna pesma iz "Markove sablje", koja je izvedena za njegovo punoletstvo pre 10 godina. Tekst je nešto izmenjen, jer je Jovan Đorđević izbacio drugu strofu i dodao još tri – knez je postao kralj. Melodija je ostala bez promena i tako je nastala himna "Bože pravde". Dakle, himna koju danas treba i zvanično ovim zakonom da usvojimo, napravljena je 1882. godine, s tom razlikom što umesto "srpskog kralja, srpski rod", stoji – "srpske zemlje, srpski rod", ali i to je pitanje vremena. Nova Srbija će glasati i za ovaj zakon i za ove predloge državnih simbola, ali kada dođemo na vlast, verujte mi, bliži se dan da napravimo i ovu za nas suštinsku, a jednu tehničku izmenu, a to je da himnu vratimo u pređašnje stanje i da pevamo onako kako je i sada pevamo: "Bože, spasi srpskog kralja, srpski rod". Što se grba tiče, ono što je potpuno jasno jeste zapravo da srpska istorija i tradicija ne mogu da počnu 1941. godine, pa čak ni 1904. godine, pa ni 1804. godine, nego od 13. veka, od Nemanjića. Tri glavna srpska heraldička simbola jesu kraljevska kruna od krunisanja Stefana Prvovenčanog u Žiči na Spasovdan, 20. maja 1221. godine, zatim, dvoglavi srebrni beli orao na purpurnom crvenom polju i purpurni crveni štit sa srebrnim belim krstom i četiri slova "S", grb srpske despotovine, despota Stefana Lazarevića od 1402. godine. Inače, dvoglavi orao bez krune se koristio samo za vreme nemačke okupacije, od 1941-1944. godine. Zato je na njeno mesto postavljena kruna Nemanjića, koja praktično od početka 13. veka jeste simbol srpske nezavisnosti. Srbija kao jedna od najstarijih evropskih država, koja svoju državnost počinje početkom 7. veka, novim Ustavom od 2006. godine, povratila je svoja znamenja, koja je izgubila nekih šest decenija ranije. Državne simbole u izvornom obliku, kako je i koleginica Milica Radović malopre rekla, nismo imali samo pod Turskom i pod komunizmom. Svaka sličnost je slučajna. Član Ustava iz 2006. godine, član 7, jasno definiše državne simbole. Sadašnji grb je, inače, u upotrebi i pre referenduma o novom Ustavu, i to u vidu preporuke Vlade od 17. 08. 2004. godine, koja ipak nije imala obavezujući karakter. Znači, kao osnovni simboli jedne države, grb, zastava i himna, predloženi ovim zakonom, jesu nešto što odražava naše državne i nacionalne interese i odmah ću, naravno, najaviti da će Nova Srbija svakako glasati za ovaj zakon. I tu se slažem sa koleginicom iz DSS, da se možda malo zakasnilo sa donošenjem ovog zakona, jer dok sam proučavala literaturu vezano za istorijat ovih državnih simbola, došla sam do interesantnog zaključka, odnosno na zvaničnom sajtu možete naći sajt republike Kosovo i njihove vlade, gde imate mogućnost da uđete u državni portal republike Kosovo i da odmah vidite kako izgleda njihov zakon o upotrebi državnih simbola Kosova. Pored proglašenja lažne države Kosovo, pored donošenja Ustava, oni su odmah doneli zakon o upotrebi državnih simbola, a Srbiji je za to trebalo malo više vekova. Nešto što mislim da, takođe, nije beznačajno jeste da je dobro što je danas ovaj tehnički sistem zakazao, možda je to sam božji promisao i da moramo da govorimo uspravno, stojeći, sa ove govornice. Znate, smatram krajnje nedopustivo da se o važnim državnim simbolima govori i obrazlaže sedeći. Ni u jednoj zemlji ovoga sveta o himni, zastavi i grbu ne možete govoriti tako što sedite u klupi, nešto listate i mrmljate, kao da govorite o nečemu što je tajno, a ne o nečemu što je najsvečanije i najznačajnije znamenje svake države. Zatim, kod nas su se očigledno stvari otrgle kontroli, tako da, primetili smo, na Dan Vojske osoba u ulozi predsednika Srbije dolazi nonšalantno obučena, dok su vojnici u elitnim uniformama. Na Dan državnosti osoba u ulozi premijera stiže sa kačketom, a konačno, kada treba da se ovde obrati predstavnik Vlade u vezi sa ovim zakonom o državnim simbolima, šalju nam ''gospodina ortopeda'', zaista, nemam ništa protiv da je reč bila o nekom zakonu o zdravstvu, šalju nam ''ortopeda'' u ulozi ministra za prostorno planiranje, koji pri tom o državnim simbolima govori tako što sedi. Priznaćete da je tako nešto nedopustivo i u to ime pročitaću vam nešto što bi možda bilo preporuka za navedenu trojicu, i ne samo za njih. Dakle, tri najsvetija znamenja svake zemlje su zastava, grb i himna te zemlje. Po njima je zemlja prepoznatljiva celom svetu. Sa njima u rukama i na usnama, bezbroj neznanih i znanih rodoljuba diljem naše planete dali su svoje živote, ugradivši u temelje slobode svoje otadžbine. Zbog svega toga, zastava i himna koje simbolizuju tu borbu i tu zemlju, zavređuju poseban pijetet, posebnu pažnju i osobito poštovanje. Da bi se njima i konkretno pridao taj značaj, dužna pažnja…
Deset minuta je prošlo, gospođo Janković. Rekli ste da vas obavestim.
Nastaviću. …u svim zemljama sveta je ustanovljen poseban ceremonijal, protokol, prilikom podizanja zastave zemlje. To je postao civilizacijski čin opštenarodnog patriotizma, koji u ljudima budi posebno ushićenje, ponos i osećaj pripadnosti jednoj zajednici, zajednici koja pre svega daje i gaji osećaj sigurnosti. Neretko, možemo videti gorostase ljudskog roda kako za vreme podizanja zastave i pevanja himne njihove otadžbine zaplaču. Tada i u takvoj prilici mogu da zaplaču samo heroji i patriote, tj. ljudi dostojni poštovanja i divljenja. Da li možete da pretpostavite odakle čitam ovo što čitam? Reč je o "Poletarčevoj svesci". "Poletarčeva sveska", izviđačka organizacija je u pitanju, i sad poseban osvrt na ono što sam malopre rekla, znači, nedolično ponašanje ljudi koji nas predstavljaju u Vladi i koji su u ulozi predsednika je sledeće: Za sve vreme pevanja himne stoji se u apsolutnom stavu mirno, što znači da se ne vrpolji, ne smeje, ne razgovara, ruke koje su uz telo ne pomeraju se. Zašto mora da se stoji? Pre svega, zato jer je to pitanje kulture, elementarnog obrazovanja i nivoa civilizacijskog razvoja. Takođe, kako će neko stajati kada se podiže zastava i peva himna svoje ili bilo koje druge zemlje, pa čak i kada se govori o njoj, to ja dodajem, stvar je stvar domaćeg vaspitanja, osnovnog reda, i što je važno naglasiti – poštovanje samog sebe, svoje otadžbine, predaka, kao i njihovog truda, žrtava, da bismo mi danas živeli u slobodi. Zašto smo imali potrebu i obavezu da sve napred navedeno istaknemo? Ne tako davno, na javnim skupovima u našoj zemlji dešavale su se veomaneprijatne i degutantne stvari. Za vreme intoniranja i pevanja naše himne zviždalo se, urlalo, sedelo, pušilo. Sve je to bilo više nego primitivno. Takođe se negira i potreba podizanja zastave i pevanja himne. To je velika sramota za naš narod i time se pokazuje svetu ko smo u stvari i šta smo, zapravo. Hvala Bogu, sada nakon dobijanja himne, koja jeste prava srpska himna, himna "Bože pravde", stanje se umnogome promenilo. Dobili smo simbole koji jesu i tradicionalno i istorijsko srpski. Sada, ostaje samo da se ponašamo u skladu sa državnim i nacionalnim interesima. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Ostalo je još pet minuta. Dajem reč narodnom poslaniku Nadi Kolundžija, šefu Poslaničke grupe ZES.
Poštovana predsednice, uvaženo predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, Poslanička grupa ZES će glasati za ovaj zakon o grbu, himni i zastavi. Srbija je u nekoliko prilika bila u situaciji da donese zakon i da utvrdi koji su joj državni simboli i sve te prilike je propustila. Godina 2006. je, da kažem, najnoviji datum kada je ta prilika ponovo pred Srbiju postavila, sada već, i obavezu da utvrdi svoje simbole. Moram da kažem, sa jedne strane, da mi je zadovoljstvo što ovaj sastav Parlamenta i ova parlamentarna većina jeste stavila na dnevni red ovaj važan zakon. Istovremeno, želim da kažem da smo učinili sve kako bismo upravo o ovom zakonu, ceneći važnost državnih i nacionalnih simbola, želeli da i ova sednica i ova rasprava bude slika onoga što to treba da bude. Sa žaljenjem moram da konstatujem da su neki želeli da ovu temu pretvore u ono što smo videli poslednja dva dana. Ustav je taj koji je odredio da se posebnim zakonom utvrđuje izgled i upotreba državnih i nacionalnih simbola. Ne želeći da ulazim u istorijske, heraldičke, tradicionalne i druge razloge zašto su ovi simboli ovakvi kakvi jesu i da li se svi oko toga slažemo, želim da kažem da je nama zadovoljstvo da se ovi simboli oslanjaju na tradiciju, što smatramo da jeste važno. Oni povezuju sadašnjost sa prošlošću, za šta, takođe, mislimo da je važno, iako postoje oni koji smatraju da su ovi simboli mogli da budu i drugačiji. Verujemo onima koji su utvrdili na osnovu istorije, heraldičke nauke, da ovo jesu simboli koji na najbolji način predstavljaju ono što je tradicija srpske državnosti i zbog toga ćemo mi u danu za glasanje glasati za ovaj zakon, uvereni, naravno, da će se na ovaj način i budućnost oslanjati na ono što jeste tradicija i tradicionalne vrednosti, ali da ćemo u toj budućnosti, ne zaboravljajući ono što jetradicija, graditi jedno savremeno društvo, društvo koje će znati da prepoznaje šta jesu vrednosti modernih društava, a to je čovek i pojedinac i njegova prava. Sigurna sam, naravno, da će se graditi i usvajanjem ovog zakona i utvrđivanjem pravila za korišćenje ovih simbola, jer bilo je izvesne sumnje, da tako kažem, da nećemo znati da poštujemo te simbole, mnogo puta smo do sada prekidali sopstvenu tradiciju i počinjali sve ispočetka. Mislim da je dobro da ovoga puta ne počinjemo kao da istorija počinje sa nama, već da se oslonimo na ono što jeste naša istorija i da ćemo graditi odnos poštovanja i uvažavanja prema onome što jesu državni simboli. Hvala vam. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, gospođo Kolundžija. Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Dajem reč narodnom poslaniku Miroslavu Petkoviću, sa liste prijavljenih kandidata.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, na početku želim da kažem da ste lepo sredili ovu salu. Što ne radi elektronski sistem za glasanje i što nam mikrofoni na mestima sa kojih treba da govorimo ne rade to, očigledno, za vas nema veze. Imam predlog da na ovu govornicu ugradite dva retrovizora, mislim da za par miliona to možete da završite, tako da bismo videli da li ministar sedi ili stoji na svom mestu, jer mislim da je nepristojno da mu okrećemo leđa, a nezgodno mi je da govorim i da se okrećem, i da se na taj način obraćam. Činjenica je, kako je koleginica Radović rekla, da je Srbija dobila svoje prve oblike državnosti još u sedmom veku, što je svakako svrstava u red najstarijih evropskih zemalja i zbog toga o ovoj temitreba govoriti sa uvažavanjem, dostojanstvom i velikim poštovanjem. Danas govorimo o osnovnim simbolima jedne zemlje. To su grb, zastava i himna, koje mora da poštuje svaki građanin države Srbije. Srbija je svoja istorijska i tradicionalna znamenja povratila Ustavom iz 2006. godine. Hvala bogu da se to tada dogodilo, jer smo imali preporuku koja nije bila obavezujuća. Nismo imali simbole pod Turcima i pod komunistima, a nadam se da se to vreme nikada više neće vratiti, mada bi neki, koji sede u ovoj zgradi, očigledno to voleli. Ovaj zakon treba da prati niz dokumenata koji će naknadno biti doneti i možda u njima treba ugraditi i pojedine odredbe – da naši državni funkcioneri u svojim kabinetima na zidu iza sebe drže grb države Srbije, a ne slike voljenog vođe. Takođe, zakon predviđa kako se upotrebljava zastava Republike Srbije, kako ona treba da izgleda, kada se koristi državna, kada narodna zastava, ali pogledajte na pojedinim institucijama u Republici Srbiji, pogotovo na školama u Srbiji kako nam izgledaju zastave. Ako nisu nove one bar moraju da budu čiste i moraju da budu postavljene na postolje koje bar pristojno izgleda. Da je sreće da svaka kuća u Srbiji u svom dvorištu ima srpsku zastavu i da svoju decu od rođenja vaspitava kako se poštuje zastava i kako se poštuje himna njihove države. Kada smo već kod himne, postoji zvanična verzija za koju se zna kako zvuči i zaista je nedopustivo da himnu izvode estradne zvezde, da na zvaničnim utakmicama Republike Srbije himnu koja se intonira pevaju operski pevači. Ništa nemam protiv umetničke slobode, ali zahtevam da se o tome povede računa, jer smo prošle nedelje imali priliku da sa distance čujemo himnu Srbije koja nije njena zvanična verzija. Zato vas molim, kada već raspravljamo o ovom zakonu i kada ćemo konačno zakonom utvrditi izgled i upotrebu grba, zastave i himne, da se sa dostojanstvom odnosimo prema ovim simbolima, jer mislim da to država Srbija i svi njeni građani potpuno zaslužuju. Hvala vam najlepše. [[Aplauz.]]
Reč ima gospodin Vlatko Ratković, pa gospodin Božidar Delić.
Poštovana predsednice, poštovani gospodine ministre Duliću, dame i gospodo narodni poslanici, danas raspravljamo o simbolima države Srbije. Svaka država, bila ona republika, bila monarhija, ima svoje simbole, a to su grb, zastava i himna. Ako istoriografski posmatramo stvari od srednjeg veka naovamo, tek u doba nacionalnih revolucija u 19 veku, ova tri simbola postala su elementi identiteta svake države, počev od američke revolucije krajem 18. veka, francuske buržoaske revolucije i naročito u vreme stvaranje nacionalnih država u 19. veku. Grb, zastava i himna su nešto što izražava identitet i suverenost države. S druge strane, grb, zastava i himna su izraz i kolektivnog pamćenja i jedne sublimirane tradicije. Tako je u svim savremenim državama. Dakle, nemamo državu koja izmišlja neke nove simbole, već se uvek oslanja na kontinuitet države, na njenu tradiciju, na njenu istoriju i na one vrednosti koje su bile ugrađene upravo u tu istoriju iz koje su nastale savremene države. Kroz ove simbole, kroz zastavu, grb i himnu, predstavlja se Republika Srbija i izražava se pripadnost Republici Srbiji. Još jednom ću podsetiti da je pravni osnov za dosadašnju upotrebu ova tri simbola bila preporuka Narodne skupštine Republike Srbije i nakon nje zaključak Vlade Republike Srbije. Ustav ovom parlamentu nalaže obavezu da ovu materiju uradimo zakonom i to upravo činimo kroz ovaj zakon. Podsetiću da ovaj zakon predviđa da se koristi veliki i mali grb, da se veliki grb koristi na predviđen način samo od strane državnih organa obrazovanih ustanova, to su Narodna skupština, predsednik Republike Srbije, Vlada Republike Srbije, Ustavni sud, Državna revizorska institucija i Zaštitnik građana. Dakle, sve grane vlasti i zakonodavna i izvršna i sudska, a što je meni posebno zadovoljstvo, veliki grb koristi i ombudsman, odnosno zaštitnik građana i Državna revizorska institucija, kao nezavisni državni organi. Nema nikakve dileme u pogledu, niti potrebe za raspravu oko naše trobojke, crveno, plavo, bele zastave. Ta državna i narodna zastava, a to ovaj zakon propisuje, u kojim prilikama i na koji način se koristi, kao i da je standardna državna zastava koju koriste predsednik Republike i predsednik Narodne skupštine sasvim logično rešenje, s obzirom na to da i predsednik Republike i Skupština Srbije svoj suverenitet na najdirektniji način crpe iz volje građana Republike Srbije. Simboli su veoma važni za jednu državu. Dakle, oni su simbol identiteta, simbol suverenosti. Mi smo se opredelili za ove tradicionalne simbole i oni izražavaju jedan državni kontinuitet, izražavaju spoj prošlosti i sadašnjosti. Oni se koriste ne samo na državnim organima, neko je ovde od uvaženih prethodnih govornika govorio i o supranacionalnim organizacijama, kao što se naša zastava vijori u Njujorku, ispred zgrade UN. Ispred Poslaničke grupe ZES mi ćemo glasati za ovaj zakon, ali želim da podsetim i na našu želju i na našu nameru da će svi zakoni koje ćemo doneti kasnije, i na ovoj sednici i u narednom periodu, biti u toj funkciji da se naša državna zastava vijori kao 28 ili 29 zastava zemalja EU. Zato vas pozivam da glasamo za ovaj zakon. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, gospodine Ratkoviću. Dajem reč gospodinu Božidaru Deliću, zatim gospodin Aleksandar Jugović. Izvolite.
Gospođo predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas govorimo o jednom veoma važnom pitanju. Kada o njemu govorimo, možemo putem heraldičke nauke otići sve do sedmog ili osmog veka, kada praktično na našim prostorima srećemo prva znamenja koja tradicionalno danas treba da predstavljaju i naša državna obeležja, posebno zastava i grb. Želim da vas podsetim na nešto što smo svi mi ovde doživeli, ne tako dano, kao Savezna Republika Jugoslavija, razdružili smo se sa jednom našom republikom, bratskom Republikom Crnom Gorom. Imali smo istu zastavu. Crnogorci su jedino govorili da je na njihovoj zastavi plava boja golubija, znači malo različita od srpske. Da bi onda dokazali da Crnogorici nisu Srbi, preko noći, a da niko to nije pronašao u njihovoj tradiciji, promenili su i tu zastavu, želeći na taj način da pokažu da nemaju srpske korene. Sve to govori koliko je ovo pitanje važno i govori o tome da je možda sramota za sve nas da toliko godina imamo samo tu preporuku o upotrebi grba, zastave i himne i da tek danas, evo ovih dana, u jednoj vrlo neugodnoj atmosferi odlučujemo o ovako važnom pitanju. Član 7. našeg Ustava govori o dve vrste zastava, Državnoj i Narodnoj. Postoji i još jedna vrsta zastava koja nije pomenuta u Ustavu, ona je pomenuta u Zakonu o vojsci, to je Vojna zastava. Ipak želim, radi znanja, da vam kažem da je najvažnija zastava u svakoj državi vojna zastava, jer je ona samo nosilac suvereniteta države. Državna zastava je obeležje pripadnosti jednoj državi. Da vas podsetim na 1914. godinu i jednu vrlo važnu bitku – forsiranje reke Save u Sremu kod Čevrntije. Kada se govori o toj bici, reći će se da je jedan vojnik zastavu svoga puka umotao oko svog tela da ne bi pala u ruke neprijatelja. Sve jedinice čije su zastave, pukovne ili brigadne, pale u ruke neprijatelja su rasformirane. To pitanje je rešeno u Zakonu o vojsci. Ipak, počevši od osmog veka nije bilo neke razlike između državnih, vladarskih ili vojnih zastava. Tek u 18. i 19. veku se odvajaju i može se ipak reći da su vojne zastave standardizovane, kao što su standardizovane narodne i državne. Naša zastava ima utemeljenje u našoj tradiciji. Međutim, kada je u pitanju grb, o tome je govorio predsednik Poslaničke grupe Napred, Srbijo, nismo išli toliko duboko u našu tradiciju koliko je trebalo, jer bismo mogli da dođemo, kada je u pitanju orao, koji je, takođe, simbol u našem grbu, do Nemanjića, a kada je u pitanju krst sa četiri ocila, do cara Dušana. Naša himna ima svoje istorijsko utemeljenje i ovim zakonom se određuju pravila njenog izvođenja. Šta je dobro u ovom zakonu? Dobro je što ipak postoje precizno utvrđena pravila o isticanju simbola i o njihovoj upotrebi, kao i što postoje sankcije za zloupotrebu ili nepravilnu upotrebu ovih državnih obeležja. Hteo bih da kažem da se u Predlogu zakona u članu 25. pojavljuje Standarta. Standarte su predviđene za predsednika Republika i za predsednika Skupštine Republike Srbije. Standarte spadaju u grupu specifičnih zastava. To su ''rangovne'' ili ''statusne'' zastave, koje imaju najviše političke ličnosti jedne zemlje. Slične zastave postoje i u vojsci. Međutim, ovaj zakon nije propisao pravila njihovog isticanja i upotrebe, što svakako mislim da predstavlja propust. Sa druge strane, onda se postavlja pitanje da li je uopšte trebalo ovaj oblik ''rangovnih'' ili ''statusnih'' zastava da bude predviđen ovim zakonom? S tim u vezi mi smo dali i amandmane, jer smatramo da će se tako na najjednostavniji način rešiti i ovo pitanje. Što se tiče ostalog, naše primedbe su posebno bile kod kaznenih odredbi i kod čl. 41. i 42, gde su predviđene kaznene odredbe za nepravilnu upotrebu ili zloupotrebu državnih simbola, a u članu 42. kazne za upotrebu oštećenih državnih simbola. Mi smatramo da, pored one novčane mere ili novčane kazne, svakako treba u članu 42. predvideti i obavezno oduzimanje neprilagođenih ili oštećenih državnih simbola, kako se zloupotreba prilikom njihovog isticanja ne bi mogla vršiti u kontinuitetu. Hvala. [[Aplauz.]]
Dajem reč gospođi Zlati Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, poštovana javnosti Srbije, NS smatra da je ovo jedan od značajnijih zakona, ma koliko on na prvi pogled delovao kao tehnički zakon. Ovo je zakon koji ćemo podržati, pre svega, jer nas on vraća onoj drevnoj srpskoj državnosti, da ne zaboravimo kroz istoriju srpskog naroda, da je u onih prethodnih nekoliko Jugoslavija, koje su ostale u našoj prošlosti, Srbija unela najviše, unela narod, teritorije, monarhiju, svoju državotvornost, a da je posle svih nesrećnih i nemilih događaja izašla sa najmanje toga. Ovaj zakon, posle zaključaka Vlade, posle raznih uredbi Vlade, napokon pokazuje da Srbija jeste država kakva treba da bude. O grbu, o zastavi, o himni se već dosta govorilo. Samo ću nekoliko reči da kažem o himni, smatram to svojom obavezom, smatram to kao obavezu Srba iz Vojvodine, pre svega iz Sombora. Ono što se o himni "Bože pravde" mora reći, to je himna u kojoj je nešto teksta izmenjeno, to je himna koja je prilagođena novim okolnostima, ali ono što je dobro i što mi pozdravljamo, jeste da se u himni pominju srpske zemlje, u množini. Himnu je napisao Jovan Đorđević, Srbin iz Sente, koji je bio na studijama u Pešti, 1848. se vratio, posle revolucije, a 1849. godine, na poziv Isidora Nikolića Džavera, velikog bačkog župana, pozvan u Sombor da upriliči svoju pravničku praksu. Himna "Bože pravde", tada samo kao pesma nastala u srcu jednog Srbina iz Vojvodine, nastala je u mom Somboru. Tek mnogo kasnije Slovenac Davorin Jenko je napisao muziku na tu pesmu i kao šta sva velika dela ne mogu da nastanu po narudžbini nego nastaju iz duše, iz srca, ta himna je nehotično nadživela i svog stvaraoca iz svoje vreme ikako treba da bude sa himnom, ona je ostala večna. Nadamo se da će ovaj zakon nadživeti mnoge sazive Skupštine, da će ovi simboli živeti dugo, jer to Srbija zaslužuje. [[Aplauz.]]
Gospodin Aleksandar Jugović ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo, poštovani ministre, poslanici, predsednice Parlamenta, SPO se nalazio na čelu kolone borbe za evropske vrednosti od 1990. godine do 2.000. godine. Zbog toga smo podneli najveće žrtve, bili meta vlasti, tajne službe, svih ljudi koji su želeli da se Srbija učauri da bi se njome lakše vladalo. Prvi smo mirno stali pred dvoglavog orla Nemanjića, prvi zapevali himnu "Bože pravde" i mnogima u Srbiji, koji su bili zaslepljeni himnom "Hej Sloveni" otvorili oči, jer nisu znali da je Srbija starija od petokrake. Mi smo, naravno, zbog toga srećni, ali smo zbog toga bili proganjani, ubijani, hapšeni, izbacivani sa radnih mesta, i to upravo od ljudi koji sada mirno stoje pred nacionalnim obeležjima i pred državnom himnom. Biblija kaže da je bolji jedan koji se pokajao nego hiljadu pravovernih. Tako je valjda i Srbija shvatila, pa smo mi pravoverni ostali u manjini, a oni koji se nisu ni čestito pokajali, nagrađeni su. Opet kažem, ako je to u interesu Srbije, onda je dobro što je to tako. Gotovo dve decenije od početaka naše borbe, trebalo je da bi u skupštinsku proceduru došao ovaj zakon. Time se dokazuje najprogresivnija uloga SPO i nedvosmislena istina da je put programa SPO put budućnosti Srbije. Međutim, tragično je to što Srbija mora da prođe kroz višegodišnje peripetije da bi shvatila na kraju ono da je za Srbiju interes, ono što smo mi govorili na početku. Grb, zastava, himna nas obavezuju na tradiciju, ali tradiciju u službi budućih perspektiva i očuvanju nacionalnog identiteta i interesa. Grb, zastava i himna su prvi korak, a šta nam sledi? Evo, npr. restitucija. Veoma kratko i slikovito. Naime, još 1991. godine, na predlog Poslaničkih grupa SPO i DS, izglasan je Zakon o vraćanju SPC zgrada, zadužbina, legata, stambenih zgrada i građevinskog zemljišta. Predsednik Republike je suspenzivnim vetom Zakon vratio Narodnoj skupštini na ponovno odlučivanje, uz obrazloženje da se krši nekakav zakon iz 1958. godine o građevinskom zemljištu. Naravno, taj zakon više nikada nije vraćen u skupštinsku proceduru. Da je tada vraćena imovina crkvama i manastirima na KiM, koja je oduzeta po osnovu agrarne reforme, uzurpacije, nacionalizacije, sada bi u vlasništvu SPC bilo 5.255 hektara više imovine. Dakle, Albanci ne bi mogli koristiti otetu imovinu kao svoju. Da li je to vrhunska nacionalna odgovornost? Grb, zastava i himna nas obavezuju na to da moramo sprečiti umiranje Srbije južno od Beograda. Ako je u Bojniku, Crnoj Travi, Bajinoj Bašti, Majdanpeku, Kladovu 30 do 40 puta manji lični dohodak po glavi stanovnika u odnosu na beogradsku opštinu Savski venac, pitam se da li je to isti narod, sa istom himnom, sa istim grbom, sa istom zastavom. Mi moramo regionalizovati Srbiju radi ravnomernog regionalnog razvoja. Sve ovo nam govori da evropski principi ravnomernog regionalnog razvoja moraju biti i principi Srbije. Kao što smo 90-te znali "Bože pravde" i stajali mirno pred dvoglavim orlom, tako i sada znamo koje su smernice za bolju, bogatiju i jaču Srbiju. Duboko verujući koalicionom partneru – DS, kao što smo i 90-tih umeli zajedno da pokažemo svetu ko smo i šta smo, našli smo se na listi "Za evropsku Srbiju-Boris Tadić". Zbog našeg zajedničkog opredeljenja da napravimo snažnu Srbiju, odlučili smo se da uvek govorimo istinu, iako ona najviše košta. Skoro sam čuo jednu misao poznatog političara, koji kaže da je početak kraja njegove političke karijere usledio kada je počeo da se zalaže za istinu. Odgovaram De Golovim rečima: "Političari brinu o mandatu, a državnici o generacijama".Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Dajem reč gospodinu Zoranu Nikoliću.
Poštovani građani Srbije, poštovane kolege narodni poslanici, na samom početku da kažem da će Poslanička grupa DSS sa ponosom glasati za ovaj zakon, jer smatramo da je ovoj državi napokon potreban jedan zakon koji definiše kako izgleda zastava, grb i himna. Preduslov da do ovog zakona dođemo jeste bio Ustav, koji smo usvojili na ''Mitrovdan'' 2006. godine i osnova je bila Preporuka iz 2004. godine koju je usvojio ovaj parlament o upotrebi ovih simbola. Sada ćemo, još jednom ponavljam, imati jasno definisane kriterijume kako se upotrebljava naša srpska zastava, naš srpski grb i naša srpska himna. Želim da napravim malu digresiju i da kažem da ta zastava, ta himna i taj grb jesu najlepša zastava, najlepši grb i najlepša himna na svetu. Ono što nije dobro danas jeste atmosfera, iako su organizatori premeštanja Narodne skupštine u ovu zgradu imali najbolju moguću nameru, jer nije dobro kada raspravljamo o ovom zakonu, da zakon u ime Vlade predstavlja, uz svo dužno poštovanje, ministar za zaštitu životne sredine koji sa ovim zakonom nema veze, odnosno ima veze kao i mi, narodni poslanici, kao građani. Mislim da je sadržaj ovog zakona zasluživao, u najmanju ruku,da ovde dođe cela Vlada, a bez ikakve dvojbe premijer srpske Vlade, gospodin Cvetković. To ukazuje da možda neki drugi simboli izazivaju više uzbuđenja u srcima nekih, nego simboli sopstvene države. To je ono što nije dobro. Kada govorimo o našim simbolima, želim da kažem da državni simboli imaju, pre svega, za cilj da podstaknu i da učvrste nacionalnu i državnu samosvest, i da su to vrlo bitni aspekti donošenja ovog zakona, kao i da nas sve skupa, a naročito nas koji smo u ovom parlamentu, obavezuje da poštujemo svoju prošlost. Mnogi od nas se tom prošlošću ponose i mislim da je danas ovde mesto da to i kažemo – da Srbija, srpski narod imaju puno razloga da se ponose svojom prošlošću, s jedne strane, a s druge strane, ovi simboli, i zastava i grb i himna, nas obavezuju da u skladu i sa tekstom himne obezbedimo i pravo i pravdu u našoj državi, a samim tim i da obezbedimo i bolju i svetliju budućnost našim pokolenjima. Kada govorimo o himni, ona je već zaslužila svoje mesto u narodu i narod je već od devedesetih godina počeo nju da peva. U tekstu himne, a i sam naslov himne govori, utkano je faktički jedno narodno iskustvo, jedna vera u pravdu, u pravdu koja je temelj i osnova države, a kako to narod kaže, pravda drži i zemlju i gradove. To jeste obaveza svakog ko tu himnu peva, da ima na umu da pravda jeste i mora biti temelj naše države i našeg društva. Na kraju, ovde su pomenuti ljudi, pomenula je koleginica Zlata Đerić tvorca himne Jovana Đorđevića, pomenuli smo Davorina Jenka. Mislim da je jedinstvena prilika i jedinstveno vreme da se još jednom osvrnemo na te dve ličnosti. Zaslužuju da uđu u stenogram. Zaslužuje Jovan Đorđević, čovek koji je, kao što je ovde rečeno, Srbin iz Vojvodine, napisao tu himnu u 19. veku. Valja reći, a to ću pročitati, da je Jovan Đorđević rođen 13. novembra 1826. godine u Senti i da je umro 9. aprila 1900. godine u Beogradu, da potiče iz ugledne porodice Filipa Đorđevića i da je značajan građanski intelektualac u 19. veku; nacionalni radnik, otac srpskog pozorišta, istoričar, književnik, profesor šabačke i beogradske gimnazije, profesor opšte istorije na Velikoj školi 1888. godine i da je, naravno, napisao himnu „Bože pravde“. Takođe, nešto što je interesantno za Jovana Đorđevića, on je bio rođeni ujak Stevanu Sremcu i uticao je značajno i u moralnom i intelektualnom i nacionalnom smislu na Stevana Sremca, i zaslužan je, između ostalog, i za ono što nam je Stevan Sremac podario. Srbija je bila široko otvoreno društvo i u Srbiju su dolazili mnogi, u 19. veku, tada se govorilo da su Sloveni koji su Srbiju videli kao ''perjanicu'' borbe za slobodu i borbe za pravdu, a što je bitno obeležje naše države, dolazili, ostajali i ostavljali svoje tragove, između ostalih i Davorin Jenko. Davorin Jenko je bio po nacionalnosti Slovenac, muzički obrazovan čovek. Ostavio je velikog traga na širenju muzičke kulture u našoj državi u 19. veku. Najveće priznanje mu je, između ostalog, dao i Stevan Mokranjac, koji je rekao da je on zaista jedan od najvećih Slovena koji je živeo i radio na našim prostorima, odnosno u našoj državi. On je 1914. godine umro u Ljubljani, a do 1912. godine ježiveo u našoj državi. Lična sudbina ga je odredila da poslednje dve godine živi u Sloveniji. Jako je bio vezan za srpski narod, a da nije bio vezan za srpski narod ne bi mogao ni da napiše tako lepu melodiju na reči koje je napisao Jovan Đorđević, a to je danas naša zvanična himna. Želim da kažem da je on u svom testamentu 1914. godine svu svoju imovinu i zaostavštinu podario srpskim siromašnim studentima, da je svoj testament napisao na ćirilici, međutim, pošto je tada Slovenija bila pod Austrougarskom, a to se dešavalo u praskozorje rata između Srbije i Austrougarske, da je Austrougarska tada sve ugovore, pa i te ugovore lične prirode, odnosno ugovore o zaostavštinama proglasila nevažećim i da taj testament nije ostvaren, a i da je problem bio zato što je gospodin Jenko taj testament napisao na ćirilici. Dakle, mislim da ste sa pažnjom slušali da ova dva čoveka zaslužuju da budu pomenuti na današnji dan u ovoj skupštini, a da još jednom sa ponosom treba da glasamo za ovaj zakon, jer grb, zastava i himna jesu naš identitetski znak, znak prema spoljnom svetu, a pre svega obaveza koju glasanjem za ove državne simbole preuzimamo za buduća pokolenja, za bolje organizovanu državu, za bolji i lepši život naše dece. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, gospodine Nikoliću. Dajem reč gospodinu Srđanu Milivojeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo predsednice, uvaženi gospodine ministre, sa neskrivenim zadovoljstvom i ponosom učestvujem u ovoj raspravi o državnim simbolima Republike Srbije. Zaista sam srećan i ponosan što mogu da glasam za ovaj grb, za ovu zastavu i za ovu himnu, koji predstavljaju simbole suvereniteta naše države. Danas smo u ovoj raspravi imali prilike da čujemo razna heraldička tumačenja, pozivanje na istorijsko nasleđe, čak je i otvorena podela na monarhiste i republikance. Verovatno mi danas ne bismo bili tu gde jesmo kada oko svakog važnog pitanja ne bismo našli povod za podelu i ovakvu raspravu. Mnogo je država u svetu koje danas nisumonarhije, a imaju krunu, i Crna Gora, i Rusija, i Bugarska, i Gruzija, pa evo i Srbija, i Mađarska. Naravno, mogu sada da govorim o heraldičkom značenju ovog grba, o simbolima, o istorijskom nasleđu. Mogu da govorim da je svako polje ovog grba natopljeno krvlju srpskih patriota, mogu da se pozivam na srpsku prošlost, na istoriju, da govorim da li je ovo nemanjićki orao ili nije, pa da podsećam kako izgleda nemanjićki orao u Bogorodici Ljeviškoj, kako izgleda na prstenu carice Teodore, majke cara Dušana, ali mislim da je mnogo važnije da vas podsećam koliko je miliona ljudi poginulo, znanih i neznanih, zbog ovog grba i ove zastave, da se zapitamo kakvo vreme i sudbina čekaju u budućnosti ovaj grb i ovu zastavu. Naravno da mi pamtimo i poštujemo našu prošlost, ali mi stvaramo budućnost. Tačno je da je hiljade i milioni ljudi poginulo zbog ovog grba, znanih i neznanih heroja i mi se klanjamo. Hajde da napravimo društvo i državu gde se više zbog ovog grba neće ginuti, gde se više pobede neće osvajati na juriš, nego će se pobede osvajati umećem, znanjem, pameću, inteligencijom. Hajte svi zajedno da doprinesemo jednoj dostojanstvenoj raspravi pred ovim grbom. Jer jučerašnju raspravu, to moram da kažem vama koji ste ostali iz SRS, posmatrali su i neki ljudi koji ne žive u ovoj zemlji, koji su strane diplomate. Njima je zapanjujuće da neko skandira, viče i negoduje zbog usvajanja ovih simbola. Kada govorimo o ovim simbolima, malopre su se otvorila dva vrlo važna pitanja, gospodin Vlatko Ratković je kazao kada će doći dan da se na jarbolu pred zgradom Evropskog parlamenta, EU u Briselu zavijoriti ova zastava. I zaista će to biti veliki dan za Srbiju kada se ta zastava, ova zastava, ovaj grb i ova himna budu čuli, kada Srbija bude postala članica EU. Neki su kazali – pa, neće vas tamo. Nisu hteli ni ''Crvenu zvezdu'' 1991. godine u Ligi šampiona, svi su hteli da je isteraju, pa je, ona pobedila i bila prva. Ajmo da se ugledamo na najbolje predstavnike našeg naroda, našeg društva i da mi budemo jednom prvi. Za to je, naravno, potrebna sloge. Naravno da je potrebno i pitati kada će se ova himna čuti u Prištini, i pred Pećkom patrijaršijom i pred Dečanima. I dobro je da to pitanje postave oni koji su bili energični protivnici ovog grba i ove himne kada su bili na vlasti. Naravno da to pitanje treba da postave i oni koji su odgovorni zbog toga što se ne čuje ova himna, a ovaj grb i zastave ne vijore danas u Prištini. Ali, nemojmo da se podsećamo šta je, ko, koliko doprineo tome. Ajmo svi zajedno da se udružimo da napravimo taj odlučujući korak, a ima još mnogo, koji će dovesti do toga da Srbija konačno prepozna onu politiku koja vodi ka tome da se ova zastava, ovaj grb i ova himna poštuju i uvažavaju u svetu, baš onako kako se to čulo 1912, 1914, 1918. godine. Ajmo da opet zajedno svi pronađemo naše mesto pred svim postrojenim zastavama evropskih država koje su članice Evropskog parlamenta. Tada možemo kazati, kao što je izgovoreno 1918. godine, pa i 1936. godine – zaista, ponovo je vaskrsnula slava zemlje Srbije, kada budemo postali članica EU. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, gospodine Milivojeviću. Repliku ima gospodin Tomislav Nikolić.
Objasniću vam i razloge za repliku. Izlaganje gospodina Milivojevića liči na onaj crtani film u kome sudija kaže šta je sve zabranjeno uraditi, a jedan od boraca to radi –zabranjeno je ispod pojasa, a onaj udari onog ispod pojasa. Tako i vi, gospodine Milivojeviću, hajde da ne pričamo o tome šta se dešavalo, a pričate o onome šta se dešavalo i optužujete neke druge za sve ono što se Srbiji dešava. Da, ne svira se himna u Prištini, ali nisu krivi samo jedni, krivi su svi. Deo odgovornost za ovih devet godina preuzmite vi. Vi ste se od 2001. godine enormno brzo udaljili od KiM. Vas to nije interesovalo do pre dve godine. Vi ste govorili – Evropa nema alternativu. Vaš predsednik je govorio – nisam optimista, pre će Kosovo biti nezavisno, nego u sastavu Srbije. Nemojte sve na druge. Kada pominjete one koji su izginuli za ove simbole ili za neke druge simbole Srbije, ginulo se za te simbolei onda kada je NATO bombardovao. Vama nije to bilo opravdano, poginuti tada u toj borbi protiv NATO koji je napao Srbiju. Nemojte da nas pozivate na mudrost, razum, saradnju i slogu. Oko simbola ćete ih imati, iako svi imamo nekakve primedbe. Ja vama ne prigovaram, ja sam samo rekao onome ko je ovo predložio šta je još trebalo da ima u vidu kada nam je dao predlog za ove simbole. Ja ne prigovaram. Glasaću za ove simbole, u želji da Srbija krene napred. Ali vi i dalje podstičete ono što nas ponekad potpuno deli i ne da da sarađujemo, čak i ni na ovakvim pitanjima. U ovoj raspravi nije bilo mesta da pominjete druge poslaničke grupe koje su nekada bile na vlasti kada to vama nije odgovaralo, kada vi niste bili dovoljno spremni, dovoljno sposobni, kada vas narod nije dovoljno hteo da budete na vlasti, pa su se tada desili svi gresi i potpuno se izgrešilo, i vi to sada ne možete da ispravite. Ja vam kažem da nije valjao Sporazum Ahtisari-Černomirdin, nije valjao Kumanovski sporazum, ali donela ga je Skupština u nekom sastavu, većinom glasova. Neki od njih koji su glasali tada i sada su članovi vaše koalicije, to nemojte da zaboravite, bar dve partije koje su glasale da prihvatite Sporazum Ahtisari-Černomirdin su u vašoj koaliciji. Što njima ne zamerate to što se tada dešavalo, nego onima koji su ovog časa u opoziciji. Ponavljam, potrebno nam je jedinstvo, i možda ne treba na silu da ga širimo, nego kada govorimo o istoriji sve je jasno i kada govorimo o znacima, koji su nam svima potrebni, tu nema razloga da bilo kome bilo šta da prebacujemo, jer inače ova rasprava može da traje jako dugo. [[Aplauz.]]
Ima reč gospodin Milivojević, takođe, replika [[Tomislav Nikolić, s mesta: Kako to replika na repliku?]] Govorili ste o crtanim filmovima u Parlamentu. Izvolite, gospodine Milivojeviću.
Neću, zaista, gospodine Nikoliću, da vam repliciram na način koji će dalje otvoriti bilo kakvu polemiku u ovoj sali. Razumem vaš hendikep, jer niste pobedili Borisa Tadića na predsedničkim izborima, i naravno da niste dobro ni čuli poruke koje je on tada poslao biračima, jer smo u to vreme mi imali kampanju za predsednika Srbije. (Tomislav Nikolić, s mesta: Nisam govorio o Borisu Tadiću.) Jeste, kazali ste da mi govorimo da se odričemo Kosova. Boris Tadić je u svojoj predsedničkoj kampanji, a i DS jasno kazala da se mi nikada nećemo odreći ni Kosova, niti puta u EU. I mi tu politiku sprovodimo, jasno, i ta politika je prepoznatljiva biračima i građanima ove zemlje. Izvinjavam se ako je bilo ko uvređen u ovoj sali mojim prethodnim izlaganjem, posebno vi, jer niste bili veći deo rasprave kada su drugi govorili, jer sam imao priliku da im kroz svoju diskusiju ukažem na određene propuste u njihovim govorima. Nije mi zaista namera da otvaram polemiku. Važna je tema, važni su simboli koje moramo doneti i mislim da je potrebno da iskažemo jedinstvo makar povodom ovih simbola. Hvala.
Ima reč gospodin Čikiriz [[Tomislav Nikolić, s mesta: Hoću repliku.]] Nemate pravo na repliku, ništa nije bilo uvredljivo. Gospodine Čikiriz, izvolite. (Tomislav Nikolić, s mesta: Hoću da govorim po povredi Poslovnika.) Po povredi Poslovnika, ima reč Tomislav Nikolić.
Gospođo Đukić-Dejanović, zaista, nema smisla, da nas selektivno ovde puštate za ovu govornicu. Ako gospodin Milivojević nije imao pravo da dobije repliku na repliku, onda nemam pravo ni ja. Ali, ako ste njega pustili i to pod ovako zluradim komentarom da sam ja govorio o crtanim filmovima, onda me pustite da ono što imam da kažem da kažem na svoj način. On nije imao pravo na repliku. Ja sam njemu replicirao, a Poslovnik je to, jednom, konačno, zauvek ukinuo. Pošto ste me pustili, ja ću vama samo kratko odgovoriti – jeste, izgubio sam ja te predsedničke izbore, ali od tog rezultata koji sam postigao, zauzdan, vama se danas tresu gaće! [[Aplauz.]]
Zamolila bih vas da ubuduće kažete koji je član povređen, kada već reklamirate Poslovnik. Izvolite, gospodine Čikiriz.
Hvala, gospođo predsedavajuća, dame i gospodo, mi iz SPO procenjujemo da je ovo jedan od najvažnijih datuma u novijoj srpskoj istoriji i da ova sednica treba da ima svečani i svečarski karakter. Ja ću pokušati u svojoj diskusiji, uz puno razumevanje za sve naše nesloge i sva naša lutanja, da iznesem argumentaciju SPO, zbog koje ćemo glasati za predloženi zakon. Naravno, možda bismo mi imali neke primedbe. Ako je kruna simbol kraljevine, a ima je na grbu, a ne pominje se u himni onda tu ne postoji logika. Moja diskusija neće ići u tom smeru. SPO smatra da su državni simboli izraz narodnog duha i kulture i da bez njih nema potpune države. Podržavajući Predlog zakona o upotrebi grba, zastave i himne, u ovom zaista značajnom danu, a mislim da je značajan i za našu političku stranku, jer uz podršku većine poslanika u Domu Narodne skupštine SPO ispunjava jedno od svojih programskih opredeljenja koje je staro već 19. godina. Pokušaću da ukažem na, po nama najznačajnije istorijske razloge za podršku usvajanju ovih zakona i mislimo da je potrebno, s vremena na vreme, da i mi obnovimo istorijsku svest, jer smo mi sa svojom krunom pre hiljadu godina postali jedan od uzora tadašnjeg civilizovanog sveta i da je tadašnje srpsko neimarstvo sada u vrhu svetske kulturne baštine. Srbija je stara evropska država. Još u devetom veku srpski vladari su imali svoje državne simbole i znamenje. Tačno je ono na šta je ukazala većina govornika, simboli i znamenja su se vremenom menjali, ali postoji jedna zajednička nit na koju ću ukazati. Najstariji znak o srpskoj zastavi zabeležen je 1078. godine kada je zetski knez Mihajlo tražio od pape da mu pošalje steg i plašt, kao znamenje kraljevskog dostojanstva. Tokom čitavog milenijuma Srbi su isticali svoja državna znamenja, ne računajući, naravno, samo period turske vladavine i period jednopartijske diktature, u kojima je na tenkovima crvene armije ideološka trupa boljševičke religije sibirskih gulaga nasilno zamenila vekovne simbole srpske državnosti ideološkim. To se nama desilo samo jednomu istoriji. Najčešći oblik srednjovekovnih srpskih zastava je trouglasti sa jednim ili dva pera, dok je boja varirala. Zastava kralja Vladislava, koja se pominje 1281. godine, imala je dve boje koje ima i sadašnja zastava, a to su crvena i plava boja. Kralj Uroš i kralj Stefan Dečanski koristili su i zastave na kojima su se nalazile žuta, zelena i oranž boja. Pre 17 godina u Srbiji je organizovan i referendum na ovu temu i na njemu je trebalo da građani odrede državne simbole, ali referendum nije uspeo zato što nije sazrela svest i u građanima, a pre svega u političkim strankama. Sa zastave je tada skinuta petokraka kao ideološki, silom, nametnut simbol, jer je tako odlučila Skupština Srbije uvažavajući raspoloženje građana. Raspoloženje građana tada nije uvažavano i u pogledu grba i himne, iako je na javnim manifestacijama raspoloženje građana bilo više nego vidljivo. Zvaničnoj himni građani su zviždali i pevali zabranjenu himnu "Bože pravde". Tražeći svoj grb, tada je predlagano ili vraćanje grba Kraljevine Srbije, ili vraćanje grba kneza Vladislava, ili grba kneževine Srbije – koji i predlog ovog zakona. Motiv dvoglavog orla se javlja veoma rano, 1190. godine. Od tada su svi Nemanjići i deo vlastele koristili dvoglavog orla kao simbol vlasti, ali i nacionalnog poleta i nacionalne snage. Dvoglavi orao se javlja i na zastavi cara Stefana Dušana 1339. godine na zidinama Skoplja, a trajni heraldički znak postaje 1402. godine za vreme vladavine despota Stefana Lazarevića. Srpski grb iz 1882. godine, koji ćemo usvojiti kao državno obeležje, prvi je i jedini grb koji je heraldički sastavljen i definisan od oca srpske heraldike, Stojana Novakovića, i čine ga dve bitne heraldičke celine. Prva je figura belog dvoglavog orla u poletu, sa zlatnom krunom Nemanjića, čime se Srbija i simbolično ponovo oslonila na srednjevekovnu nemanjićku tradiciju. Druga je srebrni časni krst sa četiri srebrna ocila na polju crvenog štita, koji simbolizuje odanost Hristovom učenju i srpskoj naciji. Ovo heraldičko rešenje preuzeli su i Karađorđevići do 1918. godine. Proglašenjem Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca i Kraljevine Jugoslavije grb je dopunjen simbolima Hrvata i Slovenaca u štitu. Time je prikazana njegova multietničnost, a sklonjena su i dva krina, i takvi simboli su i danas prisutni u ovom visokom Domu Narodne skupštine i mi se sa njima srećemo svakodnevno. Tako je grb izgledao sve do 1946. godine, dok u jednopartijskoj diktaturi totalitarni režim nije nametnuo grb sa ocilima, klasjem i petokrakom. Himnolozi srpsku himnu "Bože pravde" procenjuju jednom od najlepših nacionalnih himni, a takva jeste himna koja peva o Bogu i pravdi. Pisac teksta Jovan Đorđević, o kome su danas sa puno uvažavanja govorili mnogi narodni poslanici, i autor muzike Slovenac Davorin Jenko, koji je mnogo učinio za srpski narod i koji je ostavio značajan trag u našoj kulturi, ne samo zbog ove himne, još pre 127 godina su bili posebno nadahnuti u stvaranju ovakvog umetničkog dela, jer su izazvali uzvišeni osećaj pripadnosti kraljevskom narodu koji se moli Bogu da mu sačuva rod. Moralna obaveza nalaže nam da se danas setimo svih onih koji su pod krunom Nemanjića, sa srpskom trobojkom i himnom "Bože pravde" branili zemlju u oslobodilačkim ratovima, širili njene granice i uvodili zemlju među zemlje koje su činile napredniji deo sveta. Treba da se setimo i svih onih koji su nakon 1945. godine imovinom, građanskim pravima i životom platili preveliku cenu odanosti srpskoj pobedničkoj istoriji, ispisanoj mudrom državotvornom strategijom pod državnim obeležjima koje ovih dana vraćamo nama samima. Društvena uređenja vremena menjaju, ali kod naroda koji drže do sebe, koji pamte svoju prošlost, ponose se svojim precima, svojom nacijom, ne menjaju se državna obeležja bez obzira na državno uređenje. Nova državna obeležja treba da imaju nove države. Stara državna obeležja treba da imaju stare države kao što je država Srbija. Srbija se obnovom državnih obeležja vraća sebi, svojoj tradiciji i ispravlja još jednu veliku nepravdu. Nećete mi zameriti što ću danas kao potpredsednik SPO, pre svega, čestitati građanima Srbije zbog ispravljanja jedne velike istorijske nepravde, ali i onom delu građana koji su dali, čini mi se, najveći doprinos, a to su članovi SPO. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem gospodine Čikiriz. Dajem reč narodnom poslaniku Borislavu Peleviću.
Poštovani građani Srbije, gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, dobro je što će država Srbija dobiti zakon o državnim simbolima. Naravno da je bolje imati zakon, nego samo preporuku ili ustavno rešenje koje nije obavezujuće. Kao što je rekao predsednik Poslaničke grupe Napred, Srbijo – Srpske napredne stranke, gospodin Tomislav Nikolić, naša poslanička grupa će glasati za ovaj zakon, mada nismo presrećni datim rešenjima. Mislim da se radi o dva modifikovana rešenja, pre svega kad se radi o grbu i kada se radi o himni. Ovo nije autentični grb Nemanjića, ovo je, praktično, kompilacija grbova tri dinastije. Podsetiću vas da je grb Nemanjića usvojio i jedan od srpskih vladara Đurađ Kastriotić, koga su Albanci prisvojili i sad je on njihov nacionalni heroj zvani Đurađ Kastriot. To je istorijska neistina, samo što je njegov grb bio potpuno isti kao nemanjićki, ali crne boje. Dakle, mislim da je bilo bolje usvojiti takav autentičan grb, ali i ovo je rešenje koje je za nas u neku ruku prihvatljivo. Što se tiče himne izbačene su reči "kralj" i ubačene su reči "srpske zemlje, srpski rod". Možda je to primereno u ovom trenutku, ali opet se radi o modifikovanom slučaju. U svakom slučaju, s obzirom na to da naša stranka nije monarhistička, ne možemo biti protiv ovog rešenja, jer samim imenom "srpske zemlje" to nas podseća i na Republiku Srpsku i na Crnu Goru, koja jeste u osnovi srpska zemlja, i na Republiku Srpsku Krajinu. Ovaj zakon je u nekim svojim delovima nepotpun, recimo, u članu 2. govori o tome da se on primenjuje na teritoriji Republike Srbije. Mi smo reagovali amandmanima u kojima tražimo da se na teritoriji Republike Srbije mogu upotrebljavati isključivo grb, zastava i himna Republike Srbije, osim, naravno, stranih zastava i himni kada su u pitanju međunarodne posete ili međunarodne manifestacije. O čemu se tu, zapravo, radi? Radi se o Kosovu i Metohiji. Imamo situaciju da se na Kosovu i Metohiji, osim u srpskim enklavama, odnosno u srpskim getima, ne upotrebljava ni simbol, nijedan simbol države Srbije, već simboli tzv. lažne države Kosovo. U tome je problem i zato je to trebalo definisati ovim zakonom. Takođe, nismo ni najsrećniji zastavom AP Vojvodine, koja je više jedna kombinacija zastave EU i srpske zastave, ali mnogo više zastave EU. Ako bi ta zastava sadržala grb Srbije, onda bismo mogli da je prihvatimo zaista kao srpsku zastavu, ovako mi liči na zastavu neke druge države a ne dela Republike Srbije. I, kada je reč o članu 2, postavlja se pitanje i člana Ustava koji govori o tome da je i nacionalnim manjinama zagarantovana upotreba simbola. Da, naravno, i treba da bude, ali zašto se ovim zakonom nije regulisalo da se prilikom podizanja albanskih, šiptarskih zastava u Preševu, Medveđi i Bujanovcu, spuštaju srpske zastave? U tome je najveći problem, niko ništa nema protiv toga da se viju i šire šiptarske zastave tamo gde su oni većina, ali zašto tada skidati srpske zastave, jer to jeste i uvek će biti deo Srbije. To su samo neke primedbe na član 79. i na član 183. Ustava Republike Srbije, koji to regulišu, odnosno na član 2. Govori se, takođe, i o tome da se na međunarodnim manifestacijama koje se dešavaju u Srbiji svira srpska himna i ističu simboli države Srbije. To je nepotpuno. Trebalo je dopuniti to,reagovali smo našim amandmanima i nadam se da će to biti usvojeno, kao i da će zakon biti potpuniji. Šta ćemo kada pobedi srpska reprezentacija ili reprezentativac Srbije u bilo kom sportu, kolektivno ili pojedinačno? To nije regulisano ovim zakonom i mislim da treba dopuniti taj član zakona, a se radi o članu 36. Dakle, neophodno je ubaciti 3. stav koji će da govori o tome da se srpska himna i srpska zastava podiže onda kada srpska reprezentacija u bilo kom sportu ili srpski pojedinac u bilo kom sportu osvoji zlatnu medalju u zemlji ili u inostranstvu. To možda nekome izgleda trivijalno, ali je zaista jako važno. Treće, kao što znate, svuda u svetu, makar zvaničnici, a većinom i građani tih zemalja, kada se intonira državna himna drže desnu ruku na srcu. Mi smo to predložili našim amandmanom, jer mislimo da je primereno da ako ne baš svi građani Srbije, makar zvaničnici Srbije izraze svoju ljubav i poštovanje prema svojoj zemlji time što će staviti desnu ruku na srce. Recimo, pravoslavni građani mogu staviti tri prsta, a ostali, koji su ateisti ili pripadnici ostalih veroispovesti, mogu odnosno morali bi da u znak poštovanja prema državi Srbiji stave desnu ruku na srce. Mislim da je to trebalo dopuniti u ovom zakonu. Još jedna stvar na koju ću reagovati, a reagovao sam i amandmanom, to je član 33. ovog zakona, koji predviđa gde se sve ne sme upotrebljavati zastava i grb. To su zavese, prekrivači, pokrivači, otirači itd. Svedoci smo da se na mnogim buvljim pijacama i u mnogim radnjama prodaju peškiri sa grbom Srbije i sa zastavom Srbije. Mislim da je zaista neprimereno brisati noge ili ruke sa zastavom ili sa grbom Srbije. To je jedan stav koji sam dodao na član 33. amandmanom i nadam se da će time ovaj zakon biti potpuniji i bolji. Hvala vam na pažnji i razumevanju. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, gospodine Peleviću. Među prijavljenima za reč u vezi sa načelnim pretresom koji je u toku nema više prijavljenih za reč. Pitam, da li još neko želi reč? Reč ima gospođa Raguš. Gospođo Raguš, niste iskoristili ni svoje vreme kao predstavnik poslaničke grupe i vaša poslanička grupa ima još 68 minuta. Sednica Odbora za saobraćaj i veze će biti održana danas, dakle, u četvrtak, 2. aprila, u 14 časova, u sali II kod Pres centra u Domu Narodne skupštine. Izvolite, gospođo Raguš.
Gospođo Đukić-Dejanović, hvala. Pre nego što krenem na izlaganje, čini mi se da je neko zaboravio naočare, pa pretpostavljam da će taj neko i da podigne svoje naočare. Gospodine Milivojeviću, ukoliko ste pomislili da ćete ostati bez odgovora na vaše izlaganje, uveravam vas da nećete. Dakle, ono što jeste suština celokupne ove naše priče i što će biti suština svih naših izlaganja tj. najverovatnije mog, tokom svih ovih dana, jeste konkretna argumentovana priča sa pozivanjem na određeni izvor. Godine 2002. čovek koji nije zaslužio kraj kakav je zaslužio, jer niko normalan ne može da se raduje nečijoj smrti, odgovornost u ovoj državi i u ovom društvu i ovom narodu trebalo bi da se podnosi na izborima, krivična odgovornost pred sudskim institucijama. Dakle, gospodin Zoran Đinđić je 2002. godine napisao sledeće kada je govorio o istoriji nacionalne borbe Srba, između ostalog je rekao: "Glavni krivac za to su bili međunarodni odnosi na kojima su se lomile ambicije male balkanske nacije koja je tražila svoje mesto pod evropskim suncem, ali bilo je i vlastite krivice, pre svega nesposobnost da se formuliše jasan nacionalni projekat i da se oko njega okupe sve snage." Danas su mnoge stvari veoma slične ranijim prilikama, i unutrašnje podele i nedostatak istinskog građanstva, raširenog siromaštva, slabe institucije, sklonost populizmu, uz jednu veliku razliku, gospodine Milivojeviću, danas je međunarodno okruženje prvi put u istoriji na strani naših ambicija. Ako danas ne uspemo jedini razlog smo mi sami. Mi smo u isto vreme i problem i rešenje. To je nekadašnji predsednik vaše partije rekao. Kao što vidite, ne čitam samo dela Vojislava Šešelja, zaista čitam dela svih onih koji beleže i koji su obeležili srpsku političku scenu. Kada se javljate na temu pozivanja na totalitarni sistem koji ste srušili, trebalo bi da imate u vidu da je ovo 2009. godina, da ste 2000. godine obećali narodu sistemske reforme, a da od toga, kao što vidimo, nema ni "s". Ono što je još značajnije, gospodine Milivojeviću, a takođe me je motivisalo i opet se nastavlja na ono moje izlaganje, vezano i za Pećku patrijaršiju i za Visoke Dečane, a o čemu srpska javnost vrlo malo zna, smatramo da treba da bude u detalje upoznata jeste i sednica Saveta bezbednosti, održana 23. marta 2009. godine. U početku vam neću reći o kome je reč, samo ću citirati šta je taj čovek rekao na toj sednici: "Sutra, 24. marta, biće 10 godina od početka NATO bombardovanja moje zemlje. Želeo bih da vas podsetim da taj tragični događaj, koji je trajao punih 78 dana, nije bio odobren od strane ovoga tela. Tokom tromesečnog perioda u kome su stradali gradovi i sela i bili bombardovani svaki dan, dve i po hiljade civila je bilo ubijeno, uključujući 89 dece i 12 i po hiljada povređenih.. Naravno, ovaj broj žrtava ne uključuje one koji su naknadno bili izloženi leukemiji i ostalim opasnim i smrtonosnim bolestima izazvanim od strane osiromašenog uranijuma. Kao rezultat ukupno dve hiljade i trista vazdušnih udara na celu Srbiju, 148 zgrada i 62 mosta su bila uništena, dok je 300 škola, bolnica, takođe, i druge javne zgrade su bile uništene. Da ne govorim o 176 zgrada sa kulturnim značajem." Idemo dalje, ovo malo sporije traje zato što je tekst u originalu na engleskom jeziku, srpska država se nije potrudila da ovaj govor, kao i stenogram sa ove sednice prevede na srpski, tako da vam sada i srpska javnost ekskluzivno ovo sluša, ja direktno prevodim. Dakle, bili smo kolektivno optuženi, a onda kolektivno bombardovani i kako se tvrdilo da je zapravo zbog toga što je 800 hiljada etničkih Albanaca isterano, odnosno proterano sa KiM. Kao rezultat tog tragičnog rata bilo je uspostavljanje međunarodne administracije i egzodus od oko 200 hiljada etničkih Srba sa teritorije KiM. Zaista želim da pomenem i da podvučem da su 10 godina kasnije Srbi kažnjeni, opet bombama, masovnim proterivanjem sa teritorija KiM, a za uzvrat Albanci su dobili svoju nezavisnu državu. Gospodine Milivojeviću, 1998. godine SRS je ušla u ''Vladu narodnog jedinstva'', upravo iz ovih razloga. Ono što smo mi tada radili je bilo posledica terorističkih napada na nedužne civile i ne samo na Srbe, nego i one Albance koji su bili lojalni srpskoj državi. Protivpravna akcija, divljanje NATO-a zvala se "Milosrdni anđeo", koji nije pogodio tada Slobodana Miloševića, nego je zaista ubijao nevinu decu, žene, bombardovao škole, bolnice, groblja. O tome, gospodine Milivojeviću, predsednik Boris Tadić govori 23. marta 2009. godine na sednici Saveta bezbednosti i za uzvrat dobija packu od strane američkog diplomate, odnosno ambasadora u UN i britanskog, koji podsećaju kao mentori predsednika DS-a – nemojte se igrati sa tim, zato što je KiM nezavisno i to je nepovratna činjenica, i zato što se na Kosovu sprovodi plan Martija Ahtisarija. Godine 2009, gospodin Boris Tadić, kao predsednik srpske države, kao predsednik DS, kao čovek koji je vodio kampanju tako što će očistiti Srbiju od radikala, koji nam je stalno spočitavao da mi pozivamo na ratove, iako smo govorili da se treba boriti mirnim, diplomatskim, pravnim i političkim sredstvima za zaštitu ljudskih prava Srba koji su proterani sa nekadašnjih teritorija, na kojima su vekovima unazad živeli, taj isti čovek se nalazi u poziciji u kojoj smo se mi nalazili marta 1999. godine, gospodine Milivojeviću. Ovo što je on dobio kao odgovor, a čućete kasnije, od ambasadora Velike Britanije i SAD je odgovor koji smo mi dobili tada, i onda je došlo do "Milosrdnog anđela". Zašto? Zamislite, Srbi su se drznuli da kažu – ne, ne damo nijedan deo svoje teritorije i zaštitićemo narod od terorističkih napada. Da je ovo tačno, ne govore samo izvori bliski SRS, čak je i nebitno što ja govorim, vi imate fantastičnu činjenicu od strane gospođe Helen Ranta. Da vas podsetim, ona je bila glavni forenzičar i ona je rekla da je NATO agresija bila zasnovana na fingiranom izveštaju, na koji ju je prisilio gospodin Voker. Dakle, sama ta izjava, sama njena autobiografska knjiga obara celo divljenje američke i britanske administracije i daje nama kao srpskoj državi fantastičan argument da se izborimo na najbolji mogući način, da KiM bude suvereni deo teritorije. Ovo, naravno, gospodine Milivojeviću, ne znači da želim polemiku sa vama, u smislu ko je bolji, jači, veći, vredniji patriota ili rodoljub. Samo želim da vas podsetim na činjenice, na ono što su pokušavali mnogi pre vas i nisu uspeli, jer projekat "velike Albanije" star je nekoliko vekova. Sama ideja naslednika Dizraelijeve politike sada se sprovodi. Dakle, istorija se na ovim prostorima redovno ponavlja. Ono što se očekuje od svih nas i ono što je narod nama dao u amanet jeste da budemo mudri, da izvučemo pouke iz istorijskih grešaka i krenemo dalje. Upozoravam vas, i kao što je određeni deo stručne javnosti imao priliku da vidi prateći uživo sednicu Saveta bezbednosti, vrlo je ozbiljna situacija. Samo zato što je vaš predsednik došao na naše pozicije, našao se u situaciji da može Srbiji opet da se desi neki "Milosrdni anđeo", jer kao što čujemo i Hrvatska i Albanija su primljene u članstvo NATO-a. Dakle, znamo da vama nikako nije lako i znamo da ovo nije situacija za ubijanje političkih poena na ovakav način, ali ne možete da očekujete od nas da ćemo da trpimo pozivanje na nekakve naše greške, na nekakve naše propuste samo zarad dve godine u ''Vladi nacionalnog jedinstva''. Gospodine Milivojeviću, da li u ovoj sali zaista postoji neko ko je mislio da mi zbog toga nismo platili na izborima? Jesmo. Imali smo problem da kažemo našem članstvu i dokažemo da ulazimo u koaliciju sa ljudima sa kojima smo bili ljuti protivnici, koji su našeg predsednika tamničili i platili smo to na izborima. Vi ćete platiti, takođe na izborima sve vaše greške i ostavite to tu gde jeste, ali nemojte baratati određenim netačnim podacima. Naprosto, to nije tačno, gospodine Milivojeviću. Ali, da se vratimo na ono što jeste tema ovde i sada, a to su državni simboli, kao što su zastava, grb i himna. Zahvaljujem vladajućoj većini na mogućnosti da SRS progovori poneku reč na tu temu, za koju mislimo da je vrlo značajna i za koju mislimo da predstavlja lice i naličje jednog naroda jedne države. Hrišćanski je post, dame i gospodo, u toku. Srbija se bliži jednom odnajznačajnijih hrišćanskih praznika, kao što je Uskrs. Sama crkva, SPC, je utkana u samo biće srpskog naroda i predstavlja jedan od najznačajnijih simbola kada je reč o nama. O tome, naravno, govori i himna "Bože pravde", koja je zaista poseban vid molitve, jer se najčešće srpski narod jedino mogao da osloni na samu Božju pravdu i po kojeg saveznika. Poslednji događaji su nas ubedili i na kraju po ko zna koji put uverili ko su to zaista naši tradicionalni saveznici, a ko su oni koji Srbiju vide kao jedan mali pašaluk, koji Srbiju vide svedenu na pretkumanovske granice, koji jednom narodu poništavaju pravo na lice, naličje, ime i prezime, ponos i dostojanstvo, na pismo, na kulturu, na simbole. Nažalost, dame i gospodo, imali smo prilike da na sednici Saveta bezbednosti čujemo da KiM neće biti srpsko, da na KiM ne važe srpski zakoni, nego zakoni gospodina Martija Ahtisarija. Ono što se moglo čitati dalje jeste da Srbi koji su proterani sa svojih vekovnih ognjišta ne bi trebalo ni da pomisle o povratku, jer tamo njima siguran život nije. Ali ono što mi nikako ne možemo da čujemo jeste odgovor od srpske Vlade, predstavnik je tu, nadam se da će u toku današnjeg zasedanja da nas udostoji odgovora – kad? Kada će da se zavijori zastava u Prištini? Kada će lepi dvoglavi nemanjićki orao da stoji tamo gde mu je mesto i kada će "Bože pravde" da vrati sve one koje su šiptarski teroristi proterali? Još jednom, koliko Srbija treba da bude mala, da ne bi trebalo da bude velika? To su pitanja čije odgovore očekujemo danas, s tim što, opet, gospodine Milivojeviću, napominjem da ovo zaista nije vreme, pokrenuli ste priču, i sada pokušavam da je privedem u normalne okvire, za ovakve političke poene, ali ne mogu da ne odgovorim na temu svečane sednice i svečane atmosfere. Nisam sklona, uslovno rečeno, epskim momentima, ali vidite na majici je lik čoveka i najčešće vidim podsmehe kod drugih kolega zbog toga kako smo odeveni. Taj čovek je predsednik SRS i simbol je otpora mondijalizmu. Zbog tog otpora on je šesta godina u Hagu, samo zato što je prepoznao udružene u zločinu, predvideo ono što čeka Srbiju i jednostavno su ga konačno dočekali u Hagu. Optužnica je pisana u Beogradu, a kako Karla del Ponte kaže, nažalost, "vaš predsednik nekadašnji je rekao – vodite ga i ne vraćajte ga više"! Dakle, kada god vidite srpskog radikala do povratka doktora Šešelja videćete simbol otpora, svemu onome što zadire u srpski nacionalni interes. Mi smo zaista u uverenju da najviše ova majica sa likom smeta britanskom i američkom ambasadoru. To smo očekivali, kao što vidite, kada kažem da nijedan čovek ne zaslužuje kraj kakav je zaslužio srpski premijer u Srbiji, a saznaćemo, vreme će pokazati ko zaista stoji iza toga, kome je to bio interes, Srbiji nije, ja to tvrdim. Mi ljudski sa vaše strane nikada nismo čuli zaštitu našeg dostojanstva, da vi kažete gospodinu ambasadoru Velike Britanije da Dragan Todorović nije čovek koji se zove brada i bedž, tako ga naziva na svom blogu, da ne može da se meša u srpsku političku scenu na taj način što će reći da mi pripadamo prošlosti, radujući se raskolu koji je on kreirao, samo previše egzaltirano, kao da mu plan nije uspeo do kraja. Ili, da smo ljudski sa vaše strane čuli da američkom ambasadoru kažete – ne možete, to je protiv diplomatskog bontona, da se na taj način mešate u srpsku političku scenu. Neka smo mi najgori, neka smo mi najretrogradnije snage, nas je neko birao. Mi se nalazimo u ovoj Skupštini i ako hoćete da gradite takvu budućnost, da se svi zajedno okupimo i odbranimo Srbiju, u nama ćete imati sagovornike i borce, zakrilićemo Tadića kada Hag bude tražio njega. Blizu je tome, s obzirom na poslednje. Mi ga nećemo dati, kao i svakog rodoljuba i svakog patriotu. Tu je razlika, gospodine Milivojeviću, između vas i nas. Ali eto, mi možemo sa vama i vi možete da računate na nas kao partnere samo ako nas tako doživljavate, samo ako nas tako doživljavate. Tužna je ovo slika. Nema najjače opozicione stranke. Ne kažem da smo mi bezgrešni, uopšte o tome ne pričam. Govorim o tome da su nama oteti mandati, da nam nisu vraćeni i da je demokratska vlast pala na tom ispitu. Ako je bilo nekih nepravilnosti sa ostavkama, makar su nekolike bile čiste, pali ste, niste uspeli. Vi ste izdali čak i zaostavštinu Zorana Đinđića. Nešto ne vidim majice sa njegovim likom, npr. Kako se mi ljudski odnosimo prema porodici vašeg nekadašnjeg predsednika, Zorana Đinđića, ne dao Bog da jedna žena bude na mestu Ružice Đinđić i njegove porodice, ne dao Bog! Ali i dr Šešelj ima porodicu. Kada je ko od vas zapitao? Kada je uopšte Haška kancelarija ili Nacionalni savet za saradnju sa Haškim tribunalom konačno nas ubedio da postoji obostrana saradnja, pa zapitao tu decu kako odrastaju bez oca ili tu ženu kako podnose teret odrastanja u Srbiji? Znate li kako izgleda život u Srbiji porodice osumnjičenih za ratne zločine pred Haškim tribunalom, ne samo dr Šešelja, nego svih onih koji su samo radili ono što vi sada polako pokušavate da radite i nalazite se na minskom polju? Ovaj put, zaista svim kolegama iz vladajuće koalicije Za evropsku Srbiju mogu da kažem, ne dao Bog da neko krene na vas od strane velikih međunarodnih porodica, prva ću i prvi ćemo da vas štitimo do poslednjeg, zato što negde treba da se podvuče crta i negde treba da se stane i krene napred. Ono što mi vidimo jeste užasan i monstruozan plan rastakanja Srbije i svega onoga što je srpsko. Nije vam lako, ali to je možda tema za neku drugu priču. Da se vratim na srpske simbole. Nacionalni simboli jednog naroda okvirno se mogu klasifikovati na osnovne i izvedene. Osnovni su zastava, grb i himna. O srpskoj zastavi Laza Kostić je napisao posebnu brošuru, dok po pitanju grba upućuje na temeljnu studiju Aleksandra Solovjeva. Najtemeljitiju studiju o srpskom grbu napisao je Aleksandar Solovjev i 1958. godine objavio je u Australiji u izdanju srpske emigracije. Zamislite, trebalo je više od 40 godina da se ta knjiga štampa u Srbiji. Solovjev državni grb smatra svetim znamenjem koje je ovaploćenje ideje otadžbine, ideje radi koje pojedinac treba da živi, radi koje je spreman da umre. Pitanje grba i zastave on smatra problematikom državno pravne i istorijsko pravne nauke. Od 12 veka grb je u evropskoj heraldici nasledni vladarski simbol, ali korene vuče još iz, tada je zapravo vraćena i kneževska kruna na vrhu grba. Po pitanju heraldičkog porekla dvoglavog orla, a ovde smo danas imali prilike da čujemo nekoliko vrlo zanimljivih izlaganja kolega poslanika, ali najčešće se smatra da je to izvorno simbol cara Konstantina, kojim je on označavao rimsku vlast nad Istokom i nad Zapadom. Ali, Solovjev misli da se on pojavio tek u 11 veku kao ukras na dvorskoj odeći, da bi kasnije postao carski amblem. Sam znak dvoglavog orla vezan je svojim poreklom za azijski narod. On je plod istočnjačke mašte koja voli da stvara u svojim verovanjima i u svojoj umetnosti fantastična božanstva, životinje, sfinge, lavove i bikove, mnogo glava i mnogo ruku božanstvu. Dvoglavi orao se takođe javlja i kod Sumeraca verovatno kao simbol Gilgameša ili sunčevog božanstva, a kasnije u Egiptu, Etiopiji, Vavilonu, dakle, 2.500 godina pre Hrista, pa nadalje. U poznijem vremenu, dvoglavi orao je prisutan i na saracenskim grbovima, odakle su ga krstaši prenosili na zapadnoevropske prostore. Srbi i Rusi su dvoglavog orla preuzeli iz vizantijske tradicije koji je zamenio ranijeg rimskog jednoglavog, još od vremena Julija Cezara, kao simbola Zevsove vladarske moći. Na srpskim freskama, najstariji zlatni dvoglavi orlovi vide se na crvenom plaštu humskog velikog kneza Miroslava, Nemanjinog brata, naslikanog na zidinama crkve Svetog Petra i Pavla kod Bijelog Polja. Dvoglavi orao se posle nalazi na pečatu Miroslavljevog sina Andrije, otisnutog na ugovoru potpisanim sa Dubrovčanima. Prisutan je i na odeći kralja Stefana Prvovenčanog na fresci manastira Žiča, kao i na crvenom plaštu kralja Radoslava, na fresci manastira Studenica. Nakon toga, dvoglavi orao je prisutan na prstenu kraljice Teodore, žene Stefana Dečanskog, čije se mošti nalaze, gospodine Milivojeviću, u Visokim Dečanima, i kojima teško možete da se poklonite, baš onda kada to poželite, zato što neki strani ljudi treba da odrede da li ste vi dobrodošli u Visoke Dečane. Da se vratim temi. U vreme cara Dušana, to je već najznačajnije znamenje srpskog vladara prisutno i na carskim zastavama. Na kovanom novcu, prvi put se pojavljuje na moneti Despota Jovana Olivera. Od doba proglasa srpskog carstva, skoro svaki velikaš nosi na svom svečanom odelu carske orlove, naročito ako ima visoki dvorski čin. U pravom smislu reči, dame i gospodo, kao heraldički znak, dvoglavi orao se ukorenjuje u vreme Despota Stefana Lazarevića, posebno na njegovom štitu i novcu. Brankovići su zadržali delimično dvoglavog orla, ali su primat dali lavu, kao sopstvenom simbolu. Vizantijska država u poslednjoj fazi postojanja sve češće je koristila dvoglavog orla kao službeno znamenje. Ovaj orao je kasnije postao kao grb pravoslavne Rusije, kao naslednice Vizantije. Dvoglavog orla je prihvatila i porodica Crnojevića, kao i srpski despoti u Ugarskoj, crnogorski mitropolit Sava 1743. godine na svome pečatu urezuje starog srpskog dvoglavog orla, obnavljajući državotvornu tradiciju Crnojevića. Nakon što je 22. februara proglašena kraljevina, 12. juna 1882. godine, zakonom je ustanovljen njen grb. Grb Kraljevine Srbije jeste dvoglavi beli orao, na crvenom štitu sa krunom kraljevstva. Vrh obe glave dvoglavog orla stoji kruna kraljevska i ispod svake kandže po jedan krinov cvet. Na prsima mu je grb Kraljevine Srbije, beo krst na crvenom štitu sa po jednim ognjilom u svakom uglu krsta. Grb je ogrnut purpurnim hermelinovim plaštom, kome se na vrhu nalazi kraljevska kruna. Nakon proglašenja kraljevstva Srba, Hrvata i Slovenaca, Ministarski savet je uredbom 1919. godine propisao novi oblik grba, tako što je dvoglavi orao na grudima zadržao srpski i dobio hrvatsku šahovnicu, i na brzinu sklepan slovenački, od tri šestokrake zvezde grofova celjskih i navodnog ilirskog polumeseca. Komunisti su taj grb ukinuli i propisali nove, savezni i republičke, po sovjetskom uzoru, s tim što je sužena Srbija zadržala štit sa ocilima, ali bez časnog krsta. Solovjev, takođe, piše da gotovo sve slovenske zastave potiču od ruske trobojke Petra velikog. Pretpostavlja se da je za cara Petra inspiracija bila holandska zastava sa njegovog drugog putešestvija, ali je on ruskom stegu dao originalani izraz, pa je carska zastava belo-plavo-crvene boje prvi put svečano istaknuta prilikom posete ruske pomorske eskadre Carigradu 1699. godine na ratnim brodovima. Pored zvanične državne, uveo je ratnu zastavu bele boje sa Andrijinim krstom. Obe ruske zastave podeljene su Crnogorcima prilikom boravka ruske eskadre admirala Senjavina u Boki Kotorskoj 1806. godine. Na molbu kneza Miloša, piše Solovjev, oktobra 1835. godine sultanovim fermanom je oktroisana srpskom narodu trobojka zastava sa horizontalnim prugama: crvenom, plavom, belom. Te tri boje su srpskom narodu već bile poznate, jer to su ruske nacionalne boje, samo postavljene obrnutim redom. Kada je reč o srpskoj himni, svečane pesme u mnogim narodima od pamtiveka imaju izraženu sugestivnu gotovo magičnu moć, kao koncentrisani izraz patriotskih, nacionalističkih ili religijskih emocija. Harmonija poezije i muzike, poruka i ritam u kome se ona izražava, imaju teško objašnjivo tajanstveno dejstvo za onoga ko tome srcem pristupa, identifikuje se i oseća ljubav. Himna deluje čak snažnije od grba i zastave. Svako intoniranje himne je svečano samo po sebi. Faktor stvaranja posebnog raspoloženja, ponosa, poleta i entuzijazma. Himna je pesma kojoj sopstvena lepota nije jedini i prevashodni cilj. Ona je usmerena na realizaciju nekog političkog interesa, pa je i sredstvo političke borbe, mobilizacije, stimulans, duhovno nadahnuće, podstrek, budi kreativne potencijale i rađa spremnost na požrtvovanje, uspostavlja dodatnu vezu između generacija. Njihov je najčvršći kohezioni faktor kao manifestacija ideje nacionalnog jedinstva i istorijske misije. Ona teži da postane neprolazna, nadistorijska i metafizička kategorija. Mi se zaista nadamo da će ova generacija, politička generacija Srba uspeti da pusti srpsku himnu na srpskom KiM, a iskreno zahvaljujemo vama iz vladajuće koalicije što o ovoj temi danas pričamo. Od melodije himne očekuje se da bude prijemčiva za srce, um, maštu i sluh, da bude puna simbola, a ipak nezapaljiva. Trebalo bi da ima marševsku pravilnost i da nosi, ipak, ona ne sme da potisne reči. Da bi postala sveopšta pesma, melodija himne mora da se u uho i svest urezuje zajedno sa rečima, bezbolno i trajno, poput bora na licu i brazda na čelu. Prvu srpsku pesmu himničkog karaktera"Vostani Serbije" spevao je 1804. godine Dositej Obradović, inspirisan i herojstvom Prvog srpskog ustanka. Negde u isto vreme, možda i nešto ranije, nastala je najpopularnija srpska svečana pesma, himna svetom Savi, čije autorstvo nikada nije pouzdano utvrđeno, samo se zna da je prva njena verzija spevana na crkveno slovenskom jeziku. Kompozitor Kornelije Stanković, koji je stručno uobličio i obradio njenumelodiju 1858. godine, smatrao je da je reč o narodnoj pesmi. Novosađanin Luka Sarić je 1860. ispevao pesmu "Oj Srbijo mila mati", koja je stekla ogromnu popularnost, a zvaničnu srpsku himnu proglasio je Nedićev režim u okupiranoj Srbiji. Na zahtev kneza Milana Obrenovića, upravnik Narodnog pozorišta u Beogradu gospodin JovanĐorđević napisao je dramu "Markova sablja" i u okviru nje himnu "Bože pravde", za koju je muziku komponovao Davorin Jenko. Pesma je vrlo brzo postala veoma popularna u srpskom narodu, a 1882. godine, povodom Milanovog ustoličenja za srpskog kralja, Đorđević je tekst preradio, pa je njegova verzija postala prva zvanična verzija. U toku Prvog svetskog rata nastale su još dve srpske patriotske pesme himničkog karaktera. Stanislav Binički komponovao je "Marš na Drinu", koji je u uslovima komunističke diktature veoma brzo postao omiljen u srpskom narodu, kao izraz neugašenog ponosa i obnovljenog prkosa. Miloje Popović je tek 1965. godine napisao tekst za tu melodiju. Spontano je ispevana pesma "Tamo daleko", koja je svoj svečani i zavetni ton urezivala u svest mnogih generacija srpskih patriota. Nezvanično, gotovo spontano, prihvaćena himna komunističke Jugoslavije bila je svečana pesma "Hej Sloveni", nastala je u vremenu buđenja panslovenske nacionalne i romantičarske velikodržavne svesti i to u krugu katoličkih slovenskih naroda, što svakako predstavlja karakterističan istorijski paradoks. Autor je Slovak Samjuel Tomašik, koji je 1834. godine vrlo lepim stihovima izrazio svoju idealizovanu viziju opšte slovenskog jedinstva i slobode, motivisan prevashodno krajnje teškim položajem sopstvenog naroda u mađarskom ropstvu. Tomašikovi stihovi prilagođeni su staroj poljskoj melodiji "Još Poljska nije propala, dok mi živimo" iz 1777. godine. Pored Slovaka, pesmu "Hej Sloveni" oduševljeno su prihvatili Česi i Poljaci, a potom i skoro svi drugi slovenski narodi. Kao himna prvi put je izvedena na prvom sveslovenskom kongresu u Pragu 1848. godine. Ostalo je zabeleženo kada su 1876. godine mađarske vlasti uhapsile velikog srpskog nacionalnog borca i istaknutog panslavistu Svetozara Miletića. Budimski državni tužilac, bratanac SamjuelaTomašika, izvršio je samoubistvo da ne bi bio realizator režiranog sudskog procesa, na kome je, inače, srpski patriota osuđen na pet godina zatvora. Dakle, sveslovensku himnu već 1839. godine na srpski jezik je prepevao istaknuti književnik i velikosrpski političar, panslovenske orijentacije Pavle Stamatović i objavio u Almanahu "Serbska pčela". Svaki naredni prevod, odnosno prepev imao je svoje specifičnosti, tako da se himna pevala u različitim verzijama. Između dva svetska rata pesma "Hej Sloveni" je prihvaćena kao sokolska himna, ali u Poljskoj i kao državna, sa izmenjenim stihovima. Period od nekoliko decenija komunističke diktature bio je ispunjen i stalnim traganjem za novom zvaničnom himnom koja će veličati titoističku ideologiju, dok se za "Hej Sloveni" zvanično smatralo da ima privremeni karakter. U nekoliko navrata raspisivani su neuspešni javni ili pozivni konkursi. Nakon raspada Jugoslavije, improvizovanog usvajanja Ustava SRJ, svečana pesma "Hej Sloveni" je prvi put ozvaničena kao himna jugoslovenske države, iako bitno skraćena i svedena na suženu Srbiju iCrnu Goru. Slom komunizma i neuspeh jugoslovenskog eksperimenta podstakao je obnavljanje srpske nacionalne svesti, ponosa i tradicije. Uspostavljanje parlamentarne demokratije i višepartijskog sistema, ubrzali su odbacivanje rigidnih ideoloških predrasuda, pa se stara srpska himna "Bože pravde", decenijama ignorisala, zaboravljala i zabranjivala, uspravila u punoj snazi svog junačkog instinkta i slavljena ideala, pravde i slobode. Uz vrlo male izmene teksta, izbacivanjem kneza, odnosno kralja, kao pojmovnog i političkog anahronizma, postala je zvanična himna Republike Srpske. Dame i gospodo, gospodine ministre autor ovog dela teksta je dr Vojislav Šešelj o ovome je pisao u svojoj knjizi koja je nastala u haškom kazamatu "Ideologija srpskog nacionalizma". Kao što vidite, kada se izvade iz konteksta ove reči mogu da dobiju potpuno drugačiji značaj i prizvuk. Međutim, izgovoreno u punom kontekstu oslikavaju čoveka koji, bez obzira na svoj politički i ideološki stav, poštuje tradiciju, poštuje kulturu, poštuje istoriju. Dakle, on je ovde govorio o istorijatu srpskih nacionalnih simbola, bez potrebe da ih kvalifikuje na ovaj ili onaj način, jer su sastavni deo države Srbije i srpskog naroda. S obzirom da je Poslanička grupa SRS, makar oni ljudi, moje kolege koje su se prijavile da govore, uskraćena odlukom predsedavajuće da prisustvuju ovom redovnom zasedanju, u njihovo ime ću da pročitam one delove koje su oni pripremili, a čini se da jesu značajni i važni za ovu temu. Koristim priliku prisutnog ministra, čak i uz čak jednu kvalifikaciju, znam da gospodin Dulić jeste čovek koji je sklon znanju i saznanju i kome bih rado poklonila knjigu "Ideologija srpskog nacionalizma", u kojoj može puno toga da nauči o srpskim simbolima, možda mu nekada i zatreba, i iskreno da vam kažem, nije me čak ni briga što nije kvalifikovan za ovu temu, tu je i predstavlja srpsku Vladu, očekujemo da je preuzeo određenu odgovornost i da će pronaći prave odgovore na pitanja koja ću mu ja postaviti u ime kolega koji nisu tu. Dakle, gospodin Dragan Stevanović kaže, predloženi zakon u poglavlju – Kaznene mere, ne predviđa kazne za one koji ne istaknu nacionalne simbole u dane i u vreme kad to, a sada i ovaj zakon predviđa. Kazne su za one koji zloupotrebe insignije ili ih koriste u neadekvatnom obliku, ali za one koji ih uopšte ne koriste nema kaznenih mera. To je, u stvari, odnos vlasti prema nacionalnim simbolima i našim nacionalnim vrednostima. U svim zemljama u okruženju, na primer Bugarska, u svakom selu ili zaseoku gde postoji neka državna institucija, dakle, škola, vrtić, ambulanta imate nacionalne simbole. U Srbiji, usred Beograd, na državnim institucijama nemate srpsku zastavu, a da ne govorim o unutrašnjosti. Ono na šta se kolega Stevanović posebno osvrće i skreće pažnju jeste član 8. ovog zakona, koji je bitan u sledećem kontekstu: U opštinama Preševo i Bujanovac, gospodine ministre, nije redak slučaj da se sa srpskih državnih institucija skidaju srpske zastave, a postavljaju albanske. Mi verujemo da vi to znate. To se naročito dešava na Dan zastave u Albaniji, kada šiptarski ekstremisti postave albansku zastavu na zgrade opštinske uprave u Preševu i Bujanovcu. Pitam ministra, da li je razlog ovakve indolentne reakcije vlasti na ove događaje stvar političkog koncepta i uslovno rečeno mondijalističkog ili anacionalnog opredeljenja izvršne vlasti u Beogradu, ili tehnički nedostatak zakonske regulative? Da li će ovaj zakon obezbediti da se poštuje ustavni poredak ove države na njenoj celoj teritoriji i da li će obezbediti da se, recimo, na zgradi Mesne kancelarije u selu Veliki Trnovac na jugu Srbije postavi srpska državna zastava? Na kraju, ono što SRS najmanje očekuje od ovog zakona jeste da će omogućiti izvršnoj vlasti da u saradnji sa njenim partnerima iz EU istakne sve državne i nacionalne simbole na zgradama državnih institucija na teritoriji AP Kosovo i Metohija, recimo, u Peći, Prizrenu, Uroševcu, Đakovici, Prištini, naravno, sve ovo sa Ustavom iz koga je ovaj zakon proistekao. Kolega Mirko Munjić koji je, takođe, odlukom ljudi koji predsedavaju ovim redovnim zasedanjem, udaljen sa ovog redovnog zasedanja, smatrao je za shodno da se na ovaj način obrati Skupštini. – U poslednjih 15 godina nema nijedne značajnije odluke zapadnih sila a da nije protiv srpskih nacionalnih interesa. Time nam valjda vraćaju za milione poginulih tokom Prvog i Drugog svetskog rata, kada se srpska zastava vijorila na strani saveznika, a pod njom ginuli uglavnom srpski hrabri vojnici. Tomas Džeferson je rekao, podseća kolega Mirko Munjić, inače za Ameriku koja se trudi da štiti nacionalne interese na teritoriji Srbije, odnosno KiM – zabrinut sam za sudbinu svoje zemlje Amerike kada znam koliko je Bog pravedan. Ono što je, takođe, značajno za kolegu Munjića i ono što nas je sve iskreno povredilo, mislimo da je to potpuno neprihvatljivo i politički krajnje nekorektno, možda je omaška, možda je protokolarna greška, a na kraji stvari je i domaćeg vaspitanja, kako se predstavnici srpske vlasti, a pogotovo prvi srpski ministar ponaša na određenim događajima. Dakle 15. februara u Orašcu povodom Dana državnosti, prvi srpski ministar je uveo novi običaj i tako ošamario celokupan srpski narod, bacio ga na kolena pred celokupnom EU, da nije potrebno skidati kapu s glave ni prilikom intoniranja državne himne, ni prilikom odavanja pošte srpskim junacima, Karađorđu i srpskim ustanicima. Odnos koji srpska vlast pokazuje i vladajuća većina u Srbiji, to je naše političko uverenje, prema nacionalnim simbolima, posebno, zastavi, grbu i himni, pokazali su zapravo u odnosu sa Hagom. Ono što smo imali prilike, takođe, da čujemo na sednici Saveta bezbednosti, o kojoj je bilo reči 23. marta 2009. godine, vrhunski argument gospođe Dikarlo, nadam se da sam dobro izgovorila prezime, bio je uostalom, gospodine Tadiću, mi ne možemo da pričamo o pravednom i nepravednom rešenju na 2900 strana, Haški tribunal je doneo presudu srpskom nekadašnjem vrhu. To je, dakle, šamar, u poslednjih možda sto godina Srbija nije dobila takav aperkat, od strane srpskih vlasti, nadam se da ćete me ispraviti ukoliko grešim, tu su pripadnici vladajuće većine i gospodin ministar, kada se izricala ta sramna presuda, posle oslobađajuće presude Ramušu Haradinaju, koji je zaista potpisnik najgnusnijeg zločina na teritoriji KiM, koji je zaista potpisnik sa svima onima koji danas haraju Kosovom, a jesu šiptarski teroristi, kriminalci koji su trgovali organima nedužnog naroda, posle sramne oslobađajuće presude, jer šta su Srbi, samo meso, organ koji vredi pet miliona evra na crnom tržištu, srpska vlast je reagovala na način da je samo gospodin Ivica Dačić rekao da je to sramna i ponizna presuda za Srbiju i da Srbija mora da reaguje na adekvatan način. Izvinjavam se ukoliko je još neko odreagovao na sličan način, ali ovo je jedino bilo meni dostupno kroz medije. Dakle, to što je u Hagu smišljeno, napravljeno, jeste samo dokaz srpskog zločinačkog poduhvata. To je ono što su i Amerika i Velika Britanija i Nemačka uz pomoć svojih saveznika predodredili srpskom narodu, mnogo pre nego što ste vi došli na vlast, pa vas je to zateklo, mnogo pre nego što smo mi počeli da razmišljamo o političkom delovanju. Ovo je plan i projekat koji ima svoje višedecenijsko trajanje i provođenje, strpljivo, predano, faza po faza. Krajnji cilj jeste pretkumanovska Srbija i umanjenje srpske moći. Zašto? Zbog Rusije. Naslednici Dizrelijeve politike jako dobro znaju da kada zatreba, nijedan Srbin neće pucati ni na jednog svog pravoslavnog brata. Kada se sagradio Bondstil, krajnje protivpravno, to je nama bio simbol onoga što će se desiti nekoliko godina kasnije. Mi smo već tada znali da KiM odlazi u ruke onih koji su prekrojili sudbinu naroda na ovim prostorima. Isto tako, braćo i sestre, pošto je hrišćanski post i bližimo se, kažu da smo u Hristu svi jednaki, o tome bi trebalo posebno razmišljati pogotovu kada govorimo o molitvenoj himni ''Bože pravde'', treba podsetiti te velike i Zapad i sve one koji stoje iza ovog poslednjeg eksperimenta koji nas i suviše puno i visoko košta – da je, takođe, jedan od najznačajnijih simbola budućnosti Pećka patrijaršija i jesu Visoki Dečani, i da je u istoriji srpskog naroda bilo i gorih vremena, ali da se srpski narod dizao iz pepela onoga momenta kada su svi od njega redom digli ruke, tako će biti i ovaj put. Možda među vama iz vladajuće koalicije ima lakovernih. Sasvim sigurno znam da ima dosta i rodoljuba i patriota i sasvim sigurno znam da većina vas misli da radi najbolje što može i da će birajući evropsku Srbiju obezbediti ono što ste obećali 5. oktobra. Ja tu nemam nikakvu dilemu i SRS tu nema nikakvu dilemu. Mi samo želimo da vas ubedimo da smo mi u tom razmišljanju bili i da su nas prevarili. Imate konačno svedočenje nekoga koga smo držali, uslovno rečeno, za nekadašnji DOS-ov obaveštajni kadar, a to je gospodin Zoran Mijatović. Važio je za najobaveštenijeg čoveka u Srbiji. Između ostalog, taj čovek svedoči o tome kako Hag radi, odnosno Haška kancelarija – da su izbegavali državne organe. Gospodo, to je vama argument, jer jednostavno nisu hteli zvaničnu saradnju sa vama, nego su radili ispod žita. A zašto? Zato što uvek postoji neko potencijalni za neku hašku tamnicu! A ko su ti potencijalni – svi oni koji stanu u odbranu onoga što se zove sve i podvodi pod državne atribute Srbije, i onoga što bi trebalo da se definiše kao srpski nacionalni interes? Svi, ali zaista redom svi koji su u istoriji Srba pokušali da sagrade kuću podjednako dobro za sve građane, platili su previsoku cenu – neko glavom. Jedan od primera je ubijeni predsednik Milošević. Da vas podsetim to je zaista bio simbol još jednog od srpskih neuspeha, poraza i tragedija. Taj čovek je pred očima celokupne svetske javnosti govorio da mu treba adekvatna lekarska pomoć, a taj "civilizovani", "humani" Zapad je jednom totalitarcu, primitivnom Srbinu rekao – baš me briga, i time učestvovao u ubistvu nekadašnjeg srpskog i jugoslovenskog predsednika. I tu nije bio kraj. Prema rečima gospodina Zorana Mijatovića, da vas podsetim da je on bio zamenik načelnika resora DB, gospodina Gorana Petrovića, u periodu kada je bio ministar Dušan Mihajlović, on je, nažalost, kasno shvatio, da svi oni koji jesu sada srpski aparat, jesu potencijalni optuženi za ratne zločine pred Haškim ili nekim drugim tribunalima. Mi smo imali jedan zaista sjajan primer od strane baš vas iz vladajuće koalicije. Reč je, naravno, o predsedniku SRS koji je šest godina, o kvalifikaciji optužnice, o zločinima, to ću ostaviti možda za neku drugu temu, uopšte neću sada da ulazim u tu priču. O čemu se ovde radi? Dakle, ta međunarodna razvijena zajednica je, koja se toliko ponosi demokratskim tekovinama u odnosu na srpski primitivni narod, samo sedam sati pred kraj postupka protiv dr Vojislava Šešelja prekinula postupak. Svi ste svedoci, pošto je javnost pratila to u Srbiji, na šta je ličio taj postupak i koliko je dominantnu ulogu imao dr Šešelj u odnosu na instruisane svedoke da posvedoče lažne navode optužnice. Hajde da ne budem ja suviše subjektivna neću ulaziti dalje u kvalifikaciju toga – uglavnom, prekidaju postupak na samo sedam sati pred kraj izvođenja dokaza optužbe od strane tužilaštva i pokreću postupak protiv jedne osobe, novi postupak za nepoštovanje suda. Navodi za tu optužbu su, da vam ne pričam da su prekršili sva moguća pravila, da je dr Šešelj uticao, zastrašivao, obelodanio imena određenih svedoka. Sada dolazimo do poente, do svetlog primera koji zaista moram da navedem, a tiče se vladajuće većine. Gospodin Rasim Ljajić je tada rekao – nikada srpska država nije dobila zahtev od strane Tužilaštva ili Haškog tribunala da se obezbedi sigurnost i bezbednost potencijalnih svedoka insajdera, u slučaju tužilaštva protiv dr Vojislava Šešelja. Nikada nisu dobili ni naznaku da se bilo kome od tih ljudi, koji su trebali da svedoče pred tužilaštvom, odnosno preti bilo kakva opasnost. O čemu mi onda ovde pričamo? Na neki način mi ovde možemo da govorimo i o prenosnim i izvedenim nacionalnim simbolima. To što se plasira priča da se u Hagu sudi o pojedincima za izvršene ratne zločine, čitajte samo presudu Ramuša Haradinaja. To što se plasira priča da treba da se desi dvosmerna saradnja – molim vas, recite mi u čemu se ona ogleda? Svi srpski simboli su pali na toj dvosmernoj saradnji, jer tri hiljade DNK uzoraka je uništeno u laboratorijama Haškog tribunala. Ti uzorci su, dame i gospodo, trebalo da posvedoče o monstruoznim zločinima nad srpskim nedužnim stanovništvom u periodu NATO agresije i malopre. Nestalo je devet strana UNMIK-ovog izveštaja. Onesposobljena je istraga na teritoriji Albanije, a mi imamo primere kako je VBA sve vreme imala podatke i navode prvih ljudi VBA – da je srpska država bila na vreme upoznata o tome, i da se nije reagovalo. Čak imamo navode, a o tome se pisalo u izvesnim medijima, tadašnjeg prvog čoveka VBA koji je rekao – mi smo znali za autobuse koji su, tri ili četiri autobusa, koji su po 60 Srba odvodili na sever Albanije. Gospodo, mi pričamo o svim tehnikama vađenja organa, koje ne mogu da se odvijaju bez prisustva ili bez saznanja nadležnih institucija ili organizacija. Konačno imamo tajni izveštaj Savezne nemačke obaveštajne službe, koja je napravila pravu pometnju u Nemačkom parlamentu. Usledile su i mnoge ostavke posle toga, koje su zapravo direktan dokaz kriminalnih aktivnosti šiptarskih terorista na teritoriji KiM, koje su, takođe, direktan dokaz povezanosti šiptarskih terorista sa najvišim vrhovima u – Americi, Velikoj Britaniji i Briselu. Tajni izveštaj BND, odnosno neko se iz samog BND potrudio – više nije tajni izveštaj, možete ga naći, sada je već dostupan javnosti na internetu. To su frapantni podaci. Srpska javnost je o tome saznala onog momenta kada su dva špijuna, a nisu prijavljeni kao obaveštajni oficiri, bila uhapšena navodno zbog podmetanja bombe na određene prostorije Euleksa na teritoriji KiM. Dakle, čini se da srpska vlast i srpska javnost živi u nekim paralelnim realnostima i mislim da se svi mi bližimo onom kritičnom momentu, a posebno srpska vlast, kada će definitivno morati da se kaže – ili idemo do kraja i štitimo ono što nam garantuje naš Ustav, Povelja UN, Rezolucija Saveta bezbednosti, dakle, da štitimo samo međunarodni pravni poredak i onda smo svi u tome i onda tu nema stajanja. Ali ja moram da vas upozorim, to smo prošli. Zar mislite da ubijeni jugoslovenski predsednik gospodin Milošević nije bio američki saveznik, nije bio čovek koji je bio faktor stabilnosti na teritoriji Balkana? Javno ste o tome govorili. Zar mislite da i on nije hteo da uspe kao političar, kao ideolog, kao čovek? Imao je samo jedan problem, verovao je onima kojima nije trebalo i to je kasno shvatio. U istoj situaciji se, nažalost, dame i gospodo, nalazite i vi sada. Izabrali ste put, kao što rekoh na početku izlaganja, koji je za nas potpuno legitiman. Ljudi su glasali Za evropsku Srbiju. Ja pripadam listi koja je samo glasala za srpsku Srbiju, onoj listi koja je toliko prokužena u poslednjih nekoliko meseci, protiv koje se vodi bespoštedna medijska kampanja. Niko od vas se nije ljudski našao da zaštiti dostojanstvo vaših kolega poslanika. Šta se o nama piše? Koliko koštamo Srbiju? Kako se to ponašamo? Kako bi trebalo da se ponašamo? Kako biste se svi vi ponašali da ste na našem mestu? Ne možete u hodnicima da nam kažete – mi vas razumemo, vi ste u pravu, nikada se to u poslednjoj modernoj srpskoj istoriji nije desilo kao to što se vama desilo, a da u medijima mi zaista svakodnevno budemo razapinjani. Politika dvostrukih standarda je bila politika možda nekih ranijih režima i uvek se to obijalo o glavu onih koji su sprovodili represiju. Pripadam listi koja je osvojila hiljadu dvesta i skoro dvadeset glasova. Ti ljudi su glasali za srpsku Srbiju, za jaku nacionalnu, ekonomski oporavljenu Srbiju koja će znati gde su joj granice, gde će ljudi moći normalno da hodaju Kosovom i Metohijom i da uđu u Pećku patrijaršiju i Visoke Dečane, gde će "Bože pravde" da se svira na svakom mestu i svakoj prilici koja za to dolikuje. Ti ljudi su glasali samo za priliku za ravnopravno učešće u onome što se zove svakodnevni posao, da niko ne može da ih ucenjuje da li pripadaju vladajućoj garnituri ili pripadaju onima koji polako ali sigurno odlaze u prošlost. Oni su glasali za Srbiju koja će biti jednako sigurna kuća za sve i koja će sve da krili i štiti od napada onih kojih su se nasilili na Srbiju. U toj Srbiji njihova deca bi trebalo bezbedno da odrastaju. U takvoj Srbiji postoji privreda, postoji industrija, postoje neke fabrike, a postoje naravno i strane firme, ali zna se šta se daje i kome se daje primat. U toj takvoj Srbiji ne bi trebalo da bude sramota da se uči o srpskoj istoriji, da se vrednuje srpska kultura. U toj Srbiji ne bi smelo da se desi da troje izvanrednih umetnika podnesu ostavke na mesta direktora srpskih najvažnijih nacionalnih institucija. Pogledajte, dame i gospodo, zaista, atakujem na sve vas koji ste iskrene patriote i rodoljubi, kako izgleda Narodna biblioteka Srbije. Ona je toliko devastirana da nema osobe koja nije okrenuta izučavanju poštovanja svega onoga što je neko teškom mukom napisao, a možda čak i na robiji, a da ne boli svaki put kada uđete u prostorije Narodne biblioteke. Kako mi to da razumemo? Mi to možemo da razumemo samo kao konkretan odnos vlasti prema svemu onome što treba da bude simbol jedne nacije i jedne države. Mogu da razumem, možda je vrlo teško u situaciji kada šta god da dotaknete to su kao začarani olimpijski krugovi, jedno rešavanje problema vodi u drugi problem, ali hajde da sednemo i da pričamo o tome, da se ovde stvori politička volja i da vidimo šta je politički konsenzus, šta je nacionalni interes i da napravimo politički dogovor. Situacija koja se nama dešava i zbog koje smo mi u SRS razapeti je rezultat nepostojanja političke volje da se dođe do političkog dogovora. Znam da vi niste direktno odgovorni i krivi za to i znam da vi ne možete drukčije da se ponašate u odnosu na one koji su vas polako ali sigurno dovodili u vlast protiv Miloševića. Znam da oni vama neće dozvoliti da se ovde napravi politički dogovor i da se ovde napravi politička klima koja će ojačati Srbiju. Dame i gospodo, njima jaka Srbija ne treba, njima treba mala zemlja, rasparčana, sa kojom će lako da manipulišu. Njima treba fragmentisana politička scena, što više partija – to bolje, sa kojom će, takođe, moći da manipulišu. Niste vi, dame i gospodo, ni prvi ni poslednji koji se suočavaju sa tim. Mnogi pre vas su bili u sličnim problemima. Ima onih čestitih koji su to i priznali, priznali svoje poraze, naučili svoje greške i krenuli dalje. Zaista apelujem, Srbija ulazi u užasnu krizu. Mi nekako kao da smo potpuno otuđeni, javlja se nešto što ne nalikuje srpskom narodu, a što se prepoznaje, bože sačuvaj, kao mržnja. Mi jesmo politički protivnici i neistomišljenici, ali nismo neprijatelji jedni drugima. Hajde u ime tog naroda koji svakodnevno ostaje bez svog dostojanstva jer ne može da prehrani svoju porodicu, koji nema institucije koje mogu da zaštite sve ono što čoveka čini dostojnim čovekom, dajte da u ime svih tih ljudi konačno prestanemo sa svim ovim, da se dogovorimo da napravimo tu bolju državu, bolju Srbiju, svako sa svojih pozicija, vi za evropsku Srbiju, mi za srpsku Srbiju, vi sa gospodinom Tadićem, mi sa doktorom Šešeljem. Hajde da argumentima ubedimo narod ko može da ostvari samo jednu jedinu potrebu, život dostojan čoveka. Hajde da govorimo argumentima, a ne kaznama, opomenama i isključenjima. Hajde da uvedemo slobodu govora i odgovornost, slažem se, ali ne represivno. Dajte nam prostora da se i mi pojavimo u medijima, da i mi učestvujemo sa vama ravnopravno u raznim televizijskim emisijama, i da kažemo to što mislimo. Zaboga, milion i skoro dvadeset hiljada ljudi nije zanemarljiv broj, to je dobar deo Srbije. Nemojte raditi ono što su prethodni pre vas radili, pišete pravila koja će za vas kao opoziciju da važe, pogotovo što mi sada pored svih ovih nacionalnih tema, pored svih problema koji se tiču konkretno opstanka Srbije, a jeste i odnos sa Republikom Hrvatskom, Bili smo prvi koji su pozdravili istupe gospodina ministra spoljnih poslova, gospodina Jeremića, prvi smo rekli – tako treba da zvuči ministar spoljnih poslova. Srbija mora da se digne sa kolena. Srbija neće da ratuje. Kome je do ratova? Mi smo ti koji smo najviše gubili, svi, nema porodice u Srbiji, takođe i vi koje nije ta nesreća dotakla, ali mi nismo imali izbor. Srpski narod je bio zatečen, dame i gospodo, vi to svi znate, zatečen udruženim zločinačkim poduhvatom onih koji su sada dole na Kosovu i Metohiji, koji sada maltretiraju vašeg predsednika, gospodina Tadića u Savetu bezbednosti, drsko i bezobrazno, samo zato što kaže ono što smo mi govorili. Dajte da pitamo Britance i Amerikance kako bi se oni ponašali u situaciji da im neko, neka strana sila oduzima deo teritorije? Da li bi ti Britanci, Amerikanci i Nemci rekli – izvolite? Sasvim sigurno ne, kao što podanički položaj niko od njih ne poštuje. SRS je, dame i gospodo, bila za punopravnu, ravnopravnu saradnju sa EU, ali samo kao punopravni i ravnopravni partner, a ne kao podanik i neko ko se ponižava na takav način. Volela bih od gospodina srpskog ministra da čujem, zaista bih želela, argumente kako misli da izvede tezu do kraja – i Kosova i Metohija i Evropska unija?! Evo, pred očima smo srpske javnosti. Svaki izbori su upravo ta vaga da se proceni ko obmanjuje, ko je populista, ko greši, ko obećava nešto što ne može da ispuni. Nadam se, gospodine Duliću, da ćemo u toku današnjeg dana od vas čuti odgovore na ova pitanja koja su izneta pred vas. Vi ovde niste samo čovek koji je predložio ovaj predlog zakona, već predstavnik srpske Vlade. I te kako smo sigurni da svako zasedanje Skupštine Srbije prate svi oni koji treba da ga prate. Ovo je poruka sa ovoga mesta – vrlo brzo kada srpska vlada shvati ko su joj partneri u tom poslu, kada shvati da neće moći da puni budžet, kada shvati da je u potpunom dužničkom ropstvu, da neće biti novih radnih mesta, da će investicije dolaziti sve ređe i sve manje, tada će Srbija da se digne. Bojim se da ćete pre toga, gospodo iz vladajuće većine, imati reke ljude na ulicama, onih koje pokušavate sada da opterećujete dodatnim porezima samo što ljudi naprosto neće imati odakle da odgovore obavezama prema srpskoj državi koja je propustila šansu da odgovorno izađe i da odgovorno pred narodom, vrlo jasno kaže, narod bi to shvatio, u kakvoj smo mi situaciji, koliko nam snage treba, šta je potrebno da uradimo. Da li zaista mislite da se na tom planu ne bismo ni mi našli? Bi, jer svi mi predstavljamo deo naroda koji ima samo jednu želju, da živi životom dostojnog čoveka. Šta ste još propustili da uradite i ono što je za nas bilo zaprepašćujuće, a jesu određeni primeri koji su zaista bolni i sramotni za državu Srbiju. Milina je gledati sportiste koje sticajem okolnosti država Srbija nije negovala, setila se kada su ostvarili evropske i svetske uspehe, kada onako lepi i ponosni, sa medaljama na grudima, stoje uspravno uz neku himnu koja se pušta i tada ceo svet zna da je to Srbija. Ti isti sportisti kada odluče da svoje milionske premije upute za Kosovo i Metohiju, tako što će se sanitetskim vozilom spasiti veliki broj života, dobiju pretnju smrću od albanskih terorista. Primer vam je dobro poznat, radi se o našem zaista izuzetnom teniseru, koji ne može da uđe u Srbiju, a da ga ne čuva posebna teroristička jedinica, samo zato što je momak hteo sanitetskim vozilom da pomogne nekim ljudima na Kosovu i Metohiji. Imate i drugi primer, isto fantastičnog mladog sportistu, koji nas je na najbolji mogući način proslavio gde god je bio. Nosio je majicu "Kosovo je Srbija". Šta je dobio za uzvrat? Jednostavno su ga eliminisali sa Evropskog prvenstva. To je katastrofa. Tada je cela Srbija trebalo da ustane i da određeni odgovor da, diplomatski nije, i da štiti svoje ljude gde god da se nalaze. Nije to sramota. Naprotiv, to je ono što se očekuje, što ti mladi ljudi očekuju. Ti sportisti, umetnici, glumci, naučnici, svi oni koji nas na najbolji mogući način predstavljaju bilo gde da se pojave i zbog kojih se mi toliko ponosimo, očekuju da osete šta znači patronstvo majčice Srbije, očekuju da su deo ovog naroda i ove države. Da li je to mnogo? U tome se ogleda patriotizam i u tome se ogleda rodoljublje. Opet ću vas podsetiti svojevremeno na reči menadžera kampanje DOS-a, da zaista jeste patriotizam ukoliko uspete da obezbedite život dostojan čoveka jednom jedinom građaninu Srbije. Šta je sa tim, dame i gospodo? Imamo preko 60 hiljada ljudi koji su ostali bez posla u Srbiji. Hiljadu ljudi od 1. jula neće imati socijalno, neće moći da obezbede sebi markicu. Koliko će ih tek ostati bez posla? Pola miliona ljudi u Srbiji živi u liniji donje granice siromaštva. Sada već ljudi stavljaju prst na čelo i pitaju se kako će uspeti da prehrane svoje porodice. Ne kažem da ste vi krivi i odgovorni za krizu koja se prelila u Srbiju, ali ste i te kako odgovorni, tu ste odgovornost preuzeli izbornim rezultatima, da ponudite rešenje. I tu priliku ste propustili. Ono na šta gospodin Buha, inače predsednik Vlade Republike Srpske Krajine u progonstvu, želi da podseti, naravno, dame i gospodu narodne poslanike i gospodina ministra, na pravom mestu srpsku javnost, a nije u mogućnosti, jeste sledeće: Savremene države posvećuju posebnu pažnju državnim simbolima – grbu, zastavi, himni, jer su u ove simbole utkani istorija, tradicija i kultura jedne nacije, kao i ostali kultni činioci. Nažalost, srpska država, za razliku od mnogih drugih stvari, nije poklonila dužnu pažnju ovim simbolima i ovim gestom je iskazala svoju anacionalnost i neuvažavanje srpske tradicije, te se aktivno zalagala za usvajanje simbola i negovanje vrednosti koje su u suprotnosti sa slavom i bogatom istorijom srpskog naroda. Današnji srpski simboli prvi put su ugrađeni u ustavnopravni sistem u Republici Srpskoj Krajini. Ustavom Republike Srpske Krajine iz 1991. godine za grb je izabran dvoglavi orao sa pozlatom i ocilima. Zastava je bila srpska trobojka sa grbom, a himna "Bože pravde", dok je drugi deo srpskog korpusa izložen pogubnom ideološkom klišeu pevao himnu "Hej Sloveni", borci Republike Srpske Krajine u boj su odlazili sa tradicionalnim srpskim simbolima koje danas inaugurišemo sa ovim zakonskim projektom. Uz srpsku trobojku su se proslavljale pobede u odbrani etničkih teritorija srpskih naroda koje su napadane od strane ustaških bandi, potpomognutih snagama NATO pakta. Kako se postupa prema državnoj zastavi i himni neka posluži za primer jedno poslaničko pitanje koje je Ministarstvu unutrašnjih poslova Republike Srbije postavio narodni poslanik Milorad Buha. Od Ministarstva je za tražena informacija o brojnim incidentima koji su izazivali hrvatski navijači na svetskom prvenstvu u rukometu u Republici Hrvatskoj. Prvo su hrvatski navijači pokušavali izvršiti fizički napad na srpske rukometaše, posle su spalili srpsku zastavu uz uzvike šovinističkih uvreda upućenih srpskom narodu. Na svakoj utakmici srpske rukometne reprezentacije prilikom intoniranja himne pobesneli hrvatski navijači su skandirali fašističke parole, dame i gospodo: "Ubi Srbina", "Srbe na vrbe"! Takođe, i druge iz arsenala koje podsećaju na one iz Drugog svetskog rata. Najveći incident izazvao je gradonačelnik Zadra, jedan od domaćina svetskog prvenstva, koji je sa zvaničnog jarbola na kome su bile izložene sve zastave učesnika prvenstva skinuo srpsku trobojku. U toj atmosferi trebalo je naši rukometaši da igraju i da donesu uspehe Srbiji. Razlog za uklanjanje srpske zastave, po njegovim rečima, bila je preventivna mera kojom je izbegnuto iritiranje hrvatskih navijača. Incident bez presedana, ali i bez osude sa srpske strane. Državni organi Republike Srbije, kao i srpski elektronski i pisani mediji prećutkivali su ove incidente. Ovakvi incidenti su redovna pojava kada su u pitanju susreti sportskih ekipa u Republici Hrvatskoj. Hrvatska strana kurtoazno izrazi žaljenje za nastale incidente, obećava časnu reč da će kazniti izgrednike i na tome se završi. Zadatak srpskih državnih organa jeste da protestuje protiv otvorenih napada na državne simbole, da zaštiti od grubih nasrtaja na fizički integritet sportista, novinara, sportskih navijača i drugih učesnika, diplomatskim i drugim mirnim sredstvima upozori drugu stranu da iza ovih nemilih incidenata stoje organizovane grupe, potpomognute od državnih organa koji ne čine ništa da spreče izgrednike u otvorenoj nameri da se putem paljenja simbola, uklanjanje zastave i sličnih aktivnosti povrede nacionalni simboli, ponizi jedna država i potpuno naruše naši odnosi. Ovakvim postupcima ruši se ugled srpske države, srozava se moral sportista, navijača i građana. Ćutanje državnih organa zaista ne možemo da tretiramo kao neznanje, već kao otvorenu diverziju kojom se urušavaju srpski nacionalni interesi. Dame i gospodo, imali smo prilike da gledamo određene utakmice koje su se odigravale u sportskoj dvorani "Lora", na mestu gde su nekada mučeni srpski vojnici. Niko od srpskih vlasti nije uputio protest organizatorima skupa, da je tamo trebalo da se raduju postignutim golovima oni koji bi trebalo da se izvinjavaju za ono što je rađeno u "Lori" i to je strašan incident. Kada je gospodin Milivojević pričao o dvoglavom nemanjićkom orlu, zaista sam pomno pratila vaše izlaganje, i hvala vam na tome što ste pomenuli da je ispod tog orla zaista reka ljudi stradala, najčešće nevinih, služeći kao meso osvajačima koji su prepoznatljivi u istoriji kao predstavnici, pripadnici ili saveznici velikih sila ili carstava. Ali, gospodine Milivojeviću i kolege iz vladajuće većine, zaista bih volela da čujem šta se konačno uradilo da se o srpskim žrtvama priča, recimo, u Beogradu, Kragujevcu, Novom Sadu, Nišu. Da li srpske žrtve ne zaslužuju da im se, recimo, napravi spomen-soba, gde će oni koji su ih nasledili, koji su poslednji preživeli moći bar neki cvet ili sveću da im zapale. Da vas podsetim na istinu o kojoj se ne priča u Srbiji, a to je put kojim se ređe ide. U Sarajevu je stradalo 6.635 Srba, u Srebrenici 3.287, u Brodu 445, Prijedoru 648, u Banja Luci 1.416 Srba u periodu od 1992. do 1995. godine. Broj nastradalih na teritoriji KiM se još uvek utvrđuje. Broj etničko počišćenih sa teritorije Republike Srpske Krajine za vreme dve akcije "Bljesak" i "Oluja" premašuje cifru od 450 hiljada. Tu su gospoda kojima verujem na reč i za koje znam da će me ispraviti ukoliko grešim. Da li je u Srbiji od 2000. pa naovamo ikada bilo reči o ovim ljudima, na način na koji te žrtve zaslužuju da se o njima priča? Da li je srpska država razmišljala o tome da uputi zahtev drugim državama da se istraži istina? Kako mislite da postignete pomirenje ako istinu sprovode nevladine organizacije koje predstavlja Nataša Kandić? Lično nemam ništa protiv te gospođe, ali imam utisak da je vrlo subjektivna i imam utisak da vrlo provodi jednostrane interese onih koji finansiraju njen rad. Ali bih volela da čujem gospođu Natašu Kandić da kaže da je srpska vojska procesuirala sve one vojnike u periodu svih ovih ratova, poslednjih, odbrambenih, koji su prekoračili svoja ovlašćenja. Da su srpska država i vojni sudovi procesuirali, imamo beleške o tome, to je javni podatak, možete doći do toga, sve one koji su počinili zločine. U Šapcu 1994. godine je procesuirana grupa "Žute ose" i Repić koji je počinio, utvrđeno je, određena zverstva. Čovek je naprosto bio narkoman i alkoholičar i užasno je to što je uradio. Ne dao Bog da se ikada ponovi, ali Srbija je javno govorila o zločinima pojedinaca. Taj gospodin, koji je i umro 2006. godine u zatvoru, bio je osuđen na deset i po godina, vezivao se za SRS iz čisto političkih razloga. Sve te navode DOS-a 2003. godine kada je naš šef popakovan za Hag, predsednik SRS, demantovao je Zoran Mijatović, zamenik načelnika resora Državne bezbednosti, Gorana Petrovića, u periodu DOS-a, kada je istražiteljima Haškog tribunala, konkretno Džefriju Najsu koji mu je upao u stan i pokušavao da iznudi lažni iskaz, objasnio ovo što vam ja prepričavam. Dakle, zaista bih volela da vidim volju da dođemo do te istine. Miloševića više nema! Čovek je ubijen i to vreme je zauvek iza nas. Argument da ste vi naslednici nečega što je uradio Milošević, mislim da ne stoji. Vladate koliko i on. Imate poluge moći koje je imao i on. Imate možda slične saveznike koje je on imao i koji su ga prodali i koji su mu govorili, očigledno, neistine i laži. Nema druge blaže reči. Jedno su govorili u susretima u Beogradu, a u svojim maticama radili nešto sasvim drugo. To sada vidimo. Pretpostavljam da oko toga više nema dileme.
Narodna poslanice vreme na raspolaganju vama kao predstavnici i vreme na raspolaganju vama u ime poslaničke grupe je iskorišćeno.
Izvinjavam se. Zaista imam potrebu da se zahvalim na ovoj predloženoj temi i na mogućnosti da završim misao. Hvala vam svima. [[Aplauz.]]
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predstavnici, odnosno predsednici poslaničkih grupa ili neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika narodne skupštine? (Ne.) Narodni poslanik Srđan Milivojević je tražio pravo na repliku, na osnovu direktnog pominjanja. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, uvažena koleginice i gospođice Raguš, pažljivo sam pratio vaše izlaganje i moram da vas podsetim na nešto što smo kazali. Nisam toliko dokon da čitam blogove engleskog ambasadora, nisam toliko prisan sa njim da se dopisujem sa njim, ali mi je drago da čitate govore gospodina Tadića i dr Zorana Đinđića, jer vidite da možete da kroz te govore shvatite, prilično kasno, kako se treba ponašati kada ste na vlasti i kako treba braniti interese Srbije kada ste na vlasti. Žao mi je kada ste citirali sabrana dela Vojislava Šešelja, što ne citirate i neke govore o državnim simbolima, recimo, pledoaje za demokratski ustav koji je on napisao, ne drugo izdanje, nego prvo izdanje u kome on za himnu predlaže "Hej Sloveni". Takođe, žao mi je što ne citirate i neke njegove rečenice, kada govorite o KiM, recimo, rečenicu iz 1999. godine, maja meseca – ako jedna NATO čizma kroči na Kosovo, ja ću se doživotno povući iz politike. Na Kosovo je ušlo 10 hiljada pari čizama. Želim mu da se u Hagu odbrani, želim mu svu sreću, želim mu da se vrati ovde, pa da se opredeli da li će da ide kod Tome Nikolića ili kod vas, ali želim mu i da mene tamo u Hagu ne brani, da ne brani moju majku. Ja sam Srbin. Moja majka je Srpkinja. Kada god je branio interese Srbije, Srbija je stradala. Sam ću da se branim radije, nego da me on brani, a njemu želim svaku sreću i dobro zdravlje. Želim mu da se vrati ovde, da sedi među vama, da zastupa interese SRS na način na koji mislite da je najbolji za vas i za njega, ali zaista želim da Srbiju više nikada ne brani. Hvala. [[Aplauz.]]
Narodna poslanika Marina Raguš ima pravo na repliku, na osnovu člana 101. Poslovnika Narodne skupštine.
Uvaženi kolega Milivojeviću, upravo ste uradili ono što je cela Srbija videla i ono što sam ja očekivala od vas. Još jednom moram da kažem da će se dr Vojislav Šešelj vratiti i to mislim vrlo brzo, a pustite to koga on brani u Hagu, i šta je Hag, i koji se proces odvija pred Hagom, istorija to već sada beleži. Upravo sam vam pokazala kako SRS ne koristi samo izvore svog ideologa, to je naše političko uverenje, mi mislimo da je to najbolji put. Ljudi glasaju za to da li smo uspešni ili nismo, to svaki izbori pokažu. Ono što moram da vam kažem jeste da ste vi upravo ilustrovali srpskoj javnosti da nije krivica u SRS, što je politička atmosfera puna tenzija, nepromišljanja i nemudrosti, nego upravo vi. Što mi pokušavamo, i to je bila manifestacija tokom celog moj izlaganja, da privedemo razgovor normalnim, razumnim, zdravomislenim okvirima, a vi to ne želite. Moram da vam se zahvalim na ovome. Svaka moja reč posle ovoga apsolutno bi bila suvišna. Zaista ste pokazali sve ovo o čemu pričamo, ne samo mi, nego cela opozicija danima i mesecima. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem i zaključujem načelni pretres. Određujem pauzu do 15.45 časova. U 15.45 časova nastavićemo zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o zabrani razvoja, proizvodnje, skladištenja i upotrebe hemijskog oružja i o njegovom uništavanju,Predlogu zakona o zaštiti od jonizujućih zračenja i o nuklearnoj sigurnosti, Predlogu zakona o zaštiti od nejonizujućih zračenja, Predlogu zakona o hemikalijama, Predlogu zakona o biocidnim proizvodima, Predlogu zakona o upravljanju otpadom, Predlogu zakona o ambalaži i ambalažnom otpadu. Hvala vam.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O ZABRANI RAZVOJA, PROIZVODNjE, SKLADIŠTENjA I UPOTREBE HEMIJSKOG ORUŽJA I O NjIHOVOM UNIŠTENjU (zajednički načelni pretres sa 3, 4, 5, 6, 12. i 13. tačkom) Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda pod tačkama 2, 3, 4, 5, 6, 12. i 13, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju – jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS – jedan sat, osam minuta i 24 sekundi; Poslanička grupa G17 Plus – 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica – 25 minuta 12 sekundi; Poslanička grupa Napred, Srbijo – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa SPS – JS – 18 minuta; Poslanička grupa LDP – 14 minuta i 24 sekundi; Poslanička grupa Nova Srbija – 10 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa Manjina – osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS – šest minuta, a saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanik Vladan Batić, koji nije član nijedne poslaničke grupe, ima pravo da govori jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe da podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika, ako to već nisu učinile. Obaveštavam vas da su posleničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda predstavljaju: narodni poslanik Marina Raguš, Poslanička grupa SRS, narodni poslanik Milica Vojić-Marković, Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica, narodni poslanik Zoran Bortić, Poslanička grupa SPS – JS, narodni poslanik Zlata Đerić, Poslanička grupa Nova Srboja, narodni poslanik Siniša Stamenković, Poslanička grupa PUPS. Saglasno članu 142. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretres o: Predlogu zakona o zabrani razvoja, proizvodnje, skladištenja i upotrebe hemijskog oružja i o njegovom uništavanju, Predlogu zakona o zaštiti od jonizujućih zračenja i o nuklearnoj sigurnosti, Predlogu zakona o zaštiti od nejonizujućih zračenja, Predlogu zakona o hemikalijama, Predlogu zakona o biocidnim proizvodima, Predlogu zakona o upravljanju otpadom, Predlogu zakona o ambalaži i ambalažnom otpadu. Da li predstavnici predlagača, prisutni ministri, žele reč? Da li gospodin Dulić želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine ministre.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, veliko mi je zadovoljstvo da sam ponovo u Skupštini sa vama. Nadam se da ćemo danas i narednih dana imati veoma plodnu i korisnu raspravu oko jednog seta veoma važnih zakona koji predstavljaju grupu zakona koji kreiraju budućnost naše zemlje i koji će, sigurno, supstancijalno promeniti i izgled ove zemlje i budućnost generacija koje dolaze. Ovaj paket zakona je plod rada stotine ljudi, nekoliko ministara iz prošlosti, kojima, takođe, dugujemo veliku zahvalnost, ogromnog napora i pokušaja da se pitanje životne sredine, pitanja koja su od značaja za dugotrajno očuvanje zdravlja ljudi, postavi kao jedno od prioritetau vremenima koja svakako u prošlosti nisu bila laka. Mnoge generacije, kada kažem generacije mislim, pre svega, na administraciju i ministre, pokušali su da nameću ta pitanja i meni je drago što smo mi uspeli da učinimo da se nekoliko važnih zakona objedini u jedan paket koji će predstavljati pravu ekološku revoluciju u zakonodavstvu Srbije, jer nikada do sada u istoriji ove zemlje, u istoriji Jugoslavije, u istoriji svih drugih državotvornih tvorevina koje su bile, nije se desilo da se na jednoj sednici Skupštine razmatra paket zakona koji je ovoliko sveobuhvatan i koji na jedan konkretan i veoma sadržajan način regulišu jednu od oblasti. Suština ovog paketa nije samo pitanje broja zakona. Danas će biti pred vama raspravljano šest ili sedam njih, u narednim danima će biti raspravljano još devet, ukupno 16. Suština ovog paketa zakona je strateška promena stava prema životnoj sredini i države Srbije i čitavog našeg društva. Upravo ovu promenu stava predstavljaju predlozi zakona koje, u ime Vlade Republike Srbije, imam čast da zastupam danas. Taj promenjeni stav u Ministarstvu životne sredine i prostornog planiranja nazivamo novom ekološkom politikom države Srbije. Šta podrazumeva ta politika? Na prvom mestu promenjen je značaj i mesto problematike životne sredine. Životna sredina više nije pitanje koje dolazi na dnevni red tek kada se iscrpe sva druga pitanja koja se možda u medijima, u javnosti, u javnom mnjenju tretiraju kao važna. Razmatranje o životnoj sredini dolazi na red paralelno ili, još bolje, pre nego što se upustimo u razmatranje bilo kog drugog razvojnog projekta državne politike ili strategije. Svaki drugi pristup je sa stanovišta životne sredine zakasneo i nedovoljan.Briga o životnoj sredini ne može da počne tek kada se završi, na primer, briga o ekonomiji, o industriji ili o bilo kojoj drugoj grani našeg društva. Niko ne treba da misli da je moguće imati zdravu, modernu i prosperitetnu ekonomiju u nezdravoj životnoj sredini. Druga komponenta nove ekološke politike je novo shvatanje standarda zaštite životne sredine u kontekstu naših integracionih procesa. Procenjuje se da je preko 30% zakonodavnih aktivnosti i Vlade i Skupštine i svih institucija jedne države koja se nalazi u procesu evropskih integracija, suštinski vezano za pitanje popravljanja stanja u životnoj sredini. Prema tradicionalnom shvatanju, Srbija će izgubiti mnogo vremena i resursa u nastojanju da ispuni standarde EU u vezi sa životnom sredinom, a svako kašnjenje nas može koštati odlaganja procesa pridruživanja EU. To je samo jedna od zabluda o tome šta za Srbiju znači Evropska unija. U novoj ekološkoj politici države Srbije insistiranje na zdravoj i kvalitetnoj životnoj sredini je jedan od onih pravih razloga zbog kojih mi treba da težimo uspostavljanju standarda, kvaliteta života i načina na koji se postupa i sa životnom sredinom i sa prirodom, a koji predstavljaju jedan od ključnih kvaliteta zemalja koje su danas u EU. Da nije EU, pitanja kakav vazduh mi i naša deca udišemo, kakvu vodu pijemo, na kakvom tlu rastu biljke koje nas hrane, na koji način tretiramo sve ono što nas okružuje, verovatno bi bila odložena za neka bolja vremena koja, nažalost, nikada ne bi stigla. EU je zato važna, jer nam nameće da o zdravoj životnoj sredini mislimo danas i da tako planiramo naš razvoj, da možemo dobro da živimo zahvaljujući očuvanosti naših prirodnih resursa. Međunarodne standarde treba da prihvatimo, čak da ih u nekim slučajevima definišemo još zahtevnije, ne zbog integracionih procesa, ne zbog EU, već, pre svega, zbog boljeg zdravlja nas, naše dece i sveukupnog našeg društva. Treći segment nove ekološke politike se odnosi na odnos između sektora privrede i oblasti životne sredine. Prema tradicionalnom shvatanju, koje je, nažalost, još uvek ukorenjeno u Srbiji, briga o životnoj sredini je atak na interese privrede, na interese biznisa, a donosioci političkih odluka treba da se opredeljuju da li su za razvoj ili za zdravu životnu sredinu. U novoj ekološkoj politici, koju je ovo Ministarstvo promovisalo, država je prijatelj privredi, ali pre svega onom delu privrede koji posluje u skladu sa interesima životne sredine i koji je društveno odgovoran. Država Srbija će izuzetno angažovano pomagati prelazak privrednih subjekata na proizvodne procese koji pozitivno deluju na stanje naše okoline. U prošlosti i ja sam bio prisutan u Parlamentu, kada su postojale objektivne kritike na pokušaj Ministarstva životne sredine da instalira standarde u našoj privredi, ne poštujući, pre svega, stanje u kom se ta privreda nalazi. Mi ćemo kroz modele nove ekološke politike, a veoma brzo će se pred vama naći još jedan zakon koji će dopuniti ovaj paket, a to će biti zakon o fondu za razvoj životne sredine, promovisati modele koji će pomoći našoj privredi, malim i srednjim preduzećima, velikim zagađivačima da, koristeći veoma povoljna kreditna sredstva, promene svoje tehnologije u čistije, na taj način i oni postanu konkurentniji i na tržištu države Srbije i na tržištima EU i da, naravno, na taj način očuvaju i životnu sredinu. Ova generacija političara ima jedinstvenu odgovornost da promeni stav čitavog društva prema životnoj sredini i ja vas pozivam da svi zajedno u tome učestvujemo. Umesto da rasprodajemo našu zajedničku budućnost tako što ćemo biti jedna od poslednjih oaza prljavih tehnologija mnogo nam je bolje da pomažemo privredne delatnosti koje su u saglasju sa životnom sredinom. Ovo utoliko više, jer se radi o naprednim tehnologijama koje su često i mnogo profitabilnije i mnogo jeftinije od tradicionalnih privrednih grana. Država i društvo moraju da pomognu privredi da bi privreda mogla da pomogne državi i društvu. Mislim da taj segment svesti sve više prodire i do ovih ljudi koji danas učestvuju u tim međusobnim odnosima između privrede, s jedne strane, i države i politike, s druge strane. Sada bih, dame i gospodo narodni poslanici, dao neke osnovne napomene o sadržini zakona koji su vam upućeni na razmatranje. Prvi među njima je Predlog zakona o zabrani razvoja proizvodnje i skladištenja i upotrebe hemijskog oružja i njegovog uništavanja. Konvenciji o zabrani razvoja proizvodnje i skladištenja i upotrebe hemijskog oružja i njegovog uništavanja pristupili smo 2000. godine kao SRJ. Države članice ove konvencije obavezale su se da se razoružavaju uništavanjem svih zaliha hemijskog oružja koje poseduju iz svih postrojenja, koje su u prošlosti služile za proizvodnju hemijskog oružja. Kako bi ostvarile ovaj cilj države članice koje su pristupile Konvenciji saglasile su se da se izgradi verifikacioni režim za pojedine otrovne hemijske supstance kako bi se osiguralo da se takve hemijske supstance koriste isključivo u dozvoljene miroljubive svrhe. To u prvom redu podrazumeva obavezu dostavljanja Organizaciji za zabranu hemijskog oružja u Hagu godišnjih izveštaja, sa detaljnim podacima koji se tiču proizvodnje, prerade, korišćenja i skladištenja otrovnih hemijskih supstanci, koji su relevantni za ovu konvenciju. Takođe, ova obaveza obuhvata i prihvatanje međunarodne inspekcije i saradnju u njihovom sprovođenju. Donošenjem ovog zakona, koji je danas pred vama, dame i gospodo narodni poslanici, omogućilo bi se sprovođenje Konvencije i time bi se ispunila obaveza koja proizilazi iz pristupanja Konvenciji. Ovim zakonom sprovođenje Konvencije dato je u nadležnost dva organa. U delu koji se odnosi na proizvodnju, upotrebu i korišćenje hemijskih supstanci u vojne svrhe, dozvoljene Konvencijom sprovodi Ministarstvo odbrane, a kada se ove supstance koriste u druge svrhe, industrijske, poljoprivredne, medicinske i farmaceutske nadležno je Ministarstvo životne sredine i prostornog planiranja. Pored toga, u ovom zakonu uređuje se pitanje u vezi sa obrazovanjem i poslovima nacionalnog tela Komisije za sprovođenje Konvencije. Posebnom glavom zakona uređuje se sprovođenje međunarodne inspekcije i saradnja sa međunarodnim inspektorima. S obzirom na to da je država Srbija, odnosno SFRJ bila jedna od retkog broja zemalja u svetu sa kapacitetima da proizvede hemijsko oružje i posedovala tu vrstu oružja, pristupanje naše zemlji Konvenciji imalo je višestruki značaj. Dosadašnjim odgovornim odnosom prema Konvenciji stekli smo zavidan ugled među njenim članicama, kao i u Organizaciji za zabranu hemijskog oružja u Hagu na čijem očuvanju treba kontinuirano raditi. To, pre svega, podrazumeva ispunjenje svih obaveza iz Konvencije, što uključuje i donošenje ovog zakona. Jasno je da će implementacija ovog zakona uz aktivan rad svih institucija koje o tome treba da brinu još više potvrditi poverenje koje ova međunarodna organizacija, odnosno sekretarijat ove konvencije ima prema državi Srbiji. Što se tiče Predloga zakona o zaštiti od jonizujućih zračenja i o nuklearnoj sigurnosti, to je zajednički predlog Ministarstva za životnu sredinu i prostorno planiranje i Ministarstva za nauku. Na izradi Predloga zakona su učestvovali najeminentniji domaći i strani stručnjaci iz oblasti zaštite od jonizujućih zračenja i oblasti nuklearne sigurnosti. Sprovedena je javna rasprava, konsultovani su i relevantni međunarodni instituti, kao što je Međunarodna agencija za atomsku energiju sa sedištem u Beču. Osnovni razlog za donošenje ovog zakona je potreba za harmonizacijom propisa u ovoj oblasti sa regulativom EU i pooštravanje režima nuklearne i radijacione sigurnosti u vašoj zemlji. Ovo za cilj ima postizanje nivoa sigurnosti koji može da odgovori povećanim zahtevima koji su nastali kao posledica značajnih promena u svetu tokom poslednje decenije. Sprovođenje i stalno unapređivanje mera kojima se obezbeđuje nuklearna i radijaciona bezbednost i sigurnost postale su prioriteti međunarodne zajednice. Osnovna briga više nisu samo kontrola nuklearnog naoružanja i sprečavanje njenog daljeg širenja, već pre svega obezbeđivanje uslova za efikasno suzbijanje zloupotreba radioaktivnih i nuklearnih materijala. Sem toga, potrebno je obezbediti zakonski osnov za formiranje nezavisnog regulatornog tela. Agencija za zaštitu od jonizujućih zračenja i nuklearnu sigurnost Srbije, a što je najznačajnija novina u ovom zakonu, omogući će da se poveća efikasnost kontrole i nadzora nad bezbednom primenom izvora jonizujućeg zračenja. S obzirom na strateški značaj i kompleksnost oblasti koju uređuje, Predlog zakona o zaštiti jonizujućih zračenja i nuklearne sigurnosti zasnovane na međunarodno prihvaćenim principima, i u njega su ugrađeni najviši standardi koje propisuju vodeće svetske organizacije u ovoj oblasti. Tu, pre svega, mislimo na Međunarodnu agenciju za atomsku energiju, Agenciju za nuklearnu energiju, Organizaciju za ekonomsku saradnju i razvoj i Međunarodnu komisiju za zaštitu od jonizujućeg zračenja. Dakle, donošenjem ovog zakona država Srbija bi se svrstala u red zemalja koje imaju najmodernije uređenje ove oblasti. Predlog zakona o zaštiti od nejonizujućih zračenja je po četvrti put u skupštinskoj proceduri. Prema podacima Svetske zdravstvene organizacije Republika Srbija se svrstava u red malog broja zemalja koje nemaju zakon koji uređuje oblast zaštite od nejonizujućeg zračenja. Donošenje zakona o zaštiti od nejonizujućeg zračenja je neophodno, jer se stanja u oblasti zaštite od nejonizujućeg zračenja u Republici Srbiji smatra nezadovoljavajućim. Mnogi izvori nejonizujućeg zračenja u životnoj sredini se koriste u velikoj meri nekontrolisano. Nisu uređene mere zaštite zdravlja ljudi i zaštite životne sredine od nejonizujućih zračenja u korišćenju tih izvora. Ne postoji baza podataka o vrsti, karakteristikama i broju izvora nejonizujućeg zračenja koji se koriste u životnoj sredini i koji se koriste u radnoj sredini. Sistematsko ispitivanje nivoa nejonizujućeg zračenja u životnoj sredini nije uspostavljeno. Predlog zakona predviđa decentralizaciju u utvrđivanju mera uslova i nadzora od strane nadležnih organa, što će dovesti do efikasnijeg sprovođenja mera zaštite i nadzora od strane lokalne samouprave, AP Vojvodine, odnosno Ministarstava. Takođe, u Predlog zakona su ugrađene preporuke Svetske zdravstvene organizacije vezane za korišćenje izvora nejonizujućeg zračenja. Polazeći od preporuka Svetske zdravstvene organizacije biće definisani osetljivi slučajevi, kao što su škole, obdaništa, starački domovi, zdravstvene ustanove i sl, na čijim objektima neće biti omogućeno postavljeni izvori nejonizujućeg zračenja, odnosno postavljanje antenskih sistema telekomunikacionih uređaja. Dame i gospodo narodni poslanici, hemijska industrija zauzima veoma značajnu ulogu u ukupnoj industrijskoj proizvodnji i spoljnotrgovinskoj razmeni Srbije. Osnovna potreba za donošenjem zakona o hemikalijama leži u omogućavanju da se hemikalije proizvode, uvoze i koriste na način koji je bezbedan po zdravlje ljudi i životnu sredinu. Koliko je zastareo važeći zakon iz 1995. godine kojim se regulišu hemikalije govori činjenica da su neka rešenja iz tog zakona prevaziđena u zemljama EU još 60-tih ili 70-tih godina. Osnovni cilj donošenja zakona o hemikalijama je uređenje bezbednog stavljanja hemijskih proizvoda na tržište uz osiguranje visokog nivoa zaštite zdravlja ljudi i životne sredine. Poseban cilj je poboljšanje slobodnog prometa hemikalijama sa zemljama EU i drugim zemljama. Takođe, donošenje zakona će podstaći razvoj bezbednijih alternativa za rizične hemijske proizvode. Cilj ovog zakona je uspostavljanje integrisanog upravljanje hemikalijama za celokupan životni ciklus hemikalija od proizvodnje, odnosno uvoza do njihovog odlaganja. To se ovim zakonom omogućuje kroz izradu nacionalnog strateškog dokumenta za integrisano upravljanje hemikalijama formiranjem informacionog sistema za bezbedno upravljanje hemikalijama i uspostavljanje institucionalnog okvira za postizanje ovih ciljeva. Propisivanje zahteva pravilnog obaveštavanja uticaj hemikalija na ljude i životnu sredinu, uvođenje i izdavanje dozvole za korišćenje najopasnijih hemikalija, sprovođenja postupka davanja saglasnosti na osnovu prethodne informacije o uticaju hemikalija na zdravlje i životnu sredinu i sprovođenje ispitivanja svojstava za supstance zakoje ne postoje saznanja na tržištu EU doprineće u velikoj meri unapređenju zdravlja građana i očuvanju životne sredine. Posebnu korist od donošenja zakona imaće i radnici koji rukuju hemikalijama i dobiće više informacija o supstancama koje koriste. To se naravno neće odnositi samo na radnike u hemijskoj industriji, već i na druge industrije gde se hemikalije koriste. Osnovni cilj donošenja zakona o biocidnim proizvodima je uspostavljanje, održavanje i unapređenje jedinstvenog sistema, stavljanje u promet i korišćenje biocidnih proizvoda na teritoriji Republike Srbije. Dosadašnji propisi su uređivali samo pojedine vrste biocidnih proizvoda i to kroz više različitih zakona i ne na pravi način. Ovakav pristup nije obezbeđivao adekvatnu zaštitu zdravlja ljudi i životne sredine od ovih proizvoda koji su često veoma opasni zbog svoje funkcije. Takođe, takav način uređenja je i suprotan evropskim propisima u ovoj oblasti. Predlogom zakona se predviđa kroz odgovarajući postupak, još pre stavljanja u promet biocidnih proizvoda, da se uradi procena opasnosti i rizika. Osim uređenja stavljanja u promet biocidnih proizvoda zakon uređuje i bezbedno korišćenje na način što uređuje adekvatno korišćenje i pakovanje biocidnih proizvoda. Pri tome je poseban značaj dat upozorenjima opasnosti, zabranama i uputstvima za upotrebu. Pored toga, zakon će obezbediti da biocidne proizvode koji predstavljaju najveću opasnost koriste samo obučeni profesionalni korisnici. Najznačajniji efekat ovog zakona je da će se na tržištu Republike Srbije stavljati samo bezbedni biocidni proizvodi. Ovaj zakon obezbeđuje i da je korisnik biocidnog proizvoda adekvatno obavešten o svojstvima i načinu i upotrebi tog proizvoda. Posebna korist od donošenja ovog zakona je i potreba da se oblast stavljanja u promet i korišćenja biocidnih proizvoda uredi u skladu sa propisima EU. Time će se obezbediti značajno poboljšanje prometa biocidnih proizvoda sa zemljama članicama Evropske unije i drugim državama. Sledeća oblast aktivnosti Ministarstva životne sredine i prostornog planiranja, koja je pred vama, dame i gospodo narodni poslanici, vezana je za upravljanje otpadom. Ti propisi uglavnom nisu usklađeni sa zakonodavstvom EU, a takođe nedostaje veći broj podzakonskih propisa, kako bi oblast upravljanja otpadom bila u celini regulisana. To naravno važi za zakone koji su važili do danas. Neadekvatno postupanje sa otpadom predstavlja jedan od najvećih ekoloških problema u Republici Srbiji i mislim da smo svi svedoci toga. Ovakav zaključak je proizašao iz brojnih analiza stanja životne sredine na teritoriji Republike Srbije, koje su urađene poslednjih nekoliko godina. Jedan od odgovora svih nas zajedno i države Srbije na problem neadekvatnog skladištenja otpada i pojavljivanje ogromnih količina otpada u životnoj sredini, jeste Predlog zakona o upravljanju otpadom. Predlog zakona predstavlja strateški iskorak u približavanju nacionalnog zakonodavstva u ovoj oblasti sa zakonodavstvom EU. Smanjenje, ponovno korišćenje, reciklaža i regeneracija otpada je jedan od osnova održivog upravljanja prirodnim vrednostima i zaštite i unapređenja životne sredine. U isto vreme radi se o važnom obliku prevencije, smanjenja i kontrole zagađenja životne sredine. Razlog za donošenje ovog zakona je uspostavljanje integralnog upravljanja otpadom, od nastanka otpada, preko njegovog sakupljanja, transporta, skladištenja, tretmana, do konačnog odlaganja. Zakonom se uređuje i složeni sistem primene savremenih principa klasifikacije otpada, organizacije upravljanja otpadom, upravljanje posebnim tokovima otpada, dozvole za upravljanje otpadom, prekogranično kretanje otpada, izveštavanje o otpadu, kao i finansiranje upravljanje otpadom. Osnovni cilj ovog zakona je da se obezbede i osiguraju uslovi za smanjenje i nastajanje otpada, posebno razvojem čistih tehnologija i efikasnim korišćenjem prirodnih bogatstava. Donošenje ovog zakona će dati veliki zamajac ponovnoj upotrebi reciklaže otpada, izdvajanju sekundarnih sirovina iz otpada, korišćenje otpada kao energenta, kao i pravilno odlaganje otpada. Veoma je važno naglasiti da je većinom predloženih zakona iz oblasti životne sredine, pa i zakonom o upravljanju otpadom predviđena – decentralizacija nadležnosti. Tako je Predlogom ovog zakona data nadležnost lokalnoj samoupravi u postupanju sa neopasnim otpadom. Do sada lokalni inspektor nije imao mogućnost nalaganja mera i podnošenja prijava u nezakonitom postupanju sa otpadom, što sada nakon ovog zakona neće biti slučaj. Jedna od ključnih manjkavosti važećih propisa jeste da ne obezbeđuju integrisano i efikasno upravljanje ambalažom i ambalažnim otpadom, uz poštovanje načela prihvaćenih u EU. Nedostaje i veći broj podzakonskih propisa kako bi oblast upravljanja otpadom, a samim tim i upravljanje ambalažom i ambalažnim otpadom bila u celini regulisana. Iz tog razloga vam je Ministarstvo za životnu sredinu i prostorno planiranje predložilo i danas promoviše zakon o ambalaži i ambalažnom otpadu. Predlogom zakona se posebno predviđa uspostavljanje standarda zaštite životne sredine koju ambalaža mora da ispunjava, uspostavljanje uslova integrisanog upravljanja ambalažom i ambalažnim otpadom i to od nastanka ambalaže, preko njenog sakupljanja, transporta, skladištenja, tretmana, ponovne prerade, odnosno reciklaže, iskorišćenja u energetske svrhe do konačnog odlaganja. Govoriću vrlo konkretno. Zakonom se uređuje vrsta ambalaže i ambalažnog otpada, planiranje upravljanja i nadležnosti upravljanja ambalažom i ambalažnim otpadom, organizacija upravljanja i izdavanja dozvola za upravljanje i izveštavanje o ambalaži i ambalažnom otpadu, kao i ekonomski instrumenti u ovoj oblasti. Dugoročni ciljevi ovog zakona su da u skladu sa načelom održivog razvoja obezbedi očuvanje prirodnih resursa, zaštitu životne sredine i razvoj savremenih tehnologija u proizvodnji ambalaže. U isto vreme, naša je namera, da obezbedimo uspostavljanje optimalnog sistema upravljanja ambalažom i ambalažnim otpadom u skladu sa načelom podele odgovornosti i izbegavanja poremećaja i ograničenja u konkurenciji. Ovaj cilj je posebno važan imajući u vidu značajne ekonomske implikacije različitih modela regulisanja upravljanja ambalažnim otpadom. Upravo je zato usaglašavanje sa propisima EU u ovoj oblasti neophodno kada imamo u vidu činjenicu da Republika Srbija veći deo trgovinske razmene svakodnevno ostvaruje sa zemljama EU. Na kraju izlaganja o sadržajima zakona koji su danas pred vama, dame i gospodo narodni poslanici, želim da kažem nekoliko reči o stavu Ministarstva životne sredine i prostornog planiranja u vezi sa primenom zakona za koje je ovo ministarstvo nadležno. Naravno, želim da naglasim sa ovog mesta da ovo ministarstvo neće imati dilemu da se primena zakona nekada mora obezbediti i buldožerima. Potvrdu za tu spremnost možemo naći i u aktivnostima koje se dešavaju ovih dana u zaštićenim prirodnim dobrima, gde je godinama postojala divlja gradnja koju niko nije smeo da pipne. Smatrali su da nije moguće sprovesti zakon i ukloniti divlju gradnju u onim oblastima za koje je nadležno Ministarstvo životne sredine i prostornog planiranja. Kao što smo sproveli akciju na Zavojskom jezeru, ovih dana ćemo slične akcije sprovesti u svim zaštićenim prirodnim dobrima gde su ljudi bahato, nekorektno, bez imalo smisla za meru, izgradili svoje divlje objekte, i svoju kanalizaciju direktno izlivali u jezera i reke, iz kojih vodu zahvataju naše opštine i sela, pri tom znajući da ne mogu da dobiju nijednu dozvolu, niti je moguće na bilo koji način to legalizovati i ozakoniti. Na isti način, sa istom snagom i odlučnošću mi ćemo se truditi da se sprovedu zakoni koji su ovde pred vama, jer je to odgovor na jedan od najvećih hroničnih problema koje kao država imamo, a to je, nažalost, slučaj da se vrlo često zakoni koje Narodna skupština RS donese ne sprovode u praksi i ne zažive u praksi. Na samom kraju, želim da vam prezentujem jednu od ključnih akcija koju je Ministarstvo namenilo da radi u ovoj godini, a ona se zove – akcija ''Očistimo Srbiju''. Cilj ove akcije nije samo da se Srbija očisti od hiljade deponija, koje su nastale poslednjih decenija, zbog hronične nebrige naših građana i komunalnih preduzeća za životnu sredinu. Ideja ove akcije jeste da se podigne svest stanovništva o štetnosti otpada koji se danas odlaže u prirodu. Ideja ove akcije jeste da se kroz edukaciju naši ljudi nauče koliko je važno da se to u budućnosti više ne dešava. Ideja ove akcije jeste i da se podigne kapacitet komunalne strukture, u onim gradskim i prigradskim sredinama, seoskim sredinama gde ne postoji sistematsko odlaganje otpada da se naprave mesta gde bi otpad mogao da se odlaže. Ključna stvar je sledeće Ideja ove akcije jeste da se probudi svest svih naših građana koliko je pitanje zaštite životne sredine važno, jer mi životnu sredinu u kojoj danas živimo nismo sami stvorili i mi je suštinski pozajmljujemo od generacija koje dolaze. Svaka akcija koja će pomoći da naša životna sredina bude zdravija, jeste akcija koja direktno utiče na zdravlje naše dece, na zdravlje njihove dece i na zdravlje generacija koje će doći i koje će se jednog dana možda pitati zbog čega mi to nismo radili. Odgovor na pitanje – da li će se akcija "Očistimo Srbiju" sprovoditi i u ovako teškim ekonomskim prilikama, jeste da će se ona sprovoditi, da nijedan razlog više ne može da bude postavljen pred nas zbog čega bismo odlagali akciju koja se tiče podizanja nivoa svesti, kvaliteta života i da ćemo naravno uz pomoć, nadam se, i svih vas uspeti da jedan od gorućih problema koji mi danas imamo, a to je zapaljena životna sredina, rešiti na ovaj način. Dame i gospodo narodni poslanici, zahvaljujem vam na pažnji i pozivam vas da zajedno sa nama donesemo dobre zakone koje ćemo sprovoditi u budućnosti. Sve narodne poslanike koji su podnosili amandmane pozivam da ovih dana sednemo i da se dogovorimo, zbog toga što postoji jako mnogo dobrih amandmana koje će ovo ministarstvo prihvatiti. Pozivam sve poslaničke grupe da u narednim danima intenzivno razgovaramo o tome kako ovi zakoni mogu još više da se poprave da bi bili zakoni iza kojih svi stojimo, jer sam siguran da pored mnogih antagonizujućih tema, koje u ovoj skupštini veoma često stavljamo jedni pred druge, pitanje životne sredine nije nešto što može da nas razdvaja, pitanje upravljanja resursima prirode i pitanje životne sredine jeste svakako nešto što treba da nas spaja. Zahvaljujem vam. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, gospodine ministre. Da li izvestilac Zakonodavnog odbora, narodni poslanik Vlatko Ratković, predsednik Odbora želi reč? (Da.) Izvolite.
Gospođo predsednice, uvaženi gospodine ministre Duliću, dame i gospodo narodni poslanici, podsetiću vas da član 74. Ustava Republike Srbije sadrži normu prema kojoj: ''Svako ima pravo na zdravu životnu sredinu i na blagovremeno i potpuno obaveštavanje o njenom stanju. Svako, a posebno Republika Srbija i autonomna pokrajina, odgovoran je za zaštitu životne sredine. Svako je dužan da čuva i poboljšava životnu sredinu.'' Inače, ovaj član lociran je u poglavlju "Ljudska prava i slobode". Zato sam i počeo sa citiranjem ovog člana Ustava. Pitanje ekologije, pitanje zaštite životne sredine treba da posmatramo na prvom mestu kroz korpus ljudskih prava i sloboda. Pitanje zaštite životne sredine je jedno od centralnih pitanja i planetarnih materija, a kada su u pitanju supranacionalne organizacije, kao što je to EU, smatram da je ovaj sistem na najkvalitetniji način upravo normiran u EU. Pitanje harmonizacije našeg zakonodavstva sa zakonodavstvom EU samo je jedan od aspekata kada govorimo o setu ovih zakona iz oblasti ekologije, ovih prvih, čini mi se, devet, a i kasnije u objedinjenim raspravama. Drugi jedan veoma važan aspekt svega ovoga o čemu ćemo raspravljati u narednim danima, jeste da ovi zakoni ne čine samo jedan normativno-pravni okvir, već su oni i osnova za jednu široku afirmativnu društvenu akciju. Najveći deo normi u ovim zakonima predstavlja jednu, da tako kažem, uže stručnu materiju koju će primenjivati u praksi državni organi, počev od ministarstava, autonomne pokrajine, lokalnih samouprava itd. ali će sigurno svi ovi zakoni, a to i mislim da je jedna od intencija ovih projekata, podstaći jednu široku društvenu akciju u kojoj ćemo svi imati zdraviju životnu sredinu i u kojoj će generacije koje dolaze iza nas imati bolju životnu sredinu i bolje uslove života. Podsetiću da postoji nekoliko pristupa kada se radi o normiranju ove materije za zaštitu životne sredine. Jedna od ideja je kodifikacija zakonodavstva u ovoj oblasti. Dakle, EU ne nameće zemljama koje apliciraju za članstvo, i one koje su već u EU, koji će model izabrati. Drugi model je da se donese jedan krovni zakon o zaštiti životne sredine, a da se ostali deo ove problematike spusti na nivo uredbi, podzakonskih akata, odnosno da se stavi u nadležnost Vladi. Mi smo se opredelili za, da tako kažem, jedan sistemski zakon o životnoj sredini. Inače, raspravljaćemo o izmenama i dopunama tog zakona i nizom ovih sektorskih zakona. Smatramo da je ovo rešenje najcelishodnije, najpraktičnije i smatramo da ima veću težinu ako narodni poslanici, odnosno Parlament Republike Srbije usvoji ove zakone, s tim što će, naravno, niz uredbi Vlada morati da donese u realizaciji ovih zakona. Kvalitet ovih zakona potrebno je da bude odgovarajući, potrebno je da bude usklađen sa zakonodavstvom EU, a naravno uvažavajući sve specifičnosti koje postoje u našoj zemlji. Kada govorimo o ekologiji, očekujem da ćemo postići možda i najširi konsenzus koji je moguće postići u Parlamentu Republike Srbije, jer ovo nije samo pitanje niti jedne vlade, niti jedne parlamentarne većine, niti jednog trenutka u istorijskom hodu jedne zemlje, ovo je jedno univerzalno pitanje i zato očekujem da će većina, ako ne i svi narodni poslanici, glasati za ove zakone. Podsetiću da je za pristupanje Srbije u EU potrebno doneti 160 hiljada zakonskih i podzakonskih, ne akata, ali teksta na A-4 formatu. Ministarstvo za zaštitu životne sredine će, prema mojim saznanjima, oko 30% ovih akata doneti. To govori o značaju ekologije, jer tako je u Evropi, to su centralne teme u EU: zaštita životne sredine, poljoprivreda, ljudska prava, zaštita potrošača. Dakle, još jednom ću ponoviti, blizu trećine propisa, znači zakona i podzakonskih akata će biti u nadležnosti Ministarstva za zaštitu životne sredine i prostornog planiranja. Pomenuću još jedan aspekt koji implicira donošenje ovih zakona, a to je ono o čemu je nešto govorio i predstavnik predlagača, ministar Dulić. Životnu sredinu, uređenje životne sredine ne možemo izolovano posmatrati od investicija, od razvoja, od ekonomije, od privrednog razvoja. Mnoga rešenja koja postoje u dosadašnjoj legislativi jednostavno su gušila investitore u, recimo, ogromnim, neprimereno dugim rokovima za dobijanje dozvola. Recimo, 260 dana je bilo potrebno za sprovođenje čitave procedure za izradu studije o proceni uticaja na životnu sredinu. Ovim zakonskim rešenjima, a kasnije i donošenjem podzakonskih akata, ova procedura će se skratiti na nekih 100 dana. Znači, sa 260 dana procedura, ako se ne varam, biće skraćena na mnogo kraći rok. Takođe, izrada studije za mala i srednja preduzeća gde inspektor merama može da naloži šta je potrebno preduzeti u dve do tri mere, a ne da se gubi vreme od tri do četiri meseca za izradu studije. Dakle, mala i srednja preduzeća treba da budu jedna posebna kategorija kako bi se ovim zakonima podsticao i razvoj ovog sektora. Opasne materije, upravljanje integralnim otpadom je veoma važna oblast, kao što je važna oblast – ambalaža i ambalažni otpad. Mi do sada nismo imali, inače, ovaj zakon o ambalažnom otpadu, tako da je neophodno bilo doneti zakon o upravljanju otpadom i sa nekim podzakonskim aktima regulisati ovo pitanje, jer to je segment jednog opšteg zakona o upravljanju otpadom. Išlo se da treba izvući ambalažu i ambalažni otpad kao specifični problem koji ima posebnu težinu i obraditi ga kroz jedan zakon. Dakle, jedan, da kažem, bočni sektorski zakon. Ovaj zakon, to je njegov kvalitet, po meni, dozvoljava dva osnovna modela koja su primenjena u Evropi, a to su: depozitni sistem i integralni sistem upravljanja ambalažnim otpadom. Znači, dva modela su ovde dozvoljena. Čitav set ovih zakona sigurno će doprineti da stvorimo jednu bazu, jednu osnovu u normativnom sistemu naše zemlje. Još jednom ponavljam, ovo će biti podsticaj za jednu široku društvenu akciju na razvoju ekološke svesti. Potrebno je, dakle, da se u ovoj materiji ne razmišlja i ne dela fragmentarno, segmentarno, potrebno je od države pa do nevladinog sektora i uopšte svih građana da utičemo na to da se ekološka svest podiže. Na kraju, dame i gospodo narodni poslanici, parafraziraću jednu misao koja kaže da postoji jedna opšta ideja da, ako jedan veliki broj ljudi, značajan broj ljudi u jednom sistemu, u jednom društvu nešto nauči i nešto uradi, onda dolazi do kvaliteta društvenih promena, dolazi do razvoja jedne svesti koja nam je u oblasti ekologije toliko neophodna. Pozivam vas da uzmete aktivno učešće u raspravi i u načelu i u pojedinostima. Video sam skoro sve amandmane podnete na ove zakone i mislim da će jedan značajan broj tih amandmana biti prihvaćen. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, gospodine Ratkoviću. Da li žele reč poslanici koji su izdvojili svoje mišljenje, Milan Dimitrijević, Milica Vojić-Marković, Saša Maksimović? Gospodin Nikolić reklamira povredu Poslovnika. Izvolite, gospodine Nikoliću.
Gospođo Đukić-Dejanović, povredili ste član 93. Poslovnika u kome se govori o redosledu kojim učesnici dobijaju reč i tamo se kaže da prvo govori predstavnik predlagača, a potom izvestilac nadležnog odbora. Po kom osnovu je Zakonodavni odbor nadležan za zakone kojima se regulišu pitanja iz oblasti zaštite životne sredine? Zašto imamo Odbor za zaštitu životne sredine? Ovde se ne radi o materiji kojom se razrađuje Ustav, o zakonima kojima se reguliše pravni poredak, ipak su ovo zakoni kojima se reguliše zaštita životne sredine, naš odnos prema životnoj sredini. Predstavnik predlagača nije ministar pravde nego je ministar iz Ministarstva zadužen za zaštitu životne sredine. Ako nemate izvestioca u Ministarstvu za zaštitu životne sredine koji može na ovu temu da govori, nemojte da nas vređate time što biste nam povredama Poslovnika dokazali kako uvek morate da imate reč. Za sve postoje pravila i ta pravila moraju da se poštuju, a vama skrećem pažnju da ste o autonomnim pokrajinama govorili u jednini, pretpostavljam da je to bio lapsus. [[Aplauz.]]
Nema povrede Poslovnika zbog toga što Zakonodavni odbor, konstatovala sam kompetentne potpredsednike i sekretara, odnosno zamenika, razmatra sve predloge zakona i apsolutno ovaj redosled nije predviđen na način kako ste vi rekli. Zahvaljujem. Da li želi reč neko od narodnih poslanika ko je izdvojio mišljenje, s obzirom na to da izvestioci Odbora za zaštitu životne sredine i Odbora za evropske integracije nisu u sali? Reč ima gospođa Vojić-Marković.
Hvala, gospođo predsednice. Ovde u sali ima džentlmena pa su prvo pustili damu. Ja sam iz tog odbora za zaštitu životne sredine i izuzela sam svoje mišljenje. Žao mi je što ovde nema predsednika tog odbora, volela bih da jeste ovde, zato što mislim da je taj odbor dobro radio i mislim da treba da se kaže sve ono što je taj odbor doneo kao zajedničko mišljenje. Počeću od ovoga što je moj prethodnik rekao, da će parafrazirati misao, ja neću da parafraziram, bojim se da ne pogrešim, počeću od citata. Gospodin Boris Tadić kaže: "Ne treba mnogo pameti da bi se zaključilo da Srbiji treba danas da ima 12 ili 13 ministarstava". Deset meseci pošto je napravljena ova velika, glomazna vlada, došlo se do zaključka, došlo se do naknadne pameti, da Srbija ima mnogo ministarstava, pa pošto je gospodin Tadić poručio, a on se izgleda potpuno nenadležno meša u ove poslove, da će analizirati, ocenjivati rad ministarstava i ministara, bojim se da prema aktivnosti ovog ministarstva, ovo ministarstvo ne ode pod led ili se pripoji nekom drugom ministarstvu. Gospodin, moram da izuzmem jako velike aktivnosti koje su bile u vezi poslova oko vojvođanskog statuta, ali mislim da to nije nadležnost ovog ministarstva, pa ne znam da li će to biti ocenjivano u tom pravcu, dakle, ono što jeste moje pitanje jeste ono što je gospodin ministar rekao ovom prilikom, to je zaista bio pravi melem za moje uši, o tome gde je mesto ekologije u ovoj državi. No, nažalost, to ne stoji baš tako kako je naveo, jer mi danas posle mnogo godina raspravljamo o setu od 16 ekoloških zakona i o tri konvencije koje je i te kako davno trebalo da ratifikujemo i to pokazuje gde je mesto ekologije. Tadašnji predsednik Skupštine, gospodin Dulić, a današnji ministar koji, takođe, ima naknadnu pamet u ovom pravcu, nije stavljao na dnevni red mnoge od ovih zakona koji su se nalazili u proceduri i tada, i bili spremni da se stave na dnevni red, a da o njima danas ne moramo da raspravljamo nego da ih primenjujemo na radost, na zdravlje i životne sredine i građana Srbije. Dakle, stanje o tome kako i gde je mesto ekologije danas pokazuje i to što je nadležni odbor praktično sve ove zakone prošao i pripremio da uđu na dnevni red u decembru mesecu 2008. godine i da smo tada sve opozicione stranke potpisale predlog tog odbora – da tražimo da se po hitnom postupku u vanrednom zasedanju raspravlja o ovim zakonima. Setite se, drage kolege, imali smo pred sobom ove zakone, bili su na dnevnom redu i onda su, takođe, dan pred zasedanje jednostavno volšebno nestali sa dnevnog reda. To je mesto ekologije i to je mesto koje ministar određuje našoj životnoj sredini Srbije. Ovo što se danas nalazi na dnevnom redu u prvom paketu, kako on kaže, mada ja ne bih koristila te izraze, sedam zakona o kojima ja kao ovlašćeni predstavnik moje grupe mogu da govorim po dva minuta i nešto manje od 30 sekundi o svakome od njih, prosto pokazuje mesto ekologije i pokazuje kako vladajuća većina, i kako Vlada i kako Ministarstvo ekologije shvata ova pitanja i gde je mesto ekologiji prema njihovom današnjem shvatanju. Kaže ministar da strateška promena stava javnosti jeste nešto što je on i njegovo ministarstvo doprinelo. Moram da vas podsetim, poštovane kolege i poštovani građani Srbije, da se stav o ekologiji i promena stava, kao i edukacija građana Srbije vrši i preko ove skupštinske govornice, ja govorim u ime moje poslaničke grupe, poslanici DSS imaju i te kako mnogo da kažu o ovoj oblasti, poslanici su onemogućeni da o tome govore na jedan ozbiljan način. Dakle, za dva minuta mogu da vam otpevam neku dečiju pesmicu, ali ne mogu da vam govorim o ozbiljnim zakonima o kojima ću govoriti na drugačiji način, prosto zato što mislim da treba da se kaže gde su problemi, i tako edukujem građane Srbije i tako menjam strateški stav građana Srbije prema životnoj sredini. Mislim da je to zreliji način. Najzreliji način bio bi da ste dozvolili da se o svakom zakonu javno ovde raspravlja. Tada bi građani shvatili gde je suština ovih zakona i gde je njihova korist za njihovo zdravlje, za zdravlje njihove dece i za zaštitu životne sredine Srbije. Ni to vas naročito ne interesuje. Sledeća stvar na koju sam ukazivala i na Odboru jeste – da u obrazloženju ovih zakona stoji, gospodo, da nisu potrebna nikakva dodatna sredstva da bi se ovi zakoni primenjivali. To jednostavno nije istina. Kada običan čovek zdravorazumski prosto razmisli, zaključiće da je za primenu ovih zakona, kao što je, recimo, ambalaža i ambalažni otpad, kao što je upravljanje otpadom, da ne govorim o drugim zakonima, zaista potrebno i te kako mnogo novca i treba da bude potrebno mnogo novca, ekologija mnogo košta, zaštita životne sredine i zaštita zdravlja građana Srbije prosto mnogo košta. Zbog toga je vrlo važno da to i javno kažemo. Nemojte da bude kao predizborna obećanja – sve je divno, krasno, dok ne dođemo dotle da formiramo vladu, a onda nema 500 hiljada radnih mesta, "Zastava" nam nešto ne radi, a i investicije su nešto ponestale. Moramo reći građanima istinu. Sledeća stvar je da Ministarstvo ekologije i u prošlom mandatu, a boga mi i u ovom mandatu, debelo razbacuje novac građana Srbije iz budžeta Republike Srbije. Tada smo imali neke aktivnosti vezane za ambroziju, komarce i krpelje koje smo brojali, kako kaže ministar Dragin, pozivajući se na Nacrt zakona, a sada imamo neke druge akcije koje, takođe, troše novac, ali ne doprinose mnogo tome što građani Srbije očekuju od ovog parlamenta, od vlade i od Ministarstva za zaštitu životne sredine. Hvala. [[Aplauz.]]
Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević, a posle njega narodni poslanik Saša Maksimović.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poslanici DSS su izdvojili mišljenje povodom ovog seta zakona, zajedno sa još četiri poslanika SRS, i o tome valja reći nekoliko reči i navesti razloge zbog čega smo to uradili. Javnost Srbije mora znati šta je sudbina ovog dnevnog reda, kako se on stvarao, kako je stizao dnevni red, povlačen sa dnevnog reda, da bi se posle više meseci ponovo našao u skupštinskoj proceduri. Pre nego što razjasnim ovo stanje, prosto jedno pitanje, pošto predsednica nije tu, za gospođu potpredsednicu, to je pitanje, čini mi se postavljeno je dva puta i treći put ću ja postaviti – zašto nemamo izvestioca nadležnog odbora? Zašto imamo za izvestioca nekoga ko je predsednik Zakonodavnog odbora i o čemu se ovde radi? Još jedna potvrda o kakvoj se organizaciji rada Skupštine ovde radi. A kakva je to organizacija ovog zasedanja kada se o zakonima koji su važni i bitni, čuli smo i gospodina ministra, a to će biti šlagvort o kome ću reći nekoliko reči, da se bez valjane rasprave, bez dovoljno vremena protrči kroz određene zakone i ti zakoni budu doneseni voljom vladajuće koalicije? Postoji vreme, a vreme je najbolji sudija, kada se podnosi odgovornost za ono što je urađeno i za ono što nije urađeno. No da se vratim, da vidimo šta je bila sudbina ovog dnevnog reda? Već u decembru mesecu 2008. godine sve poslaničke grupe u Skupštini su se usaglasile da na dnevni red ide set ekoloških zakona. Podsećam, novembar 2008. godine, a sada smo na kraju prvog kvartala 2009. godine. Da li je moguće da treba devedeset i više dana da bi se ovako važni zakoni, kako je rekao ministar, a ja se potpuno slažem sa tim, našli na dnevnom redu? Dakle, ministar kaže da ovi zakoni ne dolaze na dnevni red dok se sve ne iscrpi iz dnevnog reda, tek onda, misleći na ekološke zakone. Potpuno sam saglasan sa tom činjenicom, ali hajde da vidimo šta se događa. Koliko je to bitnih stvari bilo pre ovih ekoloških zakona koji su povučeni u decembru, pa u januaru?Nismo znali. Hajde da govorimo o onom vremenu koje je izgubljeno kada Skupština nije radila, da govorimo o ova tri dana kada Skupština gubi dragoceno vreme, a sve to košta poreznike Srbije. Ima još jedna stvar, većina ovih zakona se već duže vremena nalazi u proceduri, ali hajde da podsetimo javnost Srbije šta se dalje događalo. Zašto ti zakoni nisu bili u prošlom sazivu Skupštine? Ko je bio predsednik Skupštine u prošlom sazivu? Gospodin Oliver Dulić, ministar ekologije. Tada nije bilo prečih i tako hitnih stvari za ovu vrstu zakona, a bilo je prečih stvari, od nebrige za državu, od smišljanja predizbornih laži. To su bile preče stvari koje nisu dozvoljavale da se ovi zakoni nađu na dnevnom redu. Posledica takve politike je trenutno stanje u kome se država nalazi. Trenutno stanje je beznađe. Da vas podsetim šta su bila predizborna obećanja, da li treba da ih nabrajam? U kom vremenu se danas nalazimo? Od straha da se ostane bez posla…
Pet minuta, narodni poslaniče.
… od straha od policije! To je ona priča povratka u devedesete godine, zahvaljujući vladajućoj koaliciji. To ste jedino ispunili.
Vreme na raspolaganju izvestiocu, odnosno članu odbora koji je izdvojio mišljenje je iskorišćeno.
Na kraju, gospodine ministre, u načelnoj raspravi i u raspravi o pojedinostima videćete koliko smo amandmana podneli, koji treba da ovaj zakon poboljšaju. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Saša Maksimović. Nije u sali. Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? Da li želi reč izvestilac Odbora za zaštitu životne sredine, narodni poslanik Čedomir Jovanović? (Da.) Izvolite. Narodni poslanici su ostali u nejasnoći oko redosleda davanja reči u načelnoj raspravi, te dobacuju iz sale. Redom se pita – izvestilac Zakonodavnog odbora, pa matični odbori. Matični odbor za zakone koji su pred nama je Odbor za zaštitu životne sredine, u trenutku u kome po scenariju treba da bude data reč narodni poslanik nije bio u sali i sada dobija priliku za reč.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, samo nekoliko kratkih napomena za koje mislim da su veoma važne za sam tok ove rasprave, važne za parlamentarnu većinu koja mora pokazati više sluha od onog koji trenutno pokazuje raspravljajući, po našem mišljenju, kada kažem našem mišljenju mislim na većinu članova Odbora za zaštitu životne sredine, o veoma važnim pitanjima na jedan neodgovoran način. Ne postoji tema po mom mišljenju o kojoj se ukrštaju i međusobno prepliću interesi našeg društva, procesi evropskih integracija i povezivanje Srbije sa svetom. Mislim da je naš zajednički rad u Odboru, rad svih članica i članova, pokazao da oko nekih važnih pitanja, uprkos podelama može postojati određena saglasnost oko kvalitetnog davanja odgovora na one probleme i pitanja koji su nasleđeni i prete svima. Mnogo toga govori i sama činjenica da danas raspravljamo o setu zakona za zaštitu životne sredine, a da smo na poslednjem mestu zemalja koje to pokušavaju da urade na ovako celovit i jedinstven način. Svakako Vlada zaslužuje podršku i razumevanje, s obzirom na to da je u gustoj agendi i prenatrpanim dnevnim redom ipak uspela da pronađe prostor i omogućila nam raspravu o ovim zakonima i na takav način dopustila Srbiji da se približi redu zemalja koje vode računa o sebi i vode računa na takav način o budućnosti koju ostavljaju generacijama. Ono što je naš zajednički problem je činjenica da u ovoj raspravi ne postoji mogućnost za jedan odgovoran razgovor i diskusiju. Objediniti ono što se ne može uraditi na ovakav način kao što je to uradila vladajuća većina sama po sebi problem neće uvećati, ali će nas uskratiti za sve one bez kojih koncept borbe za kvalitetniju i zdraviju životnu sredinu ne može biti valjan i efikasan. Mislim da ste morali kao predstavnici parlamentarne većine da pokažete više tolerancije prema ovoj temi i na takav način respekt i poštovanje prema predstavnicima opozicije koji su u Odboru za zaštitu životne sredine u svakom trenutku pokazivali veliko razumevanje i prema Vladi i prema predstavnicima Ministarstva, poštujući svoje obaveze i na takav način omogućili parlamentarnoj većini da glasa za ovako važan set zakona. Ovi zakoni proizilaze iz tekovina EU, civilizovanog sveta i to je ono što je njihov kvalitet. Ovi zakoni pokazuju koliko nam je ta Evropa potrebna. Ovi zakoni istovremeno iskazuju neke naše unutrašnje slabosti i o tome moramo otvoreno govoriti, i nadam se da će biti prilike da tako nešto uradimo tokom skupštinske rasprave. Inicijative sa kojima se Odbor suočio, koje potiču ne samo od Vlade nego i od stalne konferencije gradova i opština, Privredne komore i pojedinačne inicijative predstavnika brojnih lokalnih samouprava traže više pažnje i mi preko njih ne možemo pretrčati u jednoj objedinjenoj raspravi u kojoj će istovremeno poslanici morati da govore i o zakonima o zaštiti životne sredine, zakonima kojima se uređuje postupanje sa otpadom, zakonima kojima se tretira oblast hemijskog oružja. Sve je to pomešano i zapravo govori na jedan kritičan način vrlo negativno o vladinoj neozbiljnosti, ne mislim tu samo na Ministarstvo, jer je očigledno da je za tako nešto potrebna šira podrška, ali i o vladinoj neozbiljnosti u pristupu rešavanja ovako krupnih i važnih pitanja. Podsećam vas zato da pažljivo pročitate sve zakone, pažljivo protumačite amandmane koji su podneti, ima ih jako puno, i da pokušamo da ovde u plenarnoj raspravi dostignemo onaj nivo koji je bio karakterističan za rad našeg Odbora. Nadam se da će ovi zakoni proći, mi ćemo kao Odbor učiniti sve da ti zakoni izađu bolji iz Skupštine od onih koji su u Skupštinu došli, a uveren sam da su ljudi koji su na tim zakonima radili zaslužili puno poštovanje, ljudi koji su godinama bili uskraćeni za ovu raspravu, unapred spremni da razumeju svaku intervenciju i da pokažu pored razumevanja i spremnost da tako nešto prihvate. Neki amandmani će te zakoni učiniti bitno boljim i kvalitetnijim i parlamentarna većina o tome treba da vodi računa. Što se tiče načina na koji ćemo mi kao Odbor tretirati sve te amandmane – apsolutno ravnopravno, razgovaraćemo o svakom od amandmana, koji je podnet, bez obzira na obim i činjenica je da će to tražiti dodatni angažman od nas, a u ime svih članica i članova Odbora želim da zahvalim onim predstavnicima Ministarstva koji su nam omogućili normalan i efikasan rad. Ono što je naš zajednički problem zapravo jeste sve ono što sledi nakon ovih zakona, a taj problem proizilazi iz poražavajuće činjenice da je život ovde još uvek na marginama i da se mi životne sredine setimo samo u trenucima velikih incidenata i možda nas to sve zajedno obavezuje na potpuno drugačiji odnos prema jednoj tako važnoj temi kao što je ova o kojoj danas razgovaramo, a pažnja koju joj poklanjamo je uvredljiva. Zbog toga ćemo više raditi na Odboru, a nadam se da će i više prostora u nekim kampanjama koje su pred nama biti za oblast životne sredine. Još jedanput, nijedan parlament u Evropi nije na ovakav način raspravljao o setu zakona iz oblasti zaštite životne sredine. Ako je to već tako, hajde da u tim kratkim vremenskim intervalima koje imamo damo sve od sebe kako bismo pokazali sposobnost koje nije bilo na onoj strani na kojoj je moralo biti više. Hvala.
Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa, od najmanjih ka najvećim? Narodni poslanik Siniša Stamenković, Poslanička grupa Partija ujedinjenih penzionera Srbije, ovlašćeni predstavnik.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, dugo je odlagana potreba da se u oblasti uređenja proizvodnje, skladištenja i upotrebe hemijskog oružja, kao i u oblasti upravljanja organskim i neorganskim otpadom, te zakonom o ambalaži i ambalažnim otpadom izvršena harmonizacija propisa sa Evropskom unijom i da otpočne stroga primena domaćih propisa u ovoj oblasti. Obezbeđenje nuklearne radijacijske sigurnosti, odgovorno rukovanje i uništavanje hemijskog oružja stalni su i težak zadatak na koji se mora dati odgovor koji uliva potpunu sigurnost i sprečava bilo kakve incidentne situacije i posledice po stanovništvo i objekte. Obezbeđivanje uslova za eventualno suzbijanje zloupotrebe u korišćenju radioaktivnih i nuklearniih materijala, kao i u korišćenju hemijskih materijala nameće najstrožiji i najviši nivo odgovornosti svih faktora u sistemu bezbednosti. Zakonski osnov za formiranje nezavisnog regulatornog tela koje će sprovoditi i vršiti kontrolu nad zabranom razvoja, proizvodnje i kontrole hemijskog oružja postojao je i do sada, ali razvoj ovih oružja u svetu zahteva novu regulativu. Agencije koje se predviđaju kao najbolji odgovor na važeću i novu regulativu radi povećanja efikasne kontrole i nadzora nad primenom ovih sredstava nisu same po sebi dovoljna garancija. Neophodna je briga svih odgovornih faktora u lancu staranja za primenu ovog zakona, koji bi definitivno eliminisao čak i postojanje ideje da se neko može baviti razvojem, proizvodnjom ili upotrebom hemijskog oružja u našoj zemlji. Pored nekoliko proceduralnih i tehničkih amandmana na ovaj predlog zakona, poboljšanje kvaliteta rešenja u zakonu, PUPS će dati podršku za usvajanje zakona o zabrani razvoja, proizvodnje, skladištenja i upotrebe hemijskog oružja, kao i njegovom uništavanju. PUPS smatra da su zakoni o zaštiti od jonizujućeg zračenja i nuklearne sigurnosti i o zaštiti od nejonizujućih zračenja još jedan korak potpune harmonizacije propisa u ovoj oblasti sa svetskom regulativom nuklearne i radijacijske sigurnosti. Poštujemo potrebu da se definišu svi pravni osnovi za uspostavljanje neophodnih kapaciteta za sprovođenje efikasnog nadzora nad primenom mera koje ovi zakoni propisuju, a koji se odnose na zaštitu od zračenja, na obezbeđivanje nuklearne sigurnosti, na sigurno upravljanje radioaktivnim otpadom, te na sigurnost svih transportnih nuklearnih i drugih radioaktivnih materijala kroz našu zemlju. Republika Srbija se već obavezala kao država potpisnica da ispuni sve zahteve iz Bečke konvencije, Konvencije o obaveštavanju o nuklearnim nesrećama, Konvencije o fizičkoj zaštiti nuklearnog materijala itd. Ovi zakoni samo treba da budu most između međunarodnih propisa koje donosi ANE-OECD, MOR (Međunarodna organizacija rada), FAO ili druge organizacije ili naših propisa po vlastitom monitoringu. Predlog preuzimanja obaveznih mera koje su navedene u standardima, a sadrže detaljna uputstva i vrše procenu nivoa unutrašnjeg izlaganja, procenu nivoa izlaganja spoljašnjim izvorima zračenja, zaštitu pacijenata od zračenja, kao i preporuke za unapređenje zaštite i sigurnosti korišćenja izvora jonizujućih zračenja u našoj zemlji su dosta dobro primenjivane. Međutim, mere koje se moraju sprovoditi pri korišćenju, rekonstrukciji i modifikaciji istraživačkih i medicinskih reaktora pokazale su da na pojedinim mestima ima neznatnih sitnih propusta koji se moraju u hodu otklanjati, jer to propisuju mere sigurnosti iz 35-S1, 35-S2 sistema do 50-C-S sistema. PUPS odbija da bilo kada pruži podršku za izbor lokacije nuklearnog objekta po bilo čijim standardima sigurnosti i po bilo čijoj preporuci na teritoriji Republike Srbije. PUPS smatra da je naša zemlja bogata obnovljivim izvorima energije kao što su sunčeva toplota, vetrovi, bio masa, itd. Direktive za upravljanje radioaktivnim otpadom WS-R-2 kao i preporuke za klasifikaciju radioaktivnog otpada za kontrolu emisije radioaktivnosti u životu i u životnoj sredini, kao i direktive za bezbedan transport radioaktivnih materija iz TS-R-1, više su nego ukomponovane u nacrt ovog zakona. Ono što je za PUPS zabrinjavajuće pitanje je materijalne, tehničke i tehnološke, te stručne i kadrovske spremnosti u slučaju vanrednih događaja iz GS-R-2. Nesporno je da je direktiva dobro postavljena, te da su postavljeni i administrativni kapaciteti potrebni za nadzor radi obezbeđenja nuklearno radioaktivne sigurnosti, ali potrebno je znati značajno više uraditi u smislu materijalnog obezbeđenja u slučaju vanrednih događaja. Direktive za uspostavljanje i sprovođenje programa osiguranja o svim nuklearnim i radioaktivnim aktivnostima u našoj zemlji su doslovce implementirane i iste se primenjuju u našoj praksi. PUPS potpuno podržava donošenje ovog zakona zbog uvođenja novih viših standarda u sprovođenju mera zaštita od jonizujućih zračenja te radi efikasnije primene zakona i striktnog celovitog nadzora nad izvorima zračenja. Predlog zakona o hemikalijama trebalo bi da bude razlog za uređenje oblasti upravljanja hemikalijama u skladu sa EU, jer dosadašnja pravna regulativa nije obuhvatila sve oblasti već je više propisa uređivalo uslove za stavljanje u promet hemikalija kao i način uređivanja uticaja hemikalija na zdravlje ljudi i životnu sredinu. Propisi koji su se odnosili na uslove koje moraju da ispunjavaju pravna i fizička lica koja proizvode i vrše promet hemikalija uređivana su drugim propisima u više zakona a ne ovim posebnim zakonom. Ovim zakonom država se sada obavezuje da se sa jednog mesta odgovorno, stručno i naučno izvrši klasifikaciju svih otrovnih materija koje se stavljaju u promet. Ovo se odnosi ne samo na sredstva za zaštitu bilja i biocidnih proizvoda već i na hemijske supstance koje predstavljaju opasnost na kancerogene, mutagene i toksične procese po živi svet i okolinu, pa i na samu reprodukciju živih organizama. Pored te obaveze, klasifikacija države se odnosi na opasnost svih otrovnih materija, supstanci i smesa po osnovu definicije otrova, daje drugi pristup klasifikacije u domaćim propisima. Ovakvim pristupom, klasifikacijom i obeležavanjem hemikalija, država obavezuje proizvođače, kontrolni organ, distributera i krajnjeg korisnika da budu konačno i trajno informisani o svojstvima hemikalija, šta one uzrokuju, šta pospešuju, kakve su opasnosti od neadekvatne upotrebe i da li postoji štetnost po proizvod ili građanina koji proizvod konzumira. PUPS podržava predloženu meru u Predlogu zakona, u kojoj se i država i distributeri i konzumenti obavezuju na rigoroznu i permanentnu procenu uticaja hemijske supstance na zdravlje ljudi i životnu sredinu koja mora biti javna i unapred objavljena. Za pohvalu je pomeranje granice procene rizika od opasnosti u korišćenju hemijskih sredstava između naših ievropskih propisa, jer to je još jedna skala više u smanjenju rizika i daje garanciju da na listi hemikalija neće ući bilo koje sredstvo prepoznato kao iole rizično. Naša lista zabranjenih hemikalija je mnogo uža u odnosu na listu EU, što je dobro za ovaj period tranzicije i što PUPS podržava, jer je naše područje, zbog poznatih zbivanja, od sankcija, preko bombardovanja, bilo označeno kao rizično. Eliminisanje supstanci koje izazivaju zabrinutost, a posebno određeno utvrđivanje kvaliteta deterdženata, u oblasti njihove biorazgradljivosti, uverava nas da država ima ozbiljnu nameru da harmonizacijom uputstava i odredaba EU bude još stroža u eliminisanju bilo kakve opasnosti od unošenja neželjenih supstanci u našu zemlju. Integrisano upravljanje hemikalijama, uz potpuno učešće države i njenih organa, strateški pristup domaćem i međunarodnom upravljanju hemikalijama, kao i potpuna klasifikacija, obeležavanje i kontrola skladištenja hemikalija i njihove upotrebe, te praćenje karence upotrebljivosti deterdženata i drugih hemikalija, garantuju da će se ovim zakonom na našem tržištu uvesti red koji je tako neophodan. PUPS smatra da država ne može odustati od ove obaveze, kako je najavljeno i da tranzicioni period i ekonomska kriza, te siromaštvo, ne mogu nikoga amnestirati od odgovornosti za pravilnu upotrebu hemijskih sredstava. Zakon o biocidnim proizvodima je bliže određenje hemijskih proizvoda i supstanci, a on proizilazi iz Zakona o hemikalijama. Hemijske supstance i smeše koje se sastoje kod mikroorganizama, gljiva, virusa ili komposta i drugih materija, u oblasti proizvodnje, prometa i korišćenja, uređuju se ovim predlogom zakona. Država ima obavezu da uredi ovu oblast, kao članice EU, i da propisima prilikom stavljanja biocidnih proizvoda na tržište, preko referentnih ustanova i laboratorija, izvrši procenu tehničkog dosijea i donese odobrenje u stavljanje u promet. PUPS će podržati rešenja iz ovog zakona, uz veći broj tehničkih amandmana, podnetih u smislu popravke stručnih rešenja u nacrtu zakona. Predlog zakona o upravljanju otpadom i Predlog zakona o ambalaži i ambalažnom otpadu sukompatibilni zakonski projekti koji su u najvećoj meri dali odgovor na rešavanje jednog od najvećih problema koji ima naša zemlja, a to je odlaganje komunalnog organskog i neorganskog otpada i izrada i odlaganje ambalaže i ambalažnog otpada. Dugo su se vodile polemike oko izrade važnog dokumenta koji bi predstavljao nacionalnu strategiju, a za racionalno upravljanje otpada na nivou Republike Srbije. Možda je ovaj zakon pravo rešenje i možda će on doprineti da se delimično ili totalno sredi ova materija koja je tako važna. Načela i instituti održivog razvoja zaštite životne sredine, kao i upravljanje otpadom i ambalažnim otpadom, uglavnom su postignuti ovim Predlogom zakona, a PUPS je podneo nekoliko amandmana koji bi trebalo da poboljšaju zakonska rešenja. Pružićemo podršku u usvajanju ovih zakona. Hvala na pažnji. [[Aplauz.]]
Reč ima narodni poslanik Zoran Bortić, ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe SPS-JS.
Poštovana predsedavajuća, uvaženo predsedništvo, cenjeni ministre i predstavnici Vlade, uvažene kolege narodni poslanici, ovaj set zakona reguliše najznačajniju oblast društvenog života – zaštitu životne sredine, pa je zbog toga Poslanička grupa SPS-JS prišla njihovoj pripremi sa ciljem da se uredi zaštita životne sredine u Republici Srbiji, u skladu sa evropskim standardima i međunarodnim konvencijama. Usvajanjem ovih zakona stvoriće se i pretpostavke da se sankcionišu svi pojedinci i pravna lica koji, u težnji za profitom, narušavaju ekosistem i ugrožavaju biološki opstanak. Želim da podsetim da je SPS, u vremenu dok je bila nosilac vlasti u našoj zemlji, značajnu pažnju posvećivala zakonodavnoj oblasti koja reguliše zaštitu životne sredine i da je u tom periodu od 1991. do 2000. godine, kako na nivou Republike Srbije, tako i na nivou SRJ, u čijem je sastavu Republika Srbija bila, usvojen niz zakona i ratifikovano više međunarodnih konvencija i sporazuma koji regulišu ova pitanja. Najveći deo ovih zakonskih predloga naslanja se na već postojeće zakone i prilagođava ih savremenim evropskim normama i standardima. Naša poslanička grupa ugradila je svoje ideje i inicijative u predloge ovih zakona. Ovom prilikom ukazaću samo na neke. Prvo, ulaskom u koalicionu vladu mi smo jasno stavili do znanja da nam je cilj integracija Srbije u EU, a to znači poštovanje svih evropskih vrednosti i usaglašavanje domaćih normativnih propisa sa evropskim. Drugo, polazeći od naših programskih ciljeva, koji kao prioritet postavljaju očuvanje svih prirodnih resursa za sadašnje i buduće generacije i stavljanje modernih tehnologija u funkciju razvoja i boljeg života svakog građanina, a ne samo u funkciju profita. Ovi zakoni regulišu društvene uslove, da svaki pojedinac, privredni subjekt i zajednica u celini, čuvaju prirodna bogatstva kojima raspolažemo. Treće, boreći se za očuvanje, primenu i razvoj međunarodnog prava i partnerske odnose u međunarodnoj zajednici, u svim oblastima, Poslanička SPS-JS smatra da oblast zaštite životne sredine, koja se reguliše zakonima koji na ovoj sednici Skupštine razmatramo, predstavlja najbolji pokazatelj da se Srbija pridružuje grupi evropskih nacija i država koje neguju i razvijaju visoke standarde sloboda i prava građana. U tom smislu, ovi zakoni omogućuju da se ovi životni uslovi građana Srbije u najvećoj meri izjednače sa standardima građana u najrazvijenijim zemljama EU. Dozvolite mi da se u najkraćem osvrnem na predloge ovih zakona. Prvo, želim da ukažem na Predlog zakona o zabrani razvoja, proizvodnje, skladištenja i upotrebe hemijskog oružja i o njegovom uništavanju. Pored ustavnog osnova za donošenje ovog zakona, na njegovo donošenje obavezuje nas i Konvencija o zabrani razvoja, proizvodnje, skladištenja i upotrebe hemijskog oružja i o njegovom uništavanju, koju smo potpisali 2000. godine. Države članice Konvencije obavezale su se da osiguraju da pravna i fizička lica na nacionalnom nivou striktno sprovode Konvenciju i da izgrade odgovarajući pravni režim kontrole kroz nacionalno zakonodavstvo. Ova konvencija je još više dobila na značaju usvajanjem Rezolucije SB UN 15-40, koja dodatno ojačava njeno sprovođenje. Polazeći od činjenice da je bivša SFRJ bila jedna od malog broja zemalja sa kapacitetima za proizvodnju hemijskog oružja, pristupanje naše zemlje Konvenciji imalo je višestruki značaj. Treba ovom prilikom istaći da je Republika Srbija, kao pravni sledbenik državne zajednice Srbija i Crna Gora svojim odgovornim odnosom prema Konvenciji stekla značajni ugled. Zbog toga bi donošenje ovog zakona bilo u potpunosti omogućeno i time bi Srbija ispunila svoju obavezu koja proističe iz pristupanja Konvenciji. Podsećam da je ustavni osnov za donošenje ovog zakona o zaštiti od jonizujućeg zračenja i nuklearnoj sigurnosti u članu 97. tačka 9) Ustava Republike Srbije. Tokom poslednje decenije u celoj međunarodnoj zajednici desile su se značajne promene u oblasti kontrole i pooštravanja režima nuklearne i radiacione sigurnosti. Da bi se ova oblast što čvršće stavila pod kontrolu u odnosu na postojeću regulativu, bilo je potrebno stvoriti zakonske pretpostavke za formiranje nezavisnog regulacionog tela – Agencije za zaštitu od zračenja i nuklearnu sigurnost Srbije. Formiranjem ove agencije povećava se efikasnost kontrole i nadzora nad bezbednom primenom izvora jonizujućeg zračenja. Želim da istaknem činjenicu da od ukupnog broja izvora jonizujućeg zračenja koji se koriste u Republici Srbiji, 80% koriste se u medicini, oko 15% u industriji i oko 5% otpada na ostale delatnosti. U Predlogu ovog zakona u odnosu na pravnu regulativu kojom je ranije bila uređena ova oblast u Republici Srbiji, ugrađen je niz novina o zaštiti od jonizujućeg zračenja i o nuklearnoj sigurnosti. Ove se novine odnose, pre svega, na uvođenje novog formata iz sadržaja zakona koji je Međunarodna agencija za atomsku energiju preporučila državama članicama o harmonizaciji zakonskih okvira i administrativnih kapaciteta potrebnih za obezbeđivanje nuklearne i radijacione sigurnosti i sigurnog upravljanja radioaktivnim otpadom i sigurnosti transporta nuklearnog i radioaktivnog materijala. Novina u Predlogu zakona je osnivanje Agencija za zaštitu od jonizujućih zračenja i nuklearnu sigurnost Srbije, koja će kao regulatorno telo samostalno sprovoditi i primenjivati ovaj zakon u skladu sa preporukama Međunarodne agencije za atomsku energiju i po ugledu na zemlje EU i zemlje u okruženju. Zakonom se pravno uređuju uslovi za sprovođenje dekomisije nuklearnog objekta, što do sada nije bilo zakonom regulisano. Novina u Predlogu zakona je donošenje programa za obučavanje i osposobljavanje profesionalno izloženih lica i lica odgovornih za zaštitu od jonizujućeg zračenja. Sve te mere biće u funkciji smanjenja rizika i povećanja sigurnosti i bezbednosti. U Predlogu zakona o zaštiti od nejonizujućih zračenja, normativno se reguliše veoma složena oblast, tim pre što u našoj zemlji do sada nije postojao uređeni sistem koji bi kontrolisao korišćenje izvora nejonizujućeg zračenja. Kao osnova za izradu ovog zakona poslužile su preporuke i direktive Međunarodne komisije za zaštitu od nejonizujućeg zračenja Evropskog komiteta za standardizaciju Saveta Evrope i Svetske zdravstvene organizacije. Ukratko, svi pomenuti propisi i standardi imaju za cilj pooštravanje i standardizaciju mera zaštite od nejonizujućeg zračenja. Treba istaći da se ovaj Predlog zakona bazira i na dosadašnjim saznanjima iz oblati zaštite od ovih zračenja i regulativi ne samo zemalja EU već i drugih razvijenih zemalja savremenog sveta. U oblasti industrijske frekvencija, akcenat je samo stavljenna zaštitu od strujnih udara, dok štetni efekti po zdravlje ljudi od neželjenog dejstva ovih zračenja nisu ni razmatrani. Razvoj širenja modernih tehnologija tokom protekle decenije, kao i njihova sve masovnija primena, nametnuli su potrebu da se oblast zaštite od nejonizujućeg zračenja u našoj zemlji zakonski uredi. Ujedno, zakon će eliminisati monopol određenih lica na ekskluzivno pravo izrade studije, analize uticaja merenja monitoringa i drugo i stvoriće uslove da se svako ko raspolaže kadrovima i opremom u skladu sa ovim zakonom uključi u neku od oblasti i delatnosti koju on reguliše. Poseban razlog za donošenje zakona o hemikalijama, pored obaveze koja proističe iz člana 97. tačke 9) Ustava Republike Srbije je uspostavljanje održavanja i unapređenja jedinstvenog sistema upravljanja hemikalijama na teritoriji Republike Srbije. Zakon služi za osiguranje konkurentnosti privrede i za podsticanje razvoja bezbednijih alternativa. Treba ukazati na činjenicu da je akcenat evropskih propisa kojima se reguliše upravljanje hemikalijama dat na uslove stavljanja hemikalija u promet, odnosno način utvrđivanje njihovog uticaja na zdravlje ljudi i na životnu sredinu. Iz definicije otrovnih materija, ovim zakonom se zaključuje da se uređuju opasne hemikalije. Ta terminološka nepreciznost stvarale je velike probleme kod sprovođenja zakona, pa je to jedan od razloga za donošenje novog zakona kojim će se regulisati ova oblast. Predlogom ovog zakona uređuje se tzv. ograničenje stavljanja u promet i upotrebu opasnih hemikalija, odnosno zabrane određenih načina upotrebe opasnih supstanci, kao i njihovih količina i koncentracija. Dosadašnja lista zabranjenih hemikalija u Srbiji je mnogo uža u odnosu na listu EU, pa se ovim Predlogom zakona ograničenje i zabrane preuzimaju iz propisa EU. Time se naši propisi približavaju evropskim standardima i doprinose da upravljanje hemikalijama bude olakšano. Osnovni cilj primene ovog zakona je da se stavi akcenat na pravilno upravljanje opasnim hemikalijama, a dosadašnja zakonska regulativa ove oblasti obuhvatala je deo koji se odnosi na sredstva za zaštitu bilja i biocidnih proizvoda. Biocidni proizvodi su hemijske supstance i smeše sastavljene od hemijskih supstanci, kao i mikroorganizmi, gljive i virusi za koje je zajedničko da imaju negativno dejstvo na nepoželjne organizme. Ovi proizvodi se upotrebljavaju za hemijsku ili biološko uništavanje nepoželjnih organizama, tamo gde ovi organizmi ugrožavaju zdravlje ljudi ili utiču na njihove aktivnosti, na proizvode koji ljudi ili životinje koriste za životnu sredinu. Biocidni proizvodi štite zdravlje ljudi, poboljšavaju performans proizvoda i njihov značaj svakodnevno raste. Ovi proizvodi se često nazivaju poljoprivredni pesticidi i imaju širok spektar primene. To su dezinfekciona sredstva, razni konzervansi, insekticidi, rodenticidi, sredstva za zaštitu drveta i dr. Po svojim svojstvima i nameni, ovi proizvodi su slični sredstvima za zaštitu bilja, ali za razliku od sredstava za zaštitu bilja kod kojih je zakonski uređeno da se ne mogu staviti u promet dok se ne proveri njihov uticaj i posledice na zdravlje ljudi. Dosadašnja pravna regulativa u našoj zemlji ne predviđa da se na jedinstven način reguliše proizvodnja i stavljanje u promet biocidnih proizvoda. Ovo je jedan od osnovnih razloga za donošenje ovog zakona. Predlog zakona o upravljanju otpadom, koji je Vlada Republike Srbije dostavila Narodnoj skupštini na razmatranje i usvajanje predstavlja potpuno nov koncept upravljanja otpadom, budući da do sada nije postojao organizovani sistem pravne regulative u ovoj oblasti. Ovim zakonskim tekstom Strategija o upravljanju otpadom iz 2003. godine biće revidirana. Zakonom će se obavezati privredni subjekti da godišnje dostavljaju izveštaje o upravljanju otpadom. Predlog ovog zakona zasniva se na načelima pravne regulative EU i njegovo usvajanje i primena doprineće većoj i bržoj usaglašenosti naših propisa sa evropskim. U tekstu zakona ugrađeni su pojmovi, vrste i klasifikacija otpada i način na koji se on vrši i planiranje i upravljanje otpadom na svim nivoima. Treba istaći da zakon vrlo precizno uređuje subjekte upravljanja otpadom, proizvođače, vlasnike, prevoznike, sakupljače, operatere i dr. Za svaku od ovih kategorija utvrđuje precizne obaveze i odgovornosti. Istovremeno, zakonom su jasno određene nadležnosti za izdavanje dozvola za upravljanje otpadom. Primena ovog zakona podrazumeva razvijanje javne svesti o adekvatnom postupanju sa otpadom i to je, razume se, proces koji će dugo trajati. U tom smislu, neophodna je edukacija stanovništva ali i obuka kadrova zaduženih za rad i kontrolu u ovoj oblasti. Usvajanjem i primenom ovog zakona utvrdiće se pravila u oblasti upravljanja otpadom od njegovog nastajanja do konačnog odlaganja, kao i pravo i obaveze svakog subjekta u lancu odgovornosti, od građanina do države. Predloženim zakonskim rešenjima reguliše se odgovornost svih navedenih subjekata u oblasti upravljanja otpadom, ali se ostvaruju zakonodavni, tehnički, ekonomski i socijalni aspekti njegove primene. Posebno treba ukazati na socijalne aspekte primene ovog zakona koji se odnose na razvijanje javne svesti, profesionalnu obuku i bolje obrazovanje kadrova. Poštovane kolega narodni poslanici, bazni dokument koji obezbeđuje uslove za racionalno i održivo upravljanje otpadom na nivou Republike Srbije predstavlja Nacionalnu strategiju o upravljanju otpadom iz 2003. godine. Ovim dokumentom predviđena je potreba za institucionalnim jačanjem ove oblasti, razvojem zakonodavstva koje će regulisati upravljanje otpadom ali i za edukaciju i razvijanje javne svesti na svim nivoima društva. Iz tih razloga, pored okvirnog upravljanja otpadom koji se reguliše zakonom o otpadu, nameće se potreba za donošenje zakona o upravljanju ambalažom i ambalažnim otpadom i da se ova oblast trajno reguliše. Ciljevi ovog zakona su da u skladu sa načelom održivog razvoja obezbede očuvanje prirodnih resursa, zaštitu životne sredine i zdravlja ljudi, razvoj savremenih tehnologija, proizvodnju ambalaže i uspostavljanje optimalnog sistema upravljanja ambalažom i ambalažnim otpadom sa načelom podele odgovornosti i funkcionisanja tržišta, prevenciju, stvaranje trgovinskih prepreka, izbegavanje poremećaja i ograničenje u konkurenciji. Usaglašavanje ovih propisa je neophodno i zbog činjenice da naša zemlja najveći deo svoje trgovinske razmene ostvaruje sa zemljama EU. Treba istaći da je Predlog ovog zakona pripremljen u skladu sa Direktivama o ambalaži i ambalažnom otpadu EU čija načela poštuje. U tom smislu u tekstu zakona je ugrađeno evropsko načelo podele odgovornosti svih privrednih subjekata, u skladu sa načelom – ''zagađivač plaća''. Uvodi se instrument formalnog sporazumevanja između Vlade i svih zainteresovanih privrednih subjekata i partnera, kao dobrovoljni sporazum. Takvo načelo se odnosi na postizanje nacionalnih ciljeva, odnosno kvota za povraćaj svih vrsta ambalažnog otpada u skladu sa najboljom praksom zemalja članica EU. Predviđa se i mogućnost prenošenja obaveze upravljanja ambalažnim otpadom na treće lice, koje u ime obaveznih strana u ovom zakonu obezbeđuje i dalje upravljanje ambalažnim otpadom. Zakon će ostvariti pozitivan uticaj i na uvoznike, izvoznike i na krajnje korisnike, jasnim uključivanjem njihovih prava i obaveza, kao i na punioce, isporučioce i snabdevače, na prevoznike ambalaže i ambalažnog otpada i na operatere sistema upravljanja ambalažom i ambalažnim otpadom. Predloženim zakonskim rešenjima obezbeđuju se prava, obaveze i odgovornosti svih navedenih subjekata u oblasti upravljanja ambalažom i ambalažnim otpadom, s jedne strane, i nadležnih organa, s druge strane. Poštovane kolege narodni poslanici, želim na samom kraju da napomenem, da su u izradi predloga ovih zakona korišćena mnoga međunarodna iskustva zemalja koje su već uspostavile ove sisteme, kao i različiti elaborati, studije i procene domaćih stručnjaka. Zbog toga će Poslanička grupa SPS-JS glasati za Predlog ovog zakona. Hvala na pažnji. [[Aplauz.]]
Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković, ovlašćena predstavnica Poslaničke grupe DSS.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Ja ću pokušati da u okviru ovih 20 minuta pređem ovih nekoliko zakona, od kojih su neki vrlo važni sistemski zakoni i da o svakome kažem barem ono što jeste problem i zbog čega građani treba da znaju šta je suština tog zakona. Dakle, počeću od hemijskog oružja, koje je prvo po ovom redu koji je ovde uspostavljen. To je jeste jedna vrsta oružja čiji cilj jeste trovanje i onesposobljavanje neprijatelja, odnosno ljudi i kontaminacija terena, kao i trovanje stoke i biljaka. Problem Srbije i jeste kontaminacija terena, jer smo svi posle 1999. godine i bombardovanja od strane NATO došli u situaciju da je teritorija Srbije pokrivene radioaktivnim uranijumom, osiromašenim uranijumom 238. Ono što je važno treba komentarisati javno, iako to nije način da se u ovoj zemlji govori, odnosno treba da pomenem da je pred italijanskim parlamentom bila rasprava o tome – zašto su se njihovi vojnici koji su bili u jednom delu KiM razboleli. Od tih 225 vojnika 47 ih je umrlo od karcinoma, a 25 dece vojnika koji su tada bili na teritoriji KiM, koje je gađano osiromašenim uranijumom, dobilo je decu sa nekakvim genetskim manama koje su direktne posledice ovog bombardovanja. Nažalost, država Srbija o tome malo govori. Nažalost, mi o tome ovde kao Parlament ćutimo, a kada ovakav zakon dođe pred nas – mi treba da ga pretrčimo za dva minuta i 17 sekundi. Moram da kažem još jednu stvar. Nismo samo mi tamo gađani ovim osiromašenim uranijumom, nego je ta municija sadržala – i kobalt, i cezijum, i radijum 226, i torijum i uranijum 235, što je sve štetno za ljudsko zdravlje i sve je to problem sa kojim se mi danas susrećemo, jer medicina kaže da mi praktično imamo ''epidemiju karcinoma na teritoriji Srbije, a naročito na teritoriji KiM''. To je, takođe, podatak iz medicine – da je jedna trećina tog osiromašenog uranijuma 238, koji čovek unosi udisanjem, brzo rastvorljiv i brzo odlazi iz organizma, dok dve trećine ostaje dugo u telu i postepena akumulacija daje visoke doze zračenja, što dovodi do bolesti. Ovaj uranijum ima još jednu neprijatnu osobinu da je jak jonizator, pa vrlo brzo počinje da deluje na energetsku vrednost ćelije i ćelija od toga počinje da se razboleva. Država je tek 2005. godine počela malo ozbiljnije da se bavi ovom temom. Zapravo je te 2005, 2006. i 2007. godine tadašnji ministar Aleksandar Popović započeo aktivnost – dekontaminacije terena koji su stradali, a to su četiri teritorije u Srbiji. Skinut je prvi sloj zemlje i pohranjen je u Vinči, što je prilično neadekvatno, jer Vinča nema adekvatan način da prihvati radioaktivne elemente. S druge strane, trebalo je da se uradi sledeća serija – remedijacija zemljišta, da se zapravo na tim suspektnim lokacijama posade kulture koje imaju takva svojstva da izvlače radioaktivne čestice i da to talože u svoj koreni sistem. Takva kultura je ovas, naravno, ona posle žetve ne može da se koristi ni za ljudsku ni za stočnu upotrebu. Ovo namerno govorim zbog toga što mnoge političke stranke, kao deo svog političkog programa imaju priče o tome da Srbija treba da uđe u NATO. Prosto malo da se podsetimo, da bi možda NATO malo bolje bombardovao Srbiju da je Srbija bila među njima. Isto tako moram da kažem da je Zakon o sprovođenju Konvencije o zabrani hemijskog oružja od 2005. godine, odnosno u cilju primene ove konvencije je pripremljen i Predlog zakona 2007. godine, naravno, to je bila Vlada Vojislava Koštunice, i od 2007. godine se nalazi u proceduri i evo danas je, drage moje kolege i dragi građani Srbije, prvi put pred nama. Srbija se inače ovim problemom bavi vrlo ozbiljno. Mi smo formirali i Centar ABHAO u Kruševcu. Imamo pri VMA mobilnu toksikološko-hemijsku ekipu i oni su tokom rata radili vrlo aktivno i vrlo požrtvovano, tako da je ta ekipa ima ne samo pasivnog znanja, nego je, nažalost, morala da bude vrlo aktivna i na terenu. Zakon o hemikalijama je isto zanimljiv. Ovo je jedan set hemijskih zakona. Zakon o hemikalijama je zanimljiv, stoga što on ne utvrđuje celu ovu oblast, ne uređuje celu ovu oblast, nego samo reguliše stavljanje nekih hemikalija i hemijskih proizvoda na tržište, što je uopšte intencija evropskih zakona. S druge strane, pitanje bezbednosti zdravlja ljudi na radu uređuje neki drugi zakon, drugo ministarstvo, kao i zaštitu životne sredine, što po meni, iz onoga što vidim u praksi, po čemu nam se ljudi najčešće obraćaju, tamo gde ima više nadležnosti, prosto ima problem sa sprovođenjem zakona. Mi zaista imamo sada jedan problem, više puta je to ovde istaknuto, da sada o tome ne pričam, jer čini mi se da mi prolazi vreme, pošto o nekim vrlo važnim stvarima, kao što je upravljanje otpadom i ostalom neću stići da govorim, cilj je – uspostavljanje, održavanje i unapređenje jedinstvenog sistema hemikalija na tržište hemikalija i smanjenje njihovog štetnog uticaja na zdravlje ljudi. Imamo pregledan i jasan način klasifikacije u zakonu, ali je naš problem što zakon predviđa osnivanje Agencije za hemikalije – to je ona slaba karika u lancu, jer za to treba mnogo sredstava i prostora, i ljudi, a i sredstava za edukaciju. Tako mi se čini da je ovaj zakon u ovom delu neprimenljiv. Mada sam ja prikupljala godinama novinske članke koji se odnose na razne probleme, pa sam tako skupila neke zanimljive stvari, koje su poslednjih nekoliko meseci bile u javnosti. Ovde u nekim delovima Beograda, odnosno imamo Zvečansku ulicu, gde je, recimo, u magacinu, u skladištu preduzeća „Protekta“, dakle, sve je to u naseljima, u naseljenim mestima, pronađeno jako mnogo hemikalija koje nisu zaštićene. Imamo priču o „Heliosu“, da ne pričam mnogo o tome, jer se zaista plašim da vreme prolazi i da neću stići sve da kažem. Seta ovih zakona o biocidnim sredstvima jeste zapravo set koji se može svrstati u hemikalije, iako se sami biocidi ne mogu svrstati u hemikalije. Gospodin Bortić je govorio mnogo o tome šta su biocidi. To su, dakle, prosto se bojim da me građani Srbije neće potpuno razumeti, da me neće neki poslanici razumeti, jer je to mnogo proizvoda koji se koriste – u domaćinstvima, naročito tamo gde su kupatila, gde su kuhinje, sredstva koja se koriste u bolnicama, u restoranima, u bazenima, u klima-uređajima, cevima, u preparatima za uklanjanje štetočina. To je nešto što je deo našeg života i dobro je što se ovakav zakon nalazi pred nama, jer to je zakon koji reguliše jednu materiju koja je do sada bila potpuno neregulisana. Imali smo situaciju da se mnogo biocidnih sredstava nalazilo na tržištu, pa se onda naknadno zaključivalo da su štetni po zdravlje građana i po životnu sredinu, ali je vrlo komplikovano kada napravite štetu da tu štetu smanjite. Zanimljivo je šta su ciljevi ovog zakona, zbog čega je on važan. Dakle, donošenjem ovog zakona štiti se zdravlje ljudi, životinja i životne sredine. On treba da omogući slobodan protok roba sa zemljama EU i drugih zemalja i da čini visoku konkurentnost naših proizvoda. Vrlo je važno da ovaj set zakona bude usvojen jednovremeno zato što ovaj zakon kojim se uređuju hemikalije kada se stavi van snage zakon o prometu i proizvodnji otrovnih materija, koji delimično uređuje ovu oblast i biocidnih proizvoda, ostaće nepokrivena ova oblast. Zato je važno da se zakon o hemikalijama i biocidnim sredstvima donese istovremeno. Dalje, zakon o jonizujućem i nejonizujućem zračenju – zbog čega je to zanimljiva tema građanima? Pre svega, svi koriste praktično i mobilne telefone i radio i TV aparate, u poslednje vreme su popularni i solarijumi, a ta oblast je zakonski potpuno nepokrivena, i lekari se baš ne služi uvek da li su solarijumi zdravi ili nisu zdravi i koliko negativno mogu da utiču na zdravlje ljudi. Dakle, to je ono praktično što svakog našeg građanina interesuje i zbog toga je važno da ovaj zakon bude pred nama. Isto tako, govorim o nejonizujućem zračenju, problem je i to što se po Srbiji pojavilo jako mnogo baznih stanica mobilne telefonije. Takođe, postoje podeljena mišljenja o tome koliko one utiču na zdravlje ljudi i na zaštitu životne sredine, a moramo priznati da su one praktično postavljene neke u naseljima, a neke jako blizu naselja. Ova materija je danas neuređena zakonom, jer se jako mnogo ministarstava meša u nadležnost i daju dozvole za postavljanje baznih stanica. Ovaj zakon treba tu priču konačno da upristoji i da je reši. Vrlo je važno reći da građani moraju da budu informisani po pitanju zračenja od nejonuzićih zračenja i da je popriličan zadatak na tome i ove skupštine i zbog toga treba da o tome govorimo. Kada je u pitanju jonizujuće zračenje, ono je mnogo šire. Izvori jonizujućeg zračenja u Srbiji se koriste, otprilike, 80% u medicini, 15% u industriji, a samo 5% otpada na ostale delatnosti. Šta je to praktično govorila sam malo kroz ovaj prvi set o hemijskom oružju i govorila sam o četiri lokacije na teritoriji Srbije, bez KiM, to je Bratoselce, Borovac – Bujanovac, Reljan – Preševo i Pljačkovica – Vranje, koji su kontaminirani osiromašenim uranijumom, koji su tada 2005,2006. i 2007. godine krenuli u dekontaminaciju tih terena. Moram reći da je zanimljivo što je tri puta ovaj zakon bio u skupštinskoj proceduri, jedno vreme dok je gospodin Dulić bio predsednik Skupštine. Da kažem još nekoliko stvari koje su zanimljive, vezano za ove zakone, koje se odnose na najobičniji život građana, to su medicinski aparati, jer 80% zračenja dolazi iz medicine, dakle, izloženi su i lekari i pacijenti i pravi je trenutak da se postavi pitanje kada će se i dokle će se koristiti rendgeni ovakvi kakvi jesu u Srbiji, mada moram da priznam da je poslednjih godina urađeno mnogo toga na zameni zastarele opreme u zdravstvu. Sada imamo digitalne rendgene, ali ima još uvek mnogo rendgena stare generacije, to su polutalasni i četvoroventilni rendgen aparati. Naravno, vrlo je važno reći mogućnosti i brzinu kojom će se ovo menjati, ali je isto tako važno pomenuti još jedan izvor zračenja, to su radioaktivni gromobrani. Znate da su do 2000. godine praktično na svim javnim objektima, školama, obdaništima, bolnicama, postavljani ovakvi gromobrani i da se tek 2000. godine došlo do toga kako utiču i počela je jedna velika akcija sklanjanja tih gromobrana, ali još uvek 1.300 objekata ima radioaktivne gromobrane. Ovaj zakon tu oblast pokriva delimično, u stvari pokriva je. Vrlo je važno postići rokove po kojima ove gromobrane treba što pre skloniti i u tom pravcu smo dali vrlo konkretne amandmane, za koje mislim da treba da se prihvate. Mislim da je to ono što treba reći o ovome, a da sam imala više vremena imala bih jako mnogo konkretnih stvari da o tome govorim. Sada bih malo da govorim o upravljanju otpadom, jer to je jedna tema koja je i te kako zanimljiva u Srbiji. To je jedan od najvećih ekoloških problema u Srbiji i mislim da o njemu treba govoriti mnogo više od ta nesretna dva minuta. U Srbiji nemamo integrisane podatke o nastajanju, količini i načinu odlaganju otpada. Procena je da se na godišnjem nivou sakupi 2,2 miliona tona otpada, to uključuje i otpad iz domaćinstva, otprilike oko 63%, prosečan građanin Srbije godišnje generiše oko 290 kilograma otpada. Zatim, imamo ono što je važno, neopasan industrijski otpad oko 20% i sve ono preko 17% je otpad iz zdravstvenih ustanova, klanični otpad, otpad iz naftnih bušotina u Vojvodini, građevinski otpad, dakle, otpad koji zaista može da predstavlja problem za zdravlje građana Srbije. Sav taj otpad se odlaže na deponije, zvaničnih u Srbiji ima oko 180, međutim one nisu tehničke, ne zadovoljavaju tehničke uslove sanitarnih deponija, sem Vranja. Procena je da se otprilike dve trećine tog komunalnog otpada skupi po gradovima, dok jedna trećina otpada na sela i druga naselja, što znači da su sela i druga naselja ostavljena i prepuštena sebi, da prave divlje deponije i smetlišta širom Srbije. Mislim da to treba konačno da se reši. Prema podacima projekta ''Plan upravljanja opasnim i medicinskim otpadom'', u Srbiji se godišnje proizvede između 230 hiljada i 460 hiljada tona opasnog industrijskog i medicinskog otpada, uključujući tu otpad na motorna ulja, mešane organsko-vodene emulzije i drugo. Od 40 hiljada tona medicinskog otpada, koji se u Srbiji godišnje stvori, petina je opasana po zdravlje ljudi. To su tretirane igle, špricevi, zavoj i gaze. Treba reći da su to opasni otpadi za građane Srbije i za zdravlje životne sredine i građana Srbije, ali treba reći i da je poslednjih godina jako mnogo urađeno u tom pravcu, da su mnoge zdravstvene ustanove dobile kompletnu aparaturu za drobljenje i lomljenje ovih neiskorišćenih špriceva i da se onda pod takvim nekim okolnostima mogu stavljati na deponije koje se inače koriste za sve druge vrste otpada. Do koje mere je to u Srbiji bilo prepušteno slučaju, poznat vam je slučaj iz medija, da su radioaktivni gromobrani nađeni na komunalnim otpadima. Dakle, da ne govorim o tome da su psi i mačke razvlačili sav ovaj otpad koji može da bude i te kako opasan za zdravlje Srbije. Pomenula sam već Vinču sa dva skladišta za čvrsti i tečni radioaktivni otpad. Takođe, postoje i podzemni rezervoari za tečni radioaktivni otpad, ali umesto da pomognemo Vinči da se ovaj projekat skladištenja radioaktivnog otpada na neki način reši, mi smo joj praktično ukinuli plaćanje projekata, tako da i ono što je dobijala od države sada više neće imati prilike da dobija. Godine 2003. Srbija je usvojila Nacionalnu strategiju upravljanja otpadom sa programom približavanja EU i sada dolazimo do čuvene teme reciklaže, teme koja je i te kako važna i o kojoj treba i te kako mnogo razgovarati, pogotovo što smo u ovom momentu imali priču, naročito poslednjih meseci, o tome da će oko pet hiljada automobila, po principu staro za novo, biti reciklirano u Srbiji. Pošto je mnogo pitanja u tom pravcu, ostaje da nam ministar odgovori kako je došao do devet firmi koje mogu da rade reciklažu automobila, jer ih je 50 na broju, koliko ja znam, sve zadovoljavaju uslove, pošto rade pretpostavljam da zadovoljavaju uslove. Interesantno je da su se neke od ovih firmi javile da kažu da nisu učestvovale ni na kakvom konkursu, pa im nije poznato po kom kriterijumu su izabrane, tako da bi bilo dobro da čujemo i to. Osim toga, imamo Nacionalnu strategiju koliko guma možemo da spalimo u cementarama, a pri tom imamo novih 25 hiljada guma, jer pet hiljada automobila puta pet guma je 25 hiljada novih guma, tako da je tema reciklaže, a pominje ministar, jako pažljivo pratim štampu, da će koncesije biti moguće u ovoj oblasti, pa prosto to ne vidim u zakonu i zanimljivo mi je da dobijemo nekoliko odgovora na ta pitanja, jer je javnost vrlo uznemirena tim ko će, recimo, spaljivati gume. Mi kao Odbor za zaštitu životne sredine neprekidno iz Kosjerića dobijamo pritužbe građana, gospodin ministar je bio na terenu i zaključio da tamošnja cementara ne ispunjava sve uslove za spaljivanje guma. Vrlo je važna ova oblast i vrlo je važno da se o ovome govori, jer imamo prilično zapuštenu životnu sredinu, odnosno stanje životne sredine je prilično alarmantno. Preko 400 ekoloških bombi je postavljeno u Srbiji. Imam članak ovde koji je vrlo zanimljiv, koji govori koliko je, na kojim mestima i šta je sve skladišteno po gradovima Srbije. Pazite, po gradovima Srbije, ovo što je bilo sa "Dugom" samo je jedna od tih stvari. Ovde ima zaista mnogo stvari koje su zanimljive i o kojima treba diskutovati. Zato mi se čini da mi je oduzeto vreme i meni i drugim poslanicima da vrlo jasno i vrlo precizno govorimo o onim zakonima koji su i te kako važno,jer su sistemski zakoni, prvi zakoni u ovoj oblasti koja je potpuno neuređena, koja jako mnogo novca može da donese ovoj zemlji Srbiji, ali može da joj stvori jako mnogo problema ako se budemo olako odnosili prema svemu tome i ako budemo u ovo ušli grlom u jagode, kako inače imamo običaj da uradimo. Imamo problem sa skladištenjem otpada, pa me interesuje skladištenje 5 hiljada automobila. Gde će oni biti skladišteni, pošto je naš manir u poslednje vreme, od kada imamo ovako nesposobnu Vladu, da prvo medijski pokrijemo neku kampanju, a onda gledamo šta nas je snašlo iza toga, jer postavljamo pitanje gde će da se skladišti 5 hiljada automobila koji će se pojaviti u jednom momentu, ili 100, ili 250, ili 700, koji će se jednog momenta pojaviti, a vi ste rekli koliko se ljudi prijavilo da hoće da učestvuje u ovom programu. Dakle, ko će skladištiti? Ko će raditi reciklažu limarije? Ko će raditi reciklažu guma? Ko će raditi reciklažu, recimo, sedišta i svega ostalog? To su zanimljiva pitanja za građane Srbije, naročito za one koji znaju da naša preduzeća nisu potpuno pripremljena za reciklažu, odnosno za nas je vrlo važno ne ono što se loži u tim firmama …
Prošlo je 20 minuta.
…nego ono što iz toga izlazi. Dakle, to su zanimljiva pitanja. Žao mi je što nisam stigla da kažem ni reči o ambalaži i ambalažnom otpadu, kao vrlo važnom zakonu, ali to sve ide na dušu predsednici Parlamenta i onome ko je pravio ovakav dnevni red. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Vladan Batić.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ova tačka dnevnog reda ili zbir tačaka dnevnog reda o kojima raspravljamo podseća me na ono geslo ''zelenih'', da bez demokratije nema ekologije, kao što i bez ekologije nema demokratije. Dobro je da makar u 2009. godini donosimo set ekoloških zakona, što je dobar znak da demokratija kuca i na vrata Srbije. Želim da vas podsetim, možda se neko seća, neko ne, da je prvi miting opozicije u Srbiji, miting koji je zabranjen, trebalo da se održi 29. maja 1990. godine ovde na Trgu Nikole Pašića, praktično ispred ove zgrade, i ideja tog mitinga je bila da se spreči da radi ''Bazna hemija'' u Bariču, jer je proizvodila postrojenje TDI na bazi fosgena i tečnog hlora, istu onu materiju kao i Bopal u Indiji i naslov tog mitinga je bio "Sprečimo Bopal u Srbiji". Taj miting je bio zabranjen od tadašnjih vlasti. Doveli su vodene topove, kordone, suzavac, sačuvaj Bože,organizator mitinga je bila DS, ona prvobitna, integralna, a moram da se na neki način pohvalim što sam još tada, pre dvadesetak godina, bio inicijator te akcije, budući da je Barič na području opštine Obrenovac, a onda držeći se drugog gesla ''zelenih'' – razmišljaj globalno, deluj lokalno, upravo hoću da skrenem pažnju javnosti na dramatično stanje po pitanju zaštite životne sredine u Obrenovcu. Obrenovac je zbog Termoelektrane "Nikola Tesla" ekološki geto u Srbiji. Zagađeni su zemlja, voda i vazduh. O tome se manje-više ćuti. Najavljuje se izgradnja nove termoelektrane "Nikola Tesla B-2" ili "Nikola Tesla B-3", pored Termoelektrane "Nikola Tesla B", na Ušću, to je na putu od Obrenovca ka Šapcu, na nekih dvadesetak kilometara. Koristim priliku da pitam uvaženog ministra Dulića, u ovom zapadnom delu Evrope gde je napravljena poslednja termoelektrana? Voleo bih da čujem odgovor na to pitanje, ali ne u Kazahstanu, Azerbejdžanu, Belorusiji, nego u ovoj srednjoj i zapadnoj Evropi? Termoelektrana je izvor zagađenja pogotovo u našim uslovima. Zamolio bih, takođe, zbog zaštite života, standarda, zdravlja građana Obrenovca i okoline da se obezbedi postavljanje mernih stanica, da se svakog dana vidi koliki je procenat zagađenja, makar vazduha, od više tona pepela koji izađe kroz dimnjake Termoelektrane, više tona na jednoj elektrani, više tona na drugoj elektrani i više tona pepela sa jedne i druge deponije, a u tom pepelu imate i ugljendioksida i teških metala, jer ima olova i naročito žive. Sve biljke su zagađene. Takođe bih zamolio ministra, gospodina Dulića, da se javnosti obznani koliko je u Obrenovcu i okolini porastao stepen obolelih od oboljenja disajnih organa, respiratornih organa, kancerogenih bolesti, pa će se videti da je to nekoliko puta više nego u drugim delovima Srbije? Možda i nekoliko desetina puta. Postoje čak i sudske presude. Deca su obolela od alergijske astme. Donete su presude. Veštaci Instituta u Vinči i medicinskog fakulteta utvrdili su uzročno posledičnu vezu između obolevanja dece i zagađenja koje dolazi sa Termoelektrane "Nikola Tesla". Vidim da je gospodin Dulić imao jedan kritički intervju u "Politici" …
Gospodine Batiću, prošlo je pet minuta.
… završavam, pa bih želeo da se i to obznani, da li su nenamenski trošena sredstva koja su transferisana opštini Obrenovac za zaštitu životne sredine, kao i još jedan detalj, pošto sam sa tim počeo, sa tim i završavam, nema više TDI današnja kampanja je urodila plodom i to postrojenje TDI u sastavu Bazne hemije je prodato, ali je TDI. kao sirovina bila smeštena u nekakvih 20 limenih buradi od po 50 litara, ukazivala su na to neka udruženja za bolji život, ''zeleni'' Obrenovca, i zakopana su na deponiji u Obrenovcu. Stručnjaci kažu da posledice mogu biti nesagledive, ali u odnosu na one posledice postojećih termoelektrana i eventualno nove koja mora da se gradi to je u manjoj meri. Apelujem na ministra i nadležne da preduzmu mere da se zaštite zdravlje i život građana Obrenovca. Hvala.
Gospodin ministar Dulić želi reč. Htela bih da vas obavestim da nećemo biti u direktnom prenosu od 17.55 časova, pa predlažem da u tom momentu i završimo.
Gospođa predsednica nas obaveštava da neće biti prenosa od 18.00 časova, pa da završimo, pa ćemo nastaviti sutra. U 17.35 se prekida prenos. Imam šest minuta. Dame i gospodo narodni poslanici, hvala vam puno, postavili ste nekoliko veoma važnih pitanja. Koliko sam razumeo, većina vas koja je govorila u ime poslaničkih grupa suštinski podržava donošenje ovih zakona i koliko sam razumeo, većina vas podržava i same zakone, uz neke izmene. Mogu da kažem, gospodine Jovanoviću, pre svega, zahvaljujem njemu i svim članovima Odbora za zaštitu životne sredine na korektnoj saradnji. Zajednički smo mnogo toga uradili i uradićemo u budućnosti. Ono što moram, takođe, da vam dam kao jedno obećanje, jeste da su ovi zakoni samo početak uvođenja instrumenata nove ekološke politike. Nakon donošenja ovih zakona sledi izrada velikog broja podzakonskih akata koji će bliže urediti ove oblasti. Mi ćemo, naravno, preko Odbora za zaštitu životne sredine upoznavati i poslanike i građane Srbije o merama koje nameravamo da preduzmemo. Hteo sam u ovih vrlo kratkih četiri minuta da vam dam nekoliko konkretnih odgovora na pitanja koja ste postavili. To su uglavnom bile kritike i niko ne kaže da mi kritike ne zaslužujemo, ali hoćemo da kažemo da jako mnogo radimo, ja smatram, lično. Mislim da je to mišljenje mnogih, da je u poslednjih nekoliko meseci tema životne sredine postala jedna od tema oko koje se mnogo više vodi računa i koja se mnogo više pojavljuje u medijima nego što je to bilo nekada. To je, između ostalog, posledica rada i vas kao narodnih poslanika i nas kao ljudi koji radimo u Ministarstvu i sveukupne brige za životnu sredinu koja postoji na nivou celog sveta. Mislim da je to dobro, to ne treba kritikovati, to treba podržati. Mi smo uradili jedno istraživanje javnog mnjenja koje je pokazalo da je stepen, odnosno nivo svesti o važnosti životne sredine, građana na veoma niskom nivou i možemo da kažemo da smo mi tek sad počeli da radimo na podizanju nivoa svesti. Nadamo se da ćemo uspeti i mislim da ćemo do kraja godine sprovodeći akciju "Očistimo Srbiju", na kraju godine, kada budemo radili istraživanje javnog mnjenja utvrditi da je mnogo više građana i uzelo učešća u ekološkim akcijama, ali i razumelo važnost i razloge zbog čega u budućnosti treba mnogo više obraćati pažnju na važnost čistije životne sredine. Što se tiče kritike vezane za to zbog čega na dnevnom redu Skupštine dok sam ja bio predsednik ovog doma nije bilo više ekoloških zakona, odnosno nije bio nijedan ekološki zakon, moram da kažem da to nije tačno. Dakle, u periodu od 2007-2008. godine, kada smo bili zajedno u koaliciji, to dajem kao odgovor cenjenoj narodnoj poslanici koja je postavila to pitanje, Narodna skupština je ratifikovala ''Kjoto'' protokol, donela je veoma važne zakone koji se tiču procene uticaja na životnu sredinu i strateške procene uticaja na životnu sredinu u prekograničnom kontekstu, definisala je nekoliko veoma važnih dokumenata koji se tiču zaštite nekih vrsta ptica, evropske divlje flore i faune. Tada nismo doneli nekoliko zakona, činjenica, jesu bili u skupštinskoj proceduri, zbog toga što smo tada jurili da ispunimo obaveze iz Ustavnog zakona, i vi se veoma dobro sećate veoma teškog perioda u kojima smo imali i proglašenje nezavisnosti Kosova i naše reakcije kao države na to i mnogo drugih tema koje su opterećivale politički život i nije bilo realno tada da očekujemo da donesemo neki od ovih zakona. Da je malo više potrajalo, siguran sam da bi ove prave životne teme, kao što je životna sredina, došle na dnevni red, ali smo se svojski trudili da neke od njih i donesemo. Što se tiče pitanja naše reakcije na posledice bombardovanja od strane NATO pakta, nije tačno da mi zataškavamo istinu o tome, nije tačno da mi aktivno ne učestvujemo u promociji onoga što jesu, nažalost, posledice toga. Ministarstvo za zaštitu životne sredine aktivno je učestvovalo u jednoj publikaciji koja će biti promovisana 29. aprila u Akademiji nauka i umetnosti, o posledicama NATO bombardovanja, i to će biti naš doprinos obeležavanju tog jednog tužnog događaja koji nam se pre 10 godina desio. Tačno je da je ono ostavilo veoma teške posledice po zdravlje stanovništva u krajevima gde su korišćeni projektili u kojima je bio i osiromašeni uranijum i tačno je da o tome treba otvoreno pričati. I mi stojimo na tome i mi o tome otvoreno govorimo. Pitanje je bilo i oko reciklaže automobila i pitanje je bilo po meni veoma maliciozno, a to je – ko je definisao devet firmi koje su danas ovlašćene, moram da kažem, za ovu privremenu akciju koja se tiče samo jednog broja vozila koja će biti zamenjena po subvencionisanim cenama? Svi oni u Srbiji koji ispunjavaju uslove koji su dati u Uputstvu Vlade Republike Srbije nalaze se na toj listi. Ako neko postoji u Srbiji ko ispunjava te uslove, a ne nalazi se na toj listi, istoga momenta neka se javi Ministarstvu životne sredine i naći će se na listi. Mi nismo pravili listu i nismo raspisivali konkurs, niti smo to dodeljivali prema bilo kojoj vrsti pripadnosti, simpatiji, itd, nego prema strogo definisanim uslovima koji podrazumevaju prethodnu Studiju uticaja na životnu sredinu i postojanja različitih vrsta procedura koje podrazumevaju sigurno zbrinjavanje, rasklapanje vozila i praćenje tokova svake od vrsta otpada koji nastaje prilikom rasklapanja vozila. To je ujedno i odgovor na vaše pitanje – šta će se desiti sa 5 hiljada vozila i gde će ona biti smeštena. Neće biti smeštena nigde, zbog toga što se ona rasklapaju prema standardima kako to treba da se radi u Evropskoj uniji. Ona se rasklapaju na sastavne komponente. Tačno se zna postupak za praćenje svakog od toka otpada i da se radi o antifrizu, da se radi o otpadnom ulju, da se radi o gumama, da se radi o akumulatorima, i da se radi o šasiji i da se radi o drugim delovima. Na sajtu Ministarstva se nalazi spisak svih firmi koje upravljaju posebnim tokovima otpada i koji za to imaju adekvatne dozvole. Dakle, sve je zaokruženo kao jedan dobro organizovan sistem. Molim vas, pomozite nam, ukoliko znate nekoga da ispunjava te uslove a da slučajno nije bio registrovan od strane Ministarstva za zaštitu životne sredine, mi ćemo to uraditi veoma brzo, jer smatramo da svako mora da učestvuje u industriji reciklaže. Reciklaža je budućnost, reciklaža je jedna nova industrijska grana. Siguran sam u to već u ovoj godini, kada će mnoge industrijske grane beležiti pad, beležiti rast. Reciklaža je industrija u Srbiji koja će verovatno ove godine zaposliti jako mnogo ljudi i upravo su nam za to potrebni ovi zakoni. Za rešenje svih ovih problema i za odgovore na sva ova pitanja koja ste nam danas davali, upravo su ovi zakoni rešenje. Nama su ovi zakoni potrebni kao jedno moćno sredstvo i oružje da uvedemo jednu potpuno novu realnost u životnu sredinu, da otvorimo nova radna mesta, da popravimo situaciju. I opet ponavljam ono što sam rekao na početku, ovo nisu stvari koje treba da nas razdvajaju, ovi zakoni nisu antagonizujući, ovi zakoni su zakoni oko kojih, slažem se, mislim da svi treba da se složimo, svi zajednički treba da ih podržimo i u ovim danima, nadam se da ćemo uraditi dovoljno da poslednjeg dana kada budete glasali, većina vas, voleo bih da svi vi glasate za ove zakone, jer oni pre svega pomažu da naši građani i buduća pokolenja žive jedan bolji i čistiji život. Hvala vam puno. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, gospodine ministre. Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sutra u 10.00 časova. Zahvaljujem na radu. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 95 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja tačnog kvoruma, s obzirom na to da elektronski sistem još uvek nije u funkciji, molim službe, u skladu sa članom 86. stav 7, da izbroje prisutne narodne poslanike. Nakon brojanja ustanovljeno je da je u ovom momentu u sali 129 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika, te da postoje uslovi da Narodna skupština počne rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sednici narodni poslanici Velimir Ilić, Jelena Travar-Miljević i Suzana Grubješić. Obaveštavam vas da sam, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pozvala da sednici, pored predstavnika predlagača, prisustvuju i Miladin Avramov, državni sekretar u Ministarstvu životne sredine i prostornog planiranja, Aleksandar Vesić, Ljiljana Stanojević i Jelena Cvetković, pomoćnici ministra, zatim, Ivica Radović, državni sekretar i Momčilo Živković, direktor Agencije za životnu sredinu. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O ZABRANI RAZVOJA, PROIZVODNjE, SKLADIŠTENjA I UPOTREBE HEMIJSKOG ORUŽJA I O NjEGOVOM UNIŠTAVANjU (zajednički načelni pretres sa 3, 4, 5, 6, 12. i 13. tačkom) Gospodin Milan Dimitrijević je reklamirao povredu Poslovnika. Gospodine Dimitrijeviću, imate reč.