Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Osmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 85 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 96 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi zarad Narodne skupštine. Na osnovu člana 287. Poslovnika Narodne skupštine, utorkom i četvrtkom narodni poslanici nakon otvaranje sednice utvrđivanje broja narodnih poslanika imaju pravo na traženju obaveštenja i objašnjenja. Da li se neko od narodnih poslanika javlja? Doktor Vladimir Marinković. Izvolite.
Uvaženi predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SDPS zatražiću obaveštenje ili odgovor na pitanje od Ministarstva finansije i privrede. Naime, pre nekoliko dana u našu poslaničku grupu je stiglo pismo od strane 40 radnika preduzeća u restrukturiranju PIK Zemun sa jasno naznačenim problemima koji naravno ne muče samo to preduzeće. Ali, mi kao poslanička grupa želimo da znamo u kom roku i na koji način će se rešavati problemi preduzeća koja imaju mogućnosti da se razvijaju na tržištu i koji predstavljaju definitivno komparativnu prednost naše privrede. Radi se o preduzeću koje u svom vlasništvu ima 744 hektara obradive zemlje, gde se dnevno proizvodi 5.500 hiljada mleka, koji ima u svom stočnom fondu 1000 grla stoke, koji ima silose za đubriva koji predstavljaju komparativnu prednost tog preduzeća ne samo u našoj zemlji nego i u regionu. Prema tome, bilo je pregovora svojevremeno sam Ministarstvom ekonomije i regionalnog razvoja, dolazilo je do određenih sporazuma, dolazilo je i do generalnog štrajka zaposlenih u tom preduzeću, međutim, problem se ni do dan danas nije rešio. Kao Socijaldemokratska partija smatramo da ovo preduzeće ima resurse prirodne, ima zemlju, ima ljudski kapacitet i potencijal da se dobro razvija, da dobro posluje na tržištu. Smatramo da uz određena rešenja koje mi kao poslanička grupa isto tako možemo predložiti ministarstvu, a to je moguća i potencijalna prodaja jednog dela zemljišta kako bi se vratili dugovi, kako bi se namirile određene obaveze i rešili sudski sporovi, kako bi se uveo profesionalni menadžment u proces rukovođenja tim preduzećem i kako bi konačno rešili problem i preduzeća PIK Zemun, ali i drugih preduzeća kojima definitivno fali kvalitetno dobro upravljanje koje je definisano i orjentisano na tržišnim principima i koje će naravno, da predstavlja u narednom periodu moto razvoja domaće privrede i domaćih preduzeća. Ako je poljoprivreda jedna od strateški potencijalno najlukrativnijih grana privrede u našoj zemlji, onda smatram da i ministarstvo i cela država moraju da se orijentišu na rešavanje problema ovakvih preduzeća i da konačno budemo konkurentni u sektoru poljoprivrede. Podsetiću vas na primer Holandije koja ima četiri puta manje obradive površine od Srbije, ona ima izvoz od 100 milijardi, Srbija ima izvoz od dve milijarde. Na ovaj način kroz kvalitetno upravljanje ovim preduzećima, kroz eventualno pronalaženje kvalitetnih strateških partnera, mi možemo da podignemo nivo efektivnosti, efikasnosti i produktivnosti naše poljoprivrede. Smatram da u ovom poslu država i nadležno ministarstvo treba da imaju noseću ulogu, naravno, uz druge društvene činioce koji maksimalno trebaju da se uključe u ovaj proces. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Moje pitanje će se ticati bezbednosti na prostoru Kosova i Metohije i ukupne bezbednosti Republike Srbije. Naime, 1. jula ove godine potpisan je tzv. vojni sporazum između Republike Albanije i privremenih institucija na prostoru Kosova i Metohija. Taj sporazum sadrži vrlo opasne odredbe po bezbednost i naših građana na prostoru Kosova i Metohije, ali i cele Republike Srbije. On predlaže i definiše status tzv. oružanih snaga, razmenu i privremeni boravak oružanih snaga strana potpisnica. Ne bi ovo prošlo tek tako nezapaženo da se u međuvremenu nije desilo još nekoliko vrlo zanimljivih izjava pojedinih predstavnika međunarodne zajednice. Albanija koja je potpisala ovaj sporazum je članica NATO pakta. Upravo u tim danima generalni sekretar NATO pakta izjavio je da vidi budućnost Srbije u NATO paktu. Pre neki dan bili smo svedoci incidenta na administrativnom prelazu kada su Albanci pucali na predstavnike oružanih snaga Republike Srbije. Ovakav jedan sporazum koji je potpisan jeste direktni napad na teritorijalni integritet i suverenitet Republike Srbije jer Kosovo i Metohija niti je međunarodno priznata država, niti ima svoje oružane snage. Ono što posebno zabrinjava jeste ponašanje NATO pakta u ovim danima. Albanija je 2009. godine postala članica NATO pakta. Da li je moguće zamisliti da je ovakav jedan događaj, ovakav jedan sporazum mogao biti potpisan bez saglasnosti ovog vojnog saveza i kakvu to poruku NATO pakt šalje Republici Srbiji? Kakvu poruku šalje NATO pakt kada ćuti na ove provokacije koje dolaze sa prostora KiM prema centralnoj Srbiji i otvaranje ovakve naše oružane snage? Kakvu to poruku šalju predstavnici NATO pakta kada pozivaju Republiku Srbiju u članstvo, iako znaju da je Republika Srbija odlukom ove Narodne skupštine vojno neutralna država? Krajnje je vreme i moje pitanje upućujem Vladi Republike Srbije i Ministarstvu odbrane, da se otvoreno i konkretno postave pitanja NATO paktu, a koja bi bila sledeća. Da li NATO pakt, čiji je Albanija deo, podržava ovakav sporazum i da li poštuje teritorijalni integritet i suverenitet Republike Srbije? Da li NATO pakt poštuje vojnu neutralnost Republike Srbije, obzirom da je odlukom Narodne skupštine Republike Srbije Republika Srbija vojno neutralna zemlja i opredelila se da ne pristupa ni jednom vojnom savezu? U krajnjoj liniji, da li će zbog ovakvog ponašanja ovog vojnog saveza prema Republici Srbiji biti preispitan obim učešća Republike Srbije u okviru Partnerstva za mir i kakvu uopšte garanciju za bezbednost na prostoru KiM može da pruži NATO? Ako je on ćutao dok se otvarala vatra na predstavnike oružanih snaga, konkretno u ovom slučaju žandarmerije Republike Srbije, a u isto vreme navodno je garantovao da tzv. oružane snage Kosova neće moći boraviti na prostoru severnog Kosova, kako možemo, a da ne posumnjamo, da će u slučaju nekog eventualnog napada tih oružanih snaga na prostor severnog dela KiM oni takođe ćutati? Šta će se desiti ukoliko se primeni ovaj sporazum i ona odredba koja govori da oružane snage Albanije mogu da borave na prostoru KiM i da li će se otvoriti mogućnost da njihove oružane snage borave na prostoru severnog Kosova i završavaju onaj posao koji, navodno, zbog ovog jemstva koje pruža NATO, ne mogu da reše, ili urade tzv. oružane snage KiM? Da li će oni vršiti nasilje nad Srbima. Ovo je vrlo važno pitanje i molim Vladu Republike Srbije da otvoreno postavi ova pitanja NATO paktu i da jasno shvati u kom pravcu bilo kakvo produbljivanje odnosa sa ovim savezom može da ide. Ja verujem da će politika vojne neutralnosti, koja se do sada pokazala kao uspešna, biti potvrđena. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dubravka Filipovski. Izvolite.
Hvala. U Srbiji se u poslednjih šest meseci, nažalost, beleži porast porodičnih tragedija. Javnost je zgrožena porodičnim nasiljem i porodičnim tragedijama i u Maloj Ivanči, u Arilju, u Jagodini, u Atenici i ove godine, za prvih šest meseci, žrtve porodičnih tragedija su bile 26 žena u Srbiji, dok je prošle godine od 47 ubijenih žena, 29 su bile žrtve porodičnog nasilja. Zbog toga smatram da je ovo trenutak kada država i ceo sistem mora da reaguje sveobuhvatno i konkretnim pojačanim merama. Zbog toga ću uputiti nekoliko pitanja i Ministarstvu pravde, Ministarstvu prosvete i Ministarstvu zdravlja.Prvo, smatram da su potrebne strožije mere i zatvorske kazne za svakog nasilnika koji pokaže oblike nasilja. Ako smo mogli da usvojimo "Marijin zakon" i ako smo na osnovu tog zakona mogli da uvedemo kontrolu pedofila i da ukinemo zastarevanje seksualnog delikta, onda je potrebna strožija kontrola i nasilnika koji su evidentirani i u centrima za socijalni rad i u MUP.Prema podacima mreže žrtava nasilja, devet ubijenih žena je ove godine prijavilo porodično nasilje. Dakle, nije postojala strožija kontrola nad prijavljenim porodičnim nasiljem. Drugo moje pitanje je upućeno Ministarstvu prosvete. Da li će Ministarstvo prosvete prema protokolu koje ima još iz 2009. godine izmeniti nastavne planove i programe i u relevantne udžbenike uvesti porodično vaspitanje, seksualno vaspitanje koje je neophodno radi prevencije našim mladim generacijama.Vrlo je važno da se vaspitna uloga škola pojača i da mladi ljudi od ranog uzrasta stvaraju svest o tome koliko porodično nasiljerazara svako društvo.Moje treće pitanje biće upućeno Ministarstvu zdravlja, jer smatram da je potrebna jedna sveobuhvatna zdravstvena strategija, pre svega iz oblasti psihijatrije za nasilnike. Nažalost, nije dovoljno da se nasilnici leče u psihijatrijskim bolnicama, sedam, 10 ili 15 dana i da posle toga bez bilo kakvog nadzora budu pušteni kući. Poremećeni porodični odnosi, nažalost, i poremećene porodice ne mogu kontrolisati da li bolesnici uzimaju lekove. Na kraju, u ovom mom apelu i pitanju, želim da navedem još jedan podatak. Od 38 osoba ove godine koje su ostale bez svoje majke ili bake, 22 su maloletna deteta.
Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Dana 4. juna ove godine, postavio sam pitanje i to isto pitanje Ministarstvu pravde, Ministarstvu kulture i informisanja i NUNS. Pitanje se odnosilo na članak koji objavljen 27. juna u nedeljniku "NIN" i taj članak se odnosio na satanizaciju, profesionalni linč i egzekuciju ministra prosvete prof. dr Žarka Obradovića. U tom pitanju sam istakao sve ono što su oni na koje se topitanje do sada i bez priprema, mogli da odgovore, a radi se o tome da li se tekstom iz nedeljnika "NIN" čine obeležja određenog krivičnog dela, da li se grubo krši kodeks novinara Srbije i da li se samim tekstom poziva na nešto što otvara vrata nečemu, što ne priliči informisanju kako treba da postoji u Srbiji. Jedini odgovor koji je stigao do sada je odgovor od nedeljnika "NIN" sa kojim poslanička grupa SPS ni u kom slučaju ne može biti zadovoljna. Radi se o tome da se u odgovoru navodi, da se tekstovima ne vređa ličnost, ne poziva na linč, satanizaciju i egzekuciju prof. dr Žarka Obradovića, ministra prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, iako su u tekstu navedene reči koje se vezuju, da li treba visiti na Terazijama, lišiti života itd, i obrazloženje je da se radi o satiričnoj kolumni autora teksta i njegovim stilskim figurama, kojima se on služi prilikom sastavljanja i publikovanja tekstova u istom nedeljniku. Ukoliko ćemo se ovakvim stilskim figurama i ovakvim satirama služiti u javnom informisanju, onda je sigurno da će se otvoriti vrata za neprimerene napade pozivanja i prizivanja na nešto što može da bude jako opasno, naročito prema ljudima koji se nalaze na javnim funkcijama, odnosno prema javnim ličnostima. Postaviću isto pitanje koje sam već postavio sa jasnim i preciznim odgovorima, a naročito pitanje ministru kulture i informisanja. Da li se ovim stilskim figurama kojima se služi autor teksta, krši jedno od osnovnih načela kodeksa novinara etike Srbije, a to je načelo da novinar neguje kulturu i etiku javne reči, prilikom publikovanja svojih tekstova, da li smo ovde u tom etičkom delovanju, kada je u pitanju javna reč, ispoštovali ovo načelo, ili smo ga grubo povredili, odnosno da li ga je povredio onaj, koji je ovaj tekst objavio? Dalje, da li je istim tekstom povređeno još jedno načelo kojeg se moraju pridržavati novinari i zbog kojih novinari treba da snose odgovornost, a to je načelo prikupljanja i korišćenja informacija, gde je novinar dužan da se koristi isključivo časnim sredstvima? Da li su korišćena časna sredstva u ovakvoj situaciji, kada je protiv ministra Obradovića pokrenuta jedna kampanja koja se vezuje za ni manje, ni više, nego lišavanje njegovog života? Zahvaljujem se.
Narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Gospodine predsedniče, imam jedno pitanje za ministra pravde koje je u političkom smislu, nije toliko atraktivno, ali, je jako bitno za budućnost ove zemlje, za izgradnju modernog pravnog sistema, pravne sigurnosti i uređenja zemlje na način na koji su uređene zemlje, članice Evropske unije, a naravno naša zemlja pretenduje da bude u društvu tih zemalja. Naime, Srbija je nekada sredinom 19. veka bila treća zemlja u Evropi, koja je usvojila Građanski zakonik, odmah iza Austrije i Francuske. Građanski zakonik Knjaževine Srbije važio je sto godina, donet je po ugledu na veliki francuski, Napoleonov code civil koji je donet 1804. godine, i austrijski Građanski zakonik, koji je donet 1811. godine. Mi smo taj Građanski zakonik usvojili 1844. godine. Međutim, sa dolaskom jednopartijskog sistema i totalitarnog režima nastao je i totalni diskontinuitet sa svim prethodnim pravnim sistemima, pa je ovaj veliki posao, koji je uradio Jovan Hadžić sa svojim "nemačkarima", kako su popularno zvani Srbi prečani, koji su pomogli u stvaranju srpskih institucija, pa je doneto na desetine zakona, koji su urušavali građansku državu, pravnu sigurnost i osnove svojinsko-pravnih odnosa. Srbija je danas ponovo na pola puta. Ono što smo radili sredinom 19. veka, nismo uradili početkom 21. veka. Nismo kodifikovali građansko-pravnu materiju i imamo niz zakona, od Zakona o osnovnim svojinsko - pravnim odnosima, koji nisu u duhu vremena i u duhu prava Evropske unije i sudske prakse Evropskog suda u Strazburu. Zbog toga je moje pitanje ministru pravde, kada će se izvršiti kodifikacija srpskog građanskog prava, i kada će biti donet srpski građanski zakonik, kao osnova za buduće uređenje moderne, evropske, pravne i sigurne države Srbije? Hvala.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Ljubiša Stojmirović, Đorđe Milićević, Slavica Savić, Vesna Milekić i Milorad Mijatović. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da sam, pored predstavnika predlagačaSuzane Grubješić, potpredsednice Vlade, mr Verice Kalanović, ministarke regionalnog razvoja i lokalne samouprave i mr Mlađana Dinkića, ministra finansija i privrede, pozvao da sednici prisustvuju i: Ljubiša Milosavljević, državni sekretar u Ministarstvu finansija i privrede, Zlatko Milikić, pomoćnik ministra finansija i privrede, Branka Đorđević, savetnica u Ministarstvu finansija i privrede, Danijel Nikolić, savetnik ministra finansija i privrede i Sanja Jevtović, viša savetnica u Ministarstvu finansija i privrede. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički načelni pretres o: Predlogu zakona o računovodstvu, Predlogu zakona o reviziji i Predlogu zakona o faktoringu. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz tačaka 6, 7. i 8. dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretres o: Predlogu zakona o računovodstvu, Predlogu zakona o reviziji i Predlogu zakona o faktoringu. Molim Službu da obavesti ministre da uđu u salu. Određujem pauzu u trajanju od 20 minuta. Sa radom nastavljamo u 11,00 časova. [[Posle pauze]] Nastavljamo sa radom. Da li predstavnik predlagača ministar Verica Kalanović želi reč?(Da) Reč ima ministar. Izvolite.
Uvaženi predsedniče Narodne skupštine, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, kada govorimo o realnoj ekonomiji, bilo da je na dnevnom redu Zakon o budžetu ili rebalans budžeta, kada govorimo o Zakonu o radu, o penzionom sistemu, o Fondu za zdravstveno osiguranje, svi ispred sebe imamo jedan cilj, da u ovoj zemlji imamo efikasniju, atraktivniju, perspektivniju, konkurentniju privredu zbog toga što želimo da nam građani bolje žive, da imamo veću zaposlenost i veće plate, zbog toga što želimo da nam penzioni fond omogućava isplatu penzija, što želimo da se dobro lečimo i imamo lekove koji su nam neprekidno dostupni. Takođe, želimo i da nam budžet bude puniji, koji nam pune ta privreda i realni sektor, jer tako možemo da planiramo i kvalitetniju kulturu i informisanje i socijalnu zaštitu i sve ono što predstavlja servis države. Kada razgovaramo sa privrednicima, njihove zamerke su da imamo preglomaznu birokratiju, da imamo nedovoljno definisanu legislativu, da su nameti privredi veliki, da su institucije nedovoljno efikasne, da ljudi koji u njima rade su često nestručni. Danas pred sobom imamo tri nova i sistemska zakona. Ova tri zakona daju odgovore i jednima i drugima, najpre njihovom primenom značajno se unapređuje jedan segment privrednog sistema, što će doprineti da nam realni sektor bude i efikasniji i konkurentniji na globalnom tržištu. S druge strane, ova tri zakona omogućiće jeftinije poslovanje privrede i, umesto reči, u pravom smislu pružiti ruku privrednim društvima. Privreda se umorila od toga da samo sluša i da se od nje samo traži. Ona želi nove promene u zakonima, želi da procesi budu transparentniji, da institucije budu otvorene ka privredi, građanima i javnosti. Zbog toga danas mogu zaista sa velikim zadovoljstvom da u ime Vlade Republike Srbije govorim o tri moderna nova zakona koji će značajno unaprediti privredni sistem. Dame i gospodo narodni poslanici, nešto što je takođe važno, naravno, ne prioritetno, ali veoma je važno kada su u pitanju ova tri zakona to da su oni usaglašeni sa dobrom praksom EU i da su dobili podršku i Evropske komisije i Svetske banke. Možemo da govorimo da imamo usaglašenost sa određenim poglavljima, što će sigurno doprineti i skraćivanju vremena predviđenog za pregovore sa EU. To je sigurno još jedna potvrda evropske orijentisanosti ove vlade i naše iskrene rešenosti da privredni sistem Srbije ne bude izolovano ostrvo, naprotiv, da bude ravnopravni partner sa zemljama razvijenog sveta. Dozvolite mi da sa nekoliko rečenica kažem osnovne ciljeve i odredbe ova tri zakona koja su pred nama. Najpre bih nešto rekla o Zakonu o računovodstvu. Kao što znate, Zakon o računovodstvu do sada bio je deo objedinjenog zakona o računovodstvu i reviziji. Mi želimo da postignemo veću efikasnost u implementaciji i računovodstva i revizije. Zbog toga danas imamo dva nova zakona. Jedan tretira računovodstvo, a drugi reviziju. Mi želimo da ovim zakonom napravimo pozitivan iskorak u srpskoj računovodstvenoj struci i praksi. Istovremeno, postignuta je potpuna saglasnost sa modernim zakonodavstvima u Evropi, sa standardima EU i međunarodnom praksom. Šta su to najznačajniji pomaci? Najpre značajno je unapređen kvalitet finansijskog izveštavanja. Računovodstvena pravila prilagođena su veličini i ekonomskoj snazi privrednih subjekata. Prvo su doneti novi kriterijumi za klasifikaciju pravnih lica, naravno, potpuno prilagođeni onim kriterijumima koji danas važe u Evropi. Konkretno, danas imamo velika pravna lica i javna društva, njih oko 1400 i to je jedini segment privrede koji dalje primenjuje složenije međunarodne računovodstvene standarde koji, ilustracije radi, da bi se u potpunosti primenili potrebno je ispoštovati pravila definisana na čak 2300 stranica. Ti složeniji međunarodni računovodstveni standardi primenjeni su za ovako velika preduzeća i zadržani su za ovako velika preduzeća zbog toga što oni i danas imaju i institucionalni i ljudski kapacitet da ih sprovode i svoje finansijske izveštaje upravo prilagode ovakvoj vrsti međunarodnih finansijskih standarda. Mala i srednja preduzeća, njih oko 11 hiljada su druge dve grupe. Znači, prva su srednja, a druga su mala preduzeća. Po novoj klasifikaciji, mala preduzeća su ona koja imaju prihode između 700.000 i 8.800.000 evra na godišnjem nivou, a srednja 35.000.000 prihoda na godišnjem nivou. Ova preduzeća ovim zakonom mogu da primenjuju znatno pojednostavljene računovodstvene procedure i standarde ukoliko za to imaju potrebe i želje. Primera radi, umesto sadašnjih 2300 stranica procedura primenjivaće 250. Tačnije, imaće značajno manje obaveznih izveštaja. Ova preduzeća će moći da zadrže i primenu složenijih međunarodnih računovodstvenih standarda ako je to u skladu sa njihovom poslovnom politikom i ciljevima. Četvrta grupa su mikropreduzeća i to je potpuni novitet u odnosu na dosadašnji zakon. To su preduzeća koja imaju godišnji promet do 700.000 evra. Takvih preduzeća je najviše u Srbiji. Njih ima oko 110.000. Ova mikropreduzeća primenjivaće potpuno pojednostavljenu proceduru o finansijskom izveštavanju u skladu sa pravilnikom koji podrazumeva dostavljanje samo bilansa stanja i bilansa uspeha. Na ovaj način uvodimo značajan novitet u kvalitetu izveštavanja i prilagođavanju veličini i snazi, jer preko 120.000 privrednih subjekata će imati pojednostavljenje procedure, a samim tim direktnu korist u uštedi i vremena i novca. Druga novina je usklađivanje klasifikacije privrednih društava sa evropskim standardima. Na ovaj način privredni sistem Srbije se usaglašava sa evropskim standardima, što je dobar signal stranim investitorima, ali i uporedivost kada su u pitanju međusobni ugovori i poslovi. Uvodi se kolektivna odgovornost kako za organe upravljanja, tako i za lica koja dostavljaju finansijske izveštaje. Na taj način se povećava finansijska disciplina, ali i garancija tačnosti finansijskih izveštaja. Efikasnost u radu postiže se time što novi zakon predviđa prelazak na obavezno elektronsko dostavljanje finansijskih izveštaja Agenciji za privredne registre. Sem za mikropreduzeća, sva ostala do kraja 2014. godine će predavati završne račune u elektronskom obliku, a u 2015. godini sva preduzeća, računajući i mikropreduzeća imaće obavezu i pogodnost da na ovaj način dostavljaju svoje izveštaje Agenciji. Takođe novi zakon predviđa i skraćenje rokova za dostavljanje usvojenih revidiranih finansijskih izveštaja. Da se podsetimo, po dosadašnjem zakonu to je bio 30. septembar, a novi zakon predviđa 30. jun. Ovim se smanjuje rizik u poslovanju privrednih subjekata. Postoji tačan uvid u njihove finansije za čitavih šest meseci u drugoj polovini godine. Ovo su novine koje predviđa novi zakon o računovodstvu. Postoje definisane sve procedure i usaglašene su i aktuelnom trenutku i evropskoj praksi. Drugi zakon je zakon o reviziji. Najpre bih htela da zajednički sagledamo kako je do sada bila regulisana revizija. Sami privrednici kažu – danas imamo nedovoljno jasan zakonski okvir, imamo nedovoljno preciznu metodologiju revizije, imamo nedovoljnu kontrolu, imamo odsustvo jasnih kriterijuma za utvrđivanje visine osiguranja od odgovornosti za štetu koju licencirani revizor napravi nesavesnim radom u ovoj važnoj finansijskoj oblasti. Ako danas sebi postavimo pitanje – ko je prethodnih godina vršio kontrolu finansijskih izveštaja, recimo "Agrobanke" i imamo li lice ili kuću pred kojom je danas odgovornost za finansijske izveštaje koji su u prethodnim godinama bili dostavljani za jednu instituciju čiju sudbinu danas znamo? Ako pogledamo i aktuelno stanje u području revizije vidimo da u Srbiji ima ukupno 57 revizorskih kuća i 203 licencirana revizora a 5.653 pravna lica koja podležu obaveznoj reviziji. Postavlja se pitanje da li je moguće održati kvalitet revizije ako na jednog licenciranog odgovornog revizora imamo 31 preduzeće i koga je potrebno kazniti zbog toga što sva preduzeća možda nisu bila u stanju da naprave ugovore o reviziji sa revizorskim kućama? Novi zakon potpuno precizno daje odgovore na ova pitanja i prilagođava se aktuelnom trenutku. Tačno se definiše ko može da obavlja reviziju, kako se izdaju i oduzimaju licence, kako se definišu društva za reviziju i samostalni revizori, precizno se definiše obavljanje revizije sa elementima ugovora o reviziji, kako izgledaju izveštaji o reviziji i kako se objavljuju kada su u pitanju preduzeća u kojima je revizija obavezna. Zakon utvrđuje i koja preduzeća imaju obavezu za reviziju. To su sva ona preduzeća čiji prihodi prelaze četiri miliona i 400.000 evra prometa i javna društva u skladu sa zakonom. U odnosu na postojeće stanje dosadašnjih 1.300 obveznika revizije neće imati tu obavezu, jer kao što vidimo radi se o onima čiji je promet mali i koja neće izazvati taj rizik koji imaju ovih četirihiljade i nešto preduzeće koja su obveznici revizije. Povećava se kvalitet i efikasnost revizije, a preduzećima koja su novim zakonom izuzeta se smanjuju i troškovi poslovanja. Komora ovlašćenih revizora ima obavezu da neprekidno unapređuje kvalitet rada revizora. Povećaće se kontrola obavljenih revizija koju sprovode ovlašćeni revizori komore. Funkcija revizora mora konačno da se shvati kao funkcija od javnog interesa, ali i kao funkcija sa velikom odgovornošću. Vlada Republike Srbije će u skladu sa ovim zakonom formirati posebno telo odbor za javni nadzor nad obavljanjem revizije, za kontrolukvaliteta rada revizora, revizorskih društava ali i komore ovlašćenih revizora. Dame i gospodo nadam se da će implementacijom ovog zakona u narednom periodu biti značajno smanjena mogućnost da niko ne odgovara za finansijske izveštaje koji će dovesti do nekih problema kakvih smo u prethodnom periodu imali, recimo sa već pomenutom "Agrobankom". Treći zakon je zakon o faktoringu. Ovo je prvi put da Srbija zakonom uređuje faktoring. To ne znači da faktoringa u Srbiji nije bilo, naprotiv faktoring je i do sada bio potpuno neimenovani pravni posao koji nije imao nikakav zakonski okvir. Do sada finansije usluge kupoprodaje postojećeg, nedospelog, budućeg, kratkoročnog novčanog potraživanja su se odvijale bez ikakvog zakonskog okvira, bez ikakve pravne sigurnosti i izvesnosti. Ovaj zakon uvodi pravni okvir, sigurnost i red u ovakvu vrstu finansijskih nebankarskih usluga. Postavlja se pitanje da li je Srbija u ovome izuzetak? Izuzetak je da do sada nismo imali zakon, ali na globalnom nivou faktoring kontinuirano beleži rastući trend, posebno poslednjih godina raste zbog svetske ekonomske krize i zbog toga i mi ovu oblast uređujemo. Takođe želim da vam kažem da kod izvoznih poslova u prethodnih godinu dana su 18% povećani i u Srbiji poslovi faktoringa. Koji su benefiti od donošenja ovog zakona? Najpre povećanje likvidnosti privrednih subjekata, posebno malih i srednjih preduzeća kojima je prvenstveno namenjena ova finansijska usluga, koji tradicionalno imaju probleme da se zadužuju zbog niske kreditne sposobnosti. Drugo, stvara se veća pravna sigurnost za učesnike u faktoringu i to i za ustupaoce i za dužnike i za faktore i za domaće i strane investitore, smanjuje se zaduženost privrednih subjekata i povećava njihova konkurentnost. Uređenje ove oblasti je veoma važno za izvoznike jer se omogućava transfer rizika naplate. Ovim zakonom predviđeno je i uspostavljanje registra faktoringa. Predloženo je da APR formira još jedan od registara, registar faktoringa koji bi trebao da obezbedi veću transparentnost i sigurnost na domaćem faktoring tržištu. Ovim predlogom predviđen je i nadzor nad obavljanjem poslova faktoringa. Kod privrednih subjekata vrši Ministarstvo finansija i privrede, a kod banaka NBS. Važno je da kažemo da Predlog zakona o faktoringu je usklađen sa najboljom međunarodnom praksom i pravilima faktoringa. Dame i gospodo narodni poslanici, pred vama su značajni sistemski zakoni koji trebaju da uvedu sistem u jednom delu poslovanja realnog sektora. Ukoliko zaista želimo efikasniju i konkurentniju privredu i napredak realnog sektora, ukoliko želimo da imamo veću zaposlenost, ukoliko želimo da imamo uporedive sisteme na globalnom tržištu, pozivam vas da glasanjem za ova tri zakona to pokažemo i na delu. Pomaganjem privredi pomažemo i boljem životu građana Srbije. Hvala.
Hvala. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Judita Popović.
Hvala, gospodine predsedniče. Poštovana gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, LDP neće podržati ova tri zakona najmanje iz razloga koji sadrže odredbe ovih zakona, a više iz razloga koji se daju naslutiti, koji insinuiraju ova tri zakona i njihove odredbe, a više iz razloga što i danas imamo jedan Zakon o računovodstvu i reviziji koji se očigledno ne primenjuje. Niste nam dali razloga da verujemo da će nešto da se promeni kada razdvojite ta dva segmenta jednog zakona, pa napravite dva nova zakona: jedan od računovodstvu, drugi o reviziji. Konsultovali smo se sa stručnom javnošću. Stručna javnost, revizori, računovođe, nisu oduševljeni sa rešenjima iz ovih zakona. Štaviše, obratili su se sa određenim apelom, ističući da tu nešto nedostaje, da se urušava neki kvalitet regulative, što se računovodstva tiče. Urušava se položaj računovođa. Usluge koje će oni davati takođe, što se kvaliteta tiče, neće dostići određene standarde koji bi morali da budu prioritet. To je što se stručne javnosti tiče. Kada pogledamo društveni kontekst u kojem se danas razgovara o ovim zakonima, onda možemo da uočimo jednu veoma neveselu sliku stanja privrede u Srbiji, realnog sektora, kao što vi kažete, gospođo ministarko. Interesantno je to što vi toliko insistirate na tom realnom sektoru, kao da je onaj drugi virtualan. Očigledno je da mi imamo paralelne stvarnosti. Jedna stvarnost je u kojoj stvarno živimo i druga stvarnost je koja je hipotetička, koja je teoretska i u kojoj stvarnosti obitavaju i naši zakoni i u kojoj stvarnosti mi imamo neke šanse da promenimo ekonomsku politiku, u kojoj stvarnosti možemo da dobijemo neki privredni rast od najmanje 2%, u kojoj stvarnosti nećemo dostići 200 milijardi dinara javnog duga, odnosno deficita, u kojoj stvarnosti se poštuju zakoni i pre svega finansijska disciplina. Finansijska disciplina je ono što nedostaje ovoj državi, kao što je nije bilo u proteklih 20 godina. Na osnovu pokazatelja i realnog života i stanja realnog sektora ne možemo očekivati da će tu nastati neke značajnije promene. Da pogledamo kako funkcioniše ova Vlada koja je preuzela na sebe teret da pojača taj realni sektor, da pojača kontrolu funkcionisanja finansija u ovoj državi, da pojača značaj revizora, računovođa i da jednostavno uvede jedan red, jednu disciplinu u funkcionisanju ovog realnog sektora. Izgleda tako što se rekonstrukcija Vlade pretvara u jednu špansku seriju. Iz dana u dan čujemo da su se dva ili tri čelna čoveka Vlade negde sastala, prodiskutovala i rastala i to već mesecima tako. Evidentno je da su se iskristalisali problemi koji opterećuju Vladu. Evidentno je da i članovi Vlade, i premijer i vicepremijer, znaju gde su podbacili, znaju koji su to članovi Vlade koji ne rade dobro svoj posao. Svesni su koje su posledice po građane Srbije, ova neka vrsta nerada u okviru Vlade. Međutim, umesto da se brzo prione tom poslu i da se rekonstruiše Vlada ili ako ne može da se rekonstruiše, pa, molim lepo, idemo na izbore. To se odlaže iz dana u dan, iz nedelje u nedelju, iz meseca u mesec. Očigledno je da mi verovatno do kraja meseca nećemo dobiti izveštaj Vlade o tome da li će rekonstruisati, ako hoće, kako će rekonstruisati Vladu, koje će ministre promeniti, zašto će te ministre promeniti i koji su stvarni ciljevi ove Vlade. Da li to onda znači da mi moramo da osnujemo jednu novu agenciju, jedno novo kontrolno telo koje će u stvari da radi izveštaje o radu Vlade od dana do dana, od nedelje do nedelje i iz godine u godinu? Očigledno je da ova Vlada sama nema kapaciteta i nema sposobnosti da se odgovorno odnosi prema građanima koji su u stvari i glasali za političke stranke koje sada čine ovu vlast. Kada pogledamo da je pet milijardi evra dospelo za naplatu potraživanja za 2013. godinu u smislu kredita i kamata, odmah se postavlja pitanje – kako je moguće da se došlo do te sume ukoliko smo već imali neke zakone koji su regulisali i finansijske izveštaje i finansijske kontrole, sve ono što je predviđeno da spreči ovakvu vrstu neracionalnog trošenja sredstava? Dozvolićete, ako vi imate dospeli dug od pet milijardi evra u toku jedne godine, to nije ništa drugo nego ogroman balast koji je u stvari nastao jednom neodgovornošću, jednom bahatošću i jednom pohlepom nesposobne vlasti. Ne želim da ulazim više u to koja je to vlast proizvela ove dugove, jer godinu dana je ova Vlada, od kada se formirala, nekako propustila taj vremenski period da nešto značajnije promeni. U novembru mesecu ste izašli sa jednim predlogom budžeta za koji smo tada rekli da je nerealan. Fiskalni savet je govorio koliko je nerealan i u pogledu procene i planiranja i prihoda i rashoda. Tada je, takođe, rečeno da je onaj deficit koji vi predviđate od 3,6 apsolutno neracionalan i nerealan i da pripada onoj virtuelnoj stvarnosti, onom paralelnom svetu teorijskih mogućnosti.
Molim vas da se vratimo na temu, a tema su računovodstvo, revizija i faktoring.
Kako da ne, gospodine predsedniče. Upravo se o tome i radi, da ukoliko se ovim zakonima želi uvesti neki red u toj finansijskoj oblasti, onda je red da govorimo nešto i o tome kako smo došli u ovu situaciju apsolutne finansijske neodgovornosti i jednog odnosa koji je neprimeren za Vladu u ovakvoj ekonomskoj krizi prema privredi, prema realnom sektoru, kao što bi rekla gospođa ministar. Prošle godine je u Zakon o budžetu uneta jedna odredba koja je upravo dijametralno suprotna toj nekoj tendenciji da se uvede red u realni sektor, a to je onaj član zakona koji ste ovim rebalansom budžeta izbrisali. Taj član je omogućio da se Vlada dodatno zadužuje, uzima kredite i daje garancije uprkos onim predviđanjima iz člana 3. Zakona o budžetu. Mi smo i tada isticali da će ovo dati apsolutnu autonomiju postojećoj vlasti da raspolaže i uzima kredite bez ikakve kontrole i bez zakonskog ograničenja. Na kraju ste došli do onoga što smo mi tvrdili i u stvari ste potvrdili da smo vas na vreme upozorili i da smo vam na vreme rekli šta je to što neće valjati u toj vašoj ekonomskoj politici. Nažalost, te ekonomske politike se i dalje nastavljaju u istom stilu, u istom trendu, kako je ono i započeto pre 20 godina, jer mi ne vidimo neke ozbiljnije modernizacijske kapacitete i reformske kapacitete koji bi nam dali nadu da ćete promeniti ovaj poguban ekonomski rezon, da ćemo sve probleme rešiti tako što ih nećemo rešavati, što ćemo ih negde ostaviti za neke buduće generacije, a da ćemo one goruće probleme, novčane, rešiti novim kreditima, novim zaduženjima i, u stvari, finansirati javni sektor koji je najveći teret srpske privrede. U pogledu javnog sektora apsolutno ništa niste uradili. Javna preduzeća i dalje ostaju, faktički, u netaknutom stanju i dalje ostaju mesto gde će političke stranke, u stvari, neke svoje želje, neke svoje potrebe da zadovoljavaju na uštrb rasta tog budžetskog deficita. Subvencije i niste nešto smanjili. Niste vodili računa o tome kako se u stvari pišu finansijski izveštaji. U javnom preduzeću "Putevi Srbije", čuli smo da oni godinama ne plaćaju PDV. Niste vodili računa šta se dešava u "Železnicama Srbije". Sutra ćemo videti probleme "Elektroprivrede Srbije". "Srbijagas" i da ne spominjem. Dakle, sve je to ono što je ostalo i dalje kao jedan nerešeni problem, jedan problem koji je samo prebačen za neke druge, eventualno na nove vlasti koje će doći ukoliko ne rekonstruišete ovu Vladu do kraja meseca, možda već i na jesen. Suština je ta da, ukoliko zaista ozbiljno mislite da promenite odnos, promenite odnos prema privredi, promenite odnos prema javnim preduzećima, prema privatnim preduzećima i preduzetnicima i onda morate u velikoj meri da se promenite, da se te promene odigraju u 180 stepeni, a ne promene samo kozmetičke prirode, u smislu pisanja zakona koji će tu negde, možda, da zadovolje evropske standarde sadržaja što se neke forme tiče, ali pri tom ne prate onaj realan život, realne razloge zbog kojih mi imamo taj problem finansijske prirode, rast nezaposlenosti, rasta javnog duga, velikog budžetskog deficita i, u stvari, nemogućnosti ulaska u neke ozbiljnije reforme. Ne vodite računa o tome kako ćete proizvesti one lepe želje o kojima ste danas govorili. To čak ne bih ni osporila da vi to ozbiljno mislite. Vi zaista očekujete da će ovi zakoni nešto značajnije da promene od one situacije koja je bila za vreme postojanja ovog jedinstvenog zakona o računovodstvu i reviziji. Dobre namere možda i ne bismo osporili, iako bismo osporili razloge da poverujemo u vaš optimizam. Jer, vi ste danas veoma optimistično izneli vaša očekivanja od ovih zakona, a mislim da nema optimizma. Nema optimizma iz tog razloga jer ovi zakoni koji predviđaju neki ozbiljniji pristup tim finansijskim izveštajima, toj finansijskoj kontroli, odnosno jednom redu u finansijskom sektoru, ujedno predviđaju i da se ti zakoni primenjuju. Ukoliko vi nemate političke volje da te zakone primenjujete, vi ćete samo nastaviti onu politiku koja je i do sada bila dominantna. Nije suština ta da se donose zakoni, suština je ta da se ti zakoni i primenjuju. Niste nam dali razloga da poverujemo da će tu nešto da se promeni sada sa ovim zakonima, ma koliko govorili o tome i da je strana stručna javnost, da je i međunarodna zajednica oko toga saglasna i da je pozdravila sadržinu ovih zakona i to nije dovoljno. Srbija je država koja je visoko zadužena, sa tendencijom rasta tog javnog duga. Srbija je zemlja koja je otprilike do maja meseca povećala svoj dug za dve i po milijarde evra. Srbija je država koja samo proizvodi, očigledno, dugove, proizvodi nesposobnost da se promeni nešto u vezi tih dugova. Srbija je zemlja koja svoje realne probleme gura sa strane. To je problem i sa ovim zakonima. Najmanji je problem da li ćete vi napisati da će te finansijske izveštaje da pišu ovakvi ili onakvi revizori. Najmanji je problem to što ćete vi reći da će biti potrebno da se, što se računovođa tiče, poveća njihov broj. Pretpostavljam da vam je to bila volja i želja kada ste izuzeli tu mogućnost da se na neki način ograniči ta struka u tom smislu da mogu samo obrazovane računovođe da rade te računovodstvene izveštaje. Ukoliko dajete mogućnost da bilo ko radi računovodstvene izveštaje i da se bavi računovodstvom, u tom slučaju vi ne dajete šansu struci i ne dajete šansu nekim kvalitetnijim kontrolama i izveštajima. Meni je zaista žao što je toliko vremena moralo da prođe a da pri tom i dalje ne odustajete od vaše dosadašnje prakse, a to je da zaboravite gde živite, da prednost i dalje dajete partijskim strukturama, i dalje prednost da dajete jednom oveštalom sistemu, sistemu koji se pokazao toliko neproduktivan. Nećemo glasati za ove zakone.
Reč ima ministarka Kalanović.
Narodna poslanice, mnogo vam hvala na diskusiji. Ovo nas predlagače još više vodi ka uverenju da su zakoni takvi, da suštinski, da im je teško naći primedbe. Jer, vi niste dali apsolutno nijednu konkretnu primedbu na ove zakone i to govori o tome da im je zaista veoma teško u ovom tekstu dati primedbe koje su osnovane. Naravno, govorili ste o temama koje su vezane za opšte probleme u ovom društvu, za zaduživanje, za budžet koji je pre dve nedelje bio na dnevnom redu i pretpostavljam da ste ponovili tu diskusiju za subvencije javnim preduzećima, za poslovanje u javnim preduzećima, ali niste govorili o tome šta su suštine novog zakona o reviziji, računovodstvu i faktoringu. Radi javnosti želim da kažem da su ovi zakoni zaista pisani tako što su od oktobra meseca veliki broj ljudi od struke i ljudi koji se bave ovom materijom bili uključeni u samu izradu. Želim da pomenem da je profesorka Kata Škarić sa Ekonomskog fakulteta, koja je jedan od najvećih stručnjaka u našoj zemlji za ovu oblast, bila član radne grupe, ali da su članovi radne grupe bili i konsultanti iz Svetske banke koji su i te kako vodili računa o poštovanju međunarodnih standarda o finansijskom izveštavanju i najsavremenijom praksom. Takođe, hoću da vam kažem da je ovo zakon koji je prošao opsežnu javnu raspravu i da su se o njemu najpozitivnije izrazili i unija poslodavaca i Privredna komora i ekonomski fakultet i ogroman broj privrednika domaćih, koji posluju upravo u našem privrednom sistemu, smatrajući da je ovo neophodnost, ako želimo da ovu oblast uredimo. Zbog toga još jedanput vam se zahvaljujem što niste imali ni jednu konkretnu primedbu na zakone.
Replika gospođa Popović.
Hvala vam gospodine predsedniče. Gospođo ministarko, počela sam moju diskusiju, i očigledno niste baš pažljivo slušali, tako što sam navela da je najmanji problem to što piše u odredbama ova tri zakona, da je mnogo veći problem ono što je iza tih zakona, ono što je pisanje tih zakona pokrenulo i ono što vi očekujete od ovih zakona. To je problem, gospođo ministarko. Vi niste dali ni jedan argument koji bi nam dao prilike da zaista poverujemo da će nešto ozbiljnije da se promeni u pogledu finansijske kontrole, finansijskih izveštaja, finansijske discipline, da ne dođemo ponovo u situaciju 2014, 2015, 2016, 2020, 2025. godine, da otplaćujemo sve one vaše greške koje ćete napraviti u hodu dok ovi se zakoni budu primenjivali. Gospođo ministarko, mi jesmo raspravljali o Zakonu o rebalansu budžeta, ali zaboravili ste da je taj rebalans došao iz tog razloga što nas niste pažljivo slušali novembra 2012. godine, a očigledno ne slušate nas ni danas. To je onda, u stvari razlog da budemo i te kako oprezni kada razgovaramo o zakonima koje predlaže ova Vlada. Dakle, to je osnovni problem, ne u samom tekstu bilo kojeg od ova tri zakona.
Narodni poslanik Mladen Grujić.
Poštovani predsedniče, poštovana gospođo Kalanović, drago mi je da danas mogu da govorim o ovom setu zakona. Samo bih hteo da skrenem pažnju na jednu činjenicu koja me iritira, a koja je naša neminovnost i ponavljaće se sledećih deset godina verovatno u Skupštini, što svako izlaganje o ovim zakonima moramo da počnemo sa - harmonizacija domaćeg zakonodavstva sa propisima EU je neminovnost u postupku daljih evrointegracija Republike Srbije. Sa tim mora da se počne i to je ono što smo se dogovorili. Hteo bih da skrenem pažnju - ovde ima dovoljno starijih kolega kao ja, ima samo par mlađih koji se ne sećaju Službe društvenog knjigovodstva. Pre nego što krenem da govorim o Zakonu o računovodstvu i reviziji, hteo bih samo da podsetim da mislim, lično, da je bila istorijska greška što smo ukinuli Službu društvenog knjigovodstva. To je bio najbolji kliring sistem u istočnoj Evropi, a verovatno i u celoj Evropi. Ovo sve što mi danas radimo, donosimo zakone u Skupštini, SDK je imao kao rešeno i imali su rešenja koja su funkcionisala. Ali, dobro, mi smo se odlučili da sve promenimo i sada prilagođavamo sve evropskim standardima i dajte onda da govorimo o sadašnjosti. Donošenje promena Zakona o računovodstvu, neke od ovih promena o Zakonu o računovodstvu i reviziji su neophodno potrebne i svakako da su ove izmene dobre i idućih godina ćemo imati opet neke izmene. Privreda i računovodstvo su živ sistem i stalno mora nešto da se menja i prilagođava. Ali bih hteo da se osvrnem na jednu izjavu gospođe Kalanović i mislim da je ona tu vrlo u pravu. Mi smo imali proteklih godina par ogromnih skandala u bankama da ne idem sada da pričam pojedinačno da li o "Agrobanci", da li da pričamo "Matalsbanci" ili kako je već sada zovemo "Razvojna banka Vojvodine" ili o nekim bankama koje bi bilo bolje da još ne imenujem, a očigledno će se dešavati skandali idućih dana. Samo jednu stvar da kažem. Mi smo svih ovih godina imali postojeći Zakon o reviziji, ali još nisam video da je odgovarao neki revizor koji je potpisao godišnji izveštaj tih banaka. Mi trenutno u zatvorima imamo direktore banaka koji su izdavali te pare, imamo one koji su trčali s tim parama niz ulicu, ali još nisam video nijednoga koji je potpisao i potpisivao godišnje izveštaje tih banaka govoreći da je sve to u redu. Mislim da mi u zadnjih godinu dana imamo političku volju. Zakoni su postojali i mislim da je dobro da se to desi i u idućim mesecima, da vidimo i nekog od onih koji su potpisivali izveštaje. Jedan od sledećih zakona, o kome sam naročito hteo da govorim, je Zakon o faktoringu, jer je ovo prvi put da donosimo zakonski okvir o faktoringu, a proteklih godina su postojale firme za faktoring. To je ono što me zabrinjava u ovoj zemlji, što postoji jedan oblik finansijskog poslovanja koji nije regulisan zakonskim okvirom. To mi nije jasno, kako nam se to desilo, kako smo to propustili i dobro je što to sada ispravljamo. U ovom izlaganju treba da govorimo o generalnom pogledu na zakon, ali bih molio gospođu Kalanović da usvoji moju primedbu, da u članu 6. jer nisam zadovoljan visinom osnivačkog novčanog kapitala, i pozivam Vladu da pre donošenja ovog zakona podignemo osnovni kapital sa 40 miliona na barem 100 miliona dinara iz prostog razloga što 40 miliona dinara ma koliko puno zvučalo nije dovoljno za ozbiljan rad jedne faktoring kuće. Takođe bih voleo da gospođi Kalanović skrenem pažnju na činjenicu da danas govorimo o uslovno rečeno finanskijskim i računovodstvenim zakonima, ali bih voleo da što pre vidim Predlog zakona koji bi se zvao, pretpostavljam, zakon o uređenju mikro pozajmica od strane nebankarskog sektora. Kao što imamo faktoring koji funkcioniše već par godina bez zakonskog okvira, imamo nekakvo sivo tržište mikro pozajmica, ne zovem ga crnim zato što te mikro pozajmice daju registrovana i legalna privredna društva, ali se u suštini svodi na zelenašenje. Trenutno u Srbiji imamo nekakve firme koje su registrovane za nešto što se zove finansijski konslalting, šta god to bilo, koje potpisuju sa privatnim licima ugovore o mikro pozajmicama, a ti ugovori i kamate koje propisuju ne podležu kontroli Narodne banke Srbije, jer nemamo zakonski okvir o tome, a ovo je skriveni oblik zelenašenja. Samo da vas podsetim i sve ovde prisutne da je to krivično delo. Ne znam napamet kolika je kazna, ali znam sigurno da se zelenašenje u Evropi smatra krivičnim delom još negde od 16. veka. Ovo je samo još jedan od zakona iz finansijskog sektora koji bismo što pre morali da imamo ovde u Skupštini jer mislim da je to polje koje bi moralo da se tretira što pre. Zakon o reviziji koji smo ovde predložili je dobar, uvodi neke novine za koje će vreme pokazati da li su dobre, naročito kontrolno telo. U ovom trenutku nisam 100% siguran kako će to zaživeti, na papiru dobro zvuči. To je ovaj, kako ga zovemo, Odbor za kontrolu revizora, sada tačno ne mogu da se setim kako smo nazvali u zakonu, u stvari to je telo koje bi trebalo da se sastoji od stručnjaka ekonomske struke koji nisu revizori, ali imaju ovlašćenja da budu. Bojim se, barem na papiru izgleda, da će biti dupliranje funkcije Komore za računovodstvo, ali u daljem toku diskusije bih vas molio da me razuverite moguće, ostavljam prostor, da sam možda pogrešno razumeo njihovu funkciju i da mi se učinilo da će to biti dupliranje ovlašćenja. Nova Srbija će glasati za predlog ovih zakona, ne zbog koalicionog ugovora koji smo potpisali pre godinu dana, nego zato što smo svesni neophodnosti da se ovaj sektor unapredi donošenjem novih zakona. Mislim da, generalno, Zakon o reviziji ovako kako je predložen pokriva veći broj privrednih subjekata, što mislim da je dobro, i sa druge strane, ponavljam moje izlaganje sa početka, sve to smo imali pre 15 godina u SDK. Bože moj, nemamo ga više i donosimo sada nove zakone da to regulišemo. Hvala vam i uključiću se opet u diskusiju kada budem čuo nešto što mislim da je relevantno. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Vera Paunović. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovana ministarko Kalanović i ostali članovi Vlade, predmet ova dva zakonska predloga su dve veoma važne i usko povezane ekonomske-finansijske oblasti. Aktuelni Zakon o računovodstvu i reviziji iz 2006. godine, koji uređuje materiju korporativnog računovodstva, bio je u manjoj meri usklađen sa Četvrtom i Sedmom direktivom EU, koje predstavljaju osnovu za uređenje finansijskog izveštaja, pojedinačnih i konsolidovanih finansijskih izveštaja privrednih društava u okviru EU, što je ukazalo na potrebu harmonizacije domaćeg zakonodavstva u ovaj oblasti. Aktuelni Zakon o računovodstvu i reviziji biće razdvojen na dva posebna zakona, tako da će materija korporativnog računovodstva biti normalno regulisana posebnim zakonom o računovodstvu, čime će takođe biti ispunjen zahtev Osme direktive EU sa posebnom i detaljnom regulacijom oblasti zakonske revizije kroz novi zakon o reviziji koji se sa ovim zakonom nalazi u proceduri donošenja. Novim zakonom o računovodstvu biće utvrđeni drugačiji kriterijumi za razvrstavanje preduzeća. Za razliku od sadašnje tri kategorije, mala, srednja i velika, u novi zakon biće uvedena i četvrta kategorija – mikro preduzeća, preduzetnici i preduzeća do 10 zaposlenih sa manjim obimom prihoda i vrednosti imovine. Na ovaj način, kao i promenom kriterijuma za razvrstavanje preduzeća, unutar ovih kategorija biće postignuto da veći broj njih bude razvrstan u niže kategorije za koje važe drugačiji, pojednostavljeniji sistemi vođenja računovodstva. U ovom delu nalazi se najveća novina koju donosi novi zakon, a to je da će se ubuduće primenjivati novi finansijski standardi za vođenje računovodstva, i to počev od 2015. godine, koji su usklađeni sa standardima EU. Ovi standardi su međunarodno usklađeni, a i jednostavniji su prilikom izrade izveštaja. Na taj način će se, ne samo postići određene uštede prilikom sastavljanja izveštaja, već će se postići njihova veća transparentnost i aktuelnost, jer su predviđeni kraći rokovi za dostavljanje i objavljivanje izveštaja kod Agencije za privredne registre. Posebne olakšice imaće mikro preduzeća koja će biti dužna da sastavljaju samo bilanse stanja i bilanse uspeha. Još veće novine doneće i predloženi zakon o reviziji. Predviđaju se strožiji uslovi vezani za postupak dobijanje licence, a mislim da je važno to što će se prilikom podnošenja molbe za dobijanje licence u buduće tražiti i spisak povezanih lica sa osnivačima, čime se barem delimično zatvaraju mogućnosti za eventualno nepoštovanje zakona. Kod ovog zakona biće jače istaknuto načelo transparentnosti poslovanja revizorskih kuća, jer će i one morati da javno objavljuju godišnji izveštaj o transparentnosti, sa podacima o svom poslovanju, pa će i one biti podvrgnute kritičkom sudu stručne javnosti. Međusobni odnos preduzeća za reviziju i pravnog lica nad kojim se vrši revizija uređivaće se putem međusobnog ugovora, čiji su bitni elementi precizno navedeni u članu 25. Predloga ovog zakona, čime će se postići veća pravna sigurnost obe strane. Oba ova zakona predstavljaju jedan zaokružen segment koji će dati novi kvalitet našem sistemu kompanijskog zakonodavstva. Poslanička grupa PUPS će glasati za njihovo usvajanje. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Marinković.
Poštovani predsedavajući, uvažena gospođo ministar, predstavnici ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, danas ću govoriti, usmeriću se na Zakon o faktoringu sa aspekta i povodom onoga što SDPS koji predstavljam u parlamentu najviše zanima, a to je razvoj malih i srednjih preduzeća i potencijalna mogućnost novog zapošljavanja. Naime, Zakon o faktoringu ne može da se posmatra van opšteg ekonomskog i privrednog konteksta i mogućnosti malih, mikro i srednjih preduzeća da se zadužuju na finansijskom tržištu. Ono što su relevantne informacije, koje imamo sa tržišta, jeste da se naša mikro, mala i srednja preduzeća u najvećoj mogućoj meri, a to je preko 60%, ne mogu zadužiti kod formalnih finansijskih institucija, kod komercijalnih i investicionih banaka. Znači, preko 60% po najnovijem istraživanjima. U srednje razvijenim zemljama taj procenat je 30%, a u razvijenim zemljama je 15%. Kamate na kredite koje dobijaju mikro, mala i srednja preduzeća u bankama su najveće u regionu. One iznose, kada je u pitanju domaća valuta, 16,1%. Poredeći sa regionom, recimo sa Makedonijom, sa Rumunijom, sa Bugarskom, taj procenat je veći za sedam, osam posto ili čak za 100%, što jasno govori o tome da su mogućnosti za finansiranje, a samim tim i za potencijalne investicije malih i srednjih preduzeća, snižene i svedene na najmanju moguću meru, na najmanji mogući nivo. S toga, Zakon o faktoringu koji će urediti upravljanje rizicima i koji će zasigurno dovesti do toga da se poveća likvidnost mikro, malih i srednjih preduzeća predstavlja nešto što je jako pozitivno u domenu izvršavanja i realizacije reformskih procesa kada je u pitanju ekonomija i privreda naše zemlje. Ono što je predstavljalo jedan od najvećih problema koji danas muči našu privredu je velika nelikvidnost. Pre donošenja Zakona o rokovima plaćanja, koji smo izglasali u parlamentu ove godine, ta nelikvidnost, kada se preračuna u brojke, iznosila je 10 milijardi evra, kada je u pitanju privatni, ali i javni sektor. Ne treba zaboraviti, posebno napominjem da je javni sektor jedan od generatora nelikvidnosti i generatora onoga što se dešava proteklih pet, šest godina u našoj privredi, a to je situacija kada imamo u određenim trenucima preko 60 hiljada privrednih društava koji imaju blokadu računa i koji ne mogu normalno da funkcionišu i opstanu, da ne govorimo o nekoj proširenoj reprodukciji, da ne govorimo o nekom razvoju i izvoru novog zapošljavanja, što u svakom slučaju sektor malih i srednjih preduzeća treba kod nas da predstavlja. Uz Zakon o rokovima plaćanja u privredi, koji je ograničio plaćanja, kako javnog sektora, tako i privatnog sektora u međusobnim plaćanjima i transakcijama, Zakon o faktoringu će definitivno dovesti do toga da mala i srednja preduzeća, a čak i mikro preduzeća, mogu doći do likvidnih sredstava koja mogu iskoristiti kao obrtna sredstva, kao investiciona sredstva, koja će zasigurno dati jedan novi impuls i podsticaj da ta preduzeća razvijaju svoje poslovanje, da inoviraju svoje proizvode i usluge i, naravno, ono što je najbitnije, da budu konkurentni na tržištu. Kada je u pitanju taj model nebankarskog finansiranja privrede, naša zemlja veoma negativno stoji. Samo 3% ukupnog finansiranja privrede u našoj zemlji podrazumeva finansiranje kroz nebankarske institucije. Najviše i najveći procenat, dve trećine, čini lizing koji ni sam nije iskorišćen u punom kapacitetu i tu isto apelujem na predstavnike ministarstva i na Vladu da učine određene izmene, kako bi lizing mogao da ispuni svoju pravu funkciju, a to je da poljoprivrednici nabavljaju poljoprivrednu opremu, da mala i srednja preduzeća i proizvođači nabavljaju mašine i alate. Kod nas samo 1% malih i srednjih preduzeća koristi ovaj instrument dolaska do sredstava i potencijalne nabavke opreme. Zašto? Zato što mi jedini u regionu, u okviru Zakona o lizingu, imamo obavezu plaćanja PDV na kamate kada su lizing poslovi u pitanju. U EU, u razvijenim zemljama, faktoring poslove koristi 90% malih i srednjih preduzeća. Pored onoga što sam naveo, velike probleme koje je izazvao javni sektor u ovom domenu, kao što sam rekao, kao generator nelikvidnosti, je ono što se zove moralni hazard, ono na čemu treba i Vlada i parlament i svi društveni činioci, predstavnici poslodavaca i sindikata da rade, a to je da naši privredni subjekti moraju da se ponašaju u skladu sa etičkim kodeksima i dobrom privrednom i poslovnom praksom. Ali, ako vi imate jednu državu u prethodnom periodu koja je, recimo, nemilice trošila, koja je dozvoljavala sebi da duguje privatnim preduzećima, da ih otera u blokadu, da ih otera u stečaj, naravno, to je impuls za privatna preduzeća da to isto rade, naravno i za građane, i onda se na taj način stvara taj začarani krug nelikvidnosti koji je u jednom trenutku, u martu mesecu ove godine, iznosio 10 milijardi eura, što predstavlja čak 20% više nego što je ukupan budžet naše zemlje. Pored toga, najveći problemi, kada je u pitanju likvidnost, su neefikasnost izvršnog postupka, zloupotrebe u stečajnom postupku i nizak nivo onoga što se zove leveridž malih i srednjih preduzeća, dakle, odnos između kapitala i dugovanja. U našoj zemlji odnos između kapitala i dugova kod malih i srednjih preduzeća je dva prema jedan, a u EU je taj odnos jedan prema dva i jedan prema dva i po. Isto tako, napomenuo bih da je, kada je u pitanju pristup privrednih subjekata, odnosno malih i srednjih preduzeća, izvorima finansiranja Srbija na 105. od 144 pozicije. Zasigurno da Zakon o faktoringu, ukoliko se bude primenjivao u punom kapacitetu, u šta uopšte ne sumnjam, samim tim će privući i nova preduzeća, nove privredne subjekte koji ispunjavaju uslove koje je zakon definisao. U tom domenu i mogu da se složim sa kolegom Grujićem koji je dao jedan po meni kvalitetan predlog, da se prag za učešće na tržištu takvih preduzeća podigne sa 40 miliona na 100 miliona dinara, pošto se radi o jednom ozbiljnom poslu. U svakom slučaju, u okviru tog sektora treba da razvijamo jednu zdravu, dobru konkurenciju, ali i konkurenciju najboljih i najkvalitetnijih igrača, ne samo u regionu, nego i na globalnom nivou. Pored toga, pomenuo bih i ono što je potrebno kao nus produkt u okviru zakonodavstva i zakonske regulative, a to je isto tako rešenje problema mikrokreditiranja i mikrofinansiranja kroz definisanje zakonskog okvira, Zakona o mikrofondovima i Zakona o mikrofinansiranju i smatram da bi, kao dodatni instrument i kao dodatni alat, veoma dobrog i pozitivnog učinilo da se mikro, mala i srednja preduzeća podignu na jedan kvalitativno bolji nivo, pogotovo kada govorimo o sektoru mikro preduzeća, o start-ap preduzećima, o početnicima u biznisu, koji definitivno nemaju nikakvu mogućnost za dolazak do bilo kakvih likvidnih sredstava. Ono što bih napomenuo, a što Zakon o faktoringu nudi, to je potencijalna mogućnost i za mikro preduzeća da, ukoliko imaju bonitetne kupce, da i oni mogu da koriste takve usluge i faktoring poslova i da na taj način dolaze do kvalitetnih i likvidnih finansijskih sredstava. Smatram da Zakon o faktoringu, uz određene izmene Zakona o lizingu, zakonske regulative kada je mikrokreditiranje i mikrofinansiranje u pitanju, može da stvori jedan kvalitativno, ali i kvantitativno dobar okvir za razvoj sektora malih i srednjih preduzeća, koji u ovom trenutku nije baš u dobroj poziciji, ali ono na čemu treba da radi ova Vlada, ministarstva i sam parlament i mi kao narodni poslanici je da stvaramo jedan kvalitetan ambijent za rast tih preduzeća, jer složićete se, ukoliko 99% ukupnog broja preduzeća nema kvalitetan ambijent za razvoj, nema kvalitetan zakonski okviri, mi ne možemo govoriti ni o kakvom rastu, ali ni rešenju najvećeg i najbitnijeg problema za našu zemlju, a to je problem nezaposlenosti koji u ovom trenutku iznosi nekih 26% po metodologiji Međunarodne organizacije rada, po nekim drugim metodologijama taj procenat je mnogo veći. Stoga SDP Srbije će u danu za glasanje podržati Zakon o faktoringu, naravno i Zakon o računovodstvu i reviziji na koji nemamo nikakve ozbiljnije primedbe, i to iz razloga što smatramo da će na taj način da se poveća konkurentnost, što će da se diversifikuje kapital na finansijskom tržištu, što će to biti dobro za politiku i proces rasta i razvoja malih i srednjih preduzeća, ali pogotovo i mikro preduzeća koja su u ovom momentu veoma važna. Podsetiću vas na ono što se dešavalo u Poljskoj kada je ona bila u procesu tranzicije. Takav model nama treba, jer mi godišnje imamo otvaranje 40.000 preduzeća, a zatvaranje 39.000 preduzeća. Nama treba otvaranje 50.000 preduzeća, a eventualno zatvaranje, zbog nemogućnosti rada i kompetencije na tržištu, 35.000 ili 40.000. Nama je ta razlika od 10.000 do 15.000 novih, zdravih preduzeća potrebna. Stoga, sve što je u prilog podizanju kapaciteta tog dela privrede i potencijalnih mogućnosti za novo zapošljavanje, mi ćemo u svakom slučaju podržati, na osnovu kompetentnih analiza. Zahvaljujem se.
Reč ima narodni poslanik Gorica Gajić. Izvolite.
Hvala gospodine predsedavajući. Uvažena gospođo ministar, uvaženi predstavnici Vlade, koleginice i kolege poslanici, pred nama su danas tri predloga zakona – Predlog zakona o računovodstvu, Predlog zakona o reviziji i Predlog zakona o faktoringu, tri vrlo važna zakona koja se dotiču kako privrednih subjekata, tako i države, a gledano pre svega kroz prizmu budžeta. Posebno su bitni Zakon o računovodstvu i Zakon o reviziji. Po vašem obrazloženju, obrazloženju Vlade, kažete da su ove dve oblasti sada, za razliku od prethodnog zakonskog rešenja, odvojene i posebno obrazlažu Zakon o računovodstvu, materiju iz računovodstva i Zakon o reviziji, materiju iz revizije. Složila bih se sa kolegom Grujićem, prvo vaše obrazloženje jeste da je to usklađivanje sa direktivom EU. Očigledno je da ćemo sve buduće zakone koje donosimo ovde, a vezani su za ekonomiju i opšte finansije, početi sa obrazloženjem da je to usklađivanje sa EU. No, svakako da je regulisanje ovih oblasti jako bitno za našu zemlju. Donošenje zakona o računovodstvu, trebalo bi, pre svega, da podigne, i to značajnije, nivo kvaliteta izrade finansijskih izveštaja. Ne treba posebno da naglašavamo da od kvalitetnog finansijskog izveštaja koji je sveobuhvatan, uporediv, standardizovan, zavisi i realan prihod stanja u našoj ekonomiji, zavisi pre svega privredni razvoj, zavisi dolazak novih investitora, od dobrog finansijskog izveštaja zavisi i smanjenje kriminala i korupcije u privredi, zavisi smanjenje utaje poreza, punjenje budžeta i smanjenje budžetskog deficita, koji nam, kao što sami vidite, ovolike silne muke zadaje. Nažalost, danas je situacija, kada su računovodstveni izveštaji u pitanju i njihov kvalitet i poverenje u istinitost i objektivnost finansijskih izveštaja, i isto tako u kadrove koji ih sastavljaju na jako niskom nivou. Godinama unazad, svi mi to znamo, finansijski izveštaji se štimuju, poručuju, na delu je tzv. kreativno računovodstvo koje kreira računovodstvene izveštaje onako kako to najčešće traže ili rukovodstva određenih pravnih lica, menadžment pravnih lica ili vlasnici tih pravnih lica. Od ovog zakona o računovodstvu danas očekuju, s pravom, značajnije pomake u tom pravcu, u pravcu kvalitetnijeg finansijskog izveštavanja, i računovodstvena struka i stručna akademska javnost i udruženja pružalaca računovodstvenih usluga i najviše privreda, jer ako donosimo zakon koji, ako ne da smanji troškove privredi, ne treba ni da joj poveća. Tako da, svi oni očekuju da novi finansijski izveštaji, kada se ovaj zakon bude primenio, treba da budu standardizovani, uporedivi, sveobuhvatni i pre svega istiniti i pošteni. Međutim, posle analize Predloga ovog zakona o računovodstvu, a mi smo se uglavnom konsultovali sa skoro svim profesionalnim računovođama, odnosno udruženjima struke, sa nekim stručnim akademskim krugovima, sa udruženjima poslodavaca Srbije, nismo baš sigurni da možemo da kažemo da će ovaj zakon ispuniti sva ova očekivanja. Kratko ću, kroz pet-šest značajnih novina koje se u Predlogu zakona donose. Prva značajna novina, uvodi se nova klasifikacija pravnih lica. Uvodi se nova klasifikacija za mikro pravna lica do 10 zaposlenih do 700.000 evra godišnjeg prihoda. Onda slede mala, srednja i velika pravna lica. Kažete opet u obrazloženju, da je to zbog usaglašavanja, odnosno primene četvrte direktive Evropske unije. Svakako da možemo donekle da prihvatimo da ćete ovo zakonodavstvo usklađivati sa Evropskom unijom, ali evropsko zakonodavstvo ne poznaje preduzetnike i ne poznaje druga pravna lica. Zato mi smatramo da je malo i neracionalno da uvodimo ovaj entitet mikro pravna lica, već smo više zato da ostanu preduzetnici i druga pravna lica, a da se ostala pravna lica klasifikuju na mala, srednja i velika, odnosno onako kako je to do sada zakon predviđao. Druga novina. Vi Predlogom zakona kažete da se predviđa za mikro pravna lica i za ostala pravna lica da se donese, odnosno da Ministarstvo donese, poseban podzakonski akt, iliti pravilnik, na osnovu koga će oni izveštavati, odnosno izrađivati kasnije svoje finansijske izveštaje. I sami kažete da je takvih pravnih lica najviše, negde oko 109.000. To je 90% pravnih lica koja postoje na teritoriji Republike Srbije. Znači, vi za 90% tih pravnih lica donosite neki novi pravilnik, odnosno samim tim što donosite novi pravilnik, vi ćete bukvalno njih da naterate da će morati da nabave nove softvere, da izdvoje sredstva za nove obrasce, da urade nove kontne planove, da obuče kadrove, bez obzira da li pravna lica imaju računovodstvenu službu u sklopu pravnog lica ili im to rade posebne kuće koje se bave računovodstvenim uslugama. Po proceni Udruženja poslodavaca, ti troškovi koji će sada iziskivati troškove kod privrede, iznose negde oko 25 do 30 miliona evra. Znači, svi ovi troškovi koje sam nabrojala će privredu koštati, a to je, vi to najbolje znate, time se godinama bavite, negde od pet do sedam hiljada novih radnih mesta u privredi. Ova pravna lica do sada su radila po kontnom planu koji je bio prilagođen međunarodnim standardima finansijskog izveštavanja, tako da su ili oni ili njihovi pružaoci usluga već imali i spremljene kontne planove i obrasce i softverske programe, tako da faktički ne bi imali nikakve nove troškove u budućoj izradi finansijskih izveštaja, a posebno to što ovi finansijski izveštaji koji se sada budu radili, po tim nekim novim našim balkanskim pravilima ili po tom novom podzakonskom aktu, svakako neće biti uporedivi sa onim finansijskim izveštajima koja su ta pravna lica imala unazad od 2002. godine, odnosno 2004. godine,i posebno što neće biti, da tako kažem, čitljivi za strane investitore, ako eventualno dođu i ako eventualno budu zainteresovani za neku kupovinu. Kažete - pravilnik će biti pojednostavljen, ali ta pravna lica, ta mikro pravna lica i druga pravna lica, tu su stotine hiljada udruženja, sindikalnih udruženja, tu su političke organizacije, tu su mikro pravna lica koja imaju proizvodnju, trgovinu, usluge i akcije, sve je to jako raznoliko i jako raznorodno, tako da ne vidimo baš da će taj pravilnik tako pojednostavljen moći da bude primenjivan kod svih ovih pravnih lica. Dalje, vi ćete tu svakako kod poreske uprave iziskivati značajnije troškove jer poreska uprava, kako sami kažete, u članu 45. zakona, trebalo bi da prati kvalitet, odnosno da kontroliše ispravnost posla knjiženja poslovnih promena. Znači, inspektori poreske uprave moraće na neki način da budu obučeni za četiri do pet nivoa finansijskog izveštavanja, da bi adekvatno mogli da prate sve finansijske izveštaje, po kategorijama pravnih lica, kako ste ih dali. Treća novina, u zakonu je rečeno da u potpunosti ovim zakonom isključujete kategoriju profesionalnog računovođe. Znači, dali ste, liberalizacijom, pravo svakom pravnom licu da svojim opštim aktom može da odredi stručnu spremu, radno iskustvo i sve druge uslove koje lice treba da ispuni, a da može da mu sastavlja godišnji finansijski izveštaj. Znate šta, ne možemo da eliminišemo stručno lice. Vi znate ranije da je računovođa, šef računovodstva bio ključna ličnost u jednom pravnom licu, on je bio taj koji je odgovoran da je finansijski izveštaj istinit, objektivan, standardizovan, on je svojim potpisom sa leve strane garantovao upravnom odboru, direktoru firme da može da ga potpiše i da može da ga preda tadašnjem SDK. Znači, jednostavno mislimo da u Srbiji postoje profesionalna udruženja koja imaju stručno znanje, koja imaju tehničke mogućnosti, koja mogu i treba da edukuju mlade računovođe, da te računovođe poseduju određene licence. Vi kažete - licence su skupe, to iziskuje nove troškove kod privrede. Međutim, mi vam kažemo da je stručan računovođa prva i primarna odbrana od kriminala, korupcije, od nameštenih i naručenih finansijskih izveštaja. Ako je finansijski izveštaj dobar, verovatno i revizija kasnije može da bude dobra. Ono što u startu nije urađeno kao dobar finansijski izveštaj, iza koga ne stoji odgovorno lice, kao profesionalni računovođa, verujte mi, ne može da bude predmet bilo kakve ili kasnije kvalitetne revizije. Četvrta neka primedba ili izmena koju vi kažete, ovim predlogom zakona, jeste da se članom 33. predviđa da se godišnji finansijski izveštaji dostavljaju Agenciji za privredne registre i da Agencija objavljuje te izveštaje, ali verujte mi, ja vas tako i pitam, ko danas vrši suštinsku i logičku kontrolu finansijskih izveštaja? Agencija za privredne registre ih prihvata, objavljuje na sajtu, poreska uprava u toku godine kontroliše ispravnost poslovnih promena, način na koji se one knjiže, stavlja neke primedbe da li jesu ili nisu dobro određene poslovne promene proknjižene, ali mi više nemamo instituciju koja suštinski kontroliše kvalitet izrade finansijskih izveštaja. Tu bih se složila, to smo i mi hteli da naglasimo, svi vi znate, nekadašnji SDK je bio sistem koji je to kontrolisao, nije bilo potrebno da plaća privreda nove namete da bi imala kontrolu finansijskih izveštaja. Svakako, izgleda daje nama i sada potreban neki SDK, mali, u ovom zakonu. Dalje, peta novina, predviđa se nacionalna komisija za računovodstvo. Ona bi trebalo da prati primenu direktova Evropske unije, da prati primenu međunarodnih standarda finansijskog izveštavanja, da daje mišljenja na prevode ovih standarda, ali po oceni struke, Kažem vam opet, znači konsultovali smo se, opšte je mišljenje da do sada ova nacionalna komisija nije odgovorila svom zadatku. Jednostavno, nije pomerila, niti poboljšala standarde izrade finansijskih izveštaja. Članovi komisije, to i dalje predlažete da ostaju, bili bi i državni činovnici, znači ljudi koji imaju neke svoje plate, a primali bi i naknadu za rad u ovim komisijama, tako da ovde imate i dodatne troškove kod Ministarstva finansija za plaćanje ovih angažovani lica. Mi bismo predložili, to smo amandmanom i učinili da se formira nezavisno telo od predstavnika Ministarstva, Narodne banke Srbije, profesionalnih organizacija, Komisije za hartije od vrednosti i da njihov rad finansiraju ove institucije koje ih ovde i delegiraju. S obzirom na ove primedbe mi imamo dva predloga ili da ovaj predlog zakona o računovodstvu povučete iz procedure ili da prihvatite naše amandmane koji ga kvalitetnije poboljšavaju. Ako mi vreme dozvoli okrenuću se kratko i na Predlog zakona o reviziji, na Predlog zakona o faktoringu. Izdvajanjem Zakona o reviziji i zajedničkog Zakona o reviziji i računovodstvu rekli smo poštujete Direktivu 4 i 8 EU. Hajde da kažemo da mi poštujemo to mada mislimo da naši autonomni zakoni o reviziji i računovodstvu ne moraju da budu apriori loši, da ih odmah automatski stavljamo ad akta, a da prihvatamo i usaglašavamo se sa evropskim direktivama. Ono što je primedba kod Zakona o računovodstvu i kod materije o računovodstvu jeste i kod primene Zakona o reviziji. Nažalost, revizijski izveštaji su godinama unazad bili na jako lošem nivou, nisu odražavali kvalitet rada i revizorskih kuća i licenciranih revizora. Bez obzira na to što imamo silne afere i kod javnih preduzeća i kod naših domaćih banaka nismo sigurni da se Zakon o reviziji sprovodio na pravi način. To ilustruje i podatak da su u 88% slučajeva u 2012. godini, revizori ocenili da su finansijski izveštaji ispravni, a samo u 2% ili 3% su stavili neke primedbe da finansijski izveštaji nisu odgovorili kvalitetima i standardima kako to zakon nalaže. Znamo kakva nam je situacija u realnosti, i kriminal i korupcija u privredi i utaja poreza i budžetski deficit i malo stranih investitora i urušena privreda i stotine hiljada izgubljenih radnih mesta. U članu 4. Predloga zakona o reviziji vi kažete da reviziju može da obavlja Društvo za reviziju sa sedištem u Republici Srbiji, revizorska društva članica zemalja EU i revizorska društva članice trećih zemalja. Prvi put se sada zakonom otvara tržište za revizorska društva iz zemalja EU i iz trećih zemalja kod nas. Reći ćete, pretpostavljam, konkurencija je dobra i samim tim što poboljšamo konkurenciju odraziće se i na kvalitet revizorskih izveštaja. Međutim, mi znamo da je godinama unazad reviziju uglavnom radilo četiri velike revizorske kuće koje su uglavnom sa stranim kapitalom, svi znamo koje su to četiri revizorske kuće. Te kuće su nosile najveći deo posla, država im je dala najveći deo posla, radili su konsalting izveštaje i revizorske izveštaje za velika javna preduzeća, za velike naše banke, a znamo kako su ti revizorski izveštaji završili i kako su na kraju krajeva ta javna preduzeća i te naše banke završile. Sada ćete opet favorizovati ova strana revizorska preduzeća jer se zakonom između ostalog predviđa da za reviziju velikih pravnih lica revizorsko društvo mora da ima najmanje četiri licencirana revizora. Svakako to će značajnije da pomeri naša domaća revizorska društva u korist ovih stranih revizorskih kuća. Još jedna novina, licence sada više ne izdaje komora, već izdaje ministarstvo. Ne znamo da li je do sada to komora loše radila, nismo videli vaš, da tako kažem, osvrt na to kako je do sada komora radila i zašto joj se sada taj deo posla oduzima i koliko će to ministarstvu da poveća troškove jer komora je već osposobljena, pretpostavljam da je osposobljena ako od 2006. godine radi taj posao i kadrovski i tehnički da može da taj deo posla nosi. Jedna sada od najvažnijih novina jeste, u članu 21 – Obaveznost revizije. Predlog zakona kaže da je obavezna revizija sada za velika i srednja pravna lica, za javna društva, za preduzetnike čiji godišnji poslovni prihod iznosi preko 4.400.000 eura i matična pravna lica koja rade konsolidovane finansijske izveštaje. Znači da će sada 4.392 po vašoj tabeli pravna lica, smanjeno je za 1.200 zbog nove klasifikacije, moći, odnosno morati da radi revizijski izveštaj i da će to raditi preko ovih 57 revizorskih kuća. Opet moram da kažem koliki je to trošak za privredu. Znači, jedna revizija košta od pet do deset hiljada eura, za 4.300 subjekata to je preko 30.000 eura, ova obaveznost revizije za ova pravna lica faktički isisava iz privrede i prenosi revizorskim kućama. Predlažemo da se izuzmu srednja i mala pravna lica i preduzetnici, odnosno ovi preduzetnici od 4.400.000 eura jer to je 90%, rekoh malo pre, pravnih lica, a kod njih je u glavnom vlasništvo i menadžment jedno. Njima ne treba obavezna revizija svake godine, oni mogu reviziju da vrše samo po potrebi u slučaju statusnih promena ili u slučaju privatizacije, a da ostane obavezna za velika pravna lica, za javna društva ali tu je poseban zakon i tu je DRI i za međunarodne investicione fondove. Eto uštede od 30.000.000 eura za privredu. Na kraju predviđa se kao nadzor nad radom komore i društva za reviziju i svih društava za reviziju, licenciranih revizora novo telo koje predlaže Vlada, a to je odbor za javni nadzor, od sedam članova, koji ponovo mogu da budu zaposleni kao državni činovnici, ponovo imaju duple troškove, ponovo su troškovi u ministarstvu povećani. Jedna primedba na odbor za javni nadzor, ako je to već krovni nadzorni organ zašto ga bira Vlada, zašto ga Vlada ne bi predložila Skupštini, a da ga mi ovde biramo. Neka ga delegiraju ove institucije, neka ga Vlada predloži na osnovu tih predloga, a da ga Narodna skupština bira. Za izradu ovog zakona, da ne zaboravim, nije uvaženo ni mišljenje struke, ni mišljenje privrede do kraja kako je trebalo da bude. Nedostaje obaveza izrade zvanične metodologije koja bi precizirala proceduru za vršenje revizije i time značajnije uvećala kvalitet obavljene revizije. Imaću samo par minuta da se kratko osvrnem na Predlog zakona o faktoringu kao o jednom potpuno novom zakonu koji reguliše oblast finansijskog poslovanja kod privrednih subjekata. Samim tim što je to finansijska usluga kupoprodaje kratkoročnih potraživanja domaćih i stranih i prisutno je kod nas tek nekih sedam-osam godina, desetak godina se kasni za zapadnim zemljama i nekim balkanskim zemljama. Namenjen je uglavnom malim i srednjim preduzećima da bi poboljšali svoju likvidnost jer zbog nemogućnosti uzimanja kratkoročnih, klasičnih kredita kod banaka i njihove kreditne sposobnosti bili su prinuđeni da godinama unazad ta svoja potraživanja ustupaju, da oslobode svoja obrtna sredstva i da dalje krenu u svoj proizvodni proces. Dobro je što se zakon donosi jer reguliše jednu potpuno novu finansijsku oblast. Dobro je što će i ugovorne strane imati koliko-toliko pravnu sigurnost i hajde da kažemo da će biti veće likvidnosti, hajde da kažemo da će biti i veće konkurentnosti kada je u pitanju kapital, ali nismo sigurni da će baš biti snižena cena tog kapitala jer mala i srednja preduzeća em što ne mogu da dobiju kredite jer su skupi i nisu kreditno sposobni, neće im biti nešto posebno jeftiniji faktori, a pogotovo danas u našoj zemlji kada je potraživanje jako neizvesno, odnosno naplata jako neizvesna i kad su dužnici, jer se obično takvo potraživanje najpre prodaje, kod vrlo sumnjive naplate, sigurno ta usluga neće biti baš jeftina. Dobro je što je prihvaćena sugestija da APR vodi samo registar faktora, a ne i registar svih ugovora. Kažu, poslodavci, odnosno njihova udruženja da bi u tom slučaju povećalo troškove privrede, a na ovaj način se samo kroz registar faktora vidi transparentnost. Ako je vreme isteklo, svakako će moje koleginice da nastave i da kažu sve ono što lično mislim. Hvala najlepše.
Vreme nije isteklo nego ste ga potrošili. Reč ima ministar Verica Kalanović.
Poštovana narodna poslanice hvala vam na sugestijama. Ono sa čim ću se u dobroj meri složiti sa vama jeste dijagnostika, jer ono o čemu vi pričate jeste naša svakodnevnica i donošenje ovih zakona upravo je odgovor na stanje koje imamo danas. Vi kažete da imamo finansijske izveštaje koji su vrlo često naručeni i koji ne odgovaraju pravom stanju i tu se sa vama u potpunosti slažem. Sa druge strane mi u ovom trenutku imamo probleme koji traže odgovor jedne odgovorne vlade i ne mogu da se složim sa onim poslanicima koji konstatuju da je prva stvar zbog kojih donosimo ove zakone usaglašavanje sa EU. Jeste jedan od razloga i usaglašavanje sa EU jasno opredeljivanje naše budućnosti da ćemo se harmonizovati sa propisima EU i da je naš cilj punopravno članstvo u EU. Mi ove propise donosimo zbog nas samih. Ako se ja slažem sa vašom dijagnostikom, mi u ovom trenutku to ne radimo da bismo postali punopravna članica, nego da bismo uredili stanje u našoj privredi. Zbog toga se neću sa vama složiti sa kritikama koje su povremene i kontradiktorne, kada se radi o novinama koje mi predlažemo. Najpre, novina da uvodimo četvrtu grupu preduzeća, tzv. mikro preduzeća, tačno je da njih ima nešto preko 109.000 i tačno je da ona sada podnose finansijske izveštaje koja podrazumevaju čak pet izveštaja. Uvođenjem ove kategorije i primereno njihovoj snazi, a njihova snaga su iako najveći po broju je neuporedivo manja u ukupnom odnosu sa velikim i srednjim i malim preduzećima. Oni tek zauzimaju nekoliko procenata, ne dosežu ni do desetine u ukupnom prihodu koja imaju sva privredna društva na teritoriji Republike Srbije. Znači, oni će po novom zakonu podnositi dva izveštaja, bilans stanja i bilans uspeha koji podrazumevaju značajno rasterećenje ovih 109.000 i bez obzira što smatramo da to predstavlja rasterećenje, smatramo i da dovoljan precizan finansijski izveštaj preduzeća primereno ovoj ekonomskoj snazi. Takođe, vi kažete, potrebno nam je da imamo finansijske izveštaje koji odgovaraju pravom stanju. Potpuno se slažem sa vama. To automatski je kontradiktorno sa onim što kažete, hajde da izbacimo iz obavezne revizije sve one koji počinju od srednjih. Da vas podsetim, tek nekoliko, 1.400 preduzeća a od toga 560 podrazumevaju, to su obveznici veliki u preduzećima. Da li smatrate da samo oni treba da podnose, da li su samo oni obveznici revizije? Ne možemo tako, finansijska disciplina podrazumeva 4.300 preduzeća sa obaveznom revizijom. Ako kažete, ispumpavamo iz privrede 5.600, pa puta 8.000 koliko košta jedan revizija, ne, ne ispumpavamo, nego rasterećujemo za onih 1.300 preduzeća koja u narednom periodu nisu obveznici revizije što predstavlja rasterećenje, a ne ispumpavanje. Evo tačnog podatka, primenom kriterijuma iz ovog zakona 552 velika preduzeća su obveznici revizije. To bi značilo da samo oni treba u narednom periodu da budu u sistemu revizije. Takođe, sa jedne strane se zalažete za uvođenje nacionalne komisije za računovodstvo, koja ima članove koji nisu samo predstavnici ministarstva. Da vas podsetim, Nacionalna komisija za računovodstvo čiji članovi čine renomirani predstavnici NBS, Komisije za hartije od vrednosti, Poreska uprava, predstavnici ministarstva nadležnih za poslove finansija, kao i akademskih krugova, obavljaju kontinuirano ove složene poslove koji se odnose na primenu međunarodnih standarda finansijskog izveštavanja. Znači, ne radi se samo o predstavnicima ministarstava, radi se o predstavnicima NBS, o predstavnicima Komisije za hartije od vrednosti. Takođe, vi govorite o uvođenju javnog nadzora i Odbora za javni nadzor nad revizijom gde se takođe nalaze predstavnici i ministarstva i NBS i Komisije za hartije od vrednosti. Smatramo da je to jedna dobra analogija, jedan pandam, gde sa jedne strane imamo Nacionalnu komisiju koja vrši nadzor nad računovodstvenim poslovima, a sa druge strane, imamo Odbor za javni nadzor za reviziju. Kod faktoringa, govorimo o tome da neće biti mnogo jeftinije. Sa druge strane, ja čujem primedbe za one koji su spremni da uđu u faktor, treba povećati prag sa 40 miliona na 100 miliona. Ideja predlagača zakona jeste da se na tržištu pružanja ove vrste finansijskih usluga pojavi veći broj onih koji u ovom trenutku mogu da povećaju likvidnost, posebno onih koji se nalaze u problemima. Svesni smo da imamo velike kamate, ja sam pažljivo slušala kolegu iz SDPS koji govori o cifri o 16,1% za mala preduzeća. Radi se tamo o onim preduzećima gde je rizik nešto veći, nego kod srednjih i velikih, pa su i kamate tako visoke. Ideja jeste da se poveća broj onih koji će finansijskim uslugama snižavati kamate. Ako se pojavi veći broj što odgovara osnivačkom ulogu od 40 miliona, jasno je da će se konkurencijom i kamate oboriti. Hvala.
Reč ima Gorica Gajić, replika.
Da, uvažena gospođo ministarko, mi smo kod mikro pravnih lica stavili primedbu na ovaj podzakonski akt koje bi ministarstvo donelo i njime uredilo standarde po kojima bi oni kasnije predavali i izrađivali svoje finansijske izveštaje. Znate šta, to jeste 109.000 pravnih lica, to jesu neka nova pravila sada, to je novi podzakonski akt koji ćete doneti i koji će oni primenjivati. Vi me ubedite u suprotno. Znači, u konstultaciji sa Unijom poslodavaca Srbije, sa udruženjima, oni kažu, ljudi znaju, da će njima sada mnogo veći troškovi biti da se prilagode tom novom pravilniku koji ćete doneti. To je bila naša suštinska promena. Znači, 90% privrednih subjekata vi izuzimate iz primene međunarodnih standarda finansijskog izveštaja i za njih pišete neki novi podzakonski akt, kažete, koji će biti znatno pojednostavljen i moći će da ga primenjuju znatno jednostavnije. Rekla sam, to je lepeza pravnih lica sa razno-raznom strukturom. Ima i proizvodnja, trgovina akcijama, druga pravna lica, politička organizacija, udruženja i prosto ne možete doneti takav pravilnik koji će biti toliko pojednostavljen, a da svima njima odgovara. Znači, to je bilo, zašto nova pravila ne prilagodite kontni plan prema međunarodnim standardima za finansijsko izveštavanje, što oni već primenjuju, pa nema novih troškova, ni vama ni privredi. Dalje, mi kažemo da članovi, ako već treba da postoje oba tela i Nacionalna komisija za računovodstvo i Odbor za javni nadzor, ali članovi tih tela, tačno je da treba da budu iz svih institucija, ali ne moraju da iziskuju nove troškove, iako su državni činovnici, mogu li oni ovako sadržajne, kompleksne poslove da rade, jer nije jednostavno danas vršiti reviziju, odnosno biti krovni organ koji vrši reviziju nad svim revizorskim kućama, nad kvalitetom rada tih revizorskih kuća. Jednostavno, to telo od sedam članova sastavljeno na ovaj način i izabrano, između ostalog, rekli smo, da bi trebalo Odbor za javni nadzor da bira Skupština na predlog Vlade, ako već treba da postoji i ako smatramo da nije dovoljno da tako kažem, neće biti dovoljno posvećeno da radi ovako složeni posao …
Gospođo Gajić, dva minuta i 24 sekunde, ja vas molim. Gospodine Grujiću, po kom osnovu?
Samo da se uključim u diskusiju kao ovlašćeni. Koristim vreme koje imam ispred grupe.
To vaše vreme možete iskoristiti tek nakon što završe svi govornici, na kraju. Reč ima narodni poslanik Branislav Mitrović.
Zahvaljujem gospodine predsedniče. Gospođo Kalanović, uvaženi predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, na početku svog izlaganja ja ću iskoristiti priliku da gospođi Kalanović čestitam na dobijanju prestižne međunarodne nagrade "Naj-menadžer regiona srednje i jugoistočne Evrope" i siguran sam da ćete te nagrade dobijati ne samo u međunarodnim okvirima, nego i na domaćem terenu. Kod nas to ide malo teže, obično se prvo dokažemo na međunarodnom planu. Što se tiče današnja tri predloga, činjenica je da smo u ovoj sednici imali rebalans budžeta i da je dominantna tema ove sednice svakako bio rebalans budžeta. Ono što je zajedničko za sve diskusije koje su se obavljale prilikom rebalansa budžeta jeste jedno suštinsko slaganje da je pored jedne ozbiljne štednje, neophodno sprovesti ozbiljne strukturne reforme na svim nivoima. Međutim, do ozbiljnog oporavka države tek će doći onog trenutka kada oporavimo našu privredu i kada privrednu aktivnost podignemo na mnogo viši nivo. Danas mnogo bogatije zemlje od Srbije, pa i Francuska i Nemačka, tragaju kako da povećaju svoj bruto društveni proizvod, kako da pobegnu od recesije i naravno, ono što ukazuju podaci u prvom kvartalu ove godine, da je BDP u Srbiji povećan za negde oko 1,9%, da je izvoz povećan za skoro četvrtinu, da je uvoz stagnirao, da je spoljno-trgovinski deficit smanjen za petinu, jasno ukazuje određenu tendenciju pozitivnih kretanja. Svima je jasno da to nije dovoljno da svi naši građani osete ta pozitivna kretanja i da će mnogo toga u narednom periodu biti potrebno da uradimo kako bi svaki naš građanin osetio to poboljšanje. Ono što se takođe svi političari, analitičari, ali i privrednici slažu, da je ovoj zemlji potrebna reindustrijalizacija, ali svakako da je to jedan ozbiljan, dugoročan proces i da će pozitivne posledice tog procesa biti vidljive na duži rok. Ono što mi u ovom trenutku možemo da uradimo svi zajedno, jeste da uklonimo sve te prepreke u vođenju biznisa u zemlji Srbiji. Upravo danas mi razgovaramo o tri sistemska zakona koja olakšavaju vođenje biznisa u zemlji Srbiji. Takođe bih naglasio da je u prethodnom periodu Ministarstvo finansija izlazilo sa ozbiljnim predlozima, koji su, da kažem, usvojeni u ovoj skupštini i primenjeni već na terenu, ukidanjem preko 130 parafiskalnih nameta, a i kod donošenja poreskih zakona, čime su znatne olakšice omogućene našim preduzetnicima. Preći ću prvo na Zakon o faktoringu. Što se tiče samog zakona o faktoringu, poznato je da se oblast faktoringa u zemlji Srbiji pojavila negde 2005. godine i da je to naravno finansijska usluga i jedan finansijski mehanizam, koji je dobio na aktuelnosti stupanjem na scenu ekonomske i finansijske krize. Nakon stupanja ekonomske i finansijske krize i na našoj teritoriji, u našem podneblju, jasno da su naši preduzetnici došli u ozbiljne probleme sa likvidnošću, sa nedostatkom obrtnih sredstava, ali sa značajnim problemom naplate svojih potraživanja. Upravo faktoring kao instrument danas daje odgovore na ta rešenja. Dva su razloga zašto do sada faktoring u zemlji Srbiji nije još više iskorišćen da rešava ove probleme. Prvi razlog jeste upravo jedan nedostatak informacija, i rekao bih, značajne predrasude o jednoj komplikovanosti faktoringa kao finansijskog instrumenta. Drugi razlog jeste svakako nedostatak ozbiljnog i potpunog pravnog okvira i mi danas i u Danu za glasanje treba da ispravimo taj nedostatak donošenjem samog zakona o faktoringu. Šta je u stvari faktoring? Već sam rekao, finansijska usluga, finansijski instrument kojim prodavac, klijent ili kako ga zakon definiše – ustupilac, prodaje ili ustupa svoje nedospelo potraživanje faktoru ili faktoring instituciji, koja sada preuzima obavezu naplate od kupca. Znači, naplate za isporučenu robu i usluge na domaćem ili na inostranom tržištu. Samim tim, faktoring može biti domaći, ino, može biti sa regresom i bez, u zavisnosti od toga ko preuzima reskir naplate. U samoj ovoj transakciji učestvuju, kao što sam rekao, tri člana i to su ustupilac, faktor i dužnik. Koje su osnovne prednosti faktora, faktoringa? Osnovna prednost faktoringa jeste upravo rasterećenje sopstvenih bilansa, samim postupkom ustupanja potraživanja, zatim eliminisanje rizika od naplate, povećanje likvidnosti i mogućnost bržeg obrta kapitala, poboljšanje kreditne sposobnosti bez opterećenja limita kod banaka. Svi oni preduzetnici koji su čuli za uslugu faktoringa ili koji po prvi put danas čuju da postoji usluga faktoringa, a verujte, postoji veliki broj naših preduzetnika koji ne zna za ovu mogućnost, postavlja pitanje – kakva je razlika i koje su prednosti kratkoročnog kreditiranja, kratkoročnog kredita kod poslovnih banaka, u odnosu na faktoring? Osnovna prednost jeste kada tražite kredit kod poslovne banke, da poslovne banke uzimaju kao osnovni kriterijum za dodelu kredita bonitete i vrednost, kvalitet kolaterala. U slučaju faktoringa, osnovni kriterijum jeste kvalitet potraživanja. Naravno, ne isključuje se ni bonitet i kupca i klijenta. Zatim, faktoring donosi veću konkurentnost pri širenju proizvodnje, pri osvajanju novih tržišta, prilikom kupovine sirovina, naravno, ako imate gotov novac, jasno je da ćete pod boljim uslovima dobiti sirovine i izbegavanje onih troškova koje bi sam prodavac imao prilikom naplate svojih potraživanja. Uglavnom, to su veliki troškovi administrativni, troškovi komunikacije i drugi neki troškovi koji opterećuju samog prodavca prilikom celog procesa naplate svojih potraživanja. Što se tiče samog zakona, već je rečeno, to bih pohvalio, veoma ozbiljna javna rasprava, u kojoj su učestvovali uglavnom svi relevantni činioci, koji čine danas faktoring scenu u Srbiji i koji su okupljeni u sekciji za razvoj faktoringa pri Privrednoj komori, zatim strani činioci u faktoringu i naravno, predstavnici svih onih eminentnih institucija koje imaju šta da kažu u ovoj oblasti. Takođe bih pohvalio, što je za nas poslanike jako bitno, činjenicu da obrazloženje koje smo dobili uz ovaj zakon, jeste jasan pokazatelj da se izradi ovog zakona pristupilo veoma profesionalno. Postavlja se pitanje, kakvo je zakonsko okruženje koje deluje na faktoring, osim samog probnog sistemskog zakona za faktoring? Činjenica da poreski tretman prema usluzi faktoringa jeste prijateljski, da Zakon o PDV, kao i Zakon na porez na dobit, ne otežavaju razvoj samo faktoringa kao finansijske usluge, ali postoji određena mogućnost i zakonske intervencije na Zakon o obligacionim odnosima, Zakon o deviznom poslovanju, ali i o Zakonu o sprečavanju pranja novca i finansiranja terorizma. Ono što nas raduje, jeste najava Uprave za sprečavanje pranja novca i finansiranja terorizma, da će u tom zakonu biti uklonjene neke barijere koje do sada na neki način jesu sprečavale dalji razvoj faktoringa kao usluge. Što se tiče same usluge faktoringa, jasno je da će najveću korist od njega imati srednja i mala preduzeća. Jasno je da će na jedan mnogo lakši način dolaziti do sredstava. Jasno je da će se povećati pravna sigurnost i da će se otvoriti mogućnost većeg investiranja. Takođe, pruža se mogućnost svim onim našim, rekao bih, malim privrednim činiocima, koji su do sada u nemogućnosti da finansiraju svoje učešće u multinacionalnim lancima, sada dobijaju mogućnost da učestvuju u toj utakmici. Kakva je procedura samog faktoringa, upravo zbog onih koji imaju nameru to da rade u narednom periodu i da koriste ovu mogućnost? Nakon prodaje robe, kupac ili ustupilac dostavlja fakturu faktoru, uz izjavu o ustupanju. Nakon toga, faktor preuzima obavezu procene koliki iznos može da odobri ili, kako to kažu faktoring institucije, limit za obavljanje tog posla i pristupa naplati tog potraživanja. Istog momenta, on isplaćuje avans isporučiocu robe ili usluge, otprilike od 80 do 90% umanjeno za usluge provizije. U slučaju da se radi o eskontu menica, da je kupac pokrio to svoje potraživanje menicama, u tom slučaju avans je 100%. Naravno, onog trenutka kada dođe do plaćanja kompletne fakture, kada dođe na dospeće ta faktura,u tom trenutku faktoring isplaćuje preostali iznos novca ustupiocu,obračunavajući sve troškove, proviziju i kamate. Neko od kolega je postavio pitanje - da li je ova usluga povoljnija od usluga koje pružaju banke u kratkoročnim kreditima? Svakako da jeste. Agencija za osiguranje i finansiranje izvoza kamata u ovom trenutku na dinarska sredstva jeste 12%, na devizna sredstva jeste 7%, tako da je to svakako povoljniji tretman nego kod poslovnih banaka. S obzirom da URS u svom programu, i ne samo u svom programu, i u delovanju prepoznaju neophodnost pomoći privredi i svesni da nema ozbiljnog oporavka ove zemlje bez ulaganja u privredu, svako da ćemo u danu za glasanje podržati ovaj zakon. Što se tiče druga dva zakona, već je više puta ponovljeno da Zakon o računovodstvu i Zakon o reviziji do sada je funkcionisao i primenjivao se kao jedinstven zakon usvojen 2006. godine. Naravno, već je to više puta pomenuto, zaključkom Osmedirektive je predloženo da se ta dva zakona razdvoje i mi danas imamo na dnevnom redu ta dva zakona. Svakako da Zakon o računovodstvu donosi kvalitetnije finansijske izveštaje, da donosi veću finansijsku disciplinu i odgovornost, da podrobnije reguliše elektronske fakture, skraćuje rokove za dostavljanje usvojenih revidiranih finansijskih izveštaja i, kao što reče kolega, harmonizuje naše zakonodavstvo sa evropskim zakonodavstvom. Što se tiče unapređenja kvaliteta finansijskih izveštaja, ono se postiže prilagođavanjem računovodstvenih pravila ekonomskoj snazi i veličini pravnih lica. Ne bih se ponavljao. Više puta je rečeno da je pri klasifikaciji, da kažem, sada predložen u zakonu jedan novi entitet, jedna nova kategorija, mikro pravnih lica i ne treba postavljati pitanje. U razgovoru sa tim malim mikro licima, već smo rekli, koji zapošljavaju do 10 zaposlenih, da će to za njih biti jedno veliko rasterećenje. Naravno, svako od njih zna šta je bilans stanja, bilans uspeha i ne treba se plašti da će to za njih predstavljati neko opterećenje. Takođe je u javnosti bilo primedbi i bilo je skepticizma po pitanju da li je potrebno, a u ovom zakonu po prvi put se definišu i finansijski izveštaji koji su u skladu za srednja i mala preduzeća, a koji su u skladu sa međunarodnim standardima finansijskog izveštavanja za mala i srednja preduzeća. Jasno je da je to takođe jedan značajan nivo olakšavanja, jer srednja i mala preduzeća po jednom pojednostavljenom postupku svoje izveštaje dostavljaju, ali imaju mogućnost da rade i tzv. međunarodne standarde finansijskog izveštavanja u punom kapacitetu ako smatraju da treba da učestvuju na tom međunarodnom tržištu i da budu njihovi izveštaji prepoznatljivi i prihvatljivi ili da budu stimulativni za sve vrste kapitala. Jasno je da, i to je da kažem više puta rečeno, preko 110 hiljada novih pravnih lica će imati jedan olakšan način finansijskog izveštavanja. Svakako to smatramo jednom dobrom tekovinom ovog zakona. Što se tiče jačanja finansijske discipline i odgovornosti, utvrđuje se kolektivna odgovornost organa upravljanja društvom za sastavljanje i tačnost finansijskih izveštaja. Ovde se postavilo pitanje – da li pravna lica moraju da angažuju licenciranog, sa posebnom školom, člana posebnog udruženja ili, da kažem, sa nekim drugim atributima određeno stručno ovlašćeno lice za sastavljanje finansijskog izveštaja. Samom činjenicom da postoji kolektivna odgovornost za sastavljanje i tačnost finansijskog izveštaja i finansijskog zastupnika, direktora i članova upravnog nadzornog odbora, ali i samog lica odgovornog za sastavljanje izveštaja, jasno je da vlasnik kompanije pravnog lica će voditi računa koga će uzeti za ovlašćeno lice za sastavljanje finansijskog izveštaja, ali na taj način rasterećujemo preduzetnike da im namećemo zakonski neke obaveze da to mora baš biti određeno lice sa određenim atributima. Naravno, ne sprečavamo ih da angažuju zakonom i takvo lice, ali s druge strane im dajemo mogućnost i kolektivnu odgovornost. Što se tiče elektronske fakture, jasno je da je zakon unapredio celu priču, definisao izdavanje i knjiženje elektronske fakture, takođe i čuvanje finansijskih izveštaja u elektronskom obliku, ali i dostavljanje finansijskog izveštaja u elektronskom obliku Agenciji za privredne registre počev od finansijskog izveštaja za 2014. godinu, odnosno za mikro preduzeća za 2015. godinu. Posledica zakona jeste da ćemo nakon početka njegove primene imati mogućnost da ranije saznamo kako nam je privreda radila u prethodnoj godini sa samom činjenicom da je novi rok za dostavljanje usvojenih revidiranih finansijskih izveštaja 30. jun, a ne kao do sada, 30. septembar. Takođe bih pomenuo da bilansi stanja, bilansi uspeha i statistički izveštaj se dostavljaju do kraja februara kao i u prethodnoj godini. Što se tiče Zakona o reviziji, još jednom kažem, usklađujemo se sa zakonodavstvom EU, ali najpre ne zbog EU nego zbog toga što oni imaju uređeni sistem revizije finansijskih izveštaja. Sam zakon uređuje potpuno materiju revizije finansijskih izveštaja, uređuje uslove za pravna i fizička lica koja mogu da obavljaju ovaj veoma odgovoran posao. Naravno, utvrđuje se odgovornost tih lica, procedure izdavanja i oduzimanja licenci, etički i profesionalni kodeks. Zatim, utvrđuje se osnovna metodološka pravila za obavljanje revizije, utvrđuju se načini kontroli, ali, što je osnovna novina i rekao bih jedna od značajnijih tekovina ovog zakona jeste svakako nezavisni javni nadzor nad obavljanje revizije. Naglasio bih da je obavezna revizija za redovne godišnje izveštaje za velika i srednja pravna lica, u skladu sa Zakonom o računovodstvu, o čemu sam već govori, zatim, javna društva, u skladu sa zakonom koji uređuje tržište kapitala, pravna lica koja su imala prihod u prethodnoj poslovnoj godini veći od četiri miliona i 400 evra, bez obzira na veličina i sva ona matična pravna lica koja dostavljaju konsolidovane izveštaje. Razmatrajući i analizirajući klasifikaciju pravnih lica u pod zakonu o računovodstvu jasno nam je da negde oko 1300 pravnih lica, po ovom predlogu zakona, će manje imati obavezu da vrši reviziju obaveznih finansijskih izveštaja, što jasno ukazuje na značajne uštede. Ono što donosi zakon jeste veća transparentnost i što je obaveza društava za reviziju da do 31. marta svake godine dostavljaju izveštaj o transparentnosti za prethodnu poslovnu godinu. Sam izveštaj o transparentnosti mora da sadrži opis pravne forme i strukturu vlasništva, spisak onih društava u kojima je društvo za reviziju obavljalo obaveznu reviziju, zatim finansijske informacije i finansijske informacije o tome koliko je novaca prihodovalo društvo za reviziju u prethodnoj godini, ali i drugih finansijskih izveštaja. Takođe, uvode se veće ingerencije i odgovornosti komore ovlašćenih revizora. Znači, komora sada ima obavezu donošenja i sprovođenja programa ispita za ovlašćene revizore, ali i za njihovu kontinuiranu edukaciju. Komora je odgovorna i za obavljanje kontrole kvaliteta rada revizora i društava za reviziju. Kao što sam rekao, Odbor za javni nadzor nad obavljanjem revizije, koji je sastavljen od predstavnika Vlade, predstavnika Narodne banke i predstavnika Komisije za hartije od vrednosti, sprovodi nadzor nad kontrolom kvaliteta rada revizora i društava za reviziju, sprovodi nadzor nad radom komore i sprovodi nadzor nad licenciranjem revizora izdavanjem dozvola društvima za reviziju. Sve ovo uzimajući u obzir jasno je da sva tri ova zakonska rešenja donose novine, koje prevashodno pospešuju, uklanjaju određene barijere koje su sputavale na neki način preduzetnike. Jasno je da će URS, kao i uvek kada se donose neki zakonski akti koji su pomagali privredi, u danu za glasanje podržati ova zakonska rešenja. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dejan Radenković.
Hvala poštovana potpredsednice. Poštovana ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, malo ću se šaliti, nadam se da će kolega dobiti neku funkciju u rekonstruisanju Vlade, pošto se ovako lepo ishvalio, mada se pridružujemo čestitkama. Danas se pred nama nalaze vrlo važni zakoni čijom realizacijom ćemo rešiti dobar deo problema koji muči našu privredu i društvo uopšte. Ovi zakoni su zakoni koji pozivaju na odgovornost, tačnost, pouzdanost, koji treba da budu početak uspostavljanja poverenja u jednom društvu. Ako se uđe u dublju analizu onoga što donose ovi zakoni koji su doneti u zaista sveobuhvatnom procesu i neću se složiti sa pojedinim kolegama, u ovom procesu učestvovala je relevantna stručna javnost i možda je, po meni, najbolje da počnemo od zakona o računovodstvu, pa ću kasnije nastaviti sa ostalim zakonima koji su danas pred nama. Naravno, računovodstvo je svima nama bitno, nadam se i kolegama sa leve strane, nadam se da ih interesuje računovodstvo, svima nam je bitno da bi znali u svakom trenutku da prevedemo u novčane jedinice gde smo, kuda idemo i da li idemo onamo kuda smo se uputili? Kao i kod svakog merenja, svaka mera nije jednostavno dobra za sve, a ovaj zakon oslobađa mikropreduzeća od potpuno nepotrebne obaveze da vode knjige na način koji u velikoj meri je sličan bio vođenju poslovnih knjiga srednjih i malih i velikih preduzeća. Kao i kod Zakona o reviziji, mi usklađujemo naše zakonodavstvo sa zakonodavstvom EU i naravno da treba to da radimo i ne znam zašto nekim kolegama to smeta. Valjda to radimo zbog sebe, vidimo da je to tamo mnogo bolje nego što je kod nas i nema razloga pružati otpore prema takvim predlozima. Kod računovodstva usklađivanje se vrši sa četvrtom i sedmom direktivom EU. Međutim, usklađivanje nije potpuno, ali o principima usklađivanja i lepoti finog podešavanja brzine usklađivanja sa zakonodavstvom EU ću reći više kada budem pričao o zakonu o reviziji. Ovaj zakon je relevantan sa stanovišta uvođenja mikropreduzeća kao poslovne kategorije u smislu prava i obaveza preduzeća ove veličine. Osnovni princip je realna snaga preduzeća ili bolje rečeno, veličina preduzeća. Ono će onda imati obaveze da primenjuju tri kriterijuma, a potrebno je da zadovolji dva od postojeća tri kriterijuma. Mikropreduzeća će primenjivati Pravilnik ministarstva, koji treba da im omogući da svoje aktivnosti što više preusmere prema stvaranju novih vrednosti, a ne kao do sada da se bave samo izveštavanjem. Ovaj zakon uvid nešto zbog čega su se bunile mnoge institucije, a to je liberalizacija. Nema više monopola bilo koje vrste na računovodstvenom tržištu, a na ovlašćenim organima preduzeća je da odaberu ko će im voditi knjige. Ne vidim ni jedan razlog zbog čega se toliko uzburkala polemika među kolegama, jer ja kao vlasnik preduzeća ili onaj ko je direktor će valjda izabrati nekog ko vredi, ko se na tržištu kotira dobro i kao neko ko je profesionalac, a to je poznato. Da li ima pet sertifikata ili jedan ili nema nijedan, naravno ovde se dozvoljava slobodan izbor. Moram da kažem da zakon uvodi nove mogućnosti u oblasti elektronskog poslovanja, što nas stavlja u isti koš sa razvijenim evropskim zemljama, kako u oblasti plaćanja, tako i u oblasti predaje završnih izveštaja. Kada je reč o zakonu o reviziji, revizija je ta koja nam govori da li su računovođe uradile svoj posao, ali i da li su se menadžeri ponašali u skladu sa zakonom i dobrim poslovnim praksama. Revizija je značajna isto tako kao i institucija Apelacionog suda u oblasti prava i stoga je jako bitno što idemo u korak sa dobrim evropskim praksama i što u ovoj oblasti primenjujemo rešenja koja treba da podignu kvalitet informacija, kao i samu pouzdanost istih. Iznad svega ovog, rešenja treba da smanje podsticaje za one delove poslovnog sveta kako je bilo u prošlosti koji su uvek gledali i videli prilike da kreativno tumače propise, nego da kreativno traže zaradu na tržištu. Nažalost to je bila praksa u prošlosti i sada više neće biti mogućnosti, nego će koristiti ove resurse koje nudi ovaj zakon. Možemo tražiti rešenja koja su ovakva ili onakva, isticati da Predlog zakona o reviziji uvodi još više obaveza, međutim ovaj Predlog zakona je još jedan razlog kompromisa između toga da poštujemo sve evropske direktive, a naročito osmu, zbog koje je zakon delimično i donesen i mogućnost da do zaključenja pregovora sa EU zadržimo i one neke specifičnosti koje nam mogu biti od koristi da ohrabre naša preduzeća. Nekome se Osma direktiva možda neće dopasti, ali ulazak u EU ima mnogo dobrih strana. Ponešto od toga nam se sigurno neće dopasti, a na nama je da idemo u pravcu evropskih integracija i da uvodimo ono što će biti deo našeg pravnog sistema i za šest, sedam godina, da u tom procesu gledamo kako će nam društvo biti najudobnije. Istovremeno, prilikom razmatranja dinamike moramo imati u vidu da se neka rešenja vrlo lako primaju. Dok je za razvoj institucija potrebno vreme, iako možda izgleda da su neke institucije nepotrebne, skupe ili birokratske, i da treba da sačekamo koliko možemo, ne mislim da je tako. Zašto? Zato što za razvoj institucija predviđenih ovim zakonom treba vremena. One ne nastaju u punoj snazi kada mi ovde stisnemo dugme i kada predsednik potpiše zakon. Zašto kažem da za ovo treba vremena? Zato što je to dugačak proces. Ako želimo da troškovi koje ćemo sigurno imati na dugi rok, budu višestruko nadmašeni koristima, onda je bolje početi da ranije to primenjujemo. Ne treba čekati zadnji čas, kao što smo imali u praksi do sada. Ista stvar je i sa internom revizijom. Možda u Srbiji koja je danas gazdinska privreda, u kojoj su vlasništvo i upravljanje često isto čak i u srednjim i u velikim preduzećima, interna revizija svima izgleda kao jedan veliki namet. Međutim, vreme je to koje će menjati Srbiju i biće sve više preduzeća koja će imati interes da to rade i bez spoljašnjeg pritiska. Mnoge firme koje nisu shvatile koliko je težak razvod upravljanja od vlasništva su se duboko kajale, što nisu imale dobar sistem unutrašnje kontrole. Ovaj zakon postavlja osnovu za instituciju interne revizije, a interna revizija je prava adresa eksterne revizije i sve treba posmatrati u tom svetlu. Zakon mnogo podrobnije uređuje ključna pitanja koja od revizije stvaraju profesiju čuvara poslovne etike, poštenja i poverenja. Revizija nije trošak koji mora da se plati. Ona je institucija koja stvara poverenje u jednom društvu, a poverenje snižava troškove transakcija više nego 100 dekreta, naredbi, ukaza ili zakona. Revizija košta ali donosi i koristi koje nisu odmah opipljive, a kasnije ti izveštaji revizije se uzimaju zdravo za gotovo. Ovaj zakon nam daje rešenje u još jednoj oblasti koja je smatrana problematičnom, bar se tako čuje od pojedinih poslaničkih grupa, koje su toliko često nagonile privrednike i poslovni svet uopšte, da se pri pomenu revizije svi sete, uzeo sam primer Enrona i Artur Andersena. To je kolegama ekonomistima opšte poznato. Ovaj zakon mnogo bolje definiše ko kontroliše finalne kontrolore, kada pričamo o tom nadzoru, odnosno kako da oni učine vidljivim svoje aktivnosti. Mi želimo da Srbija bude zemlja u kojoj se za krupan propust, kao što je svojevremeno učinio Artur Anderson, jedno od tadašnjih kompanija iz svetske velike petorke revizije gubi kredibilitet i mogućnost da se propust ponovi. Svako od nas bi voleo da poverenje, poštenje, etika i čast od svih učesnika prihvate kao principe i da nema potrebe za troškove i kontrole, ali svet nije takav, a svi ovi principi su postali dominantni u većem broju zemalja samo zbog toga što su ih pratile upravo jake institucije nezavisne kontrole. Ako je danas dan za povlačenje paralela, napraviću jednu. Revizija je isto kao trošak za odbranu zemlje. Nama vojska u miru ne donosi očigledne koristi, nego samo troškove, čak i velike. Da li to znači da treba da raspustimo vojsku i da naša sloboda zavisi od dobre volje drugih? Naravno da ne. Slično je i na mirnodopskom poslovnom bojištu. Ljudska priroda je takva kakva jeste. Ali, da budemo potpuno iskreni, ovim predlogom zakona se u praksi smanjuje broj obaveznika revizija. Ne želim da ulazim u detalje ovog zakona, pošto je predlagač zakona to vrlo detaljno obrazložio. Ovde je reč o smislu samog zakona i o tome u kom kontekstu on postoji. Preći ću na zakon o faktoringu, koji je po meni možda i najvažniji u ovom setu zakona, iako faktoring sam po sebi nije što je i računovodstvo i revizija, ali ovo je prvi zakon koji ovu oblast uređuje na način sličan onome, pa se opet vraćamo, u razvijenim zemljama. Zakon o faktoringu po prvi put kroz jedinstven set propisa uređuje pojam i predmet faktoringa, ko su učesnici u faktoringu, uslovi i način obavljanja faktoringa, vrste faktoringa, prava i obaveze učesnika faktoringa, ugovor o faktoringu i nadzor nad obavljanjem faktoringa. Iako je kupoprodaja potraživanja načelno regulisana Zakonom o obligacionim odnosima, zakon o faktoringu je neophodan, bar mi to smatramo. Mislim da sa tim svi treba da se slože. On je neophodan jer su razvoj ekonomije i finansijskih tržišta u poslednjim godinama doneli nove forme poslovnih odnosa, u kojima stupaju privredni subjekti, tako da se Zakon o obligacionim odnosima pokazao kao nedovoljno adekvatan i izazivao je u praksi izvesni stepen pravne nesigurnosti i time manje efikasnosti. Faktoring je u Srbiji prisutan od 2005. godine, a u poslednje tri godine evidentirana je pojačana tražnja za faktoringom, pa je ukupan promet faktoring tržišta tokom 2012. godine iznosio 900 miliona evra, što predstavlja šestostruki iznos u odnosu na 2006. godinu kada smo počeli, kada je iznosio 150 miliona evra. Otud i potreba da se ova oblast reguliše zakonom, iako u razgovoru sa mnogim bankarima koji su bili protiv toga, da nema potrebe, mislim da ćemo videti koristi od ovog zakona. Postojanje zakona o faktoringu predstavlja veći stepen i autoritet od ugovora o faktoringu, na kome počiva trenutno poslovanje svih privrednih subjekata i omogućiće veći stepen sigurnosti svih učesnika. Faktoring je luka spasa za mala i srednja preduzeća koja imaju otežan pristup eksternom finansiranju usled niske kreditne sposobnosti ili neadekvatnih sredstava obezbeđenja kredita. Ključna prednost prodaje potraživanje je što preduzeće ima mogućnost da brže dođe do obrtnih sredstava i da ista dalje plasira, jer usluge faktora koštaju mnogo manje nego finansiranje kupaca od strane banke. Ovde je bitno napomenuti da preduzeće oslobađa resurse koji se koriste za naplate potraživanja i da nema potrebe za upošljavanje resursa na vučenju kredita za finansiranje kupaca, za razliku od kredita gde se odluka o kreditiranju zasniva na bonitetu i kolateralu koje firma poseduje i koje može da obezbedi, što je otežavajuća okolnost danas. Kod faktoringa kvalitet potraživanja je ispred kvaliteta kolaterala. Bonitet nije nevažan, ali ima sekundarni značaj kod faktoringa. U svetu strateškog opredeljenja Srbije za smanjenje spoljno-trgovinskog deficita, faktoring bilo jednofaktorski ili dvofaktorski, bitan je za izvoznike i da im omogući da preuzme te rizike naplate, čime se povećava konkurentnost i izvozni potencijal na međunarodnom tržištu, a da u tu svrhu prestanu da se angažuju budžeta Republike Srbije. Izvoznik može da izvrši naplatu izvoza u kraćem vremenskom periodu, pa naša preduzeća koja se šire na ino tržišta bez stavljanja pod znak pitanja svoje likvidnosti. Ne treba biti mnogo mudar pa shvatiti da je ovo sistemski bitno, ne samo da izvoznici dobijaju sredstva, nego i njihovi dobavljači u zemlji. Zakon predviđa da faktoring može da bude sa i pravo regresa. U faktoringu sa pravom regresa faktor je ovlašćen da ukoliko ne naplati u potpunosti preuzeto potraživanje, obrati ustupiocu za nenaplaćeni iznos. Faktoring sa pravom regresa ostavlja mogućnost lakšeg ustupanja relativno problematičnih potraživanja i podelu rizika na način kako se oni učesnici dogovore. Zakon takođe predviđa i obrnuti faktoring, čime se otvara mogućnost da faktori u posao uđu sa dužnicima, čime se zaokružuje kompletno faktoring tržište. Najjednostavnije rečeno, za privredu koja se najčešće opisuje rečju nelikvidnost, a vrlo često da postoje oni koji neće da plate jer im se tako može, a i moglo im se pre, faktoring kao realna mogućnost je spas. Da je došao mnogo pre, ne bi imali mnogo uništenih malih i srednjih preduzeća kojima neki veliki nisu plaćali i kreditirali se sa kamatom nula. Mali koji ne mogu da se bore sa velikima imaju mogućnost da koriste faktor i da analiziraju svoja potraživanja kada ocene da im to odgovara. Kao što sam rekao, ne moraju da koriste one skupe mehanizme i vremenske zahtevne. Faktori su ti koji će omogućiti malima da imaju realnu moć da dođu do svojih potraživanja, a specijalizacija i znanje faktora je to koje će vremenom dovesti do toga da troškove naplate padno, odnosno da se i sama mogućnost predaje potraživanja faktora tretira kao kredibilna pretnja onima koji bi bez dozvole svojih poverilaca finansirali tuđim kapitalom na neodređeni rok i sa kamatom nula. Toga je bilo mnogo. Ovim zakonom će se prestati sa tom praksom. Faktoring je odličan tržišni mehanizam koji će rešiti mnogo problema na način koji je elegantan, troškovno efikasan i jednostavan. Kada su u pitanju želje naše poslaničke grupe, mogu slobodno da kažem da je želja naše poslaničke grupe da u praksi imamo što više ovakvih rešenja koja su zdravorazumska, samoodržavajuća i duboko pravedna. Stoga naša poslanička grupa daje jasnu podršku ovim zakonima koji Srbiju približavaju standardima kakvi postoje u EU u razvijenom svetu, koji od Srbije prave uređeno društvo u kome se jasno definišu prava i obaveze svih i gde su zdrav razum i efikasnost osnovni principi na kojima se zasniva privreda. Ovaj set zakona implicitno pomaže i planiranju javnih finansija, jer ćemo imati bolji okvir za budžetske projekcije i uvođenje više odgovornosti u javnom sektoru. Mi smo oduvek polazili od želje da imamo odgovorno društvo oko konsenzusa, bilo u opoziciji, bilo da smo pozicija i nismo bežali od rešenja koja nam se defakto bavljenja javnim poslovima čine kompleksnijim, a koristi koje mnogi bez ikakvih dokaza pripisuju našoj poslaničkoj grupi i ljudima koje smo mi imenovali bezizglednim ili teško mogućim. Mi smo oduvek bili mišljenja da je javna pozicija vrhunac nečije karijere, ne zbog novca, nego zbog uloge i ugleda, a ovi zakoni čine mnogo težim da bilo ko naruši ugled neke javne funkcije koju obavlja i to smatramo istinskom odgovornošću, a ne pribegavanju patetici i paušalnosti bilo kog tipa. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoltan Pek.
Hvala. Poštovane potpredsednice, gospođo Kalanović, dame i gospodo narodni poslanici, ukratko ću izneti mišljenje poslaničke grupe SVM o ovim zakonima što su pred nama. Pošto su već neke kritike izrečene, nažalost, pa su dobijeni i odgovori na neka pitanja, biću u nekom smislu reči kraći nego što sam mislio. Svakako, neki poslanici su rekli da su pre 15-ak godina finansijski izveštaji bili sastavljeni sa visokim kvalitetom i u to vreme Zakon o računovodstvu i Zakon o reviziji su bili posebna dva zakona, kao što i sada hoćemo da razdvojimo ovaj postojeći zakon na dva dela. Razlika između tadašnjeg vremena i sadašnjeg vremena je veoma bitna. U svojoj sam praksi to doživeo, da je u to vreme rigoroznu kontrolu vodila jedna ustanova, koja je bila jako dobro organizovana na teritoriji cele naše zemlje, a ona se zvala SDK. Pored toga, finansijski izveštaji su bili sastavljeni od strane profesionalnih računovođa. Ovi zakoni su, 2001. i 2002. godine, bili spojeni i donet je novi zakon i sa tim zakonom smo pokušali da harmonizujemo ovaj finansijski izveštaj sa evropskim standardima, uz implementaciju međunarodnih računovodstvenih standarda. Zbog nekakvih okolnosti u to vreme, tih godinu dana, nažalost ovi finansijski izveštaji su bili sastavljani ad hok - kako se ko snalazi na takav način. Od 2002. do 2006. godine smo imali zakone koji su poboljšavali ovu teoriju, ili teritoriju finansijskog izveštavanja, i došli smo do toga da smo razdvojili struku na profesionalnog ili ovlašćenog računovođu i na ovlašćenog revizora. Nakon 2006. godine do današnjeg dana su naši finansijski stručnjaci imali vremena sedam godina da izuče ovaj zanat, kako treba da naprave finansijske izveštaje, da to bude u kontekstu sa međunarodnim računovodstvenim standardima. Nažalost, došli smo do toga da ćemo ponovo spojiti ova dva zakona. Možda je to neka vrsta nostalgije za starim dobrim vremenima. Mislim da ako ćemo dostići takav nivo kontrole, kao što je to bilo pre, u vreme kada je SDK radila, onda ćemo imati stvarno dobre efekte. U Nacrtu zakona o računovodstvu vidimo da su podeljeni privredni subjekti na više kategorija. Sa postojećim zakonom, međunarodni računovodstveni standardi su primenjeni na svim nivoima naših privrednih subjekata. Ali su ovim zakonom samo veliki privredni subjekti primorani da rade ove izveštaje. Mala i srednja preduzeća, tako piše po zakonu, mogu ali ne moraju da rade ove izveštaje. Mikro i mala preduzeća uopšte ne treba da primenjuju ove standarde. Nažalost, ispada ako gledamo privredne subjekte, 90% naših privrednih subjekata neće koristiti međunarodne računovodstvene standarde nego će koristiti neka naša nova pravila koja će se doneti. Mislimo da se u potpunosti isključuje profesionalni računovođa kao nosilac, osnovni nosilac kvaliteta finansijskog izveštaja. Mislimo da će na ovaj način ova struka pasti na nivo evidentičara i smatramo da to nije baš najbolje, jer će stručni ljudi otići u sivu ekonomiju da rade, kao što je i do sada bilo, i njihova znanja će se koristiti u sivoj ekonomiji. Nažalost, za Nacrt zakona o reviziji mislimo da, možda i nije istina ali tako mislimo, nameće nove namete našim novim privrednim subjektima, pošto oko 400 ili 500 srednjih pravnih lica će morati da izdrži ovih 50, ako ima 50, revizorskih kuća. Vi ste dali odgovor da to baš i nije tako, ali mi imamo takav stav. Rekli smo, a i svaki poslanik je za to da se privreda ili privredni ambijent privrednog subjekta poboljša. Mislim da naši privrednici imaju dovoljno tereta i ne bi trebalo da im stavimo još i ovaj teret troškova izrade revizijskih izveštaja. Ovaj izveštaj ili ovi izveštaji će koštati, neka bude 1.000 evra, ali mislim da je to premala cena i biće oko 5.000 do 10.000 evra, što im je veliki trošak. Ovde mislim na ona preduzeća koja imaju promet od 4,4 miliona evra i u našoj praksi je tako da menadžment ovih preduzeća jesu vlasnici tih preduzeća, koji kontrolišu finansijske izveštaje ili finansijski tok, ceo finansijski tok tih preduzeća. Ovi izveštaji i revizije se rade zbog toga da bi izveštavali direktore ili menadžment o finansijama tih preduzeća. Mislimo da je to takav namet koji privrednici ne bi trebalo da snose. Kao što su već neki rekli, treba da donesemo neki novi kodni okvir, a trebalo bi onda da obučimo kadrove i privrednih subjekata i kadrove u poreskim upravama i svakako bi trebalo neke nove softvere da primenimo. To su neki dodatni troškovi za koje mislimo da ne bi trebalo da budu. Svakako, imaćemo nova radna mesta u poreskim upravama. To su neki novi troškovi zbog kojih mislimo da ovaj zakon, odnosno ovi zakoni, pošto razdvajamo jedan zakon koji je zajednički zakon o reviziji i računovodstvu na dva zakona, nažalost neće u suštini doneti momentalno bolju situaciju nego što imamo. Zato naša poslanička grupa SVM neće glasati za ovaj predlog. Hvala.
Narodni poslanik Zoran Antić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, činjenica je da imamo jedan set zakona na ovoj sednici koji dotiče ekonomsku problematiku i činjenica je da stanje u srpskoj ekonomiji i srpskoj privredi nije zavidno. Činjenica da smo imali rebalans budžeta ukazuje na to da je neophodno krenuti sa sistemskim zakonima. Jako je dobro što posle par dana posle rebalansa budžeta idemo sa ova tri sistemska zakona koji, u suštini, s jedne strane treba da omoguće povećanu disciplinu kada je u pitanju revizija i kada je u pitanju računovodstvo, jer je to ono što nam je preko potrebno pošto imamo jako puno problema u prihodnoj strani, a na neki način se ovim zakonima umanjuje nelojalna konkurencija. S druge strane imamo, uz pomoć zakona o faktoringu, priliku da preduzećima omogućimo još jedan izvor finansiranja koji, naročito za one ozbiljne privredne subjekte koji imaju ozbiljan izvoz, može da bude i te kako značajan. S obzirom da je na zakon o računovodstvu SNS podnela 10 amandmana u želji da popravi ili da omogući da se stvori jedna baza podataka koja bi bila u interesu svih privrednika, o tom zakonu govorio malo kasnije i pre svega bih hteo da kažem par reči o zakonu o faktoringu. Dakle,s obzirom na činjenicu dasve veći broj kredita koji se pojavljuju bivaju problematični, da banke na to naravno reaguju pooštrenim uslovima akreditiranja, ili većim kamatama, mislim da je ovaj zakon jako važan i da ovaj zakon treba da dobije podršku svih poslanika u Narodnoj skupštini i da možda u ovom trenutku nismo u potpunosti ni svesni svih potencijala koje ovaj zakon pruža, ali da ćemo u najskorije vreme prepoznati sve kvalitete ovog zakona i da će privrednici u narednom periodu u potpunosti iskoristiti potencijale ovog zakona. Ono što je u suštini cilj ovog zakona je u svakom slučaju ubrzanje finansijskog poslovanja, jer se pojavljuje još jedan finansijski instrument koji na tržištu omogućava da se lakše dođe do finansijskih sredstava, potpomaže konkurentnosti na finansijskom tržištu, indirektno će smanjiti troškove kreditiranja, troškove kamata kod banaka samom konkurentnošću, a i u svakom slučaju omogućiće brži obrt kapitala kod preduzeća, tako da to je ono što je pozitivno, kadaje u pitanju ubrzanje finansijskih tokova. U svakom slučaju, povećanje likvidnosti je od izuzetnog značaja danas, s obzirom na stanje u privredi, na veliku nelikvidnost, na pad privredne aktivnosti, ali i na činjenicu da imamo i pozitivne trendove, kada je u pitanju industrijska proizvodnja, da imamo pozitivne trendove kada je u pitanju izvoz, i na ovaj način, verujem da ćemo moći da te pozitivne trendove nadopunimo i da omogućimo da i u narednom periodu se ti pozitivni trendovi nastave. Ono što bih kao neke institute u zakonu pobrojao kao dobre institute, to je zabrana više ugovora za jedan ugovor, za jedno potraživanje. Činjenica je da ćemo imati registar faktoringa,što je jako dobro, u smislu da se tačno zna ko je u situaciji da se bavi ovim poslom, da je urađen, rekao bih jako dobar nadzor koji kreće od Ministarstva finansija, preko deviznog inspektorata, Uprave za sprečavanje pravljena novca, a ja lično i ne prepoznajem problem u ovom osnivačkom kapitalu koji se u zakonu daje od nekih 350.000 evra, na koji je jedan broj mojih kolega stavio primedbu. Smatram da je ipak faktoring tržište dosta skromno i da su ipak ovo skromni koraci, a s obzirom da se ovde radi o kupoprodaji, a ne zajmu, mislim da su rizici znatno manji i da nema ni potrebe ići u neke velike osnivačke uloge. Znači, generalno za privrednike je od izuzetnog značaja što ubuduće neće morati da stavljaju hipoteku prilikom dobijanja ovih sredstava i što se ovaj ugovor koji se između preduzeća i faktora sklapa ne uvodi u kreditni biro čime se njihova kreditna sposobnost ne umanjuje. Dakle, faktoring kao instrument je izuzetno važan i izuzetno bitan. To su na kraju krajeva prepoznali i privredni dosad, jer mi već par godina imamo, bez obzira što nemamo jasnu zakonsku regulativu na njegovu primenu u praksu, čini mi se još od 2005. godine, tako da je možda i bilo krajnje vreme da ovaj zakon bude usvojen u Skupštini. Što se tiče zakona o reviziji, tu bi se potpuno složio sa svim mojim kolegama koji su dosta diskutovali. Mi kada je u pitanju revizija imamo jako puno problema, jako puno problema kada je u pitanju interna revizija. Što se DRI tiče, mislim da smo sa te strane svi zadovoljni, jer ta institucija sve bolje radi svoj posao i iz godine u godinu imamo sve kvalitetnije izveštaje. Ali, kada je u pitanju interna revizija imali smo jako puno problema, pre svega, neke fiktivne revizije bez adekvatne kontrole i bez odgovornosti za one koji su sačinjavali te revizije. Jednim dobrim delom svi ti problemi akumulirani su i kroz proces privatizacije, i jednim dobrim delom i sam proces privatizacije bio je neuspešan i zbog dosadašnje Zakona, koji nije na pravi način tretirao probleme revizije. Rekao bih da u zakonu imamo jasne institute i to ko ima obavezu, nad kojim se izvršava revizija, kako se vrši revizija, sadržaj revizije, javnost objavljivanja. Mislim da je to jako bitno. Što se tiče troškova, sam podatak da je obaveza za nekih 1.300 preduzeća po računici Ministarstva umanjena, odnosno da ovim zakonom nemaju obavezu, mislim da na neki način umanjuje troškove u odnosu na ono što smo imali do sada. Slažem se i sa onim kolegama koji su govorili da postoje neki troškovi koji moraju da se plate, ako želimo jedan jasan, transparentan ekonomski sistem, pouzdan, u koji i privrednici i strani i domaći investitori imaju poverenja, sasvim sigurno, javnost, transparentnost, finansijski izveštaji moraju da budu besprekorni i bez obzira na finansijske troškove, naravno, vodeći računa i o tome, ako je moguće da budu što manji, ali nikako na uštrb kvaliteta ne možemo da idemo na smanjenje kvaliteta revizije računovodstva u nekom narednom periodu. Posebno ako se približavamo Evropskoj uniji, posebno ako idemo ka poštovanju svih onih direktiva, a to je nešto što nas od jesenas očekuje, i ja ispred Srpske napredne stranke, naravno, zalažem se i zalagaćemo se kao stranka da u tom smislu sve te procedure i sva ta pravila maksimalno poštujemo. Na kraju, rekao bih kada je zakon o računovodstvu u pitanju, da i u tom zakonu za razliku od nekih kolega iz opozicije prepoznajem manju obavezu za veliki broj preduzeća, jer kada su u pitanju međunarodni računovodstveni standard koji je stvarno dosta obiman, zahteva i ozbiljna finansijska sredstva. Mi imamo znatno manji broj preduzeća koja podležu ovoj obavezi na osnovu ovog novog zakona, znači, za nekih 110.000 malih preduzeća imamo samo bilans stanja i bilans uspeha kao obavezu što, priznaćete, bitno umanjuje troškove i bitno potpomaže kvalitetnijem poslovnom ambijentu, ako ćete generalno, kada je u pitanju privreda Srbije. Dakle, primenu međunarodnih računovodstvenih standarda imamo za samo nekih 1.400 preduzeća, što je isto tako jedan kvalitet i ja verujem da je Vlada odmerila na pravi način, i da je ovo jedan broj preduzeća maksimalan, koji je morao da poštuje ovu proceduru, jer je to bitno i zbog kredibiliteta privrednog i finansijskog zemlje, i zbog mogućnosti da strani investitori sagledaju stvarne te informacije naših preduzeća i eventualno se opredele za neko ozbiljnije ulaganje kod nas. Znači, pojednostavljenje je očigledno, jer ako imate činjenicu da sa nekih 2.300 strana za pojedina preduzeća, da je ta obaveza pala samo na nekih 250 strana izveštaja, sasvim je jasno da ovaj zakon ide ka efikasnijem i kvalitetnijem računovodstvu i ja mislim da sa te strane nema nikakve dileme i da će Srpska napredna stranka u danu za glasanje podržati ovaj zakon. Ono na čemu je Srpska napredna stranka insistirala amandmanima koje sam pomenuo na početku svog izlaganja, odnosi se na dostavljanje finansijskih izveštaja. Čini nam se da je neophodno da se u Srbiji formira jedna baza podataka koja bi bila sveobuhvatna i čini nam se da Vlada možda nije na pravi način sagledala potrebu da ipak ta krovna institucija bude Narodna banka Srbije, i umesto Agencije za privredne registre, koja pre svega evidentira neke statusne, ugovorne obaveze, registruje privredne subjekte, registruje finansijske izveštaje, da je Narodna banka u situaciji da može da i kontroliše te izveštaje i da osim tog kvaliteta u odnosu na Agenciju za privredne registre, imamo i smanjenje rizika na finansijskom tržištu i tržištu kapitala, jer je ipak Narodna banka institucija koja je nezavisna, koja ima maksimalni kredibilitet i koji bi na ovaj način bilo omogućeno da objedini i stvori jednu bazu podataka koja bi bila, onako respektabilna za sve privrednike i za sve investitore, bili oni domaći ili strani. Mislim da bi centralizacija potpomogla Narodnoj banci i kod razvoja nekih poslova koji dotiču rejting. Kod procena rizika poslovanja, mislim da bismo mogli da imamo znatno unapređeniji rad Narodne banke Srbije samom činjenicom da bi imala relevantne podatke. Potrudili smo se da sa ovih desetak amandmana, koje smo podneli, dopunimo ovaj zakon i tražićemo razumevanje i kod kolega iz poslaničkih grupa iz vlasti i iz opozicije. Nadamo se da će i oni prepoznati jedan kvalitet u ovim amandmanima, jednu dobru nameru da modernizujemo našu ekonomiju, da se približimo nekim standardima koji već postoje u evropskim zemljama i da ćemo dobiti razumevanje koalicionih partnera, pre svega, kolega iz opozicije za ove amandmane i da ćete u Danu za glasanje podržati ove amandmane SNS za dobrobit jednog kvalitetnijeg računovodstva i dobijanja jedne sveobuhvatne baze podataka pod jednom institucijom, koja je bez sumnje kredibilna, pouzdana i nezavisna, a što je jako bitno kada su finansijski izveštaji u pitanju i što nismo u punoj meri imali u godinama, rekao bih i u decenijama, koje su iza nas. Hvala.
Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika želi reč? Reč ima narodni poslanik Teodora Vlahović.
Poštovana ministarko Kalanović, poštovana potpredsednice, uvaženi narodni poslanici, htela bih na početku da se izvinim zato što sam zbog svojih radnih obaveza došla kasnije na ovo zasedanje i nisam bila u mogućnosti da čujem uvodno obrazloženje , koje je dala gospođa ministar. Jedino sam uspela da pročitam stenografske beleške, ali nisam uspela da pročitam, s obzirom na kratkoću vremena, sve diskusije mojih uvaženih kolega koji su bili ovlašćeni predstavnici. Izvinjavam se, ako ću postaviti neko pitanje na koje je već dat odgovor ili ako se ponovim u nekom delu. Ova tri predloga zakona koja se danas nalaze ispred poslanika, Zakon o računovodstvu, reviziji, faktoringu, su tri veoma bitna zakona za stvaranje privrednog ambijenta u Srbiji. Oni sami po sebi jesu bolji način regulisanja oblasti, nego što je to do sada bilo. U dolasku, s obzirom da su i druge kolege spominjale, nekada davno, kakav sistem smo imali kontrole finansijskog izveštavanja, za Novi Sad jedan bivši novosadski finansijski direktor, sada u penziji, kada je pitao o čemu raspravljamo, rekao je – šteta je ukinuti SDK, a u međuvremenu ništa nije učinjeno u toj kontroli finansijskog poslovanja, što bi na adekvatan način to zamenilo, iako su u nekim zemljama u okruženju, odnosno bivšim republikama, taj deo službe na neki način sačuvali neke funkcije koje su bile bitne kako bi finansijsko poslovanje bilo na pravi način iskazano i na pravi način kontrolisano. Kada govorimo o zakonu o računovodstvu, samo njegovo odvajanje od materije revizije, moram reći, pojednostavljuje njegovo praćenje, odnosno mnogo je lakše pratiti oblast računovodstva od oblasti revizije. Ukazala bih samo na nekoliko stvari za koje se čini da su dobre i na neke opaske i upozorenja, više za podzakonske akte, u kom pravcu smatram da bi trebalo sačiniti podzakonske akte da ne bi, ono što smo hteli da bude dobro, učinili medveđu uslugu određenim privrednim subjektima. U ovom zakonu privredna društva se dele ili se izdvajaju privredna društva na mikro od grupacije malih preduzeća. Da sada ne govorimo o količini i broju stranica, svakako smatram da ni 2500, pa ni 250 stranica za jedno mikropreduzeće, preduzeće koje zapošljava 10 radnika sa malim prometom, a posebno kada znamo da su ta mikropreduzeća često porodična i najčešće zapošljavaju dva-tri radnika, onda ima potrebe da se uprosti ili da se zadrži, jer mala preduzeća su do sada imala bilans uspeha, bilans stanja i aneks uz poslovanje. Ostaje sada otvoreno pitanje – kako će Ministarstvo finansija svojim pravilnikom, na koji način i kako će izgledati u odnosu na ove izveštaje o bilansu uspeha, bilansu stanja i taj aneks, kakav će biti taj sadržaj? Zašto ja ovo ističem, bez obzira što smatram da je veoma bitno pojednostaviti poslovanje i iskazivanje finansijskog rezultata mikropreduzeća? Iz prostog razloga, kada se ne primenjuju međunarodni finansijski izveštaji za mala i srednja pravna lica i u situaciji kada na drugačiji način iskazujemo od ostatka Evrope, da li će to umanjiti njihovu mogućnost za stvaranje partnerstva, da nađu ino-partnera u nekim poslovima i koliko će takvo izveštavanje njima olakšati prilaz kreditima, nekim finansijskim sredstvima na tržištu?. Kako posle ne bi bilo neminovno, da ovo što smo im na ovaj način pojednostavili, da ih dovedemo u teži problem u datoj situaciji, odnosno da čine dodatne izveštaje kako bi neke svoje pozicije obrazlagali. Smatram da tim pravilnikom treba da se vodi računa, da oni po ovom finansijskom izveštavanju budu konkurentni. Sa druge strane, smatram da u ovom zakonu ima nekih nepreciznosti koje bih volela, ako bi mogla, danas da dobijem. Ako ne, to će biti jedno od prvih pitanja gde ćemo tražiti tumačenje. To je u definiciji neprofitnih ili društva koja su osnovana ne radi ostvarivanja profita. Te nedobitne organizacije, vidimo da im se vraća kontni plan. One su tu definisana kao udruženja, kao zadužbine, fondacije itd. Znači, one koje su osnovane tako što delom dobiju sredstva iz budžeta, a delom se finansiraju od članarine. Iz ovog dela, s obzirom da se dele i po kontnom okviru, ostaje pitanje, ostaje jedna kategorija koja ovde nije obuhvaćena i koja je na ivici između ovog neprofitnog dela i ovog dela koji reguliše Narodna banka Srbije, gde kontrolu i kontni okvir vrši Narodna banka Srbije u krajnjem ishodu, a radi se o drugim finansijskim institucijama. Radi se o fondovima koji su osnovani na nivou pokrajine i lokalne samouprave, a koji nisu budžetski fondovi.To su pravna lica. Znamo da Republički fond za razvoj, Fond za razvoj Republike Srbije, s obzirom na svoju veličinu, svrstava se u drugu finansijsku praktičnu instituciju i primenjuje kontni okvir za banke, ali ostali fondovi do sada su primenjivali kontni okvir za pravna lica koja su bila kao i za privredu. Sada je tu nejasno da li će oni, s obzirom da se ne osnivaju radi ostvarivanja dobiti, da li će oni potpadati pod ovu kategoriju neprofitnih, sa drugim kontnim okvirom. To je veoma važno, jer nije samo kontni plan i kontni okvir. To je veoma važno zato što sve finansijske institucije koje imaju kontrolu NBS, imaju i kontni okvir za banke i finansijske institucije, imaju kontrolu NBS, čak mesečno izveštavanje, što praktično iz nedovoljno jasnog preciziranja ove kategorije, praktično veoma brzo, primenom ovog zakona, ove institucije mogu doći i u finansijski prekršaj. Ono što smatram da bi trebalo i dalje regulisati u ovom, odnosno što je praktično ostalo, ako je negde napisano možda nisam primetila, ali sa velikom pažnjom sam analizirala zakon, ostalo je pitanje koje je dosta stvaralo probleme, a to je – ko daje obavezujuća tumačenja u primeni međunarodnih i finansijskih standarda, odnosno međunarodnih i finansijskih standarda u Srbiji. Znači, autentično tumačenje, s obzirom da smo imali u praksi različita tumačenja stručne javnosti i jedno od velikih pitanja bilo je kursiranje primljenih i datih deviznih avansa, kao primer, da ne opterećujem drugim primerima, da znamo tačno gde da se obratimo za autentična tumačenja, a to je nešto što bi trebalo definisati, jer mi se čini da nije definisano. Zatim, velika grupa sada pravnih lica praktično je izuzeta od revizije, jer je drugačija podela pravnih lica. Manja grupa ili manji broj pravnih lica imaju reviziju. To je jedna priča. Sa druge strane, ovaj zakon je sasvim napustio licenciranje u oblasti vođenja knjigovodstva. To je jedno stvarno pitanje. Čitala sam pažljivo obrazloženje i mogla bih da se složim i da potpišem to obrazloženje, da je bilo potrebe da se to pojednostavi, da što više ljudi radi taj posao i sa tim bih mogla da se složim, ali se ne bih mogla složiti da ćemo time postići u kvalitetu finansijskog izveštavanja. Odgovornost je bila i ostala na odgovornim licima, na rukovodstvu. Veoma je bitno bilo da kvalitet kuće koju izaberemo ili lica koje izaberemo, s obzirom da su računovođe pojedinačno licencirali, jeste bilo da znamo da oni raspolažu odgovarajućim sertifikatom, jer je to podrazumevalo da su u udruženju i da imaju stalnu edukaciju. Ovako postoji jedna mogućnost i znam da je to bila primedba iz javne rasprave, postoji mogućnost da u ovom delu, potenciranjem odgovornosti rukovodećeg kadra, sa jedne strane nelicenciranjem, neselektiranjem u ovoj oblasti, postoji mogućnost da u ovom poslu, veoma odgovornom, dobijemo manje odgovornosti od onoga što bi želeli. Još bih ukazala u ovom delu oko zakona da je čuvanje elektronskih isprava, to što je regulisano u članu 24, u pravilniku bi trebalo i čuvanje elektronskih isprava da se definiše, s obzirom da mi jako dugo čekamo zakon o arhiviranju. Mi taj novi zakon o arhiviranju čekamo jako dugo. Nemam informacije, možda u Vladi postoji informacija, kada će on biti. U tom zakonu zapravo očekujemo arhiviranje u skladu sa novim tehničkim mogućnostima, koristimo svi internet itd, a zapravo nemamo odgovarajući propis koji prati arhiviranje. U ovoj oblasti je veoma bitno arhiviranje, veoma bitno je čuvanje dokumentacije. Posebno je važno arhiviranje i čuvanje knjiga i strašno je bitno da se to pitanje reši. Predlažem da imate razumevanja prema tome i da u tom pravilniku, u kojem vidim rok koji je dat, ako će se taj rok ispoštovati, a zapravo kažem, sam novi zakon o arhiviranju još uvek mi se čini suviše daleko, a nama stvara veliki problem u praksi. Kada govorimo o Zakonu o reviziji, svakako bih istakla da je veoma dobro što su revizorske kuće dobile kontrolu, to smatram izuzetno važnim. Smatram da svaki posao koji se radi, posebno kada se radi o ovako velikim ciframa, treba da ima odgovarajuću kontrolu. Iskustva imamo razna, bez da pominjem i jednu kuću ili da nekom nešto posebno zameram, ali imali smo iskustva u praksi da nisu izveštaji bili uvek najkorektniji, da imamo dva izveštaja, dve revizorske kuće u istoj godini i to revizorske kuće sa najvećim ocenama i kvalifikacijama, da su sasvim različiti i to toliko različiti da drastično prikazuju finansijske situacije. To je nešto što bi trebalo svakako da se spreči. Videla sam amandman odbora i to jeste dobar amandman, jer u tom delu nije ispoštovana direktiva, odnosno bitno je ko vrši upravljanje revizorskim kućama, neko ko je osnivač. Mislim da je to korektnije primenjeno, a sada je druga stvar da li smo mi hteli drugačije da i vlasništvo, kao kod nekih drugih delatnosti, povežemo za ovlašćene i licencirane revizore. U ovom delu, s obzirom da javna preduzeća obavezno podležu eksternoj, komercijalnoj, nezavisnoj reviziji, istovremeno podležu državnoj reviziji. U razgovoru sa državnim revizorima pokazalo se da bi možda bilo dobro da se na neki način, bez obzira što su to dve odvojene vrste revizije, da bi trebalo i da bi bilo dobro da na neki način se sačini ta veza između toga da javna preduzeća imaju i nezavisnu i državnu reviziju, da li bi to bilo dostavljanjem revizorskih izveštaja državnom revizoru, da li bi državni revizor mogao, kada oceni da je revizorski izveštaj nekorektan. Posebno, pošto smo do sada imali pet godina da jedna revizorska kuća je mogla da nam vrši reviziju, mi sada dobijamo do sedam godina i dobro je što nije napravljen spoj na 12 godina. Sedam godina može da nam ostane isti ovlašćeni revizor koji nam vodi tim. Praktično, gubi se ta distanca, nekada distanca objektivnosti, nekada ne samo iz zle namere i prikrivanja, nego prosto gubite distancu koja vam je nužna kada sa nekim dugo radite. Možda državnom revizoru dati neke mogućnosti ukazivanja na nekorektnost tih izveštaja, koji bi opet u oceni rada revizorskih kuća imao uticaja. To govorim isključivo kada se radi o javnim preduzećima, odnosno o onima koje kontroliše državni revizor. Što se tiče Zakona o faktoringu, mislim da je dobro što je rešen. Iz čitanja, mislim da tu ima dovoljno koraka da se on može primeniti. On je institut kojega veoma dugo poznajemo i primenjuje se u Srbiji, ali, svakako u nedovoljnom broju slučajeva, iz prostog razloga što nije do kraja bio regulisan, a istovremeno zato što je na tom tržištu bilo veoma nekorektnih poteza u kome korisnici faktoringa nisu bili dobro zaštićeni. Dobro je što se i u ovoj oblasti čini transparentnijim i evidentirani su ugovori, kao i u mnogim drugim oblastima, kada govorim i time ću završiti, kada govorimo i o transparentnosti i o doprinosu Agencije za registar upravo u tom delu transparentnosti i evidencija, onda pitam – da li se ne smatra da bi bilo poželjno da se u punoj transparentnosti za sve nas koji koristimo finansijske izveštaje pravnih lica, ne bi li bilo bolje i transparentnije i jednostavnije da se na sajtu agencije, koji mi se čini da je uvek ažuriran, dobro organizovan i mislim da ima potencijala, da se objave u celosti finansijski izveštaji a ne samo izvodi? Jer, u celosti se obavljaju samo za one kojima se radi revizija. Znači, sada za veliki broj mi ćemo dobiti izvode iz izveštaja, a to nam ne daje o klijentima potpunu informaciju. S druge strane, teramo one s kojima radimo da stalno svoje izveštaje umnožavaju i nepotrebno ih opterećujemo u poslovnim odnosima kada konkurišu za bilo kakva sredstva.
Hvala. Ministarka Kalanović. Izvolite.
Poštovana narodna poslanice, zahvaljujem vam se na vrlo konstruktivnoj diskusiji. Uz dosta pohvala ovim zakonima, imamo niz postavljenih pitanja koja su vezana delom za tumačenje, delom za preporuke o implementaciji. Ministarstvo finansija i privrede bi bilo zahvalno da u pismenom obliku vaše predloge dostavite, zato što bi deo vaših pitanja objavilo na svom sajtu kao putokaz onima koji će implementirati zakone u narednom periodu, jer su te stvari već i predviđene i definisane u dobroj meri zakonom i podzakonskim aktima. Kad govorimo o ovlašćenim računovođama, čini mi se da je dosta nedoumica bilo oko toga da li mi danas nećemo ni po koju cenu imati revizore koji su licencirani, koji imaju preporuku Saveza računovođa? Ne, oni su potpuno ravnopravni sa svim ostalima, ali, ako ste pročitali kaznene odredbe i kolektivnu odgovornost, potpuno vam je jasno da će računovođe i te kako u narednom periodu povesti računa i o svojoj odgovornosti i o svojoj edukaciji. Jer, oni su odgovorna lica, isto kao i direktori i nadzorni odbori. Postoji određeni broj pitanja vezan za izveštaje koji će biti u narednom periodu u celosti objavljivani na sajtu Agencije za privredne registre i jedan broj tumačenja oko toga gde danas spadaju fondovi, pokrajinski, lokalni? Stručne službe mi upravo signaliziraju da su oni svrstani u pravna lica koja u skladu sa posebnim propisima primenjuju odredbe ovog zakona. Verovatno će biti još mnogo nedoumica kod privrednika, radi se o novim zakonima, o sistemskim zakonima, koji će se obraćati vama kao svojim legitimnim predstavnicima u parlamentu i bili bismo vam jako zahvalni da ta pitanja dostavljate, kako bismo tumačenja zakona mogli da objavljujemo na sajtu, što bi pomoglo u daljem njihovom poslovanju i eventualnom izboru revizorskih kuća ili samostalnih revizora, kad je revizija u pitanju. Zahvaljujem vam se na današnjoj diskusiji koja je pokazala da zajedno možemo da radimo i kao vladajuća većina i kao opozicija na unapređenju onih zakona koji su istinski važni za našu privredu, jer smo svi veoma svesni da privredi danas treba i podrška i pomoć. Hvala vam.
Hvala. Reč ima Teodora Vlahović, replika. Izvolite.
Zahvaljujem se, samo bih htela da preciziram. Nesporno je da ti fondovi potpadaju pod ovaj zakon. Od ovog zakona se izuzima crkva, kada ne privređuje, i ništa drugo, paušalci i oni koji ne vode dvojno knjigovodstvo. Ali, ovo nije taj slučaj. To je jasno. Nije jasno u koju kategoriju, da li će to biti kao nedobitna, u ostala pravna lica, ili će biti, s obzirom da neki od njih daju kredite, neki daju garancije, itd, će biti u delu onog gde su finansijske organizacije? Tu je ta nejasnoća. Znači, između dve kategorije, zato što je to zapravo suštinsko pitanje u vođenju poslovanja. Ne radi se tu samo o kontnom planu. Slažem se, ako je to tako usko specijalizovano pitanje, ja ću to pitanje, čim se zakon usvoji, proslediti Ministarstvu finansija i tražiti odgovarajuće tumačenje. Zahvaljujem se.
Hvala. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova, do završetka zajedničkog načelnog pretresa o predlozima zakona iz tač. 6, 7. i 8. dnevnog reda. Određujem pauzu. Sa radom nastavljamo u 15.15 časova. Hvala. [[Posle pauze]] Prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč. Reč ima narodna poslanica Jelena Travar Miljević. Izvolite.
Zahvaljujem poštovana predsedavajuća, poštovana ministarka, kolege, koleginice i građani, dozvoliću sebi danas da govorim samo o Predlogu zakona o faktoringu. To je jedan od zakona koji danas, rekla bih, ima podršku svih parlamentarnih grupa u ovoj skupštini. Faktoring kao prodaja potraživanja, i ono zbog čega ću sebi dozvoliti da govorim o ovome je, činjenica da još uvek nedovoljan broj preduzetnika i privrednih subjekata poznaje i koristi dovoljno ovu materiju. Inače, definicija faktoringa kao finansijske usluge kupoprodaje postojećeg nedospelog ili kratkoročnog novčanog potraživanja nastalo po osnovu ugovora o prodaji robe ili pružanja usluge u zemlji ili inostranstvu. Kada govorimo o faktoringu ne mogu da ne spomenem trenutak kada sam prvi put ušla u rad državne administracije, to je bilo 2006. godine, a dolazim iz opštine Žitište, koja je jedna od najnerazvijenijih opština. Tada sam, kao i danas imala samojedan cilj, a cilj je otvoriti što više radnih mesta, pojednostaviti što više procedura i omogućiti što većem broju građana jedan pristojan život. Kada govorimo o faktoringu kao mogućnosti prevremene naplate potraživanja ili vida sigurnosti da će neko svoje potraživanje naplatiti, jeste svakako nešto što svakog privrednika brine u Srbiji, da li će upravo uspeti da naplati svoja potraživanja. Ono što bih istakla kao pozitivno jeste upravo doslednost URS, jer smo pre godinu dana, malo više doduše, obećali par stvari i sada podignute glave mogu da kažem da mi je zadovoljstvo što smo ih ispunili. Ispunili smo i stvorili mogućnosti da preduzetnici plate PDV tek kad robu naplate, da smo podigli cenzus za obavezan ulazak malih i srednjih preduzeća u sistem PDV, da smo usvojili Zakon o rokovima za izmirenje novčanih transakcija, to je bilo nešto na šta su mi se privrednici veoma često žalili. Ukinuli smo preko 130 parafiskalnih nameta. Usvojili su se penali za državu ako kasni sa povraćajem PDV privrednicima. Zakon o faktoringu kao nastavak pozitivnih koraka u smislu stvaranja što povoljnijih uslova za rad privrede. To je ono oko čega mislim da imamo puno jedinstvo u URS i to je nešto što mislim da treba da zagovaramo svi u parlamentu i oko čega treba da imamo pun konsenzus. Zbog toga mislim da URS zaslužuju puno poverenje privrednika upravo zato što smo napravili niz koraka za koja su naši ministri dobili priznanja kako u inostranstvu tako su prepoznati u državi da rade dobre stvari. Faktoring kao mogućnost jednostavnog sticanja novčanih sredstava i faktoring koji stvara uslove za efikasno finansiranje poslovanja bez angažovanja dodatnih bankarskih kredita i bez administrativnih postupaka, dovoljna su potraživanja i bonitet firme. To je ono što je neophodno privredi danas. Ono što očekujemo kada donesemo ovaj zakon jeste povećanje likvidnosti, solventnosti privrednih subjekata, povećanje domaćih i stranih investicija, povećanje konkurentnosti privrednih subjekata, veća dostupnost izvorima finansiranja, smanjenje zaduženosti privrednih subjekata i naravno dugoročno povećanje zaposlenosti i javnih prihoda. Naravno da je uloga politike da stvara ambijent, definiše okvire za poslovanje, ali isto tako i jača pravnu sigurnost. U vreme finansijske krize pokazalo se da postoji povećana tražnja za faktoringom, mada je on u Srbiji prisutan već osam godinama, u nekim zemljama čak od 1992. godine. Donošenje ovog zakona predstavlja praktično potrebu da uvedemo nešto što postoji pod jedan legalan krov. Naravno, zbog toga verovatno nije ni moglo doći do njegove pune primene, odnosno do pune primene faktoringa u ovoj državi jer nismo imali jasan zakonski okvir iako ga već, kao što sam rekla pružaju određene strane i domaće faktoring kompanije. Ako ja imam dobre podatke oko osam banaka u Srbiji, kao i Agencija za osiguranje i finansiranje izvoza Republike Srbije. Po nekim nezvaničnim podacima Agencija za osiguranje i finansiranje izvoza ima oko pet hiljada faktura godišnje. Domaće i strane firme oko 30 hiljada faktura. Ono što jeste interesantno da u 2009. godini je bio četvorostruko veći promet u odnosu na 2007. godinu kada govorimo o faktoringu i to je nešto što beleži konstantan rast. Jasno definisanje uslova za obavljanje faktoringa jeste nešto što je deo ovog zakona. Osnovni kapital gde lično ne mislim da je suviše mali, jer ako imamo tendenciju da taj kapital kruži i da se vrti, što jeste jedan od preduslova za razvoj privrede, mislim da treba pružiti šansu ovakvom rešenju. Takođe, odobrenje i uslovi za obavljanje faktoringa, nadzor nad poslovima faktoringa, uvođenje registra faktoringa, evidencija izdatih i oduzetih odobrenja, što svakako jeste jedan od preduslova za transparentan rad, ali isto tako i za podizanje poverenja ljudi koji bi da koriste jedan instrument kao što je faktoring, što klijenti što faktoring agencije. Vrste faktoringa, domaći i međunarodni, jednofaktorski i dvofaktorski, sa i bez regresa, sve je to definisano ovim zakonom i ono što bih želela da pohvalim, a to sam razmenjivala i sa kolegama u pauzi, jeste činjenica da je ovaj zakon dosta detaljno razradio sve ono što treba da bude predmet samog faktoringa, pa čak i ugovor o faktoring, šta to ugovor sadrži, koji su obavezni elementi, zabrana zaključivanja više ugovora koji za predmet imaju prodaju istog potraživanja, prava, obaveze i odgovornosti, od toga šta treba da radi faktor preko toga šta treba da radi onaj koji prodaje sva potraživanja. Definisano je vršenje nadzora i kaznene odredbe. Iako ovaj zakon donosi do povećanja pravne sigurnosti u poslovanju ugovornih strana, a to je nešto što je svakako neophodno svakom domaćem i stranom investitoru, pravo na sigurnost. Ako usvajanje ovog zakona doprinosi stabilnom poslovanju i sigurniju finansijsku budućnost preduzećima, što je neophodno u uslovima rastuće konkurencije, otežanih uslova privređivanja i svetske ekonomske krize koja nas nije obišla, onda nema razloga da ovaj zakon ne dobije moju punu podršku. Ako će ovaj zakon dovesti do toga da sačuvamo malo, srednje preduzeće, da sačuvamo radna mesta i stvorimo mogućnosti da jačamo svoju privredu i time zaposlimo veći broj ljudi, ovaj zakon ima moju punu podršku. Zahvaljujem.
Narodna poslanica Radmila Gerov.
Zahvaljujem predsedavajuća. Uvažena ministarska, predstavnici ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, vi ste u vešem uvodnom izlaganju govorili o tome šta mislite o ovim zakonima koji su danas na dnevnom redu. Između ostalog, rekli ste i to da su zakoni usaglašeni sa pojedinim direktivama EU, da je dobro to što uvodite mikro preduzeća kao novinu u zakonu o računovodstvu, a malo pažnje posvetili ste javnoj raspravi, govoreći o tome kako je javna rasprava po ovim zakonima bila duga. U obrazloženju zakona kažete da je javna rasprava bila 12. marta 2013. godine, da ste pojedine primedbe prihvatili a pojedine primedbe niste prihvatili od strane nezavisnih institucija. Tu se radi o primedbi pojedinih udruženja računovođa, preduzeća za reviziju kao i predstavnika privrednih društava koje se odnose na uvođenje sertifikata licima koje vode poslovne knjige. Kao Vlada smatrali ste da takva primedba nije osnovana. Gospođo ministarska, vi ste na neki način obmanuli javnost. Nakon ove javne rasprave i nakon što su svi imali pravo i priliku da kažu šta misle o Nacrtu zakona, vi ste pojedine članove zakona izmenili nakon što je održana javna rasprava. Tako je Komora ovlašćenih revizora koja je formirala radnu grupu da bi nam dala mišljenje i dala nam je mišljenje pre 12. marta nakon toga nije mogla da se izjasni o određenim članovima zakona o revizije jer ste bukvalno podmetnuli nakon javne rasprave. Onda kada obrazložite neki zakon kažite bila je javna rasprava, ali smo nakon javne rasprave mi uveli, izmenili, dodali nove članove koji nisu bili na javnoj raspravi i tek onda možete da kažete da je bila javna rasprava, ovako za nas u LDP možemo slobodno da kažemo da javna rasprava nije bila. Govorili ste o tome koje su konkretne primedbe i zbog čega ih ne dajemo na pojedine zakone? U članu 7. Zakona o reviziji, vi uvodite novu praksu da Ministarstvo finansija izdaje licence ovlašćenim revizorima. Do sada je to radila Komora. Zbog čega sada to treba da radi Ministarstvo finansija? Mi smatramo da je loše rešenje, da će se kasniti sa izdajom licenci i da su to dodatni troškovi jer Ministarstvo finansija, pre svega treba da uvede novi sistem i obuči nove kadrove u Ministarstvu, kako bi izdavali licence. Za nas u LDP to nije prihvatljivo rešenje. Takođe, članom 25. Zakona o reviziji, definišete ugovor i obavezne elemente ugovora o reviziji koji zaključuju društvo za reviziju sa svojim klijentima. Navedeni obavezni elementi nameću društvima za reviziju da unapred opredele vreme koje je potrebno da se revizija uradi po svakom članu tima. Mi smatramo da je ovakvo rešenje, pre svega, nepraktično jer je izuzetno teško izračunati koje je vreme tačno potrebno za svakog pojedinačnog člana da uradi poslove potrebe za sastavljanje revizorskog izveštaja. Šta će se desiti ministarka, kada se pojedini član revizorskog tima razboli, dobije grip, znači revizorska kuća će morati da aneksira ugovor sa svojim klijentom zbog izmene člana tima. Mi zato smatramo da je dovoljno bilo da ugovor sadrži elemente koliko dana je potrebno za reviziju, koliko članova broji tim, a ne i detalje i posebno za svakog člana tima, jer složićete se da je apsolutno nedopustivo, ako se neko razboli da treba da radite aneks ugovora. Najdrastičnija i najlošija stvar je član 21. Zakona o reviziji, ma koliko da vi želite da opravdate da tim članom 21. kojim uvodite novu praksu da sva pravna lica čiji je prihod veći od 4,4 miliona evra podležu reviziji, da time pravite određene uštede, mi smatramo da nije tako. Tačno je da revizorski izveštaj košta, ali je mnogo manja šteta uraditi revizorski izveštaj nego ne uraditi ga. Na ovaj način smatramo da bez obzira što revizorska struka ima značajno mesto u finansijskom sistemu EU, vi ovakvom izmenom zakona prosto takve mere u potpunosti zaustavljaju tek započet razvoj revizorske profesije u našoj zemlji, a njeno zaostajanje za članicama EU bi bilo dodatno povećano. Mi smatramo da bi ovakve izmene zaustavile zapošljavanje i obuku novih radnika u preduzećima za reviziju odnosno da bi proizvele upravo suprotan efekat i dovele do otpuštanja više stotina radnika. Revizija obavljena u skladu sa međunarodnim standardima revizije doprinosi podizanju nivoa finansijske discipline, a vi ste rekli gospođo ministarka da se zalažete za finansijsku disciplinu i značajno olakšava implementaciju međunarodnih računa, ocena i standarda i međunarodnih standarda finansijskog izveštavanja. Zato mi smatramo da nije u interesu naše zemlje da se umanji broj obaveznika revizije kroz povećanje kriterijuma već da je interes u stvari potpuno suprotan i da treba ići na širenje baze obveznika revizije. Sada ću reći i primer zašto tako mislimo. Bez obzira na činjenicu što će i ovim zakonom RTB Bor biti obuhvaćen u procesu revizije, a bio je obuhvaćen i sada, želim samo da vam ukažem koliko je štetno što ste povećali iznos na 4,4 miliona evra kao obavezu za vršenju revizije umesto na primer, da to bude 2,5 miliona. U Zakonu o računovodstvu u članu 5. Zakona kaže se da sva pravna lica i preduzetnici moraju da poštuju sastavljanje finansijskih izveštaja u skladu sa zakonom, sada o računovodstvu, nekada o računovodstvu i reviziji. Šta se dešava ministarka sa onima koji ne poštuju to? Koje sankcije trpe takve firme? To ću konkretno da vas pitam za RTB Bor. RTB Bor podleže reviziji i podlože tome da mora sve svoje izveštaje da uradi u skladu sa Zakonom o računovodstvu a do sada Zakonom o računovodstvu i revizijama. Ukoliko nezavisni revizori godinama unazad 2009, pa 2010, pa 2011. godine uzdržavaju mišljenje od finansijskog izveštaja i matičnog društva, tj. konsolidovanog i zavisnih društva, ko preduzima mere zbog čega se ne poštuju revizorski izveštaji? To nema nigde u zakonu. Vi ste u zakonu definisali da svi izveštaji treba da idu na sajt agencije, pa šta ako su na sajtu, ukoliko revizor za RTB Bor kaže – ne izražavamo mišljenje da finansijski izveštaji iskazuju objektivno i istinito finansijski položaj društva na dan 31. decembar 2011. godine, kao rezultat poslovanja i novčane tokove za godinu koja se završava na taj dan, jer finansijski izveštaji nisu u skladu sa računovodstvenim propisima Republike Srbije. Šta to znači? To znači da RTB Bor ne poštuje Zakon o računovodstvu, ne poštuje međunarodne standarde. Revizor još kaže i to da izveštaji nisu rađeni po međunarodnim standardima finansijskog izveštavanja, da se ne primenjuje međunarodni računovodstveni standard, Zakon o računovodstvu i reviziji. Kaže i to da je Pravilnik o računovodstvu, to je interni akt donet 1998. godine i da nakon toga nije usklađen sa važećim propisima o računovodstvu i reviziji. Moram sada da vas pitam, da li je generalni direktor RTB Bor, Blagoje Spaskovski, živi u 1998-oj godini i da li zna da je ovo 2013. godina. Ako ovaj parlament i Vlada non stop daju garancije RTB Bor-u, može li taj RTB Bor makar da poštuje propise ove zemlje. Šta se dešava sa ovakvim mišljenjem? Ništa. Revizor kaže sledeće – mi smo obavili reviziju finansijskih izveštaja društva za prethodni period o kojim smo se uzdržali od mišljenja. Društvo nije postupilo po izraženim rezervama i korigovalo značajne materijalne greške i mi ne možemo da utvrdimo poslovanje. Koja je korist od toga što je to objavljeno na sajtu? Nikakva. Da li ima neke posledice RTB Bor? Nema. Pa čemu onda služi Zakon o računovodstvu i Zakon o reviziji kada niko dalje ne vrši kontrolu. Onog trenutka vi kažete, članom 33. zakona stav 3. da sva pravna lica moraju to da objave na sajtu i to je u redu. Šta dalje? Oni objave da imaju nepravilnosti i dalje nikom ništa. U tim izveštajima revizora za RTB Bor jasno može da se utvrdi sledeće. Da je konsolidovani izveštaj o promenama na kapitalu RTB Bor da je iskazan gubitak iznad visine kapitala, u 2009. godini 22 milijarde i 800 miliona, u 2010. godini 22 milijarde 882 miliona, a u 2011. godini 23 milijarde 683 miliona. Pa, ako neko ima takav gubitak, da li mi njega treba da kontrolišemo? Ako revizor napiše da nešto nije ispravno ko dalje sprovodi kontrolu? Znači, vi takve elemente niste uneli ni u novi Zakon o računovodstvu. Činjenica je koju ukazuje revizor je ta da je RTB Bor vanknjižni vlasnik kluba RTB. Znači, i RTB Bor, a to se vidi u revizorskom izveštaju za 2011. godinu, u taj klub RTB, a to znači u restoran, u banket salu, u sobe za prenoćište, uložio 170 i nešto miliona dinara. Znači, u nešto čega nije bio vlasnik i čija imovina nije uknjižena 2011. godine. Dok 2012. godine, zamislite čuda, mimo odeljenja za urbanizam, daje retroaktivnu građevinsku dozvolu. Gde to postoji u ovoj zemlji? Svaki građanin mora da dobije lokacijsku dozvolu pre izvođenja radova. Da li je to krivično delo? Istovremeno ih vi oslobađate od poreza i doprinosa, a oni ulažu u banket sale. Znači, ne ulažu 100 dinara nego 173 miliona dok ova država, na teret građana, njima otpisuje druga dugovanja. Zbog čega? Da bi Blagoje Spaskovski tamo mogao da peva u restoranu ili da naručuje krmenadle od jelena. Verovatno zato treba da uložimo i u lovstvo u ovoj godini. Nije samo to ministarka, revizor kaže i ovako – po izvodu otvorenih stavki sa NIS-om, RTB je dužan dve milijarde, a RTB u svom izveštaju prikazuje 500 miliona. Čekajte gde je tih milijardu i po? Kako je moguće da revizora godinama u nazad, tri godine u nazad piše da RTB Bor nije obezbedio učešće u kapitalu Instituta za bakar Bor, Fabrike lak žice Bor u stečaju i Fabrike opreme i delova Bor u stečaju. Znači da on sve te tri firme vodi kao svoje vlasništvo, a one su potpuno nezavisne, nemaju nikakve veze sa RTB. U pitanju je imovina od 600 miliona koju RTB knjiži kao da je njihova, iako nije. Time pokazuje da ima veću imovinu nego što jeste. Takođe, pokazuje se i to da RTB Bor nema usaglašeno stanje obaveza sa Agencijom za osiguranje depozita i borskom bankom i to prema londonskom klubu, za dve i po milijarde. Prema pariskom klubu za 192 miliona, a za kamate dve i po milijarde. Revizor kaže da su na taj način potcenjene obaveze po osnovu glavnice, kamata i finansijski rashod, a time se precenjuje i finansijski rezultat. Koliki je onda gubitak RTB Bor? Samo za kamate glavnice, tu je u pitanju pet i po milijardi, ovo što su uknjižili tuđu imovinu na sebe, još 600 miliona. Tu je gubitak RTB Bor 23 milijarde ili 33 milijarde. Kako mi onda tražimo strateškog partnera? Tu je osnovno pitanje sledeće, revizor nezavisni je vršio kontrolu. Izveštaj o izvršenoj kontroli je istaknut u skladu sa Zakonom o agenciji. Dalje nikome ništa. To niste predvideli novim Zakonom o računovodstvu i to je osnovna naša kritika. Ne radi se samo o RTB, radi se i o ostalim firmama. Znači, kada nezavisni revizor skrene pažnju, i naredne godine ta firma ne uradi ništa po tom pitanju, pa prođe još jedna godina, a oni opet ništa, čekajte, da li tu neko čini krivično delo? Da li tu ima neke odgovornosti ili nema nikakve ili se odgovornost odnosi isključivo na privatne preduzetnike, to će biti sada mikro preduzeća, na mala i srednja preduzeća. Ova preduzeća, iako RTB Bor nije u državnom vlasništvu, nikome ništa. Mislim da ljudi koji treba da poštuju zakon su Vlada, pa naša država u restrukturiranju, ta preduzeća, gde mi svi građani zbog takvih preduzeća, zbog takve Vlade, svake godine dajemo subvencije i svake godine imamo sve veći javni dug Srbije. Oni moraju da poštuju zakon. Šta će sada Ministarstvo finansija preduzeti? Hoće li nešto da preduzme? Neće, jer gospodin Ronaldo menja stalno adrese, od 1998. godine od kada ima pravilnik SPS posle URS sada SNS i još bira šta će da jede. Ne bih da pričam šta je sve RTB radio. Vi vrlo dobro znate. Dali ste im preko milijardu i 400, preko Fonda za razvoj, za PIO i dobili su. Da li plaćaju nešto od toga? Fabrika sumporne kiseline i rekonstrukcije topionice po tom revizorskom izveštaju, treba da bude gotova 1. novembra ove godine. Hoće li biti gotova? Neće, jer su radovi obustavljeni. Zašto? Zato što je RTB krenuo da radi bez građevinske dozvole, odnosno lokacijske. Ko je za to odgovoran? Ne može da bude odgovorna kanadska firma "Projektant", nego generalni direktor Blagoje Spaskovski, jer Zakon o planiranju i izgradnji je potpuno jasan. Ko krene da radi bez dozvole to je krivično delo. To je investicija vredna 300 miliona evra. Šta radite vi kao država i kao Vlada? Ništa. Tu su dati krediti i vi to vrlo dobro znate. Dakle, 130 miliona 2010. godine sa grejs periodom. Taj grejs period je istekao. Ko će to da plaća? Sa jedne strane, država daje garanciju, a sa druge strane Blagoje Spaskovski radi šta mu padne na pamet, kružne tokove, amfiteatar, zoološki vrt i pravi RTB klub? Da li je to normalno gospodine ministre, da neko spiska 173 miliona u nešto što nije njegovo vlasništvo, da bi naknadno dobio građevinsku dozvolu i pravi sobe za prenoćište? Da li je to posao RTB.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Suzana Spasojević. Izvinjavam se, ministarka Kalanović.
Poštovani narodna poslanice bilo je tako puno diskusije da bismo mogle ceo dan da polemišemo oko šnicli koje jede Blagoje Spaskovski, ali ja želim da se vratim na zakon. Najpre, što se tiče javne rasprave, čini mi se da dosta dugo niste predlagali zakone. Koju svrhu bi imala javna rasprava ako bismo mi dostavili jedan tekst na javnu raspravu i rekli – ovo je zakucan tekst, vi možete da pričate šta hoćete, iz stručnih organizacija, institucija, iz stručne javnosti, iz akademske javnosti, iz privrede, iz prakse, mi nećemo da menjamo niti jedan član jer mi smatramo da je ovako najbolje. Javna rasprava upravo ima drugu suštinu da posle javne rasprave usklađujući dobru praksu, dobronamerne predloge i inicijative ugradimo u članove, neke dodamo potpuno nove, neke izbacimo sa argumentovanim činjenicama i predložimo novi tekst zakona. Kao što znate, sve vreme javne rasprave zakon je objavljen na sajtu ministarstva koji zakon predlaže i svi su dobro došli, predlozi i inicijative koje idu u pravcu unapređenja zakonskog teksta. To vam je odgovor na prvo pitanje zašto smo mi izmenili zakon koji smo dali vama, Skupštini, poslanicima, predstavili ga Skupštini u odnosu na prvobitni predlog. Pa, odlično što je tako, ja se uvek radujem da u javnoj raspravi veliki broj članova bude izmenjen što znači da je veliki broj ljudi uzeo učešće u doradi zakona i prilagodi ga životu i praksi. Što se tiče toga ko izdaje licence, tačno je, ministarstvo izdaje i ukida licence na predlog komore. Komore rade kompletnu dokumentaciju i predlažu ministarstvu i ispit i predlažu ministarstvu revizore koji će dobiti licence. Što se tiče Ugovora o reviziji, čini mi se da ste to pogrešno pročitali, ako neko dobije grip da će se zaustaviti revizija. Ugovor o reviziji u članu 25. apsolutno ne govori niti o imenima personalno, niti ste vi u obavezi da dostavljate imena. Vi dostavljate strukturu revizorskog tima sa navođenjem stručnih kvalifikacija, članova revizorskog tima i podatke o planiranom broju sati za obavljanje revizije, po članovima revizorskog tima, znači, nema tu dileme da ako se neko razboli od gripa tri dana, Ugovor o reviziji treba da bude raskinut. Što se tiče RTB "Bor", sa vama se u potpunosti slažem da propisi moraju da budu isti za sve i da zakoni moraju da budu isti za sve. Ako se sećate, partija u čijem sam ja rukovodstvu je izašla sa idejom da potpuno profesionalizujemo rad javnih preduzeća i u skladu sa tim, predložen je zakon o profesionalizaciji radnih preduzeća sa stručnim nadzornim odborima i sa tim da se ne može desiti da mi imamo bilo koju vrstu neusaglašenosti sa zakonom i propisima od strane rukovodstva, a da niko za to ne odgovara. Danas je čini mi se popularno da mi govorimo o zloupotrebama u javnim preduzećima, verujte, to jeste jedan od prvih i strateških ciljeva ove vlade, opsežna i oštra reforma javnih preduzeća, zbog toga što imamo veliki broj javnih preduzeća, koji bez obzira na to što mogu da budu profitabilni, što mogu da predstavljaju ogroman potencijal, između ostalog i za budžet ove zemlje, danas posluju na ivici rentabiliteta ili sa velikim gubicima. Vi ste ovde govorili o problemima i radu rukovodstva, a ne o reviziji. Što se nas tiče, mi ćemo i dalje se zalagati da revizori dostavljaju nepristrasne izveštaje, i ako su izveštaji koje su revizorske kuće objavile o radu, o finansijskom izveštaju RTB "Bor", onda je pitanje za nadzorni odbor, menadžment, a po ovom zakonu i za računovođu, o tome zašto finansijski izveštaj ne odgovara stvarnosti? Zalagaću se da oni finansijski izveštaji koji prave revizorske kuće i revizori, budu transparentni, da možete vi da ih vidite i vidite koliko je para potrošeno u klub, a koliko u šnicle, ali, posao nepoštovanja zakona je posao, predmet za rad menadžmenta i nadzornog odbora.
Hvala. Reč ima Radmila Gerov, replika. Izvolite.
Poštovana ministarka, ja sada nisam pričala o rukovodstvu, ja sam pričala isključivo o revizorskim izveštajima RTB "Bor", koji su objavljeni. Svaki podatak koji sam iznela je podatak iz revizorskog izveštaja, gde revizor kaže sa oni ne upotrebljavaju standarde i sve ovo što sam iznela, da se ne bih ponavljala. Sada, kada vi kažete da je to pitanje nadzornog odbora i da ćete se vi zalagati kao partija za opsežnu reformu javnih preduzeća, onda se postavlja pitanje, pošto ovde postoji Zakon o javnim preduzećima, zašto Vlada Republike Srbije nije do 1. jula raspisala konkurs za izbor direktora svih javnih preduzeća? Zakon je donet prošle godine, sada kada treba da se primeni taj zakon, nikom ništa. To su reforme, nazovi, Vlade Republike Srbije. Ne kažem da vi lično ne biste raspisali, ali očigledno je da Vlada Republike Srbije nije želela da raspiše konkurse za izbor direktora svih javnih preduzeća. Što se tiče člana 25. Ugovora o reviziji, to je stav 3. tačke 1. i 2. mora da sadrži strukturu revizorskog tima, kao i podatke o planiranom broju sati za obavljanje revizije po članovima revizorskog tima. Šta to znači? Šta to znači struktura, ko su ti ljudi? Iz tog razloga mi smatramo da kad neko, ko se razboli, treba da ga zameni drugi, da na takav način tumačimo zakon, da treba da se uradi aneks ugovora i zato to smatramo lošim. Što se tiče javne rasprave, ministarka, potpuno razumem i znam šta je javna rasprava i potpuno je normalno da nakon javne rasprave vi promenite neke članove, nešto sa javne rasprave usvojite, nešto ne. Ali, nije normalno da nakon javne rasprave ubacite neke članove zakona koji nisu bili predmet javne rasprave. Zašto niste pitali Udruženje revizora, da li se slaže sa time da ministarstvo izdaje licence? O tome se radi.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Suzana Spasojević. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana predsedavajuća, gospođo ministar sa saradnicima, kolege i koleginice poslanici, akcenat u svom izlaganju staviću na zakon o računovodstvu i zakon o reviziji. S obzirom da je trenutno važeći Zakon o računovodstvu i reviziji usvojen još 2006. godine i da je u manjoj meri usaglašen sa Četvrtom direktivom EU, ne treba posebno naglašavati potrebu donošenja novih zakona kojim će ove oblasti biti regulisane. Do sada su računovodstvo i revizija bili regulisani jednim zakonom, a sada je to razdvojeno na dva posebna zakona, zakon o računovodstvu i zakon o reviziji, što je zbog važnosti ovih oblasti koje zakoni regulišu, bilo neophodno. Predlozi ovih zakona kada su se pojavili, izazvali su dosta polemike u poslovnom svetu i dosta je različitih mišljenja. U odnosu na sadašnju regulativu, predloženim zakonima uvode se značajne promene i jedna od najvećih promena predviđena ovim zakonom, odnosi se na uvođenje nove kategorije pravnih lica, tzv. "mikro pravna lica", kao i promena kriterijuma za razvrstavanje pravnih lica. Ako možete mir da uspostavite, nastavila bih. Prema Predlogu zakona za razvrstavanje pravnih lica, postoje tri kriterijuma. Prvi kriterijum je broj zaposlenih, prihod i vrednost poslovne imovine. U koju će kategoriju koje pravno lice biti svrstano, zavisiće od ispunjenosti dva od navedena tri uslova. Ono što će se pojaviti kao rezultat ovakvog načina razvrstavanja pravnih lica je, da će nova kategorija pravnih lica, mikro pravna lica, činiti procentualno najveći deo pravnih lica u Srbiji, dok će broj velikih, srednjih i malih pravnih lica se dosta smanjiti. U zemljama EU, posvećuje se velika pažnja mikro pravnim licima i odatle i potreba uvođenja ove kategorije pravnih lica, koliko god se to nekome dopadalo ili ne. Kriterijumi za razvrstavanje pravnih lica, predviđenih ovim zakonom, usklađeni su sa kriterijumima iz Četvrte direktive EU. Predlogom zakona o računovodstvu, uvode se i nova pravila za sastavljanje finansijskih izveštaja, u skladu sa veličinom i ekonomskom snagom pravnih lica, u cilju unapređenja kvaliteta finansijskog izveštavanja. Složenije međunarodne standarde finansijskog izveštavanja, biće obavezna da primenjuju velika pravna lica, matična društva i javna društva. Srednja i mala pravna lica biće obavezna da primenjuju međunarodne standarde finansijskog izveštavanja za mala i srednja preduzeća, što predstavlja skraćenu verziju. Ovaj računovodstveni standard prvi put se uvodi ovim zakonom i zasnovan je na istom okviru kao i složeniji međunarodni standard finansijskog izveštavanja. Ovde je bilo neke polemike da međunarodni standard finansijskog izveštavanja, nije sasvim usklađen sa Četvrtom direktivom EU. Mikro pravna lica biće u obavezi da primenjuju pravilnik ministarstva, koji će biti prilagođen poreskim potrebama. Primena računovodstvenih standarda, koji su prepoznatljivi na većem prostoru, omogućava bolju, lakšu i pouzdaniju informaciju o finansijskom položaju nekog ekonomskog subjekta, za šta su zainteresovani potencijalni korisnici finansijskih informacija, kao što su bankari, investitori, akcionari i drugi. Međutim, sa druge strane, iz navedenog se može zaključiti da se zakonom predviđaju tri različita okvira za finansijsko izveštavanje. Međunarodni standardi finansijskog izveštavanja, koji su složeniji, međunarodni standardi finansijskog izveštavanja za mala i srednja preduzeća, pravilnik ministarstva, zatim, preduzetnici će moći da koriste prosto knjigovodstvo, a budžetski korisnici gotovinski osnov, što znači da će u Srbiji postojati pet okvira za sastavljanje finansijskih izveštaja. Pitanje je, da li nam je to potrebno i da li u zemljama EU takođe postoji ovoliki broj okvira za sastavljanje finansijskih izveštaja? Takođe, novina predloga ovog zakona je da se propisuju novi rokovi za dostavljanje finansijskih izveštaja. Pravna lica, odnosno preduzetnici, dužni su da redovne finansijske izveštaje za izveštajnu godinu, dostave Agenciji za privredne registre do 30. juna naredne godine, što je skraćeni rok u odnosu na rok koji sadašnji zakon predviđa. Ovaj rok se odnosi na usvojene i revidirane finansijske izveštaje, koji su po još uvek važećem zakonu se podnosili do 30. septembra, a rok za podnošenje finansijskih izveštaja u statističke svrhe, i dalje se podnosi do februara, kako je bilo i po sadašnjem zakonu. Optimalno rešenje, sada govorim iz perspektive potencijalnih investitora ili poslovnih partnera, bilo bi da se rok za podnošenje finansijskih izveštaja skrati u odnosu na mesec jun, odnosno da se stvori mogućnost da pravna lica, naročito sad ova nova pravna lica, mikro pravna lica, koja imaju obavezu da sastavljaju samo bilans uspeha i bilans stanja, mogu da podnose samo dopunsku dokumentaciju uz već napravljene finansijske izveštaje, koji su potrebni za javno objavljivanje. Time bi se procedura dosta pojednostavila, a svi oni koji su zainteresovani da imaju uvida u poslovanje određenog pravnog lica, to mogu da obave u prvom kvartalu godine. Moramo imati na umu da finansijski izveštaji trebaju da budu korisni onima kojima su namenjeni i da to bude na vreme. Takođe vezano za rokove za objavljivanja finansijskih izveštaja je neprimereno dug rok od 60 dana ostavljen agencijama za privredne registre, predviđeno članom 36, da javno objavi podatke, dokumentaciju iz potpunih i tačnih finansijskih izveštaja, što u praksi znači da će finansijski izveštaji biti dostupni javnosti tek u trećem kvartalu tekuće godine. Ono što je izazvalo najviše polemike u javnosti jeste da se Predlogom ovog zakona o računovodstvu predviđa u članu 14. da pravno lice, odnosno preduzetnik, opštim aktom uređuje uslove za lice koje će voditi poslovne knjige i sastavljati finansijske izveštaje. Zakon ne propisuje ni jedan uslov po pitanju radnog iskustva, obrazovanja ili neku drugu kvalifikaciju. Međutim, zakon predviđa kolektivnu odgovornost i za zastupnika pravnog lica koji potpisuje finansijske izveštaje, za upravni organ privrednog društva, za nadzorni organ, kao i za lice koje vodi poslovne knjige i sastavlja finansijski izveštaj, što se prvi put uvodi ovim zakonom. Smatram da će to naterati privredne subjekte da računovodstvene poslove poveravaju stručnim licima sa velikim iskustvom i profesionalnom osposobljenošću i uvešće veći red u vođenje poslovnik knjiga. Zakonom nije propisano da oni koji se bave računovodstvenim uslugama moraju da imaju licencu ili sertifikat. To im nije ni zabranjeno. Nema sumnje da će zakon dovesti do toga da će ozbiljni privredni subjekti poveriti vođenje poslovnih knjiga ozbiljnim računovođama. Ono što smeta jeste da se ova profesija stavlja u povlašćeni položaj u odnosu na sve one profesije za koje se traži da imaju licence da bi se bavili određenim poslom. Važeći Zakon o računovodstvu i reviziji prilično je otežavao poslovanje nedobitnih organizacija i komplikovao način na koji sastavljaju i podnose finansijske izveštaje. Po načinu na koji moraju da podnose finansijske izveštaje u Srbiji udruženja sene razlikuju od preduzeća iako ne pripadaju državnom sektoru i ako ne ostvaruju profit. Predlog ovog zakona ide u pravcu rešavanja problema nedobitnih organizacija, s time što je određen poseban kontni okvir, po kome će nedobitne organizacije podnositi finansijske izveštaje. Još od 2004. godine nedobitne organizacije su stavljene u istu ravan sa preduzećima, bez uvažavanja njihovih specifičnosti i razlika i time im je direktno nanošena šteta povećanjem troškova, kojim su nedobitne organizacije ovakvim načinom imale. Predlagač je uvažio primedbe, uočio probleme nedobitnih organizacija i novim zakonom predvideo mnogo bolje rešenje. U članu 45. stav 1.kaže da nadzor i proveru ispravnosti evidentiranja poslovnih promena vrši poreska uprava. Kao što je to kolega iz poslaničke grupe Nove Srbije rekao, da li mi to možda vraćamo SDK? Nekada je u sistemu postojala disciplina, a njen stožer je bila SDK. Zahvaljujući položaju u sistemu, ova služba je bila i baza izuzetno kvalitetnih statističkih podataka koje Srbija danas nema. SDK je ukinuta 2000. godine, a da nikakvi ozbiljni argumenti nisu izneti. Ključni argument je bio da je SDK relikt socijalizma i da se ne uklapa u privatizovani ekonomski sistem. Argument je u stvari bio apsurdan i to je vremepokazalo. Pravi razlog je bio taj što je SDK u svim gradovima Srbije imala odlične poslovne prostore na odličnim lokacijama. Što se tiče kaznenih odredbi, u članu 46. predlagač zakona predvideo je sankcije za poverioca ako dužniku ne dostavi stanje neplaćenih računa, ali nije predvideo sankciju za dužnika koji ne ispuni svoju zakonsku obavezu, a to je obaveštavanje poverioca o usaglašenosti ili neusaglašenosti međusobnih neizimirenih potraživanja. Povodom ovoga sam se malo konsultovala sa saradnicima iz Ministarstva finansija i dali su mi obrazloženje da je to regulisano nekim drugim zakonima. Ne shvatam zašto nije moglo da se i u kaznenim odredbama ovog zakona jasno naznači koje su to sankcije, ali u redu. Novopredložena zakonska rešenja prvenstveno za cilj imaju olakšanje poslovanja privrednih subjekata. Teško je napraviti zakon koji će svima odgovarati i računovođama i revizorima i privrednim subjektima. Najbitnije je da se novim zakonima donose nova, bolja, kvalitetnija rešenja, usklađena sa zakonima Evropske unije. Što se tiče Zakona o reviziji, takođe su uvedene novine. Smanjen je broj obveznika revizije, što je povezano sa novim kriterijumima za razvrstavanje pravnih lica predviđenih Predlogom novog zakona o računovodstvu. Revizija je obavezna za redovne finansijske izveštaje velikih i srednjih pravnih lica, odnosno preduzetnika, čiji je prihod veći od 4.400.000 evra. Novim kriterijumima za razvrstavanje pravnih lica broj velikih i srednjih preduzeća će se smanjiti, a time se smanjuje i broj obveznika revizije. Novina ovog zakona je da će preduzetnici koji imaju prihod veći od 4.400.000 evra biti obveznici revizije redovnih finansijskih izveštaja. Ovde nailazimo na jednu malu nedoslednost, jer u obrazloženju zakona o reviziji navodi se da je cilj uvođenja ove novine olakšavanje poslovanja pravnih lica, kako će se olakšati poslovanje preduzetnika koji ovim predlogom zakona postaju obveznici revizije, što do sada nisu bili. Koliko će i kojim privrednim subjektima zaista olakšati ili otežati poslovanje Predlog ovog zakona pokazaće primena zakona u praksi. Usklađivanja sa osmom direktivom EU uređuje se materija koja se odnosi na licenciranje i edukaciju revizora, nezavisnost i objektivnost revizora, čuvanje poslovne tajne u obavljanju revizije. Zakonom je uveden institut samostalnog revizora, što do sada nije bilo. Reviziju će moći da obavljaju i samostalni revizori koji će morati da imaju licencu ili važeću dozvolu, s tim što ovlašćeni revizor neće moći da obavlja druge delatnosti ili usluge. Do sada je postojala obaveza da se nakon deset godina menja društvo za reviziju. Predlogom ovog zakona dozvoljeno je menjati licencirane revizore. Ako se radi o samostalnom revizoru, menja se nakon sedam godina. Društvo za reviziju velikih pravnih lica mora da ima četiri licencirana revizora umesto tri, kao što je to bilo predviđeno do sada. Ono što je dobro to je da se zakonom predviđaju i dodatne usluge pored revizije, koje Društvo za reviziju i samostalni revizor mogu da pružaju, usluge finansijskih analiza, kontrola, usluge iz oblasti računovodstva itd. Revizija ima veoma bitnu ulogu, jer povećava kredibilitet finansijskih izveštaja. Ima značajnu ulogu u otkrivanju nepravilnosti i oceni realnosti i objektivnosti finansijskog stanja i rezultata poslovanja. Za reviziju su zainteresovane banke i investitori zbog potreba praćenja svojih potraživanja, odnosno investicija. Upravo je zbog toga i bilo bitno da se formira telo za javni nadzor i kontrolu nad radom Komore revizora, društava revizora i samostalnih revizora. U celini, posmatrano predlozima zakona o računovodstvu i reviziji, postiže se veća usklađenost domaćeg zakonodavstva sa direktivama EU i uz pojedine nedostatke i nedoslednosti koje ove zakoni imaju, oni će ipak u praksi poboljšati transparentnost, kontrolu i dostupnost zakonske regulative svim korisnicima. Kao što je ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS Dejan Radenković rekao, poslanička grupa SPS podržaće predloge ovih zakona. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Bojana Božanić. Izvolite.
Poštovana gospođo ministar, predstavnici Vlade, poštovana predsedavajuća, koleginice i kolege narodni poslanici, stanje privrede u Srbiji prosto nas tera da razmišljamo i da se ozbiljno pozabavimo praćenjem finansijskog poslovanja i finansijskih izveštaja svih preduzeća. Svakako da država mora da se uključi u ovu kontrolu i da povede računa o čitavoj situaciji, jer samo na taj način možemo unaprediti privredu. Dakle, samo ako imamo pravilnu analizu stanja, ako imamo dobre činjenice i ulazne parametre možemo imati neke kvalitetnije rezultate. Ti naredni koraci koji bi iz te analize stanja usledili mogu nas dovesti do nekog poboljšanja, do nekog boljitka, jer kunemo se svi u taj realni sektor, u privatnike, u privredu, a ne radimo baš uvek i u svakom trenutku da ih podstaknemo. Dakle, njima treba podsticaj od države na bilo koji način. U svakom slučaju, htela sam da kažem kao što je i moja koleginica ovlašćeni predstavnik govorila, o tome da je dobro što su zakoni o računovodstvu i reviziji sada razdvojeni i što se tako usvajaju kao sistemski zakoni. U prethodnom periodu, bar u razgovoru sa ljudima iz strukovnih udruženja to nije bilo baš najbolje definisano kada su oni bili zajednički urađeni. Mišljenje revizora treba da posmatramo kao jedan svojevrstan atest kvaliteta i finansijskih informacija, a time i poverenja koje se stiče u te entitete koje rade upravo revizije. Pozitivno mišljenje revizora može samo da predstavlja jednu pozitivnu komunikaciju, odnosno otvorena vrata u saradnji sa drugim institucijama i drugim preduzećima. Negativno svakako može dovesti do suprotnog. Bez obzira što je dobro što se donose ovakvi sistemski zakoni, što je ideja kao što i sama DSS smatra da se donose sistemski zakoni i da se radi pre svega na pomoći privrede koja će nam jedino pomoći da ovu državu izvadimo iz krize kroz svoje aktivnosti. Htela bih da kažem da postoji sigurno prostor za poboljšanje ovih zakona u pojedinim delovima pa ću se fokusirati na zakon o reviziji i eventualno da probam da iznesem neke svoje nedoumice, da vidimo da li sam neke stvari dobro razumela i eventualno da damo predlog za poboljšanja. Pošla bih od člana 1. i od definisanja pojmova i termina koji se pojavljuju u samom zakonu. Ovde imamo termin – nepraktičar odnosno "non praktišener" i zamolila bih da mi se malo pojasni šta znači taj naziv. Nigde nisam ni u kakvom prevodu našla šta to može da znači osim da navedemo kao osoba bez prakse. Čitajući neke druge spise ove direktive osam, tu sam videla i prevela da taj, ne mogu ga nazvati nepraktičar jer to moja struka ne dozvoljava, da on treba da poseduje znanje iz oblasti koja je povezana sa obaveznom revizijom na osnovu svojih profesionalnih sposobnosti i veština, ili da poseduje znanje iz najmanje jednog predmeta koji su navedeni u članu 8. ove direktive. Mislim da bi tu trebalo malo pojasniti jer definitivno nigde u našem zakonu, odnosno Predlogu zakona o reviziji ništa slično ne stoji. Smatram da bi to trebalo definisati. U članu 3. takođe se govori o nekakvim detaljima. U samom obrazloženju Predloga zakona o reviziji govorimo da treba da ga uskladimo sa standardima EU itd. Naravno da moramo da pratimo sve te moderne trendove, ali ne treba da radimo tako što ćemo tamo gde nije potrebno striktno voditi određena pravila, a tamo gde moramo da dodamo onda kažemo ni ne mora. Navela bih u ovom članu 3. gde se kaže da prevod međunarodnih standarda revizije overava ministarstvo. Smatramo i u saradnji sa strukovnim udruženjima sa kojima smo razgovarali da nije potrebno da to ministarstvo radi. Pitam se da li Ministarstvo privrede i finansija ima dovoljno osposobljene kadrove za ovakve aktivnosti? Postoji Međunarodna federacija računovođa koja se bavi prevodom i objavljivanjem ovih međunarodnih standarda revizije u skladu sa međunarodnim regulativama itd. Naš Savez računovođa i revizora Srbije od 1996. godine radi na ovakvim aktivnostima. Član je ovog Međunarodnog udruženja i njihova su članstva prava i obaveze da se bave ovim stvarima i prevodima. Samo kažem da li ministarstvo ima dovoljno kapaciteta i zašto bi nešto menjali ako već funkcioniše i radi kako treba. Mislim da to nije odstupanje od nekih pravila i direktiva kako se radi u zemljama EU. Takođe, kada govorimo o ovlašćenim revizorima u članu 6, svakako ovlašćeni javni računovođa koji ima položen i ispit i stečeno ovo zvanje u skladu sa nacionalnim računovodstvenim obrazovnim standardima, može takođe da se zove ovlašćeni revizor. To su termini koje bi mi takođe trebalo da uvedemo u ovaj član 6. Zašto to kažem? Ukoliko ono što može i što se koristi u standardima i u primenama zakona EU to trebamo da stavimo i da definišemo i u našem zakonu. Ne treba da isključujemo neke termine i konkretno, ovlašćene javne računovođe koji mogu to da budu i u državama EU koji se odnose na reviziju nešto slično i stoji, čak sam dobila informaciju da jedino u Srbiji ne bi bilo moguće priznati ovlašćenog javnog računovođu kao ovlašćenog revizora. Kolege koje su ranije govorile takođe su pomenule i izdavanje licenci, vi ste na to odgovorili. Možda treba razmotriti zbog čega bi ministarstvo sada, bez obzira što ste rekli da ono samo izdaje licencu, a sva ostala dokumenta prikuplja komora, postavljamo pitanje da li je to potrebno da menjamo? Da li to u ministarstvu može da dovede do zastoja u izdavanju tih licenci ili to možda znači neko novo zapošljavanje u samom javnom sektoru, u Ministarstvu finansija za one ljude koji bi radili direktno na izdavanju i odobravanju ovih licenci? Osvrnula bih se na član 21. i da postavim pitanje da li ukoliko na ovaj način definišemo da svi ovi preduzetnici koji imaju godišnji promet preko 4.400.000 evra imaju obavezu rada revizije, da li će ovakva klasifikacija dovesti do kvaliteta i pouzdanosti finansijskog izveštavanja, generalno u Srbiji? Moje mišljenje je da moramo da uredimo ovu sferu, jer ne verujem da preduzeća kojima nije nametnuta obaveza izrade revizije da će sami kada im je to potrebno da urade reviziju. Mislim da nismo još na tom stupnju, na tom nivou i da država treba da poradi i da natera sva preduzeća da rade reviziju, jer postoji puno različitih primera za koje sam čula u poslednje vreme a koji se odnose na neka preduzeća koja su eventualno mogla da dođu u neki poslovni kontakt sa firmama iz inostranstva ili da budu kupljena ili da budu u nekom partnerskom ili sličnom odnosu i da ta preduzeća kada dođu i uspostave saradnju, odmah traže izveštaje revizora za finansijsko poslovanje tog preduzeća u prethodnih nekoliko godina. Oni to naravno nemaju i onda generalno Srbija ima veliki problem jer to strano preduzeće odustaje i odlazi. Čuli smo u poslednjih nekoliko dana da su osnovni strateški ciljevi Vlade dovođenje tih stranih investitora. Nećemo na ovaj način to uspeti da realizujemo, jer ako mislimo da pomognemo tom sektoru, jer privatnik ne može u svakom trenutku dobro da se snađe, moramo kao država nekim svojim obavezama i nametanjima tih obaveza da im pomognemo. Mislim da ako ih nateramo i ako u zakonu to definišemo da što šira grupa preduzeća budu obveznici revizije. Ono što bih još istakla možda ste vi i nešto slično spomenuli, a to je kakva je kontrola revizije za mnoga preduzeća za koja se na kraju ispostavilo da posluju lođe ili nefunkcionalno i da posle propadaju. Imala sam nekoliko primera samo u svom kraju propadanja preduzeća zato što su u postupku privatizacije ona poslovala dobro, zatim uzeti krediti od banke za višestruko veće cifre nego što je stvarna vrednost te imovine, imovina rasprodata, sam objekat je stavljen pod hipoteku i nakon toga vlasnik nestane. Preduzeće ode u stečaj a radnici ostanu bez posla i ta sredina ostane bez tog preduzeća a banke ostanu kratke. Pitam se da li bi veća kontrola države u tim trenucima dovela do sprečavanja tako nečega, da se uzima hipoteka na hipoteku i da te firme ostanu da funkcionišu? Imamo primere u mom kraju, a takvih je dosta u Srbiji, "Raketa", "Gradina", Industrija mesa Čajetina i sigurno još dosta po celoj Srbiji. Ono što nam ostavlja jedan prazan prostor, sigurno ovaj zakon to ne radi ali to je revizija finansijskih izveštaja javnih preduzeća, gde se zaista mora voditi računa. O tome su kolege već govorile i vi, da privreda ne može da nosi ovaj javni sektor koji je trom i koji je gubitaški. Pored ovih zakona o reviziji i računovodstvu koji, kao što ste rekli, svakako postavljaju određenu osnovu u praćenju finansijskih izveštaja, mora još niz drugih zakona da se donese koji bi mogli da uspostave sistem da privreda malo bolje funkcioniše. Da navedemo ovo najsvežije – Zakon o planiranju i izgradnji, koji još uvek kao sistemski zakon nije donet, a odredbe ovog prethodnog su u nekom delu prestale da važe. Tome treba da se posvetimo, da se posvetimo i smanjenju administracije. Nešto je možda urađeno, ali svakako, jedan deo mora da se unapredi. Mislim da i na tom sektoru moramo malo više da poradimo, kako bi svi profunkcionisali i kako bi država možda krenula bar korak napred, ako ništa drugo. Ono što sam još htela da istaknem, a to je da ciljevi revizije treba da budu: obezbeđenje pouzdanih ekonomskih informacija svim zainteresovanim stranama, jačanje poverenja u menadžment preduzeća koja su radila tu reviziju, lakši pristup izvorima kreditiranja i obezbeđenja dopunskih izvora kapitala, kao i jačanje osnova za donošenje zdravih ekonomskih odluka. Ako postignemo ove ciljeve, možemo sigurno da imamo određena poboljšanja. Sa druge strane bih postavila pitanje – da li ste sigurni da će ovi zakoni zaista dovesti do ostvarenja ovih ciljeva? Takođe, imamo osnivanje ovog odbora za javni nadzor. Rekla sam već da država mora da vrši kontrolu nad ovim revizijama. To je prosto neophodno i u redu, pratimo regulative iz zemalja EU. Opet pitam, da to nije neko novo zapošljavanje? Mislim, jeste, ali na koji način ćemo to definisati? Zašto se kaže da ovi "non practitioner" će biti u većini i zašto ne svi? Na koji način će se definisati i birati ti ljudi koji će biti članovi ovog odbora za javni nadzor? Na kraju, smatram da koordinacija svih zakonskih rešenja, kao i ono što sam već do sada rekla, mora biti na dnevnom redu i ove skupštine i mora se uzeti u obzir da bi uspeli da unapredimo uslove za razvoj privrede, kako ne bi naša država ostala ovde gde jeste i da moramo takođe rešiti da ne tovarimo, da se tako narodski izrazi, non-stop te poreze na privredu, da javni sektor ne vrši nikakvo reformisanje ni u oblasti administracije, niti u oblasti svog finansiranja različitih vrlo nepotrebnih stvari, a da sve to na kraju građani plaćaju. Moramo da pomognemo privredi, jer bez razvoja tog privatnog sektora nećemo moći da izađemo iz ove bezizlazne situacije. Moderni standardi svakako moraju da se prate, ali samo realno sagledavajući činjenice koje posedujemo i pre svega moramo da radimo na primeni zakona, jer to je osnovno i to se u ovo poslednje vreme nije baš mnogo poštovalo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Radmilo Kostić.
Hvala. Uvažena gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, dosta toga je rečeno i u prepodnevnom i u popodnevnom delu ove sednice. U par rečenica ću prokomentarisati sva tri zakona. Krenuću od zakona o faktoringu. Nekako se stiče utisak da ukidanjem legendarnih multilateralnih kompenzacija do 2000-ih godina je imalo za posledicu otvaranje prostora za te početke faktoring poslova u našoj zemlji. Pravi momenat za uređenje ove oblasti je i početak primene Zakona o naplati potraživanja u 45, 60. i 90. danu. Dobro je što će se ovim zakonom regulisati ova oblast, jer će se ove usluge sve više koristiti. Na poveriocu ili na dužniku je da radi post benefit analizu o ceni usluga faktora ili visine kamate kod poslovnih banaka, koju bi uzeo kao kratkoročni kredit za naplatu, odnosno isplatu potraživanja. Uglavnom, sama privredna društva treba da se zaštite dobrim ugovorima i sa kupcima i sa dobavljačima, kako bi izbegli preskupe usluge faktoringa, za šta smo svedoci da je sada trenutno slučaj. Kod ugovaranja posla sa ino-kupcima, najbolji su avansni poslovi, ali da bi se izvozni posao ostvario, nekada se ugovore tzv. mekši uslovi naplate i tada faktoring može da odigra značajnu ulogu. Puno toga je danas rečeno i o ceni usluga faktoringa, a ona će zavisiti pre svega od obima prometa, od rokova plaćanja, rizika, od boniteta izvoznika i kupaca i rizika zemlje u koje se izvozi. Kada govorimo o Zakonu o računovodstvu, mislim da je ovaj predlog zakona dobar, usklađen je sa propisima EU. Ne vidim da bi ove novine bilo kome mogle da predstavljaju problem. Na kraju krajeva, organizacija računovodstva u firmama ili angažovanje agencija za knjigovodstvo je samo servis za sprovođenje knjiženja prodaje robe, odnosno pruženih usluga, naplate potraživanja, nabavki itd. Pitanje koje se ovde ne postavlja, a važno je i regulisano je u stvari nekim drugim zakonima, je pitanje veštine knjigovođa u štelovanju finansijskih rezultata i prikazivanja minimalne dobiti, odnosno gubitka, čime se izbegava plaćanje poreza na dobit. Ono što je interesantno i što je izazvalo veliku pažnju naročito Udruženja knjigovođa je član 5. ovog zakona, koji se odnosi na liberalizaciju pružanja računovodstvenih usluga, gde se kaže da ne postoji zakonska obaveza obuke, edukacije i licenciranja računovođa. U pitanju je dobrovoljnost i pripadnost profesionalnim udruženjima. Odgovornost za finansijske izveštaje samim tim je na izboru lica kojem direktor, odnosno uprava poverava vođenje svojih poslovnih knjiga. Smatram da to nije nekakav problem. Novina je i u poglavlju 7. član 29, koji predstavlja novinu u odnosu na postojeće zakonsko rešenje. Naime, pravno lice je dužno da sastavi godišnji izveštaj o poslovanju, koji obuhvata objektivan pregled razvoja i rezultata poslovanja pravnog lica i njegov položaj, zajedno sa opisom glavnih rizika i neizvesnosti sa kojima se ono susreće, kao i da navede mere preduzete za zaštitu okoline i podataka o radnicima, ako je to potrebno za razumevanje razvoja rezultata poslovanja i položaja tog pravnog lica. Mi ga u praksi zovemo Swot analiza. I dan danas su neka ozbiljnija privredna društva radila Swot analize. Takođe, nisu prihvaćene primedbe pojedinih udruženja računovođa, preduzeća za reviziju, kao i predstavnika privrednih društava, a koja se odnose na uvođenje sertifikata licima koja vode poslovne knjige. S obzirom da ovi zahtevi nisu predviđeni direktivama EU, zahteva se samo licenciranje revizora, kao i zbog povećanih troškova koja bi pravna lica mogla da imaju po tim osnovama. Kada je o Zakonu o reviziji reč, zadržaću se na članu 32, odnosno na naknadi za obavljenu reviziju. Kaže – za obavljenu reviziju plaća se naknada, a iznos naknade određuje se ugovorom. Moje pitanje za vas, gospođo ministar, je da li su javne institucije i državni organi, obzirom na visinu troškova usluga revizije, dužni da sprovedu postupke javne nabavke? Mislim da ima logike u tome. Ono čime su nezadovoljne računovođe, to je član 33. Zakona o reviziji, koji kaže da društvo za reviziju može, pored revizije, u okviru svoje registrovane delatnosti da obavlja i usluge iz oblasti finansija i računovodstva, usluge finansijskih analiza, kontrole itd, tako da jedni drugima ulaze u resor. To je verovatno dosta izazvalo negodovanja udruženja računovođa. Takođe, obrazovanje i sastav komisije za reviziju, član 43, društva od javnog interesa dužna su da imaju komisiju za reviziju, odbor za praćenje poslovanja. Meni nije jasno kojim propisom se uređuje njihova nezavisnost i po kom propisu rade, pošto je samo navedeno da komisija za reviziju obavlja poslove u skladu sa zakonom koji uređuje privredna društva, tako da, eventualno, ako imate odgovor na to pitanje, interesovalo bi me. Što se članstva u komorama tiče, ne znam šta su na ovo rekli revizori, ali mislim da je ovo trebalo drugačije urediti, na način da svi požele da budu članovi komora, a ne da bude to neka obavezujuća uloga za članove, da bi članovi imali zbog toga veće benefite. To su ukratko neka moja zapažanja. Voleo bih da gospođa ministar da svoj komentar na to. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Ivan Jovanović.
Poštovana predsedavajuća, poštovana gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, danas imamo na dnevnom redu tri zakona u ovoj objedinjenoj tački. Gospođo Kalanović, čini mi se da ste malo preterali u uvodnom delu, kada ste govorili da će ovi zakonski predlozi omogućiti velike blagodeti za našu privredu. Jer, kada god smo imali takve nastupe, ne mislim vas, već pre svega ministra privrede i finansija u ovom domu, nakon toga smo imali nove namete i nove probleme koji su imali privatni preduzetnici, ali nismo se proslavili ni sa javnim sektorom, naročito ne Zakonom o javnim preduzećima, koji je toliko hvaljen i toliko je govoreno o njemu kao o aktu koji će doneti velike benefite našoj državi, kada se radi o javnim preduzećima i njihovom funkcionisanju. Meni se čini da mi imamo, od formiranja ove nove Vlade, jedan trend hvaljenja evropskim dometima, pozivanja na usaglašavanje sa evropskim direktivama. Svakako, to je dobro s političke strane, ali nikako nije opravdanje za povećanje birokratskih procedura, povećanje birokratije, a to je nešto sa čime se suočava Srbija i građani Srbije, obzirom na činjenicu da danas imamo od formiranja nove Vlade preko 10 hiljada novih radnika u javnom sektoru, pre svega u birokratiji. Danas raspravljamo o zakonskim procedurama koje će zaista dovesti do usaglašavanja sa direktivama EU, ali mislim da je mogla da se nađe jedna nova mera koja bi omogućila da se uvaže primedbe, pre svega udruženja računovođa i udruženja poslovnih društava, koja bi, na neki način, mogla da budu zadovoljena, verovatno, da su neke odredbe bile drugačije. Trebalo je svakako reći šta će ovi predlozi zaista doneti. Doneće, takođe, nove obaveze, doneće nove kontne bilanse, dovešće do toga da imamo novu grupaciju, ta mikro preduzeća koja će biti većina pravnih subjekata, ali svakako to će doneti i nove troškove. Doneće nove troškove zbog novih kontnih bilansa, doneće nove troškove zbog novih zaposlenih u administraciji, dovešće do novih troškova po pitanju nabavke softvera, a ubeđen sam, nikako neće dovesti do smanjenja troškova za privrednike i privatne preduzetnike koji angažuju agencije koje po principu outsourcing vode knjige. Sigurno neće biti smanjene cene vođenja knjiga za njih. S druge stane, uvode se novi nameti i za budžet i za privredne subjekte i mislim da to svakako nije dobro. Što se tiče revizije, predviđa se obaveza da kompanije sa prihodom od preko 4,4 miliona evra imaju obaveznu godišnju reviziju. Takođe je trebalo reći, gospođo Kalanović, da će to biti troškovi možda od preko 20 miliona evra za kompanije koje će morati da ih rade, jer će morati da plaćaju tu reviziju. To nikako nije rasterećenje. Kada govorimo o zakonskim rešenjima, treba da govorimo o onome šta ona zaista donose, a ne da govorimo hvalospeve. Mislim da, osim urušavanja profesionalizma, kada se radi o računovodstvu, ovi zakoni dovode do povećanja birokratije i to nije dobro. Nije dobro ni za državu, nije dobro ni za privredu. Kažete u obrazloženju da će ovi zakoni doprineti da imamo lekove kojih će i dalje biti dostupni, između ostalog. Samo da vas obavestim da je danas preko 70 vrsta lekova nema na tržištu Srbije, uključujući stentove i dečije vakcine. Takođe kažete da će budžet biti puniji zbog ovakvih zakonskih predloga. U prošloj nedelji smo imali Predlog zakona o rebalansu budžeta, koji je krunski dokaz da ova Vlada ne zna šta radi i da ćemo imati za preko dve milijarde evra deficit u budžetu. I to je istina. Istina je da je prihodovna strana nerealna i da nećemo imati prihode iz realnog sektora kakve očekujemo. Imamo samo otkaze. Imamo preko 40 hiljada manje zaposlenih od formiranja nove Vlade u realnom sektoru u Srbiji. Kažete da se uvodi kolektivna odgovornost za upravljanje u privrednim subjektima. Šta ćemo sa javnim preduzećima? Ko će biti odgovoran? Da li su odgovorni fantomski nadzorni odbori ili su odgovorni nezakoniti upravni odbori koji dan danas postoje? Takođe to isto važi i za direktore. Ko će biti odgovoran? Ovi koji nisu izabrani na nekom konkursu a stoje u zakonu, ili ovi koji su partijski izabrani na sednicama Vlade? To takođe treba da kažete, jer kada smo govorili o Zakonu o javnim preduzećima, tvrdili ste da će to dovesti do profesionalizacije i departizacije. Šta danas imamo? Imamo situaciju da potpuno nije ispoštovana većina odredbi tog zakona. Koji će organi donositi odluke o finansijskim izveštajima? Koji nadzorni odbori? Oni koji nikada nisu izabrani po novom zakonu, ili direktori koji nikada nisu izabrani, ili bordovi direktora? To bih voleo takođe da mi odgovorite. U prošlih nekoliko nedelja su smenjeni profesionalci na mnogim mestima. Između ostalog, smenjen je i interni revizor u "Telekomu", koji je izabran na konkursu i dovedeno je lice, takođe, po partijskoj pripadnosti. Da li je to praktična primena i usklađivanje sa evropskim procedurama? Mislim da nije. Mislim da su i građani Srbije toga svesni, a to je sada potpuno jasno. Predloženi zakoni neće doprineti povećanju u našu privredu. Neće, pre svega, zato što će novi zakoni dovesti u sumnju oko toga ko je ovlašćen, ko je odgovoran. Očigledno je da danas u Srbiji odgovornosti nema nigde. Kada govorimo o odgovornosti za finansijske izveštaje i odgovornosti za sprovođenje revizije, imate primer JP "Srbijagas", gde državni revizor ima ozbiljne primedbe a ništa se ne dešava. Kako očekujete da onda kompanije sa prihodom od 4,4 miliona evra treba da snose veću odgovornost? Država prvo treba od sebe da počne da uvodi red a ne da kreće od onih koji su danas najugroženiji, a najugroženiji su obični privredni subjekti. Mislim da smanjivanje transparentnosti kroz birokratske procedure, koje se uvode i povećanje ingerencija ministra finansija, će dovesti do toga da će strani investitori imati veću sumnju u naše privredne subjekte, imati veću sumnju kod kupovine, investiranja u našoj zemlji. To neće doprineti oporavku, to neće doprineti povećanju investicija koje su na najmanjem nivou u zadnjih nekoliko godina. Predloženi zakoni nisu u potpunosti upodobljeni sa svim evropskim direktivama. Predali smo i amandmaneu tom smislu. Postoji i amandman Odbora koji govori o tome. Mislim da iz razloga koje sam već naveo, a tiču se birokratije, neprofesionalnosti, izostanka podrške udruženja računovođa i privrednih subjekata, nećemo podržati ovaj set zakona i nećemo dati kredibilitetpredlozima koji neće doneti ništa dobro u našem privrednom ambijentu. Hvala.
Narodni poslanik Dejan Radenković. Izvolite.
Hvala, potpredsednice. Iskoristiću ovo vreme da malo prodiskutujemo i o nekim stavovima koje su iznosile danas moje kolege iz drugih poslaničkih klubova. Pažljivo slušamo i komentarišemo u poslaničkom klubu i prosto nam je neverovatno otkud se tako pojavi tolika žal za službom društvenog knjigovodstva ili za zavodom za obračun plaćanja koji je na jedan neverovatan način ukinut, koji je imao kontrolni mehanizam i onda se čudimo zašto nam je penzioni fond prazan, zašto neko može sebi da da za pravo da ne plaća poreze i doprinose i da nam se povećava javni dug. Slušamo razne žalopojke nekih koji su direktni učesnici svega toga. Znači, neću da imenujem nikog posebno neka se prepoznaju. Tada su mnoge stvari koje su bile kvalitetne, korisne, uništene bez ikakvog objašnjenja i razloga. Verovatno će se neko drugi baviti motivima. Kada sam danas u delu kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe pričao, nisam hteo da navodim primere iz naše zemlje, kada je u pitanju onaj nadzor revizije, pa sam upravo naveo primer kompanije "Enron". Na sreću, mi nismo imale neke posledice, imale su neke zemlje u okruženju, kao što je Hrvatska, koliko se sećam Rumunija, Mađarska. Možda ću pogrešiti, izvinjavam se. Revizorska kuća Artur Ardensona, koja je bila među prvih pet svetski priznatih revizorskih kuća, ili nije videla, nije čitala iz dokumenata koja su tamo njima prezentovani ili nije htela i onda je došlo do čega je došlo. Znači, to je ono o čemu pričamo. Nekim kolegama ovde nije jasno da se upravo ovim uvodi taj nadzor, jednostavno nadzor nad nadzor. Mora se povećati taj stepen odgovornosti da se ne bi iznenađivali kada se pojavi neka situacija, pa kao nismo znali. Prvo, imamo pozitivne rezultate, jedne godine pozitivne rezultate, druge godine, treće godine, a onda nam se desi to što nam se dešava. Nažalost, da li su postojale namere, vraćam se na službu SDK da se ona ukine, da jednostavno ne postoji sistem kontrole plaćanja sveta. Tamo niste mogli, svi koji znaju i koji su tada poslovali, bilo šta da donesete tamo, ako nije ispravno, ako nisi lepo obračunao plate, ako nisi doneo račune kada podižeš gotovinu da ih opravdaš, da ti onaj službenik parafira. Potpuno neshvatljivo, takva je ta tendencija, ali nema veze. Nažalost, narod to zaboravlja, ali smo mi tu da ih podsetimo na sve ono dobro što je bilo i to je bila prethodnica posle onih privatizacija, koje su bile kakve su bile. Jednostavno se nadam da će istražni organi od samog početka sagledati sve i napraviti detaljne analize svega, da li su nekada i zakoni donošeni sa nekom namerom, da li su oni bili u funkciji sve toga, pa se postavlja pitanje da li je neko radio u skladu sa zakonima. Opet kažem, treba da se vratimo unazad, na koji način su donošeni zakoni, čiji su interesi bili da se donesu takvi zakoni. Još jednom moram da istaknem da je želja naše poslaničke grupe da podrži sve što je kvalitetno i da u praksi imamo što više ovako kvalitetnih zakona. Mislim da je ovo jedan odličan set zakona. Pored revizije računovodstva, rekao sam, možda je manje bitan, ali danas nama najvažniji za privredu. Ima privrednika koji još ne znaju koje će biti prednosti, oni će osetiti blagodeti zakona o faktoringu. Mislim da je to odlično i da je trebalo mnogo pre da se desi, da stavimo na dnevni red, da jednostavno prestane ta nelikvidnost kakav je bio sinonim za našu privredu i da jednostavno krenemo malo pozitivnijim tokom. Opet ponavljam, ne mogu više veliki da ucenjuju male. Znači, to vreme, od onog trenutka kada ovo izglasamo, je prošlost i rešiće mnoge probleme koje su brinule mala i srednja preduzeća. Neću više oduzimati vreme. Još jednom ponavljam da je ovaj set zakona, koji je danas pred nama, znači od zakona o računovodstvu, Zakona o reviziji, Zakona o faktoringu, jedan set zakona koji će uvesti neke nove trendove u privredi. Ističem da će poslanička grupa SPS, kao i sve do sada, ja kažem nije bitno da li je bila nekada u opoziciji, poziciji, ono što je bilo kvalitetno ona je to podržavala u punom kapacitetu, jer jednostavno nama je za mnoge stvari potreban konsenzus i to mora da nam bude zvezda vodilja. Zahvaljujem se.
Narodna poslanica Dušica Morčev.
Poštovana predsedavajuća, uvažena gospođo ministar, poštovane kolege narodni poslanici, zbog teške situacije u kojoj se nalazi naša privreda, zbog malog broja investitora, a zbog veoma lošeg stanja finansijskog izveštavanja u Srbiji važno je da uredimo ovu oblast i DSS podržava što su ovi predlozi zakona danas na dnevnom redu. Ono od čega bih pošla jeste to da smo svi konstatovali da je loše stanje finansijskog izveštavanja u Srbiji, da se zapitamo zašto? Šta je dovelo do toga? Da li nestručnost lica koji pripremaju ove finansijske izveštaje ili možda nešto drugo? Da li nameti koje država trenutno nameće privredi teraju privrednike da možda prikazuju osnovice za porez na dobit niže? Mi smo povećali porez za dobit sa 10 na 15% pre par meseci, a ministar finansija je, kada smo govorili o rebalansu, rekao da najmanje prihoda u budžet sada donose upravo prihodi od poreza na dobit. Znači, to je jedno pitanje o kojem treba da razmotrimo šta je to, zašto su nama finansijski izveštaji loši. Da bismo sve to uredili, po nama, treba da se utvrdi odgovornost i da se podeli odgovornost, kako direktora, tako i računovođa koje pripremaju ove finansijske izveštaje u preduzećima. Vrlo dobro se zna za šta je odgovoran direktor. Znači, direktor je u obavezi da sve poslovne promene, koje ima preduzeće, da dokumentuje računovođi, a računovođa je taj koji treba da primeni sve međunarodne standarde finansijskog izveštavanja i da savetuje direktora da u skladu sa tim i opštim načelima računovodstva vode posao. Ako uzmemo to, ako podelimo odgovornost, ako vratimo na to da je računovođa odgovor, a ne da samo bude puki izvršilac evidentiranja promena, neće biti dobro. Zalažemo se za to da se odgovornost podeli, da direktor bude odgovoran, ali i da snosi odgovornost i ovlašćeni računovođa u preduzeću. Pored toga, ovde je važno govoriti i o kontroli svih finansijskih izveštaja ikontroli revizorskih izveštaja. To reguliše ovaj drugi zakon, Zakon o reviziji, koji je izuzetno kompleksan. Postavila bih vam par pitanja gde možda imam nedoumice i da vidimo kako da poboljšamo ovo što ste vi predložili. Nadam se da sva ova naša pitanja i amandmani koje smo podneli će poboljšati ovaj zakon koji je izuzetno važan. Kvalitet revizije u Srbije je sve niži u poslednjih par godina. Svedoci smo da je u 2012. godini preko 80% revizorskih izveštaja dao pozitivno mišljenje na finansijske izveštaje, a gde smo se složili da je stanje loše i da finansijski izveštaji, koji se prikazuju, ne pokazuju pravo stanje u privredi. To nas navodi na to da dolazi do štimovanja revizorskih izveštaja. Gospođa ministar je dala primer "Agrobanke", što je samo jedan primer. Imali smo izveštaj revizora i o "Razvojnoj banci", i o "Srbijagasu", i o "Galenici". Većina tih izveštaja je dala pozitivna mišljenja revizora. Da li je neko odgovarao za to? Da li je i jedan ovlašćeni revizor sa licencom odgovarao za ono što je podneo? Da li je komora, mi sada imamo mehanizam kojim kontrolišemo to, pokrenula jedan postupak da se utvrdi odgovornost pojedinačnog revizora ili revizorske kuće? Tu su problemi. Ovi predlozi zakona koji su pred nama, možemo se složiti, su dobri, ali ništa od toga ako se ne primenjuju. Upravo kroz ovo pitanje, nadam se da ćemo dobiti odgovor. Ako postojeći zakoni ne budu primenjivani u praksi, koji je regulisao kontrolu institucija tj. tela, nisu koristile to i nisu napravile pomak, kako onda da očekujemo da će ovi zakoni koji su sada pred nama, koji su možda regulisali bolje ovu oblast, od toga nemamo ništa. Ovim izmenama zakona o reviziji Ministarstvo, o tome smo govorili danas, će ubuduće izdavati licence. Dali ste odgovor na to. Moja je nedoumica bila – zašto uzimamo to komori? Godine 2006. kada je komora osnovana kao institucija sa velikom nadležnošću, sa velikim ovlašćenjima, to je bilo u nadležnosti komore, sada to pomeramo na Ministarstvo. Ministarstvo će morati da pripremi određene kadrove, tehničke uslove za sve to, a komora sve to ima. Zašto je to? Opet se povećavaju troškovi. Ako ne, recite mi ako grešim, s obzirom na teško ekonomsko stanje i deficit u budžetu. Znači, šta ostaje da radi Komora? Komora će pripremati edukacije, sprovođenje ispita za dobijanje ovih licenci, ali ministarstvo će da izdaje licence. Znači, neko će morati u ministarstvu da se bavi tim poslom, da li je to dovođenje novih ljudi, zapošljavanje ili će neko iz ministarstva od zaposlenih da preuzme ovaj deo posla na sebe. Još jedna novina je da se bira telo, odnosno Odbor za javni nadzor koji će, kao vrhovno nadzorno telo, da kontroliše komoru i sva društva revizora. To je jako dobro i treba da imamo jedno vrhovno telo koje će više da se pozabavi ovom problematikom, što se tiče revizije, upravo zbog onoga što sam malopre naglasila, ali ovo je opet novo telo, ovo su opet novi izdaci u budžetu. Treba da vidimo koliki su ti izdaci u budžetu, uvođenje ovih tela, i ako oni budu radili svoj posao, onda je opravdano. Nije važno koliko je, ali da vidimo mi da li će oni raditi svoj posao. Zato DSS misli da ovaj odbor treba da bira Skupština, pošto je to najviše telo koje nadzire ovu oblast i da Vlada predlaže Skupštini Srbije Odbor za javni nadzor, a da mi ovde biramo te i da imamo i mi veći uvid u rad ovog odbora. Ono što bih još naglasila, s obzirom na vreme, koliko mi je još ostalo, kojim raspolaže naša poslanička grupa, htela bih da popričamo malo i o kontroli ovih finansijskih izveštaja. Rekli smo da kontrola finansijskih izveštaja sada će se vršiti kroz obaveznu reviziju za velika, srednja preduzeća, za javna društva i za preduzetnike koji imaju godišnji prihod od preko četiri miliona 400 hiljada evra. Tu sada možemo da budemo podeljeni. Teška je situacija u privredi, privreda grca, uvodimo obaveznu kontrolu. Razumem zašto je potrebno da se kontroliše. Trebalo bi da imamo sve, ali pitanje je trenutka kada uvodimo, kao obavezu u privredi, obaveznost revizije i još jedan trošak za sve ove subjekte. Naravno da oni mogu da vrše reviziju i svako ko ozbiljno posluje uzeće to kao tržišnu uslugu, izvršiće reviziju jer mu je potrebno zbog poslovnih partnera, zbog investicija, kreditora i naravno da će ući u taj proces revizije. Složiću se sa mojom koleginicom Bojanom koja je rekla da možda naša preduzeća još nisu ni svesna značaja, koliko je potrebno da bi bili konkurentni, da bi imali poslovne saradnike u inostranstvu, da će im sigurno prvo tražiti izveštaj revizora, da znaju s kim ulaze u poslovne odnose i sa kim će poslovati. Ali, kažem, samo jedna mala suzdržanost - da li u ovom trenutku, kada je ovako teško stanje u privredi, treba da damo još jedan trošak kao obaveznost preduzećima? Uz to mislim da država ne koristi sve mehanizme da bi kontrolisala rad pravnih lica. Na šta tu mislim? Kome se podnose godišnji finansijski izveštaji? Podnosimo ih APR, tj. privredna lica, sad malo pričam iz pozicije jer dolazim iz privrede, pre nego što sam postala poslanik, pa sam se zato tako izrazila. Znači, podnosi se APR. Šta radi APR? Kada predate izveštaj, on vrši tu logičku i računsku proveru. Poreska uprava, u drugom smislu, može da vrši tu redovnu kontrolu tačnosti i evidentiranja svih poslovnih promena koje se sprovode u poslovnim knjigama. Po meni, mislim da država ne koristi tu sve mehanizme, da poreska uprava treba da vrši redovniju kontrolu poslovanja svih evidentiranih promena koje sprovode u poslovnim knjigama i da to bude još jedan vid kontrole koji će pomoći da ovi izveštaji budu relevantniji, tj. da njihova istinitost bude veća. Završiću s time, zato što mi je vreme pri kraju, svi ovi predlozi sa kojima ste izašli će biti dobri, mi ćemo ih podržati kasnije ako praksa bude pokazala da su se primenili. Još jednom naglašavam da je vrlo važno videti zašto, šta je to što dovodi do toga da su finansijski izveštaji kakvi jesu. Drugo, ako smo svi svesni teških situacija, pogrešnih, tj. tih izveštaja koje revizori podnose kao da su ti izveštaji i daju pozitivna mišljenja, a svi znamo kako posluju određena preduzeća, ako ostanemo na tome, onda zaista nismo ništa uradili i džaba ovo slovo na papiru ako praksa ne pokaže boljitak u budućnosti za privredu. Hvala vam.
Hvala. Narodni poslanik Zoran Bojanić. Izvolite.
Hvala. Koleginice i kolege, poštovana predsedavajuća, gospođo ministarko, novim predlozima razdvajaju se postojeći Zakon o računovodstvu i reviziji na dva zakona – Zakon o računovodstvu i Zakon o reviziji, koji su spojeni u jedan zakonskim rešenjima iz 2001. i 2002. godine. Vreme je pokazalo da ni izmene 2006. godine nisu donele boljitak i da nije ni došlo do harmonizacije zakona sa evropskim direktivama, nisu donete odgovarajuće uredbe, niti primenjeni međunarodni računovodstveni standardi. To je bilo normalno i očekivano, ovu oblast regulisati sa dva zasebna zakona. Ovim zakonima uređuje se način vođenja poslovnih knjiga, procenjivanjem imovine i obaveza, prihoda i rashoda, sastavljanje i obrada finansijskih izveštaja, interna revizija, kao i uslovi i način vršenja revizije finansijskih izveštaja. Predlozi zakona se odnose na privredna društva, zadruge, banke, i druge finansijske organizacije, društva za osiguranje, davaoce finansijskih lizinga, dobrovoljne penzijske fondove i društvo za upravljanjem tim istim fondovima, brokersko-dilerska i druga pravna lica. Takođe se odnosi i na fizička lica koja samostalno obavljaju privrednu delatnost radi sticanja dobitka, a koji poslovne knjige vode po sistemu dvojnog knjigovodstva, kao i na ogranke stranih pravnih lica. Zakon se ne odnosi na budžete i korisnike budžetskih sredstava, ni na organizaciju obaveznog socijalnog osiguranja, kao i na crkve i crkvene organizacije, verske organizacije. Predloženim zakonom predviđena je puna primena međunarodnih računovodstvenih standarda za velika i srednja pravna lica, pravna lica koja konsoliduju finansijske izveštaje i za sve davaoce hartije od vrednosti. Na predloge oba zakona niz primedbi uputili su, kao i zahtev za povlačenje iz procedure, Udruženje pružalaca računovodstvenih usluga i Savez računovođa i revizora Srbije i to pre svega na uvođenje nove kategorije pravnih lica, mikro pravna lica, sa obrazloženjem da će to doneti velike troškove, kako za ta pravna lica, tako i za budžet Republike Srbije. Takođe, mogućnost da sva pravna lica sa prometom većim od 4,4 miliona evra podležu reviziji po njima nije dobro rešenje, već sa obrazloženjem da je sasvim dovoljno da u njima menadžment i jedan ili dva vlasnika kontrolišu finansijske izveštaje, to je suvišno i na taj način se novac iz privrede ispumpava bez osnova. Smatram da to nije slučaj i da je obrazloženje koje je dato u predlogu zakona, a tiče se kategorije mikro pravnih lica, ispravno i da se na taj način veliki deo privrede rasterećuje obaveza vođenja obimnih finansijskih izveštaja, a već ostaje obaveza samo onog dela koji je neophodan zbog poreske procedure i u poreske svrhe. Samim tim i troškovi te grupe pravnih lica će biti manji, a ne veći, kako se to u zahtevu navodi. Da je tako, vidi se iz kriterijuma za svrstavanje pravnih lica i grupu mikro pravnih lica. To je, pre svega, prosečan broj zaposlenih manji od 10, poslovni prihodi 700 hiljada evra, vrednost poslovne imovine 350 hiljada evra. Takođe, ono što je vama bitno, to je da je mikro pravnim licima posebna pažnja posvećena u EU, a tome u prilogu govori izmena četvrte direktive iz 2012. godine kojom su definisani kriterijumi za razvrstavanje mikro pravnih lica. Uvođenje mikro entiteta ima za cilj dodatno uprošćavanje uslova za vođenje poslovnih knjiga i sastavljanje finansijskih izveštaja za ovu kategoriju pravnih lica, kao i snižavanje troškova poslovanja u vezi sa finansijskim izveštavanjem. Novina je i da mikro pravna lica vrše priznavanje, merenje, prezentaciju i obelodavanje pozicije u svojim finansijskim izveštajima u skladu sa podzakonskim aktima donetim u skladu sa opštim računovodstvenim načelima propisanim ovim zakonom, od strane ministra nadležnog za poslove finansija. Za poređenje treba istaći broj pravnih lica i njihovo razvrstavanje po starom zakonu, odnosno važećem zakonu i po predlogu zakona. Velika pravna lica po važećem zakonu, ima ih trenutno u Srbiji 1163, a po novom zakonu biće ih 784, srednjih 2971 po važećem zakonu, a po predlogu zakona 1979, malih ima trenutno 115.933, a po predlogu zakona biće ih 13.754. Pojaviće se kategorija mikro pravnih lica, kojih trenutno nema, u broju od 103.550. Mikro pravna lica dostavljaju samo bilans stanja i bilans uspeha, a mala i preduzetnici i napomenu uz finansijski izveštaj. U odnosu na postojeće zakonsko rešenje, izvršene su izmene u pogledu rokova za dostavljanje redovnih godišnjih, odnosno konsolidovanih finansijskih izveštaja. Naime, propisana je obaveza svim pravnim licima, odnosno preduzetnicima koji su obveznici primene ovog zakona, da svoje godišnje finansijske izveštaje, uključujući i finansijske izveštaje koji su predmet revizije, za tekuću poslovnu godinu dostave APR do 30. juna naredne godine, u postojećem zakonu rok je kraj februara. Takođe, sva pravna lica dužna su da, počev od finansijskih izveštaja za 2013. godinu, finansijske izveštaje sastavljaju u elektronskom obliku i potpisuju ih kvalifikovanim elektronskim potpisom. Novina, u odnosu na postojeći zakon, predstavlja uvođenje obaveze svim pravnim licima i preduzetnicima da za statističke i druge potrebe dostavljaju Agenciji za privredne registre bilans stanja, bilans uspeha i statističke izveštaje za tekuću godinu, do kraja februara naredne godine. Ova obaveza odnosi se i na ona pravna lica koja imaju poslovnu godinu različitu od kalendarske. Posebno treba istaći šta je, za razliku od prethodnog zakona, definisano ko vrši kontrolu evidentiranja poslovnih promena u poslovnim knjigama, a to je poreska uprava, kao i uvođenje kolektivne odgovornosti organa upravljanja i nadzornog organa u pravnom licu za finansijske izveštaje. Revizija godišnjih finansijskih izveštaja biće obaveza za one koji potpuno primenjuju međunarodne računovodstvene standarde. Preduzeća za reviziju će dobijati dozvolu za obavljanje revizije od Ministarstva finansija, koje će i voditi registar tih preduzeća, kao i nadzor nad njihovim radom, jednom godišnje. Novina u zakonu je i osnivanje nacionalne komisije za računovodstvo, koja će pratiti primenu Direktive EU o računovodstvu i reviziji i međunarodne standarde iz tih oblasti i predlagati strategiju i plan za poboljšanje kvaliteta finansijskog izveštavanja. Ovim zakonskim predlogom predviđeno je i osnivanje komore ovlašćenih revizora, šest meseci nakon donošenja dokumenata i ova komora će davati, produžavati i oduzimati licence i sertifikate ovlašćenim revizorima. Nadzor nad njenim radom obavljaće Ministarstvo finansija. Profesionalna zvanja uređena ovim zakonskim predlogom su ovlašćeni revizor i ovlašćeni interni revizor, dok profesionalna zvanja za osobe koje vode poslovne knjige i sastavljaju finansijske izveštaje treba da urede sama pravna lica u opštem aktu. Pri izradi ovih zakonskih predloga, koji su urađeni uz poštovanje Direktive EU iz oblasti računovodstva i revizije, kao i uz uvažavanje tržišne situacije u Srbiji, konsultovana je i Svetska banka, koja je dala pozitivno mišljenje o njima. Takođe, trebalo bi pomenuti i treći zakon iz ovog seta, a to je Predlog zakona o faktoringu. Faktoring je finansijska usluga, kupoprodaja postojećeg i nedospelog ili budućeg kratkoročnog novčanog potraživanja, nastalog po osnovu ugovora o prodaji robe ili pružanja usluga. Zakonom su definisani učesnici, predmet, uslovi za obavljanje faktoringa, vrste faktoringa, prava i obaveze, kao i nadzor. Namenjen je, pre svega i prvenstveno, malim i srednjim preduzećima. U Danu za glasanje, SNS će podržati ovaj predlog seta zakona. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo, opaske i komentari o kontekstu jednog od zakona iz zajedničke načelne rasprave će biti moj pokušaj da zadobijem vašu pažnju i nada da će predstavnica Vlade, ministarka Kalanović, imati razumevanja i za promene u ovom zakonu, nakon opaski koje imam. Radiće se u mojim rečenicama samo o zakonu o računovodstvu i samo o članu 4. stavu 5. Predloga zakona, koji kaže: "Odredbe ovog zakona ne odnose se na crkve i verske zajednice, osim u delu obavljanja privredne ili druge delatnosti, u skladu sa propisima kojima je uređeno obavljanje tih delatnosti." Moji komentari su i podrška građanskim inicijativama, odnosno Udruženju građana za demokratiju i civilno obrazovanje koje se, takođe, bavilo i radomu toku javne rasprave o Predlogu zakona, pisali amandmane zajedno sa stručnjacima za neprofitni sektor, imaju moju podršku za svoju inicijativu i za sadržaj onoga što žele da podele sa zakonodavcem, da bi direktno učestvovali u donošenju zakona. Najveći deo diskusije koju smo čuli odnosio se na to na koga se zakon o računovodstvu odnosi i koga obavezuje, a moji minuti će biti potrošeni na razloge zašto je predlagač zakona odlučio da se ne odnosi na crkve i verske zajednice. Tu postavljam prvo pitanje predstavnici Vlade. Pitanje glasi – da li su crkve i verske zajednice podnele finansijske izveštaje za sredstva koja su dobijale iz budžeta redovno svake godine? Ako jesu, da nam dostave te finansijske izveštaje. Ako neke jesu, a neke nisu, da nam se saopšti koje crkve ili verske zajednice nisu podnosile finansijske izveštaje o sredstvima koja dobijaju iz budžeta, a koje jesu i na koji način se to opravdava, objašnjava i zašto se nije iskoristila prilika Predloga zakona o računovodstvu i rad koji su uložile građanske inicijative, odnosno Udruženje građana zajedno sa stručnjacima iz neprofitnog sektora, da tu oblast napravimo sasvim jasno i da se član 4. stav 5. Predloga ovog zakona briše, da se i crkve i verske zajednice, kao udruženja, kao pravna lica, obavežu zakonom o računovodstvu? Nekoliko puta sam učestvovala u raspravi o ovoj temi, počevši od donošenja Zakona o crkvama i verskim zajednicama i on je ovde ponuđen kao obrazloženje, naime, njegov član 30, koji kaže da crkve i verske zajednice mogu biti potpuno ili delimično oslobođene poreskih i drugih obaveza, u skladu sa zakonom, kojima se uvodi odgovarajući javni prihod. Ovde se ne radi o uvođenju javnih prihoda, a crkve ne mogu da budu oslobođene dela poreskih obaveza jer nemaju nikakve poreske obaveze. Davnih dana je trajala ova rasprava i u dijalogu koji je bio redak i za mnoge moje sagovornike prepun diskvalifikacija mene zato što smatram da crkve treba da polažu finansijske izveštaje za svaki novac koji dobiju iz javnih prihoda, iz budžeta Srbije, iz budžeta gradova, iz budžeta Vojvodine, lokalnih samouprava, tako sam isto smatrala i smatram i sada da treba da plaćaju i porez. Bila sam diskvalifikovana i okvalifikovana raznim rečima, što nisam marila jer se, evo, ovih dana pokazuje da ako je iko bio dobronameran prema crkvama i verskim zajednicama, onda smo to bili mi koji smo tražili da se podnose finansijski izveštaji i da se jasno, sasvim jasno, kao i sa svakim drugim, jednakim pred Ustavom i zakonom, vidi kako se troši novac unutar crkava i verskih zajednica, koji se dobija iz javnih prihoda. Crkvu bi poštedeli skandala. Crkva bi ostala bez bruke oko raznih afera kojima smo svedoci danas da se događaju. Volela bih da se ovde zapamti da ti nikada nije neprijatelj onaj ko hoće da se uvede redi ko se zalaže za to da pred zakonom budu svi jednaki. Problem sa nedostatkom finansijskih izveštaja crkava i verskih zajednica, ako je tačno, predstavnica Vlade će nam odgovoriti da li je tačno da sve crkve i verske zajednice ne podnose finansijske izveštaje, je vrlo ozbiljan, zato što je javni prihod, zato što je novac u budžetu – novac svih građana Srbije, koji se od njih "uzima" na osnovu zakona koje mi donosimo ovde u Skupštini i ponovo, na osnovu zakona koje mi donosimo ovde u Skupštini, iz tog novca skupljenog od svih se na zakonit način, uslovno govoreći, daje samo nekima. Poslednja sam koja bih bila protiv toga da se iz budžeta daje novac crkvama i verskim zajednicama, ali sam prva protiv toga da se izdvajaju iz Zakona o računovodstvu i da se izdvajaju iz obaveze polaganja finansijskih izveštaja. Zašto? Time izražavam i svoj stav, podržavajući i raspravu o nacrtu građanskih inicijativa i njihovih amandmana. Zato što smatram, ponovo, da je to dobro za crkve i za verske zajednice, osim što je dobro za jasan stav svih nas koji bi onda videli da smo svi jednaki pred Ustavom i zakon, bez obzira na koji način smo se učlanili u neke organizacije. Ne bih volela da odgovor predstavnice Vlade, ministarke Kalanović, bude da finansijske izveštaje podnose sve crkve i verske zajednice, osim Srpske pravoslavne crkve. Jako ne bih volela da to bude odgovor o finansijskih izveštajima, a za sredstva koja se iz budžeta direktno i na razne druge načine, kroz javna preduzeća, kroz razne mehanizme, daju crkvama i verskim zajednicama. Zašto bih molila, ako je već dva puta bilo kritično malo volje da se ovaj amandman ovakav usvoji 2011, 2012. godine, kada je zakon bio pa povučen. Zašto bih volela da ovaj treći put, voljom Vlade Republike Srbije, odnosno predstavnika Vlade i odbora, ako je moguće, da se ovaj član 4. stav 5. Predloga zakona odlukom Odbora, ipak izbriše iz ovog zakona? Zato što bi to pokazalo da razumeo o čemu se u stvari radi, da ne sumnjamo u tuđe namere, nego da slušamo tuđe argumente, i najviše zato što bi to bilo dobro po crkve i verske zajednice, jer bi time počeli da vraćaju poljuljani ugled među najširom javnošću, s obzirom na sumnje oko toga, koliko obrta, koliko novca, koji je potpuno nevidljiv za sistem države, dakle, i za ovaj zakon i za svaki drugi, koliko ga ima u crkvama i verskim zajednica na slobodnoj proceni. Ako smo umeli u ovom zakonu da tačno vidimo 4.400.000 evra, kao nekakvu granicu, koliko se novca obrće u Srpskoj pravoslavnoj crkvi? Toliko, manje, 50 miliona evra, 100 miliona evra? Zašto bismo nagađali, i zašto bismo time otvarali jednu raspravu koja može da zauzima razne tonove, osim one koju bi bilo dobro da počnemo Zakonom o računovodstvu i brisanjem člana 4. stava 5, koji izuzima crkve i verske zajednice, osim u delu privredne delatnosti. Koincidira rasprava o ovi zakonima sa vestima koje imamo o neprimerenom skandalu, ne znam da li ćete mi verovati, ali meni je jako žao da je do takvog skandala i do otkrića takve vrste, da je nešto što košta milion evra, plaćeno dva miliona evra došlo, jer to dalje urušava ugled Srpske pravoslavne crkve, a mi smo društvo kojem je neophodno poverenje, elementarno poverenje u razne institucije na kojima društvo počiva. Bez obzira na to kakvih smo političkih ideja, bez obzira na to da li se lično u bilo kom krugu ili društvenoj grupi u društvu oko nečega slažemo ili ne, nama je potrebno poverenje u elementarne stvari u društvu, da bi mogli da idemo napred. Naša procena, podržavam stav i građanske inicijative, osim što je to moj lični stav još od dana kada smo imali u raspravi Zakon o crkvama i verskim zajednicama, da bi usvajanje stava odlukom Odbora, da se ovaj član briše, doprineli da se počne temeljiti poverenje. Ako je moguće da mi sada predstavnica Vlade sada da odgovor, ko je sve od crkava i verskih zajednica podnosio finansijski izveštaj za sredstva koja je dobijao iz budžeta Republike Srbije, to je u redu, ako ne, postaviću ga kao poslaničko pitanje, jer takvu vrstu informacije smatram veoma bitnim za osećanje jednakosti pred Ustavom i zakonom, i za poštovanje novca koji se skuplja od svih, da bi se dao samo nekima? Kao što sam pri predlogu uvođenja poreza imala na pameti korist za crkve i verske zajednice, što se nažalost danas pokazuje da bi bilo korisno, tako i sada imam na pameti ugled crkava i verskih zajednica, koje ne bi smeli dovoditi u sumnju time što sve, ili neke od njih ne podnose finansijske izveštaje za novac koji dobijaju od građana Republike Srbije. Hvala vam.
Reč ima ministar Verica Kalanović. Izvolite.
Ovaj amandman koji su podneli poslanici čini mi se LDP i koji se odnosio na obavezu dostavljanja finansijskih izveštaja verskih zajednica, obrazložiću vam na način na koji se Vlada opredelila ka tome. Najpre, nije tačno da su crkve izuzete podnošenju finansijskih izveštaja, ali u onoj oblasti gde se obavlja privredna delatnost u skladu sa propisima koji se utvrđuju zakonom. Znači, ako se u okviru crkve i verskih zajednica obavljaju određene privredne delatnosti, one su podložne istim propisima, kao i kod ostalih privrednih subjekata. Međutim, vi jako dobro znate, zalažemo se za poštovanje Ustava i zakona, makar u ovom najvišem domu. Ustav Republike Srbije izričito predviđa da crkve i verske zajednice su slobodne i samostalno uređuju svoju unutrašnju organizaciju, verske poslove, da javno vrše verske obrede, da osnivaju verske škole, socijalne i dobrotvorne ustanove, da njima upravljaju, itd. Prema Zakonu o crkvama i verskim zajednicama u članu 26. kaže se – da crkve i verske zajednice samostalno upravljaju svojom imovinom i novčanim sredstvima u skladu sa sopstvenim autonomnim propisima. Lično, vi ste izneli vaš lični stav, reći ću vam i ja lično kao član Vlade, smatram da tako treba i da ostane, da država nema prava da se meša u poslove crkve i obrnuto. Kao što ću biti protiv toga da država iznosi svoje stavove vezane za politiku Vlade i lokalnih samouprava, tako ću biti i protiv toga da Vlada i lokalne samouprave se mešaju u poslove crkve. Nažalost, neću raspravljati i razmatrati o tome da i u crkvi, kao i u svakom drugom delu društva se pojavljuju nemili događaji, i da niko od toga nije u ovom trenutku, niti oslobođen, niti zaštićen. Još jedna stvar koju želim da vam kažem je, da je ova tema bila u razmatranju na nivou Vlade i da je Kancelarija za saradnju sa crkvama i verskim zajednicama, upravo pozivajući se na autonomiju crkva i verskih zajednica utvrđenih i Ustavom i zakonom, apsolutno odbacila ovakav način mešanja. Postavili ste jedno drugo pitanje koje se odnosi na izveštaje o utrošku budžetskih sredstava. Reći ću vam, kao neko ko je u prethodnom periodu na teritoriji cele Srbije učestvovao u realizaciji gotovo 400 projekata lokalnih i regionalnih, da su neki od njih bili vezani i za unapređenje infrastrukture na verskim objektima, za svaki od njih dostavljen je izveštaj. Prosto ne želim da se stvori ta sumnja i da se napravi insinuacija da tamo gde su izveštaji traženi o utrošenom novcu, a odnosili su se na tačno definisane projekte, verska zajednica se oglušila o zahteve nadležnih ministarstava, da dostavi izveštaje o utrošenim sredstvima.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić, dva minuta replike. Izvolite.
Koristim vreme poslaničke grupe pošto imamo vreme poslaničke grupe za amandmane. Dakle, samostalno je uređivanje svakog privrednog društva. Na žalost, vidim nastavak jednakog nerazumevanja argumenata. To sve što ste mi ispričali se odnosi na bilo koje privredno društvo ali voljom, očigledno Vlade, ne odnosi se na crkve i verske zajednice. Ne možete takvu argumentaciju da ponudite i da vas ozbiljno shvatimo da je to razlog zašto se crkve i verske zajednice izuzimaju pošto bi onda trebalo da izuzimate i razne druge, jer svi samostalno uređuju svoje odnose i privredna društva i raspolažu. Ako sam vas dobro razumela sve crkve i verske zajednice koje su dobile novac iz budžeta podnele su finansijske izveštaj. Ako su im nadležna ministarstva to tražila sve crkve i verske zajednice su podnele svoj izveštaj. Da li je to suština vaša odgovora? Znači, sve crkve i verske zajednice. Narodni poslanici dobacuju da ovo nije pijaca. Znate, kada imate poziciju o budžetu sa kojim se daje novac crkvama i verskim zajednicama, a ne dobijete finansijski izveštaj onda je to mnogo gore od pijace. Onda je to loša usluga, pre svega crkvom i verskim zajednicama, i nepoštovanje novca koji se skuplja u budžet Republike Srbije na zakonit način, na osnovu poreza o kojima mi ovde odlučujemo. Zahvalna sam za odgovor pošto je odgovor da crkve i verske zajednice daju finansijske izveštaje, ako im traže nadležna ministarstva za planove investicione ili kakve god, koji se izvode u blizini ili na sa sakralnim objektima. To je lep odgovor, ali ja to nisam pitala. Zna se tačno koja je pozicija u budžetu iz koje ide novac crkvama i verskim zajednicama, ja za tu poziciju pitam. Da li sve crkve i verske zajednice podnose finansijske izveštaje ili ne? To je važna stvar i na moju žalost, kao što se videlo da sam bila u pravu kad sam tražila pre sedam godina, pa pre pet godina, pa pre tri godine da svi budemo jednaki pred zakonom, svi ti da citiram ministarku Kalanović – nemili događaji ne bi bili mogući da se dese jer zakoni upravo tome i služe, da spreče da se desi nešto što u društvu ne bi trebalo da se događa. Nažalost, sačekaćemo neki drugi dan, neke druge izmene i dopune Zakona o računovodstvu i imaćemo još jedan verovatno nemio događaj na kojem ćemo utvrditi da je član 4. stav 5. kojim se crkve i verske zajednice izuzimaju trebalo brisati. Hvala vam.
Dejan Radenković, po kom osnovu?
Potpredsedniče, vi ste grubo prekršili Poslovnik. Ne znam po kom osnovu ste dali prethodnom govorniku reč? Znači, ne pričamo o amandmanima danas, ne na vreme poslaničke grupe, znači, prosto neverovatno, pogotovo da slušamo ovakve besmislene priče uperene protiv crkve. Mislim da to nije vreme ni mesto ovde da pričamo o tome. To je totalno nedopustivo, i dobacivanje i mislim da uopšte nema smisla možda ste napravili propust, ali molim vas da to više ne činite.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsedniče Narodne skupštine, poštovana gospođo Kalanović, dame i gospodo narodni poslanici, danas raspravljamo o tri zakona koja nam je vladajuća većina dala i malo je čudan taj osećaj da mi raspravljamo o zakonima, a pogotovo o budžetu u trenutku kada se najavljuje rekonstrukcija Vlade, i kada ne znamo ko će od ministara da sprovodi koje zakone, a pogotovo kada imamo najavu da će možda biti i odstupanja od politike Vlade i da će se politika Vlade menjati. To je jedna neuobičajena situacija, da vi napišete scenario, podelite glavne uloge glumcima, i onda kažete, izvinite, sada ćete da gledate neki drugi film, to nije onaj film koji je najavljen. Da li se sećate onog kolege Dragana Vujadinovića? On je bio poslanik iz DS, iz Kosjerića, autor je knjige "Obrnuta ekonomija". Mislim da bi on danas ovim zakonima mogao prilično toga da kaže. Samo ću nekoliko stvari da vam kažem, Dragan Vujadinović je bio čovek iz naroda, bio je vrstan ekonomista, imao je običaj, da kritikuje ove rogobatne nazive koji su ulazili u svakodnevnu upotrebu iz nekih drugih sfera. Faktoring, kada kažete komšiji danas, kada se sretnete na pijaci, pita vas šta danas radite u Skupštini, raspravljamo zakon o faktoringu, morate da objasnite ljudima šta je to faktoring. Dakle, faktoring je ovde kako kaže finansijska usluga od kupoprodajućeg postojećeg nedospelog ili budućeg kratkoročnog novčanog potraživanja. Nemam puno primedbi kada je reč o tom zakonu. To je zakon koji iziskuje vreme u kome živimo, neka nova pravila poslovanja i to je zakon koji je nužan da se donese. Mi živimo u jednom vremenu kada smo doneli Zakon o izmirivanju zakonskih obaveza, ali smo opet pre neki dan raspravljali o namirivanju putarskim preduzećima. Da li će neko hteti da kupi dugovanja države putarskim preduzećima i da li su ta dugovanja u skladu sa zakonom 45, 60, ili 90 dana ili su negde po par meseci. Da li će ovaj zakon da rastereti neku putnu privredu? Naravno da neće. Imam još nekoliko ozbiljnih primedbi kada je reč o ovom zakonu, ali najglasnije primedbe ću imati kada je reč o Predlogu zakona o računovodstvu. Vi se sećate one kampanje koja je bila najavljivana sa giljotinom propisa, pretvorila se u giljotinu propisa za hrast. Umesto da se seku propisi, seče se hrast. Kao što sam kazao, vlast je vlast, a hrast je hrast. Dakle, makar bio star i 600 godina i makar bio mnogo manje truo nego ruke koje hoće da ga poseku. Zakon o računovodstvu kaže sledeće, javna rasprava jeste o tom zakonu vođena i u toj javnoj raspravi koja je dugo trajala, bila je uključena i stručna javnost, i Unija poslodavaca i Ekonomski fakultet i ne možemo da se žalimo da je tu nešto sakriveno od očiju javnosti. Opet, tu imamo nekoliko suštinskih primedbi. Hteo sam da reagujem amandmanom na član 6. stav 2. tačka 1. u kriterijuma za razvrstavanje pravnih lica na mikro, mala i srednja preduzeća, pa sam onda od toga odustao, jer postoje jaki razlozi zašto bi trebalo reagovati amandmanom, ali postoje razlozi zašto ne reagovati amandmanom. Možda nije loše još jednom postaviti pitanje da li su možda mogli kriterijumi za mikro preduzeća da budu drugačiji? Da umesto 10, bude 20 zaposlenih. Da umesto poslovnog prihoda od 700 hiljada budi 1.400 evra i da prosečna vrednost poslovne imovine bude umesto 350 hiljada evra, bude 700 hiljada evra. Ovo nije tek tako napamet, zato što se nekome javilo da to tako treba da bude. Ovim bi se obezbedili da više pravnih lica predaje skraćeni set finansijskih izveštaja. Umesto da predaje osam, predavao bi tri. Time bi se smanjili nepotrebni troškovi za izradu izveštaj, jer često ti izveštaji koštaju više nego što postoje praktične koristi od njih. Ovo nije moj stav, nisam ja toliko vrstan ekonomista, ovo su kazali ljudi koji se bave računovodstvom, ovo je kazala i neka struka i profesor Ekonomskog fakulteta na seminaru na Zlatiboru i možda nije bilo loše razmisliti na tu temu. To je već stvar oko koje možemo da se usaglasimo ili da se ne usaglasimo i to je već stvar struke. Kažem ovo je samo jedan od predloga i nije to onaj glavni kamen spoticanja u ovom zakonu, niti je to nešto što može da bude predmet replike između ljudi iz ministarstva i mene. Moram da kažem da je meni žao što je ovde gospođa Verica Kalanović. Ja sa vama mogu da razgovaram o koridorima, putevima, onako lepo kao što i uvek pričamo, ali nemojte da mislite da ja sada nipodaštavam vaše prisustvo ovde. Ja uvek volim da komuniciram sa najvećom strankom vlastodržačke koalicije, jer oni su ti koji kreiraju i politiku i rekonstrukciju Vlade i ekonomsku zbilju. Tamo nemam stručaka, nemam koga da pitam, jer oni baš nisu dorasli vođenju ekonomije ove zemlje. Oni kad je priča o Beogradu kažu, pa mi bi menjali vlast u Beogradu, ali nemamo toliko stručnih ljudi da zamenimo sve te koji treba. Kako ćete Srbiju da vodite, kada za Beograd nemate. U članu 14. zakona kaže – bilo bi značajno da se uredi ko može urediti poslovne knjige. Vođenje poslovnih knjiga je postalo u Srbiji vrlo profitabilna delatnost i vrlo često zadire u zonu sive ekonomije. Vrlo često se tu završavaju skraćeni kursevi za vođenje poslovnih knjiga, bez neke posebne osposobljenosti ljudi da te poslovne knjige vode. Međutim, glavni kamen spoticanja je član 32. stav 2. Tiče se one odredbe o istinitom i poštenom prikazivanju finansijskog položaja, uspešnosti poslovanja pravnog lica i tu se kaže da je zato odgovoran zakonski zastupnik, odnosno organ upravljanja i nadzorni organ pravnog lica u skladu sa zakonom, odnosno preduzetnik kao i odgovorno lice iz člana 14. ovog zakona. Vidim da najveću vlastodržačku stranku ekonomija mnogo ne interesuje i ne razumeju. Razumem to što oni ne prate. Kad neko nešto ne razume najbolje mu je da se isključi. Odgovorno lice iz člana 14. je knjigovođa. Sad ovo nije bilo predviđeno u Nacrtu zakona, ali to nije bilo ni u prethodnim zakonima o računovodstvu. U praktičnim uslovima poslovanja knjigovođa često nema adekvatna ovlašćenja. Njemu može neko da dostavi dokumentaciju koja nije odgovarajuća, koja je falsifikovana, naštimovana, urađena drugačije, da ne kažem može da bude overena na pečatu od krompira. Problem je sledeći. Da bi imao ovakvu odgovornost on mora da ima i određena ovlašćenja. Tu su se i državni sekretari, koliko sam ja obavešten, i direktor poreske uprave složili sa tim stavom. Opet kažem ne moj, to je stav Udruženja knjigovođa. Bila je tribina u Privrednoj komori Republike Srbije gde su ljudi malo te stavove izneli i oni su preneli poruku da ste se vi iz ministarstva, na neki način, iz poreske uprave s tim stavom saglasili. Da se razumemo. Mora da postoji odgovornost knjigovođa utvrđena zakonom za onog što vodi knjige. Ali kažem, mora da se predvidi maštovitost naših ljudi u Srbiji, ona je šarolika i raznolika, i mogućnost zloupotrebe ovlašćenja kod nas ta kreativnost kada treba zloupotrebiti neka ovlašćenja, i mašta ljudi, uvek ide iznad mašte zakonodavca. Nikada mi kao zakonodavci ne možemo da uđemo u glavu naših ljudi šta oni sve mogu da smisle. Na primer, da li knjigovođa može da snosi odgovornost ako firma nije dostavila dokumentaciju na knjiženje ili kad vam je neko dostavio netačan dokument kao validan. Gde je tu odgovornost knjigovođe? To će naravno tužilac utvrditi, ali knjigovođa će biti pozvan na odgovornost. Posebno kao problem vidim ove završne i prelazne odredbe. Da li će biti retroaktivnosti u ovom zakonu? Da li će ovaj zakon predvideti da se svi obrasci urade u predviđenom roku? Da mi sada nemamo mogućnost da se u tekućoj godini finansijski izveštaj za tu godinu sastavi po pravilima i obrascima donetim na osnovu starog zakona, pa da se od naredne poslovne godine primenjuju rešenja iz novog zakona ili će pak poslovna godina započeti sa postojećim pravilima i obrascima a onda će uoči samog sastavljanja izveštaja za prethodnu godinu menjati pravila i obrasce. To bi voleo da se povede računa. Da nemamo situaciju kao što imamo situaciju ovog trenutka da ne možete da registrujete auto jer nema obrazaca za saobraćajne dozvole. Znači ovoga trenutka ako hoćete da kupite, registrujete auto, dobijete potvrdu, pa s tom potvrdom probate da odete u Grčkoj. Oni vam kažu ne može sa potvrdom, može samo sa saobraćajnom dozvolom. Naravno, imam još nekoliko primedbi kada je reč o Predlogu zakona o reviziji. Revizija je jedan vrlo važan zakon. Pogotovo što smo svedoci da često na stranicama tabloida osvanu direktori, političari, predsednici izvršnih odbora banaka, nadzornih odbora banaka, ali nikada revizor. Nikada onaj koji je sastavio reviziju poslovanja nije seo na optuženičku klupu zbog toga što je loše obavio svoj posao. S druge strane imali smo i politički naručene revizije. Samo ću da vas podsetim, sve vas kolege poslanike, da smo ovde u ovoj sali imali izjavu nekoliko ministara koji su krstili levom i desnom rukom uz pitanje, kako je moguće da Državna lutrija Republike Srbije posluje s gubitkom. I to su stalno postavljali pitanje kako je moguće da se tu pojavi gubitak, a onda su neki ljudi rekli, pa znate mi smo bili prinuđeni da napravimo takav izveštaj o reviziji, da je "Lutrija" poslovala sa gubitkom. Naravno kada neko se ogreši o zakon, nije važno samo pitanje koje se često u javnosti postavlja koliku je on stekao protivpravnu imovinsku korist. Ona je uvek laka za utvrđivanje. Ali, mnogo teže je pitanje koliku su štetu neposredno pretrpeli građani. Taj odgovor nikada ne dobijemo. Nikada se nije još desilo da kažemo, u redu on je uzeo toliko i toliko, ali koliku su štetu pretrpeli građani, to nikada niko nije uradio. To nije kao kad tu štetu podelimo na osam miliona građana Srbije, pa kažemo svaki je zadužen sa toliko evra, dinara ili veće neke druge valute. Tu postoji šteta po institucije sistema, tu postoji šteta po pravni poredak zemlje, tu postoji šteta da se takva dela posle čine, i naravno, najveći problem je kada se ovakvi zakoni donose, da li će ti zakoni biti primenljivi u praksi ili ne. Osnovna stvar gde mi izražavamo sumnju i skepsu kada je reč o zakonima koje donosi ova vladajuća većina je baš ta da zakoni sporo zažive u praksi, da se sporo sprovode. Znate, ako sečete hrast star 600 godina, ne možete da budete u Srbiji "Zeleni", a za Evropu zreli. Onda ste za Evropu "Zeleni", ali "Zeleni" da bi ste ušli tamo, a u Srbiji ste truli, spremni za pad, kao trulo voće i to je najbolji parametar i pokazatelj ozbiljnosti jedne vlade i jedne države, koja prvo radi, pa rekonstrukciju. To je kao da ste napravili krovove, zidove, ne i temelje i trebate onda nas da uverite da su ti temelji dovoljno čvrsti da nosite zidove i da su ti zidovi dovoljno stabilni da mogu da izdrže bez temelja, to ni sami ne verujete, kamoli mi. Ako se ne menjaju neke suštinske stvari, onda je bolje i ne menjati zakone nego zadržati stare. Ako se zakoni menjaju da bi se zaista neke suštinske stvari promenile, onda ćemo imati uvek podršku i vlasti i opozicije, jer svi mi želimo boljitak za Srbiju, ali, ako taj boljitak bude samo boljitak za one koji imaju partijske knjižice i članske karte, a nije za sve građane Srbije, onda tu postoji određena skepsa, sumnja i nepoverenje u domete takvih reformi i domete takvih promena zakona. Za kraj ću vam opet ponoviti, pošto je ponavljanje majka uspeha, nisu baš sve moje kolege poslanici iz najveće vladajuće stranke pažljivo slušali, ali sam siguran da će se ovaj zakon ponovo menjati, pa će valjda biti tada pažljiviji. Takođe, siguran sam da sve kolege iz najveće vlastodržačke stranke, ne razumeju mnogo o čemu pričamo uprkos želje da razumeju, jer njihov predsednik stranke lepo kaže - nemamo mi kadrove ni za Beograd. Kad nemate za Beograd, gde da ih nađete za Srbiju.
Gospodine Milivojeviću, molim vas, nemojte potcenjivati poslanike.
Razumeo sam upozorenje, vrlo brzo završavam. Dakle, nemojte da donosite zakone… (Narodni poslanici poslaničke grupe SNS, s mesta: Sedi.) Ponovo nervoza, ponovo ste ljuti. Da li ste šokirani, ili ste ljuti? Završavam. Kao anti-šok terapija, nemojte menjati zakone ako nećete menjati suštinu i ako nećete stvarno reformisati ovo društvo i ovu državu.
Narodni poslanik Aleksandar Radojević, povreda Poslovnika. Izvolite.
Član 107. povreda dostojanstva. Ako kolega ima svoje tumačenje, voleo bih da odredi metod naučni po kom se određuje ko je sposoban da nešto shvati što on pričatako visokoumno. Hvala.
Morate priznati da sam na vreme odreagovao. Prema tome, mislim da je vaša reakcija bila nepotrebna. S tim sam ja otklonio tu povredu, no ako smatrate vredno da se o njoj odlučuje u Danu za glasanje, vi se možete izjasniti. Hvala lepo. Da li je tu narodni poslanik Tomić? (Ne) Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa pitam da li žele reč predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Da) Za reč se javio narodni poslanik Dejan Radenković. Imate još 40 sekundi na raspolaganju. Izvolite.
Mislim da je današnja rasprava bila vrlo konstruktivno i mislim da bi svaka naredna trebala da bude u tom duhu. Naravno, pokvare neke pojedine kolege tu konstruktivnu raspravu. Nadam se da će se vremenom, kroz razne modele rekonstrukcije i ovog parlamenta, i takvi polako eliminisati i da ćemo imati jednu ozbiljnu raspravu u parlamentu, a ne da vodimo tendenciozne i naručene rasprave i da pravimo greške koje nisu dopustive. Ipak je ovo Narodna skupština.
Vreme. Ministarka Kalanović ima reč. Izvolite.
Želim da se zahvalim svim poslaničkim grupama koje su danas svojom diskusijom pokušale da tekst ova tri sistemska zakona unaprede. Međutim, današnji dan je meni lično obeležila sumnja u određenom broju poslaničkih grupa da će zakoni koji imaju dobar tekst i koji su kao predlozi dobri imati probleme u implementaciji. Poštovani poslanici, slažem se sa vama – implementacija zakona je mnogo teža od donošenja zakona. Što se tiče Vlade Republike Srbije, ona će u narednom periodu zajedno sa profesionalnim institucijama, sa stručnom javnošću, ali i uz podršku Svetske banke koja najavljuje podršku implementaciji ovih zakona, uraditi sve da u najkraćem roku donese podzakonska akta i da implementaciju ovih zakona sprovede u praksi na najbolji mogući način. Dozvolite mi da na kraju kažem još jednu stvar. Svi mi koji sedimo ovde, dolazimo iz političkih partija koje su u vlasti, neke na lokalu, neke na pokrajinskom nivou, neke na centralnom nivou. Ako se svi budemo trudili da implementiramo ove zakone, onda će biti jasno da ćemo imati bolji rezultat. Jer, ja ne mogu da prihvatim činjenicu da nešto što nam smeta ovde u parlamentu na centralnom nivou, na lokalu nam ne smeta. I kad govorimo o poslovanju određenih firmi na centralnom nivou, to nije dozvoljeno, ali je dozvoljeno kad siđemo na lokal. Moramo da budemo konzistentni jer ćemo samo tako unaprediti i privredni sistem i omogućićemo našim građanima da bolje žive. Hvala vam.
Zaključujem zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz tač. 6, 7. i 8. dnevnog reda. Sa radom nastavljamo sutra u 11.00 časova.