Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Osme sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 80 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 97 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima narodna poslanica Elvira Kovač. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, dana 20. februara tekuće godine pismeno sam postavila pitanje i na to pitanje sam dobila odgovor 6. marta ove godine. Ali, nekim predstavnicima lokalnih samouprava taj odgovor na moje pismeno postavljeno poslaničko pitanje nije bio dovoljno zvaničan dokument, pa se prethodni gradonačelnik grada Subotice početkom juna, tačnije 4. juna ove godine obratio, tada, Ministarstvu životne sredine, rudarstva i prostornog planiranja, sa zahtevom za davanjem mišljenja o primeni određenih odredaba Zakona o komunalnim delatnostima, koji je prethodni saziv Narodne skupštine doneo krajem novembra, tačnije 22. novembra prošle godine. Pošto odgovor na ovo pitanje nije stigao ni do dana današnjeg, a očekuju ga, primorana sam da se posle nekoliko bezuspešnih telefonskih razgovora na ovaj način obratim i iskoristim ovaj mehanizam, da postavim poslaničko pitanje, sada Ministarstvu građevine i urbanizma, pošto delokrug komunalnih delatnosti prema novom Zakonu o ministarstvima, koji smo usvojili sredinom ove godine, pripada Ministarstvu građevinarstva i urbanizma. Tražim da rastumačekako se primenjuju određene odredbe Zakona o komunalnim delatnostima za zahtevom za mišljenje o sledećem: Prvo, šta obuhvata pojam pogrebnih usluga, s obzirom da prema članu 2. stav 1. tačka 6. ovog zakona o komunalnim delatnostima, osim upravljanja grobljima i pogrebne usluge su komunalna delatnost? Međutim, članom 3. stav 1. tačka 6. ovog zakona data je samo definicija upravljanja grobljima, a ne i definicija pogrebnih usluga, pa je ovo ostalo nedorečeno. Šta obuhvata pojam sahranjivanja, s obzirom da Zakonom o komunalnim delatnostima nije data definicija sahranjivanja, dok je prema važećem Zakonu o sahranjivanju i grobljima član 3. stav 2. data kao pokopavanje posmrtnih ostataka umrlo, odnosno spaljivanja posmrtnih ostataka i ostavljanja pepela na određena mesta i druge radnje koje se u tom cilju preduzimaju. Nejasno je šta obuhvata ovaj pojam "druge radnje", koje se u tom cilju preduzimaju. Ovo pitanje je od izuzetne važnosti zbog toga da bi se moglo tačno odrediti koje poslove, vezano za sahranjivanje, može u skladu sa članom 5. stav 2. spomenutog Zakona o komunalnim delatnostima da vrši isključivo javno komunalno preduzeće i privredno društvo u kojima je većinski vlasnik od najmanje 51% Republika Srbija ili grad, a koje mogu da obavljaju ostala privredna društva, preduzetnici i drugi privredni subjekti. Dalje, šta obuhvata pojam "poslovi uređivanja i održavanja grobalja" u smislu Zakona o komunalnim delatnostima, naročito imajući u vidu član 5. stav 3. tog pomenutog Zakona? Da li se ova odredba odnosi samo na ona groblja koja su u vlasništvu gradova ili na groblja koja su u vlasništvu crkve ili verske zajednice? Ako se odnosi na groblja koja su u vlasništvu crkve ili verske zajednice, na koji način se poveravaju ovi poslovi? Koji su to poslovi uređivanja i održavanja groblja, konkretno, koji se mogu poveriti crkvi ili verskoj zajednici? Da li na grobljima koja su u vlasništvu crkava i verskih zajednica sahranjivanje može da vrši isključivo pomenuto javno-komunalno preduzeće ili privredno društvo u kojima je većinski vlasnik od najmanje 51% Republika Srbija ili grad ili grad ili sahranjivanje mogu da vrše i ostala privredna društva, preduzetnici i drugi privredni subjekti? Ovo je izuzetno važno, da dobijemo odgovor što pre, da bi se ove nedoumice razrešile. Tokom ovih delimično bezuspešnih telefonskih razgovora sam dobila informaciju da još uvek nisu doneta podzakonska akta neophodna za primenu zakona, koji je donet krajem novembra prošle godine. Moje pitanje je upućeno ministarstvu u čijem delokrugu su komunalne delatnosti, znači, građevinarstva i urbanizma, kada možemo da očekujemo donošenje neophodnih podzakonskih akata. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Olgica Batić.
Poštovana potpredsednice, uvažene dame i gospodo, prvo pitanje upućujem ministru pravde, gospodinu Selakoviću. Budući da je ministar pravde juče izjavio da je gospodin Miroslav Mišković učestvovao u sastavu nekoliko vlada do sada, pitam ministra pravde – na koje vlade je to konkretno mislio? Da li je gospodin Miroslav Mišković imao pojedine ministre u nekim prethodnim vladama pod svojom kontrolom, za koje je navedeno, ikako iz medija saznajemo, iz izjava pojedinih članova Vlade, koje je plaćao od 30 do 50 hiljada evra, kao i da li je Miroslav Mišković istovremeno finansirao pojedine političke stranke? Ovaj poslanički klub to pita čistog obraza, budući da smo sigurni da nikada nijedna istraga koja eventualno bude otvorena neće pokazati da je Miroslav Mišković finansirao ni DHSS ni SPO. Moje drugo pitanje upućujem ministarki energetike. Naime, na koji način država sada i na koji način će država ubuduće subvencionirati obnovljive izvore energije? Konkretno mislim na vetro-parkove. Da li je država definisala sa koliko procenata će obnovljivi izvori energije učestvovati u ukupnoj proizvodnji električne energije u Srbiji? Ovo pre svega pitam zbog poslednje najave upravo ministarstva da će garantovanu cenu od 9,5 evra na jedan kilovat, spustiti na 9,3 evra, povodom čega je Udruženje investitora u vetro-parkove poslalo, oglasilo se i uputilo svoje saopštenje u kome navodi da takva cena nije stimulativna i da će ugroziti izgradnju vetro-parkova u Srbiji. U vezi toga, moram da pitam ministarku – na osnovu kojih kriterijuma je utvrđeno da cena treba da bude smanjena baš za toliko, dakle, za 0,2 evra? Za ministra ekonomije takođe imam jedno kratko pitanje, a to je koliko je poreskog prihoda upravo od poreza za dodatu vrednost, računajući od nedavnog povećanja PDV ubrano, koliko je za isti period ubrano tokom 2011. godine, kao i za period 2010, 2009. i 2008. godine? Ovo pitam iz razloga što se DHSS i ranije, a i sada, protivi povećanju tog poreza. Moje poslednje pitanje upućeno je ministarki zdravlja. Naime, upravni odbor Doma zdravlja Ćićevac podneo je na predlog izmena i dopuna Pravilnika o bližim uslovima za obavljanje zdravstvene delatnosti u zdravstvenim ustanovama i drugim oblicima zdravstvene zaštite, a po kom Pravilniku je predviđeno i kako u njemu stoji, citiraću – u opštoj stomatologiji postoji jedan doktor stomatologije i jedna stomatološka sestra tehničar sa srednjom stručnom spremom i to na 10 hiljada stanovnika. Postavljam pitanje ministarski zdravlja – da li su i zašto su na ovaj način ugrožene sve one opštine koje broje ispod 10.000 stanovnika? Zašto one nemaju prava na jedan tim stomatologa? To bi značilo da odraslom stanovništvu u takvim sredinama koje broje manje od 8.000 stanovnika, nije očigledno potrebna stomatološka zdravstvena zaštita, koja je inače obuhvaćena obaveznim zdravstvenim osiguranjem. Takođe, moje dopunsko pitanje ministarki zdravlja je – kada će se otkloniti ovaj nedostatak navedenog pravilnika, koji sam citirala, kako građani manjih opština ne bi bili ugroženi, odnosno kako pojedine opštine koje broje manje od 10.000 stanovnika, ne bi bile diskriminisane? Hvala.
Reč ima narodna poslanica Nevena Stojanović. Izvolite.
Hvala, gospođo potpredsednice. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, skrenuću pažnju na nerazjašnjenu situaciju kojoj nepravedno nismo pridavali dovoljno značaja u ovom parlamentu, ali čini mi se da nije ni Vlada baš uspevala da pridaje dovoljno pažnje ovom problemu, pretpostavljam, s opravdanjem, obzirom na tešku situaciju u kojoj se Srbija nalazila u prethodnom periodu. Pitanje je upućeno ministru poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, gospodinu Goranu Kneževiću, a odnosi se na jedan od najbitnijih strateških poljoprivrednih proizvoda Srbije, na kukuruz. On nije samo to, kukuruz je i veoma svakodnevan, čest sastav namirnica na trpezama porodica u Srbiji. Ne unosimo ga samo direktnim konzumiranje, već i kroz mleko i meso životinja koje se njime hrane. Imajući u vidu sve to, moram priznati da sam poprilično bila šokirana kada sam u novinama pročitala informaciju da je oko 60% srpskog prinosa kukuruza kontaminirano aflatoksinom, najpoznatijim i najkancerogenijim jedinjenjem, koje se može trenutno naći u hrani za ljude i za životinje. Posledica unošenja ove materije je i izazivanje kancera jetre. Ono što sam uspela da saznam da aflatoksin je plesan koja je izazvanadirektnom posledicom suše u kojoj se Srbija našla u ovom periodu, ali Srbija nije jedina zemlja u regionu koja se suočava sa ovim problemom. Srećom, dobila sam odgovor Vlade, odnosno kroz medije i kroz izjavu gospodina Nenada Katanića, načelnika poljoprivredne inspekcije pri Ministarstvu poljoprivrede, koji je rekao i demantovao ove podatke, pri čemu mi je veoma laknulo. On je rekao da u Srbiji postoji samo 7% kontaminiranog kukuruza i da analiza SGS Srbije je potpuno nevalidna, jer su njihovi uzorci, jer su uzorci ti na osnovu kojih su oni vršili analizu, nisu reprezentativni. S obzirom na kontradiktornost ovih podataka, pokušala sam da dođem do gospodina Ukrupine, da ga pitam – koje su to analize, odnosno koji su to uzorci na kojima su oni vršili analizu? Nisam uspela, jer gospodin Ukrupin nije želeo da se ovo pitanje politizuje, već je samo izjavio da stoji iza svih podataka do kojih je SGS Srbije došla. Jasno je da ni ja ni moja poslanička grupa, odnosno poslanička grupa JS ne želi da politizuje ovo pitanje i da ono nije političko pitanje, već je problem ne razjašnjene situacije, kako god, u kojoj se Srbija trenutno nalazi. Samo želim da zamolim gospodina Kneževića, pre svega, kao zabrinuti građanin, da dostavi krajnje informacije javnosti i da zatražim od njega kao narodna poslanica i kao član ovog parlamenta, da dostavi odgovarajuće izjave svim odborima koji su zaduženi za ova pitanja, kako bi mogli da sprovedemo jednu od najbitnijih poslaničkih funkcija, a to je monitoring Vlade Srbije.
Narodni poslanik Radmila Gerov. Izvolite.
Poštovani predsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, u predizbornoj kampanji sve stranke koje danas čine Vladu Republike Srbije, obećavali su bolji standard građana, manje siromašnih ljudi i veću zaposlenost. Činjenice u ovih šest meseci pokazuju upravo suprotno, danas građani u ovoj zemlji žive daleko gore nego pre šest meseci. Imamo veliku inflaciju i svakoga dana 353 ljudi gubi posao u ovoj zemlji, što je preko 10.000 mesečno. Takođe, sve stranke su obećavale i departizaciju i depolitizaciju. Činjenice takođe pokazuju suprotno, da su to bila samo predizborna obećanja. Osnovni uslov da neko bude na funkciji u ovoj državi, onako kako to gleda Vlada Republike Srbije, upravo je partijska knjižica. To smo imali prilike da vidimo kada je postavljena visoka funkcionerka SNS za guvernera NBS, kada je za direktora "Kolubare" postavljen čovek koji ima iskustvo u pečenjari i partijsku knjižici SNS, kada je postavljen direktor PTT, kada je postavljen direktor "Srbijagasa". Takva praksa se sprovodi do lokalnog nivoa. Na jednoj od prethodnoj sednici Vlade Republike Srbije, postavljeni su načelnici upravnih okruga, suprotno Zakonu o državnim službenicima. Bez obzira na činjenicu što je u januaru ove godine bio raspisan konkurs za načelnike okruga, gde su propisani uslovi u skladu sa Zakonom o državnim službenicima i sistematizacijom radnih mesta, a to je devet godina radnog iskustva u struci, sedmi stepen stručne spreme i položen državni ispit za rad u državnim organima, Vlada Republike Srbije je imenovala načelnike okruga, neke na period od pet godina, neke na kraći period, na predlog ministra pravde, gospodina Selakovića. Na taj način u zaječarskom upravnom okrugu je postavljen čovek za načelnika okruga koji ne ispunjava zakonom propisane uslove. Tačnije, nema devet godina radnog staža u struci, sedmi stepen i položen državni ispit. Obzirom da je Vlada Republike Srbije to uradila na predlog ministra pravde, koji je u obavezi da poznaje Zakon o državnim službenicima, jer je on po Zakonu o državnim službenicima nadležan da Vladi Republike Srbije da predlog za načelnike okruga. Želim da postavim sledeće pitanje gospodinu Selakoviću – svi postavljeni načelnici okruga na prethodnoj sednici Vlade, da li su i koje uslove iz Zakona o državnim službenicima i sistematizaciji radnih mesta ispunili? Da li su i kada završili sedmi stepen stručne spreme? Koliko godina radnog iskustva imaju u svojoj struci? Da li imaju položen ispit za rad u državnim organima? Polazeći od pretpostavke da premijer Ivica Dačić i prvi potpredsednik Vlade Aleksandar Vučić, nisu znali na sednici Vlade da glasaju za načelnike okruga koji ne ispunjavaju uslove, želim i njima da postavim sledeće pitanje. Ukoliko nije bilo dovoljno to što gospodin Selaković podržava desničarske organizacije, one koje prave spiskove nepoželjnih nevladinih organizacija i građana u ovoj zemlji, ukoliko nije bilo dovoljno to što se pridružio i dao podršku u vreme kada je to zabranjeno, ispred Narodne skupštine, da li je dovoljno premijeru i prvom potpredsedniku Vlade da predlože razrešenje gospodina Selakovića, iz razloga što ne poznaje zakon za koji je nadležan? Šta trebamo još da očekujemo i šta treba da uradi ministar Selaković još, da pokaže da nije sposoban da obavlja funkciju na koju je postavljen? Složićete se da su i premijer i prvi potpredsednik Vlade, kada su imenovani, obećali da će smeniti ministre koji loše rade svoj posao. Smatramo i zato želim odgovor od premijera i prvog potpredsednika – kada će na dnevnom redu ove skupštine biti razrešenje gospodina Selakovića, iz razloga što ne poznaje zakon za koji je nadležan? Hvala.
Narodni poslanik Slavica Saveljić. Izvolite.
Zahvaljujem. Zaista ću vrlo kratko. Moje pitanje se odnosi na ministra zaduženog za oblast socijalne politike. O ovome sam govorila i na nadležnom odboru, ali moram da postavim pitanje ministru. Pitanje se odnosi na budući status sociologa u socijalnoj zaštiti. Obzirom da je zakonom, koji je donet u 2011. godini, ovoj struci priznata uloga stručnih radnika. Sociolozi u socijalnoj zaštiti u glavnom rade u centrima za socijalni rad. Nema ih gotovo u drugim institucijama i oni ne predstavljaju brojnu kategoriju, ali predstavljaju značajan resurs. Međutim, novim pravilnikom o licenciranju stručnih radnika, nije predviđeno da sociolozi budu u postupku licenciranja. Pitam – zbog čega je ova struka diskriminisana u oblasti socijalne zaštite i zbog čega će, ukoliko takav pravilnik bude donet, biti donet propis koji je u suprotnosti sa zakonom? Hvala.
Hvala. Doktor Slobodan Samardžić ima reč.
Poštovani narodni poslanici, predsedniče Skupštine, Srbija je pre nekoliko dana otvorila dva granična prelaza prema Kosovu, ali nije dobila datum za pregovore oko pristupanja EU. Preksinoć je Savez za opšte poslove EU doneo zaključak gde se kaže da će u prvom polugodištu 2013. godine biti predložen početak razgovora o pristupanju ukoliko Srbija pokaže dovoljan napredak, kako oni kažu, u dijalogu sa Prištinom. Dakle, formulacija koja ništa ne znači i znači puno u isto vreme. Osim toga ti zaključci daju jedna spisak zahteva Srbiji, koje ona treba da ispuni da bi se pristupilo predlaganju početka pregovora. Taj spisak je dosta veliki. Njega možemo tumačiti i kao uslove ili možda nove uslove, razne, sitne, tehničke uslove koji se na kraju pokažu kao pravi politički uslov za pristupanje Srbije EU. Tu nemamo samo one stvari na koje smo navikli da treba primeniti sporazume, da treba nastaviti dijalog u vezi sa tačkama koje su predviđene itd. Tu se traži da Srbija počne da demontira svoje strukture na Kosovu. Traži se da se otvori jedno jasno finansiranje usluga koje Srbija daje stanovništvu na Kosovu. Traže se i mnoge druge stvari. Prema tome, sasvim je jasno pred kojim je zahtevima Srbija da bi dobila mogućnost da o tome razmišlja da li će se otvoriti to pitanje ili ne. Tome bih pridodao i izjavu ministra spoljnih poslova Nemačke, nekoliko sati pre nego što su zaključci usvojeni, gde je naše reporteru iz Brisela u mikrofon rekao da Srbija mora da vodi računa o onome do čega je EU naročito stalo, a to je načelo teritorijalnog integriteta. Reći to našem reporteru i obratiti se javnosti Srbije sa takvom rečenicom je cinično, u najmanju ruku. Mi znamo da Nemačka u ovim razgovorima unutar Saveta ima vodeću ulogu. Ona ima svoj spisak od sedam zahteva koje je predsednik frakcije CDU dao pre nekoliko meseci našim zvaničnicima. Po svoj prilici i ovaj savet ministara će, kada bude razgovarao o otvaranju tog nesretnog datuma za pregovore, voditi računa o tim tačkama Nemačke. Znači, nalazimo se pred jednim krajnje nejasnim zahtevom EU, zahtevom koji može značiti da je uslovljavanje oko stvari koje nisu decidno navedene u ovim zaključcima. Osnovno pitanje za celokupnu javnost Srbije jeste dokle će Srbija ići u EU kao ovca na šišanje? To je ono što zaista moramo postaviti, jer se mora postaviti država, Vlada, a to je zahtev za objašnjenje, koje hoću sada da dam. Mora se postaviti pred javnošću i prema svima nama jasan stav i jasna donja linija dokle Vlada može ići u ovim neizvesnim procesima. Na pragu smo toga da predamo jedna deo naše teritorije i da prihvatimo onaj princip na koji nam je ukazao nemački ministar spoljnih poslova, a da nismo vredni datuma za početak pregovora o pristupanju. Kada bi ti pregovori počeli jednog dana, od čega smo mi daleko svetlosnim godinama, oni bi verovatno trajali najmanje onoliko koliko traju turski pregovori, a to znači odavde do večnosti. Mislim da je to jasno svima koji iole prate ovaj proces, a pre svega je jasno članovima Vlade. Dakle, ona mora javnosti Srbije, Srbiji kao celina, da jasno izloži šta će i kako će u ovim tzv. pregovorima i pred ovim uslovima koji se neprestano roje pred našim očima, a mi takođe neprestano dajemo ustupak po ustupak. Uskoro će biti otvorena dva nova prelaza, pa dva nova, pa ćemo onda prihvatiti i carinjenje robe i nametanje Srbima sa Kosova kosovarskih ličnih karata itd, a stalno ćemo govoriti kako ne moramo da priznamo Kosovo, a EU će govoriti da će se jednog dana, ako i onda i ukoliko, otvoriti ti pregovori. Krajnje je vreme da Vlada pred javnost izađe sa jasnim stavom o ovom pitanju i to zahteva pred ovom skupštinom.
Reč ima narodni poslanik Zoran Radovanović.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, hteo sam da postavim pitanje ministru kulture, pošto je verovatno poznato vama i široj javnosti da osim Guče i Egzita imamo još jedan festival, a to je Nišvil. To je festival džez muzike koji se održava u Nišu. Sledeće godine će biti 30 godina kako festival živi i radi. Ono što je bitno jeste da znamo da za nekoliko večeri kroz taj festival prođe 15 hiljada posetilaca i za taj deo se plaćaju ulaznice. Oko 100 hiljada ljudi kroz prateće programe koji su besplatni prisustvuje, vidi i uživa u džezu. Ono što je važno jeste da se zna da za studente i učenike uvek postoje povlastice. U prošlogodišnjem izdanju časopisa "Nju Jurop" koji izlazi u Briselu i predstavlja glasilo, da kažem, umetničke Evrope izašao je članak pod naslovom "Nišvil – evropsko lice Srbije". Mislim da treba napraviti malu digresiju između Guče i Egzita, dva priznata festivala, ali pre svega dva festivala zabave, i Nišvila koji je festival umetničke muzike. Molim vas da autoritetom pomognete kod ministra kulture da sa predstavnicima grada Niša, organizatorima festivala, pomognemo da se festival sledeće godine, kao 30 jubilarni, održi u još boljem svetlu i da to ostane tradicija jugo Srbije poznatog po dobroj muzici, a u ovom slučaju po umetničkoj muzici. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, hteo bih prvo da postavim pitanje ministru pravde, gospodinu Selakoviću, da li se studenske organizacije registrovane kao političke partije, koje u svom programu naginju ka desničarskom političkom opredeljenju, ako su registrovani kao nevladine organizacije i njima nije primarni cilj da se bave politikom, imaju pravo da izraze svoje političke stavove? To je prvo pitanje. Drugo pitanje se odnosi na privatizaciju "Sartida". To pitanje upućujem prvom podpredsedniku Vlade i ministru odbrane, gospodinu Vučiću, po čijem zahtevu je predmet o stečaju "Sartida" prebačen iz Trgovinskog suda u Požarevcu u Trgovinski sud u Beogradu, pošto je Trgovinski sud u Požarevcu mesno nadležan, da li su bile i druge ponude prilikom privatizacije "Sartida" i da li su pojedini potpredsednici Vlade uticali na stečajnog sudiju da bude izabran "U.S. Steel" kao kupac "Sartida" u stečaju u vreme "Sablje"?
Hvala. Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Aleksandar Čotrić, Nataša Vučković, Tamara Tripić, Božidar Đelić i Dejan Radenković. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, povodom pretresa u pojedinostima o predlozima zakona iz tačaka 14, 15. i 16. dnevnog reda, pored predstavnika predlagača mr Mlađana Dinkića, ministra finansija i privrede, mr Verice Kalanović, ministarke regionalnog razvoja i lokalne samouprave i prof. dr Slavice Đukić Dejanović, ministarke zdravlja, pozvao da sednici prisustvuju i Vlajko Senić, državni sekretar u Ministarstvu finansija i privrede, Zorica Pavlović, pomoćnik ministra u Ministarstvu zdravlja i Aleksandar Kocić, savetnik u Ministarstvu finansija i privrede, u Upravi za javni dug. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima o 14. tački dnevnog reda – PREDLOGU ZAKONA O PREUZIMANjU OBAVEZA ZDRAVSTVENIH USTANOVA PREMA VELEDROGERIJAMA PO OSNOVU NABAVKE LEKOVA I MEDICINSKOG MATERIJALA I PRETVARANjU TIH OBAVEZA U JAVNI DUG REPUBLIKE SRBIJE. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Miroslav Petković i Radojko Obradović. Primili ste izveštaj Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Narodni poslanici Milica Vojić Marković i Milica Radović, pismenim putem, povukle su amandman koji su zajedno podnele na član 4. Predloga zakona. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković i Radojko Obradović. Vlada nije prihvatila amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Radojko Obradović.
Hvala, gospodine predsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministar, prvi od tri izuzetno važna zakona koji reguliše, na predlog Vlade, preuzimanje obaveza zdravstvenih ustanova prema veledrogerijama. Ono što je zadatak ovog zakona, to je da sa jedne strane otkloni te nagomilane docnje, nagomilana dugovanja zdravstvenih ustanova, a sa druge strane da time omogući njihov rad, kao i da otkloni mogućnost da se ovakva dugovanja naprave i u budućnosti. Predlog zakona je stigao u Skupštinu 6. decembra, a vi ste negde, čini mi se, početkom oktobra, zajedno sa ministrom finansija, imali pregovore sa predstavnicima iz oblasti zdravstva. Prošlo je praktično tri meseca. Našim amandmanom smo tražili samo, ako već pretvaramo neka dugovanja u javni dug, tri meseca je bilo dovoljno da se vidi koji je to spisak dužnika i spisak svih onih ustanova koje su te dugove napravile. Naravno, vi ste amandman odbili i rekli ste da će to sve da se uradi u nekom periodu koji dolazi nakon usvajanja zakona. Vrlo je neuobičajeno da država Srbija preuzima određene obaveze i pretvara neke obaveze u javni dug, a da se prvo ne zna kome se i koliko duguje. U načelnoj raspravi ste rekli da te pare niko nije odneo kući, da su to sredstva koja su potrošena za lekove i da su zahvaljujući tim sredstvima, koje su zdravstvene ustanove uradile, napravile nešto mimo budžeta Fonda, spasli živote mnogim ljudima. To je sigurno tačno, ali šta je problem? Ovo će samo trenutno da reši problem, ali će ovakav postupak da stvori uslove da se i u budućnosti docnja nastavi. Ne postoji ni jedno ograničenje da se ne nastavi sa docnjom. Šta govori u prilog tome? U prilog tome govori to da ovo nisu jedini dugovi, duguje i Republički zavod za izdate lekove na recept i oni kažu da je njihov dug 17 milijardi. U Predlogu budžeta za 2013. godinu Zavod kaže da oni nemaju sredstva za lekove, a pri tom se, naravno, očekuje podizanje cene leka za 20%, jer se koriguje obračunska vrednost evra. Uvozna komponenta i u domaćim lekovima je vrlo izražena, pa će poskupeti i domaći lekovi. Zavod jasno kaže u svom predlogu budžeta da duguju 17 milijardi i da imaju sredstva samo do juna meseca, što znači da nemaju dovoljno para. U situaciji kada je budžetski deficit na svim nivoima prisutan, republički budžet ima deficit od 130 – 140 milijardi u ovom trenutku. Jedino Fond nema nikakav deficit, bar ne priznat. Skupština je usvojila u danu za glasanje, a mi smo naravno bili protiv tog budžeta, budžet Republičkog zavoda koji predviđa da će troškovi ishrane u 2013. godini biti za 5% veći nego u 2012. godini, u trenutku kada će prosečna inflacija u narednoj godini biti 11%. Za hranu za bolesnike će biti odvojeno samo 5% više nego ove godine. Za energente svega 7% više. Nisu predviđena sredstva za lekare koje ste vi potpisali kao ministarstvo ili vaš prethodnik, nije važno, ali nisu predviđena, po ugovoru koje je Ministarstvo potpisalo sa Fondom, sredstva za plate 700 doktora medicine, 604 medicinskih sestara, 280 zdravstvenih radnika. Nisu predviđene plate za zamene svih onih lekara koji će ići na specijalizacije i subspecijalizacije. To samo govori u prilog da će te docnje da se nastave, da će taj problem ovako rešen samo trenutno otkočiti problem, ali da će već iz meseca u mesec docnje biti nastavljene i da ćemo ovakvom politikom, pretvaranja svega u javni dug, imati vrlo brzo na dnevnom redu novi zakon koji će neki novi dug pretvarati u javni dug. Nema nikakvog ograničenja i ništa niste uradili da rešite ključne probleme u zdravstvu. Predložili ste tri zakona, ali po našem dubokom uverenju to nisu ključni problemi u zdravstvu. Ovo jesu neki od problema, ali niste rešili probleme sveobuhvatne i problemi u zdravstvu će iz meseca u mesec biti sve veći i veći.
Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, u raspravi u načelu sam postavio pitanje ministarki zdravlja u duhu ovog amandmana. Po meni je sasvim logično da ako narodni poslanici glasaju za preuzimanje određenog duga i pretvaraju ga u javni dug, odnosno u dug svih građana, da se makar zna koji je to dug i prema kome je dug. Znamo da je dug prema veledrogerijama i prema dobavljačima lekova, ali ne znamo ko je napravio dug, budući da je ministarka zdravlja u uvodnom izlaganju rekla da postoje mnoge zdravstvene ustanove koje nisu napravile dug, ali sigurno je da postoje i druge zdravstvene ustanove koje su se sasvim neodgovorno ponašale. Takođe, položaj i veledrogerija i dobavljača lekova nije jedinstven. "Unihemkom", "Velefarm" i "Srbolek" su upravo zbog ovih razloga otišli u stečaj. Sada je pitanje da li će oni moći da se oporave u stečaju i da li će moći da stanu na noge posle isplate dugovanja koja su prema njima, ali sa druge strane imamo situaciju da su "Aktavis" i "Jugoremedija" naplatili u potpunosti svoja potraživanja. Ovaj amandman faktički traži da se dobiju informacije koje smo trebali da imamo u obrazloženju ovog predloga zakona, jer osnovno je pitanje, kada preuzimate neki dug, kako je nastao dug, ko je napravio dug i zbog čega je napravio dug? Ovako, iz meni sasvim nerazumljivih razloga, to se nekako plasira kao neka specijalna državna tajna i onda na osnovu tih tajnih i skrivenih podataka u danu za glasanje poslanici treba da glasaju za ovaj zakon. Zbog toga je stav naše poslaničke grupe da razumemo položaj međusobnih dugovanja i potraživanja, da bi možda mi i drugačije rezonovali što se tiče ovog zakona kada bismo imali ove podatke, ali jednostavno te podatke nemamo. Ne razumemo razlog zbog čega se oni kriju od javnosti, zbog čega se kriju od građana Srbije, a građani Srbije treba da isplate taj dug. Zbog toga mislim da je, ako već nije dato u obrazloženju Predloga zakona, trebalo naknadno dostaviti narodnim poslanicima i da sigurno svi oni koji su skrivili dug, a pri tom izvršili i krivično delo, treba da odgovaraju, sve u sklopu borbe protiv korupcije i kriminala, koju SPO i DHSS u potpunosti podržavaju. Zbog toga mi ne možemo glasati za ovakav predlog zakona bez ovih podataka.
Reč ima narodni poslanik Milica Radović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo ministar, osnovno pitanje i kod ovog člana, na koji smo mi amandmanski reagovali, a naravno i kod celog ovog zakona, jeste da li će dug zdravstvenih ustanova biti kompletno vraćen i da li će ovaj zakon sprečiti da se takvi dugovi i u budućnosti prave? Da li će kompletan dug zdravstva biti na ovaj način vraćen? Odgovorno tvrdim i izražavam svoj protest što me ministarka u ovom trenutku ne sluša. Insistiram da me čujete. Mislim da je ovo vrlo važna tema i da moramo dobiti odgovore na ova pitanja. Upravo sam rekla da ovaj zakon po mom mišljenju neće rešiti problem. Zbog čega neće rešiti problem? Zbog toga što u ovom članu 2. se govori o dugu od 13 milijardi dinara, a da nam niko do sada nije dao objašnjenje na koji način je on utvrđen i da li je on tačno utvrđen. Kasnije, ako pogledate ceo zakon, u članu 5. se kaže da će Vlada posebnim aktom utvrditi iznos svakog pojedinačnog potraživanja zdravstvene,odnosno veledrogerije prema zdravstvenim ustanovama. Šta to znači? To znači da Vlada u ovom trenutku uopšte ne zna koliki je sadašnji dug prema veledrogerijama, jer da zna to bi i napisala u zakonu, ali bi to potkrepila određenom dokumentacijom. Zaista mislim da se ovde radi o neozbiljno pristupu. Zbog čega? Zato što ovaj zakon, i sami ste rekli, pokušava da reši problem na jedan kvalitetan način, na jedan sveukupan način. Da li će to biti? Ne. Od izmirenja kompletnog duga zavisi održivost snabdevanja celokupnog zdravstvenog sistema. Zato smo mi podneli ovaj amandman gde smo tražili da se evidentiraju dugovanja svake zdravstvene ustanove ponaosob i tražili smo, naravno to ne piše ali se podrazumeva, da se evidentira potraživanje svake veledrogerije da bi znali koliki je ukupan dug. Opet moram da protestujem. Nisam završila, imam još mnogo toga da pitam. Sa druge strane, zašto mi insistiramo na ovoliko? Gospodo moramo da budemo svesni da se ovim zakonom povećava javni dug Srbije. Znači, ova sredstva koja je neko napravio, a koja čini mi se, ovim zakonom se pokušavaju amnestirati od odgovornosti, neko mora da vrati. Zašto su građani u obavezi da vraćaju ovaj dug? Neko mora da nam prosto odgovori na to pitanje. Ako se već prihvata da on bude javni dug onda kompletan problem mora da bude rešen. Uporno govorim da on neće biti rešen. Želim, da me razuverite i da mi date argumente zašto mislite drugačije. Moram da kažem da veledrogerije očekuju ono što ste vi rekli u načelnoj raspravi, znači da im se vrati ceo dug. Moram da vam kažem takođe i drugu stvar, da veledrogerije prilikom svakog uvoza imaju gubitak od 20% zbog naravno negativnih kursnih razlika. Nekoliko puta, tačnije pola godine već insistiraju na tome da dođe do promene uredbe o određivanju kursa dinara. Reći ću vam da je ta uredba doneta u junu 2011. godine i da ona iznosi 99 dinara za jedan evro. Predstavnici kako domaćih, tako i stranih veledrogerija, upozoravaju Vladu, znači da mogu da obustave sve moguće isporuke kako lekova, tako i medicinske opreme, zbog toga što cena lekova nije usklađena sa realnim kursom dinara. Dalje, veledrogerije takođe, kada su već isporučile lekove i medicinsku opremu zdravstvenim ustanovama, oni su platili u isto vreme i PDV i carine. Taj iznos, tačnije taj trošak nije ukalkulisan u ovo i možemo da govorimo samo o tome da njihov celokupan iznos neće biti namiren. Dalje, u ovom predlogu zakona se govori o zadnjem roku, znači o 31. decembru 2015. godine kada će njima biti isplaćen kompletan dug. Postavlja se pitanje koliko će njihovo potraživanje do tog trenutka biti potpuno obezvređeno. Na čemu ja insistiram? Insistiram na tome da dobijem odgovor, da li će ovako predviđen zakon, odnosno Predlog zakona rešiti kompletan dug prema veledrogerijama, ne zbog veledrogerija nego zbog opstanka i obezbeđenja snabdevanja lekova celokupnog zdravstvenog sistema. Znači, zašto insistiram na ovom amandmanu? Zato što ja mogu samo na osnovu jednog pitanja da se uverim da vi apsolutno ne zante koja su to današnja potraživanja u tačnom iznosu, odnosno dugovanja zdravstvenih ustanova prema veledrogerijama. To da ću potpuno biti u pravu, evo postaviću vam samo jedno pitanje i zahtevam od vas u ovom trenutku tačan i jasan odgovor. Da li vi znate tačno koliko iznosi javni dug? Da li je u ovih 13 milijardi dinara koliko je predviđeno ukalkulisan dug Instituta za transfuziju krvi? U ovom trenutku tražim od vas odgovor i ako mi tačno odgovorite na to pitanje, a odgovor ja znam, pa vas upravo zbog toga to pitam. Znači recite mi, da bi videli da li su vaši ili moji argumenti na mestu.
Reč ima gospođa Slavica Đukić Dejanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predsedniče, naravno da je dijalog način da se razumemo. Kod rasprave u načelu dala sam delimično odgovor na vaša pitanja, ali ću naravno ponoviti. Mi govorimo ovde o dve vrste dugovanja u zdravstvu. Prva je, vezana za ona dugovanja koja su napravile zdravstvene ustanove na ime neugovorenih obaveza i deo tih dugovanja jeste vezan za saradnju zdravstvenih ustanova sa veledrogerijama, od kojih očigledno imate dosta informacija i deo dugovanja jeste pre svega vezan za dugovanja za tzv. neugovorene obaveze. Dakle, za ono što ugovorom između te ustanove i RZZO nije bilo predviđeno. Fond tu vrstu dugovanja ne prihvata i ne priznaje. Ta dugovanja tačno iznose 13 milijardi i 200 miliona. Država je ocenila da može samo dug od vrednosti od 13 milijardi uzeti na sebe kroz javni dug, o čemu smo pričali, a ovaj ostatak će se rešavati na drugi način. Dakle, same ustanove će morati da rešavaju taj drugi deo. Da li znamo tačno koja ustanova duguje i koliko? Naravno. Sravnjivanje je bilo prema tačnim podacima koje su ustanove sravnjivale sa onima sa kojima su dužne. Podaci o tome se nalaze u RZZO. Da li svaki poslanik može doći do tih podataka? Naravno da može, čak i kroz formu pitanja, odnosno upita da li mu se to može dostaviti? Da, može i treba da se dostavi. Druga vrsta duga su dugovi RZZO prema apotekama. Ti dugovi su bili preko 210, čak i preko 270 dana. Zakon reguliše u cilju poboljšavanja finansijske discipline da se oni moraju apsolutno vremenski ograničiti. Dakle, RZZO zbog nediscipline punjenja samog fonda RZZO nije u stanju da istog momenta i u roku od 60 dana isplati sva svoja dugovanja. Ali, moramo skraćivati sa perioda od 270 dana i predloge da u prvoj godini, a to je 2013. godina najviše se može dugovati 150 dana. U narednoj 2014. godini najviše 120 dana, da bi se prešlo na 90 dana koliki je vremenski period predviđen za 2015. godinu. U tom smislu ovo je samo jedan deo pokušaja da se manje duguje. Da li će biti dugovanja? Kod poboljšanja finansijske discipline i činjenice da se predviđa da krivično delo bude neuplaćivanje doprinosa za zdravstvo, uverena sam da ćemo se negde sresti i da ćemo imati finansijski okvir za funkcionisanje zdravstva bolji u narednom periodu. Ali, tačno se zna koja ustanova koliko duguje i tačno se zna o kojoj vrsti duga se govori. U momentu kada smo analizirali kompletnu finansijsku situaciju, a to je bilo u novembru mesecu, u prvoj polovini novembra, dugovanja na dan 30 oktobra su bila tačno 13 milijardi i 200 miliona dinara ustanova prema veledrogerijama, a dugovanja RZZO prema apotekama oko 17 milijardi. Prvi deo duga je već isplaćen, fonda prema apotekama i danas u ovom momentu on iznosi 13 milijardi. Mislim da će se u ovoj godini on smanjiti za još milijardu do dve. Prema tome, mi ćemo ući u neke normalnije finansijske tokove. Naravno, predlagač ovih izmena je Ministarstvo finansija, ali je Vlada usvojila ovo kao svoj predlog i zbog toga ja i dajem odgovore na ova pitanja.
Da li želite repliku? Izvolite.
Hvala vam gospodine predsedniče. Vi ste gospođo ministarka objasnili sve ono što ja znam. Očekivala sam da ću od vas da dobijem neke preciznije odgovore koje sam prosto pitala u svom pitanju. Niste mi odgovorili na pitanje i nije dovoljno da mi kažete da RZZO ima sve potrebne informacije o ukupnom iznosu dugovanja u ovom trenutku. Ja to tražim sada od vas i postavila sam vam jedno jasno i konkretno pitanje. Da li je u ovih 13 milijardi dinara ušao dug Instituta za transfuziju krvi? Molim vas da u ovom trenutku odgovorite meni na to pitanje.
Gospođa Slavica Đukić Dejanović.
Dug svih transfuzija, dakle, ne samo te za koje vi pitate će sigurno biti plaćen, sigurno.
Narodni poslanik Nebojša Zelenović.
Poštovani predsedniče, ministarsko zdravlja, ovo je jako dobar amandman kolega iz DSS i on zapravo pogađa zapravo jednu suštinu, a ja ću se pridružiti navodima koleginice Radović, jer ja sam pre dve i po nedelje tražio na Odboru za zdravlje, spisak zdravstvenih ustanova sa dugovanjima prema veledrogerijama. Dakle, koje ustanove, koliko duguju, kojim veledrogerijama? Posle dve i po nedelje ja to nisam dobio, ni Odbor za zdravlje, a to je zapravo suština ovog zakona. Nije slučajno što je predlagač ovog zakona Ministarstvo finansija, a ne vi. To je zato što Ministarstvo finansija na ovaj način pokušava da reši loše poslovne poteze svojih rukovodilaca iz URS koji su vodili bolnice u prethodnom periodu. Ja molim, mislim da je jako bitno, pre nego što uđemo u usvajanje ovog zakona saznamo ko je su to ustanove, ko su odgovorna lica u tim ustanovama i koje su to veledrogerije. Posle, kada budemo saznali te podatke, onda možemo da budemo maštoviti, pa da izvlačimo dalje zaključke, šta, kako, gde, koliko, ko gde putuje. Za sada je u ovom trenutku jako bitno da mi to saznamo i onda će svima biti jasno, mislim da će i građanima biti jasnije ko je i kako, na koji način vodio zdravstvenu politiku u ovoj zemlji i ko je kako doveo u koju situaciju bolnice u ovoj Srbiji.
Narodni poslanik Radojko Obradović.
Ministarka se meni obraćala, amandman je moj, pa imam pravo na repliku. Shvatili smo dve stvari sa jedne strane dug fonda se ovim ne izmiruje, samo se izmiruje dug zdravstvenih ustanova. Ostaje taj dug od 17 milijardi dinara. Druga stvar, ako vi sve te podatke imate, zar nije bilo logično da nam dostavite to kako amandman kaže u roku od 30 dana nakon usvajanja zakona, nego da mi sada postavljamo poslaničko pitanje. Ako to može tako, smatrajte gospodine predsedniče, da je moje pitanje upućeno ministru zdravlja i glasi- molim vas da mi dostavite sve podatke po vrstama dugovanja i po zdravstvenim ustanovama. Ako treba, ja ću vam dostaviti i u pisanoj formi. Druga stvar, ne znam da li u Vladi postoji komunikacija, jer sve ovo što ste rekli, direktno je suprotno zakonu koji će biti usvojen u subotu, zakon o rokovima plaćanja. Ako Fond dostavi da duguje 17 milijardi, ako će ovaj fond da se izmiruje u naredne tri godine, kako očekujete da svi učesnici u tom zdravstvenom lancu izmiruju sve svoje obaveze u skladu sa rokovima, ako im država duguje 30 milijardi, pa sada 13 odloženo, a ovih 17 ko zna kada. To će direktno da sruši zakon o rokovima plaćanja i to je sve suprotno od onoga što je ministar Dinkić govorio ovde u Skupštini. To, jedno sa drugim ne ide i te dve stvari direktno ruše jedna drugu. To će stvoriti nove docnje i nove probleme, jer tako zakon ne može da se primeni.
Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Mislim da je sada ministarka, mi pokušavamo da iscedimo nešto iz suve drenovine, pitanja koja smo mi postavili u raspravi u načelu, sada opet odgovore dobijamo u uopštenoj formi. Ja sam u raspravi u načelu pitao sledeće, što se tiče neugovorenih obaveza sa RZZO, da li je tačno da su zdravstvene ustanove mimo dogovora, mimo dozvole RZZO zaposlile 21.000 ljudi, da novac koji je trebalo da ide za nabavku lekova i medicinske opreme, umesto za te namene, trošen nenamenski, za plate tih 21.000 ljudi i koje su to zdravstvene ustanove koje nisu poštovale finansijsku disciplinu, niti ugovor sa RZZO. Broj dva, za dugove prema RZZO, a Fond svoj budžet puni sa 70% sredstava iz doprinosa, sigurno da većinski nije odgovornost Fonda i taj deo mi razumemo, jer je to opšte ekonomsko stanje i opšte stanje naše privrede, a sa ovim izmenama Krivičnog zakonika, pošto smo mi to gledali, mislim da će svaki direktor bilo kog privrednog društva u Srbiji doći pod udar krivične odgovornosti, jer svako će nekada biti u situaciji da nema sredstava da uplati doprinose za zdravstveno osiguranje i onda će biti krivično odgovoran, tako da ne znam ni koliko je to rešenje srećno. Ono što smo trebali da dobijemo u materijalu, što je trebalo da nam dostavite makar do rasprave u amandmanima, vi sada nas upućujete da mi tražimo te podatke u formi poslaničkog pitanja, što mislim da zaista nije korektno i odgovorno prema narodnim poslanicima, prema onima koji čine vladajuću većinu, jer oni treba da glasaju za mačku u džaku, za nešto zašta ne znaju poreklo duga i ne znaju ko je skrivio taj dug, a mislim da bi ti podaci bili dobri i zbog budućeg ponašanja svih rukovodilaca zdravstvenih ustanova, a ovako mi zaista na neki način u velikoj meri amnestiramo od odgovornosti i građani Srbije će platiti sav onaj dug koji je nastao, često opravdano, a često sasvim neopravdano.
Reč ima narodni poslanik Milica Radović.
Replika na izlaganje gospođe ministar. Niste mi tačno odgovorili na pitanje, vi ste rekli da verujete da će biti isplaćen dug, ali ja vas pitam da li je on ukalkulisan u ovaj iznos o kom mi zakonu diskutujemo? Takođe, nije mi jasno, šta će da bude sa dugovanjima koja su načinjena nakon 30. septembra 2012. godine, koji opredeljuje upravo ovaj zakon. Na osnovu ovoga što smo mi sada čuli, jasno je da ta dugovanja nema ko da plati. Ako očekujete od zdravstvenih ustanova da one plate dug veledrogerijama, mislim da je jasno i ovim zakonom da oni nemaju sredstva. Da imaju sredstva, mi ovaj zakon ne bi ni donosili. Danas zdravstvene ustanove umesto da plaćaju lekove i medicinsku opremu, one plaćaju plate zaposlenih, 13.600 radnika u zdravstvu sa kim su sklopili ugovor, mimo ugovora sa RZZO. Ponovo vam postavljam pitanje, na koji način mislite da će ovaj dug od koga zavisi obezbeđenje finansiranja, odnosno isporuka, i lekova i medicinske opreme zdravstvenim ustanovama, da bude rešen. Moje je mišljenje i ja potpuno stojim na tome da ovaj zakon to neće rešiti i da to prosto polurešenje koje u ovom trenutku imamo, ne dovodi do samog rešenja celokupne situacije i mislim da, ukoliko se ovaj dug u kompletu, u celokupnosti ne isplati, da može da izazove i dalje nestašice lekova, a plašim se i određenih odlazak kompanija sa Srpskog tržišta.
Reč ima ministarka Dejanović.
Uvažena poslanice, sasvim je jasno da od 1. novembra, od 30. oktobra direktori nisu mogli praviti nove dugove na osnovu dopisa koje sam im poslala, a kod onog momenta kada smo ustanovili da će deo duga, najveći deo duga, 13 milijardi duga zdravstvenih ustanova, preuzeti država, proglasiti javnim dugom, direktori su dobili obavezu da se striktno pridržavaju ugovora koji imaju sa RZZO. Za slučaj da to nisu učinili i da su imali neku preku potrebu, morali su konsultovati RZZO koji ima rezervna sredstva i kojima će nadoknaditi tu vrstu troškova, kao i do kraja godine, kao i dugove za koje se vi posebno interesujete. Dakle, Fond ima rezervna sredstva, planirano je da se iz tih rezervnih sredstava nadoknade dugovi svih transfuzija u zemlji, planirano je da objektivni dugovi koje su napravile ustanove u dogovoru sa Fondom, što bi moralo i trebao bi da bude manir međusobne saradnje i pre nego što su se napravili ovoliki dugovi, ali ako se aktuelno ministarstvo bude bavilo pitanja na koje nas vi upućujte šta je bilo pre godinu dana. Mi prosto nećemo moći da rešavamo ovde i sada, vrlo akutne probleme zdravstvene zaštite. U tom smislu, direktori zdravstvenih ustanova i veledrogerije, svaki korak znaju. Sa njima smo se dogovarali o svakom koraku koji činimo i obe strane su dale saglasnost na ovakvo rešavanje. Dakle, neće ovde niko biti oštećen ni iznenađen. Veledrogerije su bile potpuno svesne da ulaze u relacije sa zdravstvenim ustanovama, koje ne proističu iz ugovora fonda i zdravstvenih ustanova. U tom smislu su i one ušle u određeni rizik, međutim, pokušaj da razrešimo zaista ovu situaciju, jer u procesu posebno potrebe da snabdevenost lekovima bude što je moguće kvalitetnija za ovako malo para, koliko mi imamo po glavi stanovnika. Prosto, mora biti motivisan i proizvođač i transporter, veledrogerija i naravno zdravstvene ustanove. Mi ne mislimo da ovde neko treba mnogo da izgubi, mnogo da dobije. Mi jednu tešku situaciju, a koja proističe iz činjenice da 6% BDP se odvaja za zdravstvo, a to je 250 evra po glavi stanovnika. Pokušavamo da uvedemo više reda, kako bi što veći broj naših građana imao što je moguće bolji nivo zdravstvene zaštite. U anarhiji u kojoj smo se našli, da smo dalje išli tim trendovima i da nismo pokušali da uradimo nešto na finansijskoj disciplini, mi bismo sigurno danas imali potpuno drugačiji razgovor na ovu temu.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milica Radović, replika. Izvolite.
Ne znam da li smo se dobro razumeli, ja samo govorim o članu 7, gde kaže da se odredbe ovog zakona odnose na dugovanja iz člana 1, zaključno sa 30. septembrom 2012. godine. Znači, evidentno je, vi ste dali nalog od 1. novembra, znači šta će da se dešava sa ovim dugom koji je u međuvremenu napravljen. Prosto, želim da od vas dobijem odgovor, kakav odgovor i kakvu poruku država u ovom trenutku šalje svakome onome, ko želi da posluje u našoj zemlji. Znači, jasno je da veledrogerije, u ovom trenutku, neće dobiti izmirenje svih svojih dugova, koje su postigle, zbog toga što zdravstvene ustanove u ovom trenutku ne mogu da isplate. Ponovo ponavljam, kada bi mogle da isplate, ni ovaj zakon, naravno ne bi ni donosili.
Hvala. Reč ima ministarka Đukić Dejanović.
U periodu od dva meseca, do kraja godine, koliko je ostalo ustanova će se javiti Republičkom zavodu za zdravstveno osiguranje, odnosno svojoj filijali i za sve što je opravdano, postoji rezerva sredstava, koja je planirana za opravdane zahteve ustanova. Dakle, pokušavamo da sve što je opravdano, prosto uvedemo u jednu kolotečinu, i ja ne znam, na koji način još da vam kažem, da ćemo do kraja godine ono što je problem ustanova i veledrogerija, rešavati iz rezervnih sredstava fonda, koji je za to i namenjen, ali i on ima neke limite.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dušan Milisavljević. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovana ministarka, koleginice i kolege narodni poslanici, ja ću vrlo kratko podržati napore gospođe Slavice Đukić Dejanović, s obzirom da sam svestan kakav je haos u sistemu zdravstva, zadnjih 20 godina i pozdravljam hrabrost gospođe Slavice Đukić Dejanović da uđe u borbu protiv svih onih anomalija, koje su prisutne u sistemu zdravstva. Svakako da je vaša mera da centralizujete javne nabavke, ja sam pokazatelj da se u prethodnom periodu mnogo nedomaćinskog ponašanja i rukovođenja zdravstvenim ustanovama, pa i Ministarstva zdravlja, u ranijim mandatima, bila evidentna. Zalažem se kao narodni poslanik DS, da transparentno, kada raspravljamo o svim problemima i o problemima zdravstva, jasno kažemo imena ljudi koji su zadužili državu Srbiju, zadužili nas, zadužili našu decu, i da kažemo kako su to zadužili, da li su zadužili primanjem radnika na neodređeno, na određeno vreme, da li su kupovali neke aparate koji nisu bili u planu i programu tih nabavki za tu godinu i za tu ustanovu. Svakako da su svojim ponašanjem doveli i vas lično, a i Ministarstvo zdravlja, u jednu nezgodnu situaciju da Ministarstvo zdravlja je došlo do kolapsa, do pozicije da će biti u bankrotu, da vi niste preduzeli ove mere. Nakon preduzimanja vaših mera, ja imam informacije da su opet neki direktori uplašeni centralizacijom javnih nabavki, na mala vrata opet probili tu neku vašu naredbu i nedozvoljeno opet kupili neki aparat koji nije bio tema tih nabavki. U svakom slučaju, zalažem se da se svako ko je napravio neki loš potez, jasno se kaže njegovo ime i prezime i da se kaže gde su potrošene te pare. Te pare apsolutno nisu male i da ova država je siromašna, ali puno para daje u sistem zdravstva i da malo racionalnije trošimo taj novac, možemo da dovedemo srpsko zdravstvo da bude mnogo kvalitetnije, nego što je sada. Srpsko zdravstvo u ovom momentu, po mnogim anketama je zadnje po kvalitetu usluga u Evropi. Ja kao lekar, i kao profesor se ne slažem sa tim, s obzirom da znam koliko naše kolege ulažu svog rada i u edukaciji i u radu sa pacijentima, ali organizacija rada je dovela do toga da niti lekari budu zadovoljni, niti pacijenti da budu zadovoljni. Svakako da imate jednu šansu da vašim naporom, koji ste od početka uložili, da te neke stvari menjate. Svakako, podršku DS u tome ćete imati dokle god jasno, transparentno i reformski nastupate u sektoru zdravstva. Vrlo često ću to u današnjem danu ponoviti, politika u okviru zdravstva ne treba da bude politika, tu smo svi kolege, tu treba svi da damo doprinos, kako bi sistem zdravstva mnogo bolje funkcionisao radi koristi naših pacijenata, a i radi koristi lekara i medicinskih sestara koji rade u ovom sistemu. Znači, zalažem se da se jasno kaže, zašto je država morala da preuzme dug od 13,5 milijardi dinara nenamenskog trošenja zdravstvenih ustanova i da se malo više pojasni taj dug prema farmaceutskim kućama, taj protok novca iz Republičkog fonda zdravstvenog osiguranja ka veledrogerijama i nakon toga, ka farmaceutskim kućama, tj. fabrikama lekova, jer sam dobio informaciju da se novac iz Republičkog fonda redovno prebacivao na račun veledrogerija, a da su veledrogerije puno puta čekale duže nego što je to bilo dozvoljeno, zadržavale novac, ne prebacujući ga fabrikama lekova i tu dodatno pravili neke stvari, koje ja, nisam pravnik, ne razumem, ali smatram da i to treba kao narodni poslanici, da dobijemo informaciju. Hvala puno.
Hvala. Reč ima ministarka Đukić Dejanović.
Kada je u pitanju aktivnost koju ste vi nazvali "na mala vrata", razrešenje direktora je u nadležnosti osnivača i ja vam obećavam da oni direktori, koji koriste takav način rada, neće, prosto, u sistemu rukovođenja biti.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nebojša Zelenović. Izvolite.
Hvala. Samo ću još jednom kratko, pošto je ovo jako bitan zakon i jako bitan amandman. Mi ovde govorimo o nekim stvarima, ali imate jedan manir koji se stalno provlači, koga nikako da se oslobodimo, a to je da mi nikako da kaznimo one koje rade loše i da nagradimo one koji rade dobro, nego stalno preuzmemo to što radi neko loše, pa pretvorimo u javni dug, pa onda svi građani, jadni to moraju da plaćaju. Hajde nagradite direktorku Doma zdravlja u Šapcu, koja nikome ništa ne duguje i nema viška zaposlenih, nijednog preko ugovora. Hoćete li je nagraditi? Hoćete li kazniti direktore bolnica koji su napravili ovaj dug, ali ne samo tako što ćemo ih smeniti, sad su došli neki novi. Naravno da znamo da je svako nenamensko trošenje sredstava, preko milion dinara, krivično delo. Ako ovde pobrojimo 13,5 milijardi, podelimo sa brojem bolnica u Srbiji, koliko je to krivičnih dela? Toliko samo.
Hvala. Reč ima ministarka Đukić Dejanović.
Činjenica je da ima direktora koji zaista nikada nisu prekoračili sve one stavove ugovora sa Republičkim zavodom za zdravstveno osiguranje i trošenje novca u nekim ustanovama je uvek bio primer i finansijske discipline i dobrog funkcionisanja zdravstvene ustanove. Pridružujem se pohvalama direktorki u Šapcu. Evo, pada mi na pamet direktorka Instituta za mentalno zdravlje, prof. Lečić, dakle, ima mnogo direktorki, verovatno i direktora, koji na taj način funkcionišu i sigurno je da ću se u budućoj saradnji oslanjati na njih. Analiza svega što tražite od mene iziskuje zaista jednu takvu retrospektivu i jednu takvu organizaciju da ne bi bilo dovoljno još jedno ministarstvo uposlenih. Ne mislim samo vi, gospodine poslaniče, nego uopšte sve to što tražite šta je bilo, zašto je bilo. Molim vas, stojim iza činjenice da će se do kraja ove godine tačno znati u paru, u dinar koliko je ko prekoračio određene obaveze i koliko je ko napravio određenih troškova. Da li je to negde bilo osnovano, da li je negde povređena procedura, da li je bilo manipulacija, time se moraju baviti drugi. Ministar zdravlja mora raditi ono što mi planiramo u ovom momentu da radimo, a to je da planiramo bezbedniju i sigurniju budućnost sa ovako malo para. Biću krajnje iskrena, u ovoj sali sedi bar 10% onih koji su me molili za jako kvalitetne lekare da ih negde zaposlim. Znate, deo duga je i zato što zaista naše finansijske mogućnosti ne mogu pokriti sve kadrovske potrebe koje imamo. Deo duga je i zbog toga. Ne možemo striktno govoriti samo o tome da je u zdravstvu sve izraz korumpiranosti, sve izraz nepotizma i raznih nemilih socijalnih komunikacija. U tom smislu mislim da treba odvojiti žito od kukolja i da to uopšte nije sporno. Ovu priliku koristim da zamolim ministra unutrašnjih poslova, da zamolim tužilaštvo da rade svoj posao i da zamolim sve građane da ne učestvuju u koruptivnim radnjama, odnosno ako se od njih traži da u njima učestvuju, da zaista imaju slobodu da se jave i ministru zdravlja.
Hvala. Narodni poslanik Zelenović, replika. Izvolite.
Hvala. To je sve lepo što ste vi rekli i podržavam vas, ali očekujem od vas jedan korak više. Očekujem da to što vi njih savetujete i molite, da vi službeno, po svojoj službenoj dužnosti ukažete na te stvari, a onda ćemo videti da li postoji spremnost kod ostalih organa u državi da se time bave. To što vi na neki način sublimirate i kažete da je sve tako loše, sve je tako kako jeste, ja sam učinila šta mogu, to zaista poštujem, ali to nije dovoljno. Vi ste ipak ministar. S druge strane, vi ste sada prešli jednu granicu, po meni čini mi se i zakonsku, a to je da opravdavate zapošljavanje preko ugovora, ako sam dobro razumeo. Ispravite me ako grešim. Dakle, ne možemo da vodimo socijalnu politiku preko zdravstvene politike. Zdravstvena politika je jedna stvar, a to da li ima ili nema dovoljno zaposlenih … da ste malo više vi analizirali ili da su ovi pre vas malo više analizirali, videli bi koliko po svim zdravstvenim ustanovama sekundarnog nivoa nedostaje lekara specijalista, nedostaje medicinskih sestara, ali zato imamo tesare, molere, farbare, šta god hoćete. Ko će onda da leči ljude? Dajte to rešenje. To ni u jednom od ovih predloga zakona ne vidim. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik dr Zoran Radovanović.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Poštovane koleginice i kolege, mislim da je kolega dobio aplauz zaslužni, samo što bih vas podsetio i građane Srbije da aktuelni ministar priča o dugu koji je nasleđen iz prethodnog perioda. Klinički centar u Nišu je imao pre 5. oktobra 2.000 zaposlenih, a od tada ima 3.300 zaposlenih. Zašto ne pitate ministarku ko je zaposlio te ljude? Da li to treba da zna ona? Hiljadu i nešto ljudi je zaposleno kada su došli ovi novi. Dugovanja koja su bila nije pravila ministarka Slavica. Tri meseca sam direktor i nisam primio ni jednog. Zašto ne pohvalite mene? Malo pre koleginica poslanica zbog replika pominje 13.000 zaposlenih koji su višak. Da li hoćete da pitam tu poslaničku grupu da li misli da se 13.000 ljudi otpusti s posla? (Milica Radović s mesta: Možete li da ponovite pitanje?) Da ponovim -hoćete li da pitam tu poslaničku grupu, da javno kažete da vi tražite da otpustimo 13.000 ljudi zaposlenih u zdravstvu? To ste rekli malo pre, da ima viška. (Predsedavajuća: Nemojte se direktno obraćati narodnim poslanicima, molim vas.) Opet moram da gledam na drugu stranu. Znači, problem je samo jedan. To smo pričali i na prethodnoj sednici. Znači, treba da se razgovara o tome da pokušavamo da rešimo stanje. U pravu je kolega što kaže, da neće da leče tesari, moleri, šloseri i stolari, ali ti ljudi su živa bića i oni rade u sistemu zdravstva. Oni rade u Kliničkom centru Niš. Ne mogu da im dam otkaz i da time smanjim dug i da budemo jednaki i da to bude razlog zbog čega postaje zdravstveni sistem stabilan. Ne, sada se gasi požar. Posle toga donosimo zakone koje ste tražili, da se reši i da se pohapse oni koji su krali. I direktori i iz Fonda, svi koji su krali da se uhapse. Tako mora. Kada se to završi, onda rešavamo sistemskim zakonima druge stvari. Zahvaljujem.
Hvala. Narodni poslanik Nebojša Zelenović, replika. Izvolite.
Poštovana ministarko, teško vama ako vas bude kolega Radovanović branio. Nije me kolega Radovanović razumeo. Nisam tražio da se bilo ko otpusti, samo sam tražio da se primene propisi. Oni su jasni i postoje normativi. Oni kažu koliko kadra u kojoj zdravstvenoj ustavi treba da bude, ali se to ne slaže sa onim što je u stvarnosti. Dakle, nisam da se neko otpusti, ali postoji mogućnost da se napravi prostor da se zaposle lekari, stručnjaci, ali o tome ću pričati kasnije. Dakle, u pitanju je nesporazum. Inače, pohvaljujem kolegu Radovanovića. Svaka čast.
Hvala. Sledeći se za reč javio narodni poslanik Predrag Mijatović.
Hvala lepo. Javljam se po ovom amandmanu i u okviru ove diskusije koja se trenutno vodi. Mislim da je ministarka dovoljno jasna kako će i na koji način taj dug biti isplaćen i ispeglan. Normalno, ne tako lako, ali sigurno je da će to da se završi. Međutim, ima jedna druga stvar oko koje treba razmišljati – kako je taj dug napravljen i biti možda malo fleksibilniji. Tu bih se složio sa jednim delom kolega koji su govorili, a na nešto je odgovorila i gospođa ministar. Taj dug koji je napravljen nije napravljen kriminalnom delatnošću, niti je otišao nekome u džep, dug je potrošen na osiguranike, potrošen je na zdravlje ovih ljudi. Dugovi koji su napravljeni za lekove su potrošeni, kao što je i određeni broj zdravstvenih radnika od 20.000 ili 13.000, neko spominje 13.000, neko spominje 20.000, ti ljudi su dobili posao. Zaposleni su tamo gde su bili potrebni, upravo ono o čemu ste govorili. Možda je neki mali procenat zaposlenih tamo gde nije trebalo, ali to je jako malo. Znači, ono o čemu je kolega govorio, nećemo nadam se pledirati na to da 20.000 ljudi otpustimo zato što je primljeno preko ugovorenog sa Fondom. Ima jedan drugi problem, gospođo ministar, ono o čemu smo govorili na Odboru za zdravlje, a to je da se sudaramo i ponovo smo se sudarili sa Fondom za zdravstveno osiguranje, odnosno mi suviše velike ingerencije dajemo Fondu i dajemo mogućnost da on organizacije zdravstvo u Republici Srbije, a ne Ministarstvo zdravlja. Fond vrlo često ne razume potrebe zdravstvenih ustanova i potrebe osiguranika. Radi vrlo često po nekim birokratskim principima, ne razmišljajući o tome da li neki od tih birokratskih principa direktno nekada štete zdravlju ljudi. Ne kažem da je to namerno, ali mislim da to radi iz neznanja. Ono o čemu smo i govorili to je da mnogi veća prava, veće mogućnosti, odnosno organizaciju zdravstva treba da ima ministarstvo, a ne Fond za zdravlje, jer upravo ovaj dug je napravljen u tom pravcu, što su se direktori zdravstvenih ustanova sudarili sa uzansima koje im je dao Republički fond za zdravlje. Da je Republički fond za zdravlje imao razumevanja za potrebe zdravstvenih ustanova i u kadru i u potrošnji medicinskih sredstava ne bismo imali ovoliki dug. To je na neki način veštački dug koji je napravljen. Taj dug je mogao da bude ispeglan i mogao je da bude manji. Sad nam se taj dug pojavio koji nam je Republički fond upravo prezentirao i mi ćemo ga peglati. Analiza svega što tražite od mene iziskuje zaista jednu takvu retrospektivu i jednu takvu organizaciju da ne bi bilo dovoljno još jedno ministarstvo uposlenih. Ne mislim samo vi, gospodine poslaniče, nego uopšte sve to što tražite šta je bilo, zašto je bilo. Molim vas, stojim iza činjenice da će se do kraja ove godine tačno znati u paru, u dinar koliko je ko prekoračio određene obaveze i koliko je ko napravio određenih troškova. Da li je to negde bilo osnovano, da li je negde povređena procedura, da li je bilo manipulacija, time se moraju baviti drugi. Ministar zdravlja mora raditi ono što mi planiramo u ovom momentu da radimo, a to je da planiramo bezbedniju i sigurniju budućnost sa ovako malo para. Biću krajnje iskrena, u ovoj sali sedi bar 10% onih koji su me molili za jako kvalitetne lekare da ih negde zaposlim. Znate, deo duga je i zato što zaista naše finansijske mogućnosti ne mogu pokriti sve kadrovske potrebe koje imamo. Deo duga je i zbog toga. Ne možemo striktno govoriti samo o tome da je u zdravstvu sve izraz korumpiranosti, sve izraz nepotizma i raznih nemilih socijalnih komunikacija. U tom smislu mislim da treba odvojiti žito od kukolja i da to uopšte nije sporno. Ovu priliku koristim da zamolim ministra unutrašnjih poslova, da zamolim tužilaštvo da rade svoj posao i da zamolim sve građane da ne učestvuju u koruptivnim radnjama, odnosno ako se od njih traži da u njima učestvuju, da zaista imaju slobodu da se jave i ministru zdravlja.
Hvala. Narodni poslanik Zelenović, replika. Izvolite.
Hvala. To je sve lepo što ste vi rekli i podržavam vas, ali očekujem od vas jedan korak više. Očekujem da to što vi njih savetujete i molite, da vi službeno, po svojoj službenoj dužnosti ukažete na te stvari, a onda ćemo videti da li postoji spremnost kod ostalih organa u državi da se time bave. To što vi na neki način sublimirate i kažete da je sve tako loše, sve je tako kako jeste, ja sam učinila šta mogu, to zaista poštujem, ali to nije dovoljno. Vi ste ipak ministar. S druge strane, vi ste sada prešli jednu granicu, po meni čini mi se i zakonsku, a to je da opravdavate zapošljavanje preko ugovora, ako sam dobro razumeo. Ispravite me ako grešim. Dakle, ne možemo da vodimo socijalnu politiku preko zdravstvene politike. Zdravstvena politika je jedna stvar, a to da li ima ili nema dovoljno zaposlenih … da ste malo više vi analizirali ili da su ovi pre vas malo više analizirali, videli bi koliko po svim zdravstvenim ustanovama sekundarnog nivoa nedostaje lekara specijalista, nedostaje medicinskih sestara, ali zato imamo tesare, molere, farbare, šta god hoćete. Ko će onda da leči ljude? Dajte to rešenje. To ni u jednom od ovih predloga zakona ne vidim. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik dr Zoran Radovanović.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Poštovane koleginice i kolege, mislim da je kolega dobio aplauz zaslužni, samo što bih vas podsetio i građane Srbije da aktuelni ministar priča o dugu koji je nasleđen iz prethodnog perioda. Klinički centar u Nišu je imao pre 5. oktobra 2.000 zaposlenih, a od tada ima 3.300 zaposlenih. Zašto ne pitate ministarku ko je zaposlio te ljude? Da li to treba da zna ona? Hiljadu i nešto ljudi je zaposleno kada su došli ovi novi. Dugovanja koja su bila nije pravila ministarka Slavica. Tri meseca sam direktor i nisam primio ni jednog. Zašto ne pohvalite mene? Malo pre koleginica poslanica zbog replika pominje 13.000 zaposlenih koji su višak. Da li hoćete da pitam tu poslaničku grupu da li misli da se 13.000 ljudi otpusti s posla? (Milica Radović s mesta: Možete li da ponovite pitanje?) Da ponovim -hoćete li da pitam tu poslaničku grupu, da javno kažete da vi tražite da otpustimo 13.000 ljudi zaposlenih u zdravstvu? To ste rekli malo pre, da ima viška. (Predsedavajuća: Nemojte se direktno obraćati narodnim poslanicima, molim vas.) Opet moram da gledam na drugu stranu. Znači, problem je samo jedan. To smo pričali i na prethodnoj sednici. Znači, treba da se razgovara o tome da pokušavamo da rešimo stanje. U pravu je kolega što kaže, da neće da leče tesari, moleri, šloseri i stolari, ali ti ljudi su živa bića i oni rade u sistemu zdravstva. Oni rade u Kliničkom centru Niš. Ne mogu da im dam otkaz i da time smanjim dug i da budemo jednaki i da to bude razlog zbog čega postaje zdravstveni sistem stabilan. Ne, sada se gasi požar. Posle toga donosimo zakone koje ste tražili, da se reši i da se pohapse oni koji su krali. I direktori i iz Fonda, svi koji su krali da se uhapse. Tako mora. Kada se to završi, onda rešavamo sistemskim zakonima druge stvari. Zahvaljujem.
Hvala. Narodni poslanik Nebojša Zelenović, replika. Izvolite.
Poštovana ministarko, teško vama ako vas bude kolega Radovanović branio. Nije me kolega Radovanović razumeo. Nisam tražio da se bilo ko otpusti, samo sam tražio da se primene propisi. Oni su jasni i postoje normativi. Oni kažu koliko kadra u kojoj zdravstvenoj ustavi treba da bude, ali se to ne slaže sa onim što je u stvarnosti. Dakle, nisam da se neko otpusti, ali postoji mogućnost da se napravi prostor da se zaposle lekari, stručnjaci, ali o tome ću pričati kasnije. Dakle, u pitanju je nesporazum. Inače, pohvaljujem kolegu Radovanovića. Svaka čast.
Hvala. Sledeći se za reč javio narodni poslanik Predrag Mijatović.
Hvala lepo. Javljam se po ovom amandmanu i u okviru ove diskusije koja se trenutno vodi. Mislim da je ministarka dovoljno jasna kako će i na koji način taj dug biti isplaćen i ispeglan. Normalno, ne tako lako, ali sigurno je da će to da se završi. Međutim, ima jedna druga stvar oko koje treba razmišljati – kako je taj dug napravljen i biti možda malo fleksibilniji. Tu bih se složio sa jednim delom kolega koji su govorili, a na nešto je odgovorila i gospođa ministar. Taj dug koji je napravljen nije napravljen kriminalnom delatnošću, niti je otišao nekome u džep, dug je potrošen na osiguranike, potrošen je na zdravlje ovih ljudi. Dugovi koji su napravljeni za lekove su potrošeni, kao što je i određeni broj zdravstvenih radnika od 20.000 ili 13.000, neko spominje 13.000, neko spominje 20.000, ti ljudi su dobili posao. Zaposleni su tamo gde su bili potrebni, upravo ono o čemu ste govorili. Možda je neki mali procenat zaposlenih tamo gde nije trebalo, ali to je jako malo. Znači, ono o čemu je kolega govorio, nećemo nadam se pledirati na to da 20.000 ljudi otpustimo zato što je primljeno preko ugovorenog sa Fondom. Ima jedan drugi problem, gospođo ministar, ono o čemu smo govorili na Odboru za zdravlje, a to je da se sudaramo i ponovo smo se sudarili sa Fondom za zdravstveno osiguranje, odnosno mi suviše velike ingerencije dajemo Fondu i dajemo mogućnost da on organizacije zdravstvo u Republici Srbije, a ne Ministarstvo zdravlja. Fond vrlo često ne razume potrebe zdravstvenih ustanova i potrebe osiguranika. Radi vrlo često po nekim birokratskim principima, ne razmišljajući o tome da li neki od tih birokratskih principa direktno nekada štete zdravlju ljudi. Ne kažem da je to namerno, ali mislim da to radi iz neznanja. Ono o čemu smo i govorili to je da mnogi veća prava, veće mogućnosti, odnosno organizaciju zdravstva treba da ima ministarstvo, a ne Fond za zdravlje, jer upravo ovaj dug je napravljen u tom pravcu, što su se direktori zdravstvenih ustanova sudarili sa uzansima koje im je dao Republički fond za zdravlje. Da je Republički fond za zdravlje imao razumevanja za potrebe zdravstvenih ustanova i u kadru i u potrošnji medicinskih sredstava ne bismo imali ovoliki dug. To je na neki način veštački dug koji je napravljen. Taj dug je mogao da bude ispeglan i mogao je da bude manji. Sad nam se taj dug pojavio koji nam je Republički fond upravo prezentirao i mi ćemo ga peglati. Međutim, taj novac je potrošen pozitivno, nije potrošen negativno. Ne trebamo ni na koji način da govorimo o tome da je to bio kriminal i da neko treba da snosi odgovornost, krivičnu odgovornost, direktor neke ustanove koji je nabavio medicinska sredstva da bi ga upotrebio u bolnici ili je neko na radnom mestu u nekoj bolnici ili seoskoj ambulanti primio lekara ili medicinsku sestru koji treba da radi. Sve je to utrošeno za dobrobit građana Srbije, odnosno osiguranika. Zato mislim da treba da budemo daleko fleksibilniji u ocenjivanju kako je ovaj dug napravljen. Hvala.
Reč ima ministarka.
Poštovani kolega Mijatoviću, zahvaljujem na nekim konstatacijama i ne bih da se javno slažemo, ali razgovarali smo na Odboru za zdravlje o tome. Moram reći da u ovom momentu se Fondu duguje 66 milijardi bez kamate. Ako znamo da je taj dug prema Fondu toliki, jasno je da Fond mora dugovati, vi ste potpuno u pravu da su se pomalo izmešale ingerencije. Šta treba da radi Fond za koji i dalje tvrdim da treba da bude banka zdravstva i da brine o zaštiti osiguranika, jer su to njegove funkcije. Mi smo pokušali ovim izmenama da u težnji da svako radi svoj posao formiramo republičke stručne komisije koje će Fondu savetovati šta je to pravilo struke u pogledu prevencije, rane dijagnostike, tretmana i rehabilitacije, a Fond da kaže - sa toliko sredstava, sa toliko para mi možemo podržati struku, za višak nemamo novca. Možda će to biti razlog da na jedan drugi način prosto izjavimo – tačno je da se napravilo jedno strašno osećanje moći kada se kaže – prosto republički zavod za zdravstveno osiguranje, računa se to je neko ko odlučuje, ko ima novac, ko pravi distribuciju novca, ko može ubaciti i neke subjektivne kriterijume u to. Zbog toga mislimo da republičke stručne komisije treba da nadomeste i da pomognu Ministarstvu i fondu, institutu za javno zdravlje kao generalnom planeru zdravstva Srbije da rade svoj posao zajedno, ali po pravilima struke. Mislimo da je ta izmena u skladu sa tendencijom koja proističe iz vaših inicijativa u diskusiji.
Reč ima narodni poslanik Dušan Milisavljević. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovana ministarka, ne bih se složio sa diskusijom koja kaže – pa dobro, taj novac je potrošen i država će ga preuzeti i to će biti javni dug. Dokle ova država Srbija da preuzima loše poteze i da pokriva loše poteze određenih pojedinaca? Dokle da pokrivamo "Jugoskandik", "Dafinu", "Agrobanku", da pokrivamo javni dug koji je napravljen u sistemu zdravstva? Mora jasno da se kaže i da se sankcionišu ti ljudi koji su napravili ta dugovanja, koji su napravili te neke radnje. Ono što je važnije je da je potrebnije ovoj državi i ovom narodu da se taj novac vrati, potrebnije je od osude tih ljudi da se taj novac vrati. Takođe, ne bih se složio da je super što su primljeni šloseri i moleri po kliničkim centrima. Reći ću vam da u mom kliničkom centru ima 3.400 zaposlenih, od toga nema 700 lekara. Nama su potrebni lekari. Isto vas pitam – kako se zapošljavaju ti lekari? Naši mladi lekari napuštaju državu. Mi školujemo tu decu a ta deca odlaze. Reći ću vam da ne postoji 20 godina forma javnog konkursa u sistemu zdravstva. Deca se primaju, ili su deca lekara ili su politički podobna, tj. da su članovi nekih stranki. Ukoliko je direktor kliničkog centra ili doma zdravlja predstavnik neke političke organizacije, ta deca će dobiti posao. U ime DS se zalažem da najbolje leče u najboljim referentnim ustanovama u kliničkim centrima Srbije, da se ne dozvoljava da se na mala vrata ulazi u kliničke centre i domove zdravlja. To sam i u plenarnom zasedanju kada smo razmatrali zakon rekao, da će mnoge nervirati to što sam spomenuo, a spomenuću to još jedanput sa ponosom, da je jedini javni konkurs za koji znam da je sproveden u Srbiji, sproveo gradonačelnik Dragan Đilas, predsednik DS. Prošle godine je raspisao konkurs za 60 lekara i na taj konkurs se prijavilo 600 lekara iz cele Srbije. Pored proseka ocena koje su bile bitne za prijem i pravljenje skale tih lekara, rađen je test znanja. Da transparentnije ne može biti, na tom testu znanja i na tom zbiru procenata uspeha prvo mesto na tom konkursu je jedan moj student Nišlija i imam ovlašćenje da kažem njegovo ime. To je Petar Stanković, prosek 10,0, dečko koji nije mogao da nađe posao zato što su direktori kliničkih centara bili iz nekih drugih stranaka. Poštovana ministarka, đak generacije Medicinskog fakulteta u Nišu tri godine ne može naći posao i na prvi javni konkurs koji se raspisao u Beogradu je bio prvi. On danas radi u Zvezdari na ORL klinici. Da li je moguće da nismo mogli kao država da za najbolju decu nađemo načina da oni rade u kliničkim centrima? Gde rade naša najbolja deca? Ako nisu deca profesora ili ako nisu deca nekih političkih magova, oni idu da rade ili u Crnu Travu ili u neka manja mesta ili rade za neke farmaceutske kuće kao trgovački putnici, što im nije bila želja kada su studirali ili odlaze iz ove zemlje. Zalažem se da se stane sa prijemom nemedicinskog kadra u zdravstvenim ustanovama. Mi smo pretrpani i nemamo više gde te ljude da primamo, a imamo manjak lekara, manjak dobrih lekara. Više puta danas ću ponoviti da u Srbiji nije problem razboleti se nego je problem lečiti se zbog tako velikih prijema dobrih lekara. U suštini, dobra deca nam odlaze i leče građane Nemačke, Amerike, a neki po političkoj liniji leče građane Srbije.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Ljubica Mrdaković-Todorović.
Poštovana predsedavajuća, uvažena ministarko zdravlja, koleginice i kolege narodni poslanici, dolazim i radim u najvećoj ustanovi primarnog nivoa zdravstvene zaštite, ne u zemlji već na Balkanu a to je Dom zdravlja Niš, sa preko 1.300 zaposlenih radnika. Novo rukovodstvo je nasledilo ogroman dug od prethodnog. To je preko 150 miliona dinara. Imamo veliki problem sa nenamenskim trošenjem para za 2010. i 2012. godinu tako da nismo u mogućnosti da isplatimo put iznos zarada zaposlenim radnicima. Od Ministarstva finansija, od Ministarstva zdravlja i Republičkog fonda očekujemo pomoć da izađemo iz ove krize. Imamo i neugovorene radnike, ali to nije toliki broj. Mislim da na tom spisku ima svega jednog lekara i dve medicinske sestre.
Molim vas da se vratite na temu.
Za taj dug zna se ko je u prethodnom periodu napravio. Zalažemo se za to da izađemo iz krize, ali svaki nenamenski trošeni novac, ko je to učinio da vrati u budžet. Hvala.
Reč ima narodni poslanik dr Nikola Jovanović. Izvolite.
Poštovana ministarko, poštovana predsedava-juća, mislim da su sve diskusije dobronamerne, jer mahom diskutuju lekari čiji je glavni motiv u svakom slučaju bolja organizacija zdravstvene službe. Pacijenti koji sa pravom reaguju na određene probleme koji su u zdravstvu, treba da im bude bolje. Skrenuo bih pažnju na broj zaposlenih. Zaposleno je 20 hiljada mimo nekih konkursa. Najveći broj žalbi pacijenata nije uperen na stručnost nego na uslove u kojima oni provode vreme u bolnici, na dužinu čekanja i na nehigijenu. Šta je rad na odeljenju? Kažemo da smo primili 20 i više hiljada pacijenata. U kruševačkoj bolnici sestre rade 12 sati dan, 12 sati noć pa dva dana ne rade. To rade mesecima. Možda dva meseca u toku godine rade normalno vreme prva, druga, treća smena. Ono na šta bih skrenuo pažnju to je da iako nema para, moramo na osnovu tih odnosa koji postoje između Fonda i zdravstvenih ustanova da uspostavimo neki bliži kontakt. Fond za zdravstvo za mnoge stvari da ne kažem donosi nestručne odluke. (Predsedavajuća: Gospodine Jovanoviću, molim vas, tema dnevnog reda.) Pare jesu veliki problem. Kolega je rekao da se lekari ne zapošljavaju i idu u Crnu Travu. U vreme ranijih godina, 1972, 1973, svi lekari su prvo morali da rade u selu da bi dobili akreditive da mogu da rade u bolnicama. Mi ćemo ispred stranke Zajedno za Šumadiju da sve amandmane koji su u interesu pacijenata podržimo.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Snežana Stojanović Plavšić.
Zahvaljujem. Nisam mislila da se javljam za diskusiju, ali me podstakla diskusija kolege Mijatovića, jer mislim jako slično kao on. Želim još jednom da podsetim da dugovi koji su napravljeni, kao što je ministarka rekla, potpuno se zalažem za to da treba da se razdvoje dugovi koji su napravljeni kriminalnim delovanjem, nezakonitim radom i dugovi koji su napravljeni prosto da bi se izašlo u susret zdravstvenim potrebama ne samo osiguranika, nego građana inače. Takođe, želim da podsetim da se zdravstvu duguje, kao što smo to čuli i od ministarke u međuvremenu, ali to jeste bila moja ideja, 60 milijardi, što prevazilazi dugove koje zdravstvo ima višestruko. Živimo u zemlji u kojoj smo navikli da imamo zdravstvene usluge, ne u odnosu na to koliko smo ih platili, nego u odnosu na to koliko su nam potrebne. Ovo je jedan solidarni sistem zdravstva i potpuno sam ubeđena da ne postoji niko u ovoj sali koji bi se založio za to da nas sredstva ograniče u neophodnim zdravstvenim uslugama koje treba pružiti stanovništvu. Sigurna sam da se niko ne bi založio za to i da niko kada bi bio direktor zdravstvene ustanove ne bi mogao da kaže – izvinite, ovog meseca imali smo para za određeni broj analiza, sada ste vi došli i potrebno vam je da uradite određeno ispitivanje, nema više para, vratite se kući. Tako funkcionišu neki sistemi zdravstva negde u svetu, recimo u Americi. To u Srbiji nije moguće. Vi primate svakog kome je zdravstvena usluga potrebna, pravite dugove, jer neki drugi nisu te svoje dugove platili Fondu zdravstva ili, čak i da su platili, ovo je siromašna zemlja, ekonomski oslabljena zemlja i onda je pitanje da li bismo imali dovoljno da pokrijemo sve zdravstvene potrebe našeg stanovništva. Da li bi neko od kolega hirurga odbio da operiše nekog zato što je ta bolnica potrošila sanitetski materijal potreban za operaciju? Ne, mi to ne možemo da uradimo. To jeste razlog zašto su neki od ljudi koji su upravljali bolnicama morali da uđu u dugove. Neću da potpirujem strasti i da diskusiju širim na temu da li su neki direktori možda lakše ostvarivali kontakt sa Fondom, pa su lakše pokrivali dugove, a neki drugi teže itd. Možda to zavisi i od menadžerskih sposobnosti, ne znam. U svakom slučaju, zalažem se za to da se oni koji su nezakonito, koji su primenjujući koruptivne mehanizme pravili dugove, oni treba da odgovaraju pred zakonom. Na neki način svi zaista moramo da razumemo da zdravstvo nije privreda. U privredi možda možete da kažete – ovde ke kraj, neću da nabavim repromaterijal ako nemam da ga platim, ali u zdravstvu vi morate da ga nabavite, jer morate da pružite tu zdravstvenu uslugu. Potpuno se slažem sa tim da praksa koja postoji na medicinskim i svim drugim fakultetima, da se profesorka deca primaju a ostala ne, treba da se prekine, ali ona nije od juče, ona malo duže traje u ovoj zemlji, pa svi treba da pogledamo da li je to tako funkcionisalo ili nije. Želim da podsetim da nije istina da je jedini konkurs raspisan u Beogradu. Ministarstvo zdravlja je pre par godina raspisalo konkurs, gde je preko Ministarstva zdravlja u raznim bolnicama u Srbiji zaposlen jedan broj mladih ljudi, lekara, koji su isključivo primljeni po konkursu i primljeni su najbolji lekari. Dakle, molim vas, neću opet da podsećam, i sama sam bila korisnik zdravstvenih usluga i 90-ih godina u ovoj zemlji imala sam hirurške intervencije bez anestezije, jer u bolnici nisu smeli da mi kažu da nemaju anesteziju, da bih je sama kupila. Verujem da ste svi možda bili u sličnim situacijama. Napravljeni su pomaci u zdravstvu, ali nikada ti pomaci neće biti onoliki koliki želimo da budu. Hajde da spustimo strasti i da zaista pričamo o onome kako možemo da rešimo probleme u zdravstvu i kako da napravimo sistem da on bude najfunkcionalniji. Ovo nije prvi put da država preuzima dugove. To smo radili i 2004. godine ili 2005. kada su sravnjena dugovanja bolnica. Prosto, živimo u takvom sistemu gde zdravstvo pravi, nažalost, više troškova nego što država može da pokrije sa tih 250 evra po stanovniku. Hajde da vidimo kako ćemo onda da napravimo da sistem funkcioniše, da nemamo senzacionalističke naslove u novinama i da sutra novu ministarku, koju sada svi hvalimo, ne prozivamo ako se pojavi neki pacijent kome nije pružena zdravstvena usluga i onda ćemo opet reći – sistem loše funkcioniše. Sada želimo striktno da ograničimo da on funkcioniše samo u okviru postojećih sredstava. Nije zdravstvo prodavnica na uglu. Sve to treba imati na umu. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Predrag Marković. Izvolite.
Poštovana potpredsednice, gospođo ministarka, dame i gospodo, hoću samo da povodom nekoliko dobrih i dobronamernih amandmana, ne samo poslednjeg, i diskusije koja se razvila, samo da podsetimo sve nas, kada imate problem, kad ste bolesni, onda vam je najvažnije zdravlje, a kad ste zdravi, onda su vam najvažnije pare. O čemu danas govorimo? O pokušaju, i ja se slažem. Već 20 godina se suočavamo sa istim problemom, a to je da malo novca, na različite načine uređivan sistem zdravstva nas dovodi pred nemogućnost i mi se tu ne razlikujemo ni od bogatih zemalja, a kamoli od siromašnih, nemogućnost da na jedan uređeni način pokrijemo sve troškove nastale u prethodnom periodu. To sam slušao i 1995. i 2000. i 2004. i evo sada 2012. godine. Razumem zahteve poslanika, koji kažu – analiza dela troškova koji su nastajali, da ne bi ubuduće nastajali. Ali, svakako ćemo se i dalje naći u situaciji da nemamo dovoljno novca u zdravstvu, da ćemo stalno imati ove probleme i da ćemo onda često u političkim diskusijama biti ne samo ostrašćeni, nego i nehumani. Podsećam vas da sem zdravstvenog sistema, imamo i neke druge sisteme, sem obaveza iz zakona koji se tiču ove oblasti, imamo i ustavne obaveze. Mislim da još uvek nismo naplatili, ministarka zna o čemu govorim. Još pre sedam godina sam pregovarao kako da se naplati dug prema zdravstvenom sistemu Srbije koji je nastao, i to svi podržavamo, zbog naše ustavne obaveze. Mi ne brinemo samo o građanima Srbije. Pacijenti dolaze, kao što znate, iz Crne Gore, Republike Srpske, različitim povodima. Pored mene je, sa leve strane, prethodni vojni ministar. I on zna koliko prema samo tom delu zdravstvenog sistema je bio takođe veliki broj problema, gde je pitanje osnovne humanosti i naše obaveze da deo tih troškova pokrivamo. Svi ovi amandmani, pretpostavljam, žele isto što smo čuli i u pledoajeu ministarke i gospodina Mijatovića i drugih poslanika, a to je da činjenicu da nema dovoljno novca rešavamo sa stanovišta novca, ali da moramo da znamo da ćemo i u narednom periodu imati stalno ovakve probleme i da to mi nismo specifični, to se tiče svih država. Kada je pitanje zdravlja, tu stvarno molim da ne unosimo politiku, to je naprosto nepristojno. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić. Izvolite.
Gospođo potpredsednice, gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji smo podneli praktično je nužna dopuna Predloga ovog zakona, jer je potpuno jasno da kada je reč o opljačkanom Fondu zdravstva, mi ni dan danas nemamo predstavu da li uopšte postoji valjana kontrola priliva sredstava u taj fond, a pogotovo kada je reč o kontroli odliva sredstava iz Fonda i načina na koji se oni troše. Ponajmanje to znaju građani Srbije, ponajmanje to znamo mi svi koji plaćamo naše zdravstvo kroz obavezno zdravstveno osiguranje, i nemamo nikakvu predstavu ko i na kakav način raspolaže našim novcem. To stanje traje godinama i decenijama u ovoj zemlji. Umesto da se u poslednjih 15-20 godina taj problem reši, on biva sve gori i gori. Dakle, Fond u našem sistemu kakav sad postoji ne valja ništa, to odmah da vam kažem, i njega treba u korenito menjati. Fond je jedini izvor realnog finansiranja zdravstvenih usluga u državnom sektoru. Na taj način smo došli u situaciju da je onda celo zdravstvo dovedeno u pitanje. Ako mi moramo sada da pretvorimo 13 do 13 milijardi u javni dug, kako bi Fond mogao uopšte da funkcioniše, kako bi se mogli uopšte isplatiti obaveze koje zdravstvene ustanove imaju prema onima od kojih su na veresiju kupili lekove, koji se inače obračunavaju još uvek prema 99 dinara za evro, i ceo taj lanac ide u jednu beskrajnu veresiju, onda je potpuno prirodno da će u jednom trenutku to sve da stane, ili da pukne. I evo, Solomoskog rešenja, ajmo 13 milijardi da premestimo u javni dug, da podmirimo tu obavezu koja postoji, ajmo onda da donesemo još par pratećih zakona koji će pomoći, navodno, kažem navodno, da se uvede ta kontrola u priliv i odliv sredstava iz Fonda, ne bili valjdavremenom to sve funkcionisalo kako treba. Dame i gospodo narodni poslanici i vi građani koji gledate, to nikada neće funkcionisati kako treba, zato što je sve naopako postavljeno. Ovaj sistem korenito ne valja. Naš sistem solidarnosti preko Fonda obaveznog osiguranja, kao kape nad celim sistemom ne radi, to ne funkcioniše i nismo država, u ekonomskom smislu, spremna i tu moramo da se pogledamo u oči i da kažemo da podnese bilo kakav teret u ovom sektoru. To je apsolutno nemoguće. Šta do govori? To govori da umesto da radimo po principu – seci uši, krpi gaće, kao što je ovaj slučaj, tako što ćemo opterećivati građane Srbije, tj poreske obveznike da u budućem periodu ovih 13 milijardi javnog duga plaćaju iz svog džepa ponovo za iste zdravstvene usluge koje očekuju od države, za onaj novac koji su inače platili za zdravstveno osiguranje. Ko to ne shvata, da mi prevedem. Znači, platili smo novac za obavezno zdravstveno osiguranje, na osnovu tog novca, bolnice i ostale institucije funkcionišu, zadužuju se, kupuju lekove, nemaju para da to plate Fondu, Fond nema para da to plati dobavljačima lekova, veledrogerijama i nastaje veliki dug. Takođe, veledrogerije duguju proizvođačima, pa prenose putem cesije potraživanje na bolnice. To je jedan opšti galimatijas i uopšte nisam video kako ste u ovom predlogu zakona taj problem rešili. Ovde nema reči o tome, to kao da ne postoji. Uopšte ne znamo koliki je taj dug. Vi ste ga procenili do 13 milijardi, a on može biti 30 milijardi, i to ne samo po ovom osnovu, nego po različitim osnovama. Šta tu ne valja? Tu ne valja to što ne postoji čarobni štapić, ne postoji mehanizam kojim se ovo može ponovo staviti u funkciju. Drugim rečima, niste trenutno imali izbora. Kratkoročno gledano, ako hoćete za mesec dana da rešite neki problem, morali ste ovo da uradite. Onda barem otvoreno treba reći građanima da ima se dodatno ljušti koža s leđa na ovaj način, oduzimaju dvostruko pare iz budžeta, ili trostruko, pitaj boga koliko, a da pri tom, sem vašeg obećanja na prošloj sednici kada se došli ovde i na sednici Odbora za zdravlje, nismo još videli da smo se upustili u korenitu promenu sistema i da smo promenili sistem funkcionisanja obaveznog osiguranja u Srbiji. Šta treba uraditi? Da ne bi mlatili praznu slamu i pričali bez veze, odmah ću reći šta treba uraditi, pa izvolte, uradite to. Ako to ne uradite, onda će to morati neko drugi da uradi prvom prilikom kada mu se ona ukaže. To je, recimo, naša stranka – DSS. Odmah ću vam reći krajnje nesebično šta treba napraviti. Omogućite konkurenciju subjekata osiguranja. To je u našem slučaju interventna mera, a i dugoročna strategija. Uradite to, obezbedite pacijenta dobrim zakonom kojim će se zaštiti njegova prava i žestokom državnom kontrolom privatnog sektora. Ali, pustite da privatni sektor bude stub zdravstvene zaštite, kao što je državni sektor. Hajde da prevedemo to zbog građana koji ovo gledaju i slušaju na vrlo prost jezik. Imamo li svoju zdravstvenu knjižicu? Imamo, na osnovu posla i rada gde idemo. Hajde da pitamo ljude - možete li vi s tom zdravstvenom knjižicomda odete u privatnu apoteku i podignete lek na recept? Ne možete. To vam pravi ovaj sistem. Možete li s tom knjižicom da izaberete svog lekara, po izboru, opšte prakse i da to bude čovek koji je otvorio ordinaciju na ćošku, privatnik, gde vam je mnogo lakše i brže da dođete, da vam bude pružena usluga, dobijete recept, ne samo recept nego uput za bolnicu, za tercijalnu zaštitu? Ne možete. Postavlja se pitanje – zašto? Zato što je naš sistem tako postavljen da ne dozvoljava onima koji imaju privatnu inicijativu u zdravstvenom sektoru, da imaju poverenja u sistem da će im ikada išta biti plaćeno. To zbog toga ne funkcioniše. Vi ste, gospođo ministar, na Odboru za zdravlje kada smo razgovarali, pomenuli pitanje apotekarskih ustanova. Rekli ste da se vode pregovori. Naravno, po zakonu bi oni trebali da prihvate te recepte. Zamislite čoveka koji je otvorio apoteku sa porodičnim parama i rešio čovek od toga da živi, pa odakle vam ideja da će neko dopustiti da mu se pojavi 100 pacijenata tog dana sa 100 recepata ili 500 recepata, za koje će mu Fond platiti tek za dve godine ili za godinu i po dana. Ne plate ni za šest meseci, to je katastrofa, to tako ne funkcioniše. Ako rešite ovaj problem na ovaj način, tako što ćete preuzeti javni dug i stimulisati Fond da to izmiri, te obaveze, to neće ići automatski. Na kraju će se sistem ponovo ugušiti, jer nigde niste dali garancije da ovo što ste uradili ičemu vredi, da će ovo zaista rešiti problem zbog koga ste krenuli u ove promene. To prosto neće da radi, znate? Kako ste vi došli do tih 13 milijardi, to me zanima? Kako ste došli do 13 milijardi duga? Došli ste, ali kako? Voleo bih da nam stvarno taksativno navedete ko je taj koji duguje, ko najviše duguje u zdravstvenim ustanovama, koliki je taj novac, ko su bila odgovorna lica koja su se zadužila za taj novac, ko su proizvođači kojima se najviše duguje od strane veledrogerijama, koji su proizvođači u lancu s veledrogerijama u odnosu dugovanja i potraživanja, kako je do toga došlo i da li je neko nekada odgovarao? Da li je nekada neko odgovarao, ne krivično, nego da li je neko smenjen zbog toga? Imali smo nekoliko krivičnih procesa u ovoj državi, za koje javnost stiče utisak da su nastali iz određenih političkih razloga. Ne mislim da je u pitanju partijski politički progon, nego tzv. dnevna politika prema događajima. Znači, dogodilo se neko hapšenje jedne žene, koja je onda ukazala na to da postoji korupcija u jednom širem lancu, ukazala je na direktora jednog vrlo značajnog zdravstvenog centra u Srbiji, čovek je uhapšen, a kasnije, zna se kako se to desilo… (Predsedavajuća: Gospodine Aligrudiću, molim vas da se vratite na temu. Ne morate uopšte da povisujete glas na mene.) Molim? To je tema, 13 milijardi dinara koje su navedene. Pa nemojte, molim vas, da me opominjete na način koji je nepriličan – 13 milijardi duga u članu 2. na koji smo podneli amandman i to je tema. Ovde smo rekli u amandmanu, ako ne znate da čitate tekst, pročitaću vam ga ja -sastavni deo ovog zakona je evidencija svih dugovanja zdravstvenih ustanova prema veledrogerijama, prema ustanovama i po veleprodajama koje će Narodnoj skupštini biti dostavljene 31. decembra 2012. godine. Objašnjavam vam zbog čega je to potrebno, a vi mene prekidate i kažete da treba da dovedem u vezu ovo što govorim sa temom. To može da mi kaže samo neko ko nema veze sa onim što radi. Za sada toliko.
Opet vas podsećam da se vratite na temu. Hvala. Reč ima dr Zoran Radovanović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovana ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da definitivno imam prvi put priliku da dragog kolegu uhvatim na delu. Znači, više puta kada sam nešto hteo na odborima, gde se poziva da je prisustvovao Odboru za zdravlje, znači, dođe, kaže i ode. To imate u stenogramu. Dođe, kaže i ode. Sad prvi put možemo da razgovaramo kao ljudi na ovu temu. Ova tema, ovih 13 milijardi, prošli put sam zamolio da ne pričaju ljudi koji nisu u sistemu zdravstva. Izvinjavam se, ne mogu od buke da govorim.
Izvolite, nastavite.
Zašto sam ovo rekao? Hoću da objasnim jednu stvar. Zašto sam rekao da neko ko nije u sistemu zdravstva ne priča o zdravstvu?
Molim narodne poslanike da omogućimo poslaniku da govori. Izvolite, gospodine Radovanoviću.
Zašto ovo govorim? Probaću da budem jednostavan u objašnjavanju. Fond zdravstva je prošle godine opredelio sredstva Kliničkom centru u Nišu od nekih šest milijardi, sa sve platama. Evro je bio računat 99. Plan za 2010, 2011, 2012. i biće za 2013. godinu. Svakog septembra ili oktobra meseca mi u takvoj ustanovi, tog tipa, nemamo više lekova i materijala ili smo pri kraju sa lekovima ili materijalom. Kao što je malopre jedan kolega rekao, nisu sve kriminalne radnje. Deset puta sam rekao da onog ko je uradio nešto loše treba uhapsiti. Ove godine će, moj predlog je bio malopre, da ukoliko se ovaj požar ne ugasi sada i sistemskim zakonima ne reši za pet godina ćemo ponovo ovakav zakon usvajati. Ponovo ćemo od septembra, oktobra imati manjak lekova, ako projektujemo 2012. na 2013. godinu. Rekao sam da o tome treba da priča onaj ko je u sistemu zdravstva. Sa druge strane, svako od pacijenata, malopre je neko pričao, pa je loše interpretirano, kada dođe kod nas u novembru mesecu, nama Fond ne fakturiše uslugu, nego nam Fond vrati fakturu. To ne znate. (Jovan Palalić, sa mesta: Ništa ne znamo.) Hoće li poslanik stalno ovako da dobacuje? Stvarno nema smisla i nije korektno. Pokušavam da jedan deo kolega edukujem o ovim stvarima, ali neće da slušaju. Nemirni su, a ja ih gledam u oči. Mnogo je prosto, Fond zdravstva kao takav nema dovoljno sredstava da u septembru, oktobru, novembru i decembru sa projektovanim cenama, jer u januaru mesecu predajemo planove ministarstvu. U januaru mesecu planove predaje "Batut". U januaru mesecu trebam da napišem koliko će biti operisanih ljudi, koliko će biti bolesnih, koliko će biti prehlađenih i da se trebuju količine lekova prema tome. To sam pričao prošli put. Medicina, odnosno zdravstvene ustanove su živi organizam. Ne mogu biti, kao što je rekla koleginica, dragstor. Uđeš, kupiš pivo ili nešto i izađeš napolje. To su živi mehanizmi. Šta ako se desi velika saobraćajka danas? Imaću 20 operacija danas. To morate da razumete. Predlog je bio da po završetku ovoga Fond stane i pratećim zakonima omogući, spreči korupcija, da se utvrdi ko je kriv i da pomoću novih zakona sistem zdravstva bude održiv. Da li će to biti privatno osiguranje, nešto drugo, treće? Totalno je nebitno. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić, povreda Poslovnika. Izvolite.
Član 107. Dakle, molio bih vas da ako ste reagovali na mene prošli put na pogrešan način da sada reagujete i da opomenete kolegu koji vređa svog kolegu narodnog poslanika. Uvreda je iznesena na sledeći način, barem se ja osećam uvređenim. Prvo je rekao da ja nemam prava ili nemam dovoljno osnova da pričam o zdravstvu i o promenama u zdravstvu zbog toga što nisam zdravstveni radnik. Ja sam, kao i vi, dragi kolega, i sve ostale kolege, i vi gospođo potpredsednice, i vi gospođo ministar, neko ko koristi zdravstvenu uslugu na osnovu obaveznog osiguranja i ono je obavezno po zakonu. Imam direktan i neposredan interes kao i svi građani da govorim o promenama zdravstvenog sistema i ovakva vrsta diskvalifikacije u najmanju ruku, neću da kvalifikujem to što je kolega rekao. Druga stvar, komentarisanje nečega što nije red i nije mesto da se komentariše, a to je impresija narodnog poslanika da drugi narodni poslanik utrčava ili izlazi sa Odbora za zdravlje, bude malo, pa ode itd. To je čista uvreda i na kraju krajeva i kleveta. Zato što taj narodni poslanik ne može da zna razloge i stepen obaveza svog kolege u ovom parlamentu, da li ima ili nema nešto drugo zakazano u slično vreme, a to koliko sam bio na Odboru za zdravlje je mera koju sam odvojio, a koja je neophodna da bi učestvovao u diskusiji i da bih doprineo rešenju ovog problema. Na kraju krajeva, voleo bih da mi naše primedbe koje iznosimo shvatimo krajnje dobronamerno, jer ako će igde biti dobronamerne, biće ovde u sektoru zdravstva. Ne postoji ni jedan neposredan politički interes, barem ne naše poslaničke grupe ili bilo koga nas pojedinačno, zbog čega bi bili nešto kontra. Ove sve primedbe koje iznosimo su veoma važne i smatramo da bez njih sistem ne može da se otkoči, a onda tako govoriti, pa ponoviti 90% onoga što sam ja rekao, valjda zato što je to iz usta lekara, a ne iz usta nekog drugog čoveka u ovoj državi. To je stvarno uvredljivo.
Hvala. Mislim da nije prekršen član 107. Poslovnika. Gospodin Radovanović je u prethodnoj diskusiji izrazio svoje mišljenje i vas nije lično pomenuo. (Miloš Aligrudić, sa mesta: Tražim da se izjasnimo u danu za glasanje.) U redu. U danu za glasanje ćemo se izjasniti o povredi Poslovnika. (Miloš Aligrudić, sa mesta: Povreda Poslovnika, član 27.) Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Vi ste povredili Poslovnik maločas i ovo vam najdobronamernije kažem, završiću za manje od 30 sekundi. Dakle, nije ovde pitanje da li je neko nekoga pomenuo, nego pogledajte Poslovnik. Izraz i standard koji je u Poslovniku upotrebljen je ili da je neposredno ime pomenuto, ili da se diskusija prethodnog govornika odnosi na diskusiju prethodnog govornika, a bez spominjanja imena. Već ste grešili, ali hteo sam opet da vam skrenem pažnju.
Dobro. Sada ću se izjasniti na član 27. Svako od nas narodnih poslanika ima pravo da izražava svoju političku volju na način na koji misli. Naravno, bez uvreda. Nisam shvatila da je gospodin Radovanović bilo koga uvredio, ali u danu za glasanje… (Miloš Aligrudić, sa mesta: Tražim da se izjasnimo u danu za glasanje.) Izjasnićemo se i za ovaj član 27. u danu za glasanje. (Jovan Palalić, sa mesta: Povreda Poslovnika.) Reč ima gospodin Jovan Palalić. Izvolite.
Član 108. Ovde morate da vodite računa, jer smo već imali ovakvu raspravu gde je bila rasprava o Zakonu o bankama gde su se redom diskvalifikovali pravnici. Zašto oni govore kada je u pitanju Zakon o Narodnoj banci? Danas čujemo diskvalifikaciju svih onih koji nisu zdravstveni radnici, što uopšte govore o ovom zakonu. Čuli smo kvalifikacije da mi ne znamo o ovome da diskutujemo. Molim vas da vodite računa, jer nismo mi ovde narodni poslanici samo za zdravstvo, nego imamo pravo da diskutujemo o svim tačkama dnevnog reda, a ne samo kada dođe jedna tačka. Ne mogu kolege kada dođe njihova oblast da o tome diskutuju. Želimo da vodimo raspravu, jer smo svi zainteresovani da predstavljamo građane po svim temama. Molim vas, onda će doći do niza ograničavanja. Niko ni o čemu neće pričati, osim stručni ljudi, a diskvalifikovaćemo se međusobno. Vodite računa o tome i upozorite kolege koji diskvalifikuju druge kolege samo zato što nisu iz neposredne struke. Inače, ova rasprava će se pretvoriti u stručnu raspravu, a mi ovde zastupamo građane. Ne iznosimo političke stavove.
Hvala. Slažem se sa vama, gospodine Palaliću. Međutim, nisam shvatila izlaganje gospodina Radovanovića na način na koji ste ga vi shvatili. Vaše je da o tome odlučujete u danu za glasanje. Reč ima narodni poslanik Predrag Mijatović. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Javio sam se po drugi put iz jednog vrlo konkretnog razloga. Ova diskusija se rasplamsala i građani Srbije je gledaju i mislim da i ministarka, tu se obraćam gospođi ministarki, shvatila da je Zakon o zdravstvenoj zaštiti zreo za korenitu promenu, a ne samo za kozmetičke promene. Mi treba da donesemo jedan sveobuhvatan zakon o zdravstvenoj zaštiti i sve ono što nije valjalo, a mnogo toga nije valjalo, treba izbaciti i uraditi, bez ovih kozmetičkih promena, jednu temeljnu promenu. To je jedno. Drugo, možda i grešim, ali nisam razumeo gospodina Aligrudića u jednoj stvari, a građani Srbije su to čuli, pa bih voleo da se to razjasni ovde. To je da će dva ili tri puta biti oguljeni, tj. da će im biti naplaćena neka zdravstvena usluga. Ne bih se složio sa tim, ako ne grešim. Ako je zdravstvena ustanova xy nabavila određenu količinu materijala i taj materijal utrošila za lečenje pacijenata, taj materijal nije mogao da bude plaćen, jer Fond nije preneo sredstva. To znači da je na taj način zdravstvena ustanova preko Fonda koji to nije platio kreditirala bolesnike, kreditirala je svoje pacijente. Prema tome, to znači da će tek sada prvi put to biti plaćeno, a ne drugi, jer je ono 250 evra, koliko mi odvajamo za lečenje, tih 250 evra je potrošeno. Potrošili smo preko toga, zato smo i napravili ovaj javni dug, pa ćemo, prema tome, to sada nadoknaditi iz budžeta ovih ili onih sredstava. Znači, neće biti dva ili tri puta plaćeno, nego će biti plaćeno samo jedanput. Još jedna druga stvar o kojoj nismo ovde govorili, to je da postoje veliki privredni subjekti, čak i farmaceutske kuće koje nisu izmirile svoje obaveze prema Fondu za zdravstveno osiguranje. Te ljude i njihove članove je ovaj zdravstveni sistem opskrbio i lečio. Dešava se da velika farmaceutska kuća, da joj ne spominjem ime, koja zapošljava nekoliko hiljada radnika, preko veledrogerija naplati svoje preparate, ali za svoje radnike nije izmirila obaveze prema Fondu za zdravlje. To zaboravljamo. Na taj način se isto tako napravi veliki dug. Znači, ja sam na jedan veliki deo zdravstvenog sistema, ima kriminala, ne mogu da kažem, ponosan, jer smo u tim jako teškim uslovima, u kojima se još uvek nalazimo, uspevali koliko-toliko da brinemo i zbrinemo zdravlje građana Srbije. Hvala vam lepo.
Hvala. Reč ima gospodin Aligrudić, replika. Izvolite.
Da ne bi bilo nerazumevanja, ne znači da će to biti dva puta plaćeno iz Fonda, niti znači da će građani dva puta platiti svoje zdravstveno osiguranje. To je figurativno rečeno, a suštinski je to možda još gore. Jer, ako se preuzme 13 milijardi duga, preuzima se kao javni dug. Odakle se javni dug realizuje? Iz budžeta. Kako se puni budžet? Parama poreskih obveznika. Vrlo prosto. Meni je interesantnije pitanje od tog pitanja, kada već postavljamo pitanja, i time završavam, kako je moguće da u jednom delu sistema nema duga, na primer u Šapcu, a da je u drugom delu sistema taj dug neprebolan? Mi smo postavili pitanje odgovornosti. Da bi mogli da postavimo pitanje odgovornosti do kraja, zato smo u ovom amandmanu, kolega, tražili da sastavni deo dokumenta ovog zakona bude pregled svih dugovanja zdravstvenih ustanova, da se time stvori obaveza za Vladu da to učini, jer je to početak utvrđivanja nečije odgovornosti za to. To je suština priče. Naravno da se dvostruko plaćanje realizuje iz iste kase. Postoji više kasa, ali se u sve te kase pare slivaju iz naših džepova kao poreskih obveznika. Nije to sporno, samo je sporno to što taj novac negde nestaje i troši se na nešto što građani nisu tražili. Kupuje se nešto i po ceni i na način i u količinama koje nisu u planu, koje nisu predviđene. Da li je pitao neko vas, nas kao korisnike zdravstvenih usluga da li to može tako da se radi? Očigledno da nije.
Hvala. Reč ima ministarka Slavica Đukić Dejanović. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, još jedanput samo radi lakšeg razumevanja, Republički zavod za zdravstveno osiguranje će na kraju godine u dinar znati koliki je dug napravila svaka ustanova. Sada se zna do ovog momenta, ali to se naravno menjalo iz razloga o kojima smo svi mi danas ovde pričali. Taj dokument o tome koliko koja ustanova duguje dostavlja se Ministarstvu zdravlja, a Ministarstvo Vladi. Obavezujem se da taj dokument dostavim i poslanicima. U onom momentu kada budemo imali definitivni dokument i nezavisno od svih poslaničkih pitanja, poslanici će imati uvid u to koliki je dug svake zdravstvene ustanove u Srbiji.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nebojša Zelenović. (Radojko Obradović, s mesta: Mogu li ja kao podnosilac amandmana?) Gospodine Obradoviću, dobićete reč, ali idemo po redosledu. Izvolite.
Javio sam se po Poslovniku, zahvaljujem, ali mislim da je već sad kasno. Javio sam se onda kada je bila rasprava između kolega. Povreda Poslovnika, član 106. - svaki poslanik je dužan da govori o temi. Ne znam zašto se u nekom trenutku izgubilo to. Imamo jako bitan amandman, jako bitnu stvar. Najzad smo dobili odgovor i zahvaljujem na tome. Mislim da je to odlična stvar, najzad ćemo dobiti odgovor a to ko šta i koliko duguje. Ponovo ponavljam, teško vama ako vas bude branio gospodin Radovanović. Molim da se on više ne javlja, kada god neko nešto vas pita, on skoči da vas brani. Mislim da nema nikakve potrebe, a ni smisla, svi smo ovde ravnopravni i možemo ravnopravno da razgovaramo. Molim vas da se pridržavamo reda. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Radojko Obradović. Izvolite.
Pošto je još uvek reč o amandmanu koji smo gospodin Petković i ja podneli, nisam lekar, ne znam da li imam pravo da govorim o svom amandmanu. Ako imam, onda ću nastaviti. Podržavam ovo što ste vi rekli. Vi ste u stvari suštinski prihvatili naš amandman, ali gospodin Petković i ja smo se dogovorili, mi ćemo vrlo rado kroz tehničku redakciju promeniti ovaj rok sa 30 na 45 dana. Neka to postane sastavni deo zakona i onda je rasprava od sat i po imala nekakvu korist i bila je plodna.
Hvala. Reč ima ministarka gospođa Đukić Dejanović.
Zakon je predvideo određene termine. Ministarstvo finansija je čvrsto pri ovom stavu. Vlada je prihvatila stav Ministarstva finansija i, nažalost, ne mogu prihvatiti amandman.
Hvala. Da li još neko želi reč povodom ovog amandmana? (Da.) Reč ima dr Zoran Radovanović. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo kolege poslanici, ako me uvaženi kolega nije razumeo kada sam rekao da nema prava da govori o zakonu vezano za zdravstvo jer nije blizak tematici, to se odnosilo na to da svaka poslanička grupa ima u svom sastavu nekoga ko je ovlašćen za nešto i priča u tom kontekstu. Pokušavam da objasnim, ako je kolega shvatio to loše, da mu se izvinim, iako vidim da maše tamo, ali u redu, verovatno će…
Gospodine Radovanoviću, javili ste povodom amandmana i molim vas da govorite o amandmanu.
Morao sam da odgovorim. Evo, pričam o amandmanu. O amandmanu pričam po osnovu, što bi rekao moj kolega Zelenović, jer sam ovlašćen da pričam. Javljam se kad je nešto loše protumačeno od drugih poslaničkih grupa. Ne branim ministarku, branim amandman. Malopre smo dobili odgovor i na sve ostale amandmane koji su prihvaćeni, a i sami ste videli u predlogu koliko je amandmana prihvaćeno. To je bio i stav Odbora za zdravlje i svih kolega poslanika u prvom delu rasprave, da će Ministarstvo i Odbor sve amandmane koje su smislili prihvatiti i oni su prihvaćeni. Ono što se ne uklapa ne može da bude prihvaćeno. Probao sam kao lekar da objasnim neke stvari, ali ako niste razumeli, hvala.
Hvala. Reč ima gospodin Aligrudić, replika. Izvolite.
Odustajem.
Hvala. Za reč se javio narodni poslanik Miroljub Stojčić. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, poslanička grupa SPS će glasati za ovaj zakon, ne zbog toga što je ministar iz redova SPS, nego jednostavno zbog toga što vidi da je donošenje ovog zakona jedino rešenje da se izađe iz ovog problema koji nas očekuje u narednom periodu. Naime, svima nama je jasno da ni ovo ministarstvo, ni ova Vlada, ni ova Skupština nije dovela do toga da se duguje, prema proizvođačima lekova i i prema veledrogerijama, u visini od 13 milijardi dinara, ali je činjenica da ovo ministarstvo, ova Vlada i ova Skupština treba da nađe rešenje da se izađe iz ovog problema. Efekti donošenja ovog zakona su zaista višestruki. Prvo, činjenica je, o čemu je govorio i kolega Mijatović, da će donošenjem ovog zakona i isplaćivanjem ovog iznosa od 13 milijardi dinara …
Gospodine Stojčiću, raspravu u načelu smo završili, pa ako možete da se vratite na amandman, molim vas. Hvala.
Činjenica je da ćemo sa ovih 13 milijardi dinara prvo rasteretiti zdravstvene ustanove, relaksirati ih da uđu u normalnu proceduru što se tiče nabavke i plaćanja lekova. Tu bih zamolio gospođu ministarsku da se zaista u narednom periodu čvrsto vodi računa o tome da se redovno i u skladu sa novim zakonima koji će biti doneti vrši isplata lekova. Ono što je zaista, čini mi se, veoma bitno i ono što treba reći danas, to je da će ovih 13 milijardi dinara, a to je rekao i ministar Dinkić kada je ovde bio prisutan, ići direktno ka proizvođačima lekova. U tom smislu, zaista mislim da danas treba da budemo jedinstveni u smislu donošenja ovog zakona, jer samo na ovaj način možemo obezbediti dovoljne količine lekova našim pacijentima. Zahvaljujem se.
Reč ima narodni poslanik Milan Lapčević. Izvolite.
Pričamo o tome da su zdravstvene ustanove, bolnice napravile dugove koje nisu platile, znači, da fond nije pokrio po vašoj proceni 13 milijardi dinara obaveza prema dobavljačima. Zašto to nije urađeno? Zašto su nastali toliki dugovi? To je ključno pitanje. Verovatno razlozi za to stoje, što ili nije bilo dobro planirano, ili su probijene stavke, ili je nabavljeno nešto mnogostrukim cenama, nego što je trenutno na tržištu, na osnovu kojih su pravljeni planovi. Navešću samo dva konkretna slučaja gde su se odlivale pare iz Fonda zdravstva pa ćete verovatno proceniti da li je to tačno i da li ćete nešto učiniti po tom pitanju. Prvi slučaj gde su se odlivale pare nekontrolisano jesu javne nabavke za dijalizne aparate, odnosno dijaliznog materijala za dijabetičare. U prvih 10 meseci prošle godine po osnovu javnih nabavki, na osnovu promenjenog Pravilnika o nabavci dijaliznog materijala ova država je oštećena za najmanje 150 miliona dinara. Kako? Tako što je fond verovatno u dogovoru sa nekim od lobista za određenu firmu promenio pravilnik i predvideo da se dijalizni materijal nabavlja isključivo za određene aparate koje proizvodi direktno jedan proizvođač. akle, nacrtao je u tenderu ko može da dobije i ko može da bude dobavljač. Pošto su tako predviđeni uslovi tendera, naravno da su cene tog dobavljača za dijalizni materijal bile višestruko veće i da su svi drugi ponuđači bili odbacivani zato što ne ispunjavaju uslove jer se nacrtalo koji konkretno dobavljač može da ispuni sve uslove konkursa. Dakle, rekao sam po tom osnovu je 150 miliona dinara za 10 meseci prošle godine se odbilo više od para poreskih obveznika nego što je bilo potrebno. Drugi osnov jesu hiperbarične komore. Hiperbarične komore u državnom zdravstvu postoje samo četiri, po mom saznanju i to sa jednim mestom, tri KBC Zemun i jedna u Gamzigradskoj banji. Pored toga postoje na četiri lokacije u Srbiji privatne hiperbarične komore sa 12 mesta, a Fond zdravstva je ugovorio i sa jednima i sa drugima korišćenje hiperbaričnih komora gde privatnih sa 12 mesta. Jedan tretman traje sat vremena, odnosno 48 pacijenata na sat, puta bar osam sati dnevno je negde oko 400 pacijenata dnevno, puta bar 250 dana, to otprilike dođe oko 10 hiljada tretmana i puta 80 evra koliko košta jedan tretman. Radi se o milionskim ciframa koje su otišle, a da to nije otišlo, na primer u državno zdravstvo. Da paradoks bude veći ta jednomesna komora u Gamzigradskoj banji je pored 10 postelja koje treba da da na korist pacijentima, mogla da ugovori samo tri sa Fondom zdravstva. To su samo dva ilustrativna primera i na njima možete da vidite gde su se odlivale pare iz Fonda zdravstva i zašto su nastali ovoliki dugovi. Još jedan od razloga što ogroman broj lekara koji radi u državnom zdravstvu, radi paralelno i u privatnom. Na primer, ilustrativan slučaj da recimo na teritoriji grada Niša, na žalost i na nesreću ovog naroda u toku jedne godine izvršeno preko dve hiljade abortusa. Od tih dve hiljade abortusa samo 50 je izvršeno u državnim, a ostatak u privatnim ustanovama. Cene abortusa nisu male. Zašto se to dešava? Zato što oni koji rade u državnom zdravstvu su naravno upućivali pacijente u privatne ordinacije da bi tamo plaćali i da bi uzimali mnogo više novca. U svim drugim oblastima je ista situacija. Sve dok se ne razdvoji privatno i državno zdravstvo u smislu da ne može jedan te isti čovek da radi i u državnoj i u privatnoj ordinaciji neće biti kraja ovakvim minusima koji će se praviti u fondovima zdravstva, u budžetima bolnica. Pokriće se ovaj dug trenutno. Da li će za godinu dana nastati isti? Hoće, naravno. Zato što će biti nekontrolisanih javnih nabavki kao što su bile ove u prethodnom periodu i zato što će oni koji rade u državnom zdravstvu prebacivati pacijente u svoje privatne ordinacije. Sve dok se na taj način ne stane na put takvoj pljački, uvek će biti minusa u državnoj kasi. Pored onoga što ste rekli da ćete napraviti evidenciju ko šta i koliko duguje, molim vas da ispitate i sve slučajeve sumnjivih javnih nabavki u zdravstvu, a ima ih na stotine. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, javljam se kao pacijent, dakle, nisam lekar. Mislio sam da danas raspravljamo pre svega o pravima pacijenata pa shodno tome i o pravima lekara da budu plaćeni za usluge koje putem zdravstvene zaštite treba da imaju svoje lične dohotke, zato što leče pacijente. Mislio sam da su pacijenti u prvom planu, ispostavilo se da su lekari u pravom planu, a pacijenti u drugom. Razlog tome, najverovatnije što imamo u Skupštini previše lekara. U državi Srbiji živi negde 30 do 40 % ljudi na selu, zemljoradnika i imaju jednog predstavnika, tj. moju malenkost. Dakle, gotovo, što bi neki rekli iz opozicije, nemaju ni jednog kad sam ja u pitanju jer ja ne vredim ništa. Najverovatnije po njima. Ali, ljudi sa sela imaju jednog predstavnika, lekari očigledno imaju daleko više. Imajući u vidu sve to mislim da i mi pacijenti imamo neka prava i želim da tom prilikom izjavim sledeće. Glasaću kao predstavnik jedne male seljačke narodne stranke i glasaću svakako da ovaj dug koji je napravljen u zdravstvu, za koji ćemo tek utvrditi kako je nastao, jednog lepog dana kada bude padala kiša, znači, nećemo ga najverovatnije utvrđivati kako su ti dugovi nastali za vreme vlasti i bivšeg režima, ali ćemo te obaveze pretvoriti u javni dug, to znači dug svih građana. Prebacićemo to kao na mrtvu kobilu i sad da vidimo ko će da plaća taj javni dug. Neće ga plaćati samo oni koji su osigurani, neće ga plaćati samo korisnici zdravstvene zaštite, već će ga plaćati svi građani, pa i oni koji nisu imali pravo na lečenje o ovom trošku. Dakle, plaćaće ga oni koji nisu uživali nikakav stepen zdravstvene zaštite ili oni koji su u potpunosti se lečili privatno, bez ikakvih usluga od strane zdravstvene zaštite Republike Srbije. Hoću sledeće da kažem. Ne možete od ništa napraviti nešto. To može samo u politici, u realnom životu ne može. Dakle, u politici od nekoga ko je niko i ništa možete napraviti nešto, pa sad ko se prepoznao u ovome prepoznao se, ipak sam rekao i moju dušu sam nekako očistio. Ali, u zdravstvu to ne može, morate imati pare. Da bi imali pare moramo da ih zaradimo. Barem mi na selu znamo da za određene svrhe moramo da izdvojimo za javnu potrošnju, odnosno za zdravstvo, da moramo da izdvojimo neke novce, a te novce moramo prethodno da zaradimo. Hoću da kažem da naš privredni sistem, ovde se lekari mogu svađati koliko će koji dom zdravlja dobiti, koliko će koja zdravstvena ustanova dobiti novca, koja će zdravstvena ustanova dobiti koji aparat, koja će dobiti više lekova, koja će dobiti veći oprost dugova. Vi se tu možete svađati danima ali nećete popraviti stanje u zdravstvu sve dok se zajedno ne dogovorimo da stvorimo neku novu državu Srbiju koja će biti zemlja šansi. Dakle, gde će ljudima između ostalog biti dostupno i zdravstvo, dakle, besplatno zdravstvo, kao školstvo, kao i neke druge stvari. Takođe, hoću da kažem da je bilo mnogo zloupotreba, da se zdravstvo koristilo u izbornoj kampanji, pa je najverovatnije i proizvod svega toga i povećani broj lekara u ovoj skupštini, ne želeći nikoga da zbog profesionalnog zanimanja, da mu umanjim vrednost, dakle, sama struktura je malo prema biračkom telu nepovoljnija, ali to je najverovatnije rezultat toga da je zdravstvo malo više politizovano, nego što bi trebalo da bude. Recimo, kod mene u Inđiji u Domu zdravlja, redovno za izbore organizuju "bazare zdravlja", gde učestvuje u korist jedna partija koja sada više nije na vlasti, oni su organizovali "bazare zdravlja"…
Gospodine Rističeviću, molim vas da se vratite na temu.
Ja sam u temi, tako su nastali ovi dugovi, mislim na 13 milijardi, zato što je zdravstvo korišćeno u političke svrhe, tamo je deljen propagandni materijal, između ostalog, proverljivo je, na račun Doma zdravlja u Inđiji, dobio sam poziv, zato što sam prigovarao, da se u interesu mog zdravlja pozivam, da se proverim na takvom političkom "bazaru zdravlja". Dakle, taj telegram imam kući, on je plaćen iz Fonda za zdravstvo o trošku tog doma zdravlja i potpuno sam ja u temi. Bojim se da moramo prvo da eliminišemo politizaciju zdravstva, a potom malo da zavrnemo rukave, a ne ruke, da nešto zaradimo, pa da određeni procenat društvenog proizvoda ide u zdravstvo i time ćemo otkloniti sve probleme i raskole koje međusobno doktori imaju po partijskim linijama. Hvala, kao pacijent.
Da li još neko želi reč? Ne. Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković i Radojko Obradović. Vlada nije prihvatila amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković.
Gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, na početku moram da kažem da sam zaista šokiran što je ovaj zakon došao nakon predloga budžeta za 2013. godinu. Ovo što piše u ovom predlogu zakona, nigde nismo našli u budžetu za narednu godinu. Kolorado nastaje u subotu, verujte, kada budemo glasali u istom danu o zakonima o rokovima plaćanja i o ovim zakonima, gde će apsolutno, ukoliko ovaj zakon bude donet, bude usvojen poništiti zakon o kome je gospodin Dinkić toliko ponosno pričao pre nekoliko dana. Nismo dobili od vas odgovor kako se došlo do cifre od 13 milijardi dinara i mi zahtevamo da se to nađe u ovom zakonu. Ponudili smo rešenje da to bude deo zakonskog teksta u određenom roku, da tačno znamo ko koliko kome u ovoj zemlji duguje. Nažalost, nismo dobili odgovor na to pitanje, ali vi ste rekli da je srpska vlada bila u iznudici, prinuđena da bi sistem zdravstva funkcionisao, da se odluči na ovaj korak. Ovo ne plaća Vlada, ovo plaćaju građani Srbije, pacijenti, svi oni ljudi koji plaćaju zdravstvene doprinose za zdravstveno osiguranje. Prema tome, to je novac svih građana Republike Srbije i zbog toga insistiram na ovome, ne kao poslanička grupa u opoziciji koja ima želju da ovde danas otpušta zdravstvene radnike sa posla ili da na neki drugi način dezavuiše i onemogući kvalitetnu zdravstvenu zaštitu naših građana. Ovim zakonom se nastavlja bezuslovno spašavanje pojedinih nivoa vlasti od strane države. U budžetu nema Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje. Recite mi koje godine Fond za zdravstvo nije napravio dug, koje godine nije pravio deficit, koje godine je neko odgovarao, zato što su ta sredstva potrošena, što su planovi probijeni? Da li to znači, ukoliko se usvoje ovi zakoni, Republički fond za zdravstveno osiguranje u 2013. godini neće imati nikakvih dugova. Pretpostavljam da vi to imate u planu. Siguran sam da se to neće dogoditi i da ćemo za šest meseci znati tačno koliki je to iznos. Ja sam gospodina Dinkića u raspravi o budžetu pitao, da li će ovaj iznos sredstava, a vi ste ga opredelili na 13 milijardi, a prema svim podacima on iznosi preko 30 milijardi, čak 32 milijarde. Zašto se to nije unelo u deficit? To je skriveni deo. To je ono što ne znamo na osnovu budžeta, to se pojavilo nekoliko dana nakon usvajanja republičkog budžeta. Mislim da nama nikakvog smisla povećavati javni dug da bi se po osnovu zaduživanja za plaćanje ovih docnji, preuzimanje ovih docnji, tek će se pokazati koliko će koštati državu, ali podstaći će zdravstvene ustanove da se i dalje ponašaju neracionalno. Ovde je kolega rekao da pojedini zdravstveni centri funkcionišu bez ikakvih problema, bez dugova, bez zapošljavanja mimo ugovora, a sa druge strane, imamo neke centre koje duguju milijarde. To smo tražili ovim amandmanom, tražimo da znamo tačno ko koliko duguje. Zbog čega su propale pojedine veledrogerije, zbog čega je, "Velefarm" otišao u stečaj? Zbog čega neke firme ne mogu da rade, jer im nisu platili. Vi ste rekli da ste zatekli anarhiju, ali nije ta anarhija nastala odjednom. Rekli ste da postoji neki rezervni fond, a koliki je on? Vi kažete 66 milijardi se duguje Republičkom fondu. Ko duguje? Propale firme koje su prsle kao kokica koje su u stečaju od kojih dinar nećete moći da naplatite u narednom periodu. Vi pričate o nekim milijardama, kao da će doći na račun Fonda, odakle će se to pokrivati, a znate da je to nemoguće i da se neće ostvariti. Pričam o 13.600 zaposlenih ljudi mimo ugovora sa Republičkim fondom. To su ljudi koji su bili spremni da u izbornim kampanjama daju potpise za pojedine odborničke liste na lokalnom nivou, koji su pretvoreni u glasačku mašinu određenog pokreta koji je pre neki dan postao stranka, da bi prešli cenzus u pojedinim opštinama. To je jednostavno. Hajde da se ne lažemo oko toga. Niko ne tera te ljude na ulicu, niko ne osporava da oni kvalitetno rade svoj posao, čuli smo da fali 500 sestara u Srbiji, a znate u kakvim uslovima one rade. Ovde nije potrebno da dođete, da molite i da apelujete na direktora zdravstvenih ustanova, da se ponašaju racionalno, već da oni koji dobro rade, dobiju priznanje za to. Gospodin Radovanović je rekao, tri meseca, v verovatno čekaju 100 dana da prođe, pa ćete dobiti medalju zato što ste tako dobro radili taj posao u prva tri i po meseca, već da oni ljudi koji su napravili ove dugove, koji su odgovorni za ovo stanje, odgovaraju, jer ako hoćemo da zaštitimo sve one ljude koji čestito i pošteno rade svoj posao, da ne bude da je u ovoj zemlji jedini problem zdravstvo i pravosuđe i dajte da to rešimo već koliko danas. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Pravnici bi se verovatno složili da ovo nije zakon koji će dugo trajati, jer ima ograničeno dejstvo. To nije ni lex specialis, specijalan zakon o zdravstvu, ovo je lex individualis, znači, zakon koji trenutno rešava jedan akutni problem, ali ga ne rešava trajno, a požar koji je izbio zbog raznoraznih razloga, on se samo delimično gasi. Svako onaj ko smatra da je diskusija, kako odmiče, nekako ipak glavne činjenice i glavne probleme gura u plan i one su sada jako vidljive, svako ko smatra da je ovo atak na lekarsko osoblje koje brine o zdravlju stanovništva, koje obavlja jako važnu društvenu funkciju, taj nije korektan u svom nastupu. Zbog čega? Zato što će dug javni koji je nastao iz razloga o kojima smo svi pričali plaćati ljudi koji nemaju zdravstveno osiguranje i koji ne koriste državno osiguranje, zatim ljudi koji se privatno leče, plaćaće i oni koji nisu platili doprinose za zdravstveno osiguranje, ali plaćaće i oni koji su platili doprinose za zdravstveno osiguranje i zbog toga postoji zainteresovanost i javnosti i svih narodnih poslanika. Mislim da je kolega iz vladajuće većine ukazao na ono što smo mi rekli u raspravi u načelu i ako se sistemski ne reši ovaj problem, mi ćemo požar koji ovim nije ugašen, jer se deo duga samo sa ovim reguliše, mi ćemo ga imati za neku godinu, a bez ikakve namere da obeshrabrim privatne apoteke. Uvođenje lekarskog recepta, mogućnost da se od 1. januara koristi u privatnim apotekama je dobra mera, ali se postavlja pitanje na koje je jedan od kolega ukazao, a ja sam ukazao …
Gospodine Čikiriz, isteklo je vreme vašoj poslaničkoj grupi.
Dobro, evo završavam sada, kako će u ovoj opštoj atmosferi ljudi koji imaju porodični biznis i privatne apoteke davati lekove na lekarske recepte, svesni težine naplatljivosti od RZZO.
Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 15. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ZDRAVSTVENOJ ZAŠTITI, u pojedinostima. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Nebojša Zelenović, Janko Veselinović, Teodora Vlahović, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Irena Aleksić, Zoran Antić, Marko Atlagić, Igor Bečić, Nebojša Berić, Branislav Blažić, Jelena Budimirović, Ljubica Vasić, Irena Vujović, Ninoslav Girić, Aleksandra Đurović, Milinko Živković, Stefan Zankov, Biljana Ilić Stošić, Milanka Jevtović Vukoičić, Jadranka Joksimović, Dragomir Karić, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Milan Kovačević, Radmilo Kostić, Miodrag Linta, Saša Maksimović, Mirjana Marjanović, Vesna Marković, Pavle Markov, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Ljubica Mrdaković Todorović, Mujo Muković, Dušica Nikolić, Dragan Nikolić, Jasmina Obradović, Marija Obradović, Biljana Pantić, Mileta Poskurica, Tanja Radovanović, Aleksadar Radojević, Katarina Rakić, Marijan Rističević, Mićo Rogović, Mile Spirovski, Momir Stojanović, Ljubiša Stojmirović, Željko Sušec, Dragan Todorović, Dragan Tomić, Aleksandra Tomić, Vučeta Tošković, Vladimir Cvijan, Dragan Čolić, Srđan Šajn, Miroslav Petković, Radojko Obradović, Milica Vojić Marković, Milica Radović, Miloš Aligrudić, Sanda Rašković Ivić i Bojana Božanić. Narodni poslanici Mileta Poskurica, Milan Knežević, Ljubica Mrdaković Todorović, Ninoslav Girić, Branislav Blažić, Predrag Mijatović i Aleksandar Radojević pisanim putem 5. decembra 2012. godine, povukli su amandman na član 9. stav 1. Predloga zakona. Primili ste izveštaje Odbora za zdravlje i porodicu i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo je, saglasno članu 163. Poslovnika Narodne skupštine odbacio kao nepotpune amandmane narodnih poslanika Miloša Aligrudića i Sande Rašković Ivić kojim su predložili da se posle člana 3. dodaju novi članovi 3a, 3b i 3v i amandman kojim je predloženo da se posle člana 8. doda novi član 8a i amandman narodnih poslanika Milice Vojić Marković i Bojane Božanić kojim su predložile da se posle člana 8. doda novi član 8b. Odbačeni amandmani ne mogu biti predmet rasprave i o njima se ne glasa. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Milica Vojić Marković i Milica Radović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Milica Vojić Marković. Izvolite.
Hvala gospođo predsedavajuća. Gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, vrlo sam pažljivo slušala kolegu Marijana Rističevića, zato što je ono što je on govorio, poslanička grupa DSS, pretočila i u amandman. Mi smo smatrali da među onima koji trebaju da dobiju veće pravo, odnosno zdravstvenu zaštitu budu i poljoprivrednici. Rukovodili smo se time što je ministarka na odboru rekla da, kada god otvori zakon ona želi da još jednom kategorijom proširi prava. Mi smo smatrali da je ovo kategorija koja zaista zaslužuje ta prava, pogotovu što je u onoj grupi ovih proširenih prava, bila grupa samohranih roditelja dece do sedam godina, što jeste ustavna kategorija, ali bismo voleli da ta deca makar budu do 18 godina, to je jako mali broj ljudi. Zašto smo se mi bazirali na ovu priču o poljoprivrednicima? Jeste da nije predizborna kampanja, a u predizbornoj kampanji svi im se obraćaju, mi smo smatrali da treba ovom kategorijom ljudi zaista popričati, jer smo imali jedno istraživanje koje se tiče zdravlja u ruralnoj Srbiji i došli smo do podataka da seosko stanovništvo ima brojne probleme u korišćenju usluga zdravstvene zaštite, pre svega nedovoljna dostupnost zdravstvenih usluga, nedovoljni obuhvat populacije zdravstvenim osiguranjem i neodgovarajući pristup uslugama zdravstvene zaštite. Naravno, istraživanje kaže da samo 41% sela u Srbiji ima ambulante i naravno, sada ovde imate jako precizne podatke, da u Vojvodini ima 87% sela, u centralnoj Srbiji 33, u zapadnoj Srbiji 27, jugoistočnoj Srbiji 20. Taj procenat od 41 nije svuda isti. Zato ne čudi podatak da je 41% ispitanika istaklo da ih život u selu sprečava da posećuju lekara i kada je potrebno i koliko je to potrebno. To je vrlo važno da kažem. Zatim, razlike u zastupljenosti lica bez zdravstvenog osiguranja, one se javljaju između regiona i naročito između poljoprivrednih, mešovitih i ne poljoprivrednih domaćinstava. Naravno da je u pitanju uvek Vojvodina, koja prednjači u tom smislu, da ima najmanje lica bez zdravstvenog osiguranja, da su zapadna i centralna Srbija u proseku 13%, a da je u jugoistočnoj Srbiji najviše 16% lica koja nemaju zdravstveno osiguranje. Oni koji žive samo od poljoprivrede su u najvećem broju onih koji nemaju zdravstveno osiguranje. Naravno, ovde je više muškaraca nego žena. Sad zamislite ovaj podatak koji je frapantan. 50% ispitanika u ovom istraživanju kaže da se leči samo. Radi se o ruralnoj sredini, radi se o siromašnim ljudima, radi se o ljudima koji su diskriminisani po raznim osnovama. Samo 28% njih plaća privatne zdravstvene usluge, 27% se samo leči u ambulantama i domovima zdravlja. Znači, 27% naših poljoprivrednika se samo leči u domovima zdravlja. Dalje, imam jedno istraživanje koje se tiče moje opštine Valjevo. U jednom selu koje se nalazi samo šest kilometara od centra grada, 137 ljudi je došlo na lekarski pregled. Njih 37 je imalo zdravstvene knjižice. Ostalih 100 je imalo zdravstvene knjižice, što iz Federativne Republike Jugoslavije, što do nekih tamo drugih knjižica. Znači, to je ono zbog čega smo mi smatrali da je potrebno proširiti ovom kategorijom ljudi.
Hvala. Reč ima ministarka Đukić Dejanović. Izvolite.
Uvažena poslanice, dozvolite da se složim da poljoprivrednici nisu zaista izjednačeni i kada su osigurani po ostvarenju svih svojih prava iz zdravstvenog osiguranja. Na primer, poljoprivrednik koji je operisan zbog kardiovaskularne bolesti, nema pravo na naknadu, a neko ko nije u ruralnoj sredini, ima pravo na bolovanje. To imamo nameru, naravno, da menjamo i to ćemo menjati, a posle teške kardiovaskularne intervencije, poljoprivrednik najmanje dva meseca ne može imati fizički napor, zna se kakav je posao. U tom delu, možemo se složiti da ova subpopulacija naših građana, poljoprivrednika, nije izjednačena po pravima iz osiguranja, odnosno treba raditi nešto na popravljanju tih parametara i mislim da u ministarstvu već radimo i mislim da ćemo ubrzo naći rešenje i učestvovaće u tome i Ministarstvo poljoprivrede. Vaš amandman, a u vezi sa članom 22. zakona, se odnosi zapravo na ona lica koja nemaju sopstvene prihode. Moram reći da poljoprivrednici koji, doduše, daju doprinose na najnižu osnovicu, duguju u ovom momentu 27 milijardi i 200 miliona. Dakle, i oni koji su formalno nosioci prava na osiguranje, nisu bili u stanju da tu svoju obavezu, doduše, kao i pravna lica, kao i preduzetnici, koji svi skupa duguju 139 milijardi, taj dug sa kamatom iznosi toliko. Malo pre sam rekla da je sam dug bez kamate 65 milijardi. Dakle, članom 22, imali smo nameru da ona lica, koja nisu nosioci osiguranja, budu zaštićena kada su u pitanju određena prava, imunizacija, skrining tehnike, primena ranog detektovanja bolesti, i naravno da mislimo da samohrani roditelji dece do sedam godina, ako nemaju sopstveno osiguranje, treba da se nađu u ovoj kategoriji. Ako bismo ubacili i sve poljoprivrednike, onda bismo eliminisali one koji već učestvuju u procesu osiguranja, a selekcija među njima bi bila vrlo teška. To što neko ima pet ha zemlje, nije u stanju da obradi, s jedne strane, ili što neko ima svega hektar, pa se dobro organizovao i daje mu mogućnost da uplati svoj doprinios, prosto ne postoje kriterijumi, koji bi nas usmerili na to, koje bi sve to kategorije poljoprivrednika bile. Činjenica je da nismo mogli da napravimo diskriminaciju između poljoprivrednika i drugih građana, ni pozitivnu ni negativnu, i zbog toga nismo prihvatili ovaj amandman.
Hvala. Reč ima Milica Vojić Marković, replika. Izvolite.
Hvala gospođo ministar na odgovoru, koji me je samo delimično zadovoljio. Meni je potpuno jasno da ste vi nasledili potpuno ruiniran sistem, koji je devet godina jedan ministar, iz jedne stranke uredno ruinirao, tako da ne možete da mi kažete da sad imate sredstva kako biste ovo stanje popravili. Ali, ja sam računala na vašu dobru volju. Ako već imate dobru volju da 13,5 milijardi pretvorite u javni dug, zašto ne bismo onda razmišljali i o nekom javnom dugu, koji će poljoprivrednicima omogućiti da dobiju zdravstveno osiguranje, naravno onima koji zdravstveno osiguranje nemaju. Ja sam vrlo upoznata sa istraživanjima zdravlja u ruralnoj Srbiji, i znam da postoje kriterijumi po kojima je "Batut" radio, možda bi mogli i vi da pogledate te kriterijuma i da ti kriterijumi budu i pokazatelji vama, kako bi ova kategorija ljudi ipak imala pravo, makar da uđe u ove programe koje ste naveli.
Hvala. Reč ima ministarka Đukić Dejanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, htela bih i vas i građane Srbije da podsetim da smo 2011. godine doneli zakon po kome onog momenta kada neko počne da plaća zdravstveno osiguranje, on zapravo ima sva prava iz zdravstvenog osiguranja, ne ulazeći eventualno u neizmirene dugove ranijeg poslodavca i bilo koga, tako da smo tu jednu meru koja je sveobuhvatna i koja nije pravila diskriminaciju na zakonodavnom planu mi ovde u parlamentu učinili 2011. godine.
Hvala. Reč ima narodni poslanik dr Predrag Mijatović. Izvolite.
Hvala lepo. Javljam se po amandmanu gospođe Vojić-Marković. Vidite, ima dve stvari, vrlo smo širokogrudi kada dajemo prava ko ima mogućnost da se solidarno leči. Da se pogrešno ne razumemo, nemam ništa protiv tih proširivanja prava, treba da ih proširimo. Međutim, kada se pojavi, kao što smo malo pre diskutovali, manjak, onda smo vrlo rigorozni i tražimo ko je kriv. U tom dualizmu bi morali da se odlučimo hoćemo li solidarno zdravstveno osiguranje u Srbiji ili hoćemo američko osiguranje? U Americi znate kako je sa osiguranjem, kada potrošite pare koje ste uplatili, oni kažu – gospodine ili gospođo, hoćete li da doplatite ili su vam vrata s one strane? Kod nas toga nema. Mi imamo solidarno zdravstveno osiguranje i tako treba imamo, ali onda moramo da shvatimo da možemo da proširimo prava, ali da moramo i da solidarno snosimo dug koji to zdravstvo upravo pravo baš zbog neke humanosti kojom treba da se dičimo, odnosno humanosti u zdravstvu. Hvala lepo.
Hvala. Narodni poslanik Milica Vojić-Marković, replika. Izvolite.
Kolega, ne znam da li ste me dobro razumeli, nisam govorila ni o američkom sistemu, ni o solidarnom sistemu, nego o poštenom sistemu. Mi ovde dolazimo u celu priču zbog toga što neko nije radio pošteno. DSS se zalaže ne za to da mi ne radimo solidarno i da solidarno lečimo ljude, nego zato da onaj ko je pravio ovo što je pravio, silne koruptivne zahvate, radnje i slično, odgovara za to. Onda kada on bude odgovarao za to, onda možemo da pričamo i o svemu drugom. Dok mi budemo solidarno pokrivali to što je neko radio takve koruptivne zahvate, nećemo moći da govorimo o poštenom zdravstvu, niti o tome da čovek koji je platio zdravstveno osiguranje ima pravo na zdravstvenu uslugu. O tome se radi. Mislim da me u tom domenu niste baš najbolje razumeli. Hvala vam.
Hvala. Narodni poslanik Predrag Mijatović, replika. Izvolite.
Hvala lepo. Mislim da sam vas dobro razumeo, a čini mi se da vi mene nećete da razumete. Mislim da sa ove govornice i sa ove skupštine ne sme da ode to da je dug u zdravstvu napravljen korupcijom. Nije napravljen samo korupcijom. Možda je bilo neke korupcije, ali sigurno da najvećem procentu, 90 i kusur posto, je bilo zbog potreba koje su zdravstvene ustanove imale. Nemojmo reći da sada treba da odgovaraju oni koji su napravili manjak u zdravstvu. Upravo o tom solidarnom smo i govorili. Ako proširujemo prava, i treba da proširimo prava, onda moramo da snosimo i zajednički sve dugove koje je zdravstvo napravilo ne korupcijom, nego potrebom ovog stanovništva za lečenjem. Hvala.
Narodni poslanik Milica Vojić-Marković, replika. Izvolite.
Kolega reče da nije nastao dug samo korupcijom. Naravno, nije samo korupcijom. Ima korupcije u velikim količinama, ali nije samo. Mi iz DSS upravo to pokušavamo da vam kažemo. Sistem je ruiniran, pun je sistemskih problema i sistemskih grešaka. Hajde da vidimo gde su ti problemi i gde su te greške kako bismo ih popravili, a ne samo da gladimo, da donesemo zakone koji gase požar. Oni ne mogu ništa da urade. Oni će trenutno da ugase požar, ali požar će da se pojavi već za nekoliko nedelja, jer vam se svuda u novinama najavljuje da će biti nestašica lekova. Znači, moramo da govorimo o tome, moramo da popravimo sistem i to da ga reformski popravimo. Sistem ne valja i ne funkcioniše. To mi govorimo. Borba protiv korupcije je ono za šta se vi kao stranka zalažete, za šta se mi kao stranka zalažemo i niko nam nije rekao ovde u ovoj sali da se ne zalaže za to. Izvinite, ako se svi zalažemo za borbu protiv korupcije, izvolite pa da neko odgovara za to što je korupciju uradio.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dušan Milisavljević. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovana ministarka, koleginice i kolege narodni poslanici, ovaj zakon o zdravstvenoj zaštiti i zdravstvenom osiguranju je jako star i jako loš, jako konzervativan. U današnjoj diskusiji i u pređašnjoj nedelji većina poslanika koja je diskutovala se složila da je zakon prevazišao potrebe građana Srbije, da je prevazišao potrebe sistema zdravstva u Srbiji. U ime DS vas pozivam, ministarka, da u nekom narednom periodu, uz konsultacije sa šefovima poslaničkih grupa, sa predstavnicima poslaničkih grupa koji su u sektoru zdravstva, da pokušamo da napravimo plan reforme ovog sistema, jer ovaj sistem nije dobar. Ako smo sada čuli da poljoprivrednici... Koleginica je uložila amandman za poljoprivrednike. Znači, poljoprivrednici nisu jednako zaštićeni našim zdravstvenim sistemom. Koleginica je našla jednu rupu u zakonu gde jedna grupacija naših građana nije zaštićena adekvatno. Mi se zalažemo za zdravstvo koje će biti dostupno svim građanima. Moramo da napravimo takav sistem da ne možemo da kažnjavamo te seljake samo zato što nemaju para da plate taj doprinos i onda nemaju para da plate doprinos, nemaju mogućnosti da overe knjižicu i oni su na ledu, ne mogu da uživaju ta prava. Lično smatram da, pored koleginice što je rekla za poljoprivrednike, nisu samo poljoprivrednici problem, nego su problem i njihova deca i njihove žene. Usta su vam puna i nama i vama i svima da je borba za decu i borba za žene. Kada poljoprivredni proizvođač ne plati doprinos, on ne ostvaruje prava ni za svoje dete, ni za svoju ženu. Član 68. Ustava Republike Srbije, vrlo često ga citiram, kaže da svako ima pravo na zaštitu svog fizičkog i psihičkog zdravlja. Deca, trudnice, majke tokom porodiljskog odsustva, samohrani roditelji itd. imaju prava da se leče u Srbiji. Jeste da je država siromašna, ali moramo da nađemo način da taj najosnovniji paket zdravstvenih usluga bude dostupan svim građanima, čak i ako nemaju zdravstveno osiguranje, potrebno je. Ako je neko bolestan, zalažem se da nemamo sistem zdravstva kao u Americi, koji je jako surov. Srbija mora da ima sistem zdravstva koji je dostupan svim građanima i da taj neki osnovni paket bude dostupan svima. Znači, da se ne dovede u situaciju neko ko nema zdravstveno osiguranje, po osnovu da li je poljoprivrednik ili da li je privatnik, pa nije platio doprinose, onda ni njegova deca ne mogu da se leče. Posebno ću se u jednoj narednoj diskusiji obratiti vama za problem studenata koji ne mogu takođe da se leče. Tema je amandman za poljoprivrednike. Lično podržavam ovu inicijativu. Znam da nema para u budžetu i znam da je zakon loš. Moramo da nađemo načina da se nađe rešenje da ti ljudi... Svi mi kažemo da su poljoprivrednici najvažniji za Srbiju. Mi smo poljoprivredna zemlja, nismo neka industrijska zemlja, poljoprivrednici su broj jedan. Gospodin Rističević nije tu da brani sada to, ja sam lekar, nema veze što nisam poljoprivrednik, taj poljoprivrednik nas hrani. On hrani Srbiju. Zahvaljujući tom poljoprivredniku je Srbija izdržala više od 20 godina ekonomsku krizu, izdržala je bombardovanje i tom poljoprivredniku moramo da vratimo to dostojanstvo, da se leči u sistemu zdravstva Republike Srbije. Hvala vam puno.
Hvala. Reč ima ministarka Đukić-Dejanović. Izvolite.
Poštujući principe obaveznosti, uzajamnosti i solidarnosti, moguće je realizovati član 22. Dakle, ono što jeste činjenica to je da država ispoljava i u ovako lošoj finansijskoj situaciji značajan stepen brige za one koji nisu u stanju da uplate doprinose za zdravstvo, ali je činjenica da vlasnici poljoprivrednih gazdinstava, koji su dobili velike benefite od države, takođe ne uplaćuju zdravstveno osiguranje. Nama su oni problematični, jer kada bi oni to činili, ovaj princip obaveznosti, uzajamnosti i solidarnosti bi dao mogućnosti da se još humanije odnosimo ili, da kažem, socijalno pravednije odnosimo i prema onima koji zaista nisu u stanju da izdvajaju doprinose. Druga tema je vezana za to da su nam jako stari zakoni. Osnovni zakoni o kojima danas govorimo i o čijim izmenama govorimo, doneti su 2005. godine. Nisu tako stari, ali je dinamika pre svega finansijskih turbulencija u zemlji takva da zaista iziskuju, ja se opet usuđujem da kažem, gašenje požara. Sve dotle dok ne budemo finansijski funkcionisali na drugi način, neće biti zdravih uzročno-posledičnih razmišljanja i rešenja u ovoj oblasti. Zdravstvo prosto i pored toga što je investicija u zdravstvo investicija u zdravog čoveka koji i proizvodi i stvara itd, ne može se shvatiti kao potrošnja. Realno košta i svi mi to znamo, i kao pacijenti i kao zdravstveni radnici.
Reč ima narodni poslanik Nebojša Zelenović.
Poštovana ministarko zdravlja, poštovana predsedavajuća, amandman koleginice iz DSS je odličan amandman, odnosno namera mu je odlična. Zaista podržavam ovaj amandman, ali njemu nije mesto u ovom zakonu. Mesto mu je u Zakonu o zdravstvenom osiguranju. Mislim da će se svi ovde složiti da nam treba reforma tog zdravstvenog sistema. Mislim da će se svi složiti da postoji jedan problem na koji su oni ukazali ovim amandmanom, a to je status poljoprivrednika u sistemu zdravstvenog osiguranja. Njihov status se ne može pokriti članom 17. odnosno članom 22, zato što imate situaciju da se neko zadužuje za obaveze, odnosno za doprinos, za uplatu zdravstvenog doprinosa po osnovu obavljene poljoprivrede, na osnovu prihoda. On mora da ostvari neki prihod. Neko mora nešto da zaradi da bi mogao da plati doprinose. Neko ostvari prihod od jednog dinara, koliko često ljudi ostvaruju ili od tri dinara, a imao sam situaciju da ljudi donose dokaze iz katastra da imaju katastarski prihod od sedam dinara. To vam je nešto poput deset ari. Kako će neko ko ima deset ari, ko nema nikakvu baštu, ko živi na selu da uplati 27.000 dinara? Šta će on da radi ako ima punoletno dete koje je prestalo da se školuje, živi sa njim u istom domaćinstu, kako će da uplate dva doprinosa? To znači 54.000 godišnje. Od čega? Moramo da se bavimo tim kategorijama stanovništva. Vi to ovde nigde ne nudite i to je ono što je ključno. Hajde da vidimo koliko ko ostvaruje zarade, koliki su mu doprinosi, odnosno koliki su mu prihodi da bismo mogli da mu razrežemo doprinose. Nemojte da svi plaćaju isto u Srbiji, i onaj ko ima sto hektara i onaj ko ima pet ari. Ako govorimo o solidarnosti, uzajamnosti, ravnopravnosti hajde da se onda toga i pridržavamo. Vi onda morate da govorite istinu. To što ste sada rekli nije tačno. Tačno je da onaj ko ima deset ari i onaj ko ima deset hektara plaćaju isti doprinos, a ne ostvaruju iste prihode. Ne mogu da ostvare iste prihode, ma koliko ko bio vredan i pametan i sposoban. Nisu isti prihodi u Vojvodini na deset ari ili deset hektara i u Pocarini ili tamo gde negde u Pomoravlju. Da bismo to utvrdili, moramo da imamo reformu zdravstvenog sistema, sistema zdravstvenog osiguranja, a toga ponovo, ponavljam ponovo ovde nema. To ne piše u ovim propisima, a to je najbitnije. Toliko. Hvala.
Reč ima ministarka Đukić Dejanović.
Tema o kojoj govori poslanik je vezana za Zakon o doprinosima za socijalno osiguranje i htela bih da kažem, da zbog toga što katastarski prihod nije dugo valorizovan, a to ne može da radi Ministarstvo zdravlja, ipak sve jedno jeste obaveza države, ocena je da se izdvajanje doprinosa za zdravstvo plaća po najnižoj osnovici. Ono što je takođe važno jeste to da poljoprivrednik koji ima 0,5 hektara ima pravo da bude u kategoriji lica o kojima socijalno brine država. Dakle, da steknu taj status. Postoji mogućnost za najsiromašnije poljoprivrednike, ako imaju manje od 0,5 hektara da kroz status osobe o kojoj posebno brine država, jer se radi o licu sa socijalnim potrebama, da rešimo ovaj problem. To što se ne plaća osnovica za katastarski prihod, razlog je što valorizacija katastarskog prihoda je jedan prilično veliki zamašan posao i država to dugo nije radila.
Replika, gospodin Zelenović.
Ja se izvinjavam, ali ja vas ništa nisam razumeo. Zaista nisam razumeo šta hoćete da kažete. Dakle, vi sad hoćete da kažete da treba neka služba u državi da uradi neki veliki posao da bismo i mali ravnopravnost, uzajamnost, solidarnost, je li tako? Dakle, neka druga služba u državi to treba da uradi? Koja? Ko će sada to da uradi, kome ćete da kažete – molim vas brzo to uradite, jer nam gori, ljudi ne mogu da se leče, žene umiru? To su ozbiljne stvari i ako stalno prebacujemo teret na nekog drugog, nećemo ništa uraditi. Druga stvar, nije tačno ono što ste rekli - 0,5 hektara. To jeste Zakon o penzijskom i invalidskom osiguranju, ali Zakon o zdravstvenom osiguranju kaže – ko ostvaruje prihod, u Fondu PIO zadužuju svakog ko ima imanje od pola hektara, odnosno 50 ari. Kažu – pa vi možete da gajite pečurke. Možete da gajite u podrumu pečurke, možete da se bavite pčelama, šta god. Vi ste za nas poljoprivrednik i imate da uplatite doprinose po najnižoj osnovici. Šta će čovek, znate šta rade ljudi? Imamo lažne migracije stanovnika. Ljudi se sele iako to ne žele. Sele se u grad, lažno, prijavljujući se na adrese u gradu kako bi pokušali da izbegnu obavezu uplate, jer nemaju novca a moraju da se leče. Hajde to da rešimo. Hajde rešite to.
Reč ima ministarka Đukić Dejanović.
Gospodine poslaniče Zakon o socijalnom staranju štiti poljoprivrednika koji ima 0,5 hektara i manje. Daje mu mogućnost da država reguliše pitanje njegovog zdravstvenog osiguranja. Dakle, samo sam to rekla i mislim da je to prilično jasno. Slažem se da treba napraviti valorizaciju onih prihoda koji proističu iz statusa čoveka koji se bavi poljoprivrednom. Iskreno mislim da će Ministarstvo poljoprivrede se baviti ovim pitanje i onda ćemo imati realniju mogućnost da ne koristimo plaćanje po najnižoj osnovici, što nije pravedno, ali je to manja greška, nego da uradimo nešto drugo. Samo sam pokušala da objasnim zašto nismo napravili predlog promene da se ide po nekom drugom osnovu.
Gospodine Zelenoviću, neću vam dati repliku. Ako hoćete vreme od poslaničke grupe?
Jako ću kratko zaista. Zaista poštujem vašu volju i rekao sam to u raspravi u načelu. Vi niste bili tada tu nažalost. Zaista poštujem vašu volju i vašu spremnost, ali to nije dovoljno. Nije dovoljno, dajte nam neki rok. Dajte građanima Srbije neki rok kada ćete to uraditi. To kada kažete mi ćemo to uraditi, mi ćemo ovo raspisati, mi ćemo ovo organizovati, mi ćemo ovo izračunati, dajte neki rok da znamo čemu možemo da se nadamo. Ili kažite mi to ne možemo da uradimo, to je jako teško. Hvala.
Reč ima ministarka Đukić Dejanović.
Neću ni da govorim koliko vas poštujem. Mislim da pažnja koju usmeravam na sve što govorite, u krajnjem slučaju govori o tome. Moram reći da Zakon o doprinosima rešava suštinski pitanja o kojima govorimo i vi i ja. Znamo da ga predlaže ministar finansija i ne bih dalje.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić Marković. Izvolite.
Takođe pokušavam da razumem. Ministarka je sve rekla, nisam siguran da sam sve najbolje razumela. No, razumela sam i zahvaljujem se kolegi Zelenoviću što je podržao naš amandman. Isti takav imamo i u Zakonu o zdravstvenom osiguranju i zdravstvenoj zaštiti. Znači pokrili smo oba polja. Gospođo ministarka prepoznajem i vašu dobru volju, pa ako ste spremni da mi svoj amandman tehnički prepravimo, da bi mogao da bude prihvaćen, mi smo spremni da prihvatimo jer ogromna kategorija ljudi je u pitanju. Hvala.
Da li još neko želi reč? Niko. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković i Radojko Obradović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Radojko Obradović.
Ovaj amandman, odnosno član Zakona, kaže da se mogu obezbediti uslovi za bolju kadrovsku obezbeđenost zdravstvenih ustanova iz budžeta osnivača autonomnih pokrajina, gradova i opština i da se obezbeđuju sredstva za pružanje hitne medicinske pomoći. Svaki član i svaki zakon koji počinje sa – može, u Srbiji to znači da neće biti primenjen. Ne znam da li ste upoznati sa radom Skupštine. Mi smo ovde nekoliko dana raspravljali o tome kako budžet Vojvodine nije dovoljan ni za one elementarne funkcije koje Vojvodina danas ima, a ne da ona još finansira zdravstvo i zaposlene u zdravstvu, odnosno lokalnih samouprava, pošto ih Vlada već nekoliko godina zakida značajna sredstva, nisu dovoljni za zimsko održavanje puteva. Iz budžeta Republike je odvojeno milijardu dinara da se na teritorijama opština u Srbiji održavaju putevi, a budžet eksplicitno kaže – da se Aleksandrovcu daju pare za održavanje osam kilometara puta, za Belu crkvu za šest kilometara, za Inđiju 18 kilometara. Sad očekujemo da će Inđija, koja nema para da održava 18 kilometara puta imati para da plaća zdravstvene radnike. Pa, to lepo zvuči, ali to ni jedna opština neće primenjivati. Druga stvar, ovo će značajno da napravi razliku u nivou zdravstvenih usluga. Vi dobro znate da domovi zdravlja najviše troše, troše po glavi pacijenta četiri puta više od domova zdravlja koji troše najmanje. Ovakav amandman stvara nekakvu mogućnost vrlo malo gradova, ako će bilo koja lokalna samouprava moći da primeni, a ako bude mogla, samo će stvarati još dodatne razlike u nivou zaštite i neće stvoriti sve ono o čemu smo danas razgovarali. Naprotiv, imaće potpuno suprotan efekat. Mi smo ovde rekli – nama se amandman sviđa, nama je amandman uredu. Obezbedite iz budžeta Republike Srbije ono što lokalnim samoupravama po zakonu pripada i neće biti problema.
Hvala. Reč ima ministarska.
Gospodine Obradoviću, na inicijativu pojedinih opština, napravili smo predlog ovakve izmene i dopune. Naime, ima onih lokalnih sredina koje žele da prime medicinsku sestru i hoće da je plaćaju, koja će raditi terenske poslove ili se baviti palijativnom negom ili će platiti iz svojih sredstava radije jednog lekara, nego što će uložiti u nešto drugo, te smo dali tu mogućnost. Zbog toga je baš i verbalna preporuka da usvojimo ovu izmenu dosta krhka. Dakle, može se, oni koji imaju nameru, nije nikakva obaveza, ali ako ima sredina koje hoće da investiraju i u zapošljavanje zdravstvenih radnika, prosto ne treba zakon da im isključi takvu mogućnost. Dakle, ovo je inicijativa upravo lokalnih sredina koju smo ugradili.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Ana Novković. Izvolite.
Ja sam na ovu temu postavila i poslaničko pitanje. Drago mi je da je ostavljena mogućnost lokalnim samoupravama da plaćaju lekare iz svojih budžeta. Da bi građani, a imaju pravo na to, imali dobru, kvalitetnu i dostupnu zdravstvenu zaštitu, na tome moraju da rade svi nivoi vlasti i lokalne samouprave i pokrajina i republika. U opštini Kovin imamo problem, jer tri sela nemaju opšte lekara. U jednom selu lekara dolazi samo dva dana, a u mnogim selima ljudi provedu po ceo dan da bi izvršili običan pregled ili svoju decu moraju da voze autobusima, vrlo često nemaju ni auto ni pare za prevoz, do Doma zdravlja u Kovinu i neki u jednom pravcu prevale i po 25 kilometara. Sa druge strane, reći ću vam i na primeru sopstvene opštine, opština Kovin po Zakonu o finansiranju lokalnih samouprava dobija oko 140 miliona dinara više nego ranije. Bruto plata lekara je oko milion i po dinara na godišnjem nivou i zaista smatram da, i mi smo jedna siromašna opština, može da izdvoji toliko sredstava da plati lekara koji će bar po jedna dan pokriti ova sela koja nemaju lekara. Dešava se da, recimo, nedeljom pacijenti ne mogu da prime injekcije penicilina zato što nema lekara u domu zdravlja. Zamisli te sad da za jednu injekciju treba da prevalite 50 kilometara. Zaista mislim da ako se dobro organizujemo, ako se pare raspodele štedljivo i racionalno, mogu opštine da plate lekare. Drugo, recimo Dom zdravlja u Kovinu ima 25 miliona sopstvenih sredstava i 30 miliona od apoteke. Samo se postavlja pitanje - kako se novac troši, da li na neke ne znam kakve stvari ili u interesu građana? Što se tiče AP Vojvodine, zaista smo ovde čuli koliko ima nedostajućih lekara i u bolnicama. Izvinite, administracija u Novom Sadu je po meni preglomazna. Hajde malo to da smanjio, pa da platimo lekare u bolnicama u Vojvodini. Isto, neću da se složim sa time da, recimo, pančevačka bolnica, u kojoj se leče skoro svi građani južnog Banata, koja je treća po veličini u Vojvodini, liči na ruinu, a da recimo bolnice u Novom Sadu izgledaju kao spejs šatlovi. Naravno da treba i tako, ali hoću da se novac ravnomerno troši, da svi građani, bez obzira da li žive i u najmanjem selu, Beogradu, Novom Sadu, onu osnovnu zdravstvenu zaštitu moraju da imaju. Neću se nikad složiti da za to nema para, čak i u opštinama. One moraju da uštede na nekoj drugoj strani i da ne dozvole da roditelji svoju decu moraju da vode 50 kilometara da bi dobili osnovnu zdravstvenu zaštitu. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Radojko Obradović. Izvolite.
Replika na izlaganje ministarke. Mi smo potpuno podržali mogućnost da lokalne samouprave mogu da zaposle i da finansiraju sve one funkcije koje su im date. Mi smo samo rekli da se budžet Republike Srbije, koji je napravljen nepravedno, koji nepravedno raspoređuje sredstva, da budžet Fonda koji nije napravljen kako treba da mogućnost da se sve to podjednako finansira i u onim opštinama koje imaju i koje nemaju. Potpuno vas podržavam da se u AP sredstva koriste ne namenski, da ima višak administracije i to je prava tema. Upravo smo o tome hteli da razgovaramo. Ovo što ima para, treba najefikasnije moguće trošiti i onda ulagati u prave prioritete i prave stvari. Postoji u Engleskoj jedna poslovica ili pravilo koje se zove "pravilo pite", a to pravilo glasi - da bi neko dobio veće parče pite, neko mora da dobije manje parče pite. Pošto nažalost u Srbiji imamo sve manju i manju pitu, ta pita bilo bi dobro da se rasporedi na sve podjednako, ali ne može. Upravo je naša intencija amandmana da pokušamo da na pravilan način omogućimo da svi građani Srbije budu ravnopravni, da ne budu ravnopravniji oni u Novom Sadu i Beogradu, za razliku od Kovina, Dimitrovgrada ili nekog drugog mesta. To je upravo naš amandman koji je Vlada odbila imao za cilj.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Slavica Saveljić. Izvolite.
Takođe, podržaću stav Ministarstva zdravlja i Vlade Srbije. Smatram da je jako dobro što se lokalnim samoupravama daje mogućnost da finansiraju jedna broj zdravstvenih radnika. Zašto podvlačim "daje mogućnost"? Zato što je ovo jedna od retkih propisa koji u sred budžetske godine nije lokalnim samoupravama decidirano samo preneo ovu obavezu, već je dao mogućnost da one u skladu sa svojim mogućnostima, u skladu sa svojim potrebama procene da li su u stanju to da iznesu. Mi smo u decentralizaciju uglavnom krenuli od decentralizacije obaveza i svako malo po jednu novu obavezu nametali lokalnim samoupravama, a da to nije pratilo adekvatno i prenos namenskih transfera. Dakle, u tom smislu podržavam ministarku zdravlju, što je kroz ovaj zakonski propis upravo lokalnim samoupravama dala mogućnost. Dakle, nije dala jednu izričitu obavezu. Smatram da od toliko lokalnih samouprava u Srbiji svakako da one sve neće biti u jednakoj poziciji da ovaj zakonski akt podrže ili ga primene, ali u Srbiji ima 157 domova zdravlja. Sigurna sam da će neka lokalna samouprava ovde pronaći mogućnost da prema ovom zakonskom propisu i postupi. Dakle, mi nećemo podržati amandman, smatrajući da je ovaj predlog, koji ste vi dali, adekvatniji za ovaj trenutak. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković i Radojko Obradović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstva smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Gospođo ministre, složićemo se da je staranje o sistemu zdravstvene zaštite u Srbiji izvorno državni posao. Složili smo da je Fond za zdravstvo ruiniran, kako je to neko od kolega rekao, pre svega zbog toga što nije bilo jasne kontrole priliva sredstava, što nije postojala jasna kontrola kako se ta sredstva troše. Zbog toga sada 13 milijardi dinara sredstava svih građana Srbije koji plaćaju po bilo kom osnovu budžet, vi to pretvarate u javni dug. Rekli ste da se usvajanjem ovih zakona omogućava vama bolja kontrola, da ćete dovesti taj sistem u red. Hoćemo da vam verujemo, ali za šest meseci ćemo vas pitati ovde da li ste sproveli to što ste ovde obećali. Gospodin Obradović je malopre pričao, ovo je još jedan član u kome stoji odrednica "može". Mi iz DSS apsolutno nemamo ništa protiv što vi na ovaj način hoćete da povećate odgovornost i autonomne pokrajine, i gradova i opština, ukoliko imaju mogućnost da preuzmu na sebe određene obaveze i ukoliko mogu da ih finansiraju. Postavljamo pitanje – odakle novac onim opštinama i onim gradovima koji neće moći da pokriju sve ovo što ovaj zakon predviđa? Odakle će jednoj maloj opštini biti u okviru budžeta opredeljena sredstva da organizuje službu hitne pomoći, recimo, u nekom planinskom kraju Republike Srbije? Zbog toga smo dali predlog da se iz transfernih sredstava, prema Zakonu o lokalnoj samoupravi, ove nadležnosti finansiraju. Podsećam vas da je u zadnjih pet godina, od Vlade gospodina Cvetkovića, znatan iznos transfernih sredstava lokalnim samoupravama ukinut. Mi smo u preko 100 opština i gradova podneli krivičnu prijavu protiv tada aktuelnog predsednika Vlade, gospodina Cvetkovića i ministarke finansija, koja je bila u tom trenutku, zato što su zakidali sredstva našim lokalnim samoupravama, zato što postoji život mimo Beograda, južno dole, da i tamo žive neki građani, da i oni treba da se leće, da i oni treba da čiste puteve i da njihove lokalne samouprave treba normalno da funkcionišu. Nezavisno pravosuđe, gospođe Malović, nije na to reagovalo. Videćemo da li će Selaković nešto promeniti u tom pravcu. Zato tražimo, ostavljamo mogućnost da oni koji mogu, neka to rade. Oni koji ne mogu, dajte im mogućnost, bar za ove hitne stvari da dobiju sredstva iz budžeta, kako bi mogli da organizuju tako jednu bitnu službu kao što je hitna pomoć, a naravno, i neke druge stvari. Niko ne spori da ukoliko postoje sredstva, da se zaposli neki zdravstveni radnik, medicinska sestra, stomatološki tehničar ili ne znam ko već. To uopšte nije bila ideja ovog amandmana.
Reč ima ministar Slavica Đukić Dejanović. Izvolte.
Poštovani poslaniče, sa vama bih se potpuno složila, kada vaš predlog ne bi značio povećanje budžeta. Samo da ima više para, to sve što ste rekli je idealno i mnogo bih lagodnije radila, kao ministar, ovaj posao.
Gospodin Petković, replika. Izvolite.
Gospođo Đukić Dejanović, bojim se da se nismo razumeli. Ovim amandmanom uopšte ne tražimo veća sredstva u budžetu. Nisu potrebna veća sredstva u budžetu, potrebno je da se kontroliše kako se troše sredstva u budžetu, da se ona racionalno troše, da se ne rasipaju, a ne pojedine privilegovane opštine, u zavisnosti od toga čiji lider stranke ima svog gradonačelnika u nekom mestu, može da dobije veća sredstva i za održavanje puteva, i za zdravstvenu zaštitu i za neke projekte, a mi pilići koji nemamo svoje predstavnike u Vladi, recimo, ne treba da dobijemo dinar. O tome se radi. U okviru planiranih sredstava, predviđenih budžetom, ukoliko se napravi racionalizacija, trošenjem sredstava u novom zapošljavanju, onda može dovoljno sredstava da se nađe i za ovo. Ove krivične prijave ćemo rešavati, kažem, sudskim instancama Republike Srbije.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Ljiljana Lučić. Izvolite.
Hvala, predsedavajuća. Gospođo ministarko, kolege poslanici, kada govorimo o ovom članu, mislim da previđamo jedan problem koji je u osnovi ovakvih zakonskih rešenja, a to je da, kada centralni nivo vlasti nema dovoljno novca da ono što jeste nadležnost centralnih vlasti isfinansira, onda imamo prenošenje nadležnosti na lokalne samouprave. Kod nas su puna usta te centralizacije, a u stvari decentralizujemo neke poslove i nadležnosti onda kada centralni nivo vlasti kaže – za ovo više nemamo novca. Jako bi bilo dobro kada bi centralni nivo vlasti, kada bi republički budžet mogao da finansira ono što jesu normativi, ono što je minimum nekog standarda, a onda da se kaže lokalnim samoupravama – ako imate mogućnosti, možete i više. S tim, na to hoću da upozorim, što onda možemo da dođemo u situaciju da npr. Ustavni sud kaže da je to neustavno. Nažalost, nemamo razumevanje ni najviših sudskih organa ove vlasti šta je decentralizacija, šta je obaveza centralnih nivoa, šta je obaveza lokalne vlasti? Kod nas kada neki grad ili opština imaju sredstava ili vode takvu politiku da npr. Hoće da pojačaju neka prava iz socijalne zaštite, hoće bolje da štite npr. Neke grupe građana, kao što su penzioneri sa najmanjim primanjima, kada hoće svoje dodatne pronatalitetne mere finansiraju, to je onda neustavno. Imamo nekoliko problema, od nerazumevanja šta je uloga centralnih i lokalnih nivoa vlasti, do problema da centralni nivo vlasti nema uvek dovoljno sredstava da ono što je njihova nadležnost isfinansira, do toga da lokalne samouprave koje mogu da urade nešto više, budu diskvalifikovane kao vlasti koje se neustavno ponašaju. Hvala.
Ministarka Đukić Dejanović, izvolite.
Poštovane dame i gospodo, nekada dobra praksa prethodi zakonskim odredbama. Gradonačelnik, gospodin Đilas, zapravo je bez pravnog osnova uradio nešto što je bilo jako korisno. Primio je značajan broj lekara u domove zdravlja Beograda, a mi sada to legalizujemo.
Reč ima narodna poslanica Ana Novković. Izvolite.
Opet hoću da naglasim da je važna i dobra organizacija samih domova zdravlja na lokalu. Ne može ministarstvo o svemu da brine, za to su odgovorni direktori domova zdravlja. Zaista ne mogu da se pomirim sa činjenicom da sam slušala opravdanja zašto treba primiti, ne znam, šest vozača i da se plati iz sopstvenih sredstava, a ne može da se primi lekar za jedno selo, da roditelji bolesnu decu ne bi dovodili do grada? Takođe, u svakoj lokalnoj samoupravi može da se nađe tolika ušteda da se plati jedan lekar. Živim u samom Kovinu, ali zaista imam razumevanja za te ljude sa sela. Da li ćemo dozvoliti, može se uštedeti na nekoj drugoj strani – da li ćemo odvojiti pare za sadnju cveća i ulepšavanje parkova, ili platiti lekara za selo? Izvinite, molim vas, to je moralno pitanje i odgovornost lokalne samouprave. Što se tiče pokrajinskog nivoa, takođe bih zamolila da se obrati pažnja na one bolnice i na ona mesta u unutrašnjosti. Prošle godine smo imali obećanje pokrajinskog sekretara da će se početi sa renoviranjem npr. Internog odeljenja u Pančevu. To smo slušali 2009. godine. Od toga ništa. Da li je bilo para u budžetu? Naravno da jeste. Volela bih da se i ovde postavi pitanje i odgovornosti i moralnosti.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Nebojša Zelenović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nebojša Zelenović. Izvolite.
Poštovana ministarko zdravlja, podneo sam ovaj amandman i predložio sam da se stavovi jedan i četiri brišu. Zašto? Da biste uveli ovakvu promenu, to znači da sve funkcioniše. Sve funkcioniše, i hajde onda da to još malo nadogradimo ko koliko ima para. To zaista nije slučaj kod nas. Ne podržavam ovo i zato sam tražio da se te odredbe brišu. Ne podržavam način rešavanja problema, tako što ćemo dati moć da kreiraju zdravstvenu politiku ljudi na lokalu, a da prethodno nemamo zdravstvenu politiku na nivou Republike. Očekujem zdravstvenu politiku na nivou Republike, pa kada ispunimo sve te normative koje smo sami napisali i sami ih doneli ovde i usaglasili, onda može i preko i onda se slažem, pa ko koliko može. U ovom slučaju, sa ovako predloženim merama, pokazujemo da nema nikakvog reda u sistemu. Znate, ovde ne vidim nikakav red. Ovde nemamo para, hajde sada vi po lokalu sa se snalazite kako znate iumete, pa ko koliko ima, to će mu i biti. Ne bih da pravdam bilo čije poteze, ali ovim direktno šaljete poruku građanima – selite se tamo gde je bolje, idite vi lepo u Beograd, pa se svi lečite tamo pošto je tamo super, a ovamo možete kako se ko snađe. Moje pitanje za vas – hoćete li vi da vodite zdravstvenu politiku ili će da vode gradonačelnici zdravstvenu politiku? Predlažem da je vodite vi, pa kada je dovedete na jedan nivo na kom treba da bude, ako ste sposobni za to, onda će gradonačelnicipreko toga ko koliko bude mogao. Toliko.
Ministarka Đukić Dejanović, izvolite.
Svaki ministar zdravlja je neuporedivo uspešniji ako sarađuje sa gradonačelnicima.
Da li još neko želi reč povodom ovog amandmana? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković i Radojko Obradović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Radojko Obradović. Izvolite.
Naš amandman tiče se finansiranja, jer pominju se vrlo važne stručne komisije koje će imati vrlo važne zadatke i njih treba da organizuje Zavod za javno zdravlje. To je nekakva nova nadležnost, ali nisu obezbeđena nikakva sredstva za funkcionisanje. Kaže se da sredstva već postoje. Kako postoje? To znači da su do sada imali neke viškove koje su neracionalno trošili. Ako su postojala sredstva, onda tu sigurno nešto nije u redu. Moram da primetim da kada ovakve članove predlaže opozicija, onda se to proglašava za populizam. Kada predlaže Vlada, onda je to ispravno vođenje politike. Čudi me što niste prihvatili ovaj amandman.
Hvala. Da li još neko želi reč? Reč ima gospođa ministarka. Izvolite.
Vaš amandman je apsolutno u skladu sa tekstom koji kaže da se dodatna sredstva obezbeđuju u budžetu Ministarstva zdravlja, odnosno u budžetu Republike Srbije, što suštinski znači budžetska linija koja će ovo svakako obezbediti. Mislimo da je u predlogu teksta zakona, odnosno izmena i dopuna Zakona suštinski sadržano ovo o čemu vi govorite.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Radojko Obradović.
Slažem se sa vama. Pročitaću tekst zakona: "Zavod za javno zdravlje osnovan za teritoriju Republike obezbeđuje obavljanje stručnih, administrativnih i tehničkih poslova za rad republičkih, stručnih komisija." Gde ste vi našli to što piše u mom amandmanu, stvarno ne znam?
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković i Radojko Obradović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković. Izvolite.
Hvala. Gospođo ministre, ovaj član se odnosi na sticanje i raspolaganje sredstvima zdravstvenih ustanova i privatne prakse. Sada vi tu nabrajate koji su to izvori sredstava. Ovim amandmanom i njegovom dopunom smo pokušali vama da damo odrešene ruke da ovaj član sprovedete tako da bude na korist funkcionisanju zdravstvenih ustanova i pacijenata koji će se u njima lečiti, da vi podzakonskim aktom donesete, odnosno uredite ovu oblast. Po meni, može da dođe do neverovatnih stvari. Ne znam da li znate, možete li da nam kažete podatak – koliko prostora u zdravstvenim ustanovama se u ovom trenutku ne koristi? Pokušavali smo da izračunamo, ali oko 30% prostora u domovima zdravlja nije stavljeno u funkciju. Gledao sam prilog pre neko veče iz Kliničkog centra Srbije. Godinama stoji jedna zgrada od sedam spratova prazna. Ovim članom, odnosno amandmanom smo tražili da se ovo obriše, nego da stavite u funkciju sav taj prostor koji postoji na korist ljudi koji će se lečiti u tim zdravstvenim ustanovama, da se sredstva, o kojima smo pričali, kada se uštede i racionalno koriste mogu popraviti. Naravno, ne mislimo da ćete vi izdavanjem ovog prostora otvarati kockarnice ili ne znam šta u bolnicama i zdravstvenim centrima. Neozbiljno je pričati da se to sada pretvara u neke ugostiteljske objekte, trafike, prodavnice i da to liči na cirkus u kliničkim centrima i zdravstvenim ustanovama, već da pokušamo da taj prostor opremimo i stavimo ga u funkciju zbog čega je i izgrađen. Nažalost decenijama, svaka vlada nova koja je dolazila, i gospodina Cvetkovića i ova nova je obećavala da će to staviti u funkciju. Gospodin koji je bio devet godina ministar, pa je podneo ostavku, je svake godine govorio – sada ćemo da počnemo, sad su stigla sredstva, obezbeđene su garancije, imamo kredite, samo da povučemo, sve će to da procveta. Ništa nije mrdnulo. Pre neki dan sam video gole zidove, stubove i beton u Kliničkom centru Srbije.
Hvala. Reč ima gospođa ministarka. Izvolite.
Gospodine poslaniče, sticanje prihoda je regulisano Zakonom o budžetskim sredstvima i sve je zapravo javni prihod. Svaka zdravstvena ustanova može tražiti saglasnost Ministarstva da koristi prostor u svrhe za koje ona to želi i ona dobija takvu saglasnost. Dakle, to je potpuno regulisano. Iskoristiću priliku samo da kažem da je članom 159a stavom 6. predviđeno da se sredstva za obavljanje poslova, a misli se na zavode za javno zdravlje, obezbeđuju iz sredstava obaveznog zdravstvenog osiguranja. Dakle, to je odgovor kolegi Obradoviću.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Radojko Obradović. Izvolite.
Upravo ste potvrdili ono što sam ja rekao. Sredstva se obezbeđuju, ali kada dobiju nove funkcije, onda treba da dobiju nova sredstva. Ne može taj budžet Fonda koji se puni najviše iz doprinosa zaposlenih, oko 70%, pa onda iz Fonda PIO, ostalo je zanemarljivo. Ako ima sve manje zaposlenih, potpuno je jasno kakav će biti taj fond. U prilogu ovoga što ste rekli, a što je govorio gospodin Petković, jedna međunarodna studija je napravila analizu korišćenja prostora u domovima zdravlja. Pretpostavljam da ste upoznati sa njom. U domovima zdravlja u Srbiji ordinacije zauzimaju svega 43% prostora, laboratorije svega 3,8%, apoteke 3,5%, a ne medicinski prostor se koristi sa 46,8%. Kada govorimo o to malo sredstava, o tom malom kolaču, onda ovaj podatak je prilično upozoravajući za nas i govori da ovi zakoni ne rešavaju suštinske probleme i da ćemo tek govoriti o suštinskim problemima u zdravstvu.
Hvala. Reč ima gospođa ministarka. Izvolite.
Institucija za javno zdravlje ima u Srbiji 23, na čelu sa Institutom za javno zdravlje Batut, će se finansirati iz budžeta, iz Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje i imaće mogućnost da i na tržištu steknu određena sredstva za funkcionisanje. Ono što nam se čini da nije bilo dobro, a to je što su uglavnom u prethodnom periodu bili prepušteni bici na tržištu. Dakle, onog momenta kada se uposleni u tako značajnim institucijama bore za svoje plate kroz različite oblike kompeticije, u trgovačkom smislu,onda povereni poslovi države dolaze u drugi plan i njihova realizacija. U tom smislu smo napravili pomak da im se obezbeđuje uglavnom da imaju sredstva i iz budžeta i iz Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje. Mislim da su oni ovakvim izmenama vrlo zadovoljni.
Hvala. Gospodine Obradoviću,možete tražiti vreme od poslaničke grupe, ako želite. (Radojko Obradović, s mesta: Ministarka je potpuno pogrešno odgovorila.) Ministarka je odgovorila na vaše pitanje. Ako želite da trošite vreme poslaničke grupe, izvolite.
Zamolio bih ministarku da pročita ovo što je Fond napisao u obrazloženju svog budžeta. Tu piše sve suprotno od onoga što je ona nama rekla.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podnela grupa od 54 narodna poslanika poslaničke grupe Srpska napredna stranka. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima gospođa ministarka.Izvolite.
Htela bih da kažem da je naša ideja da centralizovanje javne nabavke u zdravstvu budu organizovane na ovaj način. Dosta smo o tome razgovarali. Imali smo dilemu ko zapravo treba da bude subjekt koji se neposredno bavi nabavkama. Poslanici različitih, da kažem, političkih struktura, pa i ovde na Odboru za zdravlje i tokom rasprave u načelu razmišljali su glasno o tome da je možda primerenije da subjekt koji to radi bude pri Republičkom zavodu za zdravstveno osiguranje. Takođe, isto mislim. Zbog toga sam ovaj amandman predložila Vladi da prihvati i Vlada je prihvatila ovaj amandman.
Hvala. Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Kratko ću po ovom amandmanu. Dakle, jeste to je posledica razgovora koji su ovde vođeni. Ono što mi se čini i dalje nedoslednim jeste sledeće. Dakle, jasno je da ne treba da centralizovana javna nabavka bude na Ministarstvu, jer Fond je onaj koji plaća, pa je logično i da nabavim. Problem međutim nastaje u drugom sektoru. Kasnije ću se javiti da govorim o tome. To je u onom drugom zakonu. Šta je onda nadležnost Fonda? Tu se javlja velika nelogičnost i o tome ćemo kasnije govoriti.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković i Radojko Obradović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Radojko Obradović.
Naš amandman je upravo ukazivao na tu ključnu nelogičnosti. Zašto bi Ministarstvo radilo centralizovane javne nabavke? Vrlo mi je važno što ste prihvatili i odustali od jedne takve ideje. To Ministarstvo realno ne bi ni moglo da uradi. Ne znam uopšte kako se rodila ta ideja, jer Ministarstvo ima 330 zaposlenih, a ovo je više od milijardu evra raznih nabavki, što lekova na recept, što bez recepta, razne opreme i ko zna koliko desetina hiljada artikala koji bi se kroz taj postupak nabavljali. Mnogo je bolje da se to radi u Fondu. Naravno, nismo osporili potrebu, jer postoji ozbiljan problem oko nabavke. Postoji ideja da će kroz ekonomiju obima moći da se obezbedi niža vrednost i povoljnija nabavka, ali izražavamo rezervu. Vreme će pokazati koliko će moći da se sprovodi taj postupak po vertikali. Mislimo da je to prilično teško sprovodiva stvar. Razgovarao sam sa ljudima iz Uprave za javne nabavke, u zapadnoj Evropi se kroz centralizovane javne nabavke nabavlja svega 5 do 10% svih potreba po različitim oblastima. Oni su prilično skeptični prema toj mogućnosti. Kažem, naravno, nismo našim amandmanom to hteli da osporimo. Rekli smo – logično je da to radi Fond. Zašto bi to radilo Ministarstvo? Ministarstvo ne treba da se bavi tim, Ministarstvo treba da vodi politiku. Nismo osporili potrebu i pokušaj da se kroz centralizovane nabavke obezbedi snabdevanje. Imamo ozbiljne rezerve kako će to funkcionisati na terenu, jer Fond nije bio u stanju da kontroliše i ovaj javni dug, ako hoćete, o kome smo razgovarali danas. Fond nije bio u stanju da kontroliše ni ovih 13,5 hiljada zaposlenih mimo tih ugovora. Fond nije u stanju da kontroliše ni mnoge druge stvari, pa nismo sigurni kako će te ugovore sprovoditi na delu, ali vreme je pred nama pa ćemo o tome razgovarati.
Reč ima ministarka Đukić Dejanović. Izvolite.
Htela bih samo da podsetim da će Vlada uredbom reći koji su to artikli, odnosno koji su to lekovi i sadržaji koji će ići, a gro toga će ići, upravo onoga što su bolnice same nabavljale. Jeste za razmišljanje i za izvesnu rezervu čitav postupak, posebno kada se u ovim okolnostima, kada prvi put imate želju da zapravo rešite problem percepcija da je korupcija u zdravstvu ogromna, nekako fokusira ka nabavkama. Jedna od ideja, da budem sasvim iskrena, jedan od motiva da na ovaj način pokušamo ovo da rešimo jeste bila i tendencija antikorupcijska. To apsolutno ne treba kriti. Ono što je činjenica, to je da je Klinički centar Srbije organizovao nabavku za, po mnogim elementima, trećinu potreba Srbije. Dakle, to puta dva, puta tri.
Hvala. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 1, 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova, u cilju efikasnosti rada Narodne skupštine, odnosno zbog potrebe da se predlozi akata iz dnevnog reda ove sednice donesu u što kraćem roku. Sada određujem pauzu u trajanju od jednog sata. Sa radom nastavljamo u 15,00 časova. Hvala.
Nastavljamo sa radom. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Nebojša Zelenović. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nebojša Zelenović. Izvolite.
Poštovani predsedniče, ministarko zdravlja, mislim da ovo pokazuje odsustvo prave politike. Dakle, ovo da vi sad jedan institut kao što je kadrovski plan, unesete u zakon, znači da vi sad pokušavate da bukvalno preuzmete čitav sistem kadriranja u zdravstvu i da ga na neki način prisvojite. Zato sam tražio da se ovaj član 8. briše jer smatram da nema potrebe da se vi bavite time. Mi imamo plan mreže ustanova, imamo normativ kadra, opreme i svega i na kraju krajeva imamo zavode za javno zdravlje. Dakle, imamo sve potrebne institucije koje treba da se bave kadriranjem u zdravstvu. Sad mi i pored svih tih instituta i institucija mi sad uvodimo i vašu naknadnu moć, da vi odlučite da li će negde u nekoj ustanovi biti zaposleni ljudi preko normativa u skladu sa normativom ili ispod normativa. Da na nivou godine odlučujete kako će gde šta da se radi. Mi tu lošu politiku, odnosno bar sam je ja upoznao, dok su to vodili ljudi iz URS, bivši ministri, imao sam u jednoj situaciji takvu stvar. Jedan kadrovski plan za jednu zdravstvenu ustanovu, koju sam imao ja pri svojoj ruci, jedan u samoj ustanovi, jedan u ministarstvu, odnosno u tri različite ustanove tri različita kadrovska plana koja podrazumevaju samovolju čoveka koji odlučuje u Ministarstvu zdravlja da li će biti tri lekara više ili pet lekara više ili tri sestre manje. Dakle smatram da je vaša obaveza da omogućite uvid u normativ kadra svima u Srbiji, a naročito narodnim poslanicima. Kada imamo normativ kadra, opreme, ispunjenosti uslova, onda imamo ustanove kao što je Zavod za javno zdravlje u svakoj sredini koja će lepo da prođe kroz sve ustanove i da kaže – ova ustanova ispunjava uslov, ova ne, ovoj nedostaje specijalista, lekara i slično. Ne vidim čemu još jedan nivo gde ćete vi imati neku vrstu samovolje i reći – dobro sad nema i evo sad vam mi poklanjamo i dajemo. Mislim da to nije dobro i mislim da ovo omogućuje da vi praktično vodite i socijalnu i kadrovsku politiku pored zdravstvene politike koju treba da vodite. Zato zaista očekujem da ćete razumeti ovo što sam sada rekao i da ćete povući ovaj član, odnosno usvojiti amandman, iako se na odboru za to niste izjasnili, ali mislim da je to zato što u odboru često sede ljudi koji zaista i ne znaju kako sam sistem funkcioniše, bez obzira da li su oni lekari ili nisu. Dakle, ponavljam još jednom, kadrovski plan daje vama preveliku moć. Slažem se da vi to sada želite, ne znam da li kolege iz SNS isto negodovali povodom ovoga. Dakle, mislim da to vama nije potrebno. Imamo mrežu, imamo normativ, imamo zavode za javno zdravlje. Mislim da nema potrebe da i vi odlučujete o tome. Zahvaljujem.
Reč ima gospođa ministarka. Izvolite.
Zakon o budžetu predviđa da su ministarstva dužna da dostave kadrovski plan kako bi sve što finansira država RZZO daje 47% sopstvenih sredstava, odnosno ubranih sredstava na plate ljudima koji su zaposleni u mreži zdravstvenih ustanova. To nam je obaveza iz Zakona o budžetu. S druge strane, to je od 2008. godine i to nije nikakva novina, da podsetimo da smo u toj obavezi. Pravilnik o normativnoj delatnosti takođe je usvojen, postoji. Ono što jeste važno, a to je da sve sugestije za broj uposlenih u jednoj zdravstvenoj ustanovi, za kadrovsku strukturu daje "Batut" na osnovu komunikacije sa direktorima zdravstvenih ustanova, odnosno sa zdravstvenim ustanovama. Prosto, samo smo posebno izdvojili rečenicu koja ima svoje utemeljenje u Zakonu o budžetu.
Replika gospodina Zelenovića. Izvolite.
Sve razumem što ste rekli i to je sve u redu, ali ponovo se vraćam na jednu stvar. Dakle, desiće se u životu i u praksi da ćemo imati situaciju da će neke zdravstvene ustanove zahvaljujući tome što su napravili dogovor sa nekim, politički dogovor sa nekim u ministarstvu, imati mnogo povoljnije uslove od drugih, a trebalo bi da svi budemo pod jednakim uslovima. Imaćemo situaciju, garantujem da ćemo imati situaciju i već je sad imamo, da će neko imati broj kadrova preko normativa, a neko neće moći da ispuni ni normativ. Onda ćete vi reći, s obzirom da to ima veze sa prethodnim članom izmenama zakona - dobro, vi nemate ali imate lokalnu samoupravu, pa neka ona plati. Tu ja ne vidim politiku. Očekivao sam zaista od vas da se uvede neki red. Kako idemo iz člana u član, nigde ne vidim red. To mi jako smeta. Zaista sam od vas očekivao da uvedemo neki red i da onda ispune sve ustanove normativ, da se ministarstvo postara da one ispune normativ, a onda da govorimo o nadgradnji sistema.
Reč ima narodni poslanik Dušan Milisavljević.
Poštovani predsedniče, poštovana ministarka, kolege i koleginice narodni poslanici, smatram da je ovo što je kolega pričao i što je ministarka pričala da ima i te kako logike. Smatram da prethodna rukovodstva Ministarstva zdravlja nisu lepo organizovala mrežu ustanova, nisu lepo vodila računa pored Ministarstva zdravlja. Mislim da Institut za javno zdravlje "Batut" nije adekvatno vodio računa o potrebi sistema zdravstvene zaštite u Srbiji. Mi se sada suočavamo sa nedostatkom lekara, anesteziologa, radiologa, kardiohirurga i to jasno pokazuje da ranija neka rukovodstva Ministarstva zdravlja su nedomaćinski vodila to ministarstvo i da nisu imala komunikaciju sa Institutom za javno zdravlje "Batut" i klinički centri sa njihovim institutima po gradovima. Zalažem se da se otvore vrata za prijem novih lekara. Mi smo kao zdravstveni sistem Srbije suočeni sa zabranom prijema novih lekara. Mogu da posvedočim da zadnje dve godine bukvalno ni jedan lekar nije primljen u Niškom kliničkom centru, a da svake godine Niški medicinski fakultet, kao što medicinski fakulteti Beograda, Kragujevca i Novog Sada svake godine maltene povećavaju upisnu politiku za mlade naše najpametnije studente medicine. Nakon toga, ta deca bukvalno nemaju mogućnosti da se zaposle. Samo na birou u Nišu 500 mladih lekara čeka posao, u Beogradu više od 2.000, za Novi Sad je preko 500 lekara. Pitam vas, ako imamo te upisne politike koju vi ne kontrolišete, zalažem se da imate komunikaciju i da određujete upisne kvote na medicinske fakultete spram toga što znate kolika je potreba za određenim kadrom u Srbiji, da mnogo više ingerencija preuzmete od Ministarstva prosvete i da zajedno sa dekanima medicinskih fakulteta kreirate upisnu politiku u nekim narednim godinama. Zalažem se da se 10 ili 20% te upisne politike smanji dokle god se deca koja su na birou, mladi lekari, ne zaposle, ne pruži im šansa da rade, a pokazatelj da smo mi sve starija specijalnost, da pričamo o anesteziolozima ili neurohirurzima ili koga god već uzmemo u niškom kliničkom centru i ja ću vam reći da sam sa 45 godina ja najmlađi na mojoj klinici i to nešto nije normalno, da sa 45 godina budete najmlađi na klinici. Treba neko sa 25 godina da bude najmlađi. Nama je potreban podmladak. Mi smo blokirani od strane ministarstva pređašnjeg, da generalni direktor koji nije bio iz naše stranke, jednostavno, nije mogao da primi nijednog novog mladog lekara. Imamo sjajnu decu, a ta deca ne mogu da se zaposle zbog nekih, ja neću reći, političkih grešaka, nego grešaka u institutima za javno zdravlje, dodatno, nebrigom možda ili neinteresovanjem ljudi koji su bili u Ministarstvu zdravlja. Mi smo došli do toga da su nam lekari malo ostarili, postepeno idu u penziju, a da niko ne vodi računa o mladim lekarima za koje se ja borim i zalažem da im se omogući da nastave da rade. U nekim ranijim vremenima bile su volonterske specijalizacije, to smo odbacili kao jako loše. Ja smatram da je i to način da ako ta deca nemaju posao, ako država nema mogućnosti, da barem volontiraju, da nakon završene šeste ili sedme godine medicine uđu u zdravstveni sistem, da to svoje znanje nastave da nadgrađuju, a ne da, bukvalno kada sede na birou, to što su i znali, zaborave i da to neko praktično znanje koje im je slabo iz tog nekog sistema edukacije na medicinskim fakultetima, mislim na praktičan deo, ne na teoretski, jer u praktičnom treba da radimo malo reformu, a u teoretskom smo super, potrebna je i reforma edukativnih sistema u medicini, da ta deca kroz svakodnevni rad imaju mogućnosti da unaprede svoje znanje. Upoznajem vas sa problemom koji postoji u svim kliničkim centrima, mnogim zdravstvenim ustanovama, da mi kao lekari starimo, a da podmladak ne primamo. To je pitanje koje treba da postavite, da se borite za te neke mlade lekare koji sede na birou ili koji napuštaju našu zemlju u potrazi za svojim radnim mestom.
Reč ima dr Predrag Mijatović.
Ne bih se složio sa tim da se prihvati amandman kolege iz DS, a evo iz kog razloga. Mi, kao i kolega Milisavljević, stalno razgovaramo o kliničkim centrima, razgovaramo o Nišu, Kragujevcu, Beogradu i o broju lekara koji se nalazi na birou rada. Šta ćemo sa unutrašnjošću Srbije, sa unutrašnjošću Vojvodine? Mnogo lekara ima na birou rada u Beogradu, u Nišu, Kragujevcu itd. Mi imamo akutni nedostatak lekara u svim ruralnim sredinama, u svim malim sredinama i u domovima zdravlja po Srbiji. Zašto o tome ne razgovaramo i zašto se ne pitamo zašto mi imamo 500 lekara na vašem birou rada? Upravo zato govorim da kadrovsku politiku mora da vodi ministarstvo, a zašto u selima u okolini Niša ili okolini Kragujevca, Vršca, nemamo lekare, a to vam je zato što mladi lekari tamo ne žele da idu. Ne možete govoriti o tome da mi imamo nedostatak lekara i da je upisna politika ovakva ili onakva, jer se dešavalo da u neka manja mesta mesecima drže raspisani konkurs za prijem lekara na šta bi se ministarstvo složilo koje vodi kadrovsku politiku, a ljudi ne žele da se jave. Imate jedan veliki broj lekara na birou rada u Beogradu, koji ne žele da odu ne na periferiji Beograda, a da ne govorim o tome da odu u neko selo da rade. Prema tome, nemojmo stalno iznositi probleme kliničkih centara, jer se ne sastoji zdravstveni sistem Srbije od kliničkih centara koji jesu nadgradnja, nego zdravstveni sistem treba pružiti svim stanovnicima Srbije u svim sredinama, a tu imamo akutni nedostatak. Ja imam podatak neki, ne znam da li je tačan, ministarka može da me ispravi, da nama fali dve hiljade lekara po malim mestima u unutrašnjosti Srbije i o tome bi trebalo da povedemo računa, a ne samo da razgovaramo o kliničkim centrima. Znači, Ministarstvo zdravlja, mislim da treba da vodi kadrovsku politiku i da ograniči prijem u kliničke centre, a normalno da širom otvori vrata, prijem lekara i popunjavanje radnih mesta u malim sredinama. Hvala.
Nebojša Zelenović, izvolite.
Replika. Potpuno vas podržavam, hajte da nateramo ministarku da počne da vodi zdravstvenu politiku, da počne da vodi politiku, a ne kadriranje, a politika je, napravite plan, potpuno se slažem sa vama. Dakle, neka ministarka napravi plan kako će da reši taj problem. Govorim o tome da uopšte u bolnici u Šapcu nedostaje 20 lekara specijalista, a za to ima 50 naoružanih čuvara, kao da čuvaju banku, a ne bolnicu. O tome govorim. Hajde da napravimo plan. Nije kriva ministarka za to stanje, ona žena nije bila tu. Neki drugi ljudi su krivi za situaciju u kojoj se nalazimo. Dakle, ko je određivao specijalizacije, na koji način, ko je specijalizacije dobijao, zašto nemamo anesteziologe i radiologe, zašto vraćamo ove nesrećne skenere i skrining i mamografe, zašto to radimo? To su ključne stvari, ali toga nema u ovim propisima, toga nema. Hajde od toga da počnemo i da rešimo najzad problem, a ne da postavljamo nove uprave i gomilamo birokratiju i još jednu novu proceduru, i još jedna nova procedura i mislim da je lekarima najviše od svega administracija preko glave.
Replika, gospodin Mijatović.
Slažem se sa vama da treba da se vodi politika i to ispravna politika. Nadam se da će gospođa ministar prihvatiti ovo o čemu smo govorili, ali nedostaju vam mladi lekari specijalisti. Još jednu stvar ne treba zaboraviti, ne treba odobravati specijalizaciju odmah posle fakulteta. Znači, ne treba neko ko je završio Medicinski fakultet u Nišu odmah da ostane u Nišu i da završi specijalizaciju. Šta se dešava? Mi imamo felerične specijaliste koji onda posmatraju pacijenta samo kroz organ za koji su specijalizirali, a ne kao jedinstvo ličnosti, jedinstvo pacijenta. Prema tome, ono što je nekada bilo, a nadam se da će Ministarstvo uvideti da mora da prođe određeni vremenski period, gde će se mlad lekar baviti opštom praksom i raditi u opštoj praksi, da li u selu ili u gradu, ambulanti, pa tek onda posle toga dobiti specijalizaciju. Složio bih se sa vama da nedostaje određeni broj specijalizacija koje se možda ne smatraju atraktivnim specijalizacijama, pa nije bilo ni interesovanja. Tu treba Ministarstvo da vodi kadrovsku politiku i da insistira da nema drugih specijalizacija dok se ne popune one specijalizacije koje su deficitarne u Srbiji. Hvala.
Reč ima Dušan Milisavljević.
Replika.
Vi nemate osnov za repliku.
Kako, spominjan sam oko kliničkih centara, od strane gospodina Mijatovića, oko mreže kliničkih centara, oko bolnice...
Dao sam reč vašem kolegi, zato što je rasprava dr Mijatovića bila usmerena, vi možete, naravno, kao ovlašćeni, ali nemate pravo na repliku.
Što se tiče mojih zalaganja za zapošljavanje mladih lekara, svakako da se nisam zalagao da oni samo budu u ovim velikim gradovima. Bitno je da se Srbija razvija podjednako i bitno je da ta deca nađu posao. To je najvažnije. Koliko znam, moji studenti medicine ne biraju posao i svakako da bi voleli da rade u Nišu ili Beogradu, uopšte niko od te dece ko je na birou, nije rekao – ja neću da idem u Crnu Travu, Surdulicu, u Bosilegrad, nema radnih mesta i to je problem. Da ima potreba, oni bi išli, na jugu Srbije, provereno, ta deca ne bi sedela kući bez veze i ubijala svoje vreme, već je potrebno da im država omogući da oni nađu novo radno mesto i to je potrebno. Nije pitanje da oni hoće samo u ove velike centre, već je pitanje da i u malim centrima, sredinama, nema dovoljno mesta za nova radna mesta i za mlade lekare. Hvala.
Hvala. Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković i Radojko Obradović. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković.
Hvala gospodine predsedniče. Gospođo ministre, potpuno podržavam stav kolege Zelenovića, koji smatra da kadrovskom planu nije mesto u ovom zakonu. Vi ste u Predlogu zakona stavili da ministar donosi kadrovski plan za zaposlene. Poslanička grupa DS predložila je da se ovaj član briše. Mi smo dali drugačije rešenje, da Vlada o tome donese odluku na predlog ministra. Pazite, vi ste odustali od centralizovanih javnih nabavki. U obrazloženju ovog zakona stoji da na osnovu toga od čega ste danas odustali, zbog političkih dogovora u parlamentu, je bilo predviđeno da se uštedi između 20 i 40% sredstava. Da li to znači da sada neće biti tih ušteda? Potpuno sam saglasan, jer će se to desiti, ukoliko ovako ostane kako ste predložili, da vi donosite odluku o tome da će zdravstveni centar u Nišu imati veću kvotu, da će moći da zaposli više lekara ili nekog drugog medicinskog osoblja, za razliku recimo od Čačka ili neke druge lokalne samouprave. Ovim zakonom ste predvideli da mi, kao lokalna samouprava treba njih da finansiramo. Ne bih se složio sa kolegom Milisavljevićem da ljudi neće, da prihvataju da odu u Crnu Travu ili ne znam gde. Specijalizanti iz mog rada, kada dođu u Beograd, završe specijalizaciju, oni gledaju na svaki način da ostanu upravo u Beogradu, a ne da se vrate u zdravstveni centar koji im je platio tu istu specijalizaciju. Hajde da se postavi pitanje, zašto je to tako? Da li postoje razlozi zbog čega oni ne žele da se vrate u svoj grad da rade dole, nego žele svi da ostanu u Beogradu? Onda će Beograd imati šest miliona stanovnika, a Srbija da izumre. Zato vas molim, ovim vama pomažemo, vama olakšavamo, vi dajete predlog. Neka Vlada koja je kao predlagač Zakona, koji je došao ovde u Skupštinu, napisala Predlog zakona o maksimalnom broju zaposlenih u javnom sektoru, koji naravno nije ispoštovan i za ovih 13.600, i za ko zna koliko ljudi u nekim drugim ministarstvima. Dajte da Vlada donese to. Sedite lepo, hteli ste da vladate, napravili ste koaliciju, imate Vladu, dogovorite se na Vladi i izađite pred Skupštinu sa tim. Hvala vam najlepše.
Reč ima narodni poslanik Dušan Milisavljević. Izvolite.
Replika. Ovo što ste rekli da mladi lekari kada dođu u Beograd, završe specijalizaciju i onda ne žele da se vrate. Znači, svakako da je želja mladih da budu u centru Srbije, da budu u Beogradu, Nišu i Novom Sadu, ali ako imaju specijalizaciju, znači, želim da branim te lekare, ako imaju plaćenu specijalizaciju iz svog zdravstvenog centra, da li iz Bora, Zaječara, Negotina, Kladova ili bilo kog nekog manjeg mesta, oni su u obavezi, s obzirom da im ta zdravstvena ustanova plaća specijalizaciju, oni su u obavezi da se vrate u matičnu zdravstvenu ustanovu. Jedino mogu da ih svog džepa plate tih četiri godine specijalizacije ili šest godina specijalizacije, koliko im je platila zdravstvena ustanova i tek tada su oni slobodni da zasnuju radni odnos sa nekom drugom ustanovom. Tako da to nije tačno. Jeste njihova želja da oni budu u nekom većem centru, ali svakako njih obavezuje Zakon, tj. ugovor o radu koji potpišu sa matičnom ustanovom, koja ih šalje na dalju edukaciju. Nije mi želja da uđem samo u polemiku, samo istine radi da ti mladi lekari svakako žele u zdravstvenim univerzitetskim centrima da edukaciju svoju obave, da svoje znanje nastave da primenjuju, ali ih ugovor o radu obavezuje da oni dođu ponovo u svoju matičnu kuću i to je istina.
Reč ima gospodin Petković. Izvolite.
Kratko. Razumem vas kolega o čemu pričate, ali mi danas govorimo o istom ovom ugovoru, da li on postoji ili ne postoji, na osnovu koga je 13.600 ljudi zaposleno mimo ugovora koji treba da bude zaključen sa fondom. Ja neću iznositi imena i prezimena, ali imam podatke, za razliku od vas koji ste ovde saopštavali neka imena i prezimena. Ljudi koji su u dogovoru sa direktorom zdravstvenog centra koji ih je uputio na specijalizaciju i platio im to, ostali su u Beogradu da rade, po raznim klinikama ovde u Beogradu. Znači imenom i prezimenom to mogu da vam dokumentujem, van ove sale kad god hoćete, a ministarki naravno mogu to da uvek predočim. Hajde da rešavamo problem. Ovo je stvaranje nekog privida da se nešto pomera u hodu. Pazite, kada Vlada predloži neki zakon, ministar stoji iza toga, u načelnoj raspravi to brani, a onda na osnovu političkog dogovora, u parlamentu se sve to izmeni i onda se ukidaju neke najbitnije, najsuštinskije odredbe koje su trebale da reformišu zdravstveni sistem. Od ovog zakona, nažalost, neće biti ništa, ali sa zadovoljstvom ćemo vas čekati za par meseci da o tome ponovo popričamo, gospođo Dejanović. Hvala vam.
Hvala. Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Janko Veselinović i Teodora Vlahović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Mileta Poskurica, Milan Knežević, Ljubica Mrdaković Todorović, Ninoslav Girić, Branislav Blažić, Predrag Mijatović i Aleksandar Radojević. Vlada nije prihvatila amandman. Odbor za zdravlje i porodicu prihvatio je amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Mileta Poskurica. Izvolite.
Dame i gospodo, kolege poslanici, gospođo ministar, mi smo i u raspravi u načelu, koju smo imali u parlamentu, govorili o potencijalnom problemu, dakle, još uvek govorim o potencijalnom problemu koji može nastati striktnom primenom odredbi, predviđenoj u izmeni Zakona u stavu 3, člana 8, koji se menja. O tome smo detaljnije govorili na sednici Odbora, a naravno još detaljnije i u nekakvim, možda drugačijim aspektima, u času kada smo videli odgovor Vlade na drugoj sednici Odbora za zdravlje, kada smo glasali o usvajanju ili odbacivanju amandmana, koji je naša poslanička grupa dala. Naime, u ovom novom članu koji je unet i sasvim jasnih i razumljivih razloga, da se jedanputa dovede u red brojčano stanje, dakle, broj onih koji su u međuvremenu, po pravilu, po partijskim linijama zapošljavani u bolnice, u statusu koji do kraja nije definisan, određeno radno vreme osobe koje nisu kolege, koje nisu dobijale plate, ili su dobijale plate iz drugih izvora, ali su svakako bili uvek pod stresom kada se dogode izbori, kada se promeni vlast, dođe direktor, šta će sa njima biti. Od ustanove do ustanove, broj takvih ljudi je različit. Naravno, tu je deo i njihove odgovornosti jer pristaju da na takav način, sa ceduljicom u ruci, dođu, pojave se na radom mestu kod načelnika službe, ili ih je direktor ili politički uticajna osoba u gradu poslala. To je javna tajna i naravno, iluzorno bi bilo iznositi imena osoba koje su na takav način dobili radno mesto. Po pravilu je tu obično reč o dobrim studentima. Uvođenjem Bolonje, mi smo uglavnom dobijali dobre studente. Svi polažu kratko, brzo, efikasno, proseci su visoki. Šta će biti trajni kvalitet i retencija znanja, neki testovi napravljeni da pokažu da je to dobro i kažu da je to dobro, šta će u suštini biti, videćemo. No, nije suština naše intervencije u tome. Kada smo jednom običnom umetnutom rečenicom hteli da osnažimo položaj zdravstvenih radnika, ipak pre svega lekara, bar u Skupštini jeste takav sastav, oni koji su svojom voljom, svojom racionalnom odlukom u izboru između profesije i službene struke i profesije, reći ćemo političara, kako god da zovete poslanika ili neko imenovano ili postavljeno lice, ambasadora, savetnika, imenovanog na državnu funkciju, itd, i spram njegovog odnosa i Zakonom o radu, datogprava da bira, da li će ostati sa radnom knjižicom u svojoj matičnoj ustanovi ili istu preneti u novu ustanovu, na novo mesto na koje je došao. Neki su izabrali, recimo, poput mene, da tu svoju radnu knjižicu, i sasvim ima razloga koji su vrlo objašnjivi, da ne ulazimo uopšte u personalne razloge, jer konačno da je deo odgovornosti, radna knjižica u bolnici, znači za lekara koji radi u kliničkom centru, obavezu dežurstva i konsultacije i obavezu pokrivanja pokrivanja rada koji tu stoji, obavezu vizita, itd, posebno ako je reč o istovremeno udruženoj funkciji na fakultetu. Za kliničke predmete, postoji neophodna vezanost kliničke baze i vezano za fakultet, određenu katedru. Dakle, takvi ljudi, ako bi ostalo kako jeste, i možda krajnje dobronamernog direktora, koji prvi prezentuje svoje stanje Zavodu za javno zdravlje, u pogledu raspoloživog kadra, a uz činjenicu da zakon predviđa da osnov njegovog izveštaja i podnošenja raporta institutu za javno zdravlje, jeste finansijska usklađenost broja zaposlenih i usklađenost u brojčanom odnosu, u skladu sa standardima. Standarde već imamo, odavno te specijalizacije nemamo, zato što je neko negde rekao da imamo standarde. Ili su standardi loši ili su pokušaj da do specijalizacije dođe, bili politički upotrebljiva stvar. O tome se danas jako dugo govori i sasvim opravdano mnoge deficitarne struke su postale… zato što smo imali hijatus ili prazninu u odobravanju specijalizacija. Sada direktor ustanove mora da sagleda broj onih koji će se finansirati i kadrovske potrebe prema planu mreže, odnosno prema standardima koje svaka struka unutar kliničkoga centra, unutar odeljenja i unutar svake specijalnosti zahteva da neko, baveći taj i taj posao, može da ima. U takvom procepu, u među zakonu, u tom interegnumu, uslovno rečeno, naći će se osobe kojima radna knjižica neće biti u bolnici u času kada direktori iza Nove godine, nakon stupanja ovog zakona na snagu, krene da polako priprema papir, da ažurira bazu podataka, neće naći nečiju radnu knjižicu u kliničnom centru. Ta osoba, prema tome kako ovde stoji, a potkrepljeno je još više u trećem pasusu obrazloženja koje nam je Vlada, odnosno resorno ministarstvo dalo se kaže – mišljenja smo da nije potrebno to što se tražilo u amandmanu, kadrovskim planovima zdravstvenih ustanova utvrđivati posebno broj zaposlenih kojima miruje radni odnos, obzirom da je ovaj broj već sadržan u ukupnom broju zaposlenih. Samo jedan pasus iznad piše šta je to ukupan broj zaposlenih i kaže se – ukupan broj zaposlenih sa punim i ne punim radnim vremenom, skraćenim radnim vremenom, one koje plaća Fond i one koje neko na drugi način plaća. Dakle, ne kaže se - i one kojima radna knjižica tog časa nije tu, jer im po osnovu krovnog zakona, Zakona o radu, radni odnos miruje, a radnu knjižicu doneće u skupštini, u ministarstvu, u Vladi, u Ministarstvu spoljnih poslova ili već negde gde su dobili u političkoj borbi da ostvare pravo na političko kandidovanje i iznošenje političkih stavova i preneli i svojom, čini mi se, uglavnom racionalnom odlukom da ne mogu istovremeno biti na dva mesta, posvete dominantno deo svoje angažovanosti, recimo, nekoj formi političkog ili državnog delovanja. Bojim se da kada bude Higijenski zavod, Zavod za javno zdravlje po dobijenim podacima rangirao, predvideće realno, jer nema radne knjižice i nema pisanih tragova, sem u arhivi, gde u pravnoj službi stoji da nekome radna knjižica nije u fascikli, nego je odneta, recimo, u skupštinu ili je odneta u MIP ili negde. Kako će on to da upiše? On nema kolonu u tom planu, koji treba ministar da donese, da predoči Zavodu za javno zdravlje kako će da izgleda ta mreža, taj sklop kolona i redova u kojima će biti oni koji primaju platu iz budžeta, koji rade na određeno, na neodređeno, sa punim radnim vremenom, nepunim radnim vremenom, skraćenim radnim vremenom. Svi su nekako pobrojani, samo ti lekari koji tamo zaista nisu, ne učestvuju, prosto ostaje vakum. Može se desiti da se, poštujući Zakon o radu, vratite na radno mesto kada vam istekne mandat poslanika. Sačekaće vas dole odluka. Normativi su po plaćanju popunjeni. Normativ je popunjen i po standardima. Izvinite, nama je žao, mi na vas nismo mogli računati, primili smo lekara na specijalizaciju, što je sasvim logično, posao ne sme da trpi, vašeg mesta nema. Naći ćemo se u pravnom vakumu. To će nam dok smo funkcije koje vršimo, posebno javni poslanici, poslanici javne reči biti prikraćeni da govorimo onako kako mislimo problemima u zdravstvu koje vidimo, jer možda nas čeka osvetoljubiv direktor. Mislim da takvu nesreću nemam u mojoj ustanovi, ali da je nisam imao ni ranije, ne bi radnu knjižicu ni prenosio, pa sam morao da se sklonim od prozivke koje su bile tamo i da se opredelim za ovo. Ne mogu, po Zakonu i po Ustavu, da budem kažnjen jer sam preneo radnu knjižicu na drugo radno mesto, a ne mogu da primam dve plate, nego samo jednu. Mislim da bi možda bilo logično, ako nema drugog rešenja, da se prosto, pošto se tek pravi ta mustra za kadrovski plan, uvede kolona ljudi koji su bili zaposleni u ustanovi, ali im radni odnos miruje, ma iz kog osnova, iako se amandman pretežno odnosi na član 4. koji se tiče nas koji smo narodni poslanici i ljudi koji su postavljeni ili imenovani na neke druge funkcije ili, što je mnogo važnije, izabrani u direktnim izborima, kako i jesu poslanici birani, na listama koje smo imali. Naravno, plus kod osoba koje su u dvojnom radnom odnosu. To bi značilo gubitak oba radna mesta, i fakulteta i radnog mesta u kliničkom centru, što bi bio nonsens koji nijedan sud ne bi dozvolio da bude. Ima li potrebe i sudski troškovi i stresovi za porodice i kolege? To do sada nijedna struka nije imala, umetnuti zakon koji bi doveo u pitanje i odredbe Zakona o radu. Dakle, nije reč o inženjerima, o pravnicima, o profesorima koji imaju čistu tu struku. Prosto, odjednom su ostali zaštićeni krovnim zakonom, a nama je pomalo izmaknuta stolica i ta treća tačka oslonca da bi smo znali da i mi nismo zakačeni možda… bukvalno prevoditi ovako kako piše i neće nigde staviti lekara čiji radni odnos miruje jer je povukao radnu knjižicu u drugu instituciju na nivou Republike ili na nivou parlamenta ili drugih republičkih organa. Od prilike, to je smisao našeg amandman, da proširimo sa samo tri reči ovako inače jednu jako dugu rečenicu još jednom malom kratkom zavisnom rečenicom i da time ostavimo pravo i sigurnost i direktoru da ispravno postupa kad šalje izveštaj ko mu radi, da je miran, napisao je odsutni su mi dvoje i gotovo, a i onom ko pravi plan, kao što je Institut za javno zdravlje i ministru koji to overava, da ga lišimo obaveze da dva puta godišnje ima pravo da promeni. Šta će mu u šest meseci do dve promene sistematizacije, odnosno do dve promene kadrovskog plana? Taj neko će visiti ili na nekom tuđem odeljenju, u najboljem slučaju, dobiće prekomandu negde. Internista može da ode bilo gde. Po Zakonu o radu ima pravo poslodavac da ti promeni. Zašto bi se ljudi koji su personalno i profesionalno definisani? Zato što ih prosto nemaš gde. Bez zle namere, moraš poslati, recimo, nefrologa na gastroenterologiju itd. U današnje vreme sofisticiranog zdravstva to bi bio čist promašaj. To, prosto, nije zaštita samo nas, poslanika i zdravstvenih radnika, to je zaštita zdravstvenog sistema, da ne upada u potencijalne rizike zahvaljujući doslovnom sprovođenju Zakona, što je opet i lepo. Zakon treba doslovno sprovoditi. To je smisao naše dileme. Zato ovo pričam ponovo. Zahvaljujem se na pažnji.
Reč ima gospođa Slavica Đukić Dejanović. Izvolite.
Gospodine Poskurica, sasvim je jasna vaša briga za status lekara, kojoj se pridružujem. Ima nas u politici dosta. Ima nas na raznim funkcijama, imenovanih, izabranih i postavljenih. Sigurno je da čitav život ne treba da radimo ovaj drugi posao, nego da treba da se vratimo svojim pacijentima. Pravo koje tražite da regulišemo ovim zakonom, može biti regulisano jedino izmenama i dopunama Zakona o radu. Naime, u Zakonu o radu, pojam mirovanje je definisan. Svaka osoba koja je imenovana, izabrana ili postavljena na značajnu funkciju, njoj zapravo miruje radni odnos. Dok je na toj funkciji, u zavisnosti od potrebe institucije, može je neko zamenjivati, ali ta osoba se vraća na svoje radno mesto. Ne samo zbog vaše vrlo logične argumentacije i brige, nego zbog toga što, nažalost, događa se da, kada se lekar vrati u zdravstvenu ustanovu i kad treba da se vrati, jer mu je istekla funkcija, ima određenih nerazumevanja. Direktorima zdravstvenih ustanova ćemo se još jedanput obratiti kao Ministarstvo, da ih podsetimo da sva ova lica moraju čekati njihovo radno mesto.
Reč ima dr Poskurica, replika. Izvolite.
Slažem se i to je nekakav podzakonski akt koji biste vi uputili. Naravno, ostaje pitanje digniteta sad "face to face". Ko bi sada vama da ne veruje kada to javno kažete i zapisnik postoji. Voleo sam da je nekad neko pokazao nacrt tog excel-a ili nekakvog word-a, dokumenta u kome piše – zaposlen, trajni radni odnos, stalni radni odnos, delimični i ovaj koji nije, kome radni odnos miruje, jer kad se čita ko ulazi u plan mreže, nigde nema ovih osoba, a onda se u drugom stavu, u trećem pasosu kaže da je već sadržanu ukupnom broju. Prosto, ja sam i sa vama rekao kao kada bi smo ukupan broj prisutnih na glasanju, izostavili broj onih koji su, recimo, ostali uzdržani ili nisu glasali. Glasali za, protiv, uzdržan i nije glasao. Nekad bude veći broj onihkoji nisu glasali, nego svi ostali brojevi, a onda kažete ukupan broj 186, ali niste upisali 100 onih koji nisu glasali. Na to liči ovo kako je napisano. Ne znam zašto je to tako? Član 79. Zakona o radu je decidan i on je jasan i važio je do sada i niko ovu dilemunije postavljao uopšte. Valjda bismo i ranije to pitali. Niko ovu dilemu nije postavljao uopšte. Valjda bismo i ranije to pitali. Niko to nigde nije osporio, mada sam čuo da je jedan kolega ostao bez posla kada se vratio, ali nije iz zdravstvene struke. Dakle, ovaj zakon se specifično tiče toga da se ne ubraja čovek kome miruje radni odnos. To je ta suština. Nema ga u zbiru onih koji se nalaze u ukupnom broju ljudi u mreži, nego samo podrazumevajuće piše da će biti u tom broju, a gore se tačno pobraja.Ubraja se taj, taj, taj i taj, ali nema ovoga kome radni odnos miruje. Prosto, tražimo da stoji u broju. Nema veze, zna se da on ne radi, miruje mu radni odnos. To je kvalifikacija da on aktivno ne radi. Zato ne znam zašto je to toliko strašno izmeniti, šta bi u duhu zakona to promenilo, jer se ne bi ticalo Zakona o radu. Ne menjamo mi njega. Mi ga samo ovde zapravo aktuelizujemo kroz ovo. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Ljubica Mrdaković Todorović. Izvolite.
Uvaženi predsedniče Skupštine, poštovana ministarko, koleginice i kolege narodni poslanici, na konto ovog amandmana koji je uložila naša poslanička grupa SNS, iznela bih jedan negativan primer iz ličnog iskustva. U vreme kada mi je mirovao radni odnos, meni i par kolegi u radnoj organizaciji knjižica je bila preneta na drugo radno mesto. Po isteku tog neplaćenog odsustva, vratili smo se u zdravstvenu ustanovu, ali smo bili skinuti sa spiska ugovorenih kadrova. Na naše mesto su bili ugovoreni do tada neugovoreni radnici, pa nakon 24 godine radnog staža sam doživela da budem neugovorena i da je u tom trenutku došlo do racionalizacije kadrova, naravno mi neugovoreni bi bili prvi na udaru i dobili bi otkaz. Onda su morali naknadno da za nas Institut za javno zdravlje piše mišljenje da bi nas posle toga ponovo ugovorili.
Reč ima gospođa Đukić Dejanović. Izvolite.
Upravo ste naveli primer kršenja kadrovskog plana. Direktor je prekršio kadrovski plan i evo još jednog argumenta zbog čega je važno da imamo kadrovski plan.
Gospodine Arsiću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da ne prihvatanjem ovog amandmana, dovodimo ovde jedan sistem, a to je da sve političke stranke, koliko god da se trude uvek jedan deo prilikom predlaganja i poslaničkih lista ne mogu da ispune, a to je da pokušavaju, barem one ozbiljne, da predlože kandidate koji se nalaze iz svih oblika društvene zajednice, iz svih mogućih profesija, teritorijalnoj zastupljenosti, itd. Ako ostane ovako kako je u Predlogu zakona dato nama, ne prihvatanje ovog amandmana, rizikujemo da ovde u Skupštini Srbije nemamo kvalitetne lekare zato što mogu da rizikuju da izgube posao u ustanovi u kojoj rade. Onda ćemo ili imati lekare bez posla, pa i im je Skupština ne drugo radno mesto, nego prvo i jedino, a pošto su bez posla, ne ulazeći u njihovu stručnost, znanje koje su stekli na fakultetima itd, nemaju onog životnog iskustva da učestvuju kvalitetno u raspravama koje se tiču sistema zdravstvene zaštite, zdravstvenog osiguranja itd. Ako gledamo ovakvu situaciju ovako kako jeste, možemo da biramo. Hoćemo li da kršimo Zakon o radu, mada ne znam u kom delu se krši, ili ćemo da kršimo Zakon o izabranim, imenovanim i postavljenim licima, koji takođe reguliše status lica koja su odlučila da se profesionalno bave nekim drugim poslom, a po zakonu im pripada pravo mirovanja radnog odnosa. To je taj problem koji je kolega Mileta Poskurica i još nekoliko narodnih poslanika, prilikom ovog amandmana želeo da izbegne. Ostaje da ministarstvo podzakonskim aktom od volje ministra ili njegovog kabineta odredi šta će da se primenjuje, Zakon o radu, ovaj zakon ili Zakon o izabranim, imenovanim i postavljenim licima. Ništa se u životu na podrazumeva, nego zakon određuje koje su obaveze lica koja učestvuju u nekom poslu prilikom obavljanja neke dužnosti. Zato još jednom apelujem na ministra i njegove saradnike da bar do dana za glasanje razmisle o ovom amandmanu, da ne bismo došli u jednu ovakvu situaciju. Trpeće ili ministarstva i Skupština Srbije i svi drugi organi koji se bave nekim višim oblikom zdravstvene zaštite, gde su imenovana izabrana i postavljena lica, jer može da se desi da čak neki i dobar kandidat za predsednika neke lokalne samouprave jednostavno ne želi da prihvati taj posao, nego da zadrži svoje radno mesto u ustanovi u kojoj radi, baš iz tog razloga što se plaši da izgubi posao. Mislim da bi bilo dobro da još jednom razmislite i da do dana za glasanje imamo vaš stav po pitanju ovog amandmana.
Reč ima narodni poslanik Predrag Mijatović. Izvolite.
Zahvaljujem. Mnogo toga su moje kolege već rekle, tako da ne želim da se ponavljam, ali ne želim ni da odustanem od onoga što želim da kažem. Mi smo dosta gospođo ministarka razgovarali o amandmanu na Odboru za zdravlje i naišli smo na opšte razumevanje. Odbor za zdravlje je prihvatio ovaj amandman. Moram da priznam da mi nije jasno zašto vi tako uporno odbijate da prihvatite ovu redakciju u zakonu. To je jedna mala redakcija koja vas kao ministarstvo ne košta ništa, a mnogo znači za imenovana i postavljena lica. Ne prihvatanjem ovog amandmana, ostavljate jedan veliki broj ljudi na milost i nemilost direktorima ustanova u kojima su oni zaposleni. Kažete da ćete svojim dekretom obavezati direktore da im taj odnos miruje. To se može i ne mora ispoštovati. Zaboravljate da, ukoliko direktor prekrši vaš dekret, sledi sudski proces u našim uslovima traje po dve, tri godine i da za svo to vreme taj zaposleni ostaje na ulici bez ikakvihprimanja. Zašto to radimo i zašto ministarstvo to dozvoljava? Zašto bi ova skupština to dozvolila, da imenovana i postavljena lica moraju da se sude i da to dokazuju na sudu, da su bili u pravu, kada jednim vašim aktom možete to sve da prekinete. Prihvatanjem ovog amandmana, tom malom redakcijom koja se ne kosi sa postojećim zakonom i sa postojećim Zakonom o radu, rešićemo automatski ceo problem. Odbor za zdravlje, u kojem ima lekara i onih koji to nisu, ali ipak ljudi od struke su smatrali da ovo treba prihvatiti. Mislim da to trebate i vi kao predstavnik Vlade, da prihvatite ovaj amandman da ne bi kasnije došlo do svih tih nesporazuma, problema koje imamo, da ne biste pisali dekret i da ne bismo imali dugotrajne sudske procese.
Reč ima Slavica Đukić Dejanović. Izvolite.
Zaista mi se čini da potpuno isto razmišljamo. Biću sasvim konkretna i jasna. Zakonodavstvo kaže da je ovo materija koju ne možemo regulisati ovim zakonom, nego eventualno sugestijama o dopunama i konkretizacijama Zakona o radu, u vezi sa statusom mirovanja. Još jedanput ću izneti vaš stav, nemam ništa protiv da regulišemo bilo koje pitanje vezano za zdravstvene radnike kojima miruje radni status, odnosno pozicija posla u ustanovi u kojoj rade. Ako zakonodavstvo kaže da to nije tema ovog zakona, nego treba da bude tema Zakona o radu, prosto sam u obavezi da vam to prenesem. Dakle, apsolutno nemam ništa protiv i još jednom mogu testirati stav zakonodavstva.
Reč ima narodni poslanik Radojko Obradović. Izvolite.
Potpuno sam razumeo kolege iz SNS i mi ćemo u danu za glasanje podržati njihov amandman. Koliko sam razumeo, njihov amandman se uopšte ne tiče Zakona o radnim odnosima, nego kaže samo da u kadrovskom planu, u jednoj posebnoj koloni će biti broj zdravstvenih radnika kojima radni odnos miruje. To ni na koji način ne remeti ni Zakon o radu, ni bilo koji drugi zakon. To je kao kada imate neka rezervisana sredstva. Zna se da su to sredstva koja su unapred obezbeđena i o njima mora da se vodi računa. Ako se o tome ne vodi računa, onda može da se desi da kadrovski plan bude ispoštovan, a svo zdravstveno osoblje kojima status miruje će probiti kadrovski plan. Tako da uopšte ne vidim na koji način ovaj zakon zadire u radne odnose. Zadire samo u još jednu dodatnu kolonu u tom kadrovskom planu i doprinosi otklanjanju bilo kakve nejasnoće koja može da se pojavi u praksi. Ovaj plan je odličan i mi ćemo ga podržati.
Reč ima narodni poslanik Dušan Milisavljević. Izvolite.
Poštovana ministarka, ne znam, vidim celog dana sve amandmane ste prihvatili od strane SNS. Jadni vi, samo ovaj amandman niste prihvatili i problem. Ono što želim da kažem, što se tiče ovog amandmana, amandman nije tako loš, ali mi je malo zasmetalo, što se tiče amandmana iz SNS, da ste ih prihvatili sve sem ovog jednog. Kad taj jedan niste prihvatili, onda drvlje i kamenje na vas. Puno dobrih amandmana iz DS i iz DSS niste prihvatili. Samo konstatujem da ili oni žele da vas ukalupe, pa da bukvalno oni vode Ministarstvo zdravlja. Ja vas podržavam, da vi vodite Ministarstvo zdravlja i da ne prihvatate baš svakakve amandmane. Najviše mi je zasmetalo ono što ste u medijima pričali o javnim nabavkama, centralizaciji, nemogućnosti korupcije i odjednom celokupna ta vaša inicijativa se našla da nije u Ministarstvu zdravlja, nego da se našla u Republičkom fondu zdravstvene zaštite. Sad vas javno pitam – da li je to već napravljen dogovor da će SNS da drži Republički fond zdravstva i onda sada prebacuju odgovornost na taj fond, tj. vama smanjuju manevar kao ministarki zdravlja. Lično mislim da je mnogo bitno da cela ta priča o korupciji i zdravstvu bude transparentna. Meni je mnogo logičnije da to bude pod kontrolom Ministarstva zdravlja i vas lično, ne zato što ne verujem u kolege iz SNS, već zato što mi je logičnije da to kontroliše Ministarstvo zdravlja. Ali, postaviću jedno pitanje, izražavam sumnju u funkcionalnost ovih javnih nabavki. Razumem da kada se pravi javna nabavka za magnetne rezonance ili za skenere, znam kako će se to kontrolisati, kako će se to pratiti i kako će bolnice to tražiti na vreme, ali vas pitam kako će neko iz nekog Zdravstvenog centra u Vranju ili iz Zdravstvenog centra u Crnoj Travi, da jasno kaže šta mu je potreba za ovu nedelju, za sledeću nedelju, za mesec dana. Mogu da vam kažem, što se tiče tih javnih nabavki, odmah u startu izražavam sumnju ko god radio te javne nabavke, da li SPS ili SNS, da je nemoguće toliko kontrolisati samo na sistemu kliničkog centra, ne zamerite što ga spominjem, ali to je klasičan primer gde ja radim, gde imate 3.500 zaposlenih. Vi ćete iskontrolisati velike tendere, ali šta je sa onim tzv. malim tenderima za npr. nabavku špriceva, za nabavku nekih lekova, za nabavku nekog potrošnog materijala, za nabavku hrane? Ako imate 3.500 zaposlenih i 2.000 pacijenata, to je 5.500 doručka, ručka i večere, samo na jednom jajetu koje pojede pacijent u toku jutra, ručka i večere, to je 15.000 jaja. Ako se neko u tom tenderu zaračuna jedan dinar, to je 15.000 dinara dnevno. Izražavam sumnju da će se problem naći u tim kobajagi malim nabavkama, a te male nabavke su velike nabavke. Znaju i bivši direktori kliničkih centara da su najviše pazili kada su kupovali skenere, magnetne rezonance ili lasere. Molim vas, malo pažnje… (Predsednik: Molim narodne poslanike da saslušamo govornika.) … da je najviše ugradnje bilo upravo u ovom kao sitnom, malom potrošnom materijalu, da li je to ugalj, da li je to gas, da li je to zavoj, da li je to špric, znači, to što košta nešto malo, ali kada to izračunate na potrebe velikog kliničkog centra, nekog velikog doma zdravlja, kao što je niški dom zdravlja, znači to izađe jak puno. Tako da, izražavam sumnju u funkcionalnost tih javnih nabavki na centralnom nivou, što je oduzeto malim zdravstvenim centrima. Što se tiče velikih nabavki, to shvatam kako će se kontrolisati i kako će se tražiti, ali za ovo postoje dve sumnje. Jedna je sumnja oko potreba tih ustanova i druga sumnja je kako ćemo kontrolisati, kako ćemo znati da se opet neko nije uračunavao u Republičkom fondu za te nabavke. Hvala.
Reč ima ministarka.
Ne tiče se amandmana, ali jeste tema i ovog zakona. Od početka smo imali dilemu ne da li treba ići na centralizovano snabdevanje ili ne, dakle, treba i tu smo prilično slično razmišljali i od početka smo imali dilemu koja je to jedinica koja treba da realizuje sam postupak nabavki. Razmišljali smo o tome da bi to moglo da bude uprava ili direkcija ministarstva, ali to bi morala da bude jedna potpuno nova organizaciona jedinica, koja bi morala da bude formirana, ili smo razmišljali da to u startu treba da radi Fond koji se već bavio nekim nabavkama. Naravno, on mora biti kadrovski ojačan. Ne mislim da treba da razmišljamo u dimenziji da li to pripada jednoj ili drugoj partiji. Bilo bi mi žao da centralizovano snabdevanje uvodimo kao antikoruptivni zakon, zakon koji će dati mogućnost uštede, a da traje onoliko koliko i mandat jedne vlade. Mislim da centralizovano snabdevanje na duže staze može da da uštede. Pošto pominjete špriceve, naravno da će se centralizovano snabdevati i naravno da će morati sve zdravstvene ustanove da imaju najmanje mesec dana rezervi u pojedinim potrebama lekova, sanitetskog materijala i laboratorijskog materijala. Ne bih htela u startu da budem skeptik, ali razmišljala sam o tome, čak su neki poslanici rekli – vi želite da zamenite malu korupciju velikom, jer mnogo malih je korumpirano kad snabdeva, a ovde će biti velike korupcije. Zbog toga smo se opredelili da obezbedimo apsolutno transparentnost pri nabavkama. Projekat Svetske banke će nam omogućiti logističku podršku u tome i vrlo sam zainteresovana da svaki korak u nabavkama, Ministarstvo zdravlja plasira građanima, ne samo zainteresovanim poslanicima i kompetentnim stručnjacima. Dakle, pokušaćemo, baš kao kad smo uvodili budžetsku kancelariju u Narodnu skupštinu, kada smo prvi put dobili svoj budžet. Bilo je velikih razmišljanja o tome zašto Narodna skupština treba da ima sopstveni budžet, kad može Ministarstvo finansija da joj doznači određenu sumu novca. Mi smo objašnjavali da nam je to potrebno zato što želimo da budemo nezavisni, a onda se ukazala ona druga potreba, da se razmišlja o mogućnosti korupcije. Mi smo rekli – obezbedićemo javnost u radu i transparentno će se to raditi. Evo, sada to isto kažem. Potrudićemo se. Mislim da, da li je to subjekt pri Ministarstvu ili pri Republičkom zavodu za zdravstveno osiguranje, većina poslanika je bila stava da je ipak logičnije da to bude pri Republičkom zavodu. Da budem sasvim iskrena, osećam se sigurnijom na tu vrstu kontrole vrše oni koji su kopetentni, a to su pre svega oni koji poznaju javne finansije, koji poznaju finansije uopšte, nego mi lekari, jer smo ministri zdravlja obično mi lekari.
Reč ima gospodin Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, očigledno je da narodni poslanici bivšeg režima žele da posvađaju sadašnju koaliciju, ali to vam neće uspeti, dragi kolega. Sada, osim i borbe protiv korupcije i organizovanog kriminala, dešava se u Skupštini još nešto, a to je da je Skupština ipak organ koji je iznad Vlade Republike Srbije i da je presudno mišljenje i stav narodnih poslanika. Naravno, sa druge strane smo imali ministra koji je to uvažio i rekao – hajde da vidimo kako će to da izgleda. Inače, ta priča oko centralizovanih javnih nabavki, znam da je mnogima trn u oku, pretpostavljam najviše Agenciji za javne nabavke grada Beograda, koji neće više moći da nabavlja lekove, medicinska sredstva i opremu za primarnu zdravstvenu zaštitu koja pripada teritoriji grada Beograda. Tu je još jedan poseban razlog, a to je što je protiv direktora te agencije DRI podnela krivičnu prijavu za zloupotrebu službenog položaja. Šta je cilj centralizovanih javnih nabavki? Ne samo da se smanji korupcija i svede na onaj nivo po nama nulte tolerancije, što nije moguće možda u prvim trenucima, ali videćemo da to bude na nekom prihvatljivom nivou sa jedne strane, a sa druge strane, da se konačno izvrši standardizacija medicinske opreme koju Srbija ima, bez obzira da li je na primarnom ili na sekundarnom, odnosno na nivoulokalnih samouprava u primarnoj zdravstvenoj zaštiti ili na sekundarnom, ili na kojem već nivou zdravstvene zaštite imate na teritoriji Republike Srbije, jer mi nismo dovoljno bogati da obezbeđujemo više vrsta opreme sa istom namenom, više vrsta servisa, više vrsta rezervnih delova i onda nepotrebno izlažemo građane jednom velikom, prilično ozbiljnom trošku. Isto tako, te centralizovane javne nabavke, koliko sam razumeo ministra kada smo razgovarali o tom zakonu i oko tog amandmana, ne bi bile u prvom trenutku potpune, nego bi se postepeno uvodile i sve više i više centralizovale, baš zbog ovog problema, dok organ koji sprovodi javne nabavke postepeno ne uđe u kompletnu suštinu problema i potreba zdravstvenih ustanova centara, kliničkih centara itd, da ne nabrajam. Hvala. Naravno, svaka centralizovana javna nabavka jeste dobra, ali ima jednu drugu stvar koja može da bude kao jedna loša posledica, a to je monopol na tržištu. Zato se i ostavljaju ove male javne nabavke, malih vrednosti, da ne bude, recimo, Republički fond za zdravstvenu zaštitu taj koji će da nabavlja hranu za pacijente za čitavu Srbiju. To je stvarno nemoguće. S jedne strane, napraviće, umesto uštede, možda moguće uštede na jednoj, ali daleko veće troškove na drugoj strani. Tako da, ne bih da previše ulazimo u tu polemiku. Mislim da je to rešenje i oko tih centralizovanih javnih nabavki dobra ideja. Videćete i sami u nekom budućem periodu, već imamo u proceduri, ali imaćemo i raspravu o novom zakonu o javnim nabavkama gde je čak i ovo usklađeno sa tim predlogom zakona, odnosno Zakon o javnim nabavkama je usklađen, Predlog zakona o javnim nabavkama sa ovim zakonom, da ne bi bilo kolizije između dva zakona.
Reč ima narodni poslanik Predrag Mijatović. Izvolite.
Zahvaljujem se. Mislim da smo malo skrenuli sa teme, no dobro, jeste u širem smislu, ali razgovarali smo o amandmanu koji smo podneli gospodini Poskurica i ostali poslanici. Mislim da bi o tome trebalo da nastavimo diskusiju. Bojim se da je kolega iz DS u nedostatku pravih argumenata, voleo bih da čujem neki smislene argumente, da li su amandmani SNS, DSS ili LDP, nije bitno čiji, trenutno je nebitno. Razgovaramo o tome da li su neki amandmani smisleni, da li poboljšavaju zakon ili ne poboljšavaju zakon. Mislim da lamentiranje na tome, eto, prihvatili ste sve, a ove niste, u stvari vređa, na izvestan način, i struku, i profesiju, a i dostojanstvo ove skupštine, jer više liči na kukanje, a manje na iznošenje smislenih argumenata. Kolega, ako imate smisleni protivargument, kojeg niste imali na Odboru za zdravlje, iznesite ga ovde javno i kažite šta nije dobro u našem amandmanu, a ne to što je to amandman SNS. On je, u svakom slučaju, dobar. Ako vi smatrate da nije, kažite šta nije dobro u njemu, šta nije u redu, šta će možda proizvesti loše, a bez toga da kukate nad tim kako su naši amandmani prihvaćeni ili nisu. Mislim da je to nedostojno ovog visokog doma. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Radovanović. Izvolite.
Odustajem. Hteo sam nešto oko ovih jaja, oko nabavke, pa sam odustao.
Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvažena ministarko, samo ću se nadovezati na izlaganje kolege Arsića. Moram odmah da istaknem da su sumnje koje su istaknute od kolega poslanika iz opozicije, za sada, preuranjene. Sa stanovišta dobrih namera, mogu da budu prihvatljive, ali su preuranjene iz jednostavnog razloga što su svi narodni poslanici već obavešteni da je u subotu zakazana sednica ovog parlamenta, ove skupštine, gde će se razmatrati zakon o izmenama i dopunama Zakona o krivičnom postupku. Imajući u vidu da je u tim dopunama predloženo potpuno novo krivično delo, i to krivično delo sadržano u novom članu 234a. i to je zloupotreba u javnim nabavkama. Ta inkriminacija ili kvalifikacija krivičnog dela se upravo odnosi i na ove sumnje koje su istaknute. Jer, ovo krivično delo i zakonodavac nije pravio razliku između malih i velikih javnih nabavki, već je predvideo sankciju i zapretio krivičnom sankcijom, odnosno kaznom za sve oblike koruptivnog delovanja koje su sadržane u ovom krivičnom delu. Prema tome, treba sačekati da se donese i ovaj zakon koji će, u svakom slučaju, preventivno delovati na sve oni koji bi eventualno posegli za bilo čim nezakonitim, koji se odnose na javne nabavke, barem na način kako se to ovde prezentuje. Nesumnjivo je da je amandman SNS upravo u duhu, odnosno kompatibilan je sa predlogom ove odredbe zakona, odnosno sistematizacije ovog krivičnog dela. Zbog toga smatram da, u ovom pravcu, svaka preuranjena ocena bilo u pogledu sumnje, bilo u pogledu opreza, za sada ne stoji. Na kraju, to pokazuje i potpuno jedinstvo Vlade Republike Srbije, koja se odlučila na ovakav korak u krivično-pravnom smislu reči, da sistematizuje jedno krivično delo koje konačno pokriva nešto što je za pravni sistem, ekonomiju i privredu Republike Srbije predstavljalo veliku opasnost, a to je korupcija koja se vezuje za javne nabavke. Zahvaljujem se.
Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić. Izvolite.
Hvala lepo. Želeo bih da malo vratim, ako je moguće, raspravu na onaj član zakona o kojem pričamo. Imam utisak da je ovo sve što je sada u poslednje vreme pričano, uopšte se ne odnosi na ovaj amandman o kojem smo govorili. Ne znam o čemu se sada ovde radi? Ovde je više puta bilo zloupotrebe govora i iznošenje nekih stvari koje stvarno nemaju veze. Ovaj amandman o kojem smo govorili,radi se o članu 8. Predloga zakona, koji se odnosi, iskreno je naša želja da na neki način zaštitimo i imenovana lica, ili lekare da zaštitimo, da ljudi ne bi izgubili posao. Ovde smo počeli da pričamo o jajima, o krompiru, o Krivičnom zakoniku, o svim ostalim zakonima, a ne govorimo o tome da je ovo specijalni zakon koji je ispred Zakona o radu. O tome se suštinski radi. Pokušavamo da izbegnemo, ako je to moguće, da neki ljudi sutra treba da se tuže, sude, da obezbede ono što je njihovo osnovno pravo na rad. To je suština jednog amandmana, da želimo da izbegnemo neke dekrete, da želimo da izbegnemo neka pisanja i da našim amandmanom, ako je moguće, samo upristojimo i normalizujemo stvari i postavimo stvari na svoje mesto. Zato vas molim ako je moguće da se vratimo na ovaj amandman. Neko ovde ne zna o čemu se priča i onda svi ustaju i daju neke replike, govore o nečemu što nema veze sa stvarima. Dajte, ljudi, radi se o članu 8. i dajte da kažemo do kraja, ako neko ima smisleno. Imamo odluku Odbora, imamo prihvaćen amandman od strane Odbora za zdravlje, imamo diskusiju koja je trajala dva dana, vrlo konstruktivna, vrlo kvalitetna i izražavam stvarnu zahvalnost svima koji su učestvovali u toj diskusiji, ali smo došli do toga da sada samo treba da vidimo da li će taj amandman biti prihvaćen ili ne ili da li ostavljamo neko vreme do glasanja da o tome još malo razgovaramo ili ne. To je sada suštinsko i dajte da se baziramo na ovaj amandman i da idemo dalje. Hvala.
Shvatio sam ovo kao povredu Poslovnika. Reč ima ministarska dr Slavica Đukić Dejanović. Izvolite.
Argumentacija poslanika je takva da iziskuje da napravimo još jednu konsultaciju sa Zakonodavnim odborom Vlade. Njihova sugestija je bila da se zajednički angažujemo kod Ministarstva za rad i radne odnose, odnosno da tu reagujemo zajednički, ako smo motivisani. Međutim, još jedanput ću proveriti taj stav.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz. Po amandmanu? Izvolite.
Da, po amandmanu. Ovo što je sada ministarka rekla je ohrabrujuće i dobro je da čujete sve narodne poslanike. Budite bez brige, Zakon o radnim odnosima predviđa da postoji institut mirovanja radnog odnosa po isteku roka na koje je imenovano ili postavljeno neko lice i ono ima pravo da se u roku od 30 dana vrati na rad odakle je postavljeno ili imenovano lice gde je prethodno radilo. Ovim elegantnim rešenjem se samo predviđa, u okviru kadrovske politike zdravstvene ustanove, da se doda jedna kolona, da se eventualno rezervišu sredstva. Ako se sredstva ne iskoriste u jednoj godini, sigurno će se upotrebiti za nešto drugo, ali treba planirati ova sredstva. Dobro je ovo što ste rekli, verujem, i o svemu ostalom što ćemo pričati. Na kraju, kada i vi budete sublimirali sve diskusije narodnih poslanika, uz sva ona vaša opažanja o svim problemima našeg zdravstvenog sistema, mislim da ćete imati jasniju sliku posle onoga što će i o sledećim amandmanima reći svi narodni poslanici.
Mislim da možemo završiti raspravu po amandmanu, pogotovo na izjavu ministarke dr Slavice Đukić Dejanović da će se posle razmotriti. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Hvala vam. Samo ću dve rečenice da kažem. Nisam lekar po zanimanju, ali potpuno gospodu doktore i lekare razumem, jer je ista situacija u vaspitanju i obrazovanju. Nikada nisam u životu primao platu političara, ali sam gledao tragedije ljudskih života u kontekstu ovoga što su kolege doktori govorili. Naime, šta se želi, da neko bude maltene gospodar života i smrti nekoga. Objasniću u dve rečenice. Zašto neko imenovano lice mora da ovisi o direktoru firme ili od ministra? Ako želimo unaprediti parlamentarni sistem i deokratiju u celini, onda usvojimo primedbu na ovaj amandman, jer ćemo dobiti konstruktivniju raspravu, bez obzira na političke stranke koje danas ovde sede, jer tretira pogotovo mlađe generacije. Ja vam, kao čovek od iskustva, kažem da je u prosveti to masovno prisutno. Oni su čak ograničili na dva mandata itd. Ovo bih ja nazvao posebnim zakonom. Vi pravnici to bolje znate od mene, nisam pravnik. Šta nas košta da stavite ovo što je kolega iz DSS predložio i ostali poslanici da navedemo još reč ili dve. Hvala lepo.
Na član 9. amandman je podnela grupa od 54 narodna poslanika poslaničke grupe SNS. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu su prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković i Radojko Obradović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Radojko Obradović.
Već sam govorio kod amandmana na član 6. Tada se završila rasprava i nisam replicirao, nego sam ostavio za ovu diskusiju. Još jednom ću naglasiti da smo prilično sumnjičavi prema celoj toj proceduri centralizovane javne nabavke. Smatramo da će to biti veliki izazov za Republički fond. Doneće se podzakonski akt kojim će se, tako ste rekli, definisati spisak proizvoda koji idu u centralizovane nabavke. Hoću da istaknem da mi se čini da poređenje sa Kliničkim centrom Beograd nije do kraja na mestu i paralela nije potpuna i to iz sledećeg razloga. Naravno, treba pripremiti tendersku dokumentaciju, sprovesti postupak javne nabavke, izabrati najboljeg ponuđača, ali treba i kontrolisati postupak sprovođenja ugovora, ta sredstva treba deponovati na neko mesto, distribuirati do svake tačke, a ima ih 339, čini mi se, ustanova u planu mreže, treba blagovremeno obezbediti da svaki od tih preparata, lekova, rezervnih delova bude u pravom trenutku na pravom mestu da ne bi bilo rasipanja. Mnogo je lakše to sprovesti u Kliničkom centru u Beogradu. Mnogo je lakše obezbediti transport i kontrolisati nabavke i količine. Mislim da će to biti izazov. Ako smo pažljivo pratili današnju raspravu, videli smo koliko problema oko mnogo jednostavnijih stvari od ove postoji u zdravstvu. Nisam siguran da u ovom trenutku postoji spremnost i da je Republički fond u stanju da to sprovede na pravi način. Očekujem da će biti puno problema u pojedinačnim zdravstvenim centrima oko snabdevenosti pojedinim lekovima. To ćemo videti u sledećim mesecima, ali želim vam puno sreće.
Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 16. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ZDRAVSTVENOM OSIGURANjU Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Milica Vojić Marković, Milica Radović, Nebojša Zelenović, Miloš Aligrudić, Sanda Rašković Ivić, Miroslav Petković, Radojko Obradović, Mirjana Dragaš, Mileta Poskurica, Milan Knežević, Ljubica Mrdaković Todorović, Branislav Blažić, Predrag Mijatović, Aleksandar Radojević, Bojana Božanić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Irena Aleksić, Zoran Antić, Marko Atlagić, Igor Bečić, Nebojša Berić, Jelena Budimirović, Ljubica Vasić, Irena Vujović, Ninoslav Girić, Aleksandar Đurović, Milinko Živković, Stefan Zankov, Biljana Ilić Stošić, Milanka Jeftović Vukoičić, Jadranka Joksimović, Dragomir Karić, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Milan Kovačević, Radmilo Kostić, Miodrag Linta, Saša Maksimović, Mirjana Marjanović, Vesna Marković, Pavle Markov, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Ljubica Mrdaković Todorović, Mujo Muković, Dušica Nikolić, Dragan Nikolić, Jasmina Obradović, Marija Obradović, Biljana Pantić, Tanja Radovanović, Katarina Rakić, Marijan Rističević, Mićo Rogović, Mile Spiroski, Momir Stojanović, Ljubiša Stojmirović, Željko Sušec, Dragan Todorović, Dragan Tomić, Aleksandra Tomić, Vučeta Tošković, Vladimir Cvijan, Dragan Čolić i Srđan Šajn, amandmane Vlade i amandman Odbora za zdravlje i porodicu. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Primili ste izveštaje Odbora za zdravlje i porodicu i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Narodni poslanik Srđan Šajn, 27. novembra 2012. godine, pisanim putem, povukao je amandman da se ispred člana 1. doda novi član. Narodni poslanik Mirjana Dragaš, 1. decembra 2012. godine, pisanim putem povukla je amandman na član 4. Narodni poslanici Radojko Obradović i Miroslav Petković, 5. decembra 2012. godine, pisanim putem, povukli su amandman na član 2. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo, saglasno članu 163. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, odbacio je kao nepotpune, amandmane narodnih poslanika: Miloša Aligrudića i Sande Rašković Ivić kojim se posle člana 2. dodaje novi član 2a i kojim se posle člana 4. dodaje novi član 4a, amandmane narodnih poslanika Milice Vojić Marković i Milice Radović kojim se posle člana 5. dodaje novi član 5a i posle člana 8. dodaje novi član 8a. Odbačeni amandmani ne mogu biti predmet rasprave i o njima se ne glasa. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za zdravlje i porodicu podneo je amandman kojim se predlaže da se iznad člana 1. doda novi član 1. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Šajn. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Srđan Šajn.
Dame i gospodo, pokušao bih da nastavim raspravu koju smo imali na odboru vezano za amandman koji sam predložio. Čini mi se da nema spora, govorimo gospođi ministarki i Vladi, oko same ideje. Druga stvar koja za mene ne predstavlja problem, a to je pitanje same formulacije. Tu zaista ostavljam prostor da učinimo eventualno neke zajedničke pomake. Tamo gde na osnovu obrazloženja Vlade imamo spora, a to je pitanje da li je ovome mesto u ovome zakonu ili nije, da li ova ideja može da se realizuje u okviru postojećeg pravnog sistema u okviru ovog zakona ili ne. Da bismo zaista došli do nekakvih zajedničkih stavova i da pogledamo stvari iz istih uglova, moram da izvršim samo malu analizu postojećeg pravnog sistema i određenih termina da bi mogli da nastavimo taj rad, uzimajući za rezervu da to nećemo dugo raditi u ovom zakonu, ali da nam bude jasno gde to pripada i da to rešimo, ako se slažete da nemamo problema oko same ideje koju nosi ovaj zakon. Dakle, radi se o sledećem. U samom Zakonu o zdravstvenom osiguranju u članu 1. kada se govori šta je predmet Zakona o osiguranju, u poslednjem pasusu piše da se ovim zakonom uređuju pitanja od značaja za sistem zdravstvenog osiguranja. Za mene je ovo nesumnjivo pitanje koje je bitno za sistem zdravstvenog osiguranja. U članu 11. se, između ostalog kaže, gde se govori o načelima solidarnosti i uzajamnosti, da se zasniva na načelu solidarnosti i uzajamnosti između različitih polova. Dakle, kada govorimo o tome, onda govorimo da je to temelj ovoga. Gde sada mi imamo problem i gde mislim da treba da pokušamo da gledamo iz različitih uglova? Sadašnje rešenje i ono kako posmatra vaše ministarstvo jeste ugao gde vi posmatrate majku. Zašto je bitno da to kažem? Ako se vratimo na prethodni zakon, koji definiše društvenu brigu za zdravlje na nivou Republike, onda ćemo da vidimo da je polazište svega, a polazište i definisanje ovog člana, u stvari, definisanje grupacije stanovnika koji trebaju da imaju obezbeđeno zdravstveno osiguranje. Zamolio bih samo da ovo zajedno izanaliziramo. Dakle, ključna reč jeste o kojoj grupaciji mi govorimo? U prethodnom zakonu se govorilo o ženama kao o grupaciji. U mom predlogu mi definišemo porodicu kao grupaciju gde je majka deo te porodice, gde nije izolovana kategorija. Da sam zaista ja u pravu, izvršiću analizu tog člana, da vidimo zaista da se radi o različitim kategorijama stanovništva i da su te kategorije stanovništva, poslušaćete me samo koje su sad ovim zakonom. Postojećim zakonom govori se da isti tretman imaju monasi i monahinje. Ovim članom 22. istu zaštitu imaju članovi porodica osoba koje su na odsluženju vojnog roka. Ovim zakonom takođe jedan od stava jeste da pripadnici romske nacionalne zajednice imaju. Dakle, ovaj član 22. nije samo član, odnosno nije samo stav koji definiše položaj žene u tome, nego se govori o različitim grupacijama stanovništva. Ako polazimo od porodice kao osnovne vrednosti, kao osnovne grupacije i o porodicama koje nemaju po drugom osnovu mogućnost da učestvuju supružnici u procesu planiranja porodice, jer nemoguće je planirati porodicu, pokušao sam da razgovaram i sa stručnjacima, nemoguće je planirati porodicu samo ako date mogućnost ženama da one određen postupak ili određeni tretman, kako se to medicinski stručno kaže, da one imaju tu zaštitu. Takođe, vaše kolege su mi rekle da, otprilike, kada govorimo o planiranju porodice onih porodica koje ne mogu da imaju decu, da se otprilike rizik deli 40:40:20, da se 40% govori o ženama, 40% o muškarcima a 20% o nekim zajedničkim faktorima, da bi se zaista u tim porodicama stvorila mogućnost da imaju decu. Dakle, očigledno u procesu planiranja porodice su podeljene odgovornosti supružnika, govorim u medicinskom smislu. Da bismo zaista to ostvarili, nesumnjivo je da je to mesto ovde. Dakle, samo mi menjamo ugao. Zakonodavac koji je ranije definisao zakon, on je stajao u uglu gde je video ženu kao jednu od grupacija koju obezbeđuje osiguranje, a mi danas prelazimo na stanovište EU, na stanovište zakona koji usklađujemo sa određenim savremenim pogledima EU i ljudskih i manjinskih prava i više ne vidimo samo ženu kao nekoga ko je odgovoran za decu, već vidimo porodicu, odnosno supružnike u ovoj situaciji, kao grupaciju. Tu dolazi do kvalitativno novog definisanja grupacije o kojoj mi govorimo. Da sam zaista u pravu ili mi je barem to doprinelo da gledam iz ovog ugla, još jednom vas podsećam da se u zakonu koji reguliše šta je društvena briga za zdravlje na nivou Republike ove grupacije o kojima se ovde govori, one jesu navedene u tom zakonu, ali navedene su na jedan stariji način, na jedan konzervativni način, a ne na jedan način na koji mi menjamo definisanje u ovom smislu. Da se zaista radi o grupacijama, molim vas da konsultujemo zajedno član 11, gde nesumnjivo osnovni subjekt nosioca tih prava jeste grupacija stanovništva, a da smo na različite načine definisali koje su to grupacije. Još jednom ponavljam, da li su to monahinje, da li su to monasi, da li su to Romi, da li su to žene itd. U ovom trenutku definišemo to na nov način, približavamo se evropskim standardima, približavamo se tome kako to gledaju savremena zakonodavstva i savremeno definisanje ljudskih i manjinskih prava o ulozi muškarca i žene u porodici, izjednačavamo njih kao supružnike i govorimo da je porodica centar posmatranja u ovome, kada govorimo o samom cilju, a cilj zakona jeste da se stvori zdrava porodica, i to govorim u određenom vremenu. Dakle, govorimo upravo o porodici koja daje svoj doprinos u borbi protiv bele kuge. Ne govorimo o porodici kao o kategoriji od početka do kraja stvaranja zajednice. Mogu da prihvatim da vreme na koje sam ja predložio amandman, 24 meseca, da treba da se vratimo na 12 meseci, to je za mene tehničko pitanje i pitanje koje se postavlja sada – da li smo u situaciji to da ispratimo ili ne, ali minimalna sredstva bi se dala iz budžeta ako se proširi ovako ovaj pogled, a dobili bismo jedan kvalitativno nov pristup posmatranju ove grupacije. Još jednom kažem, mogu da prihvatim da se to reši nekim drugim zakonom, ali moram da vas podsetim da ako izanaliziramo šta su predmeti različitih zakona, onda, još jednom ću da ponovim i sa time ću da završim, predmet ovog zakona je definisan u članu 1. i on je u skladu sa ovim. Predmet Zakona o radu govori samo o onim osobama koje su u određenom odnosu prema tržištu rada, prema poslodavcu i koji imaju na jedan određen način definisane te odnose, pa iz tih odnosa proizilazi njihovo pravo. U ovoj situaciji možemo da kažemo da su oni morali da budu na tržištu rada, ali to možemo da kažemo i za neke druge kategorije, kao, recimo, da su članovi porodice osobe koja je na odsluženju vojnog roka. Samim tim što unosimo različite kategorije, mi govorimo da postoje takve porodice u Srbiji koje nemaju nikakav odnos prema tržištu rada, pa iz njega mogu da crpe tu mogućnost, a da nam je i te kako bitno svako dete u Srbiji i da se borimo protiv bele kuge i da to definišemo kao jedan problem. Za sada toliko.
Hvala. Reč ima ministarka Slavica Đukić-Dejanović. Izvolite.
Očigledno je da ste se detaljno bavili problematikom roditeljstva i rodne ravnopravnosti, koju detaljno tretiraju zakoni koje ste pomenuli, porodični zakon i Zakon o brizi o deci, koji detaljno daje pravo i ocu da se stara o detetu kao i majci. U pogledu tih prava, oni su izjednačeni. Kada je u pitanju član 22. i ova izmena koju smo predložili, ona se odnosi na to da je ideja da osiguranicima u smislu ovog zakona i pod uslovima propisanim ovim zakonom smatraju se lica koja pripadaju grupaciji stanovništva koje je izloženo povećanom riziku oboljevanja. To je majka. Porođaj, bez obzira što je fiziološki čin, značajan period iza porođaja ženu čini imunološki izmenjenog statusa. Ona je zapravo u poziciji da su joj potrebne poštede različitih nivoa, od fizičkih i psihičkih trauma i minimum obezbeđivanja materijalne egzistencije. Dakle, tendencija je bila da porodilju zbog čina porođaja štitimo i njeno zdravlje, upravo ovom izmenom. Mi smo se i prošli put složili, kod rasprave u načelu, da treba da idemo na to, da tražimo način da nam zaštita porodice zaista bude osnov za zakonodavne i druge aktivnosti. Tu se potpuno slažemo i u tom smislu ćemo se dalje dogovarati. Po ovom osnovu ako je otac deteta lice koje je nezaposleno ili pripada drugoj kategoriji socijalne ugroženosti, a čiji su mesečni prihodi ispod prihoda utvrđeni ovim zakonom, već to potpada pod član 22. Dakle, ako je otac iz te kategorije, tačka 9. člana 22. već predviđa da takvo nezaposleno lice i druge kategorije socijalno ugroženih, a to su upravo lica o kojima ste vi govorili, a čiji su mesečni prihodi ispod prihoda utvrđenih u skladu sa ovim zakonom, imaju pravo iz člana 22. te mislim da nema razloga jer borimo se potpuno za iste standarde. Mislim da nema razloga da ponovo kažemo da je to otac. Ako je otac iz ove kategorije on je već u članu 22.
Hvala. Replika gospodina Šajna.
Prihvatiću to obrazloženje i povući amandman, ali samo da preciziramo moj stav. Verovatno nisam bio dovoljno jasan, pa onda pravnici koji očigledno govore o tome i brane svoj stav, pomalo gledaju drugačije nego što gledaju drugi. Mi govorimo o starom rešenju. Mi ne govorimo o predlogu onog o čemu mi danas govorimo. Staro rešenje na starim osnovama, staro rešenje deo stereotipa, i staro rešenje deo konzervativno-pravnog pristupa rešavanju ovog pitanja. U kom smislu? Da li vi govorite o posmatranju majke kao nekoga i ja tu nemam spora. Govorim samo o jednom drugačijem pristupu, ne posmatranju više samo majke kao kategorije, nego o posmatranju roditelja u tom procesu. Dakle, ovo ne isključuje ovo. To nema nikakve veze, samo u pravnoj tehnici mi možemo to da spojimo u imenicu supružnika, pa da ne bi odvajali majku i supruga. Ali, ako govorimo o jednom drugom posmatranju, onda postavljam sledeće pitanje. Ako je sve to tako, zašto onda izdvajamo i majku. Ako po svim drugim uslovima ona ima punu zdravstvenu zaštitu onda ne treba ni nju izdvajati iz toga. Zar sama činjenica da smo jednog supružnika izmestili, izdvojili, prepoznali taj problem, ukazuje nam da zaista imamo jednu kategoriju stanovništva. Tu se apsolutno slažem. Znači, govorim o samo jednom drugom pristupu stvari. Ne o pristupu stvari, da mi imamo rešenje, mi imamo stari zakon. Mi sada predlažemo nova rešenja, koristimo taj novi pristup i taj novi odnos. Prihvatam da zajedno radimo na tome i ukoliko vi ostanete pri tom stavu, povući ću amandman, ali mislim da ga treba rešiti.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, ukoliko Srđan Šajn ne povuče amandman, kao predstavnik Narodne seljačke stranke imam obavezu da glasam za ovaj amandman koji glasi, a Srđan Šajn ga nije pročitao – supružnici i žene u vezi sa planiranjem porodice i u toku trudnoće i roditelji do 24 meseca nakon porođaja uživaju potpunu zdravstvenu zaštitu. To je suština tog amandmana. Nisam čuo da ga je pročitao. Iz razloga što nam preti bela kuga, taj amandman ću podržati i glasati ukoliko ga predlagač ne povuče. Razlog za to je naravno, što ja živim na selu, što većina seljaka nije po raznim osnovama, nije drugačije osigurana, i mnogi su bez ikakvog osiguranja i ukoliko planiraju porodicu i dobijaju prinovu, a seljaci su ljudi koji ne znaju šta je godišnji odmor, letovanje, zimovanje, sa minimumom zdravstvene zaštite, jer kad ne plate doprinose kao fizička lica njima se doprinosi kasnije ne odbijaju i moraju da ga plate pre ili kasnije, makar i nakon tri godine. Dakle, nisu obuhvaćeni onim zakonom koji je gospodin Dinkić predložio da se poslodavcima koji nisu platili doprinos za zdravstveno osiguranje, ono oprosti, to se ne odnosi na poljoprivrednike. Mnogi od njih nisu-jesu predmet osiguranja, ali s obzirom da to ređe plaćaju, znači, u toku trudnoće, u toku ova 24 meseca, nisu osigurani na drugi način i ako bi imali želju, oni jednostavno to ne mogu da plaćaju. Ovo bi bio jedini način da imaj uto osiguranje. Mislim da bi to koliko-toliko podstaklo da u Srbiji gde na selu na jedno krštenje dođe više od 10 opela, da bi to možda povećalo ovaj broj krštenja, dakle, da ne bude jedno na 10 opela, da makar budu dva. Nama nestaju ne samo seljaci i seosko stanovništvo, nama nestaju cela sela i manji gradovi. Iz tog razloga, bez obzira da li je amandman precizan ili ne, podržaću ga ukoliko ne bude povučen. Razlog još veći, recimo da nezaposleno lice, koje je tranvestit, nezaposleno lice ima osiguranje i čak ima pravo da mu država plati promenu pola. Ako je to tako, onda ću ovaj amandman ne da podržim ne jednom rukom nego sa dve. Hvala.
Hvala. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković i Milica Radović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Narodni poslanik Miloš Aligrudić se javlja po Poslovniku. Izvolite.
Dakle, hoću da reklamiram povredu člana 19. Poslovnika Narodne skupštine i u vezi sa članom 150. i od člana 161. do 166. Poslovnika. Naime, bio je podnet niz amandmana od strane poslaničke grupe DSS, naših poslanika, koji su u proceduri kod Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo odbačeni kao nedozvoljeni, a ovde u obrazloženju stoji kao nepotpuni. Navodno zato što odlaze iz kruga materije o kojoj se raspravlja, o zakonu koji je podnela Vlada. Ovde se radi o apsolutnom ne sprovođenju odredbe člana 19. Poslovnika Narodne skupštine kada je reč o obavezi predsednika Narodne skupštine, a vi ste potpredsednik pa ćete preneti, o koordinisanom radu i o vođenju računa o koordinisanom radu Odbora Narodne skupštine. Dakle, nemoguće je da u jednom slučaju kada je reč o Zakonu o Narodnoj banci, Odbor za finansije podnese amandman koji ima ovakvo obeležje, da dodaje nov član u odnosu na član zakona koji je Vlada predložila, pa da to bude razmatrano, da ne bude diskvalifikovan u Narodnoj skupštini, a da se sad odjednom pojavi niz amandmana koji su diskvalifikovani. To je neverovatno. Pričamo da postoji jedan amandman koji će se ovde raspravljati, koji sam ja podneo, za nekih 10 minuta, koji ima iste te karakteristike zbog kojih je po ovom stavu Zakonodavnog odbora morao biti odbačen, a sada će se raspravljati. To je prosto neverovatno. Znači, kako je to moguće? Mi smo podneli jedan vrlo lep amandman, još na Zakon o zdravstvenoj zaštiti kojim se traži uvođenje, ponovno uvođenje volonterske specijalizacije. Taj amandman je apsolutno diskvalifikovan od rasprave iako to ništa ne košta ni društvo ni državu, nego je to lepa stvar, koju ste mogli prihvati. Dakle, hoću da vam kažem, hajte da se prenese predsedniku Narodne skupštine da povede računa o ovoj stvari, jer nigde u Poslovniku ne piše instrukcija da se na ovaj način postupa nejednako prema amandmanima koji su podneti.
Hvala. Po Poslovniku reč ima narodni poslanik Radojko Obradović. Izvolite.
Ovo će samo pomoći predsedniku Odbora. Desilo se još nešto. Mi imamo dva amandmana koja su potpuno identična kao vladini amandmani, ne predlog zakona, nego kao vladini amandmani. To su na član 5. i na član 8. Razlika je samo što mi predlažemo da rok bude 2013. godina, a Vlada predlaže, i tu je potpuno istovetan tekst. Vladin amandman je prihvaćen, a amandman Milice Vojić Marković i Milice Radović je odbijen kao nepotpun, odbačen kao nepotpun. Prosto neverovatno, prvi put se dešava da Vlada koja je po Poslovniku potpuno izjednačena u procesu podnošenja amandmana, da se Vlada stavlja u dominantan položaj u odnosu na poslanike, tako da ne da postoje samo omiljene poslaničke grupe, nego postoji i razlika u odnosu. Javio sam se po članu 27.
Reč ima Vladimir Cvijan.
Javljam se u svojstvu predsednika Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Ovo je najmanje deseti put da govorim u ovoj Skupštini na istu temu, a ta tema je da je Poslovnik Narodne skupštine u mnogim svojim elementima prilično nejasan i mislim da se oko toga svi slažemo, a naročito mislim da ćemo se složiti oko toga da bi u mnogim delovima trebalo razmotriti, a to je nadležnost Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, da se eventualno i promeni Poslovnik. Dakle, možda je čak i najmanji problem, ovo pitanje da li amandmani izlaze iz okvira Predloga zakona ili ne i nije mi nikada bio problem i najmanje deset puta sam govorio da mi je jako često žao što moramo da odbacimo amandmane i vrlo često sam i ministrima koji predstavljaju Vladu otvoreno govorio da smo morali da izbacimo iz procedure amandmane, samo zato što Poslovnik je u nekoj meri nejasan. Odmah da se dogovorimo, jednom za svagda, da nije osnov za odbacivanje amandmana to da li se ubacuje novi član, novi stav i slično. Bio je kolega Palalić ispred DSS tada prisutan, jednom smo već dogovorili da, ako je gramatički nužno ubaciti novi član, novi stav, ubacićemo ga, ako ne izlazi iz okvira Predloga zakona. Ne želimo da nam u skupštinsku proceduru uđu zakoni gde bi nas bilo sramota od Vuka Karadžića. Sa druge strane, ako amandman direktno prelazi izvan okvira Predloga zakona po Poslovniku, mislim da je u pitanju član 161. stav 1. ako se ne varam, jer tamo se definiše šta je amandman i mora biti nažalost, odbačen. Dakle, nije mi problem da li da kažem da li su amandmani koje smo odbacili kao nepotpune, koje je podnela DSS, a sigurno su kvalitetni, dobronamerni, i verujem da će ministarka pažljivo proučiti te amandmane da na neki drugi način možda uđe u proceduru, ali prosto imali smo mogućnosti da o njima raspravljamo. Sa druge strane, morali ste naglasiti da DSS ima predstavnika u Odboru, ne sećam se, možemo proveriti da li je bio prisutan tada, nemam ništa zlonamerno, mnogo amandmana kada dođe, razumite i stručne službe Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, koje pripremaju sednicu, ako im promakne neki amandman ili ako ima problema oko nekih amandmana, onda bi predstavnici predlagača trebalo da pomognu stručnim službama za koje smatram da izuzetno kvalitetno rade svoj posao. Konačno, potpuno sam spreman da na prvoj narednoj sednici, ako treba, Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, razmotrimo još jednom politiku vođenja pitanja amandmana, da ponovo redefinišemo šta znači okvir Predloga zakona i da na taj način omogućimo da što više kvalitetnih i svakako dobronamernih amandmana koje smo morali da odbacimo, a to je moje mišljenje, glasali smo i jednoglasno je doneta odluka, da ipak pustimo u skupštinsku proceduru. Da završim sa tom rečenicom, ništa zlonamerno, a ako je negde i napravljen propust, prihvatamo. Treba onda i predstavnici predlagača da budu na sednici, da pomognu stručnim službama koje su naročito kada ima jako mnogo zakona zaista preopterećene. Ja ću zaista iskoristiti priliku da pohvalim njihov rad i spreman sam da na prvoj sledećoj sednici odbora, redefinišemo koliko možemo, tumačenje Poslovnika koji svakako nije najkvalitetniji.
Po Poslovniku, prvi je Radojko Obradović, pa Aligrudić, pa Jovan Palalić i Milica Vojić Marković.
Član 168. koji se odnosi na amandmane i vrlo ću kratko, da pojednostavimo priču. Vlad aje u svom predlogu izmena i dopuna zakona predložila da se menja član 43, član 51. i član 177, a onda je stigao amandman Vlade da se dodaje stav u članu 96. Nigde nije pomenut u osnovnom tekstu. Ovo je amandman koji je potpuno identičan kao amandman mojih koleginica, ovaj je pravno moguć, a ovaj je odbačen kao pravno nemoguć. Vrlo jednostavno.
Gospodin Aligrudić odustaje. Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Hvala gospodine predsedavajući, tačno je ovo što je rekao kolega Cvijan da smo mi na jednoj sednici Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo raspravljali o problemu kako se piše amandman. Ustanovili smo da nastavimo praksu koja je bila u prethodnom periodu, da se ne izlazi izvan okvira koji su definisani izmenama i dopunama. Prvi put, ta praksa je prekinuta amandmanima Odbora za finansije Narodne skupštine, ne Vlade, nego poslanika Narodne skupštine na predlog izmene Zakona o NBS, gde se nije radilo o gramatičkim greškama, nego se kaže u amandmanu – posle člana 6. dodaje se novi član 6a, potpuno se izašlo izvan okvira. Naša poslanička grupa je potpuno identično postupila u ovoj situaciji, jer je to bila praksa na Odboru. Što se tiče ovog pitanja koje je rekao kolega Cvijan, žao mi je, na zadnju sednicu odbora nisam bio prisutan, jer naša poslanička grupa nije učestvovala u radu, obzirom da smo podržali naše sunarodnike na barikadama na Jarinju, ali sasvim sigurno da smo tada bili, mi bismo ukazali na ovaj problem koji je tada postojao. Mislim da se u ovoj situaciji nije postupilo na ravnopravan način. Imali smo situaciju da je Vladin amandman identičan i prihvaćen, da je jedan amandman našeg kolege prihvaćen, a da su drugi odbačeni. Ili ćemo poštovati jednu praksu koja je bila do ovog saziva, ili menjati, ali onda moramo postupati u svakoj situaciji na identičan način. To je jako važno. Molim predsednika Odbora da onda zakažemo sednicu što pre, jer ovih amandmana već na narednim zakonima, evo naša poslanička grupa i kolega Radojko Obradović, podneo je jedan takav amandman, i želimo da vidimo kako će se ponašati po tom amandmanu Odbor za ustavna pitanja.
Reč ima narodni poslanik Milica Vojić Marković.
Gospodine predsedavajući, javljam se po članu 107, jer smo koleginica Milica Radović i ja podnele ovaj čuveni amandman o kome se ovoliko priča, zato što ne želimo da jednostavno taj amandman na takav način bude odbačen. Potpuno sam sigurna i stojim iza toga da je taj amandman i kvalitetan i u materiji i iznad svega gramatički ispravan. Ne bih volela da sada razgovaramo o tome da li umemo gramatički i ispravno da napišemo amandman? Umemo.
Molim vas, gospodine Cvijan, iskreno da vam kažem, vama sam dao reč, jer je čovek pre vas reklamirao povredu Poslovnika i dao sam vam kao predsednika Odbora za ustavna pitanja, da date obrazloženje, ali mimo Poslovnika. Hajde da završimo, ovakvom raspravom mi nećemo doći nigde, ovo treba, postavilo se jedno ozbiljno pitanje, ljudi su jako bitni, treba da se raspravi na odgovarajućem odboru, jer to ovde ja ne mogu da rešim. Pridržavam se člana 163. gde kaže kada nadležni odbor nepotpune amandmane odbije, ne raspravljamo o njima. Mislim da zaslužuje da na posebnom odboru vi to raspravite, usaglasite i onda ćemo izbeći ovakva pitanja.
Nisam se javio za repliku, samo zato što je pomenuto moje ime, da nešto loše kažem, čak naprotiv, da podržim. Dakle, ja nisam ni u jednom momentu rekao da su amandmani bili gramatički neispravni, samo sam obrazlagao kada dozvoljavamo novi član i iz kojih razloga. Mislim da je to korektno sa moje strane, siguran sam da će ministarka imati želju da pročita amandmane koji su odbačeni, a ako se slaže kolega Palalić, na prvom sledećem odboru ćemo redefinisati pravila koja se primenjuju, nisu iz neke zle namere, iz ovog ili onog razloga, favorizacija jednih predlagača u odnosu na druge, neki amandmani odbačeni, a neki nisu. Dakle, imamo tehnički grešku, imamo nejasan Poslovnik, i što se kaže, samo želim da time završimo diskusiju. Nema nikakve zlonamernosti, prvi sledeći put raspravićemo o novoj politici, odnosno, novom tumačenju Poslovnika. Hvala.
Hvala. Za reč se javlja Milica Radović, po kom osnovu? Po amandmanu. Izvolite.
Pre nego što krenem na obrazlaganje svog amandmana, moram da kažem da čak i ako je Poslovnik nejasan ili ne precizan, gospodin Cvijan je pravnik i on mora da upotrebi pravničku logiku. Naš amandman, amandman koleginice Vojić Marković i moj je istovetan sa amandmanom Vlade, koji je prihvaćen i postao sastavni deo ovog teksta zakona. Iz tog razloga nema nikakvog osnova da on danas bude odbačen. Neću da trošim vreme poslaničke grupe. (Predsedavajući: Molim vas, rekli ste da raspravljamo o amandmanu koji ste ovde dali na član 1. ovog dnevnog reda, a vi sada ulazite u repliku. Nećemo nigde doći tako. Molim vas, pređite na amandman, završilo smo i povredu Poslovnika i replike, sada prelazimo na ovaj amandman. Molim vas da ispoštujte to. Izvolite.) Sad vas molim da mi vratite vreme, kako bi imala mogućnost da obrazložim svoj amandman.
Samo poništim vreme, ponovo se javite.
Hvala vam gospodine potpredsedniče. Mi ponovo govorimo o poljoprivrednicima u ovom predlogu zakona. Naime, tražimo da poljoprivrednici dobiju status osiguranika u smislu člana 22. ovog predloga zakona. Na prethodnom zakonu, Zakonu o zdravstvenoj zaštiti se pokrenula jedna vrlo ozbiljna i kvalitetna rasprava u pogledu amandmana koji smo, koleginica Vojić Marković i ja podnele, kojim smo tražili ovo isto. Dobila sam utisak, na osnovu rasprave koje je protekla, da bi gospođa ministar možda bila voljna da prihvati čak ovaj amandman, ukoliko bi ga mi možda malo preciznije definisali, ukoliko bi dodali da se to odnosi na poljoprivrednike do 0,5 hektara zemljišta. Apelovala bih na vas, ukoliko naravno taka volja postoji, mi smo vrlo radi da taj amandman preciziramo i ispravimo. U samom obrazloženju, zašto se amandman odbija, mislim da Vlada polazi od nerealnog sagledavanja sadašnjeg stanja i položaja srpskog seljaka. Naime, ne govorim o seljacima koji obrađuju desetine hektara zemljišta, govorim o prosečnom srpskom seljaku, koji obrađuje možda samo tri hektara zemljišta, koji ima dve krave i koji možda ima IMP traktor, star 30 do 40 godina, i koji po tom osnovu može da zaradi godišnje, svega par hiljada evra, i to naravno, ako ga vreme posluži. Ako bude godina kao što je ova godina bila sušna, čisto sumnjam da možda da zaradi i toliko. Naravno, poljoprivreda u Srbiji nije biznis, ona je puko preživljavanje i naravno da mi smatramo da bi ovaj amandman trebalo da bude prihvaćen, jer bi on rešio položaj velikog broja osiguranika, koji u ovom smislu nisu podvedeni pod to svojstvo. Ne možemo da se ponašamo tako, kao da je poljoprivreda u Srbiji na nivou one koja je u Danskoj, gde farmeri obrađuju po 50 hektara zemlje, ovde se radi o poljoprivredi kao delatnosti, gde poljoprivrednici bukvalno, u pravom smislu reči, preživljavaju.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dušan Milisavljević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, koleginice i kolege narodni poslanici, ja sam u prepodnevnom delu ovog današnjeg dana pričao o poljoprivrednicima i pričao o nečemu što je isto problem kod nas u ovom Zakonu o zdravstvenom osiguranju, a to je problem da ni studenti nisu adekvatno zaštićeni Zakonom o zdravstvenoj zaštiti i zdravstvenom osiguranju. Prema Zakonu o zdravstvenom osiguranju, potvrđeno je da studenti da do 26 godine starosti, obavezno zdravstveno osiguranje, osiguravaju kao članovi porodica preko roditelja. Ukoliko nemaju roditelje, osiguravaju se sa članom 22. Zakonu po ličnom osnovu, kao studenti, do 26 godine starosti, na teret sredstava budžeta Republike Srbije i iz budžeta Republike Srbije plaćaju se doprinosi za zdravstveno osiguranje. S obzirom da na sreću većina studenata ima roditelje, onda su oni osigurani na osnovu svojih roditelja. Šta je problem? O ovom problemu želim da pričam u ime studenata koji su me ovlastili, i ponovo ponavljam kao i prošle nedelje, i pacijenti da su me ovlastili da pričam u njihovo ime i pričam u ime studenata Pravnog fakulteta u Nišu. Šta je problem? Trenutno zakonsko rešenje predviđa da u slučaju da roditelj studenta nema izmirene doprinose za zdravstveno osiguranje ili kojim drugim slučajem, nema zdravstveno osiguranje, student takođe nema pravo na overu zdravstvene knjižice, a samim tim nema pravo ni na korišćenje zdravstvenih usluga. Namera zakonodavca verovatno jeste da na neki način kazni osobu koja… (Predsedavajući: Gospodine Milisavljeviću, mislim da…) Molim vas predsedavajući, ja sam ovlašćeni predstavnik, imam pravo da pričam.
Ne, ne radi se o tome. Vi imate pravo da pričate, ali se morate držati dnevnog reda. Ovde je amandman dat vezano za poljoprivrednike. Vi ste sada proširili temu na studente itd, koje nije tema ovoga. Vi znači imate pravo, ali morate se držati dnevnog reda, pa vas molim, vratite se na amandman ako imate nešto, ako ne, onda vas molim da odustanete od diskusije.
Hvala vam puno na sugestiji. Insistiraću da se borim za prava studenata, pa ću povodom narednog amandman se javiti i nastaviti problem studenata da vam obrazlažem.
Slažem se da se javite kada to bude vreme. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Da ne bude nova priča SPO u svim Vladama, uključujući i prethodnu Vladu, ukazivali smo na težak položaj naše poljoprivrede i naših poljoprivrednika, iznosili niz statističkih pokazatelja i tražili da država u svim segmentima svog delovanja nizom svojih mera, taj užasno loš položaj poboljša. Jedna od mera, koja bi mogla da poboljša poljoprivrednika je i predložen odličan amandman DSS. Naši poljoprivredni posedi su izuzetno usitnjeni. Prosečna veličina poljoprivredno-obradivog zemljišta je tri-četiri hektara, a ova kategorija ako bi se izvršila pravno tehnička redakcija u okviru nadležnog odbora i vidimo da je ministarka u potpunosti razumela, bila bi jedna u nizu potrebnih mera, koje država mora preduzeti, odnosno ova Vlada u ovom mandatu, jer vreme ističe, zbog nekoliko činjenica koje sve nas treba da zabrinu, da obeshrabre, ali i da probude. Naime, na teritoriji Republike Srbije ima 4800 sela. Ako se ništa ne preduzme u smislu sistemskog rešenja konstantnog pražnjenja sela, mi ćemo samo u narednih pet do deset godina, ostati bez 25% sela ili bez 1200 sela. U zadnjih deset godina u 360 sela se obavljaju samo sahrane, nije rođeno ni jedno dete. Mi smo nacija koja ima više stanovnika starijih od 65 godina, nego mlađih od 15, i zbog toga, bilo koja tema da se pokrene, bilo koji zakonski predlog da bude na dnevnom redu, SPO i DHSS će ukazivati na ovaj problem, jer je po nama opasno ugrožena egzistencija sela. Verujte ministarko, da i u okviru vaših nadležnosti, vi možete dati mali, simboličan, ali bitan doprinos u sklopu svih ostalih mera, koje Vlada, ne da treba da razmišlja da li da preduzme, mere koje mora da preduzme sistemski u svim oblastima delovanja ove Vlade. Ova Vlada može postići dobre rezultate u borbi protiv korupcije i kriminala, može dobiti status za datum za otpočinjanje pregovora, možemo ući u EU, ali šta će nam to značiti ako ostanemo bez stanovništava na seoskom području, ako se dodatno nastavi pražnjenje i ekonomski, ali veoma retkog broja ekonomski zdravih celina na seoskom području. Opšti demografski trendovi pokazuju jedan užasan način bežanja ljudi, upravo zbog toga što smatraju da država ništa ne preduzima u tom pravcu da seljak ostane na svojoj zemlji i da ostane da živi na selu. Zbog toga je ugrožena i bezbednost zemlje. Ugrožena je i ekonomija zemlje. Poljoprivreda je ovakva kakva je. Na kolenima je i dalje naša najveća izvozna grana, ali će i ekonomija zemlje opasno biti ugrožena, jer možete u okviru vaših nadležnosti prihvatiti ovaj amandman i vi ste završili vaš posao što se vas tiče. Kolega Šajn je predložio jedan drugi amandman, koji takođe ima smisla, koji se opet mahom, pored onih socijalno ugroženih porodica, u velikoj meri odnosi i na poljoprivrednike. Sigurno znate da su mnogi momci u godinama od 45. do 50. prinuđeni da idu u Albaniju, da dovode Albanke, jer jednostavno naše Srpkinje ne vide perspektivu na našim selima ionda su prinuđeni… Ne mislimo da je to loše, ali to pokazuje u kakvom su očaju ti ljudi. Ako razgovarate sa njima, a videli ste sada i u zadnjoj kampanji, svi kažu da je država od njih digla ruke. Prihvatanjem ovog amandmana, SPO nema nikada kompleks, bez obzira što je ovo u duhu našeg programa, u duhu naših načela, mi sa puno zadovoljstva osluškujemo način razmišljanja svih političkih stranaka. Svaka politička stranka koja ide u tom smeru, za koji mislimo da je opšti, neće imati nikakav problem da mi podržimo njen politički stav, njenu nameru ili njihov amandman. Zbog toga bih molio da u okviru pravno-tehničke redakcije sa nadležnim odborom prihvatite ovaj jako smislen i korektan amandman.
Hvala. Reč ima gospođa Slavica Đukić Dejanović. Izvolite.
Pitanja vezana za pravno-tehničku redakciju nikako ne bi mogla biti sporna u ovako korektnom dijalogu koji na moje veliko zadovoljstvo imamo, ali se ovde radi o finansijama. Timešto smo proširili prava, a u vezi sa članom 22. Zakona o zdravstvenom osiguranju i što smo obezbedili da imunizacija, da skrininzi i da prava samohranih roditelja dece do sedam godina na zdravstvo budu apsolutna, mi smo apsolutno iscrpli one okvire koje u ovom momentu zdravstvo ima iz svih razloga o kojima smo danas u više navrata govorili. Nema ni jednog jedinog razloga da u svim narednim aktivnostima, posebno kod novih tekstova i Zakona o zdravstvenoj zaštiti i o osiguranju, poljoprivrednici zaslužuju zaista jedan drugačiji tretman i moraćemo da imamo finansijsku osnovu da bismo to mogli da realizujemo. Još jednom ponavljam da oni poljoprivrednici koji imaju manje od pola hektara imaju uslova da postanu korisnici stalnih novčanih pomoći po propisima o socijalnoj zaštiti, a to znači da su apsolutno u ovom članu već. Mnogi od njih i ne znaju za to pravo i funkcija svih nas, pa i poslanika je da zaista uputimo ljude za korišćenje ovog prava.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, naravno da ću podržati ovaj amandman. Kao predsednik Narodne seljačke stranke meni je obaveza da podržim sve amandmane, ma ko ih predložio. Dakle, da ih je predložila i stranka bivšeg režima, ja bi ih podržao. Smatram da su seljaci napravili ovu državu modernu. Dakle, i Karađorđe i Miloš Obrenović su bili seljaci, kaošto znate. Svaki dan kada uđemo u Skupštinu pogledajte malo desno, stoji Karađorđe i drži ova tri prsta. Dakle, za njegovo vreme bilo je para i za seljake, bilo je para da se pravi i država, bilo je para i da se plati Turcima porez, bilo je para da se i zemlja stvara i da se zemlja ne zadužuje. Bilo je para i da se leči narod onoliko koliko je u ono vreme lečen i u nekim drugim krajevima. Ovaj amandman u potpunosti podržavam. Seljaci su mučenici. Već sam rekao da nemaju pravo ni na godišnji odmor, ni na letovanje, ni na zimovanje. More nije videlo 99% seljaka. Onaj 1% je služio mornaricu. Takva vrsta stanovništva ako ostane bez socijalne zaštite, a tih pola hektara, o kojima ste govorili, može samo da dovede do sledećeg, da domaćini koji imaju dva, tri hektara, moraju dva i po da prodaju, da bi uživali ono što uživaju nezaposleni ljudi i socijalni slučajevi. Poruka koju šaljemo jeste da neko sa pola hektara ima pravo na obavezu zdravstvenog osiguranja o trošku države, a da onaj ko ima malo više od pola hektara je vrlo loš. Šaljemo poruku da je bolje biti socijalni slučaj, nego seljak. Verujem da nema novca, ali bi se za zemljoradnike moralo naći. Još nešto hoću da kažem. Nisu nama krive političke stranke i nisu nama krivi narodni poslanici iz drugih političkih stranaka, mi seljaci smo sami krivi za stanje koje nas je snašlo. Jeftino smo prodali svoje glasove. Kada nam uzmu glasove, posle glasova ide sve drugo. Zato su seljaci u položaju da su dobri samo da rade, da ratuju i plaćaju porez, onoliko koliko u ovom trenutku mogu. Dakle, u ovo vreme nekog lažnog evropejstva, gde mislimo da će Evropa biti zemlja dembelija, gde se podržavaju razne dugine boje, gde se podržavaju razne lažne vrednosti, uvek ću se opredeliti da podržavam Srbiju i tradicije, Srbiju njiva, šljiva, Miloša, Karađorđa, a ne Srbiju duginih boja. Hvala vam.
Hvala. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Nebojša Zelenović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nebojša Zelenović. Izvolite.
Poštovana ministarko zdravlja, poštovani predsedavajući, ponovo pričamo o onoj temi o kojoj smo pričali u toku prepodneva. Vezana je za predloge zakona iz oblasti zdravstvene zaštite. Ovaj put je to zdravstveno osiguranje, ali je ista tema zapravo, ista je stvar u pitanju. Ono što sam predložio kroz amandman vidim da nije prihvaćeno. Nije prihvaćeno ni na Odboru za zravlje, ali jako je bilo bitno na Odboru za zdravlje to što pojedine koleginice i kolege nisu ni razumele o čemu se zapravo radi. To je ključna stvar. Za sve vreme trajanja Odbora za zdravlje neki su vrteli glavom, a nekima nije bilo jasno. Dakle, da pojasnim stvar. Nama u Zakonu o zdravstvenom osiguranju je potrebna ozbiljna reforma. Ova izmena člana 22. zaista je ne bih nazvao kozmetičkom, jer kao predstavnik DS satram da, DS podržava svako proširenje prava i tu nema spora, ovo nije dovoljno. To je ono što je ključno. Dakle, ovo nije dovoljno. Mi sada imamo situaciju da deca, trudnice i porodilje poljoprivrednika i preduzetnika, koji nisu platili doprinos, ne mogu da se leče. To je suština. Pokušljo sam nekom pravničkom gimnastikom da umetnem ovde taj amandman i on nije prihvaćen. Iskren da budem, njemu nije ni mesto ovde, ali ne vidim ni jedan razlog zašto sad svi ovde ne bi mogli da se složimo da deca u Srbiji treba da se leče sva pod jednakim uslovima. Hajde da se složimo oko toga. Sva deca u Srbiji treba da se leče. Ne znam da li neko ima problem sa tim? Hajde da im sada to omogućimo. Kako da im to omogućimo kada meni svakog dana dođu u kancelariju bar po dva čoveka koji traže osiguranje? Oni ne traže osiguranje za sebe, govorim o poljoprivrednicima. Oni ne traže da se oni leče, svesni su da nisu uplatili doprinose i svesni su i da je suša i da nemaju novc i da imaju preče stvari i slično, ali govorim o njihovoj deci. Sada ću vam na jednom primeru pokazati kako to funkcioniše u celom sistemu. Dakle, ako imate ženu poljoprivrednika trudnicu, ona treba do tog trenutka dok se ne porodi da obavi niz preventivnih pregleda, i stomatoloških i opštih i ginekoloških, ali ona to ne može da uradi zatošto nema knjižicu. Onda imamo situaciju da ne mogu ni lekari da joj pruže odgovarajuću zdravstvenu zaštitu, na koju ima pravo, jer je neće niko primiti u domu zdravlja. Onda naši izabrani lekari, izabrani ginekolozi, izabrani stomatolozi ne mogu da zarade svoju platu, jer neće ispuniti plan, jer ti ljudi uopšte nisu u sistemu. Dakle, tu trudnu ženu ovaj naš zdravstveni sistem ne vidi dok ne dođe u bolnicu da se porodi. Šta ćemo sa analizom njenog zdravstvenog stanja i kakvo će da bude dete koje se rodi? Hajde da pričamo o tim stvarima. To su bitne stvari. Mi imamo problem sistema. Imamo problem da naš sistem ne prepoznaje trudnicu koja nema overenu knjižicu dok ne dođe da se porodi, a imali smo šest meseci da se ozbiljno pozabavimo njenim zdravljem i da utičemo na zdravlje deteta. Kako će onda izabrani lekari da zarade platu? Kako će stomatolozi da zarade platu? Da ne pričam o tome kakva je situacija stomatologije. Mi nikad krezaviji nismo bili, a sad smo još srezali stomatologe, pa imamo prepolovljene stomatološke službe, ali to sada nije tema. Tražim od vas poseban osnov osiguranja za decu i ništa više od toga. Molim vas da vi pronađete način, pošto s obzirom na ograničenja po Poslovniku, nisam mogao da dam bolji predlog, odnosno bolji amandman od ovog koji sam dao, ali problem nismo rešili. Ovaj amandman nije usvojen, deca i dalje ne mogu da se leče i mi smo tu gde smo bili pre nego što je ovaj zakon donet. Hvala.
Reč ima ministarka Slavica Đukić Dejanović.
Sadržaj smo predložili Vladi i Ministarstvo finansija u ovom momentu nije pronašlo način, ali je to stalni zadatak ovog ministarstva.
Reč ima Nebojša Zelenović.
Samo ću kratko. Ovo nije dobar odgovor. Dakle slažem se ali kada meni sledeći put budu dolazili građani koji su čitali u novinama ili vas gledali na televiziji kada ste rekli – sva deca u Srbiji mogu da se leče, ja ću im reći – nije da vam ne da ministarka zdravlja, nego vam ne da gospodin Dinkić da se lečite. Onda će valjda njima biti lakše. Svejedno ljudi neće moći da se leče. Hajde da izađemo iz tog začaranog kruga ko daje ko oduzima, ko ima prava. Ne mogu da prihvatim da ministar Dinkić može ili ne može nešto da prihvatiu vezi lečenja dece. Ako imamo član 68. Ustava i on kaže ko se na koji način leči, ako ne može u skladu a zakonom onda iz javnih prihoda. Šta tu ima ministar Dinkić da može ili ne može, da hoće ili neće. Koga se to ovde tiče? Dajte da se leče deca i ništa više od toga.
Reč ima ministar Slavica Đukić Dejanović.
Član Ustava koji ste pomenuli kaže – u skladu sa zakonom. Dakle, u skladu sa Zakonom o zdravstvenom osiguranju. Ono što smo pričali, ne ja, nego svi mi iz Ministarstva, ne može biti žrtva neplaćenog doprinosa ni dete ni trudnica ni porodilja godinu dana posle porođaja. To mora regulisati država na način kako smo to više puta objašnjavali da smo učinili. Objašnjenja su bila ta. Nisam govorila na način kako ste vi sada govorili, a želim što pre da tako govorim. Međutim moramo biti svesni da svaka usluga mora od nekog biti plaćena. Ne postoji mogućnost besplatne zdravstvene zaštite. Zdravstvo je vrlo skupo i neko mora da plati. Potpuno se slažem sa vama da to treba da bude prioritet države. U ovom momentu nije bilo takvih razmišljanja, ne zbog toga što neko od vas i mene manje voli decu, manje brine o populacionim parametrima, manje brine o porodiljama itd, nego zbog toga što smo već išli na proširenje u odnosu na prethodni period koji je iza nas. Dakle nismo imali ni ovo što smo sada proširili. Uvek je to prilika kada govorimo o proširenjima prava na zdravstveno osiguranje, da vidimo ko bi još mogao i šta bi još bilo. U ovako teškoj ekonomskoj situaciji ići na proširenje, slažem se sa vama, iz neke skromnosti govorim o kozmetičkim, jer mislim kao i vi, da je neprimereno da bilo koje dete, bilo koja trudnica, nezavisno od toga da li su osigurani ili nisu, da li je za njih neko platio usluge, da princip solidarnosti mora da im obezbedi zdravstvenu sigurnost. Upravo zbog toga koristim termin kozmetički dok se vaš amandman ne realizuje. Zaista ću se zalagati, ali to ne znači da kada smo malo proširili prava da možemo da idemo mnogo, jer želje su jedno a finansijska realnost je drugo.
Da li se javljate po povredi Poslovnika? Prijavite se. Izvolite.
Povreda Poslovnika, član 107. Zaista je nekorektno da na ovakav način prebacujemo odgovornost. Povreda je dostojanstva Skupštine i da prozivamo pojedine ministre. Ako ćemo na takav način da odgovaramo, ovo stanje je još iz vremena gospodina Cvetkovića kada je bio ministar finansija. Gospodin Dinkić je u saradnji sa gospođom Đukić-Dejanović omogućio da samohrani roditelji i deca do sedam godina mogu da koriste pravo na besplatno zdravstveno osiguranje. Mislim da gospodin Dinkić u ovom trenutku ima jako veliku obavezu da smanji javni dug i budžetski deficit koji smo nasledili. Apsolutno ne bi imao ništa protiv da ova prava besplatnog zdravstvenog osiguranja, koja su u skladu sa preporukom za svetske zdravstvene organizacije, omogući i za šire kategorije stanovništva. Najavio je da će od 1. januara 2014. godine ovo pravo imati i žene koje održavaju trudnoću i mislim da kada govorimo treba da koristimo argumente. Hvala.
Molim narodne poslanike da u svojim izlaganjima ne vezuju događaje za pojedine ličnosti, ni zakone. Iza svakog zakona stoji Vlada, prema tome molim vas u tom smislu da se ponašate. Reč ima narodni poslanik Nebojša Zelenović po replici i završamo sa replikom.
Biću vrlo kratak. O čemu se ovde radi? Mislim da je jako neumesno ulagati povredu Poslovnika na ovako ozbiljnu temu. Niko ovde nije hteo nikog da vređa. Samo govorim o tome da moramo, svako od vas u Vladi mora da preuzme svoj teret odgovornosti. Ne može gospodin Dinkić da nešto daje i da nešto uzima, da nešto hoće i da nešto neće. Ovde je Ustav vrlo jasan. Slažem se da nema para, svi smo konstatovali da nema para ali će nas ovo sledeće godine više koštati. Ovo što mi sad hoćemo, preventivu koja će nas koštati hiljadu puta više u budućnosti. O tome govorim. Trudnica koja ne odradi preventivne preglede u periodu trudnoće, ne znam kako će se dete roditi i šta ćemo mi sa tim detetom kada se dete rodi. Koliko će to koštati ovaj sistem, da ne pominjem nesreću. Molim vas da omogućimo da se trudnice i sva deca u Srbiji leče. Toliko.
Gospodine Zelenoviću dužan sam da vam nešto kažem. Izdvajajući zadnji deo reči koji ste govorili, potpuno se slažem ali morate priznati da ste u prethodnom izlaganju uvredljivo se izjasnili o ministru i mislim da je pravo narodnog poslanika da reklamira povredu Poslovnika. Prema tome, molim vas, a u vašu raspravu i u diskusiju neću da ulazim ako ste u toku dnevnog reda. Reč ima ministar Slavica Đukić Dejanović.
Nostalgično sećajući se vremena kada smo samo uzimali zdravstvenu knjižicu kada se razbolimo, a sve ostalo je bila briga lekara i zdravstvene službe, moram sa zadovoljstvom da konstatujem da se nikada nije desilo da se faktura vezano za dete bez obzira da li je osigurano ili nije, ili za majku ili za porodilju vrati. Ne možemo popularisati takav način zaštite. Ovo je važilo i u periodu kada je gospodin Koštunica bio premijer i kada je gospodin Mirko Cvetković bio premijer, a važi i sada.
Reč ima Dušan Milosavljević.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarka, nastaviću ono što sam malopre počeo, a radi se o problemu zdravstvenog osiguranja dece i studenata, s obzirom da je amandman širi i da obrazlaže probleme dece i majki. Skoncentrisaću se na studente i reći ću da sam zamoljen i dobio sam ovlašćenje od studentske asocijacije pravnika da ukažem na probleme sa kojima se studenti sreću u Srbiji. Šta predviđa sadašnji zakon? Prema Zakonu o zdravstvenom osiguranju utvrđeno je da studenti do 26 godine starosti imaju obavezno zdravstveno osiguranje. Osiguravaju se kao članovi porodica preko roditelja.
Gospodine Milosavljeviću molim vas. (Isključen mirkofon.) (Dušan Milosavljević, s mesta: Pričamo deci, deca su do 26 godina starosti.) Isključio sam vaš mikrofon, gospodine Milosavljeviću. Vi se ne čujete. Izvolite, gospodine Zelenoviću. Želite li povredu Poslovnika?
Povreda Poslovnika, član 27. Molim vas da pročitate o čemu se radi u amandmanu, da biste mogli čoveku da oduzmete reč. Dakle, radi se o osiguranju, o proširenju prava na osiguranje. Ja sam govorio o deci i trudnicama, a čovek je govorio o studentima, deci koja se redovno školuju do 26. godine. Nemate prava da se tako ponašate. Čovek treba da govori, u temi je, govorimo o amandmanu. Molim vas da mu date reč. Hvala.
Gospodine narodni poslaničke, mi ovde treba da se naučimo da poštujemo dnevni red i da budemo dostojanstveni u tom pogledu. Nije ni primereno, morate priznati, da počnete da pričate u bilo kom momentu o problemu koji vas muči. Možda to može kod drugih predsedavajućih, ali meni to smeta. Ne poštujete vi, vređate Poslovnik, vređate Skupštinu kada počnete da pričate van dnevnog reda. Dozvolite da se usredsredimo na zakon i da to privodimo kraju onako kako je to dostojno. Povreda Poslovnika, izvolite.
Član 106, govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Želim da pričam o ponuđenom amandmanu gospodina Zelenovića. Vi mi upravo ne dozvoljavate da ispričam moje izlaganje povodom njegovog amandmana. Namerno ili ne, izostavljeni su studenti, iako se deci i studentima priznaje isti status, čak i istim stavom člana 22. reguliše se zdravstveno osiguranje dece i studenata. Želim to, pošto gospodin Zelenović želi da proširi to svojim predlogom amandmana, a vi mi uporno ne dajete, i to mi ne dajete vrlo bezobrazno. Isključujete me i neparlamentarno rukovodite sednicom. Znači, kršite ulogu predsedavajućeg. Molim vas, dozvolite mi da završim svoje izlaganje, jer je izlaganje u sklopu amandmana.
Možete se izjasniti da se u danu za glasanje glasa da li sam povredio Poslovnik ili ne. Nastavljamo po dnevnom redu. Da li zahtevate da se glasa o povredi Poslovnika?
Pa, prekršili ste pravo da pričam o studentima. Svakako je da tražim da se glasa o vašem predsedavanju, tako je.
U danu za glasanje će se narodni poslanici izjasniti da li je došlo do povrede Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić, povreda Poslovnika.
Neću biti strog. Reč je o čl. 27. i 19. Ja vas molim, najlepše vas molim, ne radi se ni o mojoj grupi, niti intervenišem zbog toga. Poznate su ogromne razlike, šanac između nas i DS, ali je neverovatno, molim vas da se skoncentrišete i da vodite u smislu člana 27. ovu sednicu kako treba. Ostavlja veoma ružan utisak. Ljudi su objasnili u čemu se povreda sastoji. Ona je očigledna i farsa je razgovarati o toj povredi ili glasati o njoj u danu za glasanje. Mislim da se ova situacija vrlo jednostavno prevazilazi tako što ćete čoveku dati reč da nastavi tamo gde je stao, jer svima nama ovde, bili u političkim razlikama ili ne, evidentno je jasno da je čovek imao pravo da obrazloži amandman. Nemojte molim vas, šta drugo da vam kažem.
Prihvatam. Reč ima narodni poslanik Radojko Obradović, po amandmanu.
Amandman kolege Zelenovića je odličan amandman i mi ćemo ga u danu za glasanje podržati. Istine radi, ono što nedostaje obrazloženju zakona, ne postoji nikakva finansijska analiza da vidimo koje od ovih kategorija lica koja se dodaju, kakve troškove Fondu proizvode.Ako nešto nedostaje u obrazloženju, nedostaje taj podatak. Druga stvar, koleginica Novaković je danas pre podne iznela nekoliko podataka i potpuno se slažem sa njom. Postoji mnogo prostora za uštede u zdravstvenom sistemu. Ako hoćemo da rešimo neki problem, onda ćemo naći rešenje. Postoji mogućnost da se uštedi u budžetu, postoji mogućnost da se uštedi u zdravstvenim ustanovama, ali ako postoji problem, a složili smo se da postoji, onda treba da prihvatimo amandman i da u nastavku rešimo i iznađemo sredstva. Siguran sam da to nisu sredstva koja su nerešiva i možemo da otklonimo i značajno popravimo kvalitet ovog zakona.
Hvala. Reč ima narodni poslanik gospođica Aleksandra Jerkov.
Zahvaljujem, gospodine potpredsedniče. Mi ćemo kao poslanička grupa isto tako podržati ovaj amandman. Gospođa Đukić Dejanović nije u mogućnosti da ga prihvati, s obzirom na to da ona ne predstavlja ovde svoje ministarstvo. Ona je ovde ovlašćeni predstavnik Vlade. Vlada ne prihvata taj amandman, ali koliko sam shvatila, ona lično ne bi imala ništa protiv da se taj amandman usvoji, ukoliko bi postojala sredstva. Sva sreća pa nije Vlada ta koja donosi odluku o tome koji će amandman biti usvojen, a koji neće usvojen. Sva sreća pa nije Vlada ta koja na kraju odlučuje kako će zakon da izgleda. To je ova Narodna skupština i mišljenje Vlade narodne poslanike ne obavezuje da glasaju na jedan ili na drugi način. Zato pozivam kolege da u danu za glasanje prihvatimo ovaj amandman, s obzirom na to da to objašnjenje da za ovakve stvari nema para nije nešto što može biti prihvatljivo u Narodnoj skupštini. Te nema para za poljoprivrednike, nema para za porodilje, nema para za trudnice koje su na održavanju trudnoće. To smo imali kada smo usvajali budžet. Nema para za decu, nema para za ove, nema para za one, a u budžetu smo videli da zato za druge stvari ima više nego dovoljno para. Mi kada smo usvajali budžet, ja sam, podstaknuta jednom suludom cifrom u tom budžetu, postavila poslaničko pitanje Aleksandru Vučiću – koliko zaposlenih ima u BIA, jer za plate za BIA izdvajaju milijarde dinara i meni je bila misterija kako to da za plate u BIA postoje milijarde dinara, kako to da za sportske klubove postoje pare, kako to da postoje pare za razne čudnovate službe, kontra službe ili tajne službe, a vidimo da za ovakve stvari nema para. Zato, pozivam kolege da bez obzira na mišljenje Vlade usvojimo ovaj amandman, jer ova skupština ima tu prednost u odnosu na Vladu, da je ona ta koja donosi zakone, a ne Vlada, jer samo u ovom domu ovde, u ovoj sali ovde, rade direktno izabrani predstavnici građana i zakoni će izgledati onako kako to kaže Skupština i kako to odluče poslanici ovde, a ako poslanici odluče da se ovaj amandman prihvati, onda će morati da se nađu pare za takve stvari ili će Vlada da ne poštuje zakone, što je onda mnogo dublji problem od ovog o kome sada trenutno pričamo. Hvala.
Hvala. Da li neko želi repliku možda? Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada neko priča za obrazloženje Vlade – nema para, nema para, prvo moram da postavim pitanje, kada se pričalo o poljoprivredi, koliko je agrarni budžet po Zakonu o budžetu za 2013. godinu veći i u nominalnom i u procentualnom iznosu, nego za 2012. godinu? Ovo je replika na izlaganje prethodnog govornika. (Poslanici poslaničke grupe DS dobacuju: Koga je spomenula?) Poslaničku većinu. Ako neko kaže da nema para za trudnice, vrlo me interesuje… (Predsedavajući: Molim vas, nemojte dobacivati.) … zašto takve stavove nije imao za prethodnu Vladu, kada je podržavao tu istu prethodnu Vladu. Kada neko kaže – nema para, neka preduzme i preuzme svoju individualnu odgovornost zato što je podržavao Vladu koja je dovela Republiku Srbiju na ivicu finansijskog opstanka. Kad to konačno preuzmete, taj deo odgovornosti, onda imate pravo da ona davanja iz budžeta koja su veća nego kada ste vi podržavali tu Vladu, kritikujete i ovu Vladu.
Hvala. Narodna poslanica Aleksandra Jerkov, replika.
Meni možda neke stvari mogu da se spočitaju, ali da se nisam zalagala za trudnice, to apsolutno niko ne može da kaže. Kada je Tomica Milosavljević ukinuo punu platu trudnicama koje se nalaze na održavanju trudnoće, pet godina sam svake godine tražila da se to obezbedi, kada nije moglo u republičkom budžetu, zbog toga što je on to nazivao politikanstvom, postarali smo se, tamo gde smo mogli, u budžetima lokalnih samouprava budu obezbeđene pare za trudnice. To kolika su davanja za poljoprivredu, nema veze sa onim o čemu se radi. Vi ste ušli u salu, pa mogu sada shvatiti da ne znate o čemu se radi, ali molim vas, nemojte se javljati za reč van teme, ako se nije dozvolilo prethodnim govornicima. Molim i vas, predsedavajući, ako svako može da govori šta hoće, dajte onda da svako može da govori, a ne samo neki da mogu da govore o čemu god hoće, a neki ne mogu ni o temi dnevnog reda. Molim vas da obratite pažnju na to.
Molim vas da kada vodite raspravu, vodite računa da ne spomenete ime ili partiju. Čim spomenete partiju, moram da dam reč šefu poslaničkog kluba. Prema tome, tu morate biti oprezni. Replika, Veroljub Arsić. Izvolite.
Hoćete da kažete da niste spominjali da nema para u poljoprivredi… (Predsedavajući: Gospodine Arsiću, molim vas, pošto se ministarka prva javila, ona ima prednost.) Molim vas da završim, pošto ste mi dali reč. Mislim da i gospođa ministar neće imati ništa protiv. Hoćete da kažete da niste spominjalipoljoprivredu u svom izlaganju? Da nađemo stenogram i da pogledamo? Jeste, spominjali ste poljoprivredu i to znači da ova Vlada ne vodi računa o poljoprivrednicima. Kada ste podnosili te amandmane i kada su oni bili odbijani, zašto ste podržavali tu Vladu? Kada se sa nečim ne slažem, ne prihvatam činjenice kao realnost i onda imam prava i da ne podržavam nešto. Ako ste podržavali tu Vladu, i sami ukazivali na problem koji ta vlada ne rešava i kroz tu podršku Vladi, vi ste svakako i saučesnik u tome šta je ta vlada radila. Ako to niste mogli da uradite dok ste bili poslanik vladajuće većine, odnosno bivšeg režima, nemojte nama da spočitavate to što sada na ovakav način moramo da rešavamo finansijske probleme u zemlji. Ne može niko da ubedi nikoga više u Srbiji da sva ova zaduženja, koja su nastupila u rebalansu za 2012. godinu, da je kriva ova vlada, nego je kriva Vlada gospodina Cvetkovića koju ste vi podržavali. Prihvatite taj deo odgovornosti. Kada rešimo situaciju sa finansijama u republici, budite sigurni da će biti više para i za poljoprivrednike, i za penzionere i za trudnice koje održavaju trudnoću.
Reč ima ministarka Slavica Đukić Dejanović. Izvolite.
Vlada je prepoznala problem o kojem govori gospođica Jerkov i dala amandman na član 96. koji kaže da će trudnice imati 100% plaćenog bolovanja, i to tako što će 65% sredstava se dobijati iz Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje, a iz budžeta Republike Srbije 35%. Ali, procenila je da je to moguće od 1. januara 2014. godine. Prema tome, zaista svi mi mislimo o istim kategorijama. Izbori su daleko, još tri i po godine, koliko još ima, tako da možda nema razloga da oko ovih stvari koje uopšte nisu sporne da se namećemo i nadmećemo ko više brine. Jasno je da poslanici više nego odgovorno obavljaju svoju poslaničku funkciju, bez obzira kojoj političkoj opciji pripadaju.
Aleksandra Jerkov, replika. Ali, molim vas da odustanete od replike. Mislim da je više besmisleno replicirati. (Slavica Đukić Dejanović, sa mesta: Javila se po mojoj replici.) Ona se ranije prijavila. Nije na vašu repliku, nego na repliku gospodina Arsića. Prema tome, molim vas, vi ste izazvali repliku i završavamo s replikama. Pošto ima dosta prijavljenih, pročitaću ih. Prvo ide Borislav Stefanović, Snežana Stojanović Plavšić, Vesna Kovač, Mirko Čikiriz i Nebojša Zelenović. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Poštovana ministarko, naravno da podržavamo ovaj amandman, ali je isto tako veoma važno da u ovoj Skupštini pokušamo neke stvari što je više moguće da razjasnimo i građanima, ali i međusobno. Prvo, narodni poslanici služe tome da iznose svoje mišljenje i da kritikuju poteze Vlada ili vladajuće većine. To, uvaženi generale, morate i vi da prihvatite, čak i kada vam to često deluje kao potpuno besmisleno. Verujte, i nama puno toga s ove strane deluje besmisleno, ali je takav Poslovnik, manjkav je i treba ga menjati i nadam se da ćemo tu imati neki dogovor u budućnosti. Što se tiče drugih stvari, ovaj amandman nije populistički, on ide potpuno po liniji jednog humanog, ako hoćete, i socijal-demokratskog principa koji je zajednički mnogima od nas u opoziciji, ali i onima u vladajućoj koaliciji. Isto tako je činjenica da je resor zdravstva u svim vladama u poslednjih ne znam koliko godina, držala jedna stranka koja sada drži finansije. Nama je s te strane drago da SPS pravi, kako ste rekli, proširenje u okviru mera koje su donete. To proširenje podržavamo, da se razumemo. Isto tako, da bi se još bolje razumeli, kada smo ovde raspravljali o budžetu Republike Srbije, ukazali smo na ove manjkavosti, o kojima se sada i vi i mi slažemo. Odgovor je tada bio da za te stvari ne postoji politička volja. Za neke stvari ste, što se tiče političke volje krivi vi iz SPS, tako nam je rekao ministar, a za neke stvari, kako vi kažete, kriv je ministar finansija. Prema tome, to je činjenica i to je istina. To je ono što će nažalost da plate, ne vi i ne mi, nego će platiti upravo te trudnice. To je ono što mislim da je možda, uvaženi kolega iz većine, trebao da kaže, a ne da se ovde iznose stvari koje nekoincidiraju sa istinom. Znate, izjava da je prethodna Vlada dovela Srbiju na ivicu propasti, što se tiče finansija, doprinela je jedino tome, osim kastigovanja jedne partije, da ono malo investitora što je čekalo, da se razbežalo, a da se ta užasna i katastrofalna Vlada Mirka Cvetkovića zaduživala 53 evra dnevno, a ova 143 evra dnevno. Hajde sada da to izmerimo, i to naravno nema veze sa ovim amandmanom, ali jednako koliko nema ovo veze što govorim o amandmanu, nije imalo veze ni ono što smo čuli malo pre. Prema tome, kada ste pravili budžet, uvažena ministarko, a budžet se ne pravi samo tako što se napravi na Vladi pa se donese kao predlog na Skupštini, jer ga Skupština usvaja, nego postoji politički dogovor. Tu je veliki problem. Vi ste tu žrtva koliko su i građani žrtva, zato što vi tačno dobro znate, žena ste iz struke, žena koja je možda mnogo ranije trebala da preuzme ovaj resor, vi ste osoba pred čijim su očima te milijarde koje su mogle da odu sada na ove namene o kojima pričamo, za trudnice, za preglede i sve ostalo, o čemu mnogo bolje znaju moje kolege i te pare su otišle na Staru Planinu, na skijališta, te pare su otišle na hiljade i hiljade drugih stvari i to svi oni znaju i slažu se. Problem je samo onda kada mi to pitamo i onda kažu da nema političke volje. Ne znam šta to znači, ali kada kažete da su izbori daleko i kada ste rekli tri i po, pomislio sam tri i po meseca. Možda ste se zbunili. Hvala. (Veroljub Arsić, s mesta: Replika.)
Ne znam po kom osnovu, Arsiću? (Veroljub Arsić, s mesta: Spominjao me je kao kolegu.) Nemojte, molim vas. Mislim da stvarno nemate osnova. (Veroljub Arsić, s mesta: Onda, po amandmanu.) Morate čekati redosled. (Veroljub Arsić, s mesta: Po Poslovniku.) Po Poslovniku, možete. Izvolite.
Član 106. Poslovnika, zato što kada je prethodni govornik davao svoje mišljenje, jeste diskreciono pravo predsedavajućeg da odredi da li narodni poslanik ima prava na repliku ili nema, ali ako gospodin okrene pogled, pruži ruku i kaže – narodni poslanik iz vladajuće većine, koji je maločas govorio, jedino nije izgovorio moje ime. Tako da smatram da imam prava na repliku, pogotovo zbog Poslovnika, koji je sada važeći, koji ćemo svakako da promenimo, Poslovnik koji nismo mi doneli nego vaša vladajuća većina. Ne samo Poslovnik, promenićemo Srbiju, promenićemo loše navike, promenićemo to da su se ministri prema državi odnosili kao da je to neka tuđa država, kao da nije njihova, promenićemo to da prestanu da rade za sebe nego za narod, jer su ih narodni poslanici birali da budu ministri u Vladi Republike Srbije.
Mislim da nisam povredio Poslovnik. Gospodine Jovanoviću, po Poslovniku?
Poštovani predsedavajući, uvažena ministarko, pozivam se na odredbu člana 106. i 107. Poslovnika, imajući u vidu da je već duže vreme ova rasprava otišla van dnevnog reda. Što se tiče skeptičara koji sumnjaju u to da li će ova Vlada funkcionisati još tri i po meseca, tri i po godine ili možda osam godina …
Molim vas, gospodine Jovanoviću.
Izvinjavam se. Na taj način su reagovali moji prethodnici. Neka ti skeptičari, imam pravo na obrazloženje …
Nemate prava. (Neđo Jovanović, s mesta: Imam pravo, prozvana je SPS.) Narodni poslaniče, isključio sam vam mikrofon. Reč ima Snežana Stojanović Plavšić [[Slavica Saveljić, s mesta: Pravo na repliku.]] Po kom osnovu?
Pomenut je ministar finansija. U kontekstu ovoga da je novac otišao na Staru Planinu, a da je mogao da se da i trudnicama. Imamo 90 milijardi duga za kamate, pa je i taj novac mogao da ode na ime porodilja. (Predsedavajući: Molim vas, reklamirali ste povredu Poslovnika?) Ne. Tražila sam repliku. (Predsedavajući: Onda nemate prava.) Kako nemam pravo? Zamenik sam šefa poslaničke grupe. Pomenut je ministar finansija koji je iz naše partije. Dakle, 90 milijardi kamata koje ove godine moramo da obezbedimo i da vratimo, odnosno da platimo ono što je zaostalo iz prethodnog perioda je moglo da ode na porodilje, decu, stare, penzionere, poljoprivrednike i mnoge druge socijalno ugrožene kategorije. Podsetiću da je prethodna Vlada davnih dana donela nacionalnu strategiju za podsticaj rađanja u kojoj su takođe predviđene sve ove mere o kojima danas razgovaramo. Moram da kažem da je strategija istekla, a da ni jedna mera nije sprovedena. Dakle, neću da kažem da DS nije imala želju da te mere sprovede, nego prosto imam razumevanja da za to nije bilo dovoljno finansijskih sredstava, kao što i sada imam razumevanja da ova Vlada mora da obezbedi redovno finansiranje postojećih obaveza, a da ćemo iz godine u godinu ulaziti u nova davanja i omogućiti novim kategorijama da imaju besplatno lečenje. Hvala.
Reč ima Snežana Stojanović Plavšić.
Da li ste sigurni da mi nećete oduzeti reč? Govoriću po amandmanu, ako se slažete? Tema ovog amandmana pored prava osiguranika jesu i finansije. Svi se mi zalažemo za što veća prava osiguranika i nema među nama nikog, ni jedne stranke, i ni jednog poslanika koji će se založiti protiv proširenja prava osiguranika. Ono na šta želim još jednom da podsetim jeste da prava ne mogu biti neograničena. Ona nisu ograničena našom voljom. Ona mogu biti ograničena samo sredstvima. Znači, novcem koji postoji u Fondu i novcem u budžetu. Ovde su prozivani prethodni ministri koji su navodno uskraćivali prava. Podsetiću vas, pošto je pomenut Tomica Milosavljević, da se on zalagao za sledeću stvar. Bolovanje se isplaćuje iz Republičkog fonda. Ukoliko država želi da podstiče rađanje, ona to treba da radi iz Republičkog budžeta. Znači, društvo želi da podstakne rađanje i ono će dodati iz Republičkog budžeta, jer Republički fond jeste banka zdravstva, kao što reče ministarka Đukić Dejanović. Znači, nije Tomica Milosavljević ukinuo pravo trudnicama, nego je rekao – gospodo, ako želite da podstičete rađanje, to je društveno veoma značajan problem, veoma značajna tema, učinite to iz Republičkog budžeta. Tada su ministri finansija bili iz neke druge stranke i tada nisam slušala poslanike koji su se gorljivo zalagali za to da iz budžeta idu pare za ovu meru, kao što ih nisam čula da su se za to zalagali ni prošle, ni pretprošle godine, niti prethodnih godina, jer su valjda razumeli da se budžet mora racionalno trošiti. Takođe, želim da vas podsetim … (Predsedavajući: Molim vas da se vratite na temu. Tema je amandman.) Tema je proširenje prava iz zdravstvene zaštite. Govorimo o pravima za trudnice koje nemaju zdravstveno osiguranje. Da bi trudnice koje nemaju zdravstveno osiguranje dobile to pravo iz budžeta mora da se zahvati kako bi se to pravo obezbedilo. Da li ste saglasni sa mnom? O tome govorim. Podsetiću vas da je budžet usvojen u ovoj Skupštini nedavno i da tada poslanička grupa koja se sada na ovaj način zalaže za ovaj amandman nije imala amandman na ovu temu. Čitava rasprava oko budžeta, što se tiče ovih ili ove poslaničke grupe, vodila se oko jednog drugog pitanja, a to je bilo pitanje Vojvodine. Ovih dana će se pokazati da li su bili ili nisu bili u pravu. U svakom slučaju, ovo nije bila centralna tema za budžet. Kada je budžet već usvojen, svi mi, potpuno se slažem sa tim, imamo autonomno pravo da ovde iznosimo svoje stavove i da se borimo za određena prava građana, ali od poslanika se takođe očekuje i odgovornost u odnosu na celu državu i na sve građane skupa. Odgovornost na to se ne može trošiti više nego što se ima. Pitam vas – ako je budžet takav kakav jeste, odakle sada proširivati beskonačno prava u bilo kojoj oblasti? Znači, potpuno podržavam besplatno zdravstvo. To je zaista divna ideja, ali ono ne može biti besplatno. Ono se mora finansirati iz nekih izvora. Ukoliko to želimo, onda ćemo se saglasiti da ćemo uskratiti nekom neka druga prava, u socijalnoj zaštiti, u penzijama, u investicijama, kako god. To smo radili pre izvesnog vremena ovde u Skupštini. Usvojili smo budžet. Budžet je takav kakav jeste. Sve preko toga bila bi destabilizacija budžeta. Razumem da neki smatraju da se mimo budžeta novac može trošiti beskonačno i praviti beskonačne dugove (Predsedavajući: Molim vas da završite, jer je vreme poslaničke grupe isteklo.) Dobro. Poslanički klub URS neće podržati neodgovoran odnos prema Republičkom budžetu.
Hvala. (Dušan Milisavljević, s mesta: Replika.) Po Poslovniku? (Dušan Milisavljević, s mesta: Replika, kao ovlašćeni predstavnik.) Nemate pravo na repliku. Izvolite.
Kao stranka bivše vladajuće većine … (Snežana Stojanović Plavšić, s mesta: Mi smo stranka bivše vladajuće većine.) Jeste, ali kada to kažu naprednjaci, vi kažete ne … (Predsedavajući: Molim vas, nemojte se obraćati jedni drugima.) Mislim da već puno pričamo o ovom amandmanu i da se nadmudrujemo šta je ko sada u pravu, da li su u pravu poslanici iz URS, poslanici iz SNS ili poslanici iz DS. Mislim da problem zdravstvenog osiguranja žena i dece ne sme biti problem nadmudrivanja niti neke politike. Ovo je politika borbe za život. Ne slažem se kada neko kaže da zdravstvo mora da se plati i da ko ne može da plati ne može biti lečen. DS se bori da svakom građaninu Srbije zdravstveno osiguranje, zdravstvena zaštita bude dostupna. U suprotnom, malo smo promašili, vređamo i kršimo Ustav. Znači, deca i trudnice moraju da budu zaštićeni i tu mora da se nađe načina da se nađe novac za to. Siguran sam da ni jedan lekar, kako god zakon kazao, neće vratiti niti trudnicu, niti dete iz bolnice i da kaže – ne mogu da te pregledam zato što nemaš overenu zdravstvenu knjižicu. Ja sam uvek gledao te ljude, iako nisu imali overenu zdravstvenu knjižicu. Apelujem da se ne nadmudrujemo ko je sad u pravu. Ovde su problemi dece i žena u ovom amandmanu vrlo korektno obrazloženi i nema potrebe da pričamo da li je to bilo u prošlosti ili sada u ovoj Vladi. Potrebno je da nađemo način da u budućnosti ili u što skorije vreme zaštitimo decu poljoprivrednika, decu malih preduzetnika, žene poljoprivrednika i žene ljudi koji se bave malom privredom.
Hvala vama. (Snežana Stojanović Plavšić, s mesta: Replika!) Ne vidim da imate pravo na repliku. (Snežana Stojanović Plavšić, s mesta: Molim vas, dajte mi da obrazložim.) Izvolite.
Kako nemam pravo na repliku, kada sam pogrešno protumačena? To je član 104. Molim vas, kolega je rekao da sam ja rekla da pravo na zdravstvenu zaštitu mogu imati samo oni koji plate zdravstvenu zaštitu. Razumem zdravstveni sistem Srbije, potpuno sam svesna toga da to nije… (Predsedavajući: Gospođo narodni poslaniče, molim vas…) Pogrešno sam protumačena, nisam to rekla. (Predsedavajući: Uvek će vas druga strana pogrešno protumačiti.) Ne može, Poslovnik to ne dozvoljava.
Prema tome, vi možete do sutra da vodite raspravu oko toga. Prekidamo repliku. (Snežana Stojanović Plavšić, s mesta: Poslovnik!). Izvolite.
Javljam se po Poslovniku, po članu 104, pogrešno sam protumačena. Da li ćete mi uskratiti to pravo po Poslovniku? (Predsedavajući: Neću, izvolite.) Apsolutno nisam rekla, niti se zalažem za to da zdravstveni sistem treba da funkcioniše tako … (Predsedavajući: Molim vas, Snežana, morate mi obrazložiti u čemu sam povredio Poslovnik.) Povredili ste Poslovnik zato što mi niste dali pravo na repliku po članu 104. gde sam pogrešno protumačena. (Predsedavajući: Molim vas, moje je pravo da procenim da li narodni poslanik ima pravo na repliku ili ne. Moja je procena da vi nemate pravo na repliku.) Da li vi onda takođe smatrate da sam ja rekla ono što je kolega tvrdio, da sam rekla da ljudi ne mogu da imaju pravo na zdravstvenu zaštitu? (Predsedavajući: Uopšte neću da tumačim vaše misli.) Nemojte moje misli, nego moje reči treba da tumačite.
Reč ima narodni poslanik Elvira Kovač.
Gospodine predsedavajući, koristiću vreme ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe SVM. Radi javnosti, radi ljudi koji prate ovu sednicu, želela bih sve da podsetim da trenutno raspravljamo o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju, da raspravljamo o amandmanu. Rasprava bi trebala da se vodi oko toga da je jedan od osnovnihciljeva ovog predloga zakona proširenje korisnika osiguranika. Jedan od osnovnih problema koji sam spomenula u raspravi u načelu je da kada mi kao narodni poslanici dobijemo predlog zakona, onda u obrazloženju Vlade imamo i procenu finansijskih sredstava potrebnih za sprovođenje zakona. Nažalost, ovde piše da za sprovođenje ovog zakona nije potrebno obezbediti dodatna sredstva u budžetu Republike Srbije za 2012. godinu. Smatram da je to jedan od osnovnih problema. S druge strane, ovde se otvorilo pitanje osiguranja dece, zdravstvenog osiguranja dece, trudnica itd. Želela bih da podsetim narodne poslanike, koji možda nisu sa tolikom pažnjom ispratili raspravu o budžetu, da neke poslaničke grupe koje su se ovde zalagale za finansiranje Vojvodine, tu sam se ja prepoznala, ali nisam htela da koristim pravo na repliku, pa sam čekala minimum pola sata da stignem na red, su isto tako pričale ovde i o punoj plati za trudnice koje nisu te sreće da imaju zdravu trudnoću pa moraju da održavaju trudnoću. Skoro sve poslaničke grupe su se uključile u ovu raspravu. Tada smo rekli da nije dobro što se ovo pitanje koristi za politikanstvo. Jedna poslanička grupa je podnela amandman, nebitno koja, ostale su se uključile, a onda u danu za glasanje samo je opozicija glasala za taj amandman i poslanici iz poslaničke grupe koja je taj amandman dala. Onda smo dobili isti odgovor od gospodina ministra kao i sada od poštovane gospođe ministarke, da će to biti situacija od početka 2014. godine i svesni smo toga. Molim vas da se zaista vratimo na dnevni red. Uživala sam i u, koliko je već moguće, raspravi u načelu i u raspravi u pojedinostima, jer zaista su se uglavnom javljali stručnjaci i pričali smo o konkretnim problemima zdravstva, da ne koristim ovo za politikanstvo. Ne želim zaista da koristim povredu Poslovnika, ali moram da kažem nekoliko stvari…
Elvira Kovač, molim vas, ipak ste mimo teme. Apelujete da se vratimo na amandman, a sami ste van amandmana. Potpuno sam vas razumeo, podržavam vas potpuno i nastojaću da se poslanici vrate na amandman. Vi ste deo svog izlaganja što se tiče amandmana korektno izneli, ali mislim da je sada ovo suvišno.
Poštovani predsedavajući, samo želim da vam kažem da vi selektivno primenjujete Poslovnik i određenim poslanicima dozvoljavate da pričaju o tome koliko je prethodna Vlada dovela do bankrotstva ovu državu, ignorišući činjenicu da su bili deo prethodne Vlade, ignorišući činjenicu da je čak ministar zdravlja bio iz njihove stranke. S druge strane, ono o čemu smo pre neki dan pričali, to vas kao žena molim da mi dozvolite još da kažem, povreda je dostojanstva Skupštine ako se poslanicama obraćate sa: "gospođice". To je lično svojstvo poslanice. Niko se ovde ne bavi da li su narodni poslanici muškarci oženjeni, razvedeni ili šta god, ali kod mlađih narodnih poslanica se uvek postavlja pitanje da li su one gospođice ili gospođe. Zaista vas molim da uvedemo solomonsko rešenje da koleginice nazivamo - koleginice narodne poslanice ili kako želite, ali da se ne bavimo njihovim ličnim životom. Hvala.
Što se mog obraćanja tiče narodnim poslanicima, za mene ste vi svi narodni poslanici, bez obzira na pol i tako se nastojim obraćati vama. Doduše, tačno je da se ponekad obratim sa: "gospođo" ili sa: "gospođice". Ako vam to smeta, i to ću da izostavim. Čini mi se da vam to čini neki kompliment. Nije? Meni je lakše. Prema tome, prihvatam tu sugestiju. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Govoriću o amandmanu. Ono što je praksa našeg zdravstva, to je da su sva lica bez prebivališta, svi stranci u prolazu kroz našu zemlju ili sa privremenim boravkom, sva lica koja su se zatekla na teritoriji Republike Srbije, prosto je nezabeležen slučaj u praksi da im je uskraćena neophodna primarna zdravstvena zaštita u slučaju telesne povrede ili nekog težeg zdravstvenog oboljenja. Ista je situacija sa jako osetljivim kategorijama stanovništva, o kojima sada pričamo, sa trudnicama i sa decom. Ako je to već praksa, a ako imamo te podatke o beloj kugi, koji su zaista dramatični u našoj Republici, onda svi ostali razlozi koji stoje u smislu kao protivteža neprihvatanja ovog amandmana treba da otpadnu, posebno zbog činjenice da jedan dinar na vreme uložen u primarnu zdravstvenu zaštitu ili preventivu se višestruko vraća. Ovde se ne radi ni o kakvim luksuznim zahvatima u okviru medicine, kao što je plastična hirurgija, u smislu ulepšavanja itd, tako da SPO u duhu, čini mi se, nove dobre prakse u ovom parlamentu, da je svima nama pre svega građanin pojedinac pred očima kada pričamo o svim zakonskim predlozima, apsolutno podržava ovaj amandman i ovakvo rešenje. Mislim da je i ministarka zdravlja lako zaključila da je ovo opšti stav narodnih poslanika, a sama činjenica ko je kada ranije i šta radio i u kojoj je Vladi bio i ko je za šta bio odgovoran, ne treba da bude predmet rasprave i da ovo veoma bitno pitanje ode u drugi plan. Poslanički klub SPO i DHSS, apsolutno svestan finansija koje se odvajaju za naše zdravstvo, smatra da je ovaj amandman moguće prihvatiti, moguće je iznaći sredstva. Kada smo pričali o budžetu i o rebalansima budžeta, ne samo u ovoj Vladi, nego i u svim prethodnim vladama, poznat je naš stav da se kod nas zaista još uvek dosta neracionalno troši. Navodili smo 1001 primer, na jednoj strani razbacivanja sa novcem, a na drugoj strani štedimo na onome na čemu ne smemo da štedimo. O tome kako se sve neracionalno troši u pogledu onoga što imamo, a što su javne finansije ove zemlje, mogu da pričam dosta dugo, ali i svaki od narodnih poslanika. Kažem, mislim da to nije tema i mislim da svaki amandman koji je smislen i koji će pomoći stanovništvu Republike Srbije, koji će pomoći ozdravljenju nacije i borbi protiv bele kuge treba prihvatiti.
Hvala. Reč ima gospodin Zelenović.
Hvala. Opet ću se vratiti na ovaj amandman samo da pojasnim jednu stvar koja je jako bitna, a odnosi se na samu praksu kako se inače primenjuje ova odredba. Dakle, inače se ova odredba primenjuje na sledeći način. Nisam ja ovim amandmanom sugerisao ili motivisao ljude da ne plaćaju doprinose, da bi se lečili besplatno. Naprotiv, ali ako su uveli odredbu kojom se poslodavci, odnosno članovi porodice, deca, kod zaposlenih kod poslodavaca koji ne plaćaju doprinose na neki način oslobađaju te uplate i omogućava im se da se leče. To isto pravo sam tražio i za poljoprivrednike i za preduzetnike. U tome je suština. Do sada, u prethodnim godinama, dakle, ova odredba nije nova, ona je stara, ali u prethodnim godinama se ovaj problem prevazilazio tako što je ministar tadašnji ili direktor Fonda odlučivao da se uvede neki period mirovanja ili zaustavi sa tom primenom za decu, trudnice, porodilje. Međutim, mi sad imamo situaciju, odnosno ja sam tražio amandmanom, da to ne bude nečija volja. Dakle, da to ne bude volja ni ministra, niti direktora Fonda, nego da to bude zakonska odredba kako ne bismo imali problem da deca, trudnice i porodilje ne mogu u nekom periodu svog života da se leče. Zato sam tražio poseban osnov osiguranja. Sada vidim da su svi spremni, da se to i uradi i sada samo očekujem u kom roku će to biti urađeno. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Radoslav Milovanović. Izvolite.
Poštovano predsedniče, koliko je vremena ostalo našoj poslaničkoj grupi?
Ostalo je 37 minuta.
Poštovana ministarko, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, podržavam amandman kolege Nebojše Zelenovića. Prosto je neverovatno da se ovakva rasprava vodi u Skupštini i da ne može da se nađe novac za ovako jednu važnu, životnu stvar koja se tiče građana naše države. Dolazim iz istočne Srbije gde je u odnosu na prošli popis stanovništva, prema podacima zadnjeg popisa, ima 11,5% manje stanovnika. Znači, neverovatno je da ne može da se nađe novac u budžetu za ovakve stvari, a čuli smo svi svašta, da ima novca za obezbeđenje u bolnicama, da ima novca za nove automobile Vlade, da ima novca za mnoge nepotrebne stvari, a da ne može da se jedna ovakva važna stvar za trudnice uradi. Isto kao i koleginica Jerkov, apelujem najpre na sve narodne poslanice kojih ima sada najviše u sazivu Narodne skupštine, da podrže ovaj amandman jer je on pre svega koristan za građanke naše Republike. Hvala.
Reč ima gospodin Milosavljević.
Poštovani predsedniče drago mi je da ste se vratili. Želim da pričam povodom ponuđenog amandmana od gospodina Zelenovića koji je pričao o problemima dece i porodilja, poljoprivrednika i preduzetnika. Samo bih još u okviru ovog amandmana dodao da su ovde izostavljeni studenti, iako su i oni deca. Deci i studentima se priznaje isti status, čak i istim stavom člana 22. koji reguliše zdravstveno osiguranje dece i studenata. Zamoljen sam od strane studentske Asocijacije pravnika ukažem na ovaj problem, pošto povodom Zakona o zdravstvenom osiguranju utvrđeno je da se studenti do 26-e godine starosti obavezno zdravstveno osiguravaju kao članovi porodica preko roditelja. Ukoliko nemaju roditelje, osiguravaju se u skladu sa članom 22. Zakona po ličnom osnovu, a kao studenti do 26-e godine starosti na teret sredstava budžeta Republike Srbije. Šta je problem? Studenti su ukazali da trenutno zakonsko rešenje predviđa da u slučaju da roditelj studenta nema izmirene doprinose za zdravstveno osiguranje ili kojim drugim slučajem nema zdravstveno osiguranje, student takođe nema pravo na overu zdravstvene knjižice, a samim tim nema pravo na korišćenje zdravstvenih usluga. Namera zakonodavca verovatno, kako kažu studenti, jeste da na neki način kazni osobu koja nema plaćene doprinose za zdravstveno osiguranje i da ga natera da to učini, ali na taj način dovodi i studente kao članove porodica u isti kažnjenički položaj. Nesporno je da je RFZO kao organ nadležan za finansijski aspekt funkcionisanja zdravstvene zaštite u Republici Srbiji, ima interes da obezbedi obavezni doprinos redovno i potpuno izmiruju svoje obaveze prema Fondu. Međutim Fond ne sme se štiti tako što će uskratiti zdravstvene usluge osobama koje nemaju uticaj na ponašanje obveznika, doprinos u ovom slučaju studentima. Sam kao lekar znam koliko je period studiranja stresan za studente, da je to period kada se izlazi iz puberteta i da su to godine kada mogu mnoge bolesti da se razviju, od raznih endokrinoloških do imunoloških i polno prenosivih bolesti. Ovaj problem javlja se i kod dece, ali je novim Pravilnikom o overi zdravstvenih knjižica omogućeno deci da imaju overene zdravstvene knjižice iako roditelj nema izmerene doprinose za zdravstveno osiguranje. Međutim, namerno ili ne izostavljeni su studenti iako se i deci i studentima priznaje isti status, čak je i istim stavom člana 22. koji reguliše zdravstveno osiguranje dece i studenata. Ovakav pravni propust ostavlja sigurno veliki broj studenata u Srbiji bez zdravstvenog osiguranja. Znate i sami da je velika ekonomska kriza, poslodavci često nisu u mogućnosti da izmire doprinose. Znate i za slučajeve "Zastave" u Kragujevcu gde radnici više godina nisu imali overene zdravstvene knjižice, a samim tim i studenti iz tih porodica nisu imali pravo na overavanje zdravstvenih knjižica. Ne postoji prava logika i kako to studenti prava kažu "racio legis" da se studenti dovode u takav položaj u zavisnosti od roditelja iako su pravno i poslovno sposobni. Što se tiče finansijskog aspekta država i Fond ne bi imali dodatne izdatke. Nadam se da sam u ovom izlaganju uspeo da vam predstavim probleme i nadam se da ćete pomoći u rešavanju ovih problema jer briga o deci je briga i o ovim studentima za koje možemo naći načina da ih zaštitimo i da im pokrijemo zdravstveno osiguranje. Poštovani predsedniče, zahvaljujem vam se što ste mi dozvolili da izložim problem studenata.
Hvala. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić i Sandra Rašković Ivić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić. Izvolite.
Hvala vam. To je onaj amandman koji je preživeo ovu seču na Zakonodavnom odboru i koji mi sad omogućava da postavim neka veoma važna pitanja. Dakle, u vašem obrazloženju zbog čega odbijate ovaj amandman navodite između ostalog da je to prvo zbog toga što mi kucamo, kako vi kažete – jednim delom na otvorena vrata, tražeći da se u načelnim odredbama Zakona o osiguranju izjednači privatni i državni sektor, jer, vi kažete da je to već zakonom učinjeno. Onda u vrlo širokom objašnjenju koji dajete zašto odbijate ovaj amandman, kažete da Fond može da zaključi sa privatnim zdravstvenim ustanovama ugovor, ali da to ne čini, već da to radisamo na jedan suplementaran način tada kad privatne zdravstvene ustanove daju, pruže određene usluge koje se ne mogu pružiti u državnim ustanovama. Onda posle objašnjavate zbog čega postoji takvo ograničenje, zašto se Fond odlučio za takvo ograničenje i kažete da je to zbog toga što nema dovoljno sredstava. Sad ću vam vrlo jednostavno objasniti u ovih dva minuta vremena i plus onih šest koliko imam kao ovlašćeni predstavnik grupe, zašto mislim da ovo obrazloženje ne stoji. Dakle, to će dovesti u direktnu vezu sa samim amandmanom i rešenjem koje ću vam toplo preporučiti da se time bavite narednih meseci i olakšate život građanima i zdravstvenim radnicima. Dakle, jeste da formalno postoji ta mogućnost, ali vi svaku mogućnost osiguranja zasnivate samo na jednom mogućem stubu, a to je Fond. Zato što se opredeljujete i dalje stojite potpuno opredeljeni za to da je Fond jedini mogući izvor finansiranja obaveznog, pokrivanja obaveznog osiguranja. To je suštinski ključna greška. Iz te greške proističu logično sve ostale greške. U članu 68. Ustava Republike Srbije, lepo stoji da svako ima pravo na zaštitu svog psihičkog, fizičkog zdravlja pa onda postoje još tri stava, jedna se bavi time, šta iz javnih prihoda država mora da finansira, to su deca, trudnice, majke tokom porodiljskog odsustva, samohrani roditelji sa decom do sedme godine, i stari koji ostvaruju zdravstvenu zaštitu iz javnih prihoda, ako je ne ostvaruju na drugi način u skladu sa Zakonom. Imate treći stav koji kaže – zdravstveno osiguranje, zdravstvena zaštita i osnivanje zdravstvenih fondova uređuju se Zakonom. Znači, svaka od ovih stvari po naosob, način na koji ćemo se osigurati kada pravimo fondove, kakve fondove pravimo, ovde je čak i množina upotrebljena u Ustavu. Dakle, Ustav daje široku mogućnost zakonodavcu, tj nama, da reagujemo i regulišemo materiju, na način koji ćemo zadovoljiti potrebu i stavove, gde svako kaže da ima pravo na zaštitu psihičkog i fizičkog zdravlja. Dakle, ljudi, vi meni kažete da Fond koji je propao, zovimo to pravim imenom propao, kad mi kažemo da je korumpiran, ne mislim ja da je svaki zdravstveni radnik i svaki zaposleni u fondu korumpiran, nego kažem korumpiran u smislu pokvaren, ne postoji, ne funkcioniše kako treba. Dakle, taj Fond prosto ne može da iznese ovaj zadatak, da sačuva ovu odredbu Ustava 68, koja nalaže državi, postupanje u zaštiti stanovništva. Ne može da izdrži. Vi meni, u obrazloženju zbog čega odbijate amandman, kojim vam predlažem korenitu promenu sistema, kažete da neće te da prihvatite zato što nemate para ili zato što je to pleonazam. Što smo mi u svom amandmanu tražili da se praktično ujednači privatni i državni sektor, vi kažete da je to pleonazam, to iz duha Zakona proističe, ali Zakon daje to pravo ili mogućnost Fondu da prosto ne zaključi te ugovore sa privatnim ustanovama. Na kraju krajeva, privatne ustanove nevide korist od zaključenja ugovora sa Fondom, ako znaju da nikada neće dobiti novac za uslugu koju su građanima pružili. To je vrzino kolo. Mi vam predlažemo potpuno drugačije rešenje, da izađemo iz tog vrzinog kola. Ja znam da vi to ne možete danas da učinite. Nemojte misliti da smo mi naivni. Ja znam da vi čak ni tehnički nećete lako moći da prihvatite ovaj amandman danas, i to znam, ali neko neki put mora da napiše da pokrene stvar. Ako mislite kao mi vi ćete za pet ili šest meseci izaći sam sveobuhvatnim predlogom zakona iz oblasti zdravstvene zaštite, pa ćete ovaj problem rešiti, koji je nagovešten u ovom amandmanu. Onda se nadam da će te ga rešiti na sledeći način. Rešiće te ga, tako što ćete prihvatiti da je potrebno privatnu praksu shvatiti kao nužni stub zaštite zajedno sa državnom zdravstvenom zaštitom. Morate da shvatite da je potrebno uvesti konkurenciju subjekat obaveznog i dopunskog zdravstvenog osiguranja. Vi ovde kažete, dopunskog, stimulisaćemo dopunsko. To je uredu, to nije sporno, ali šta kada vam obaveznu koju vam Ustav nalaže obavezu, a u državi ne funkcioniše, pa dajte, nađite neke alternativne metode. Mi smo alternativni metod predložili. I vi ga znate, nismo možda ni morali da vam ga predložimo, ali da bi se ovo ostvarilo, potreban je veliki napor, potrebno je razbiti otpore koji postoje. Danas sam čuo da ja nemam pravo, nije bitno, da govorim o zdravstvu, nisam lekar, ali sam korisnik zdravstvenih usluga, kao i drugi građani. Hoću da vam kažem da mi moramo da rešimo, da napravimo sistem takav da bude samo dovoljan, da sam sebe obnavlja, a ako to ne može Fonda, mi sa tim Fondom, da tako kažem, pod navodnicima, mislim na Fond, ratujemo 30 godina. Ako Fond ne može to da zadovolji, ko onda može? Potrebno je uvesti mere zaštite pacijenata. Zašto? Ako izjednačavamo oblike osiguranja, onda moramo kao kontra meru staviti oblik zaštite pacijenata, upravo iz tih razloga. Onda treba garantovati i državnim budžetom, kao što se i sada garantuje iz Ustava, ali treba garantovati za realizaciju obrazovnog sistema u oblasti zdravstva. Za održavanje ustanova, za investiciono održavanje potrebno je da sredstva za funkcionisanje zdravstvenih institucija, obezbeđivati iz cena zdravstvenih usluga državnih institucija, kroz održivi sistem obaveznog i dopunskog osiguranja. Na ovoj bazi, kako sam i rekao, potrebno je stvoriti sistem koji će biti fleksibilan i gde nestašica lekova neće biti moguća sem kada se radi o retkim bolestima, ali tada država stupa u dejstvo iz budžeta, zato što će to postati deo interesa u sistemu osiguranja. Sve ovo što ste vi intervenisali, kozmetički, ovim ja završavam, da se ugasi požar koji trenutno postoji, sve to pada kao zlokobni zid ispred nas i stvar kreće da se rešava sama od sebe. Treba samo malo hrabrosti za to, da ove ljude oslobodimo muka, čekanja na redove za recepte, za upute, da mogu da izaberu normalno svog privatnog lekara, da uzmu svoj recept i da odu u privatnu apoteku, podignu lek, da izaberu privatnog lekara u opštoj praksi, da bude njihov izabran lekar za zdravstvenu knjižicu koju poseduju, da mogu da budu oslobođeni pritiska da ne plaćaju popodne ili uveče u nekoj zdravstvenoj ustanovi ultra zvuk, jer će im se inače za šest meseci zakazati, da ne idu popodne kod lekara tercijalne zaštite, u privatnu kliniku koji ih je iz iste klinike prepodne poslao popodne, da ne bi čekali za ne znam kakvu uslugu koja će im biti učinjena. Molim vas, ovde je ideja bila ovim amandmanom da podstaknemo da vi nešto uradite i molim vas to uradite, imate vaš mandat, imate priliku da nešto napravite, imate ideju koja je ovde izrečena, nemate ustavnu zapreku, nemate nikakvu logičnu zapreku sem dobre volje i sposobnosti da se suprotstavite jednom koruptivnom lancu.
Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković i Radojko Obradović. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković.
Gospodine predsedniče, gospođo ministre, vi ste u ovom članu 3. predvideli da republički fond donosi opšti akt kojim se utvrđuju uslovi, kriterijumi, postupak, način za stavljanje lekova na listu lekova. Ovaj zakon predviđa centralnu komisiju za lekove i ona će funkcionisati u okviru fonda. Naša ideja je sasvim suprotna od ovoga što ste vi predložili, jer smatramo da nije dobro rešenje da fond koji raspolaže sredstvima, koji treba da nabavlja lekove, odlučuje i koji će lekovi biti na toj listi. Zbog toga smo svojim amandmanom predložili da Vlada na predlog vašeg ministarstva utvrđuje listu lekova, baš da bi se sprečio taj lanac korupcije, taj ringišpil u kome se već godinama vrtimo i stalno se pojavljuju neki manjkovi, dugovi koji su ne izmireni, a sve se to reflektuje na nemogućnost građana da dobiju adekvatnu zdravstvenu zaštitu. Nemamo dovoljno vremena, ali mogli bi satima da navodimo primere koji su potpuno ne logični, a funkcionišu u sadašnjem zdravstvenom sistemu. Ukoliko jedan lek "Diklofenak duo" koji košta 289 dinara, a participira se sa 85%, on u apoteci na recept plaća se 260 dinara. Znači, omogućili smo građanima da tu uštede 29 dinara, a sa druge strane, hoćemo da budemo solidarni, humani, a dijabetičari i pacijenti koji boluju od kancera, plaćaju participaciju 50 dinara, a da ne govorim o problemima koliko nekih lekova ima na tržištu, a koliko ih nema. Samo jedan primer, znate da lekar ima ograničenje, za lek "Berodual" može da prepiše recept na dve kutije leka, a ukoliko je teži oblik astme i ukoliko mu treba treća kutija, pacijent mora da plati taj lek 800 dinara jer ne može lekar da mu prepiše treću kutiju leka, jer je ograničen. Šta se dešava u praksi? Na tržištu nema leka "Aminofilin retard", znate ko je proizvođač, nema ga na tržištu, ne može to da koristi, ponovo će da kupi taj "Berodual" od 800 dinara. Zamena za "Aminofilin retard" je "Durofilin" i to proizvodi "Aktavis" iz Leskovca, ali ne može njihova proizvodnja da postigne dovoljno kolike su potrebe pacijenata u Srbiji. Da ne pričamo kako se neki lekovi koji su proizvedeni u fabrikama, koje više ne rade, govorim o "Trentalu", njegovoj ceni od 195 dinara, može da se nađe na crnom tržištu u nekim apotekama, ne državnim, za 400 dinara. To možda nije pitanje za vas, nego za gospodina Vučića i verujem da će se i time pozabaviti u nekom narednom periodu. Vrlo je jednostavan predlog, dajte da odvojim fond, sredstva koji oni imaju i način nabavke, a listu lekova da propisuje Ministarstvo zdravlja i onda se neće dogoditi da isti ljudi koji odlučuju o sredstvima, o parama, oni prave listu, a znate kako dolaze pojedini, jer svakom proizvođaču je u interesu da njegov lek dođe na listu lekova, da bi se njegova primena, njegova prodaja proširila kroz mrežu apoteka u Srbiji. Hajde da to sprečimo, ovo je par konkretnih primera samo, koje možemo da izbegnemo, ukoliko se prihvati ovaj amandman.
Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković i Radojko Obradović. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Radojko Obradović.
Hvala. Gospođo ministar, i vi ste ovim zakonima detektovali neke od problema. Jedan problem su centralizovane nabavke i mogućnost da se za ekonomiju obima smanje troškovi, sva ona ograničenja i one opasnosti o kojima smo govorili, drugo je pozitivna lista lekova. Iz godine u godinu sve su veći troškovi za lekove. Postoji nekoliko razloga zašto je to tako. Jedan od razloga je što se produžava životni vek i stanovništvo Srbije stari, pa su naravno troškovi lečenja sve veći i veći. Druga stvar je što se pojavljuju sve skuplji i skuplji lekovi i treća stvar je što se ta lista iz godine u godinu proširuje. Samo je prošle godine prošireno čini mi se za skoro 300 lekova. To sve utiče na cenu lekova. Možda su naša rešenja neuobičajena, kao što vi kažete u obrazloženju, ali kada postoji problem, onda ga vi rešavate, nekada i neuobičajenim metodama, pa kada se situacija reši, onda možete da uvedete neke druge stvari. Šta smo mi predložili? Nama je bilo potpuno nelogično da ministarstvo sprovodi javne nabavke, a da Fond pravi listu lekova. Ako je lista lekova problem, a jeste, onda je logično da je ne radi Fond. Logično je da Fond sprovodi javne nabavke, a listu lekova neka pravi ministarstvo, neka utvrđuje ministarstvo. Druga stvar, centralna komisija će imati vrlo velika ovlašćenja i vrlo veliki teret će biti na tim ljudima. Mi smo predložili da se on napravi drugačije, da tri kandidata, tri člana te komisije, predloži ministarstvo, da tri člana predlaže Fond, a da pet predlažu medicinski fakulteti. To su najstručniji ljudi koje Srbija u toj oblastima, neka oni daju pet kandidata. Narodna skupština Republike Srbije, bira pomoćnike zaštitnika građana. Bira, daje saglasnosti na razne statute, fondove. Nije nikakvo opterećenje da u ovom sazivu, dok se ne reši problem, Narodna skupština izabere centralnu komisiju. Neka podigne značaj i tog tela i neka da značaj tim ljudima, pa kada rešimo problem, onda ćemo to rešavati na neki drugi način, kada se sve to uhoda, to je bila naša ideja. Čini nam se da bi to značajno pomoglo da se problem reši, ovako će problem ostati, evo, videćete. Komisija funkcioniše u Fondu, Fond raspisuje tender, videćemo koliko će na kraju sledeće godine biti lekova na toj pozitivnoj listi, kolika će biti njihova cena. Ne prihvatanjem ovakvih rešenja, problem se neće rešiti.
Hvala. Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Bojana Božanić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Bojana Božanić. Izvolite.
Hvala. Poštovani ministre, poštovani kolege poslanici, ja nisam u ovoj materiji tako da ne znam baš da li imam pravo o nekim diskusijama danas da govorim, ali svakako sam razgovarala sa nekim lekarima, pa smo, eto, došli do nekog mogućeg predloga, koji bi eventualno možda mogao da se ugradi u ovaj zakon o zdravstvenom osiguranju. Naime, mi smo podneli amandman da se u članu 4, u predloženom članu 43v, broj 180 dana koji je potreban da se neki lek stavi ili skine sa liste, zameni sa brojem 90, a odnosi se na original lekove, znači lekove sa zaštićenim međunarodnim nazivom. U odnosu na lekove koji postoje, a koji su generički nezaštićenog naziva, generalno su jeftiniji u prodaji i najčešće se nalaze na ovim listama lekova koje propisuje Fond zdravstvenog osiguranja. Smatramo, prosto, da je rok koji je ovde ostavljen na 90 dana za stavljanje ili skidanje ovog leka sa liste, treba da se eventualno izjednači, ako već niste prihvatili da se ovaj rok od 180 dana smanji, jer sigurno da bi bilo mnogo svrsishodnije, bolje i jeftinije, bolje pre svega za pacijente, a verovatno i za Republički zavod zdravstvenog osiguranja, da jednim boljim kvalitetnijim lekom koji ćemo ispitati, koji ćemo staviti na listu lekova, lečimo pacijente koji boluju od određenih bolesti, a ne da im eventualno tri, četiri ili pet puta, lekari prepisuju ove druge lekove koji se nalaze na ovoj listi Fonda. Znači, mi smo tražili da se ovih 180 dana smanji na 90, ili eventualno, ako to ne možete da prihvatite, da se taj rok prosto izjednači. Hvala.
Hvala vama. Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Mirjana Dragaš. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Mileta Poskurica, Milan Knežević, Ljubica Mrdaković Todorović, Ninoslav Girić, Branislav Blažić, Predrag Mijatović i Aleksandar Radojević. Vlada i resorni odobr su prihvatili amandman sa ispravkom. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman sa ispravkom u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je amandman sa ispravkom postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković i Milica Radović. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milica Vojić Marković. Izvolite.
Hvala gospodine predsedniče. Gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, koleginica Radović i ja smo u ovom amandmanu u stvari intervenisali na član 4, koji se odnosi na obrazovanje centralne komisije za lekove, i to smo intervenisali na više stvari. U prvom stavu, u stvari u stavu 3, mi smo insistirali da se unesu kriterijumi, i to poznati kriterijumi u izbor članova centralne komisije za lekove. Vi u zakonu kažete da će ministar, direktor Fonda i zajednica medicinskih fakulteta, predložiti uvažene članove, ali mi ne znamo po kojim kriterijumima će se to dešavati. Samo reći "uvažen" je vrlo komplikovano za nas, jer to je kriterijum koji ne možemo svi da pratimo. Smatramo da kriterijumi moraju da budu javni, poznati, da budu objavljeni u nekom dokumentu, nekom podzakonskom aktu i tek na osnovu toga onda mogu da se biraju članovi centralne komisije za lekove. To će, naravno, i vama jako mnogo olakšati posao, jer vi ovde meni u odgovoru kažete da ne možete da prihvatite to, jer ćete navodno vi kao ministar, zatim direktor Republičkog fonda, kao i zajednica medicinskih fakulteta, voditi računa da se predlože istaknuti stručnjaci iz oblasti medicine. Znate, prosto, ja nisam sigurna da jedinstveni kriterijumi mogu tu da se uvedu na ovakav način, vodićete računa. Šta to znači? Dajte poznate kriterijume, na osnovu tih kriterijuma vama će biti mnogo jednostavnije. Ako se prihvati ovaj prvi deo našeg amandmana, onda naravno se u članu 43b, stav 4. briše, nepotreban je. Na šta još želimo da ukažemo? U članu 43b, posle stava 5, mi smo dodali novi stav 6, koji kaže – centralna komisija za lekove, dva puta godišnje podnosi izveštaj Odboru Narodne skupštine Republike Srbije, nadležnom za oblast zdravlja. Taj odbor o izveštaju obaveštava predsednika Skupštine i poslanike iste Skupštine. Zašto to radimo? Želimo, pre svega, javnost, želimo, pre svega kontrolu. Iz vama potpuno jasnih razloga, ja mislim da ovde u ovoj sali danas nikoga nema kome ovi razlozi nisu jasni, zato što samo jednom kontrolom koja podrazumeva sve ono što se radi u ovoj komisiji i u Fondu, mi možemo nešto da uradimo da se uštedi novac, kako bi se našao za neke druge stvari, koje smo danas ovde svi zaista imali prilike da izložimo. Zato su neki od nas, mi naravno nismo, bili vrlo spremni da glasamo da se svi doprinosi oproste onima koji nisu doprinose uplatili, ali smo očekivali da Fond radi. Šta smo još želeli da postignemo? U članu 43b, postojeći stav 6, mi smo ga prekrstili u stav 7, promenili smo ga i glasi – visina naknade iz stava 4. ovog člana, utvrđuje se na nivou dva prosečna lična dohotka. Naravno, aludiramo na ono što u zakonu piše, članovi centralne komisije za lekove, primaju nadoknadu za svoj rad i mi naravno ne bežimo od toga, jer je to nešto što je regularno, ljudi rade, treba da dobiju nadoknadu, ali u vreme siromaštva, mislimo da je zaista nedopustivo ostaviti upravnom odboru da on sam o tome odlučuje. Zašto to kažem? Evo vam primer poslednji koji sam u medijima pročitala, Institut za ratarstvo i povrtarstvo, upravni odbor je odredio da direktor ima platu od milion dinara mesečno. Mislim da to, to jeste pokriveno odlukom upravnog odbora, ali zaista nema logike. Ako je kriza i ako se prava iz zdravstvenog osiguranja i zdravstvene zaštite zaista minimalno primenjuju i građani imaju problem da dobiju zaštitu kakva im pripada po Ustavu, onda zaista ne treba upravnom odboru dozvoliti da on sama to radi, zato što mislimo da to lako može da izađe iz nekog okvira. Predložili smo dva prosečna lična dohotka. Mislimo da je i to mnogo. U vreme krize svi moramo da stežemo kaiš, a ne samo građani. Zaista mislim da grešite ako ne prihvatite ovaj naš amandman.
Hvala. Vlada je podnela amandman kojim se posle člana 5. dodaje novi član 5a. Odbor za zdravlje i porodicu prihvatio je amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković i Radojko Obradović. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković.
Hvala, predsedniče. U ovom članu je predviđeno da Republički fond vrši plaćanja u postupku centralizovanih javnih nabavki u skladu sa Zakonom kojim se uređuje zdravstvena zaštita. Predložili smo da se ovo briše, jer ova država ima zakon o javnim nabavkama. Smatramo da treba da se primenjuje i u ovoj oblasti. Nije nam jasno, nismo dobili danas odgovor kako će funkcionisati te centralne nabavke, kako će se vršiti distribucija, pogotovo 200 opština u Srbiji. U okviru svake opštine i grada imate na desetine apoteka. Kako će građani Srbije u svakom trenutku kupiti lek u apoteci ukoliko bude sistem kako ste predvideli pokušao da funkcioniše? Sigurni smo da to neće da uspe, bez obzira na vašu dobru volju i nameru da se tu sprovedu neke uštede, da možda mislite da će to biti efikasnije. Na terenu se to nije tako pokazalo. Obavili smo niz razgovora sa ljudima koji se ovim poslom bave godinama. Njihova želja je da sve funkcioniše potpuno normalno. Bez obzira na neka sredstva na iznos novca koji se za to koristi, fizički je nemoguće da se sve ovo sprovede i da se uradi. Ono što želim da vas pitam na kraju ove rasprave, pošto je ovo poslednji amandman koji sam potpisao, to je pitanje koje prenosim od ljudi koji se bave ovim poslom i koji su farmaceuti, rade u apotekarskim ustanovama širom Srbije – znate da marža na lek apoteka u ovom trenutku iznosi 12%, bez obzira da li je lek sto dinara ili je deset ili 50 ili 100.000 dinara, da li je tačno da će Ministarstvo zdravlja, a Vlada to usvojiti, kroz Uredbu ili na neki način sprovesti da se po receptu plaća 63 dinara apotekama, odnosno apotekarskim ustanovama, bez obzira na količinu, na broj lekova na receptu, bez obzira na iznos cene koštanja određenog leka? To u startu smanjuje prihode apoteka za 30%. Zamolili su me da čujemo to od vas. Mislim da ste vi pozvani i kompetentni da nam date odgovor, ne zbog nas, već zbog stotine i hiljadu ljudi koji se bave ovim poslom, koji su svakoga dana na usluzi svojim sugrađanima, da bi im pružili ono zbog čega su i došli u apoteku. Hvala.
Reč ima gospođa Slavica Đukić Dejanović. Izvolite.
Zbog mogućnosti da apotekari budu motivisani da naručuju i u većoj količini imaju skuplje lekove, jer je marža za skup lek 12% i to je uvek više novca, nego kada je lek jeftin, razmišljali smo o ceni usluge. Da li će farmaceut dati pacijentu lek koji košta 1.000 evra ili 150 dinara, on pravi istu uslugu, daje kutiju leka. Ne bi trebalo cena leka da ga motiviše da snabdevenost skupljim lekovima bude bolja. Mislimo da je dobro i razmišljamo o tome da radimo na uslugama, a ne po marži. U ovom setu zakona to nije obuhvaćeno. Pošto je ovo jedan od poslednjih amandmana, dozvolite, da se više ne bih javljala, da izrazim zahvalnost na izuzetno korektnoj raspravi, na izuzetno dobrim sugestijama koje treba da sačekaju svoje vreme.
Narodni poslanik Miroslav Petković, replika. Izvolite.
Hvala vam. Ipak ste danas proveli ceo dan sa nama ovde i dobili smo odgovore na neka pitanja i dobili smo neka obećanja koja ste dali ovde da ćete ispuniti. Želimo vam u tome uspeh zbog ljudi koji koriste zdravstvene usluge u sistemu zdravstva Republike Srbije. Podsećam vas još jednom, rekli smo vam, čekamo vas za par meseci, da vidimo da li će to biti ispunjeno. Možda se nismo razumeli, ne radi se o tome. Apotekar ne može da izda neki lek ukoliko lekar nije prepisao recept za taj lek. Ne bih voleo da neko protumači da sad neko ko radi u apoteci da ako ima lek za 100 dinara, hoće da proda nekom pacijentu lek koji košta hiljadu ili 10.000 dinara. Znači, da se ne dovodi u zabunu niko, oni rade čestito i pošteno svoj posao. Ograničili ste lekari, ne vi, nego prethodna Vlada, odnosno zakoni i uredbe koje su donete. Ograničili ste lekare kako da rade svoj posao. Nama nije interes da građani piju, koriste i upotrebljavaju loše medikamente, već da im pružimo najbolju moguću zaštitu sa najboljom kontrolom, najvećim uštedama i racionalnim trošenjem sredstava iz budžeta, za koji svi odvajamo, bez obzira da li radimo u Skupštini i kolika su naša primanja i koliki su naši doprinosi ili su u pitanju poljoprivrednici ili bilo ko. Hvala vam na ovim informacijama, to će i njima koristiti, ali mislim da je jedna javnost, transparentnost u čitavom ovom postupku dobra da bi unapred sprečili neke stvari. Danas ste imali prilike da čujete da smo podneli niz amandmana sa kojima su se složile poslaničke grupe i iz opozicije i iz vlasti. Niste prihvatili ni jedan. Na tome ne mogu da vam se zahvalim, ali mogu da vam obećam da ćemo budno pratiti ono što ćete raditi u narednom periodu. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Dušan Milisavljević. Izvolite.
Poštovani predsedniče, poštovana ministarka, isprovociran dobrim i lošim antibioticima, skupljim ili jeftinijim antibioticima, želim da skrenem pažnju na nepravilnosti u sistemu zdravstva upravo po ovoj temi. Nema dobrog ili lošeg, nema boljeg ili lošijeg antibiotika, postoji antibiotik na koji bakterija reaguje ili ne reaguje. Mnogi naši lekari su manekeni farmaceutskih kuća. Mnogi naši lekari forsiraju određene antibiotike samo zato što imaju procenat od prodaje tih lekova. To ide dotle da imate farmaceutske kuće koje dele lekarima svoje kvitice koje u privatnim apotekama skupljaju apotekari i nakon toga oni uzimaju maržu na te lekove. Kao profesor Medicinskog fakulteta ne slažem se da postoji skup lek i jeftin lek, postoji samo dobar ili loš lek. Znači, potrebno je da uvedemo kontrolu na propisivanje lekova, da u tom Centralnom registru, za koji se zalažete da uvedete, da vidite ko od lekara forsira koji lek i videćete zloupotrebu i na tom nivou. Ono što je veća zloupotreba, kao lekara mene interesuje me to da li će neko uzeti evro po nekom leku, interesuje me da deci se daju jaki antibiotici kada tone treba i da kada deca dođu u neku ozbiljnu situaciju da im je život ugrožen, neki antibiotik koji je potreban u tom momentu neće reagovati zato što su ga izbombardovali od rođenja lekari samo da bi forsirali određeni lek, tako da je ovo poruka Ministarstvu zdravlja da povede računa šta lekari propisuju u domovima zdravlja, u kliničkim centrima, u gradskim bolnicama, jer sam svedok na mnogim klinikama gde su u vezi sa farmaceutskim kućama gde imaju proviziju samo radi propisivanja određenih lekova. Hvala vam puno.
Na član 6. amandman je podnela grupa od 54 narodna poslanika poslaničke grupe SNS. Vlada i resorni odbor su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković i Radojko Obradović. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Radojko Obradović. Izvolite.
Meni je žao što je ministarka otišla. Mislim da je važno da čuje ovo što imam da joj kažem. Ovaj amandman je posledica našeg amandmana na član 3. Mi ostajemo pri tome da će ozbiljan problem biti u funkcionisanju centralne komisije i ozbiljan problem će biti sa pravljenjem pozitivne liste lekova. Ovo je vrlo interesantno rešenje na koje nam je ukazala ministarka. Formalno posmatrano, to je tačno. Isti trošak ili ista količina rada se obavlja ako se proda jedna kutija leka od 100 dinara i ako se proda ista ta kutija koja košta 10.000 dinara. Nemam ništa protiv da se to uradi u zdravstvenom sistemu, ali će to da napravi potpuno revoluciju u bankarskom sistemu, jer je potpuno ista procedura i kod sličnih stvari u bankarstvu i u mnogim drugim stvarima, alidobro, to je stvar Ministarstva. Ovo je jedan od naših poslednjih amandmana. Imamo ozbiljne rezerve da će ova predložena rešenja dati rezultate. Izražavamo sumnju da će rešiti bilo koji ozbiljan problem u zdravstvu. Kada je reč o docnjama one će sigurno nastaviti da rastu iz razloga o kojima smo danas govorili. Pokazalo se da je zdravstvo jedna od stvari koja posebno interesuje narodne poslanike. Ono što je interesantno jeste da ćemo se svi složiti da postoje dobri i loši inženjeri, da postoje dobri i loši pravnici, ali svi se nadamo da postoje samo dobri lekari i da ne postoje problemi u zdravstvu. Nažalost, današnja rasprava je pokazala da je to daleko od istine. Pokazala je da u ovom trenutku ne postoji spremnost da se problemi rešavaju sistemski i pokazala je da će se samo gasiti požar do nekog novog požara. Stvar je u tome što u Srbiji sve manje ima vremena i sve mase resursa da se požar gasi. Kada se istroše resursi, taj trenutak je veoma blizu, onda će većina današnjih rasprava biti u potpuno drugom planu. Neki drugi problemi će biti mnogo važniji i veći.
Vreme.
Molim vas da mi tolerišete 30 sekundi, jer se neću javiti na poslednji amandman. Time završavam raspravu i neću se javiti na amandman koji smo gospodin Petković i ja uložili. Da završim. Nažalost, vreme prolazi, problemi se ne rešavaju i bojim se da kada probleme bude počela da rešava stihija, onda će se rešavati stihijski.
Reč ima narodni poslanik Dušan Milisavljević.
S obzirom da smo pri kraju rasprave, želim u ime DS da iznesem stav da je današnja i prošlo nedeljna diskusija povodom izmena Zakona o zdravstvenom osiguranju i zdravstvenoj zaštiti, jasno ukazala i to smo više puta ponavljali u raspravi, da su postojeći zakoni jako zastareli i da više ne održavaju aktuelnu zdravstvenu situaciju u Srbiji. Potrebno je, ne ove zakone samo šminkati, to su krovni zakoni, to su stubovi zdravstva, zdravstvenog sistema, Zakona o zdravstvenoj zaštiti i zdravstvenom osiguranju i potrebno je da ove zakone vrlo ozbiljno razmotrimo, da napravimo nove zakone, jer ovaj zakon, i jedan i drugi jako stari. Hoću da kažem i da su konzervativni i da apsolutno ne uvažavaju aktuelnu situaciju u sistemu zdravstva. Privatno zdravstvo nam je skroz marginalizovano, nije u jednakom statusu kao i državno zdravstvo. Sistem vojnih bolnica mora biti uključen u ovaj sistem zdravstva i mora se mnogo više voditi računa o pravima pacijenta, pravima lekara i medicinskih sestara.
Gospodine Milisavljeviću, tema molim vas na amandman člana 7. Ne morate završnu reč. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković i Milica Radović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić Marković.
Ponovo ista priča. Neću dugo, zato što sam već jednom govorila. Govorim o tome koliko treba da budu prednadležnosti članovi komisija. Mi se ne slažemo da samo građani treba da podnesu teret krize i ljudi koji rade u ovakvim stručnim komisijama treba da jednim delom podnesu taj teret krize. Opet ograničavamo to na dva prosečna lična dohotka, što uopšte nije malo za rad. Mislimo da treba da prihvatite naš amandman. Žao mi je što nema ministarke da to uradi.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela grupa od 54 narodna poslanika Poslaničke grupe SNS. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Grupa od 54 narodna poslanika poslaničke grupe SNS podnela je amandman kojim se posle člana 7. dodaje novi član 7a. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Jerkov.
Zahvaljujem gospođo potpredsednice. Opet se vraćamo na onu priču koju smo već danas spomenuli i pre nekoliko nedelja. Šta sve može biti predmet amandmana kada imamo na dnevnom redu izmene i dopune zakona, ako nekome kao DSS odbiju ovakve amandmane, u Vladi prihvate, zašto onda ako sada uvažimo da Vlada ima drugačiji tretman od narodnih poslanika, što je nedopustivo. Neka Odbor za Ustav i zakonodavstvo tako tumači, zašto neke poslaničke grupe mogu da čine nešto što ne mogu druge poslaničke grupe? Nemam nikakvu nameru da budem advokat poslaničke grupe DSS. Svi znaju kolike su razlike među našim strankama i našim poslaničkim grupama, ali molila bih da predsedniku Narodne skupštine prenesete poruku da ne mogu neke poslaničke grupe da budu jednakije od drugih poslaničkih grupa, niti može Vlada Republike Srbije da bude jednakija od poslanika. Ako smo svi ravnopravni onda smo svi ravnopravni, a ako nismo neka se onda kaže zbog čega nismo i u kom to smislu nismo ravnopravni? Hvala.
Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković i Radojko Obradović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu prihvatili nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Vlada je podnela amandman kojim se posle član 8. dodaje novi član 8a. Odbor za zdravlje i porodicu prihvatilo je amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Grupa od 54 narodna poslanika poslaničke grupe SNS podnela je amandman da se posle člana 8a. dodaje novi član 8b. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres o svim amandmanima zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načeli, pojedinostima i u celini. Nastavljamo sa radom u subotu u 09,00 časova.