Hvala. Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici hoću da postavim pitanje za REM i direktora RTS. Koliko minuta pripada albanskoj manjini u Srbiji u državnim televizijama? Toliko. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Nenad Milić. Izvolite.
Hvala. Gospodine predsedavajući, koleginice i kolege imam pitanje za ministra unutrašnjih poslova Nebojšu Stefanovića. Mnogo reči je potrošeno na događaj, od 4. aprila ove godine, pa ću se ja truditi da ne ponavljam ono što je već pitano, već da pitam nešto novo. Ono što mene interesuje to je šta je urađeno u policiji povodom dešavanja u noći 24. aprila u Hercegovačkoj ulici? Naime, interesuje me da li je pokrenut bilo koji disciplinski postupak protiv bilo kog pripadnika organa unutrašnjih poslova? Da li ako je pokrenut disciplinski postupak, da li je završen, kakav je ishod tog disciplinskog postupka ili ukoliko nije pokrenut disciplinski postupak, da li su obavljene neophodne provere i kroz provere utvrđeno da nema elemenata za pokretanje disciplinskog postupka? Na ovo pitanje mogu da dobijem odgovor, nadam se brzo, pošto se kada se radi o disciplinskoj odgovornosti pripadnika MUP ne radi o nikakvoj službenoj tajni, ne moramo da čekamo nikakvu istragu tužilaštva, koje nadamo se radi, radi se isključivo o profesionalnoj odgovornosti pripadnika Ministarstva unutrašnjih poslova. Odgovor na ovo pitanje, ja se nadam da će stići u toku narednih nekoliko dana. A evo i kratko obrazloženje zašto lično mislim da je to izuzetno važno pitanje. Naime, prilično sam siguran da je noćas neko pozvao i rekao da, recimo u Mirijevu, grupa maskiranih ljudi, naoružanih lišava slobode prolaznike, oduzima im mobilne telefone da bi se na lice mesta sjatila sva raspoloživa policija da utvrde o čemu se tu radi, da utvrde da li su tačni navodi građana, pa ako jesu sasvim sam siguran da bi se istog sekunda sastao državni vrh i doneo odluke kako da se ponaša u tom slučaju. Zašto još jednom ovo govorim? Jer grupa, organizovana grupa uniformisanih, naoružanih ljudi, ja ne tvrdim da jeste, ali takva grupa ljudi meni …
Molim kolege poslanike da se malo utišaju da možemo da se čujemo.
…meni takva grupa i prva asocijacija za svakog, mislim i policajca početnika bilo da se u tom slučaju radi o terorizmu. Kada naoružana grupa ljudi uniformisanih koji nisu pripadnici nijednog zvaničnog državnog organa, ruši objekte i lišava slobode građana, to su sve karakteristike terorizma. Iskren da budem zapanjen sam da novinarski tekstovi po tabloidima mogu da budu povod za državne udare, a ovakav slučaj ja mislim da su oni koji kažu da je tu bilo pokušaja rušenja Vlade, možda je čak i u pravu, znaćemo naravno kada tužilaštvo završi svoju istragu. Samo se bojim da je njihova adresa onima kojima se obraćaju pogrešna. Nisu državu rušili i Vladu ne ruše oni koji pitaju šta se desilo te noći. Državu i Vladu su možda još jednom, rušili isključivo oni koji su se tako ponašali te noći kao, a to je državni udar ako državni organi ne rade svoj posao, oni državni organi koji ne žele to da ispitaju. Oni ugrožavaju državu i oni ruše Vladu, oni ruše premijera. Mislim da se radi o izuzetnom pitanju i nadam se da ću ubrzo dobiti odgovor od ministra. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miroslav Aleksić. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani predsedavajući, poštovane kolege poslanici, postavljam pitanje za ministra pravde i Vladu Republike Srbije vezano za javnu raspravu o Nacrtu građanskog zakonika. Naime, period za javnu raspravu je određen 26. juna prošle godine do 1. jula ove godine i pitanje koje postavljam direktno – kada će se građanski zakonik naći pred Vladom Republike Srbije, odnosno pred poslanicima Skupštine Republike Srbije. Zakonik je i te kako važan, jer uređuje mnoga bitna pitanja iz svakodnevnog života naših građana Republike Srbije, ali pre svega uređuje i jednu veoma važnu oblast i jedan problem sa kojim se Srbija suočava poslednjih godina, a to je negativan prirodni priraštaj. Dakle, u Srbiji smo prošle godine imalinajveći negativan prirodni priraštaj u poslednjih 70 godina, manje nas je rođeno za 38.000 hiljada nego što je umrlo građana Republike Srbije i to je najveći problem s kojim se danas Srbija suočava. Početak i kraj svake politike mora da bude stvaranje novog života, a izgradnja i puteva i pruga i škola, obdaništa i odnosi u svetu su nešto što treba da bude iza toga. Dakle, imam utisak da do sada Vlada nije našla odgovore na to kako da se bori sa negativnom stopom prirodnog priraštaja i da je građanski zakonik možda jedno od rešenja kako da se s tim problemom izborimo. S druge strane, moram reći da rezultati Vlade su takvi da je posle Bugarske Srbija druga zemlja u Evropi sa najnegativnijom stopom prirodnog priraštaja i to je nešto što svakako mora da se promeni i nešto što nas koji se danas bavimo politikom u Srbiji treba da upozori stanje i kretanje u državi. Mi svake godine gubimo jedan grad od 30 do 40 hiljada stanovnika. Drugo pitanje koje želim da postavim, postavljam ministru gospodinu Zlatiboru Lončaru u svetlu katastrofalne tragedije koja se dogodila u Lozničkoj bolnici, a tiče se sličnog slučaja koji se dogodio 10. avgusta u Kruševačkoj bolnici. Dakle, 10. avgusta je u Kruševačkoj bolnici lečen i preminuo mladić od 22 godine koji je primljen sa dijagnozom povišene temperature na zahtev roditelja prebačen u Klinički centar u Beograd gde je iste noći preminuo sa dijagnozom sepse. Postavljam pitanje ministru Lončaru - da li je sprovedena istraga povodom ovog slučaja? Da li je utvrđeno da li postoji nečija odgovornost, jer su to stvari koje se danas u Srbiji ne smeju dešavati? Uz maksimalno uvažavanje lekarske struke i etike i savesnih i profesionalnih lekara mi moramo voditi računa i o našim građanima i ovakvim slučajevima koji su počeli da se dešavaju u našem zdravstvenom sistemu. Prema tome, još jednom pitanje se odnosi na to da li je pokrenuta istraga i da li je utvrđena odgovornost ukoliko postoji u slučaju smrti momka koji je 10. avgusta preminuo, a lečen je u bolnici u Kruševcu? Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Sanda Rašković Ivić.
Hvala. Poštovane koleginice i kolege, ja imam dva pitanja danas. Moje prvo pitanje je za ministra prosvete i za premijera Aleksandra Vučića - zašto je u Novom Pazaru izmenjen naziv škole „Rastko Nemanjić Sava“ u „Bin Zajed Alnajhan“? Ja razumem da škole u većinskim muslimanskim sredinama dobiju ime po nekom muslimanskom velikanu koji narodu nešto predstavlja. Ali, zaista predsednik UAR ne predstavlja nikome u Srbiji ništa, ni Muslimanima ni Bošnjacima, ni Srbima niti bilo kome drugome. Da li je to ime škole promenjeno u sklopu sa projektom izmene svesti srpskog naroda? Pitam otvoreno - zašto i čemu toliko poniženje? Moje drugo pitanje je za ministarku samouprave Anu Brnabić i posredno za premijera Aleksandra Vučića, ali ovaj put kao predsednika SNS – da li oni znaju šta se u Prijepolju dešava? Od juna meseca kada je nova naprednjačka vlast došla u Prijepolje tamo se samo rađaju afere kojima se hrane novine i tabloidi. Tamo je odmah prvi korak predsednika opštine bio da kupi nov besan nameštaj za svoj kabinet, koji je u kabinet stigao dva dana pre nego što je bio završen za to raspisani tender. Potom, zamenik predsednika je razdelio pet miliona dinara sredstava za ugrožene ljude od elementarnih nepogoda. Postoji spisak onih koji su dobili navodno sredstva. Međutim, ne postoje potpisi, a mnogi ljudi su se pobunili i rekli da oni nisu dobili apsolutno ništa. Juče je održana sednica skupštine opštine Prijepolje na kojoj je bilo 12 tačaka, vrlo malo vremena za raspravu, ali suština je na kraju da je bilo smenjeno šest direktora javnih preduzeća i direktor doma zdravlja. Kažu da su ti ljudi bili stručni, profesionalni i više manje vrlo u redu i korektno radili svoj posao. Na njihova mesta nisu došli bolji, došao je npr. za direktora doma kulture čovek koji ima višu dvogodišnju poslovnu školu i koji nije proveo u kulturi ni jednog jedinog minuta,a znamo da ako neko želi da bude direktor doma kulture mora da ima završen fakultet i mora da ima završen fakultet i mora da ima tri godine radnog iskustva u kulturi. Za direktora Turističke organizacije Prijepolje došao je čovek koji ne zna ni jedan strani jezik, iako po zakonu je potrebno odlično i aktivno poznavanje jednog svetskog jezika. Ovih afera ima naravno još mnogo, ali vremena je malo da o njima govorim. Tužilaštvo u Prijepolju ćuti. Pitam zašto - tužilaštvo ćuti iako su podnesene mnogobrojne krivične prijave? Preporučujemo gospodinu Vučiću i ministarki Ani Brnabić, da se jako zainteresuju za ovo šta se dešava u Prijepolju da spreče ovo aferašenje i ovu jednu pravu ludnicu koja je tamo nastala. Napominjem da je Prijepolje višenacionalna sredina i svaka afera, pogotovo ona koja dugo traje, može u višenacionalnoj sredini da izazove nacionalne turbulencije. Ipak, bez obzira što preporučujem da se pozabave Prijepoljem, mislim da iz tog posla neće biti ništa, računajući da je prošlo sedam meseci, odnosno šest punih meseci od Savamale, a da još ništa nismo saznali. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Boško Obradović. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, uvažene kolege narodni poslanici, želeo bih danas da nizom veoma konkretnih pitanja otvorim u našoj Narodnoj skupštini izuzetno važnu temu preseka stanja statusa Srba u regioni i rasejanju. Moje pitanje sa željom da dobijem niz izuzetno važnih obaveštenja za dalji rad naše poslaničke grupe jeste upućeno ministru spoljnih poslova Ivici Dačiću. Dakle, pre svega me interesuje – kakvo je stanje Srba u regionu, njihovih ljudskih, nacionalnih, manjinskih, verskih i svakih drugih prava? Upravo zato što odgovore na ova pitanja dobijamo pismenim putem želim da dobijem jednu ozbiljnu pismenu analizu ako Ministarstvo spoljnih poslova se time uopšte ozbiljno bavi, kakvo je dakle stanje Srba u regionu? Da li oni mogu da dobijaju dvojna državljanstva ovde u Srbiji? Da li imaju obezbeđenu nastavu na srpskom jeziku u tamošnjim državama? Da li se poštuje uopšte tamo naš jezik, naše pismo? Da li imamo bilo kakve medije na srpskom jeziku koji služe za obaveštavanje naših sunarodnika u bivšim jugoslovenskim republikama? Kakav je njihov status u tamošnjim državama? Da i imaju uopšte status nacionalne manjine, konstitutivnog naroda ili nemaju nikakav status? Kako uopšte stojimo u bivšim jugoslovenskim republikama i okolnim zemljama u okruženju, posebno kada se uzme u obzir reciprocitet koji bi trebalo da se poštuje, a definitivno se ne poštuje jer pripadnici nacionalnih manjina u Srbiji imaju izuzetno dobre uslove za poštovanje svog nacionalnog identiteta i svojih uopšte manjinskih politika i to nije sporno. Sporno je što se naša vlast, što se naša država, što se Ministarstvo spoljnih poslova ne angažuje da naši sunarodnici u njihovim matičnim državama imaju ista takva prava. Zato me zanima – kako žive Srbi u Sloveniji? Zašto oni tamo nemaju status nacionalne manjine dok deset puta manje Slovenaca to ima u Srbiji? Kakožive Srbi u Hrvatskoj? Kako žive Srbi recimo u Albaniji? Vidimo ovih dana izuzetne susrete između Edija Rame i Aleksandra Vučića, ali niko neće da kaže da je Srbima u Albaniji zabranjeno da se prezivaju na – ić, da nemaju uslove za osnovnu zaštitu nacionalnog identiteta i da u svom tom našem velikom prijateljstvu sa Albanijom bi premijer nekad mogao da se seti i statusa Srba u Albaniji koji su zaista obespravljeni pod albanskim režimom u Tirani. Naravno, slična je situacija u Crnoj Gori. Slična je situacija u bivšoj jugoslovenskoj Republici Makedoniji. Želimo da čujemo prosto svuda u okruženju, BiH, Federaciji BiH jedan jasan i precizan izveštaj, odnosno obaveštenje o statusu Srba u okolnim, posebno bivšim jugoslovenskim republikama. Opet isto pitanje za istog ministra spoljnih poslova jeste – kakvo je stanje i status u ovoj državi Srba u rasejanju? Mogu li da dobiju olakšanije državljanstvo kako je u svom ekspozeu najavio predsednik Vlade? Kada će im konačno biti olakšano biračko pravo, jer više stotina hiljada, a možda i od miliona Srba širom dijaspore glasa jedva nekoliko hiljada, što valjda svima vama ne predstavlja nikakav problem, a očito je da vi onemogućavate glasanje Srba u dijaspori? Takođe nas interesuje – kakav je status investitora iz rasejanja? Da li oni imaju bilo kakve povoljnosti od ove države kada žele da ulože i da se vrate i da ulože svoj kapital? Kakav je status dopunskih škola? Ima li dopunske škole u inostranstvu? Ima li učenika? Da li su raspisani konkursi koji su trebali da budu raspisani ove godine za sva ona udruženja Srba u regionu i rasejanju koja imaju dobre i konkretne projekte za razvoj i očuvanje recimo nacionalnog identiteta u rasejanju? Zašto već godinama ne funkcioniše Skupština Srba u regionu i rasejanju koja je ustavno, odnosno zakonski ustrojena u ovoj državi i zašto je njen predsednik u v.d. stanju već godinama unazad? Da li neko, zapravo, sa vrha ove vlasti želi da onemogući funkcionisanje ove Skupštine? Da li je zapravo problem svih problema o kojima ovde govorimo, što smo ukinuli Ministarstvo za dijasporu i Srbe u regionu, potom ukinuli Kancelariju za dijasporu i Srbe u regionu, a dve godine nije izabran direktor Uprave za dijasporu pri Ministarstvu spoljnih poslova? Kada će biti izabran ovaj direktor? Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Balša Božović.
Zahvaljujem predsedavajući. Gospodine Arsiću, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani, rušenje Savamale i davanje dozvole da se na mestu gde se vršilo zločini i gde se vršilo nasilje izda dozvola za gradnju parkinga. Na najslikovitiji način opisuje viziju društva i viziju Grada Beograda od strane SNS. Ovo je dokaz da je ceo projekat „Beograd na vodi“, zapravo, projekat divlje gradnje. Divlja gradnja je koja podrazumeva nepoštovanje procedura i vladavine prava i divlja gradnja danas, ne samo „Beograda na vodi“, nego u mnogim delovima Srbije predstavlja ono što SNS naziva razvojem Srbije. To što se radi je protivzakonito, nasilnički, nekulturno, nepristojno. Nastavlja se sa opstrukcijom istrage u vezi sa krivičnim delima počinjenim u Savamali u noći između 24. i 25. aprila. Podsetiću, tada su desetine razbojnika sa fantomkama i bejzbol palicama zastrašivali građane i sa bagerima porušili nečiju privatnu imovinu, nečiji krov nad glavom, uz to su kidnapovali jednog čoveka, oduzeli mu mobilni telefon, a na poziv zastrašenih građana, policija nije želela da reaguje. Moje pitanje upućujem MUP Republike Srbije zbog čega još uvek policija vrši opstrukciju pred istražnog postupka i zašto Više javno tužilaštvo u Beogradu, isti taj predistražni postupak koji po zakonu može da preuzme u svoju nadležnost to ne učini? Zbog čega se čeka već šest meseci na nešto što se zove istraga u slučaju nasilja i niza krivičnih dela koja su počinjali 24. aprila ove godine? Otvorena su Poglavlja 23. i 24. Poglavlja koja se tiču vladavine prava i poštovanja pravne države i zakona. Ovo će sasvim sigurno biti kočničar na putu, evrointegracija Srbije. I, smatram da je preko potrebno da se što pre spreči izdavanja dozvola za gradnju parkinga na mestu gde je bila nečija privatna imovina, pod broj 1. i pod broj 2, da policija spreči opstrukciju kako bi tužilaštvo pokrenulo istragu, kada su u pitanju krivična dela koja su se dogodila na tom delu Beograda. Demokratska stranka, naravno neće odustati od pitanja ko je organizovao, ko je naredio i ko je sproveo i omogućio rušenje nečije privatne imovine, zastrašivao građane Srbije i, naravno, kidnapovao čoveka koji je u međuvremenu preminuo kao jedini svedok ovog krivičnog dela. Dok se ne utvrdi odgovornost oni koji su ovo uradili, Srbija ne može da postane pravno uređena zemlja. Isto tako dok Grad Beograd izdaje dozvole, a optužen je da je učestvovao u izvršenju ovih krivičnih dela. Građani Srbije neće mirno ovo posmatrati. Isključili ste iz ovog slučaja institucije i ostavili ste građanima da se sami bore Ustavom zagarantovana prava, za vladavinu prava, a ja mislim da to nije dobro. Poslednji put kada ste to uradili dogodio se 5. oktobar. Molim vas da ovog puta budete pametniji nego što se bili 90-ih godina i da Vlada Republike Srbije poštuje institucije sistema i države, da policija radi svoj posao, da tužilaštvo radi svoj posao i da nikada više ne dozvolimo nenasilne društvene promene, jer mislim da one u svakom slučaju koče dalji razvoj Srbije kada je u pitanju nepoštovanje vladavine prava koja je osnovna tekovina evropskih vrednosti kojima teži Republika Srbija. Savamala je ostala mrlja u poslednjih 10 godina u Srbiji nezapamćena kada policija nije želela da odgovori na pozive građana. Kada Komunalna policija je učestvovala na posredan način u izvršenju ovog krivičnog dela time što nije želela da izađe na teren. Mislimo da je to neprihvatljivo i nećemo odustati sve dok ne dobijem odgovor ko je naredio i ko je organizovao rušenje objekata u Savamali. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja želim da postavim nekoliko pitanja. Prvo, šta će država i nadležni organi uraditi povodom osnivanja nove „Agrobanke“ gde je javnim dugom osnovana nova „Agrobanka“, a time oštećeni akcionari prethodne „Agrobanke“ koji će najverovatnije dobiti spor sa državom. Moje pitanje glasi, šta je država preduzela po tom pitanju i hoće li akcionari obeštećeni prodajom imovine guvernera Šoškića, prodajom imovine Nikezića, juniora i seniora i prodajom imovine Borisa Tadića koji su najodgovorniji za „Agrobanku“ i osnivanje nove „Agrobanke“. To je prvo pitanje. Drugo pitanje se odnosi na nelegalno rušenje, ali legalno izgrađenih objekata, ne tri nelegalno izgrađene šupe, nego iz 2003. i 2004. godine, moje pitanje glasi, ko je odgovoran i kada će nam organi privesti pravdi odgovorne za rušenje na Voždovcu kod Plavog mosta, 96legalno izgrađenih objekata, uglavnom zanatlijama, male radnje, zanatlijske radnje i tako dalje. To je rezultiralo i nekim smrtnim slučajevima i zato moje pitanje, ako već državni organi treba da utvrđuju odgovornost kod nelegalnog rušenja da se krene redom i da odgovornost snose oni koji su prouzrokovali žrtve u rušenje zanatlijskih radnji kod Plavog mosta. Sledeće moje pitanje glasi i postavljeno je Vladi i Ministarstvu poljoprivrede, da li je tačno da je Društvo agrarnih ekonomista, a ovo liči na plaćanje reketa, 13. januara 2011. godine isplaćeno i po kom osnovu: dva miliona 548 hiljada, 346 dinara i 40 para? Da li je tačno da Dušan Petrović, 22. septembra 2011. godine isplatio istom Društvu agrarnih ekonomista, to su ovi koji sada kao ne sarađuju sa žutima, milion 826 hiljada 256 dinara i 60 para? Da li je tačno da Dušan Petrović, kao ministar poljoprivrede i po kom osnovu 28. oktobra 2011. godine, isplatio ovima što ne sarađuju sa žutima, milion 500 hiljada, nula 24 dinara? Da li je tačno da je u 2012. godini isti ministar isplatio Društvo agrarnih ekonomista, to društvo vodi onaj koji bolje poznaje poljoprivredu od mene, a vidim da zna mnogo bolje, 800 hiljada, nula 39 dinara i 89 para? Takođe, moje pitanje je sledeće, da li je vođi Društava agrarnih ekonomista, narodnom poslaniku i kome, isplaćeno 16. avgusta 2013. godine, to su ovi što ne sarađuju sa nama, od strane tadašnjeg ministra 517 hiljada,329 dinara za pet radnih dana? Četiri hiljade i 500 evra, znači 900 evra na dan, ja mislim da i Lepa Brena u najbolje svoje vreme nije zarađivala toliko para. Da li je tačno da je sa istim vođom potpisan i aneks ugovora i da mi se navede ko se sve pod znacima navoda ogrebao od takozvani projekat star i koliko je to državu koštalo? Takođe, želim odgovor na pitanje koliko je uzurpiranih površina posle stupanja na snagu novog Zakona o poljoprivrednom zemljištu u Vojvodini privedeno nameni, koliko su uzurpatori sami platili i koliko smo uzurpiranih površina skinuli posle stupanja na snagu novog zakon, s obzirom da su pripadnici stranke bivšeg režima tvrdili da u Vojvodini nije bilo uzurpiranih površina? Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Branislav Mihajlović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 287. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Dosta je bilo, zahtevam od ministra privrede, kao i ministra rudarstva i energetike, obaveštenje i objašnjenje o gubicima u RTB Bor, tokom 2014, 2015. i prvih devet meseci 2016. godine. Prema Poslovniku Narodne skupštine, član 287. stav 5. navedena lica traženo obaveštenje i objašnjenje treba da dostave u pisanom obliku u predviđenom roku. Obrazloženje – menadžment RTB Bor, uz podršku vrha vlasti Republike Srbije, u kontinuitetu obmanjuje javnost zašećerenim pričama o navodnom prosperitetu kompanije RTB Bor u njenoj svetloj budućnosti. Istina je na sasvim suprotnoj strani i pored ogromnih investicija, iz godine u godinu se ostvaruju veliki gubici koji se svaljuju na teret poreskih obveznika. Program revitalizacije rudničke rekonstrukcije metalurških kapaciteta u RTB Bor, je realizovan sa katastrofalnim posledicama. Utrošeno je 450 miliona evra, a već duži niz godina se ostvaruju gubici u proizvodnji reda veličine od 50 do 100 miliona evra godišnje. Zadnjih godina niska cena bakra na tržištu je taj trend značajno pogoršala. Umesto najavljenog rentabilnog poslovanja i dobiti u iznosu od nekoliko stotina miliona dolara godišnje, nezvanične informacije govore da je tokom 2014. godine ostvaren gubitak u iznosu od oko 153 miliona dolara, odnosno 116 miliona evra, a tokom 2015. godine 126 miliona dolara odnosno 114 miliona evra, što ukupno iznosi 267 miliona dolara, odnosno 230 miliona evra. Očekivani gubitak tokom 2016. godine će biti na približno istom nivou, kao tokom prethodnih godina. To prosečno iznosi desetak miliona dolara mesečno, odnosno za period januar, septembar oko 90 miliona dolara ili 81 milion evra, što će ukupni nivo gubitaka u periodu od 2014. do danas dići na nivo od oko 357 miliona dolara, odnosno 311 miliona evra. Uslovno prihvaćeni, unapred pripremljeni plan reorganizacije za RTB Bor, nije realno ostvarljiv. Otpis skoro milijardu evra duga je uslovljen ispunjenjem UPPR-om predviđenog programa otplate duga, u iznosu od 50-ak miliona evra godišnje, u roku od sedam godina, posle godinu dana grejs perioda, sa očekivanim gubicima iz tekućeg poslovanja. Počev od 2018. godine gubici će se dići na nivo od 150 miliona dolara godišnje, zbog čega pozitivno poslovanje apsolutno nije moguće ostvariti. Pravi cilj tako smišljenog UPPR-a je kupovina vremena i zadovoljenje ličnih interesa par pojedinaca u vrhu vlasti Republike Srbije i menadžmenta RTB Bor, koji pošto-poto hoće da kompanija nastavi da posluje krajnje netransparentno u totalno neregularnim uslovima oslanjajući se na budžet Republike Srbije. U tako zamagljenim uslovima izvlači se lična i stranačka korist koje su jedini cilj pojedinaca iz aktuelne vlasti kada je poslovanje RTB Bor u pitanju. Nije moguće proizvoditi bakar po ceni o 9.000 dolara po toni, prodavati ga po 5.000 dolara po toni, pokriti sve troškove poslovanja i otplaćivati dugove od 50-ak miliona dolara godišnje. Takvu podvalu građani Bora, Majdanpeka i Srbije nisu zaslužili. Ovome treba dodati da će se počev od 2018. godine zbog isplate anuiteta, cena koštanja dići na preko 10.000 dolara po toni proizvedenog bakra, zbog toga što informacijama, kojima raspolažemo, nemaju karakter zvaničnih informacija, kao i zbog napred iznetog zahtevom od ministra privrede, kao i ministra rudarstva i energetike, navedeno obaveštenje i objašnjenje u nadi da se na taj način može sprečiti raspinjanje dragocenih sredstava iz budžeta i odbraniti vitalni interesi građana Republike Srbije. Takođe, imam još jedno pitanje, isto na osnovu člana 287. Poslovnika, a to je od predsednika Skupštine Republike Srbije, zahtevam objašnjenje i zahtev za sprečavanje diskriminatorskog odnosa prema predstavnicima poslaničke grupe Dosta je bilo. Prema Poslovniku Narodne skupštine, član 287. stav 5. predsednica Narodne skupštine Republike Srbije odgovor treba da dostavi u pisanom obliku Obrazloženje - od konstituisanja 11. saziva Skupštine Republike Srbije, prema članovima poslaničke grupe Dosta je bilo, se sprovodi kontinualna diskriminacija. Da bi se ona sprečila…
privodite kraju, molim vas.
…poslanička grupa Dosta je bilo, od predsednice Skupštine Republike Srbije zahteva obezbeđenje odgovarajuće pozicije u institucijskoj sali poslaničkoj grupi Dosta je bilo koja…
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja danas imam dva pitanja. Prvo pitanje Ustavnom sudu Republike Srbije i svim sudijama Ustavnog suda. Kako je bilo moguće da Ustavni sud raspravljajući po inicijativi legalno podnesenoj za ispitivanje ustavnosti i zakonitosti, zaključi da su briselski sporazumi odnosno prvi paket briselskih sporazuma politički akti i da prema tome ne podležu oceni ustavnosti i zakonitosti? Da su to samo politički akti, onda bi bili na nivou deklaracije i ne bi proizvodili nikakve pravne posledice. Pošto su ovo akti koji i te kako proizvode pravne posledice, čak su i napravljeni u formi međunarodnih kvazi ugovora ili kvazi međunarodnih ugovora, neophodno je izjašnjenje Ustavnog suda i svih njegovih sudija Narodnoj skupštini. I drugo pitanje upućujem predsedniku Narodne skupštine, zašto do sada predsednik Narodne skupštine nije zakazao sednicu Narodne skupštine na kojoj će se raspravljati o pravnoj formi i sadržaju oba seta Briselskih sporazuma. Predsednik Narodne skupštine ima mogućnost zakonodavne inicijative kao svaki narodni poslanik, s tim što ima tu prednost što on odmah može da uvrsti u predloženi dnevni red svoj predlog, a onda se Skupština izjašnjava da li prihvata ili ne prihvata dnevni red. To je zaista neophodno, više se sa tim ne sme čekati. Mi ne znamo u stvari ni šta se dešava. Neki pregovori su nastavljani bili pre nekoliko dana, oni su propali. Ono što se odnosilo na prava srpske nacionalne zajednice na Kosovu i Metohiji, pogaženo je od strane albanskih separatističkih vlasti. Albanske separatističke vlasti pokušavaju da uzurpiraju i svu imovinu države Srbije, imaju u tome podršku stranih sila, da vidimo kako je došlo do toga i da li je to bilo ispravno da u dijalogu između srpskih državnih vlasti i albanskih separatista poseduju isključivo posednici EU. Koja bi to država na svetu pristala ako smo pod pritiskom EU, ako smo pod pritiskom Amerike, onda je bilo logično da bi smo prihvatili vođenje bilo kakvog dijaloga, da tražimo silu zaštitnicu? Srbija je u 19. veku mnoge stvari postizala za diplomatskim stolom zato što je imala redovno silu zaštitnicu Rusiju, a povremeno i druge neke evropske države su pristajale na ulogu njene sile zaštitnice. Čak se i Austrija pojavljivala ponekad u toj ulozi. Čak i Engleska kojoj je uvek bila draža Turska nego Srbija, kada je bilo reči o progonu srpskog stanovništva na području Makedonije. Tamo su sile zaštitnice bile i Rusija i Engleska i Francuska. Tamo je ubijen i ruski ambasador jer su teroristi albanski iz onog vremena pod turskom vlašću smatrali da im je on najozbiljniji faktor koji ometa njihova nastojanja da se potpuno istrebi hrišćansko stanovništvo u Makedoniji. Narodna skupština mora što pre da o tome raspravlja i da zauzme određene stavove. Ovako, izvršna vlast se ponaša na način koji je suprotan Ustavu, a sudska vlast i zakonodavna vlast se prave kao da ih to uopšte ne interesuje. Takvo stanje je neodrživo. Krajnje je vreme da izvršna vlast podnese izveštaj šta je sve radila povodom briselskih sporazuma i njihovog potpisivanja i pokušaja njihove realizacije. Ono što je bilo u interesu Albanaca, sve je odjednom realizovano. Ono što je u nekom malom interesu Srba, nije ni započeto sa realizacijom.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Mihailo Jokić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani poslanici, moje pitanje je upućeno Ministarstvu pravde, odnosno Odeljenju za međunarodnu pravnu pomoć, a tiče se kompanije „Nove Srbijanke“ koja je do 2000. godine zapošljavala negde oko 1.200 radnika, bila jedna od stubova razvoja i zapošljavanja u gradu Valjevu. Danas je „Nova Srbijanka“ u stečaju. Privredni sud u Valjevu poslao je dopis u kome traži obaveštenje o propisima Republike Bugarske koji se tiču sledeća dva pitanja. Prvo pitanje - da li je dozvoljeno ugovarati kaznene poene ili ugovornu kaznu u slučaju neispunjenja novčanih obaveza? Da li je dozvoljeno primeniti kamatnu stopu bugarske narodne banke na iznos duga koji je izražen u valuti evro? Zašto je ovo bitno? Ovaj odgovor je bitan da bi se nastavio i okončao parnični predmet u kome je tužilac „Nova Srbijanka“ Valjevo, za koju ponovo navodim da je u stečaju. Da bi se ovaj predmet okončao, ja molim Odeljenje za međunarodnu pravnu pomoć da na ova pitanja odgovori što pre, jer je ovo uslov da se okončaju svi procesi koji su otvoreni, vezano za stečaj „Nove Srbijanke“. A o značaju „Nove Srbijanke“ sam vam rekao, da je to preduzeće koje je do 2000. godine bilo uzor i primer zapošljavanja i poslovanja u gradu Valjevu, a danas je „Nova Srbijanka“, zahvaljujući vlasti od 2000. godine, u stečaju. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: prof. dr Žarko Obradović. Nastavljamo rad i prelazimo na jedinstveni pretres o 3. tački dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O POTVRĐIVANjU SPORAZUMA O IZMENAMA I DOPUNAMA SPORAZUMA O ZAJMU IZMEĐU VLADE REPUBLIKE SRBIJE, KAO ZAJMOPRINCA I VLADE REPUBLIKE AZERBEJDžAN, KAO ZAJMODAVCA, ZA FINANSIRANjE IZGRADNjE DEONICE LjIG-BOLjKOVCI, BOLjKOVCI-TAKOVO I TAKOVO-PRELjINA, AUTOPUTA E-763 U REPUBLICI SRBIJI, OD 2. FEBRUARA 2012. GODINE. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su danas pozvani da današnjoj sednici prisustvuju: prof. dr Zorana Mihajlović, potpredsednik Vlade i ministar građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture, dr Dušan Vujović, ministar finansija, Nenad Mijailović, državni sekretar u Ministarstvu finansija, Branko Drčelić, vršilac dužnosti direktora Uprave za javni dug u Ministarstvu finansija, Predrag Ivanović, vršilac dužnosti pomoćnika direktora Uprave za javni dug, Dragana Ratković, samostalni savetnik u Odeljenju za praćenje kredita u Ministarstvu finansija, Slobodan Klimenta, savetnik u kabinetu potpredsednika Vlade i Ivan Despotović, šef Odseka za upravljanje infrastrukturnim projektima u Ministarstvu građevinarstva, saobraćaja infrastrukture. Pre otvaranja jedinstvenog pretresa, podsećam vas da shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe, srazmerno broju narodnih poslanika, članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 170. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu zakona. Sada određujem pauzu u trajanju od pet minuta, dok predstavnici Vlade ne stignu u zgradu Narodne skupštine. [[Posle pauze.]] Nastavljamo sa radom, dame i gospodo narodni poslanici. Da li predstavnik predlagača dr Dušan Vujović, ministar finansija, želi reč? Reč ima ministar dr Dušan Vujović. Izvolite.
Hvala lepo. Dozvolite samo kratko. Znači, ovde je reč o vrlo maloj izmeni ovog Sporazuma, koji se odnosi na rok raspoloživosti sredstava kredita. Predlaže se da se rok produži za dve godine, kako bi se stvorila mogućnost da izvođači u celosti povuku sredstva. U momentu kada je podnet predlog ovog produženja bilo je povučeno 79,5% sredstava, od ukupno 308 miliona evra. Očekuje se da će u toku narednih godinu dana biti povučena većina sredstava, ali se ostavlja dopunski rok do 4. maja 2018. godine, kako ne bismo ponovo došli u situaciju docnje, pre svega, zbog toga, kao što znate ovaj kredit se povlači tako što se izvođač sredstva, sredstva kredita, sredstva avansa dobija direktno od nas, a sredstva kredita povlači direktno Azerbejdžanu i onda odatle sredstva transferiše podizvođačima u Srbiji, tako da to zahteva neko vreme. Zbog toga predlažemo da se rok produži za tačno dve godine i da se u tom roku ostvari realizacija ovog projekta, kao što je planirano. To je sve što imam da kažem o tom osnovnom produžetku roka. Inače, uslovi ovog kredita ostaju kao što su i bili. Znači, rok tzv. poček ili grejs period je istekao i mi od decembra 2015. godine već servisiramo ovaj kredit. Kamatna stopa ostaje 4%, 0,5% je tzv. interkaralna kamata, tj. kamata na angažovana neiskorišćena sredstva. Period trajanja zajma je 15 godina i, kao što rekoh, rok raspoloživosti se produžava sa četiri godine, kako je bilo u originalnom ugovoru, na šest godina, tj. ističe 4. maja 2018. godine. To je sve. Zbog zahteva zajmodavca, tj. Azerbejdžana, u prilogu dokumenata se daje ceo tekst izmenjenog Sporazuma zato što je to format u kome se kod njih vrši ratifikacija da bismo ekvivalentno proceduru sledili kod nas i kod nas se predlaže ceo tekst uredno popunjen. Izmena je samo u članu koji se odnosi na rok raspoloživosti sredstava kredita. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Nemanja Šarović, s mesta: Po Poslovniku.) Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović, po Poslovniku.
Gospodine Arsiću, prekršen je član 106. i smatram da je povređeno dostojanstvo Narodne skupštine od strane gospodina Vujovića. On je u Skupštinu došao da obrazlaže zašto se kasni, da traži produženje roka, ali je prvo bio dužan da obrazloži zašto on kasni. To je još jedan pokazatelj koliko izvršna vlast ne poštuje zakonodavnu, taj ležerni odnos ministara, može ministar da dođe i sa pola sata zakašnjenja, čekaće Narodna skupština, čekaće narodni poslanici. Vi ste bili dužni da upozorite ministre i vi ste trebali da ponudite objašnjenje za to. Ja sam sačekao da on završi svoje izlaganje u nadi da će on biti toliko pristojan i reći – izvinjavam se svim narodnim poslanicima zbog ovog kašnjenja. Dvesta pedeset narodnih poslanika su nosioci suvereniteta. Oni su ti koji su birani direktno od strane građana, a ministri su činovnici, danas jesi, sutra nisi. Međutim, zbog većine koju imate, zbog načina na koji su i vaši prethodnici vodili tu Skupštinu, ministri misle da mogu da rade šta god im padne na pamet. Mogu da se pojave, mogu da se ne pojave, da dođu u jedanaest ili u pola dvanaest, potpuno je svejedno, da ispričaju dve ili tri rečenice i kažu – evo, hajde sad vi. Dakle, elementarna pristojnost i poštovanje svih 250 poslanika je zahtevalo makar izvinjenje. Ja vas molim da upozorite ubuduće sve ministre da dođu u Narodnu skupštinu i da čekaju na red kada će doći, a ne da vi njih pozivate kada vam padne na pamet i da oni dolaze kada im padne napamet i da se ovde prave pauze. Ako kasnite sa reformama, ubrzajte prvo ministre.
Pošto sam dužan da dam objašnjenje, ja verujem da ministri u Vladi Republike Srbije imaju puno posla, a mislim da zamerka koju ste dali za gospodina Vujovića ne stoji, a obrazložiću i zašto. Kada je usvajan budžet za 2016. godinu, gospodin ministar je sedeo u ovoj sali mnogo više nego poslanici, mogu da kažem samo sa kratkim pauzama negde do četiri ili do pet ujutru. Od deset ujutru do sledećeg dana, četiri ili pet ujutru, i ni na koji način nije potcenjivao rad narodnih poslanika i aktivno je učestvovao u diskusiji. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Tražite da se izjasni Skupština? U redu. Gospodin ministar želi reč. Izvolite.
Želim samo kratko da prokomentarišem vašu izjavu. Ja sam sinoć pažljivo pratio prenos iz ove sale, većina ljudi nije bila u sali. U dva sata ujutru je završeno i najavljen je nastavak za deset ujutru. Mi smo ceo raspored današnji promenili da bismo uklopili ovo. Ja se izvinjavam što kasnim, ali nisam mogao da prekinem sastanak koji je bio u toku. Prema tome, ovo je iz najbolje želje da ispoštujemo i vaš raspored i naš raspored. Nismo mogli brže da odgovorimo, a inače za svako ozbiljnije kašnjenje prihvatam i krivicu i podnosim unapred izvinjenje. Znači, ovo je bila moja želja da pratim rasporede kao što znate vrlo heterogeno. Ovaj saziv i ove teme su bile… Ja sam sa interesovanjem pratio vašu raspravu. Skoro dva sata je bilo kada ste zaključili i najavili nastavak danas u deset. Mi smo bili spremni, ali je bila međunarodna poseta koju nisam mogao da odložim, morali smo da završimo sastanak i momentalno sam posle toga došao. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, po Poslovniku.
Insistiram da ministar nema pravo da kritikuje narodne poslanike, jer kada je narodni poslanik prisutan u sali ili odsutan…
Samo navedite član Poslovnika. Član 106.
… to je njegovo pravo. Nedolazak na sednicu je politika. Kada ministar govori, ako ustanem i izađem, to je moj stav prema ministru, imam na to pravo. Ministar nema takva prava, jer ministar je potčinjen Narodnoj skupštini koja ga je izabrala i mora tako da se prema njoj ophodi. Ovde ste uveli, to su još dosmanlije uradile, princip da se stvari moraju obratno dešavati, da je Narodna skupština potčinjena ministrima. Ne može tako. Drugo, danas je ovde trebala da bude ministar Zorana Mihajlović. Ona je glavni krivac za ovaj problem o kome se danas raspravlja. Ja zahtevam da je potpredsednik Narodne skupštine hitno pozove na sednicu. Ja kada se javim za reč govoriću samo o Zorani Mihajlović i njenoj ulozi u ovom Koridoru i ovom velikom skandalu, kada je obmanula javnost, da fali visina tunela za 30 centimetara, ne mogu da prođu šleperi sa prikolicama, što je čista laž. Tunel je ispravan. Išao sam da proveravam. Ona mora o tome da odgovara ovde. Zahtevam da se hitno pozove, da se odredi pauza dok ona ne dođe.
Zahvaljujem. Potpredsednik Vlade Zorana Mihajlović jeste jedan od ovlašćenih predstavnika Vlade, međutim Vlada je donela odluku da jedan od predstavnika Vlade bude dr Dušan Vujović, ministar finansija. Kao što je vama poznato reč je o finansijskom zakonu i nadležan Odbor za ovaj zakon, a samim tim i Ministarstvo, nad kojim taj odbor vrši kontrolu, je Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava. To je nadležni odbor. (Vojislav Šešelj, s mesta: Ona troši ta sredstva.) Drugom prilikom ćete sigurno imati pravo da joj postavite ta pitanja. Reč ima narodni poslanik Muamer Bačevac.
Uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, uvaženi ministre, uvaženi gledaoci, ovog našeg zasedanja, zadnjih pet godina je obeležila zaista jedna kvalitetna saradnja između Republike Azerbejdžana i naše države koja je za svaku pohvalu. Slični problemi, zatim, jedna svesrdna podrška koju je Azerbejdžan u političkom smislu doslednosti, nepriznavanje i podrške za status Kosova Azerbejdžan pružio našoj državi, verovatno je najviše uticala da između ove države se stvori jedno ozbiljno poverenje. Dalje, izuzetno je bitno naglasiti da dve zemlje imaju zaista ogroman potencijal u saradnji, ne samo međudržavnim dogovorima, već i u razmeni i saradnji biznisa i biznismena iz naših država. Vi znate da je prebogata kavkaska država Azerbejdžan doživela erupciju u pozitivnom smislu, pre svega eksploatacijom gasa iz Kaspijskog mora i oni, praktično svi pokazatelji pokazuju da su zemlja u najbržem, jedna od zemalja u najbržem razvoju i sa velikim bogatstvom njihove državne rezerve, iznose preko 24 milijarde dolara, razvoj je preko 5%, oni gotovo da nemaju nezaposlenost, negde ispod 0,9%. Čak 80% od ukupne zarade koju imaju od gasa ostaje njihovoj državi što je zaista izuzetno impozantno. Azerbejdžan je jedan od retkih zemalja u koju naša zemlja više izvozi, nego li što iz nje uvozi. Prošle godine obeleženi su zaista brojni primeri pomoći i dobrog odnosa Vlade Azerbejdžana i njenih predstavnika prema našoj državi. Naime, zahvaljujući donaciji te zemlje u našoj državi obnovljen je Tašmajdanski park, tamo su podignuta dva velika spomenika, lepa spomenika, njihovom nacionalnom predstavniku Gajderu Alijevom kao i našem velikom, poznatom pesniku i piscu i kritičaru, profesoru Paviću. Takođe, od donacije ove države obnovljena je i kompleks Bajrakli džamije sa njihovim pomoćnim objektima koji služe za edukaciju, ali takođe i crkva Svete Petke u Novom Sadu. Mi u Novom Pazaru smo imali veliko zadovoljstvo da uz pomoć sredstava Vlade Azerbejdžana zaista velelepno obnovimo naš dom kulture koji danas zaista izgleda impozantno, lepo i zaista služi svrsi i to je najbolji poklon koji je mogla ova zemlja, ova divna zemlja da, da građanima i Novog Pazara i nađe države. No, verujem da je izuzetan bio i gest za vreme poplava kada je firma „Azret“ koja izvodi praktično većinu radova na ovoj deonici puta o kojoj danas raspravljamo, svim svojim kapacitetima i mašinama priskočila u pomoć poplavljenim, a da su predstavnici ambasade, Azerbejdžansko-Srpskog prijateljstva i drugog diplomatskog kora na najbolji način došli da pomognu i finansijski pomogli poplavljena područja. Ono što je najbitnije je da Vlada Azerbejdžana pokazuje zaista veliko interesovanje za ekonomsko ulaganje u ceo prostor Balkana, a da je Srbija tu prepoznata kao glavni partner, što može da imponuje. To je rezultiralo jednim izuzetno kvalitetnim kreditom koji je Republika Srbija dobila od Vlade Azerbejdžana 2012. godine, izuzetno povoljan kredit sa grejs periodom od tri godine koji će se isplaćivati 15 godina i sa kamatnom stopom od 4%, što je zaista u današnje vreme izuzetno niska stopa. Mi znamo da smo imali i druge ponuđače iz Turske, ili na primer, iz Italije, koji su bili čak i duplo skuplji i tražili duplo veću kamatnu stopu. Sve ovo govorim upravo da ukažem da je Vlada i tada i današnja Vlada povukla pravi potez i da su današnje predložene promene zakona na koje ukazuje i sam ministar, koje se sastoje samo na produžavanju roka upotrebljivosti i dostupnosti tih sredstava za dve godine nešto što valja sa pijetetom podržati, nešto što je izuzetno bitno za razvoj naše države. Značaj Koridora 11 je ogroman. Ta tzv. Jadranska magistrala će zaista pokrenuti sve one predele kroz koje prolazi. Ona na makro planu ima izuzetan značaj, jer povezuje nekoliko država. Ona od Bugarske, preko Srbije povezuje Crnu Goru sa Italijom i to je ta transverzala Bukurešt-Beograd-Bar-Bari. To je i na makro planu izuzetno značajna deonica koja će i koja pokazuje i sigurno će pokazati ekonomsku isplativost. Izuzetno je bitno što će se sa završetkom ovog kraka deonice od Beograda do Preljine stizati za nešto kraće od jednog sata, što je vrlo bitna i značajna stvar. Međutim, kada će traka, odnosno šest traka se spustiti do Crne Gore, nije još poznato. Za deonicu Požega-Boljare dužine oko 107 kilometara završen je generalni projekat za koji je Republička reviziona komisija donela zaključak 2008. godine i usvojila definitivnu trasu. Ona ide od Požege, prolazi preko područja sela Prilepak dolinom reke Moravice, pruža se prema Arilju i Ivanjici i njih zaobilazi severozapadnom rutom, a onda ide dalje preko predela Kosavice obilazeći Goliju, spušta se do Kovilja, pored Biočana, do Duge Poljane, preko Peštara i pravcem severoistok-jugozapad do Boljara gde je granična tačka sa Crnom Gorom. Još jednom da kažem ovo je najkraća deonica. Struka se izjasnila da ta deonica je 42 kilometra kraća od bilo koje druge predložene i donela je skoro definitivan zaključak. Žao mi je što nije ministarka tu, ali moram da se pozovem na njene tvrdnje. Već nekoliko puta, pogotovo 2015. godine u Novom Pazaru, kada je vrlo jasno, koncizno rekla da je to ono što je struka rekla, da je to nešto što je najisplatljivije, nešto što je najlakše za izvođenje, jer najlakše je preći preko Pešterske visoravni, to je pravac koji će se najjeftinije i najlakše sprovesti. To je ministarka ponovila nekoliko puta i naglasila da u ovom glavnom projektu nema mesta za neke veće promene i ekskurzije. Izuzetno bitna stvar jeste što se tada došlo do zaključka da se razviju i pobočni krakovi. Najbitniji pobočni krak je onaj koji će ići ka Zlatiboru, odnosno koji će ići ka pravcu Sarajeva i povezati se sa Koridorom 10 i pravcem 5C kraka. Podsetiću vas da se time povezuje Preljina sa Pojatama i horizontalno praktično prelazi preko Republike Srbije i naj način uvezuju te izuzetno bitne deonice ka samom auto-putu za Sarajevo, što je dodatni kvalitet, čime će i zlatiborski kraj dobiti jako pun, a taj pravac možda imati i veću vrednost nego ova magistrala. Ne znam da li će imati veću, ali svakako imaće barem istovetnu vrednost. Na taj način se neće zapostaviti ni zlatiborski kraj i dobiće svi stanovnici ovih delova Republike Srbije. Ovaj koridor je zaista jedina razvoja šansa južnog, jugozapadnog dela Srbije, dela Srbije iz kojeg ja dolazim, severnog Sandžaka i to je za nas praktično pitanje života i smrti. Ja ne znam šta bi moglo da se desi, ako se ne bi ispoštovala ova deonica, za koju je struka, razum i sve ono što je na strani isplativosti ukazalo da je mnogo bolje. Na na kraju, njime se povezuje Arilje, Ivanjica i Pešterska visoravan. To su naše zone koje mogu i koje su predviđene i koje imaju takav potencijal za poljoprivredni razvoj, uzgoj zdrave hrane, organske hrane, a to je nešto, koliko mi se čini, na čemu ova Vlada, zaista insistira i to je jedini brend koji mi možemo sa sigurnošću da prodamo. To je rudno bogatstvo, to je turistički potencijal, koji zaista treba da otkriju, ne samo građani ove države, nego i svi građani, odnosno svi turisti koji zaista pokazuju želju da u sve većem broju dođu u našu državu i sve više dolaze u našu državu. Vi znate da je crnogorska strana vrlo ozbiljno pristupila ovom poslu, da su oni po cenu ugrožavanja svoje BDP-a insistirali da započnu projekat izgradnje Jadranske magistrale do Boljara i to dovoljno ukazuje na značaj i kvalitet koji će dati ovaj autoput i implus povezivanju svih delova Balkana za nas verovatno dve jako bitne države, Republike Crne Gore i Republike Srbije. Nama izuzetno interesantan sever Crne Gore u kojem živi zaista jedan veliki broj Bošnjaka, mi smo bili jako tužni kada se i desilo razdvajanje između dve zemlje, jer je naše nacionalno biće pocepano na dva dela. Znate da mi kao stranka smo bili protiv takve odluke i glasali uglavnom, protiv samostalnosti Crne Gore. Za stanovnike ovih delova naše zemlje, rekoh još jednom, je životno bitno pitanje. Očekujemo od ovog Ministarstva da vrlo agilno, kao i do sada, kao i sama Vlada pristupi izgradnji puteva, obnovi puteva, obnovi kompletne infrastrukture, jer znamo da je to jedina šansa i jedini kvalitetan put da se okrene zamajac razvoja, pre svega onih delova Srbije koji nisu Beograd. Još jednom, pozivam ovo Ministarstvo, kao i sva ministarstva i samu Vladu Republike Srbije da da dodatnu snagu i dodatnu pažnju i dodatni impluse razvoju ovog projekta, jer čini mi se da svakim danom zakašnjenja ti krajevi ostaju pusti, migracije su učinile svoje i da praktično ovaj kraj ostaje pusto polje, a prelepa zona i neiskorišćena zona naše Republike. Još jednom pozivam Ministarstvo i stojimo na usluzi, kao stranka i kao građani da damo svaku pomoć da se ovaj projekat što pre realizuje. Naravno, kredit je dobar, razumem zbog čega produžavamo vreme iskoristljivosti ovog kredita i glasaćemo za ovakvu odluku.
Hvala. Đorđe Kosanić.
Zahvaljujem. Poštovani ministre, sa saradnicima, poštovane predstavnice Skupštine, gospođo Gojković, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je danas Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžan o finansiranju deonice autoputa Ljig – Preljina na Koridoru 11. Odmah ću reći, poslanička grupa JS u danu za glasanje podržaće pomenuti Predlog zakona, sa jedne strane, jer se donošenjem ovakvog zakona omogućava podizanje savremene infrastrukture u Srbiji, a moram sa druge strane da kažem omogućava se da jedan ovako značajan infrastrukturni projekat, složićemo se svi, veliki, zahtevan, dovedemo i da ga završimo na jedna kvalitetan način. Na samom početku, gospodine ministre, moram da kažem da nije bilo ovog kreditnog aranžmana sa Arzejbedžanom ne bi bilo ni Koridora 11. To moramo potpuno otvoreno da kažemo. Zašto vam to sada kažem? Pa, prvo ni evropska investiciona banaka ni Evropska banka za obnovu i razvoj, a sa druge strane ni Svetska banka, finansiraju samo projekte, vi to dobro znate, finansiraju samo projekte, koje oni kažu da su evropski projekti koji su i od posebnog značaja. Kod nas je kao takav projekat prepoznat Koridor 10, tako da nije imalo šanse da ovaj važan, veoma važan putni pravac dobijemo kreditni aranžman, ali mi smo našli partnera u Azerbejdžanu. Mislim da ćemo sa njima i ubuduće raditi i na drugim infrastrukturnim projektima. Govoreći o samom projektu infrastrukturnom za ovu deonicu Ljig – Preljina moram da kažem da je on dug 40,3 kilometara. Imamo 29 metara pratećeg puta. Glavni izvođač je azerbejdžanska firma „Azbirt“, a vrednost samog projekta je 308 miliona evra. Trista miliona je kredit i aranžman sa Azerbejdžanom, a ostatak daje Republika Srbija. Potpuno otvoreno moramo da kažemo da ovog trenutka je završeno 98% radova. Neću da kažem gospodine Mrkonjiću 100%, ali 98% je završeno i kako bi gospodin Mrkonjić rekao – kada se sve uzme u obzir uradili smo jedan veliki i dobar posao. Zašto to kažem da smo uradili dobro posao, zahtevan i veliki infrastrukturni projekat? Ako kažem da imamo četiri tunela dužine dva i po kilometara, 66 mostovskih konstrukcija ukupne dužine pet kilometara, usek „Golubac“, pa zatim na autoputu su postavljeni i zidovi za zaštitu od bude na ukupnoj dužini odsedam i po kilometara, regulisani su vodotokovi u dužino od 18 kilometara, pa zatim nadvožnjaci su ukupne površine od 600 hiljada metara kvadratnih. Obavljena je eksproprijacija zemljišta na više od četiri miliona metara kvadratnih. Završene će i ove dve petlje biti i ako još uzmemo jednu važnu stvar da smo imali dosta nepredviđenih stvari, prvo ako kažemo da smo u 2014 godini imali čak 130 kišnih dana, što je znatno otežalo čitavu situaciju, pa u narednoj godini isto probleme i sam ambasador Azerbejdžanaje u jednom trenutku rekao i isto tako predstavnici firme „Azbirt“, koja izvodi radove, da je veoma težak teren, da su se susreli sa mnogo nepredviđenih stvari. Prvo dve poplate, šest klizišta, ali smo, oni kažu, uradili dobar posao. Isto tako važna stvar za nas iz JS, a mislim i za sve nas ovde je da Vlada RS angažovanjem ovakvih firmi angažuje i naše proizvođače. Sa druge strane, angažujemo naše firme i angažujemo naše ljude. Zašto to sve kažem? Firma „Azbrit“ u ovom trenutku koristi maltene sve materijale iz Srbije. Sa druge strane, angažovano je više od 100 naših firmi, a ako vam kažem da od ukupnog broja radnika čak 98% radi iz Srbije. Mislim da je to dobar primer kako i u buduće da radimo. Moram da kažem da u Azerbejdžanu imamo prijatelje, zemlju koja nije priznala tzv. veštačku tvorevinu kosovo. To je veoma važna stvar. Sa druge strane, mi imamo veći izvoz nego uvoz što se tiče Azerbejdžana. Mislim i zaista sam siguran da je ovo samo početak saradnje sa njima i na drugim još većim infrastrukturnim projektima i zato, dame i gospodo, poslanička grupa JS u danu za glasanje podržaće pomenuti Predlog zakona. Hvala puno.
Gorica Gajić.
Hvala gospođo predsednice. Poštovani i uvaženi gospodine ministre i saradnici, poštovane koleginice i kolege poslanici, koliko je hitna bila ova tačka dnevnog reda govori i u hodu promenjen dnevni red ove Druge sednice našeg zasedanja. Najpre smo dobili saziv da će biti samo jedna tačka dnevnog reda, a onda se dopunila sa još par tačaka i između ostalih je i ova tačka dnevnog reda koja je Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma o izmeni sporazuma između Vlade RS i Vlade Republike Azerbejdžan o zajmu za finansiranje deonice na Koridoru 11, a relacija Ljig – Bojkovci – Takovo – Preljina. Sporazum o ovom zajmu, kako kaže i ministarpotpisan je u februaru mesecu 2012. godine. U aprilu mesecu, a stupio je na snagu 4. ili 3. maja 2012. godine, sporazum, odnosno ugovor o izvođenju radova između investitora Koridora Srbije i azerbejdžanske firme „Azbrit“ potpisan je 7. aprila 2012. godine. Ovim novcem finansira se 40 kilometara na deonici Koridora 11 i ukupna vrednost radova je projektu 308 miliona dinara, a vrednost, odnosno iznos zajma je 300 miliona dinara. Četrdesetosam meseci je bio rok za korišćenje, odnosno raspoloživost za povlačenje ovih sredstava i istekao je u maju ove godine. Mi vidimo da je zahtev prema Republici Azerbejdžan za produženje roka raspoloživosti, samim tim i korišćenje ovih sredstava podnet tek u aprilu i maju mesecu ove godine. Vlada i resorna ministarka za koju ja izjavljujem žaljenje što nije ovde, jer bi uglavnom sve ove kritike i primedbe išle na račun tog ministarstva i na račun nje kao ministarke u tom ministarstvu. Zašto se kasnilo, moramo to da podvučemo, zašto se kasnilo sa podnošenjem zahteva za produženje ovog roka korišćenja? Zašto to nije urađeno već u februaru ili martu mesecu i da li su sve to odložili vanredni parlamentarni izbori i naravno čekanje i formiranje nove Vlade? Čiji je to propust? Da li je to propust ministarke, resornog ministarstva ili cele Vlade i zašto se samo neke greške koje se možda pojave prepisuju samo podizvođačima koji su uglavnom domaće firme? A onda se ovih dana i nedelja ova tema oko deonice Ljig-Preljine seli na naslovne strane novina i uglavnom se sa kritikama obraćamo, odnosno od strane ministarke pogotovo, da je za kašnjenje radova i za probijanje roka da su uglavnom krivi domaći podizvođači, kao što je recimo firma „Planum“ koja je, mislim, jedna od većih podizvođača i kod ove azerbejdžanske firme. Naravno, usledila je reakcija gospodina premijera i još uvek gospođe ministarke da radovi moraju biti gotovi do kraja oktobra kada će se svečano preseći vrpca na ovoj deonici. Gospodine ministre Vujoviću, pošto gospođa ministarka Zorana nije ovde, kako mislite da rokovi gradnje mogu da se poštuju i treba da se poštuju, a da se ne poštuju rokovi plaćanja izvedenih radova. Kako reče i moj kolega, izvedeno je skoro 98% radova, nadam se da će ovih 2% biti završeni do kraja oktobra meseca. Izvođač radova, azerbejdžanska firma i naši podizvođači, od februara meseca ove godine nisu dobili ni jedan dinar po privremenim situacijama koje su ovi isporučili. Ako znamo da su naše domaće firme gradile i mostove, i tunele, i deonice zemljanih radova, i kompletnu elektriku na ovim deonicama, kako ste mislili da će oni te radove isfinansirati. Imamo situaciju da se i azerbejdžanska firma, da je povlačila kreditne linije kod svojih poslovnih banaka u iznosu od preko 20 miliona dinara, da su i naši podizvođači radova morali da se kreditno zadužuju u iznosu od preko 5 miliona dinara ne bi li ispoštovali dinamiku izvođenja radova i ne bi li ispoštovali pre svega ugovorne obaveze. Vi ovde u obrazloženju kažete i vi ste sada ministre rekli, da je povučeno skoro 80% od odobrenog zajma, znači, to je nekih 240 miliona, zašto te pare nisu uplaćene izvođačima radova i podizvođaču radova. Ako pođemo od toga da će po otvaranju radova proći još godina dana da se ova deonica tehnički primi, a okončana situacija može da se uradi tek kada se tehnički primi deonica, onda možemo svi da izračunamo koliko će meseci da ne kažem i godina proći kada će izvođač i podizvođač radova uzeti svoj novac za određeni posao. Poštovana gospodo iz ministarstva da li ste vi svesni kao što smo mi svesni da se naše građevinske firme koje su decenijama unazad bili kičma privrednog razvoja Srbije, koje su uvažene i tražene i na stranom građevinskom tržištu, već godinama unazad, pet, šest, osam godina, marginalizovane, eliminisane, sklanjane, jednostavno nije im se dala prilika da ravnopravno učestvuju i da uzimaju posao na tenderima, jer tenderski uslovi su ih eliminisali. Uglavnom su bili tako sastavljeni da mogu samo međunarodne firme da dobiju poslove, a naše domaće firme ako i ispune uslove, pa su bile prinuđene da formiraju konzorcijume ne bi li svojim referencama zadovoljili tenderske uslove, opet bivaju skrajnuti, eliminisani, pa na tim tenderima opet budu drugi i treći. Strane firme svojim damping cenama koje idu i do 20, 30% dobijaju posao, najčešće je jedini uslov vrednost izvedenih radova, odnosno vrednost ponuđene cene za izvođenje radova i damping cenama oni dobijaju posao. To je nateralo mnoge naše građevinske firme da takođe idu sa spuštanjem cena ispod realnih, stvarno važećih cena i samim tim pokušavajući da koliko-toliko ravnopravno učestvuju sa stranim izvođačkim firmama i dobiju posao, već pojedu svoju supstancu, već pojedu plate za svoje zaposlene, već pojedu svoju dobit, ali na tržištu se mora opstati. Vrednost radova samo u putarskoj industriji ili putarskoj operativi na godišnjem nivou je oko milijardu eura. Verovatno je to značajna cifra koja mora da se drži pod kontrolom, gde tokovi novca moraju da budu kontrolisani i zna se ko bi trebao te poslove da dobije. Evo primera, samo ću dva primera navesti, gde su strane firme bile ispred domaćih firmi iako su naše bile konkurentnije. Na mostu kod Beške za radove od 33,5 miliona evra naša domaća firma „Mostogradnja“ je za pet miliona evra bila jeftinija da tako kažem od austrijske „Alpine“. Svi znamo posao je dobila „Alpina“. „Alpina“ je dve godine produžila ili probila, kako se to u građevinskom žargonu kaže roko izgradnje i onda je tražila za tzv. dodatne ili nepredviđene radove, kako god ih mi to zvali ili vi u građevinarstvu zvali, još 100 miliona eura novca za odštetni zahtev. Šta se tada desilo? Uglavnom je većina stručnog kadra iz „Mostogradnje“, znači, građevinski inženjeri za koje je ovo izazove da rade na jednom takvom mostu, otišla iz „Mostogradnje“ u „Alpinu“. Naravno, svi posle znamo šta se sa „Alpinom“ desilo. Još jedan primer na Koridoru 10, na deonici Niš-Bugarska, Niš-Makedonija, tada su naše domaće firme sačinile konzorcijum, koliko sam ja informisana tu je „Planum“ sa svojim referencama podigao i ispunio, podigao kriterijume i ispunio uslove za konkurisanje na tom tenderu i naravno opet nije bio prvi i opet nije bio glavni izvođač. Zahaljujući ovakvom tretmanu domaćih građevinskih firmi, a ja vam to ne govorim, zato što ja tako mislim, to je mišljenje apsolutno svih građevinskih firmi koje koliko-toliko opstaju na našem domaćem tržištu, kao što je, ako mogu, prosto na prste jedne ruke da nabrojim „Energoprojekt“, „Planum“, „Ratko Mitrović“ i to samo niskogradnja, visokogradnje gotovo i da nema. Kada govorimo o svim ovim problemima trebalo bi da se malo osvrnemo uopšte na stanje putarskih preduzeća danas i na stanje putarske industrije ili putarske privrede uopšte danas. Privatizacijom putarskih firmi, tada državnih putarskih firmi koje su teritorijalno držale Srbiju od Kragujevca, Vranja, Niš, Kruševac, Užice itd, njihovom privatizacijom mi smo imali u jednom momentu da je samo „Nibens grupa“ i Vasa Micić iz Užica držali, odnosno kontrolisali 80% tržišta putarskog. Naravno, da su tada privatizacijom svih tih državnih putarskih preduzeća novi privatnici automatski dobili, pazite, nikada nije bio raspisan tender za održavanje regionalnih i magistralnih puteva i oni su privatizaciju tih firmi automatski dobili iste te teritorije koje su ranije držale državne firme da održavaju puteve. Samim tim su se bi obezbedili siguran priliv novca za održavanje puteva od puteva Srbije i naravno mogli su koliko-toliko da budu konkurentni, kasnije kod konkurisanja za izgradnju puteva. Rekla sam malopre da je vrednost, tržišna vrednost ili novac koji se okreće u putarskoj industriji ma nivou od godinu dana milijardu evra. Mi danas imamo Javno preduzeće „Putevi Srbije“ koji su do osnivanja preduzeća „Koridori Srbije“ bili jedini investitor za izgradnju svih kategorija puteva, od auto-puteva do regionalnih i magistralnih puteva. Kasnije, da li je bila 2009, 2010. godina vi ćete me ispraviti, osniva se preduzeće „Koridori Srbije“ prosto bez neke putarske, ekonomske logike, više je to ličilo na politički čin da se ova milijarda evra mnogo bolje kontroliše između koalicione Vlade ili stranaka koje su tada činile vlast, pa mnogo je da samo jedna garnitura drži toliko tržište pod svojom kontrolom. Poštovani gospodine ministre, vi znate da su domaće banke dok su postojale, danas ih više nema nažalost, bile finansijska leđa našoj privredi, a naravno i našoj putarskoj privredi. Znate da danas sve ove naše građevinske firme koje s mukom upinju da opstanu na tržištu nemaju od koga da dobiju garanciju. Strane banke daju garanciju ili su davale u neko vreme, verovatno posle Nibens grupe i svega što se dešavalo sa nekim našim putarskim firmama, kriterijume su podigle, znate koje sve uslove naše firme treba da ispune i mi više nemamo bankarski sektor, domaći sektor koji će pratiti našu domaću industriju. I da možda na kraju zaključim, naše građevinske firme o svojim problemima nemaju s kim da razgovaraju. Gospođa ministarka građevine i infrastrukture, kako god se to zvalo i energetike, ali sada smo na ovom fokusu više nema i to opet nije samo moje mišljenje, to je mišljenje struke, više nema stručnog inženjerskog kadra da ume da razgovara sa građevinarima, da ume da razume njihove probleme, da zna terminologiju kojom oni vladaju, da ministarka ne treba da ide na gradilište i da broji mašine i radnike koji su tog dana došli na posao, da ministarka i ministarstvo ima samo upravni nadzor nad ovim poslovima, da o svemu treba da vode računa investitor, to su ovde „Koridori Srbije“, naravno projektant je tu koji je odgovoran za isprojektovanu deonicu, da je za izvođenje i kvalitet radova i rokove u kojima se radovi izvode, odgovoran izvođač radova, pa tek onda i podizvođači radova. Ali, kada smo već kod izvođača radova i to moram da naglasim, moje su informacije da je azerbejdžanski izvođač radova jako korektan ozbiljan i odgovoran izvođač radova, čak šta više mnogo je korektniji on kao izvođač prema našim firmama, podizvođačima radova nego što je to naše resorno ministarstvo. Resorno ministarstvo, opet moram da podvučem, ignoriše naše domaće izvođače samim tim što strani kreditori, strani zajmodavci imaju uglavnom uslov da oni izaberu izvođača radova, pa onda izaberu, izvođač radova izabere banku koja ga prati, naši izvođači radova su tu već u drugom planu. Za podizvođače radova, i to nije samo moje mišljenje, stranim izvođačima radova kada već oni imaju nešto što se zove uslov, nude se firme, domaće firme, osnovane preko noći, bez referentnih lista, bez mehanizacije, bez stručnog kadra, pa onda imamo problem. A nađemo za shodno, konkretno ministarka, da optuži jednu renomiranu firmu koja posluje i opstaje na tržištu 68 godina, da je sagradio tunel koji je za toliko i toliko centimetara niži i da tu ne mogu da prođu kamioni sa visokim prikolicama, što apsolutno nije tačno. I mediji se time bave eto ko ne valja, ne volja naš izvođač, eto koga treba da pomerimo, pa hajmo domaće izvođače i onda se verovatno ciljano optuže domaće firme da ne bi bile ozbiljni kandidati i ozbiljni izvođači radova na ovim velikim projektima. Poštovani ministre, nastavili se ovakav odnos prema domaćoj građevinskoj industriji, probudićemo se u Srbiji u kojoj će biti tuđe pare, tuđi izvođači, tuđe banke, tuđe tehnologije a šta će biti naše ne znam, verovatno samo naša najamna radna snaga. Hvala.
Reč ima Nataša Mićić. Izvinjavam se Nataša, želi ministar da odgovori kratko.
Hvala lepo. Samo da neke činjenice samo pomenem ovde da bi bilo jasno. Hvala vam na dosta opširnom izlaganju i jako mnogo tema koje ste pokrenuli. Želim samo da kratko zbog informacija, a samim tim i zbog okvira diskusije napomenem neke stvari. „Koridori Srbije“ su podneli zahtev negde početkom marta. Da je procedura produženja ugovora bila po našim zakonima tj. da nije bila potrebna ratifikacija, to bi bilo na vreme, jer su oni početkom aprila, Vlada je usvojila zahtev i prosledila ga Azerbejdžanu do 4. maja kada je isticao rok, to je moglo tehnički da se produži. Međutim, Azerbejdžan je rekao da po njihovoj proceduri mora da se usvaja izmenjeni ovaj međunarodni sporazum koji se danas nalazi na dnevnom redu, a to zahteva i drugačiju pravnu proceduru i drugačiju ratifikaciju. Ono što je mnogo važnije, to je zahtevalo proceduru na koju mi nismo bili sposobni sve do 12. avgusta dok nije izglasana nova Vlada i parlament bio u funkciji. Prema tome, to je ubacilo element kašnjenja. Znači, sve ostalo ostavljam po strani, vaše razgovore o tome šta se dešavalo na strani izvođača, podizvođača to je posebna tema. Znači, sama procedura ono što je bio momenat koji nismo znali to je da će Azerbejdžan tražiti punu ratifikaciju i to je onda čitavu stvar odložilo do 12. avgusta. Od tada mi smo već u julu pripremili sporazum, poslali ga njima, oni su nam ga vratili 22. septembra. Vlada ga je usvojila poslednjih dana septembra i prosledila ga odmah Skupštini i sad se nalazimo u toj fazi. Znači, mi nismo gubili vreme posle toga, ali je ovo kašnjenje nastalo iz objektivnih razloga, pošto tehnička Vlada nije mogla to da predloži a parlament nije bio u funkciji. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nataša Mićić.
Gospođo predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, rekla bih najpre da Vlada na unutrašnjem planu zapravo ima dva najvažnija zadatka. Jedan se tiče izgradnje institucija jer je to jedini garant sigurnosti i ostvarivanja sloboda u ovoj zemlji, a drugo jeste infrastruktura, izgradnja infrastrukture kao jedne od neuralgičnih tačaka Srbije. Znamo, svi smo svesni činjenice da je naša putna infrastruktura u veoma lošem stanju i tako nas vide i ocenjuju oni koji su pozvani da o tome daju svoje mišljenje, pa tako Svetski ekonomski forum je najlošije ocenio Srbiju po kvalitetu i raspoloživosti transportne infrastrukture i tu zauzimamo 118. mesto ispod svih zemalja u Evropi, pa čak i bivših zemalja Sovjetskog Saveza. Drugo, recimo podatak da gustina puteva koja danas iznosi 6,2 kilometra na 1000 stanovnika je duplo manja nego što je evropski prosek. Pazite, duplo manja od evropskog proseka pošto je prosek u Evropi 12,1 kilometar. To sve pominjem da bih dala na značaju, da bih istakla koliko je važno, važno je produžiti dejstvo ovog ugovora. I ono što nije dobro i mi ćemo to kao LDP, kao odgovorna partija, mi ćemo podržati ovo produženje ugovora, ali imamo ozbiljne zamerke, Vlada se vrlo neodgovorno i vrlo neozbiljno ponašala povodom ovog pitanja. Prvo, dobro je što je napokon zapadna Srbija došla negde na red, jer ako uzmemo u obzir i radi bezbednosti da godišnje gine preko 600 ljudi na našim putevima, a najveći broj je upravo na Ibarskoj magistrali, mogli bi da uzmemo i važnost te infrastrukture u zapadnoj Srbiji i to je iz vašeg resora ministre po pitanju ekonomskog razvoja. Apsurd je da zapadna Srbija učestvuje u izvozu trećinu, 2014. godine 33% učestvujemo u izvozu, a zapravo se toliko sporo i tako neodgovorno pristupa nekim osnovnim pitanjima, kao što je pitanje izgradnje infrastrukture. Kada kažem neozbiljno Vlada se ponašala, pre svega, i u samoj realizaciji sporazuma. Nama niko ovde nije objasnio zašto se kasni sa realizacijom. Tek 22. septembra je ponovo zaključen sporazum i tu nema opravdanja. Mogli smo u avgustu kada je izabrana Vlada da potvrdimo ovaj sporazum. Dakle, ponovo još jedno kašnjenje koje zapravo i dalje prolongira celu situaciju. Zatim, poštovanje rokova, da ne kažem da su izborna obećanja premijera 2014. godine bila da ćemo do kraja 2016. godine imati put Beograd – Zlatibor, do toga da je, recimo, pre par meseci izjavio da će se od Beograda do Zlatibora moći stići za sati i po vremena. To je vrlo i neozbiljna i opasna izjava, jer je apsolutno, uz poštovanje saobraćajnih propisa, nemoguće to izvesti. Dalje, kada uzmemo u obzir da je ova deonica Ljig - Preljina iznosi40,3 kilometra, da je prošlo četiri i po godine, da su probijeni rokovi da su ti radovi trebali da se završe 25. avgusta, sada je obećano da će to biti 31. oktobar, i ako tu računicu 40 kilometara za četiri i po godine primenimo na obećanu deonicu Beograd – Požega, koja iznosi 160 kilometara, tom brzinom, tim tempom, ako ovako nastavimo, ta deonica do Požege biće tek negde za 16, 17 godina završena. Bojim se negde da će čak, recimo, i realizacija „Beograda na vodi“, koja je planirana za 30 godina, da će možda biti pre završena nego ovaj jadranski put, kako kolege nazivaju. Dalje, postavlja se zaista pitanje odgovornosti ministarke Zorane Mihajlović i zaista je šteta što ona danas nije tu pred nama poslanicima, jer je izjavila, recimo što je, nažalost, moram da kažem, potpuno nesuvislo, da do februara meseca nije bilo stručnog nadzora nad ovom deonicom Koridora 11 od Ljiga do Preljine. Znate šta, to je vrlo neozbiljna izjava, uzimajući u obzir da član 153. Zakona o planiranju i izgradnji kaže da stručni nadzor obezbeđuje investitor, niko drugi nego investitor, a to je Vlada Republike Srbije, odnosno Koridori Srbije. Dakle, prosto je neverovatno. Drugo, isti zakon propisuje da je republički inspektor za građevinu dužan da obustavi postupak ukoliko nije obezbeđen stručni nadzor. Nakon toga se još pojavljuju pitanja visine tunela, ne znam, debljine asfalta, kvaliteta radova. Prosto je nemoguće da nije bio nadzor. Zaista ne razumem zašto je ministarka to tako neodgovorno izjavila, jer ne bi mogla nijedna situacija da bude overena bez stručnog nadzora. To je prosto jasno. Dalje, zaista, postavlja se pitanje zašto ministarka nije prozvala glavnog izvođača, jer to je neki normalan put, a ne da se prozivaju podizvođači. Zatim, kažem, to stare mašine, nove mašine, sve je to toliko neozbiljno i toliko je na površinu isplivala jedna totalna neozbiljnost Vlade da je to prosto neverovatno. Ponavljam, mi ćemo ipak, uzimajući u obzir da se radi o važnom pitanju, da je taj sporazum, koji je zaključen 2012. godine na period od četiri godine i danas ga produžavamo na dve godine, zaista potreban Srbiji, potrebna nam je bolja infrastruktura, ali bih volela da ubuduće Vlada zaista vodi računa da ne preteruje sa tim nekim glamuroznim, pompeznim obećanjima, a da onda budemo dovedeni u situaciju da kasnimo sa realizacijom sporazuma, da sada Vlada ne može da povuče 26 miliona preostalih sredstava, evra koje joj stoje na raspolaganju i da tako delujemo i prema Vladi Azerbejdžana neozbiljno, a inače kao zemlja dobijamo jedan veliki minus i za neke buduće radove i za sklapanje nekih budućih ugovora. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Boško Obradović.
Poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre sa svim vašim saradnicima, drage i poštovane kolege narodni poslanici, po pitanju ove tačke dnevnog reda, kada se uopšte govori o temi autoputa od Beograda, pa da kažemo sredinom Srbije, preko zapadne Srbije ka Crnoj Gori, postoji samo jedna nesporna stvar, a to je da nam je ovaj autoput preko potreban. Sve drugo je sporno i o tome ću govoriti. Za sve građane Srbije koji žive posebno na prostorima zapadne Srbije ovaj autoput je životno pitanje. Kad kažem životno pitanje, to često biva u bukvalnom smislu ove reči, dakle, pitanje života i smrti, odnosno pitanje preživljavanja svih onih koji putuju Ibarskom magistralom, koja odnosi toliko ogroman broj života na godišnjem nivou. Kakav je odnos gotovo svih vlasti prema zapadnoj Srbiji u poslednjih više od pola veka, zaista je vredno da se podsetimo. Još iz komunističkih vremena zapadna Srbija, kao neki bastion antikomunizma, bila je u zapećku i bila je na svaki način tretirana kao neki zaboravljeni deo Srbije. Dovoljno je da napomenem možda i sastav aktuelne Vlade Republike Srbije u kojoj su svi ministri iznad Save i Dunava i nema nijednog ministra ispod Save i Dunava, kamoli iz Zapadne Srbije. Takav je bio odnos i prema ovome autoputu, godinama i decenijama unazad. Dakle, zapadna Srbija, posebno, rekao bih, Raška oblast, jednostavno je zaboravljena od države Srbije. To nije samo odnos ove vlasti. To je odnos praktično svih vlasti u prethodnih mnogo, mnogo decenija. Tamo nema investicija, tamo nema novog zapošljavanja, tamo nema rešavanja putne infrastrukture, tamo nema ministara ili, da tako kažem, važnih državnih funkcionera u Beogradu. Jednostavno, zapadna Srbija, posebno, opet ponavljam, Raška oblast, posebno status srpskog naroda, interesa države Srbije u Raškoj oblasti je uvek bio doveden u pitanje. Konkretno, dobro je ovde rečeno od strane jednog kolege narodnog poslanika da EU, da Svetska banka, da nijedni ti famozni naši zapadni partneri nisu imali interes za ovu deonicu autoputa, vrlo interesantno. Naravno da nemaju interes za one deonice autoputa koje su od interesa srpskog naroda i države. Znači, ovaj autoput je žila kucavica srpskih integracija, povezivanja između Srbije, Republike Srpske i Crne Gore. Upravo Raška oblast je tromeđa, ključno saobraćajno čvorište između Srbije, Republike Srpske i Crne Gore. Pa, zašto bi Svetska banka i EU imale interes da povezuju srpski narod na Balkanu? To je naš državni interes, koji kao što vidite kasni decenijama i decenijama. I, na kraju, kada se na jedvite jade došlo uopšte do rešavanja pitanja ovog autoputa, onda je napravljen jedan zajam između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžana, koji je po mišljenju srpskog pokreta Dveri problematičan po mnogo osnova. Šta ovde nije sporno? Ovde nije sporan interes Republike Azerbejdžan kao zajmodavca. Njima svaka čast. Oni su ljudi napravili takav sporazum kojim mogu da se ponose. Oni, pre svega, nama daju kredit u visini od 300 miliona evra na 15 godina sa kamatom od 4%. Znači, to je prvi osnov po kome oni dobro zarađuju. Svaka čast. To nije jedini osnov po kome oni zarađuju, jer bilo bi normalno da negde, ako nemamo sopstvena sredstva, da se zadužimo da bismo uopšte mogli da izgradimo autoput koji nam je potreban. Problem je u tome što 51% izvođenja radova oni zapravo prisvajaju za sebe, tj. azerbejdžanska kompanija „Azvirt“ sprovodi, zapravo, izvođenje radova na ovome autoputu, a koliko je to 51% od izvođenja radova, da li je to polovina od ovoga kredita koji dobijamo? Oni zapravo vraćaju sebi, upumpavaju ljudi u sopstvene resurse, u sopstvenu zaradu i time zarađuju mnogo više od onih 4% kamate. Znači, svako ko tvrdi da je ovo mala kamata ili da je povoljan zajam zapravo falsifikuje istine. Nije istina. Mnogo je veća kamata kada se uzme u obzir koliko ova azerbejdžanksa kompanija zarađuje i koliko oni zapravo sami sebe kreditiraju. To je pametna država. Ona jednostavno kreditira svoju domaću privredu, svoj izvoz i zarađuje na nama, što je naravno njihov interes. Postavlja se pitanje, naravno, šta je ovde naš interes? Imamo situaciju da po ovom ugovoru, odnosno Sporazumu Republika Azerbejdžan može da obustavi isplatu uvek kada nije zadovoljna načinom funkcionisanja izvođenja radova, finansijskih dokumenata koji reguliše ove isplate i sve ostalo. Takođe, ova azerbejdžanska kompanija može da nam ponudi bilo koju cenu radova koje izvodi. Dakle, može da nas ucenjuje visinom ovih radova, cenom i svega drugog što je njihov interes, da oni opet finansijski prođu što bolje u ovom sporazumu. Opet kažem, njima svaka čast, pitanje je naše pregovaračke strane da li je naš domaći ekonomski interes ovde branjen na pravi način. Našim podizvođačima se daju oni rizičniji, teži, jeftiniji poslovi, a njima oni lakši i skuplji poslovi. Tu su pronašli svoj interes. Naravno, oni uzimaju ekstra profit u čitavoj ovoj realizaciji. Ukinute su carine na uvoz robe iz Azerbejdžana. Oni naplaćuju, kao što je slučaj sa kamenim agregatom koji naplaćuju 35 evra po kubnom metru, iako on košta otprilike 21 evro. Ne plaćaju PDV, ni druge poreze ni na kakve transakcije u vezi sa ovom aktivnošću. Kada sve to saberete to nije 4% kamate, već je mnogo, mnogo veći ekstra profit koji Azerbejdžan izvlači iz ovog sporazuma, što je naravno njihov logičan ekonomski interes. Imaju oni tu i neka politička uslovljavanja u ovom sporazumu, tipa da moramo biti u članstvu Svetske banke ili, ne znam, MMF-a i ne znam kojih međunarodnih monetarnih institucija, i ako nismo, opet će, kao u nekim drugim slučajevima, kada nisu zadovoljni, ovaj sporazum biti ukinut, odnosno moraćemo odmah da pristupimo isplati svih preostalih rata i kamata. Naravno, uslovljavaju nas da ne možemo uzimati robu i sarađivati sa bilo kojim zemljama sa kojima Azerbejdžan nije u dobrim diplomatskim odnosima ili ih uopšte nema. Šta to govori? Da ljudi znaju da naprave međunarodni sporazum koji je apsolutno u njihovom interesu, koji perfektno štiti sve njihove interese. Zaista im se mora odati apsolutno priznanje da ljudi znaju da rade svoj posao. Ovde se postavlja pitanje – da li naša država… Ovde se naravno radi o bivšem režimu Borisa Tadića, ali vidimo da i ovaj režim ide utabanim stazama vlasti DS, pogotovo ni u jednom ključnom strateškom pitanju se ne razlikuje od politike DS-a, a po potvrđivanju ovakvih sporazuma vidimo i da se u ekonomskom smislu apsolutno naslanja na pravac kada je DS vodila ovu državu. Da li je ovde zaštićen naš ekonomski interes? Tu želim da poentiram u sledećem razmišljanju. Naravno, da treba naći izvor finansija za finansiranje ovakvih krupnih infrastrukturnih radova, kao što je izgradnja autoputa. Da, svi se slažemo, neophodan nam je taj autoput. Istina, država ga je decenijama unazad stavljala u drugi plan, jer je zapadna Srbija i Raška oblast morala biti zaboravljena, ali dosetili smo se da bi možda imalo smisla i da zapadna Srbija ima normalan autoput. Dosetili smo se da bi možda imalo smisla da se bolje infrastrukturno povežemo sa Crnom Gorom i Republikom Srpskom, ali onda se postavlja pitanje – odakle nam pare, odakle nam finansije za ove radove? Logično je da će prvi izvor finansija, koji će pasti na pamet, biti međunarodni zajam, međunarodno kreditiranje, itd. Evo, i sadašnjem ministru finansija postavljam to pitanje – da li je ovo bio jedini mogući način finansiranja izgradnje ovog autoputa, da li je ovo bila jedina adresa na koju smo se mogli obratiti za ovaj zajam, da li može zajam da se uzme na nekim drugim stranama sveta, da li ima nekih drugih zajmodavaca, da li bi oni bili možda povoljniji, da li bi izvlačili manji ekstra profit, nego što je to Azerbejdžan izvukao iz svega ovoga? Drugo pitanje, gospodine ministre, a koje je ključno, da li smo mi mogli ovo da finansiramo iz sopstvenih prihoda? Tu dolazimo do one najveće tabu teme svih vladajućih režima u poslednjih 15, 16 godina, odnosno posle 5. oktobra, a to je tabu tema primarne emisije, odnosno strogo kontrolisanog štampanja državnog novca koji se nikada ne daje ni u kakvo zatvaranje budžetskih rupa, u bilo kakvu potrošnju ili bilo šta drugo što izaziva inflaciju, već isključivo u domaću proizvodnju, u velike infrastrukturne radove, u domaće banke i u sve ono što treba da pokreće proizvodnju, zapošljavanje i punjenje našeg budžeta. Da li smo, gospodine ministre, mi mogli da štampamo naš novac, odnosno državne obveznice koje bi otkupljivala Narodna banka Republike Srbije koje bi potom bile isplaćivane iz budžeta, kao što vraćate i ovaj kredit, gospodine ministre, i koji bi samim tim pokrenule taj finansijski krvotok unutar našeg sistema? Zašto mi to verovatno nismo mogli? Zato što smo imali iz 2012. godine i kasnije uslovljavanje od strane MMF-a da se zabrani NBS da otkupljuje državne obveznice. Opet ponavljam, ovde se ne radi o finansiranju budžetskog deficita ili potrošnje, što bi dovelo do inflacije, već ulaganja u izgradnju infrastrukture i razvoj privrede što bi direktno vodilo povećanju BDP, punjenju budžeta kroz porez na plate radnika, PDV i drugi prihodi iz kojih bi se vremenom vraćala sredstva koje iz primarne emisije obezbeđuje NBS. Tu ne bi bilo ekstra profita za nijednog stranca. Tu bi sav ekstra profit, odnosno jedan lanac finansijskog funkcionisanja ostao u ovoj državi. Mi štampamo pare, mi plaćamo naše građevinske firme, te građevinske firme plaćaju naše radnike, za rad tih radnika se plaćaju porezi i doprinosi, ti porezi i doprinosi ulaze u budžet, te firme ulaze u ovaj budžet kroz svoja poreska izdvajanja i, na kraju, se taj budžet puni i okreće čitav lanac finansijskog funkcionisanja, koji je ekonomski interes ove države. U ovom sporazumu ja vidim isključivo ekonomski interes Republike Azerbejdžan. Ne vidim ekonomski interes Republike Srbije, i to je problem koji Srpski pokret Dveri ima sa svim post petooktobarskim režimima, koji su zapravo uvek između stranog i domaćeg ekonomskog interesa u prvi plan stavljali interese stranaca, Svetske banke, MMF-a, raznih međunarodnih monetarnih fondova ili stranih multinacionalnih korporacija. Mislim da je došlo krajnje vreme, gospodine ministre, da ozbiljno razmislimo o alternativnom ekonomskom modelu. Neoliberalizam je poražen na nivou čitavog sveta. Sve države sveta se vraćaju sopstvenim ekonomijama, sopstvenim valutama, ukidanju valutnih klauzula, domaćem bankarstvu, investiranju iz domaće štednje i svemu onome što je klasična ekonomija, rekao bih, na koju su se razvile sve države sveta koje su se ikada u istoriji razvili. Zaboravite, gospodine Vujoviću, strane investicije, zaboravite ovakve sporazume koji su u interesu stranaca. Hajde malo da vidimo naš domaći ekonomski interes. Imamo još puno posla. Imamo još puno stvari koje treba da završimo na ovome putu saobraćajnih srpskih integracija, na ovome putu stvaranja jednog značajnog saobraćajnog čvorišta u Raškoj oblasti između Srbije, Republike Srpske i Crne Gore. Takođe, da se tu nadovežem na kolegu koji je pominjao tu veoma značajnu dilemu da li nastavak ovog kraka auto-puta ka Crnoj Gori treba da ide preko Pešterske visoravni, što je možda kraće, ali sigurno nije pametnije ili preko Zlatibora i Zlatara zašto postoji ogroman interes, kako razvoja domaćeg turizma Zlatibora, Tare i Zlatara, tako broj vozila koji je mnogo veći, koji će saobraćati tim putem, deset opština Zlatiborskog okruga, koji će biti povezani, Aerodrom „Ponikve“koji će biti uključen u civilni saobraćaj na toj trasi auto-puta, jeftinijih troškova održavanja putne infrastrukture u zimskom periodu nego sigurno na Pešterskoj visoravni, velikih snežnih nanosa koji su karakteristični za Peštersku visoravan, koji mogu biti problem funkcionisanja auto-puta, dok Peštersku visoravan treba ispoštovati na drugi način: formiranjem nacionalnog parka, ulaganjem u domaću poljoprivredu i, naravno, krakom auto-puta koji bi bio okrenut ka Pešterskoj visoravni. Dakle, mnogo je ozbiljnih tema koje su preostale u vezi sa ovom tačkom dnevnog reda i mislim da apsolutno naša poslanička grupa ne može podržati ovo potvrđivanje Sporazuma o izmenama i dopunama Sporazuma o zajmu sa Vladom Republike Azerbejdžan, jer u svemu ovome ne vidimo naš domaći ekonomski interes. Kada gospodine ministre budete obezbedili da ekstra profit ostaje u ovoj državi, kada zaposlite domaću građevinsku operativu, kada stavite u funkciju domaće banke, kada stavite u funkciju Narodnu banku Srbije, koja neće više služiti interesima MMF i Svetske banke, nego će služiti našem domaćem ekonomskom interesu, tada ćete dobiti podršku Dveri za neke slične inicijative. Nama su auto-putevi potrebni, ali auto-putevi treba da se grade u našem domaćem ekonomskom interesu. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, osnovni problem s kojim se mi suočavamo u sferi saobraćaja i građevinskih investicionih radova prostornog planiranja, je ministar tog ministarstva Zorana Mihajlović. Zorana Mihajlović neprekidno sputava sklapanje svih mogućih poslova sa Rusima, Kinezima, Azerbejdžancima i drugim firmama koje nisu američke ili evropske. Problem sa izgradnjom Koridora 11 je izmišljen. Potpuno izmišljen, da bi se jednostavno azerbejdžanske firme izbacile sa srpskog tržišta. Kakav je ovde ugovor koji je još ministar Mrkonjić sklapao 2012. godine? Kakav je sporazum postignut? Da, 49% obaveza izvršavaju naše firme, kao podizvođači, a šta se dešava u praksi? Šezdeset posto, čak čujem jutros informaciju do 80% da su angažovane domaće firme. To sa zapadnim bankama ne možemo da postignemo. Svetska banka i ove dve evropske banke, Evropska banka za obnovu i razvoj i Evropska investiciona banka, uzimaju 2% kamate, ali one apsolutno odlučuju ko će biti izvođači radova i onda nam se desi da poslove dobiju na brzinu sklepane firme, ljudi koji imaju određeni uticaj u ovim bankama, da bi ostvarile ogroman profit, a vidimo da se tim firmama, poput „Alpine“ dešava i da propadnu u našoj zemlji i da nas ostave u dodatnim dugovima. Zbog toga je mnogo opasnije uzimati kredite od Svetske banke i ove dve evropske banke. Ugovor koji je potpisan sa Azerbejdžanom mnogo je sličan ugovoru koji je napravljen svojevremeno sa Kinezima, povodom mosta Mihajla Pupina, kako ga narod popularno naziva Kineski most. Mi smo videli kakvo nam je iskustvo sa mostom generala Draže Mihajlovića, nikako da mu to ime ozvaniče iako se narod izjasnio ogromnom većinom da želi to ime. Do koje sume su došli troškovi za izgradnju tog mosta? Jel su angažovane zapadne firme? Jel reč o kreditima od zapadnih banaka? Sa Kinezima tih problema nije bilo. Iako su Kinezi želeli mnogo svojih radnika da zaposle i mnogo svoje opreme da ugrade itd. Ovde imamo slučaj sa azerbejdžanskom firmom da skoro sav građevinski materijal koristi iz Srbije. To je ogromna korist, ali Zorana Mihajlović je žena sa zadatkom. Ona ima misiju, što Srbiji gore, to njenim šefovima bolje. Zato je forsiraju za ministra u svim naprednjačkim vladama do sada i planiraju za predsednika republike. Dobro, to nije problem to ćemo ili Maja ili ja da je zbrišemo već u prvom krugu…
Poslaniče, ovo je duhovito, ali molim vas da se vratimo na temu.
Nije ovo nimalo duhovito. Ovo je problem sa kojim se suočavamo. Nedavno je izmislila da je nivo kolovoza u tunelima koji su nedavno završeni za 30 centimetara viši od dozvoljenog i da zato veliki kamioni, šleperi ne mogu da prolaze. Zašto je to izmišljeno? Izmišljeno je da se okleveta azerbejdžanska firma kao nesposobna da rukovodi tim radovima. Posebno zbog toga da se uništi domaća firma „Planum“, jedna od retkih preostalih domaćih građevinskih firmi koju dosmanlije nisu stigle da unište. Ta firma dovlači sa ruskog gradilišta ogromnu mašinu da bi strugala put ili da bi strugala tavanicu tunela, kako se to stručno zove, ne znam, bez ikakve potrebe. Koliki su troškovi prevoza te mašine i koliko sada njihova gradilišta u Rusiji ispaštaju. Naše firme koje su rado viđene npr. na ruskom tržištu i neprekidno tamo angažovane i koje su ranije radili po Africi, po arapskim zemljama, sada su propale. Mnoge su propale, a druge jedva sastavljaju kraj sa krajem, jer je počelo forsiranje divljih firmi sa zapada. Ko je počeo? Zoran Đinđić, sa svojim mafijaškim pajtosom … (Radomir Milojičić, s mesta: Molim vas predsednice, na šta ovo liči?) Ovo liči na politički govor.
Niste protestovali kada je ministarku Zoranu Mihajlović prozivao. Nemojte, vidite da nisam reagovala na ministarku koja je član moje partije. Nemojte molim vas.
Zoran Đinđić je sa Čumetom registrovao firmu na železničkoj stanici u Beču, da bi ta firma dobila posao celu Srbiju da asfaltira. Nisu ovo tone, hektolitri tvoga piva Kena, nije to pivo. To je asfalt kojim je cela Srbija asfaltiran. Zato je došlo do sukoba izmešu Surčinskog i Zemunskog klana. To je ranije bio jedan klan. Oko podele novca od asfaltiranja. Zbog toga je Đinđić platio glavom, a vi ste zataškavali 12 godina istragu. (Boško Obradović: Ko sada asfaltira?) Sada asfaltiraju razni, ali se pitam ko danas….
Nemojte da dobacujete poslaniku kada iznosi.
Nije valjda „Planum“ Vučićev, hoćete to da kažete?
Ko želi može da dobije repliku. Poslaniče iznesite vaš govor, pustite poslanike da dobacuju.
Moram malo sa njima da polemišem. Ne mogu svaki dan sa naprednjacima, iako mi je sa naprednjacima draže. Oni su još na konju, a ovi su odavno sjahali. Nisam ja rekao – ispod konja. To je ovaj što je omogućio Tomi Nikoliću da diplomira. On kaže. Dakle, ovo je čista podvala za 30 centimetara zbog koje Zorana Mihajlović mora u zatvor, a ne samo da bude smenjena. Toliko nam je to štetu nanelo. Ministar Vujović zna da je to teška podvala. I da je ustanovljeno da je podvala i lično sam se uverio. Pazite, ona sad rukovodi Ministarstvom iz koga je sve stručnjake razjurila. Nema ni jednog stručnjaka. Nema inženjera u Ministarstvu, samo činovnici, poslušnici, koji su apsolutno nesposobni za rad. Sve je inspekcije spojila u jednu koja nije u stanju da se snađe na različitim poslovima. Haos je pravi napravila. Namerno. Zašto? Zato što su potencijalni američki izvođači tako naložili. Sa istim problemom suočava se Milo Đukanović. I on se prevario pa je ugovor sklopio sa firmama koje nisu američke i zapadno evropske, pa sad to menja, pa se prilagođava, pa je u panici, itd. Nije meni žao Đukanovića što ga njegovi američki zaštitnici sada u svemu ovome dodatno ponižavaju. Šta je država ovde dužna kad je već došlo do ovakve situacije? Prvo da da nalog glavnom izvođaču da sve ono što je ruinirano vrati u pređašnje stanje, a ima mnogo toga. Zatim, imamo Zakon o investicionoj gradnji, koji sve ove situacije predviđa i striktno reguliše. Zašto se ne primeni? Drugo, šta nam radi još to Ministarstvo? Upropasti nam poljoprivredu ove godine. Novine pišu – smanjen izvoz voća u Rusiju. Znate li zašto? Neki špekulišu, kažu – neće Rusija više da uvozi. Drugi kažu, sad su i Rusi plantaže napravili pa im ne treba. Treći kažu, uvoze iz neke druge zemlje. Nije, nego je ministarka zakočila izdavanje dozvola za naše auto-prevoznike. Raspitajte se malo kod domaćih auto-prevoznika kako je sada teško dobiti dozvolu. Dobijanje dozvole za međunarodni promet roba je danas mnogo teže nego što je bilo i pod dosmanlijama, zahvaljujući Zorani Mihajlović. I Todorović ima problema sa dozvolama. Kod vas je dobijao zahvaljujući, pre svega, ministru Mrkonjiću koji je tu bio najobjektivniji, ali naravno, bio je u strukturi vaše vlasti. Ali ste vi Zoranu stvorilii predali je na upotrebu naprednjacima. Ona je iz G17 plus, Regioni Srbije, kako se to zove. Svi ste vi izmešani kao celo. Pustite me da iskoristim ovo svoje vreme. Šta nam se još dešavalo oko ovog koridora? Neverovatne stvari. Ovde su nas ometali razni veštački skandali. Seča hrasta - koliko je trajao skandal? Jel se mogao hrast zaobići? Jeste , s malom intervencijom u projektu. Zašto nije? Pazite, možda nam je sve i krenulo naopako zato što je hrast srušen. Ne šalim se. Nije naš narod lud, ima ogromno iskustvo, viševekovno, hiljadama godina građeno. Zavetni hrast nije trebalo obarati. Neko ga je namerno oborio. Ko? Ja ne vidim nikog osim Zorane Mihajlović. Pa nam se desilo onda da su bujice oštetile mostove u izgradnji i sl. Ko je kriz za to bio? Ili Zorana Mihalović ili Velimir Ilić.
Poslaniče, molim vas samo da se vratimo na sporazum. Ovo je vrlo bitno.
Evo vraćamo se na sporazum odmah. Ovaj sporazum zaključen 2. februara 2012. godine, imao je u sebi predviđenu mogućnost izmena i dopuna, a to je predviđeno i našim Zakonom o zaključivanju i izvršavanju međunarodnih ugovora. Ali je taj zakon predvideo i da Vlada RS obaveštava Narodnu skupštinu o izvršenju međunarodnih ugovora. Koliko ja znam, ni jedan izveštaj te vrste nije podnesen, a koji se odnosi na sporazum sa Vladom Azerbejdžana. Jel to istina? Nažalost, srpski radikali u prošlom mandatu nisu bili u Narodnoj skupštini. Evo vi koji ste bili jel se sećate? Nikad to nije bilo. Srbija se zadužila, a sredstva zajma su prebačena na azerbejdžansku firmu. Dakle, azerbejdžanska banka, sredstva na azerbejdžansku firmu, 4% kamate godišnje. To nije mali iznos kamate, ali nije ni preterano veliki, ako se imaju u vidu druge pogodnosti tog kredita. Šta je za nas najbolje? Za nas je najbolje da naša Vlada izdaje koncesije kod radova ove vrste. Ali te koncesije su izbegavali socijalisti i dosmanlije i naprednjaci. Moram posebno sad da produbljeno obradim to pitanje zašto se beži od koncesija, iako su one najpogodnije. Kod koncesija je najteža zloupotreba. Vi ste nekome dodelili koncesiju, imate obaveze prema njemu, a on se snalazi kako zna. Ali nema ovih sa strane koji uleću, koji traže procenat, koji traže privilegiju kod isporuke materijala, koji traže ovo ili traže ono. Taj kredit je stavljen na raspolaganje do 4. maja 2016. godine. Rok je istekao. Ovde nam saopštavaju da je iskorišteno 80% kredita. I taj podatak je sumnjiv. Kažu da je ova ratifikacija potrebna da bi se povuklo onih 20% i isplatili podizvođači. Ubacićete vi i priču o privremenim i konačnim obračunskim situacijama, kao da je kompletan posao završen. A to nije ni tačno i nema nikakvog uticaja na ovaj sporazum, jer je ovo finansijski sporazum, a ne ugovor o izgradnji. Po finansijskom sporazumu Republika Srbija ima obaveze prema azerbejdžanskoj banci, a po ugovoru o izgradnji međusobne obaveze imaju Republika Srbija i azerbejdžanska firma s kojom je sklopljen taj sporazum. Ali, možda ćete se iznenaditi, mi znamo i ovo. Na dan 31. oktobra 2015. godine, prema zvaničnim podacima, od 300 miliona evra iskorišćeno je 202.244.417. Znači, u pet meseci 2016. godine, ostalo je još oko 98 miliona. Prva otplata ovog zajma počela je 23. novembra 2015. godine. Poslednja rata ovog zajma mora da se plati 23. novembra 2017. godine. Do 23. novembra 2016. godine Srbija po osnovu otplate glavnice ovog zajma mora da plati 16.179.553 evra. Sve ovo ste vi napisali u budžetu za 2016. godinu, tamo sam ja to našao, a sad ste zaboravili šta vam stoji u budžetu. To su podaci o stanju javnog duga, na kraju krajeva. Petlja kod Ljiga nije završena, a ovih dana se spremate da svečano otvorite deonicu od Diči do Preljine. Selo Diči je na pola puta od Ljiga do prevoja Rudnik. Dakle, kako vi to možete da radite ovde nije jasno. Završite petlju kod Ljiga. Kakva je svrha otvaranja ove deonice, ako ta petlja ne bude urađena pre toga? Ima li svrhe? Ili ono što je ministarka Zorana Mihajlović govorila nekima, da su gradili autoput od njive do njive…
Vreme, 20 minuta ste potrošili.
…a ovo vi u stvari radite ovde. Nikada nije tako rađen nijedan autoput, koliko mene sećanje služi.
Hvala, poslaniče. Sledeći govornik je Đorđe Komlenski.
Dame i gospodo, drugarice i drugovi, uvaženi ministre sa saradnicima, poslanička grupa PS-NSS-USS će podržati predlog ovog zakona iz sasvim jasnih i razumljivih razloga, shvatajući kao odgovorna politička grupacija važnost ovog zakona za dalju realizaciju projekta završetka autoputa. Ne bih ulazio u detalje koji su malopre pominjani, ali jednostavno ne mogu da se ne osvrnem na neke neprincipijelne komentare, pogotovo onih koji su učestvovali u gašenju domaćih banaka, koje ni danas nisu čak ni stečajevima do kraja uspele da budu ugašene, za time da nemamo domaći bankarski sistem i da moramo da se oslonimo na strane banke i strane investitore. Ne mogu da razumem komentar o datim damping cenama, a da ispod tih cena naši građevinci daju još niže cene i pojavljuju se kao podizvođači po damping cenama. To je jednostavno za mene nelogično i ukazuje mi na dve stvari - ili neko namerno uništava preduzeća kojima rukovodi, ili su cene koje naši izvođači očekuju nerealno visoke, nekonkurentne na tržištu, uz svu moju želju da u Srbiji rade i od svih investicija isključivo samo prihoduju domaći izvođači i radnici koji rade u našim firmama. Možda bismo i ranije završili mnoge puteve da se nismo raspravljali o trasama. Ja danas nemam taj uslovno rečeno teret, jer pravac Obrenovca je u svakom slučaju na koridoru ovog puta i mogu samo da budem nestrpljiv kada će i deonica od Beograda do Obrenovca krenuti da se radi, ali izraziti lokal šovinizam, moram ga tako nazvati, je u prethodnom periodu očigledno mnogo toga remetio. Znate, nisam siguran, da trasa ne ide nekim drugim putem, da neke poslaničke grupe danas ne bi izjasnile da glasaju drugačije u odnosu na ovaj tekst zakona. Mislim da je to neodgovorno i da mi zaista kao članovi ovog parlamenta treba da se izdignemo iznad nekih lokalnih pogleda i da gledamo Srbiju kao celinu. Za Srbiju je jako važno da razvije infrastrukturu, da razvije puteve, jer, verujte mi, ni investitor „Meita“ ne bi došao u Obrenovac, ne bi se stvorila dobra pozicija za otvaranje novih radnih mesta da ne postoji velika izvesnost da će upravo infrastruktura i autoput, koji mora proći kroz Obrenovac, da nije bio jedan od verovatno odlučujućih faktora da se tu dođe. Slažem se da je turizam nešto što krasi neke krajeve koji su pomenuti, ali moramo voditi računa i o ravnomernosti. Treba stvoriti uslove sa infrastrukturom da se turizam i poljoprivreda razviju u onim krajevima koji sada trenutno nisu tako dostupni kao neki koji su uspeli da razviju turizam, jer je važno da Beograd ne postane više jedino mesto u kojem se radi i živi, već da stvorimo uslove da ljudi tamo gde su rođeni, tamo gde su navikli, tamo gde žele da ostanu, mogu da od svog rada žive pristojno, kao da se nalaze u samom centru Beograda. Očekujem da ćemo dobiti potpunu informaciju o tome, ali uz uzimanje potpuno objektivnih elemenata, kao što su ogromne elementarne nepogode ili viša sila, kako se to koristi u nekim drugim prilikama, šta je to stvarni razlog zašto se ipak kasnilo sa svim ovim radovima. Uzeti te objektivne faktore u obzir na jedan prilično realan način, ne zato da bismo tražili i našli isključivo krivca, već da bismo videli gde su propusti, ako ih ima, i za neke buduće faze završetka ovog puta i buduću gradnju infrastrukture predupredili moguća kašnjenja i trpeli posledice koje možda i nisu nužne. U svakom slučaju, pozdravljam ovakav način finansiranja, jer mislim da je on višestruko koristan za investicije u Srbiji. Siguran sam da je Vlada Republike Srbije svaku takvu priliku iskoristila i treba iskoristiti, a od toga koliko korektno budemo propratili te investicije, koliko budemo odgovorni prema njima, verovatno će nam se to višestruko vratiti i kroz sniženje kamata i kroz nove investicije upravo onih koji dolaze zato što imaju korektne i pristojne namere, da na pristojan način zarade u Srbiji, a ne na ono, što kažem iznuđenu poziciju da nam kamate budu enormno visoke samo zato što smo bili u jednoj fazi dovedeni u situaciju da moramo po svaku cenu da se zadužujemo. Vi to bolje znate od mene, ja nisam ekspert iz te oblasti i ne bih hteo da ulazim u taj deo, ali su i u tom delu jasni napori republičke Vlade, jer se uspelo nakon ovih izbora da se stvori još jedna pozicija da Srbija potvrdi političku stabilnost, a siguran sam da će se to odraziti i na mogućnost daljih reprograma kredita koji nas čekaju sa nižim kamatama, što će očigledno dati dobre efekte u sanaciji onoga što je ova Vlada dočekala kada se prihvatila ovog ozbiljnog i odgovornog posla. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Balša Božović.
Zahvaljujem, predsednice Skupštine. Dakle, prva stvar kada je u pitanju ovaj zajam, poštovani poslanici i uvaženi građani, poštovani ministre, jeste činjenica da se kasni sa radovima. Iako smo imali ugovor koji je važio do maja meseca 2016. godine, mi ga danas produžavamo na dve godine, a pri tome smo iskoristili 80, odnosno povukli 80% kredita iz ugovora. Dakle, od 300 miliona evra – 240 miliona evra, ostalo je još 60 miliona evra koje Vlada Republike Srbije treba da povuče i da se ovaj posao završi, naravno, sa ogromnim kašnjenjem. Penali koji će za Srbiju predstavljati, kao i uvek, problem su negde oko 125 miliona dinara, zatezne kamate koje će plaćati, naravno, građani Srbije, kao i uvek što plaćaju neodgovornost političara i Vlade Republike Srbije koja nema adekvatna rešenja, znanje i sposobnost da jedan posao koji je zaključen 2012. godine završi u roku. Vi kažete da je tehnička Vlada kriva, to ste rekli u svom izlaganju. Ja se slažem sa vama da je tehnička Vlada kriva. Tehnička Vlada je kriva, iz prostog razloga što su se mnoge stvari radile mimo parlamenta i mimo zakona i kontrole i smatram da je to nešto što Srbiju apsolutno na osnovu vašeg ponašanja i ne treba da iznenađuje. Nekoliko meseci ste radili van bilo kakvog okvira kontrole i prisustva narodnih predstavnika i u tom smislu se potpuno slažem sa vama da je tehnička Vlada odgovorna za kašnjenje koje je pred nama. Ako uzmemo u obzir sve šta se dešavalo i događalo, a u pitanju jeste i izgradnja Koridora 11, koga potresa ovih dana jedna velika afera izgradnje tunela, čitali smo u medijima da ti tuneli nisu u najboljem stanju, da smo potrošili ogroman novac za izgradnju tih tunela i da će biti angažovane, da će „Planum“, koji je podizvođač, biti u obavezi da nadoknadi tu štetu, da će ispraviti sve ono što nije valjalo, ali se ne govori čija je to odgovornost. Ukoliko se ne varam, evo, tu je Milutin Mrkonjić, pa možda može i on da potvrdi ove tvrdnje, koridori su ti koji su vršili nadzor nad gradovima, kada je u pitanju posao izgradnje tunela. Zorana Mihajlović je donela izmene i dopune Zakona o planiranju i izgradnji i po tom zakonu je Koridor bio u obavezi da raspiše tender, ukoliko se ne varam, za nadzor. To nije urađeno. Afera nastaje iz prostog razloga što se nije poštovao zakon za koji je odgovorna Zorana Mihajlović. Ministarstvo kada utvrdi da se ne poštuje zakon, ministre Vujoviću, to bi vi odlično morali da znate, Ministarstvo mora da zaustavi sve radove. Zašto? Zato što može da dođe do grešaka u izvođenju, a novac koji mi povlačimo iz kredita upravo koristi izvođač, a Ministarstvo to plaća. To je novac za koji se zadužuje Srbija, garantuju građani Srbije, naravno, za svaki dinar koji smo pozajmili i to je jedan neodgovoran način kako se ophodimo prema zajmu, kako se ophodimo prema novcu koji nam je neko pozajmio. Kada Ministarstvo ne zaustavi radove, što je po zakonu njegova obaveza, ukoliko koridori ne raspišu tender za nadzor, pošto koridori nisu raspisali tender za nadzor, oni su sami vršili nadzor i ustanovili da se nešto bitno promenilo kada su radovi na tunelima u pitanju. Radi se o Šaranima i Brđanima, dva tunela koja koštaju više desetina miliona evra. Imali smo nekoliko tekstova u medijima koji su govorili o tome da je 30 centimetara razlika u odnosu na projekat, da veliki šleperi ne mogu da prođu kroz njega, odnosno da mogu, ali samo po sredini trake, da ne mogu da budu u upotrebi itd. S jedne strane, ne bi imali ovaj problem i ne bi imali ove sumnje, a mi do kraja ne znamo o čemu se radi, da se poštovao Zakon o planiranju i izgradnji, što ministarka Zorana Mihajlović apsolutno nije radila i ne bi danas došli u ovu situaciju da obmanjujemo javnost, da li je potrebno da sada neko drugi dobije posao, bez tendera i da se „Planum“, kao firma koja 20 godina radi u Rusiji i nije imala nikada nijednu zamerku od strane onih koji su je angažovali, da li će danas „Planum“ da završi ove tunele, koji su možda potpuno u redu, ali da to bude povod i da ovaj medijski spin bude povod da se „Planum“ izbaci iz posla, da bi se u posao bez tendera ubacila firma koja je u bliskim vezama sa vladajućom strankom i koja danas asfaltira sve u Srbiji.
I verovatno je iz Azerbejdžana.
Ona iz Azerbejdžana. Zato što je „Azvirt“ firma koja je glavni izvođač radova, ali podizvođač je „Planum“. Da li će podizvođač da bude sada druga firma, a ne „Planum“, zbog medijskih spinova oko tunela koji su možda i sasvim u redu? Mi to ne možemo da znamo jer nije bio raspisan tender za nadzor tih radova. Dakle, ovo je sumnja sa naše strane, a sve vreme se igramo sa vremenom, sve vreme se igramo sa kamatama zateznim koje moramo da platimo, sve vreme se igramo sa rokovima koje konstantno probijamo i sve vreme se igramo sa novcem koji na kraju moraju da vrate građani Srbije. Malopre smo čuli ko je asfaltirao, ko je optuživao za neki prethodni period, ali nikako da izgovorite ime onog ko asfaltira danas u Srbiji. Da li će firma „Planum“, koja garantuje da su tuneli u redu, ostati u ovom poslu ili će ih ministarstvo kao podizvođača izbaciti iz ovog posla i celokupan posao dati firmi koja je bliska vrhu SNS? To je pitanje koje postavljamo kao odgovorni ljudi, zato što nemamo činjenice jer nije raspisan tender za nadzor od strane Ministarstva za građevinu, što je po Zakonu o planiranju i izgradnji obaveza ministarke Zorane Mihajlović. Ukoliko nije raspisan tender, morala je da zaustavi radove, da se ne bi dogodilo da danas mediji ili tabloidi spekulišu o tome da li je „Planum“ završio posao kako treba ili ne. U prvom slučaju je prekršen zakon, odgovornost je na ministarki Mihajlović. U drugom slučaju nameštate posao za nekog vašeg tajkunskog partnera. Druga stvar, građani Srbije su veoma zabrinuti kada su u pitanju krediti. Vi, kao čovek koji je veoma blizak politici MMF-a u Srbiji, kao neko ko je link sa MMF-om u Srbiji, kao čovek koji je vrlo držao do toga da se sve što MMF traži od nas ispuni, što nije sporno, samo mislim da to radite na pogrešan način, gospodine Vujoviću, niste bili tu kada smo govorili o oduzimanju 4,8 milijardi od građana Srbije sa lokala, izbegli ste tu sednicu. Ministarka Brnabić je bila kao ministarka koja je sa najboljom namerom želela da diskutuje o tome, alinije baš imala sve informacije kako i na koji način i zbog čega se to radi tzv. konsolidacija budžeta koja je tražena od strane MMF-a. Ali, građani su vrlo potreseni kada je u pitanju konstantan dug koji raste iz sekunda u sekund. Godine 2012. javni dug Srbije bio je 14,7 milijardi evra. Vi ste rekli – mi smo zadužili Srbiju za 10 milijardi evra. Da bi uzeli tih 10 i zamenili sa drugih 10 milijardi koje su povoljnije, matematika govori sledeću stvar – da dug ostaje opet 14,7, ako ste zamenjivali kredite. Ali, tada niste govorili istinu, gospodine Vujoviću, nego ste uzimali desetine milijardi evra i na dug od 14,7 ste nakalemili građanima Srbije na leđa još jedan trošak od 10 milijardi evra. Preko 70% ste opteretili GDP Srbije javnim dugom koji se u svakoj sekundi uvećava za 68 evra. Ako pogledate da javni dug Srbije se uvećava za 225 hiljada evra na sat, onda možete slobodno da uzmete i ovu aplikaciju i da od duga koji je bio 14,7 milijardi, danas imamo dug od 26 milijardi 741 miliona 410 hiljada evra i svakog sekunda se povećava za 68 evra, 225 hiljada evra na sat gospodine Vujoviću. Povlačite zajmove, neodgovorno trošite ta sredstva, a ovde možete slobodno da se uverite u šta ste pretvorili Srbiju i sa kojom opasnošću se suočavaju građani Srbije. Evri koji otkucavaju svakog sekunda sve su bliži bankrotu koji izbegavate tako što građanima sa lokala uzimate sredstva. To je vaša konsolidacija budžeta. Svakog sekunda 68 evra, 225 hiljada evra na sat, to vam je rezultat neodgovorne Vlade Republike Srbije i onoga što predstavljate u ove četiri godine. Mislim da je pet miliona 878 hiljada evra na nedeljnom nivou nešto što je veoma veliki problem, na dnevnom, pardon, nivou, nešto što je veliki problem za one kojima su smanjene penzije. Kako ćete da objasnite onima kojima su smanjene plate u javnom sektoru, a šta ste uradili za taj novac? Gde je skoro 12 milijardi evra, kada ste za četiri godine izgradili 40 kilometara puta, u slučaju Koridora 11. Gde je taj novac? Govorili ste da ste vraćali skupe kredite, pa, evo, vidimo da niste. Na te skupe kredite, možemo tako da ih nazovemo, vi ste dodali još 12 milijardi, ne tako jeftinih. Zadužili ste se za četiri godine koliko se zadužio Josip Broz Tito, Slobodan Milošević, Koštunica i Boris Tadić zajedno, za 70 godina. A kada je u pitanju ovaj aranžman koji produžavate na dve godine, on govori o tome samo na koji način vi doživljavate svoju obavezu da novac koji pozajmljuju ljudi iz Vlade Republike Srbije, odnosno građani Srbije od druge zemlje trošite na jedan vrlo netransparentan način i stvarate afere u poslovima zbog kojih taj novac pozajmljujete. Dakle, vašom neodgovornošću i netransparentnošću i nepoštovanjem zakona doveli ste do toga da danas „Planum“ može da bude izbačen iz posla i da bude ubačena bez tendera druga firma, podizvođač bliska vrhu SNS koja će završavati kompletan posao na Koridoru 11. Ako pozajmljujemo novac za te firme, onda građani moraju da znaju ko zarađuje od ovih kredita. Mislim, da je vama potpuno jasno o čemu govorim, ovih 60 miliona evra, nadam se da ćete potrošiti u skladu sa ovim projektom na način na koji to propisuje i zakon, a ja se zaista, bez obzira što kolege dobacuju, zaista se nadam da se ovde ne radi o namernom zaobilaženju ministarke Mihajlović Skupštine Republike Srbije, koja bi mogla da odgovori na mnoga pitanja kada je u pitanju afera i kada je u pitanju trošenje novca građana Republike Srbije. Zahvaljujem.
Reč ima ministar.
Hvala lepo. Ne znam zašto me svaki put terate da moram da vam odgovaram na neistine koje plasirate, ali moraću redom. Znači, prvo, nisam uopšte rekao da se ispostavilo, prvo su Koridori Srbije uputili zahtev za produženje kredita nešto malo preko 60 dana od isteka roka što je pod uslovom ili pod pretpostavkom da nije potrebna ratifikacija dovoljno za produženje roka. Ispostavilo se kada je Vlada uputila mesec dana kasnije zahtev, tehnička Vlada zahtev Azerbejdžanu da su oni rekli da oni traže ratifikaciju i onda je procedura promenjena i u tom momentu tehnička Vlada više nije mogla da podnese zahtev pošto tehnička Vlada, kao što jako dobro znate, nema pravo da podnosi zahteve koji istražuje zakonsku, odobravanje zakona, odnosno ratifikaciju. Parlament je bio raspušten i Vlada to više nije mogla. Prema tome, mi smo onda u periodu pre 4. maja ušli u proceduru pravljenja novog sporazuma koji se danas nalazi pred vama i traži ratifikaciju. Taj sporazum je tehnička Vlada sa svoje strane pripremila i poslala Azerbejdžanu u julu mesecu. Vlada je formirana, kao što znate, 12. avgusta, a mi smo Sporazum potpisan od strane Azerbejdžana dobili 22. septembra. U najkraćem mogućem roku smo taj potpisali i vratili natrag primerak Azerbejdžanu i mi i oni paralelno idemo na proces ratifikacije sada potpisanog Sporazuma koji ima samo jedan izmenjen član, a to je period korišćenja sredstava kredita, jer se rok produžava za 24 meseca. Ne bi trebalo da se sporimo oko ovih činjenica, to je sve jasno. Niko nije kriv, Vlada nije imala onog momenta kada se tražilo da se menja zakon, tog momenta tehnička Vlada više nije imala mandat da to menja, radimo prvom prilikom posle toga. Drugo, što se tiče tehničkih stvari oko kredita, stvarno mi je žao što ministarka Mihajlović nije ovde, stvarno bi bilo prekoračenje mojih nadležnosti i ministarstva i mojih ličnih da ulazimo u to ko je šta trebao da uradi. Mislim, da bi bilo dobro da za te stvari koje nisu predmet današnje rasprave postavite poslaničko pitanje i dobijete konkretan odgovor, i Koridori Srbije i ministarstvo će vam mislim argumentovano odgovoriti. Vraćanje na usputna pitanja, vaše komentare. Znači, žao mi je što nisam bio ovde kada se razmatrao Zakon o finansiranju lokalne samouprave. Niko, nikome ništa ne oduzima, radi se jednostavno o promeni parametara da bi se neutralisalo ono što je pre pet godina urađeno promenom tog zakona, tada je osam milijardi preraspodeljeno sa nivoa Republike na nivo lokalne samouprave, a sada smo se borili da minimalno bude vraćeno natrag, ne zato što nam to neko traži u fiskalnoj konsolidaciji, nego zato što želimo da imamo uverenja svih, naših pre svega, a onda i Međunarodne zajednice da ćemo imati strukturne instrumente lokalnih i Republičkog budžeta koji su održivi na duži rok. Ideja je da lokal ne uzima pare samo na osnovu tzv. ustupljenih poreza, nego da sam uloži veći poreski napor u razrazu i naplati sopstvenih poreza, pre svega poreza na nekretnine i to na poslovne nekretnine i da se pritom izvrši tzv. nivelacija, horizontalna nivelacija po pojedinim poreskim instrumentima. Zakon koji je bio predložen sa takvim sadržajem je prošao javnu raspravu, ali nažalost politički nije bio usaglašen i zbog toga nije ni došao do Skupštine. Vratićemo se tom pitanju, čini mi se u roku od narednih pet, šest meseci, pošto moramo da postavimo pitanje kako ko koristi koje instrumente, pre svega sa stanovišta uticaja na poslovno okruženje. Pošto korišćenje instrumenata kao što je na primer firmarina nije samo pitanje prihoda lokalne samouprave nego je pitanje stvaranja ravnomerno poslovnog okruženja na koje investitor reaguju i samim tim utiču na razvoj lokalne samouprave, otvaranje novih radnih mesta i sve ostalo. Konačno, sa stanovišta duga, sve bi bilo ovo dobro sa tom vašom računicom da nije potpuno obrnuto. Decembra 31. prošle godine ili 1. januara, svejedno nivo duga je bio 24,81 milijardu, sa jučerašnjim danom dug je bio 24,15 milijardi to je 600 miliona manje. Srećna okolnost nam je da kursne razlike ne deluju protiv nas, ali se dug smanjuje. Ovo sve ne bi imalo sve nikakvog smisla, da elementi koji to čine ne govore tome u prilog. Mi smo tokom prvih devet meseci ove godine imali planirani deficit koji je bio sastavni deo plana, koji imamo sa fondom i sastavni deo budžeta koji ste sami ovde odobrili. Na nivou Republike 120 milijardi za celu godinu, na nivo opšte države 160 milijardi. Mi smo umesto toga imali suficit, znači, 130 milijardi bolji rezultat od onoga koji je planiran. To ne znači da je sve to ušteda, to samo znači da smo 130 milijardi, tj 1,1 milijardu evra bolje prošli i samim tim imali manju potrebu za bruto zaduživanjem, bruto zaduživanjem. Neto zaduživanje je bruto minus otplate. Prema tome, ovde je situacija samo u tome tamo gde refinansiramo, a refinansiramo dosta stvari, ne menja se nivo duga, ali se menjaju kamate. Kamate su, koje ste videli u budžetu, 140 milijardi dinara, trebale bi sledeće godine da budu manje. Konačno, jedna poruka da se svi nalazimo na istoj talasnoj dužini. Cilj nam je da kamate budu manje od prirasta društvenog proizvoda. Znači, kada stopom rasta pomnožite društveni proizvod, koji se za sledeću godinu planira na nivou od 4.319 milijardi, kada to pomnožite i kada vidite koliki je to porast društvenog proizvoda u odnosu na prethodnu godinu, ako je ta cifra veća od 139 milijardi, koliko planiramo kamate, onda imate, takozvani primarni suficit, onda mi štedimo. Prema tome, kada sa kamatama imamo deficit, ako nam je deficit manji od kamata, a planiramo da bude manji, planiramo da bude na nivou od 2%, što je 80 milijardi, onda imamo primarni suficit i poboljšanu situaciju. To su vam reperi. To što neko izračuna 26 milijardi, ili koliko, pa je uračunat tu i lokal i dug ove firme, to nisu uporedivi podaci. Važni podaci su ako smo mi zajedno sa fondom smanjili ciljni deficit sa 160 milijardi na 80 milijardi, na pola, uključujući preuzimanje, moguće preuzimanje dugova krajem godine, o čemu ćemo razgovarati ovde u Skupštini kada za to dođe vreme, onda se nalazimo na jako dobroj putanji. Ako smo smanjili nivo duga za preko 600 miliona od početka januara do sada, i ako smo umesto deficita od 120 milijardi imali suficit od desetak milijardi, onda računajte koliko smo ispred prolaznih vremena koje smo sami sebi postavili u januaru mesecu.
Hvala. (Balša Božović, s mesta: Replika.) Ništa pežorativno, zaista. Ministar vam je odgovorio i čak se ogradio od onih stvari koje nisu u opisu njegovog posla i nadležnosti. Rekao je da postavite pitanja nadležnom ministru kada dođe. Sve je rekao ministar o saznanjima koje on lično ima. Marko Đurišić ima reč. Izvolite.
Hvala, poštovana predsednice. Poštovani ministre, kolege poslanici, mislim da je ova intervencija ministra pokazala koliko je loša praksa, koja očigledno postoji u ovom mandatu Skupštine. Naime, ovo je drugi zakon koji raspravljamo u Skupštini. Prvi zakon, prošle nedelje, ispred Vlade bili su gospodin Vujović, predviđen za predstavnika Vlade i njegova koleginica iz Vlade, ministarka Brnabić. Sada čujemo ministra da mu je žao što nije bio i nama je žao što nije bio, jer je, pre svega, zakon koji smo tada usvajali bio iz njegovog domena, jer smo hteli da dobijemo odgovore koje je on sada u nekoliko rečenica nam ovde dao, iako hajde da kažem, to danas više nije tema. Ali, danas iz svih ovih rasprava vidimo da bi mnogo više odgovora, i sam ministar je to rekao, mogla da da ministarka Mihajlović, koje danas nema, pa se ministar ogradio i rekao - ja ne mogu sada da vam dam sve te odgovore, a njeno prisustvo je ovde neophodno. Ovaj zakon nije sporan. Imali smo jedan dogovor, kredit za četiri godine, da povučemo 300 miliona evra. Nismo to uradili. Povukli smoskoro 80% i sada je napravljen dogovor sa državom, odnosno sa Vladom Azerbejdžana, da se taj rok produži za još dve godine. Sada, normalno je pitanje - zašto nismo? Šta se to desilo da mi za četiri godine ovaj posao nismo završili? Ministar kaže - ja ne mogu da vam dam taj odgovor, to je pitanje za gospođu Mihajlović. Ja isto mogu samo to da ponovim. Ne znam, sve ove naše diskusije će, čini mi se, otići onako u vetar, neće biti odgovora i mi nećemo saznati šta se to desilo, ko je odgovoran za to što ovaj posao, kredit od 300 miliona, sa kojima je trebalo da bude napravljeno nešto više od 40 kilometara autoputa na Koridoru 11 nije završen i da čujemo odgovor ovde u parlamentu na ove medijske spekulacije oko toga da li je bilo propusta na izvođenim radovima na Koridoru 11? Da li može da se proveze kamion ili ne kroz tunel? Da li će premijer, kada bude otvarao taj Koridor, voziti, kako je sam najavio, kamion, pa da li će da mu izduva gume ako eventualno fali nešto malo santimetara da bi mogao da prođe, ili ne? Pretvaramo jednu ozbiljnu stvar u cirkus. Mislim da je to loše. Molim sada ovde ministra, pošto je on član Vlade, da prenese na Vladi da kada se dogovore na Vladi, pošalju nam zakon i dopis gde kažu koji će ministri biti prisutni, da svi ministri dođu, ako hoćemo da imamo kvalitetnu raspravu i da se dogovorimo da li ćemo nešto podržati ili ne. Ja isto imam pitanje – šta je sa nadzorom na izvođenju radova na Koridoru 11? Da li ga je bilo u skladu sa zakonom? Da li je raspisan taj tender od strane Ministarstva ili ne? Ko je izvodio nadzor, ako ga je uopšte bilo? Zatim, da čujemo odgovor – šta je sa pre više od dve i po godine inicijativom pretvorenom u zaključak Vlade da se ukine preduzeće Koridori, jer je to ocenjivano kada je tada nova ministarka prvi put stupila na tu funkciju tog resora, prethodno je vodila jedan drugi resor, pa se onda prebacila na građevinu, pa je sad i u ovom sazivu u tom mandatu, u tom resoru, to je neefikasno, neznalice tamo sede, to treba da se ukine? Vlada donese zaključak i onda ništa. Kaže -ne može da se sazove skupština. Dve i po godine ne može da se sazove skupština koja treba da sprovede taj zaključak Vlade? Pa, ko su članovi te skupštine, ko su ti ljudi? Ko ih je imenovao, kome oni odgovaraju? Koliko su plaćeni, u krajnjoj liniji, za to, pošto je to vidim glavna tema, da se licitira ko, koliko i na koji način zarađuje? Ova diskusija danas, da je tu ministarka, sigurno bi trebala da pokrene i pitanje – na koji način uopšte funkcioniše putarska privreda u Srbiji, da dobijemo odgovore. Evo, ja sam danas prelistao novine, pa onda pored ove priče o tunelu na Koridoru 11, imamo priču o nekih 41, čini mi se, klizište na Koridoru 10, na kraku prema Bugarskoj, o tome kako će nas ispravljanje loših projekata, lošeg izvođenja radova koštati 300 miliona evra više. Onda slušamo, piše opet kako će naplatna rampa Bubanj potok, koja je trebala da se otvori za deset dana, 25. oktobra, rok se pomera za sedam meseci, sedam meseci za jedan običan posao, ne preterano, pretpostavljam, građevinski komplikovan. Kaže – bilo loše vreme, padala kiša u aprilu i maju. To je obrazloženje. Padala kiša dva meseca, sada ćemo sedam meseci duže da radimo, posao koji vredi 2,1 milijardu dinara. Da li će neko da odgovara za to? Pričali smo ovde, pošto su ovi Koridori i svi ovi radovi koji se izvode poslednjih četiri, pet godina na završetku putnih pravaca autoputeva 10, 11, puno puta su se u kampanji koristili, pošto smo stalno imali izbore, i u 2014. i u ovoj godini. Onda je zbog potrebe kampanje jedna deonica na Koridoru 10 otvorena još zimus. Nedelju dana posle otvaranja rupe od dva metra. Šta je bilo? Pa, morali smo da otvorimo, znate, rekli iz Vlade, a nismo stigli da stavimo završni sloj. Na koji način funkcioniše putarska privreda u Srbiji? To je pitanje za današnju raspravu na koje, ja se bojim, nećemo dobiti odgovor, ili ćemo dobiti odgovor – kriv je izvođač, niko to neće platiti. To više niko ne može da zna ili, kao što ministar malo pre reče za pitanje javnog duga, kaže – niko nije kriv. Ono što je meni lično najveći problem kod cele ove rasprave je pitanje budućnosti. Na koji način će se i šta će se u Srbiji graditi i raditi? Ova Vlada u raznim mandatima za četiri i po godine nije dogovorila ni jedan jedini nov kilometar autoputa. Ovo što se danas završava na Koridoru 11, što se završava na Koridoru 10, bilo je najavljeno za mart, april 2017. godine, a sada se već produžava za kraj 2017. godine sa jednim neverovatnim obrazloženjem, kaže da niko pre toga nije završio, pa šta sada ima veze, kada smo čekali 70 godina, čekamo još dva, četiri ili šest meseci. Ima veze. Šta će se to raditi kada se to završi? Da li će ovde u Skupštinu doći iz Vlade papir o tome na koji način će se finansirati i kada će se raditi deonica od Obrenovca do Beograda? Godinu dana pričamo Kinezi, dogovoreno, komercijalni kredit, ovako, onako, onda samo prestane ta tema i ništa se ne dešava. Kada će se završiti Koridor 11? Danas su se ovde opet otvorila pitanja kojom trase treba da ide. Koliko je to komplikovan posao, možda najbolje govori ono što smo danas čuli ovde. Godine 2008. je usvojen prostorni plan, krenulo se sa planiranjem, 2012. godine za Koridor 11 je potpisan kredit. Danas 2016. godine još nismo završili taj posao. Koja je to godina kada će taj Koridor 11 biti završen? Da li bilo ko to danas može da kaže? To su pitanja. Šta je sa Moravsko magistralom, autoput Pojate-Preljina? O tome se više i ne govori. Izmislili smo, moram tako da kažem, da nam je prioritet da gradimo autoput od Niša prema Prištini i Draču. Ekonomski interes za takvu izgradnju ja ne vidim. Dobro je da se povezujemo sa regionom, ali mislim da je za Srbiju mnogo važnija izgradnja Moravske magistrale, autoputa Novi Sad-Šabac koji se stalno najavljuje. Kad god dođu neki izbori, evo ih, kažu – idemo, tunel kroz Frušku Goru, prvo to, onda autoput dalje do Šapca. Gde je to? Gde je finansiranje? Da li će da dođe neki predlog zakona o nekom zaduženju za to? Za četiri i po godine ni takvo zaduženje nismo dobili. Takav predlog zakona o nekom sporazumu o uzimanju kredita, da li sa nekom državom, da li sa nekom finansijskom institucijom, nismo dobili. Toga neće biti. Imali smo svečano otvaranje jednog metra pruge. Premijer Republike Srbije, premijer Kine otvaraju metar pruge, pa onda prvo kažu biće to pruga, ići će 300 km na sat do Budimpešte kada je obnovimo, pa onda posle nekog vremena kažemo – dobro, ići će 150, ne mora baš 300 i sada nema ništa, ništa se ne radi. Da li ima sporazuma? Kada će početi da se radi? Koju ćemo infrastrukturu zaposliti, preduzeća, domaća? Svi govorimo da su potrebna domaća preduzeća, ali šta će oni da rade ako nema planova, ako nema načina izvora finansiranja. Ja ne verujem da ministar Vujović može sada da da odgovore na ova pitanja. Sam je rekao da to nije iz njegovog resora. Njegovo je bilo da nam objasni kako je došlo do toga da umesto 60 dana produžetka, što je moglo bez ratifikacije, mi sada moramo da ratifikujemo ovu izmenu sporazuma. To je sve u redu. Ta tehnička stvar, manje-više, nije sporno. Sporna je ona suština. Šta se sa ovim parama građana Republike Srbije, jer oni vraćaju svaki kredit koji mi ovde odobrimo, radi, na koji način se sa njima postupa, da li je to domaćinski ili ne? Prosto je neverovatno, stalno kažemo da imamo problem kod izbora izvođača zato što nam je najvažniji kriterijum cena i onda se pojavljuju firme, dampinguju cene, da bi posle kroz dodatne radove naplatile višestruko viši iznos ili uradile loš posao. Letos je bila priča most na obilaznici kod Čačka, da li je kvalitet betona četiri ili pet, ja se u to ne razumem, da li je izvođač uradio ono što je trebalo ili nije uradio, pa onda jadikovku direktora preduzeća za puteve kako je on morao da prihvati tog izvođača, jer je on dao najnižu cenu. Mi smo ti koji treba da promenimo te zakone, da ako je problem to što se pojavljuju ponuđači sa najnižom cenom, a ne mogu da izvedu radove i zna se da ne mogu da izvedu radove po toj ceni, da nađemo način da se to ne dešava. Ako se to dešava, štetu imamo svi kao građani Republike Srbije, a ovaj dug, da li je on 24 ili 26 milijardi, je manje bitno, on je dug pojedinačno svakog od nas. Da li će ova Vlada uraditi nešto po tom pitanju? Danas jedino nismo čuli da je odgovorna prethodna vlast. Toga danas u diskusijama uglavnom nije bilo. Bilo je od strane jednog kolege, koji ima predlog potpuno drugačijeg ekonomskog razvoja, za koji se bojim da nije održiv. Deluje lepo kada se ispriča, ali ako ga ispratite od početka do kraja, vi vidite nekonzistentnost u tom predlogu. Bez odgovora na ova pitanja naša suštinska saglasnost za predlog ovog zakona, odnosno odobravanja ovog sporazuma je nemoguća. Postavlja se pitanje – da li ćemo ponovo doći u neku situaciju sa nekim drugim sporazumom za završetak, za izgradnju infrastrukturnih objekata u Srbiji? Moramo da sednemo i da vidimo gde je problem, kako da ga rešimo, a ne samo da saniramo posledice. Ponavljam moj poziv i molbu ministru da prenese kolegama na Vladi da dođu svi kada su ovakve teme, svi koji su određeni, kako bismo imali kvalitetnu raspravu i bolje odluke. Hvala.
Saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika, obaveštavam vas da će Narodne skupština danas raditi i posle 18,00 časova. Reč ima narodni poslanik Saša Radulović.
Hvala. Danas imamo na dnevnom redu još jedan predlog zakona koji je vrlo sličan predlogu koji smo imali juče, a u smislu da je to jedan leks specijalis koji se donosi samo za jednu namenu. Izgleda da je to praksa da na takav način radimo sve stvari. Za svaki projekat je Srbiji potreban jedan poseban zakon i poseban način da se stvari urede. Kada gledamo ovaj sporazum o zajmu koji dobijamo od Azerbejdžana za izgradnju ovog dela autoputa, od Beograda do Čačka, naravno, taj autoput je apsolutno neophodan Republici Srbiji, kao i mnogi drugi putevi. Međutim, način na koji finansiramo izgradnju ovog autoputa, mislim, da je pogrešan i o tome bih hteo danas da prodiskutujemo. Znači, ovaj sporazum je potpisan za vreme prethodne vlasti, da podsetim svemu ovome je prethodio sporazum o ekonomsko-tehnološkoj centrali koju smo potpisali sa Azerbejdžanom 2011. godine koje je takođe Skupština ratifikovala, vrlo slično sporazumu sa Ujedinjenim Arapskim Emiratima koji su došli naredni poslovni sporazumi. Ovo je izgleda matrica po kojoj se do sada radilo i na kojoj je zasnovana ekonomska politika. Onda je negde u junu mesecu 2011. godine, podsećam građane otvoren jedan spomenik u Tašmajdanskom parku Hajdaru Alijevu koji je lider Azerbejdžana koji je preminuo 2003. godine, koji je stari komunistički lider Azerbejdžana, koga je onda nasledio njegov sin 2003. godine Ilhan Alijev koji je i danas predsednik Azerbejdžana. Njegov otac je nakon konflikta na Nagorno Karabahu sa Jermenima, uz pomoć vojnog puča je i uspeo je da dođe na vlast. Sin je u nekim izborima 2003. godine na koji postoji senka po izveštajima Svetske organizacije koja prate izbore, došao na vlast i onda je, ja mislim na sramotu građana Beograda i našeg čuvenog pisca kome neću pomenuti ime zato što mislim da i sam ne bi želeo da se to tako desilo, je otvoren taj spomenik uz prisustvo bivšeg predsednika Republike i tadašnjeg gradonačelnika 2011. godine. A onda je to od juna, pratilo sporazum o davanju kredita, očigledno postoji tu neka veza između tog spomenika i kasnijeg davanja kredita. Sama država Azerbejdžan, pošto je bitno, da vidimo ko nam daje kredit, ima 9,8 miliona stanovnika, ima BDP od 54 milijarde dolara. Građani Azerbejdžana imaju prosečnu platu negde u visini 300 dolara mesečno. Minimalna zarada u Azerbejdžanu je negde 81 dolar mesečno. Znači država Srbija je došla do tog nivoa da mora da uzima kredite, odnosno barem se tako prikazuje i to se prikazuje kao veliki doprinos, odnosno jako dobro smo postavili sistem, pa uzimamo kredite od zemalja koje imaju prosečne zarade od 300 dolara po stanovniku. I onda usput potpišemo i taj sporazum koji je ratifikovala ova Skupština 2012. godine pre nego što je ova nova garnitura koja je danas na vlasti došla na vlast. I onda u tom sporazumu uzimamo kredit od 300 miliona evra za izgradnju 40 kilometara puta. To jeste teška deonica sa tunelima i u sam ugovor ugrađujemo klauzulu koja kaže da 49% dobara i usluga moraju da dođu iz Srbije, što znači da 51% najmanje 49%, 51% ostavljeno da ode i izvođačima iz Azerbejdžana. Građani se verovatno sećaju, pogotovo stariji, koji su živeli u vreme nesvrstanih. U to vreme je SFRJ potpisivala ovakve ugovore po Africi, Aziji, da su naše firme izvodile radove a mi smo finansirali, jer ovo je jedan dobar ekonomski model za zemlju da finansira razvoj svojih kompanija i rast domaćeg BDP. Naravno, što se tiče kompanija koje primaju takve radove, taj dil i ne izgleda baš tako dobro, pošto nijedna infrastruktura ne može da se isplati samo time što se izgradi infrastruktura. Ona se koristi kada govorimo o putevima, nego jako bitna komponenta da kada već uzimate zajam da gradite infrastrukturu, taj sav novac bude potrošen na domaće firme ne bi li se stvarao, odnosno podržao domaći BDP, ne bi imali korist sa te strane od izgradnje infrastrukture. To u Srbiji koliko je ispoštovano? Ne znamo. Zašto ne znamo? Zato što u ovom predlogu zakona da produžimo raspoloživost zajma koji je istakao 4. maja 2016. godine, danas je oktobar mesec a imamo ovaj zakon po hitnom postupku, pošto očigledno se hitnost javila u oktobru. Tu raspoloživost zajma da produžimo na dodatne dve godine. Međutim u samom obrazloženju, odnosno materijalu koji su dobili poslanici, koji treba da daju saglasnost i odobrenje Vlade i ministarstvu da produži ovaj zajam, nit je uključen ugovor koji je potpisala azerbejdžanska firma „Azvirt“ od 7. aprila 2012. godine, da vidimo tačno šta je potpisano između Koridora i te firme. Niti imamo obračun o tome kako su tačno potrošena sredstva do danas, ko je taj novac dobio i za koju robu i usluge je taj novac isplaćen da bi mogli da imamo jednu čistu sliku i da bi onda mogli da glasamo o tome da li je ovaj ugovor dobar za Republiku Srbiju ili nije dobar za Republiku Srbiju. Naravno, potpisani sporazumi su potpisani sporazumi, oni se moraju poštovati, ovaj je istekao pa treba da vidimo da li treba da nastavimo sa ovim sporazumom, da li je on u interesu Republike Srbije. Jer, se već hvalimo sa suficitom, možda bi sami mogli da investiramo taj ostatak, završimo autoput pa da ne bude samo 49%da bude za domaću privredu, nego da bude tih svih 100%, jer to je nešto što bi domaća građevinska industrija sigurno volela da se desi. Umesto toga tražimo samo produžetak, odnosno od ove Skupštine se traži da potvrdi produžetak raspoloživosti zajma, bez jasne transparentnosti, bez jasnog izveštaja koji ovoj Skupštini treba da dokaže da je novac ispravno potrošen, da su se poštovale klauzule ugovora i da je ovaj sporazum u interesu građana Republike Srbije. Recimo mi ne znamo da li je ovo što je potrošeno do sada, a obrazloženje kaže 238 miliona evra, odnosno 79,5% ukupnog iznosa i ovih 37 privremenih situacija da li je zaista 49% svog potrošenog novca otišao na dobra i usluge iz Republike Srbije. Naše iskustvo u prošlosti je da u svim ovim i ovakvim ugovorima bilo da se radi sa kompanijama sa zapada ili sa istoka ili bilo kog drugog dela, pošto zaista to ne bi trebao da bude osnov po kome bi trebali da cenimo neki ugovor, da li su se i koliko su se poštovale ove i ovakve odredbe ugovora. Recimo, kada smo izgradili Mihajlo Pupin, odnosno kada je kineska firma gradila taj most,zaista me interesuje puna analiza koliko je novca otišlo domaćim podizvođačima, koliko je otišlo stranim izvođačima, koliko novca je potrošeno na pojedine radove, koliko je usluga, a koliko robe nabavljeno u zemlji ili u inostranstvu. Svi ovi parametri su izuzetno važni da bi mogli da procenimo da li ovakav način finansiranja infrastrukture je isplativ i dobar za građane Republike Srbije. Ponavljam, nije pitanje da li treba graditi ovu infrastrukturu ili recimo ovaj put od Beograda do Čačka, ili je potrebno graditi most u Zemunu, nego je pitanje da li je ovo najbolji način da se to uradi, da li je ovo najbolji podsticaj domaćoj privredi i da li je ovo najbolje za građane Republike Srbije. Obično ono što se desi kada imamo strane podizvođače je da ono što dobijaju domaći podizvođači u odnosu na strane izvođače, pardon, ne podizvođače, je da dobijaju mrvice ukupnog troška projekta, da se njihove cene ubijaju, da višak novca ide stranim izvođačima. Često se u ovakvim konstrukcijama dešava i korupcija. Ta međunarodna korupcija je poznata u svetu, gde se prave dogovori i gde se višak novca odliva na račune onih koji u stvari donose odluku da li se neki sporazum prihvata odnosno da li država prihvatiti sporazum ili ne. Znači, jako je bitna transparentnost. Ja bih voleo da iskoristimo ovaj ugovor kao prvi ugovor u kome ćemo imati tu punu transparentnost i jasno videti na šta je novac potrošen, koliko je išlo domaćim podizvođačima, koliko je išlo stranim izvođačima i da to bude dostupno poslanicima pre nego što pristupimo raspravi i glasanju zakona koji nam je predložen. Mislimo da je ovakva politika izgradnje infrastrukture duboko pogrešna. Moramo da investiramo u infrastrukturu jer bez nje nema razvoja, nikakvog privrednog razvoja, potrebno je mnogo puteva koji treba da se izgrade, međutim način da se oni grade nije takav da kao zemlja trećeg sveta uzimamo kredite, a onda tim kreditima plaćamo strane izvođače da rade radove kod nas. Takođe, kada ugovorimo ovaj procenat od 49% da budemo sigurni da je taj novac zaista potrošen i završio kod podizvođača u Srbiji i da je plaćena roba u Srbiji. Još jedna stvar je jako interesantna kod ovog zajma, a tiče se odredbi ugovora, odnosno sporazuma koji govore o tome ko plaća poreze, takse, naknade itd. Ugovorom je predviđeno da zajmoprimac plaća sve poreze, sve takse, sve naknade. Ovo jednostavno pogrešan način da se rade stvari. Ono što je Srbiji potrebno je kada radimo neki projekat da se uradi dobra analiza, da se tačno utvrdi koliko bi to trebalo da košta na tržištu po cenama koje su dostupne, tržišne, pa da se sačini tender, raspišu međunarodni tenderi, pozovu svi koji mogu da pruže te usluge da bi dobili i najbolju cenu i najbolji kvalitet. Pošto do sada nikada nismo završili taj posao, odnosno nismo ozbiljno pristupili ovome, nego uvek se do pola to uradi, ne uradi se ispravna analiza, onda ili imamo beskonačna produženja, plaćamo mnogo više, imamo veliki poligon za korupciju ili neki projekti se samo najave a nikad ni ne počnu. Ovo je pitanje ozbiljnosti države, ovo je pitanje uspostavljanja sistema. Ova transparentnost koja je neophodna u svim sferama društva, pa je neophodna i u ovoj oblasti. Problem je danas, naravno, što ovaj zakon predstavlja ministar finansija. Trebao je da bude ovde kada se razgovaralo o Zakonu o porezima, odnosno prihodima lokalne samouprave, a danas je trebala da bude ministarka saobraćaja, koju bi onda mogli da pitamo sve ove stvari. Tako da za samog ministra nemam pitanje, jer većina pitanja se odnosi na ministarku saobraćaja. Ponavljam, Srbiji nisu potrebni lesk specijalis zakoni, nije potrebno pravljenje posebnog zakona za svaki pojedinačni slučaj, jer to u stvari govori i građanima i svetu da mi nemamo sistem i da ovo nije pravna država, nego ako hoćete nešto da napravite u Srbiji, nema sistema, morate da se dogovorite i u neposrednoj pogodbi napravite ugovor koji će onda ratifikovati Skupština. To je naravno duboko pogrešno. Druga stvar, nadam se da ćemo konačno krenuti sa transparentnošću, tako da kad god predlažemo zakone imamo jednu detaljnu analizu o tome koliko nas to košta. U ovom konkretnom slučaju - tačno na šta smo potrošili novac, koliko je novca otišlo stranom izvođaču, za koje radove, za koje usluge, kakva je poreska situacija, ko je platio koje poreze, carine itd, koliko je išlo domaćim podizvođačima za koje radove i za koje usluge. Zbog svega ovoga pokret DJB će glasati protiv ovog zakona. Hvala.
Ministar. Izvolite.
Dozvolite samo kratko. Bojim se da na vaše prvo pitanje ne mogu pozitivno da odgovorim pošto je to priroda ovakvih sporazuma. Znači, to je uslov ovakvih međunarodnih ugovora koji imaju silu zakona. Oni moraju takvi da se donose. Mi za sada nemamo bolje rešenje. Bilo bi bolje da postoje neki krovni ugovori i da se pojedinačni projekti u okviru toga realizuju. Ovaj način koji mi imamo da Koridori Srbije ili Železnice ili neko drugi se javlja kao u stvari kao investitor, i prima, naše učešće čak prima preko subvencija, to je neka stara praksa koju nismo do sada izmenili. Kod nas u budžetu stoji učešće Železnice u kreditu koji finansira Ruska Federacija se vodi kao subvencija, što je potpuno anahrono. Nije nikakva subvencija, to je učešće države u kreditu, tako i ovde Koridori se javljaju kao investitor i oni preko nas dobijaju sredstva i sami realizuju ovo. Gomila dokumentacije, sve ide preko njih i taj glavni ugovor je između Koridora, u stvari, i azerbejdžanske strane, glavni izvođač je pomenuta firma. Što se tiče vašeg implicitnog, eksplicitnog zahteva za izveštavanje, tu vas potpuno podržavam i tražićemo čak i pre donošenja, mi pripremamo jednu uredbu u planiranju investicionih projekata u Srbiji, gde ćemo tražiti da postoji dovoljna dokumentacija od ideje, preko prethodne razrade, izvodljivosti projekata, do finalne, do ocene projekata, izveštavanja o realizaciji za sve projekte, gde ćemo vrlo rado ili cele projekte ili izvode dostavljati Skupštini. To se prihvata kao ideja. Hvala.
Stefana Miladinović. Izvolite.
Hvala vam uvažena predsednice. Poštovani ministre, poštovani gosti iz Ministarstva, za SPS je izuzetno važan. Važan je, evo iz kojih razloga. Pre svega ovaj sporazum koji je potpisan 2012. godine, mogu da kažem da obeležava početak jedne uspešne i kvalitetne bilateralne saradnje između Republike Srbije i Republike Azerbejdžan. Ono što je takođe važno jeste da ovaj sporazum, ovaj zajam zapravo, pokriva deo deonice jednog velikog infrastrukturnog projekta koji se u Srbiji završava u skladu sa nacionalnom strategijom razvoja transporta u Republici Srbiji. Ono što je za socijaliste važno da istaknemo da nije bilo ovog projekta, zapravo ovog sporazuma, projekat izgrade tzv. Koridora 11 u Srbiji ne bi ni počeo. Kada je u pitanju zaduživanje za infrastrukturne projekte koje su pominjale kolege danas tokom rasprave, ja bih ponovila jednu činjenicu, a to verovatno i vi ministre znate, Evropska investiciona banka, Evropska banka za obnovu i razvoj i Svetska banka obezbeđuju sredstva za velike infrastrukturne projekte uz najpovoljnije uslove, ali isključivo za one projekte koji su evropskog značaja. U našem slučaju u našoj putnoj mreži to je Koridor 10. Autoput E-763 čija je deonica predmet ovog sporazuma još uvek nema taj značaj, bez obzira na to što povezuje Srbiju i Crnu Goru ova deonica auto puta Beograd – Južni Jadran, je zapravo pravac koji u širem smislu povezuje i Rumuniju, Srbiju, Crnu Goru i morskim putem Italiju. Zapravo, proteže se od Temišvara preko Beograda, Vršca, zapravo Čačka, Požege, Podgorice do Bara i morskim putem do Barija. Sama deonica na koju se odnosi zajam je deonica Ljig- Preljina 40,6 kilometara i sastoji se iz tri deonice. Izgradnja ovih deonica počela je 25. februara 2013. godine, i na samoj trasi nalazi se veliki broj objekata i to pet tunela, 66 mostova, nadvožnjaci ukupne površine 60 hiljada metara kvadratnih, 40 regulacija vodotokova je urađeno, 46 potpornih zidova, izgrađena tri odmorišta i dve petlje Takovo i Preljina. Glavni izvođač ovih radova koji je predviđen ovim sporazumom je građevinska firma „Azbirt“ iz Azerbejdžana, i možemo da ocenimo da tokom realizacije ovog projekta ova azerbejdžanska firma se svakako pokazala kao kredibilan partner, ali i kao prijatelj Srbije. Izgradnjom ovog autoputa aktivirana je i domaća građevinska operativa. Pored azerbejdžanske firme koja je glavni izvođač ovih radova, radove podizvođača, dobavljača, kooperanata izvodi 101 srpska firma. Poslanička grupa SPS je prilikom usvajanja ovog sporazuma 2012. godine dala punu podršku tadašnjoj Vladi i glasala za ovaj sporazum polazeći od značaja kapitalnih investicija za razvoj Srbije, ali i značaja samog putnog pravca o kome govorimo, budući da je to zapravo najoopterećenija saobraćajnica u Srbiji danas. Svedoci smo da regionalni razvoj svakako u Srbiji danas zavisi od razvoja saobraćajne infrastrukture. Mnoge lokalne samouprave, posebno one koje su pograničnim područjima, najčešće istočna i zapadna Srbija suočavaju se sa odlaskom investitora, zapravo odustajanjem investitora baš zbog nedostatka infrastrukture. Za nas završetak ovog projekta potvrđuje još nešto. To je da je Republika Srbija spremna da obezbedi kontinuitet u realizaciji ključnih nacionalnih projekata bez obzira na ko je te projekte započeo i ja verujem da će i u budućnosti buduće vlade sve projekte koje današnja Vlada pokreće biti u mogućnosti i spremne da realizuju. Ono što nam predstoji jeste pronalaženje novih i efikasnih formi, kreditiranje finansiranja budućih projekata jer oni su zaista neophodni za Srbiju. Izgradnjom i završetkom ovog projekta o kome govorimo danas verujem da će čitava zapadna Srbija krenuti da se razvija i SPS će svakako podržati ovaj sporazum i sve druge sporazume koji su u interesu razvoja Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Katarina Rakić. Izvolite.
Hvala potpredsedniče. Poštovana gospodo iz ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, danas smo dosta toga čuli najmanje o temi dnevnog reda. Znači, danas se na dnevnom redu ne nalazi ni leks specijalis, ni nešto što je slično autentičnom tumačenju nekog određenog člana zakona. Danas se na dnevnom redu nalazi jedan međunarodni sporazum i to sporazum o zajmu između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžan. Sam predmet ovog zajma definisan je u prvom članu zakona koji je danas pred nama, a to je finansiranje izgradnje deonice autoputa Ljig - Boljkovci, Boljkovci – Takovo, Takovo – Preljina. Kao što smo više puta danas u raspravi čuli, iznos ovog kredita iznosi 300 miliona evra od strane Azerbejdžana i osam miliona evra od strane iznosa koji bi Vlada Republika Srbija trebalo da izdvoji iz svog budžeta. Što se samog teksta sporazuma tiče, on je prvenstveno bio potpisan 2. februara 2012. godine i stupio je na snagu 3. maja 2012. godine, od tog roka krenuo je da teče rok njegove raspoloživosti koji je zaključen 4. maja ove godine. Izmene ovog sporazuma koje su danas na dnevnom redu upravo treba da dovedu do toga da onaj iznos kredita koji nije iskorišćen do tog trenutak, do 4. maja ove godine, a to je blizu 60 miliona evra koje su ostale neiskorišćene, odnosno 20% kredita, potrebno je da se napravi praktično jedan aneks koji će produžiti rok trajanja ovog kredita. Ono što je jako bitno da se kaže, jeste da ovim što danas činimo ovim izmenama prvenstvenog teksta sporazuma za Vladu Republike Srbije neće se stvoriti apsolutno nikakv trošak. Ukoliko je došlo do greške prilikom izvođenja radova, ova Vlada je utvrdila da će te greške snositi oni koji su i radili na samim deonicama. Što se tiče same deonice koja je predmet ovog sporazuma, sama njena dužina iznosi 40,3 kilometara, na njoj se nalazi 66 mostova i 3.624 metara koja se nalaze ispod tunela. Preciznije, deonica Ljig – Boljkovci jeste dužine 10,72 kilometara, na njoj se nalaze 22 mosta i jedan tunel od 200 metara. Druga deonica Boljkovci – Takovo je dužine 12 kilometara i na njoj se nalazi 12 mostova. Poslednja deonica je deonica Takovo – Preljine, dužine 17 kilometara, na njoj se nalazi 28 mostova i tri tunela koja su ukupne dužine od 1612 metara. Ono što je bitno da se naglasi, jeste kada gledamo u proseku koliko nas je ova deonica koštala, dolazimo do cifre od 7,62 miliona evra po kilometru. Što se tiče same realizacije projekta, znači onoga što je na terenu urađeno, urađeno je ukupno 97%, što znači da je do završetka od 100% ukupnog projekta ostalo jako malo, tako da je svakako predviđeno da se sama deonica otvori, kako je najavljeno, 31. oktobra ove godine. Kao što sam već navela, ukupna vrednost kredita iznosi negde oko 308 miliona, 300 miliona od strane Azerbejdžana i osam miliona koje je Vlada Republike izdvojila iz budžeta Republike Srbije. Naravno da je sporazumom predviđeno da 40% od ukupne vrednosti zajma budu iskorišćeni za dobavljače, odnosno za robu i za one koji budu radili u Srbiji. Ono što ja mogu da kažem, jeste da prema analizi onoga što je do sada urađeno, 101 firma iz Republike Srbije je radila kao podizvođač i prema analizi nije urađeno 49%, nego 70% od ukupnog kredita potrošiće se na stvari, odnosno na dobavljače koji predstavljaju domaće proizvode koji se rade u Srbiji, što znači da je ovaj kredit apsolutno ispoštovan od strane Azerbejdžana. Ono što sam htela da dam kao odgovor mojoj koleginici iz DSS-a, koja je rekla da je „Azvirt“, koji je angažovao podizvođače, angažovao firme koje su apsolutno nove i koje ne postoje, koje su se preko noći osnovale da bi tako radile. Evo, ja ću pomenuti samo neke od njih. To je „Energoprojekt“, „Planum“, „Rako Mitrović“. Meni su ovo jako poznate firme. Složićete se da jako dugi niz godina rade, ne samo u Srbiji nego i širom sveta. Problem u tome jeste što su oni možda navikli da u Srbiji ne odrade posao po kvalitetu kakav su naučili da rade u svetu. Recimo, firma „Planum“ jeste da je imala obavezu da sada popravi grešku koja je uočena, jeste da ima mašine, ali ona je te mašine koristila u Rusiji, zato što je to zemlja koja poštuje standarde i ima standarde. Ranije se u Srbiji prvo nije radilo, a posle toga standardi se nisu poštovali. Ova Vlada, zajedno sa Ministarstvom građevine, saobraćaja i infrastrukture, uvela je standarde koji će morati za sada i ubuduće da se poštuju. Tako da, ukoliko se to nekome ne sviđa, zaista nemojte kriviti resorno ministarstvo. Dalje, imali smo od poslanice iz LDP zamerku a ništa nije urađeno. Pa, gospodo, ja mogu konkretno za Užice da kažem da je pre neki dan otvorena fabrika, odnosno počela sa izgradnjom Fabrika vode. Znači, vi niste uradili, ne sad, nego prethodnih 30 godina, apsolutno ništa, ne za Srbiju, nego posebno za svoj grad iz koga dolazite. Niste uradili ništa i vi ste poslednji koji trebate nama da držite lekcije da ništa nije urađeno. Ono što ja žalim da naglasim jeste da novac koji se uloži u putnu infrastrukturu praktično se trostruko vrati, što kroz turizam, što kroz transport, tako i kroz privredu. Premijer je u svom ekspozeu naveo da ulaganje u infrastrukturu nije trošak, već investicija za budućnost. Upravo iz ovoga što je premijer rekao ja mogu da zaključim da je ova Vlada, zajedno na čelu sa premijerom Aleksandrom Vučićem, apsolutno puno uložila u budućnost građana Srbije. Kao prvi primer navešću da je samo u prethodne dve godine izgrađeno 84 kilometra autoputa. Toliko, znači 84 kilometra, nije urađeno za 30 zadnjih godina ukupno. Evo, po samo ovom podatku mogu slobodno da kažem da mi u dosta toga kaskamo za zemljama u EU, ali prema analizi u izgradnji autoputeva Srbija se u ovom trenutku nalazi iznad evropskog proseka. To, naravno, nije sve. U planu ove Vlade i Ministarstva resornog za građevinarstvo, saobraćaj i infrastrukturu planirano je da se do sredine 2018. godine uradi još 106 kilometara autoputa. Znači, sve o čemu sada govorim su autoputevi. Ovih 106 kilometara bi bili urađeni, odnosno planirani su da se urade na Koridoru 10 i na takav način bila bi kompletirana deonica ka Makedoniji i ka Bugarskoj. Ukoliko se ovakvi planovi ostvare, a verujem da će se prema dinamici koja se radi sada i prema svim planovima koji su do sada ostvareni, ovo će svakako biti dostignuće koje je bez presedana u novijoj istoriji. Međutim, pored ovoga što sam navela, a to je samo izgradnja autoputeva, u prethodnom periodu, a naravno i u budućnosti, radiće se i na rehabilitaciji puteva. Ono što se godinama unazad nije radilo, to je održavanje puteva i rehabilitacija. Rehabilitacija puteva posebno je važna zbog bezbednosti u saobraćaju. Takođe, 20 godina se akumuliralo nešto loše, a nije se obnavljala putna infrastruktura. Međutim, mi smo u prethodnom mandatu verifikovali sporazume kojim smo obezbedili sredstva, i to u iznosu od 390 miliona evra, za rehabilitaciju puteva. Samo ove godine do leta urađeno je 158 kilometara puta, planirano je u drugoj fazi da se uradi još 67 kilometara puta i to u ovoj godini. U narednih tri godine iz ovih sredstava koje sam navela potrebno je, odnosno planirano je da se uradi još 1100 kilometara puta i to puteva koji su navedeni po prioritetima. Navodim još jednom, ovo je rehabilitacija puteva. Pored onoga što sam u početku rekla, 84 kilometara autoputa urađeno je za samo dve godine i u planu je da se do naredne godine, odnosno do sredine 2018. godine uradi i još 106 kilometara autoputa. Jedan od mojih prethodnih kolega pokazao je jedan brojčanih. Ja moram da naglasim da taj brojčanih nije pokrenula Vlada na čelu sa Aleksandrom Vučićem, taj brojčanik nije pomenula Srpska napredna stranka. Zaduživala se Srbija i pre toga, nije problem bio novac, radilo se, ali nisu radili da bi građanima Srbije bilo bolje, radili su tako da bi uglavnom njihovim liderima bilo bolje. Oni su ranije zidali najskuplje mostove na svetu, njihov doprinos za budućnost jesu vile, odnosno kako god ih nazovem, nalaze se na pašnjaku, jesu Heterlend i slično. Ova Vlada tako nešto svakako nije uradila, a pored svih puteva koje sam navela, navešću da je Vlada zajedno sa Ministarstvom infrastrukture i saobraćaja, pored puteva, dosta uradila i za železnicu. Železnica je u prethodnih 30 godina zaista dovedena do jednog stanja na kome je jedva funkcionisala. Imali ste situaciju da je godinama unazad od godišnjeg potrebnog budžeta, da bi železnica bila u jednom normalnom stanju, bez ikakvog ulaganja, ulagano svega 0,8%. Imali smo ovde priču da ministarka Mihajlović ima problem sa Rusima. Ono šta ja mogu da kažem je da je upravo ona ta koja je otvorila kredit za železnicu, i to upravo iz Rusije, ruski kredit. Takođe, ono što moram posebno da naglasim jeste ono što je urađeno u avio-saobraćaju, naša nacionalna avio-kompanija koju je osnovala ova Vlada za kratak period postala je lider u regionu, a samim tim i naš aerodrom je podigla na jedan svetski nivo. Da ne pominjem sam napredak na Duing biznis listi. Mi smo bili među poslednjima, na 91. mestu. Za veoma kratak period Srbija je napredovala čak 32 mesta i sad se nalazimo na 59. mestu. Međutim, ukoliko nastavimo ovako da radimo, očekuje se napredak za još 20-ak mesta. Sve ovo što sam navela uradila je ova Vlada za samo četiri godine, a došla je, mogu slobodno da kažem, ne u praznu kuću, nego u kuću koja je bila debelo zadužena i u debelim minusima. Ono što bih mogla da kažem kao predsednica Poslaničke grupe prijateljstva sa Azerbejdžanom jeste da narod Azerbejdžana jeste zaista naš prijateljski narod i oni su to znali zaista mnogo puta i da pokažu. Naravno, želela bih da istaknem ono što su kolege pre mene istakle, a to je da Azerbejdžan nije priznao jednostrano proglašenu nezavisnost Kosova, a ono u šta sam se i ja uverila jeste da je upravo iz Bakua poleteo prvi avion sa pomoći Srbiji kada su Srbiju zadesile katastrofalne poplave 2014. godine. Azerbejdžan je prvi poslao pomoć, i to jednu od u tom trenutku u vrednosti od 400.000 evra, tako da svakako njih možemo smatrati kao prijateljski narod. Iz svega ovoga što sam navela, jako je bitno da danas usvojimo ovaj sporazum o izmenama i dopunama Sporazuma o zajmu, pre svega kako bi ovaj posao na kome radimo priveli kraju. Hvala.
Zahvaljujem. (Balša Božović, s mesta: Replika.) Nemate pravo, gospodine Božoviću, na repliku. Ni u jednom trenutku nije spomenula ni stranku ni vas, a možda se prepoznajete. (Nataša Mićić, s mesta: Replika. Pomenut je LDP.) Ne, ni u jednom trenutku ni LDP nije pomenut. Proveriću stenogram posle pauze. Sada, u skladu sa članom 87. određujem pauzu od jednog časa. Nastavljamo sa radom u 15.10 časova. [[Posle pauze]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa današnjim radom. Pravo na repliku, narodni poslanik Nataša Mićić. Izvolite.
Hvala. Da me je uvažena koleginica pažljivije slušala, razumela bi da sam ja rekla da će LDP podržati ovaj sporazum, svesni značaja te deonice. Ali, istovremeno, ostajem pri stavu da se Vlada ponašala neodgovorno i neozbiljno, prvo, što je propustila da realizuje ugovor u roku, a isticao je 4. maja ove godine, znači, četiri godine, zatim, kasnila je sa ovim aneksom ugovora, probijeni su rokovi o izgradnji, znači, nismo odgovorni uopšte za Sporazum, ni za sklapanje, ni za realizaciju, a da ne govorim da su nerealna obećanja premijera 2014. godine kako će izgraditi 200 km puta od Beograda do Zlatibora do kraja 2016. godine, merljivi i vremenski, danima, mesecima, godinama, ali i u kilometrima. Sada se to svelo samo na jednu petinu tog obećanog puta, samo 40 km, i opet smo dovedeni ovde u neke razne probleme. Drugo, što se tiče pomenute užičke fabrike vode, zaista dobronameran savet čitavoj poslaničkoj većini – bolje vam je da to pitanje ne pominjete. Zato što je prošlo tri i po godine od trovanja, zato što građani Užica trpe to sve vreme, zato što je to u nadležnosti Vlade, zato što to nije nikakav hir, nego elementarna potreba građana i zato što je to nadležnost Vlade, „Srbijavode“ i Agencije za životnu sredinu. I tada je ministarka bila Zorana Mihajlović, tada je bila ministarka energetike i ekologije, a doživeli smo da posle tri i po godine tek se završio tender projekat i sad se tek počinje. Znači, trebalo vam je tri i po godine da završite samo projektnu dokumentaciju.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, reč ima narodni poslanik Katarina Rakić.
Naravno da sam čula odlično čitavu diskusiju, zato sam imala potrebu i da reagujem. Ono što ja želim da kažem je da će savete i kritike SNS i čitava poslanička grupa SNS svakako slušati i poštovati samo od onih koji su vredniji, pametniji i napredniji od nas. Ja ne mogu da slušam kritike od onih koji nikada nisu radili ni metar puta, da sada kritikuju nas koji smo za samo četiri godine uradili više nego što su svi oni za 30 godina, mada ja više i ne znam gde je pre bila i kako bi to više mogla da navedem, oni za 30 godina ukupno nisu uradili koliko je ova Vlada uradila za samo dve godine. A navela sam fabriku vode iz razloga što je zaista kritika od nekog ko nije za svoje mesto mogao da uradi nešto 30 godina unazad našao da kritikuje nekoga ko radi toliko kratko a toliko mnogo. Još jednom da ponovim, nemojte nas da savetujete.
Ja ne znam na koga koleginica misli 30 godina? Pretpostavljam da misli na koalicione partnere SPS, pošto su oni gotovo 30 godina u vlasti, izuzev Đinđićeve Vlade. Dakle, LDP nikada nije bio u Vladi. Istina, neki od nas, pojedinci, smo učestvovali u Đinđićevoj Vladi i tada su bili problemi neuporedivo veći, upravo zato što su nam ostavljeni loši putevi, dugovi, bolnice bez materijala, škole bez prozora, krovova, razvaljene puteve i sad ćete vi da kažete… Dakle, apsolutno, LDP nikada nije učestvovao u vlasti, a Vlada Zorana Đinđića je za dve godine uradila više, presvukla je i tu Ibarsku magistralu za te dve godine i dva meseca, pored svih problema i dugovanja uspela je da uradi čak i to, što je mnogo više nego o čemu vi pričate.
Pošto se više niko od šefova poslaničkih grupa, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, prelazimo na raspravu po redosledu narodnih poslanika prema prijavama za reč. (Saša Radulović, s mesta: Javio sam se kao predstavnik poslaničke grupe.) Reč ima narodni poslanik Saša Radulović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući.
Gospodine Raduloviću, moj propust, zato što me iz službe nisu obavestili, ali, vi nemate pravo po Poslovniku za reč. Sada ću da vam objasnim. (Saša Radulović, s mesta: Kako nemam? Nemojte lekcije da delite, samo kažite.) Osim što Poslovnik služi da nam ga pokazujete ovde, pročitajte Poslovnik i videćete da u toku rasprave u načelu imate pravo da se javite kao šef poslaničkog kluba ili kao ovlašćen predstavnik poslaničke grupe jednom ili dva puta. Ukoliko se javljate dva puta, imate pravo na reč pre izlaganja narodnih poslanika koji idu po spisku i drugi put po završenoj raspravi narodnih poslanika po spisku, ukupno do 20 minuta. (Saša Radulović, s mesta: Ostalima niste davali reč?) Reč ima narodni poslanik Miroslav Aleksić.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani gospodine ministre, poštovane kolege poslanici, moram da priznam da sam više voleo da sa gospodinom Vujovićem polemišem na temu usvajanja Zakona o finansiranju lokalnih samouprava, a danas da ovde razgovaramo sa gospođom Zoranom Mihajlović, ali izgleda da je to neka taktika Vlade da ukršta ministre u zavisnosti od teme koja je na dnevnom redu. Što se tiče današnje teme, a to je produženje roka raspoloživosti sredstava za finansiranje Koridora 11, donosimo tu odluku da produžimo rok na dve godine, zato što neko nije bio efikasan ko je trebao da bude i da realizuje radove u predviđenom roku za koje je kredit uzet. Realizovali ste 80% tog posla. Vi ste bili na vlasti te četiri godine i isključivu odgovornost snosite zašto posao nije završen do kraja. Paralelno s time, umesto da danas govorimo o nekim drugim koridorima, o nekim drugim velikim koridorima, o nekim drugim velikim projektima, mi još nismo završili ni ono zašta je neko drugi ispregovarao i obezbedio sredstva. Nisam video da je Vlada ispregovarala i krenula u realizaciju nečeg novog za ove četiri godine, tu pre svega mislim na Moravski koridor. Moravski koridor je žila kucavica Centralne Srbije, dela Srbije koji je najgušće naseljen, 500 hiljada ljudi živi u mestima od Kruševca do Čačka u toj Moravskoj dolini. Taj auto-put spaja Koridore 10 i 11. Premijer mi nije odgovorio na to pitanje prilikom predstavljanja svog programa. Očekujem odgovor od ministarke, jer sam to postavio kao poslaničko pitanje. Ne znam zašto i po kojim kriterijumima je auto-put Niš-Drač veći prioritet od toga? Voleo bih da mi to neko objasni. Što se tiče kredita koji produžavamo, zapravo, koji je već podignut, mi nastavljamo praksu zaduživanja, koja je nesporna. I nije bitno, gospodine ministre, da li će neki poslanik za sto miliona pogrešiti današnje stanje javnog duga Srbije, odnosno stanje duga koji građani Srbije imaju, nesporno je da je preko 24 milijardi evra dug u ovom trenutku. Nesporno je da je 2012. godine on bio oko 15 milijardi. Dakle, vi ste za skoro deset milijardi zadužili građane Republike Srbije. Pri tom ste, paralelno sa zaduživanjem, građanima uzimali sve ove četiri godine, uzimali ste od lekara, od profesora, od penzionera, od poljoprivrednika, od privrednika, da biste mogli da kažete kao što ste malo pre govorili…
Molim vas, kolega, pričamo o Aneksu ugovora, a ne o penzijama, ne o lekarima, ne o prosveti, čak ne pričamo ni o auto-putu.
Ali, ministar je govorio o tome malo čas.
Ne, ministar je u obrazloženju, jako sam dobro slušao raspravu, ministar je obrazložio zašto je tehnički potrebno produženje Ugovora. Znači, reč je o finansijskom zakonu.
Hoćete li mi vreme samo nadoknaditi, molim vas? Dakle, ministar je govorio o suficitu i zato sam i ja govorio vezano za ovu tačku, zašto, ako već imamo toliko sredstava u budžetu i ako cela zemlja i društvo treba da radi da bi neko mogao da izađe na pres-konferenciju i kaže kako imamo suficit u budžetu, kako nemamo više deficit, vi gospodine ministre, verovatno kao stručnjak treba da znate kad imate suficit u budžetu nerazvijene zemlje, to znači po pravilu deficit u džepovima stanovništva i privrede. I danas cela Srbija radi i izdvaja da bi mogli da kažete da imate suficit u budžetu i da bi neko od međunarodnih finansijskih institucija mogao da vas pohvali. Dalje, što se tiče kredita koje smo povukli, ja bih danas, recimo, pitao gospođu Mihajlović, a odgovorite mi i vi ako ste tu, šta je sa potpisanim ugovorom za izgradnju železnice Beograd–Budimpešta prošle godine u Narodnoj Republici Kini? Rečeno je da će radovi početi ove godine. Još uvek nismo ništa od toga čuli, izuzev što je premijer jednom prilikom…
Kolega, ja vas molim da se opet vratite na temu dnevnog reda. Znači, ovo je ugovor od 2. februara 2012. godine. Ovo je zaduženje koje nije imala ni ova Vlada, ni ova većina. Da vas podsetim, Demokratska stranka i Boris Tadić su izgubili vlast avgusta meseca 2012. godine. Pričate o ugovoru od 2. februara 2012. godine. Znači, nema veze sa javnim dugom i sa ovom Vladom. Znači,u pitanju je aneks, produženje pozicija. Niti se uvećava vrednost samog kredita, niti imamo da plaćamo neke penale, niti bilo šta drugo. Molim vas, pričajte o temi dnevnog reda.
Ja to i radim, ali vas molim da malo šire pogledate tu sliku. Itekako ima veze sa neefikasnošću vaše Vlade koja nije bila u stanju da za četiri godine odradi posao koji je ugovorio neko drugi. Lepo ste rekli da je neko drugi obezbedio ta sredstva, vi niste bili u stanju da ih na pravo vreme i u datim rokovima završite, odnosno povučete i da završite ovaj projekat. Avgust 25. je bio rok za završetak, a mi sad produžavamo to za još dve godine. Dakle, to samo govori o stanju u putarskoj privredi u Srbiji, govori i o onome po čemu nam se danas smeju sve zemlje u regionu da smo pravili ili nismo, više to niko ne može da utvrdi, tunele koji su niži od standarda, da li će proći kamion ili neće to ćemo videti. I sigurno je jedno da je ministarka Mihajlović rekla da se moraju ispravljati određeni radovi na tom autoputu i na tim tunelima i da se mora skidati jedan nivo asfalta, a to govori o posvećenosti, to govori o odgovornosti. Naravno, poštovani ministre Vujoviću, nisam siguran da li ste upoznati, a voleo bih da mi odgovorite da danas u Srbiji putarska preduzeća bez tendera dobijaju poslove održavanja puteva regionalnih i državnih, bez sprovođenja javne nabavke. Da li to znači da javna nabavka ne važi za državu i za Puteve Srbije, a važi za lokalne samouprave, za privrednike i za ostale građane Republike Srbije? To su sve teme na koje mi nismo dobili odgovor.
Privodite kraju, molim vas.
Što se tiče ovog samog kredita i donošenja današnje odluke, ona je rezultat neefikasnosti vaše nereformisane Srbije za koju ste se borili kada ste dolazili na vlast.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković.
Imamo jedan novi običaj. Siguran sam da ću dobiti odgovor da je to plod slučajnosti, ali imam utisak da nije, da kad se govori o finansijama, onda nam tu dolazi ministarka za lokalnu samoupravu, kao u slučaju Zakona o finansiranju lokalnih samouprava, umesto ministar finansija, a danas kada je tema suštinski zašto se produžava ovaj ugovor, znači, nije to finansijska priča, nego je to priča radova, imamo ministra finansija koji ni kriv ni dužan sad treba da vadi kestenje iz vatre koje je ostavila gospođa Zorana Mihajlović, potpredsednica Vlade. Bilo bi jako loše da to postane običaj, pa da nam onda, recimo, dođe ministar Vulin da nam priča o zdravstvu ili da ne idem dalje sa tim mešanjem karata. Molim vas da se više to ne dešava. Šta je tema? Tema je da se produži ugovor o kreditu na dve godine zato što se kasni sa radovima na nečemu što se zove pogrešno Koridor 11 i kasni se nekoliko meseci. Prvo, ne postoji Koridor 11. Koridori kroz Srbijuje Koridor 7, to je reka Dunav i Koridor 10, koji je poznat. U agendi EU, koja je definisala ove koridore, ne postoji Koridor 11. Šta je falilo da se to zove ibarski koridor, kao što se zvala magistrala? To bi bilo prijatno, srpski i normalno. Zašto se produžava važnost ugovora na dve godine ako nas ubeđuju svi da su radovi 98% gotovi? Da li za ta 2% nedostajućih radova, toga što da li se grebe asfalt, da li se podužu lusteri u tunelu, da li će predsednik Vlade da vozi kamion, kao što je obećao, kroz to ili će to možda da radi potpredsednica Vlade, nadam se da ministar finansija neće da se bavi time. Ne znam, ali za tih 2%, zašto dve godine? Pa, već je trebalo da to počne da radi. Zašto se četiri godine gradi 40 kilometara? Sad kažu – pa klizišta, pa poplave. Ljudi, ovo 21. vek. Hrast je smetao tamo, pa je hrast posečen kao glavni krivac za kočenje radova na tom koridoru. Sve se da predvideti. Kada ulazite u neki posao, onda znate koji teren se obrađuje, pa znate gde su moguća klizišta, pa to obiđete, pa zna se gde postoji nešto što je vrednost kulturna, istorijska ili ne znam kakva, pa i to može da se zaobiđe još u planiranju. Pitanje tog nesretnog tunela i „Planuma“, pa priča da li je „Planum“ dobar, da li nije, nove mašine, stare mašine, da li je niži, da li je viši. Ma, kakve veze ima „Planum“ sa tim? Ko je izvođač radova? Izvođač radova je kompanije iz Azerbejdžana. Ona je odgovorna za radove. Kako može podizvođač da bude odgovoran za jedan veliki posao. On odgovara izvođaču. Prema tome, ako nešto ne valja, za to je kriv izvođač iz nama daleke ali prijateljske zemlje i to treba da se reši na takav način. Znači, da dobijem par odgovora. Prvo, a možete i da pitate ministarku pa neka se javi telefonom ili sms-om, pa mi kažite kasnije. Zašto se gradi tako dugo? Zašto se kasni sa radovima? Zašto imamo problem sa tim tunelom i šta je problem sa tim tunelom, pošto su kontradiktorne informacije na sve strane? Zašto se sad produžava sporazum o kreditu ako je bilo jasno još na početku godine da će biti problem sa tim? Tehnička Vlada može da potpisuje ugovore, da se ne bavimo time, da ne ulazimo u taj deo. Konačno, najvažnije moje pitanje, zašto se daje novi rok 2018. godine, ako se predsednik Vlade zajedno sa svitom sprema da pred kraj ovog meseca otvori taj koridor? Da li to znači da će izvođači i podizvođači ostati bez toga da dobiju novac za svoje radove još dve godine ili to znači nešto drugo, ili taj novac treba da ide na neku drugu stranu, ili taj novac treba da bude potrošen za krpljenje nekih crnih rupa koje mi danas ne vidimo? Ova pitanja postavljam iz najboljih namera i mislim da srpska javnost ima pravo da dobije prave odgovore na ta pitanja. Na kraju vam želim lep boravak u Nišu. Nišlije su uvek znale da pozdrave drage goste, a i neke druge. Hvala.
Po kom osnovu, gospodine Komlenski, želite reč?
Pomenut je Aleksandar Vulin u pežorativnom smislu.
U redu. Izvolite.
Prvo, sve što čuveni berač subvencija Vlade Republike Srbije i glavni idejni tvorac „Sablje“ u Srbiji pomene je u pežorativnom smislu. Ja sam siguran da bi Aleksandar Vulin dotičnom gospodinu mogao da održi predavanje iz svake oblasti koja ga zanima, samo pitanje je da li bi on to uspeo ikada da razume i da shvati kao što nikada nećemo mi shvatiti kako je Srbiju zadesilo da se on nađe na mestu predsednika Vlade. Hvala.
Polako, prvo kolega Rističević, povreda Poslovnika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram član 107. – dostojanstvo Narodne skupštine. Moj kolega poljoprivrednik je grubo povredio dostojanstvo Narodne skupštine, pre svega, zato što je zaželeo dobrodošlicu nekom u Niš, kao da on živi u Nišu. On živi na Vračaru u stanu od 500.000 evra i sledeći put kada Vlada bude zasedala na Vračaru slobodno može da poželi dobrodošlicu na Vračar, a u njegov stan mogu da stanu dve vlade. Može da bude, recimo, zajednička sednica Vlade sa gradom Niša, Beogradski forum, sa svim regionalnim državama i, na kraju, da zaključim – dostojanstvo je povređeno, a ja mog kolegu razumem, što kratka pamet smisli, dugačak jezik uvek kaže.
Kolega Rističeviću, mislim da svako ima pravo, kao poslanik, da poželi dobrodošlicu u bilo kojem gradu u Srbiji. (Zoran Živković, s mesta: Povreda Poslovnika.) Hoćete povredu Poslovnika?
Povreda Poslovnika zato što nemam kome da repliciram, jer za to treba neko da se rodi, pa da bude karakter i tako nešto više. Povreda Poslovnika 103, sa vaše strane, jer dopuštate da se povreda Poslovnika zloupotrebljava. Meni je jako drago što sam pored jednog repličara dobio još jednog. Drago mi je što se ipak gospodin plaši „Sablje“. Ja sam ga pitao prošli put, kada je pričao o „Sablji“, zašto se plaši „Sablje“, on mi je rekao da se plaši samo jedne stvari i ja neću da pomenem šta mi je rekao, čega se plaši. Bilo je duhovito. Zašto se ponovo plašite toga? To je potpuno besmisleno. Ja mogu sad, a neću to da uradim, da zloupotrebim povredu Poslovnika, pa da pričam o tome gde se taj Vulin borio protiv NATO pakta, u kojoj sauni kog hotela u Beogradu kada su ljudi ginuli da odbrane zemlju.
Gospodine Živkoviću, evo ja prihvatam da nisam bio u pravu u vezi člana 103. Poslovnika o radu Narodne skupštine, jer ste upravo i vi počeli da radite ono što je radio kolega Rističević. (Zoran Živković, s mesta: Ja sam hteo da pokažem šta neću da radim.) Znam. To je kao iz onog crtanog filma, ne možete ovo, ne može ovo, ne može ovo. (Zoran Živković, s mesta: Ne gledam crtane filmove.) Valjda ste neki put bili i dete. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, povreda Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 103. i član 104. Dakle, kolega poljoprivrednik je koristio povredu Poslovnika kao repliku. Pošto je već govorio, ne možete da mu oduzmete vreme, ali oduzima on nama. Ja ponovo insistiram na beneficiranom radnom stažu, tim pre što nas plaši tu nekom „Sabljom“ stalno i niste vi krivi što je on povredio dostojanstvo Narodne skupštine, već mi koji smo glasali da on bude premijer. Mi smo glasali da dođe na čelo države, a nismo znali da će nam se popeti na glavu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marko Gavrilović. Gospodine Rističeviću, svako ima pravo na greške u životu.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo poslanici, poštovani gosti, kada je Srpska napredna stranka 2012. godine zadobila poverenje naroda i preuzela vlast u Republici Srbiji, šta je zatekla? Zatekla je loše stanje puteva, nesređene imovinsko-pravne odnose, lošu infrastrukturu, ali takođe i preduzeća koja rade niskogradnju i putarska preduzeća u jako lošem stanju. Sve to nije moglo da se desi preko noći. Mi znamo da, kada je Demokratska stranka 2000. godine došla na vlast, kakva-takva državna preduzeća su postojala i ona su nešto radila. Sad, zašto ta državna preduzeća nisu mogla da nastave dalje da rade, nego su se pojavila neka nova privatna? Ja ću vam sada objasniti. Kada su stare perjanice DS-a, jedna je ovde među nama, on je jedini i opstao od svih njih, razmišljale o tome kako će ovu vlast da skinu, oni su pravili plan, takođe su imali novčanu pomoć sa strane, ali nisu imali petlje da se upuste u to. Pošto oni nisu imali petlje, oni su morali da se udruže sa određenim kriminogenim grupama i te grupe bi uz njihovu pomoć, njihove planove, srušili vlast. Naravno, oni su krenuli u taj plan. Na kraju, šta je bilo u tom planu? Skupština je gorela, gorela je televizija, bilo je povređenih, policijske stanice su opljačkane, razoružane i nastao je haos u zemlji. Naravno…
Molim vas, kolega, pričajte o temi dnevnog reda.
… za takve neke usluge mora nešto da se da.
Imali ste dva minuta za uvod.
Dogovor koji su napravili je dao tim kriminalcima pravo da otvore preduzeća, da novac koji su stekli na nezakonit način operu u tim firmama, tako što su kupili mehanizaciju i onda da za dve godine presvuku Ibarsku magistralu, presvuku auto-put i da ko zna koliko još projekata urade. Naravno, taj asfalt nije bio deset centimetara, nego pet, podloga nije bila pola metra, nego 15 centimetara. Zato puteva u Srbiji nema. Pošto zajednička kobila nikada ne vuče za obojicu, pojavili su se neki pacovi, neke budale, pa su počeli uši da zavrću.
Kolega, molim vas.
Tako je bilo. Tako su se ljudi zvali. Bivši premijer ih je spominjao pod tim imenima. Nisam ja to izmislio. Kada je problem postao između njih još veći došlo je do sukoba i premijer im je nastradao. (Balša Božović, s mesta: Replika.) U daljem nastavku i sledu događaja, koji je nastao, ostatak Demokratske stranke kada je video da sa đavolom ne treba tikve saditi, jer se tikve o glavu obiju, onda je počela operacija „Sablja“ gde su oni pohapsili pola Srbije…
Molim vas da se vratite na temu dnevnog reda.
Hoću vrlo brzo. Da bi došli do suštine, moram ovo da kažem. Pohapsili su pola Srbije. Za te ljude koji su pohapšeni mi danas plaćamo njima obeštećenja i odštete, a u stvari nisu oni zbog sigurnosti zemlje to radili zbog naroda, nije narod bio u sprezi sa tim ljudima, nego su zbog sebe. Hajde što su hapsili, nego su rušili zgrade da prikriju… [[Isključen mikrofon.]]
Kolega, moram da vas prekinem i da vas zamolim da se vratite na temu dnevnog reda. Zatražite ponovo reč.
Posle toga, gospodin Živković nestaje na deset godina, ali da bi preživeo deset godina morao je da postane vinogradar i da uzme 500.000 evra bespovratno. Onda pošto je morao da nestane, verovatno iz straha ili iz neraščišćenih računa, pa je nestao na 10 godina, ali ne možete 10 godina da živite bez novca, onda je izmislio neku subvenciju, postao je vinogradar naprasno. Uzeo je 500.000 evra, na subvenciju se vadi, nikad ni jedan poljoprivrednik u regionu nije dobio 500.000 bespovratno on je jedini, ja mislim u Evropi, i onda na scenu stupa jedna mlada generacija tinejdžera, demokrata, koji su uvideli da njihovi učitelji nisu dobro odradili prvu fazu, pa su onda napravili tajkune ili ih izvadili iz prethodnog režima. Njima su dali da privatizuju državne putarske firme, a onda kada su privatizovali, onda su isto nastavili da asfaltiraju po pet centimetara asfalta, po pet centimetara podloge. E, zato mi u Srbiji nemamo ni puteva, nemamo ni asfalta, nemamo ništa. E, to je ono stanje koje smo mi zatekli 2012. godine. Ali, ovi su bar neka državna preduzeća 2000. godine nasledili, ali mi nismo imali da nasledimo ni preduzeća, jer su oni uništili ta preduzeća. „Putevi Užice“ i „Nibens grupa“ su bili u dugovima do guše. E, sad to ste bili vi, a sad ću vam reći kako je to radio Aleksandar Vučić. Aleksandar Vučić, kada se borio da dođe na vlast, on je ispred 5.000 ljudi na Brankovom mostu stao i prvi došao ispred Skupštine Republike. Nije palio Skupštinu, nije uništavao, mirno je protestvovao sa svojim narodom. Za razliku od vas Aleksandar Vučić ima viziju, a to je vizija nove Srbije koja ima infrastrukturu, koja ima autoputeve, koja ima pristupnice, koja ima mrežu autoputeva koja je spojena sa Evropom. Sa tom vizijom puteva obezbediće razvoj privrede, ekonomije, budžetski rast, obezbediće investicije tako što stranci koji imaju kapital neće da dođu u ulicu u koju je nasuta tucanikom, nego hoće da dođu u zemlju koja ima autoputeve i iz koje brzo može da se roba transportuje dalje po Evropi ili na istok ili na zapad. Ali, vi tu viziju gospodo niste imali. Vaša vizija je bila ta kako da uzmete pare i da ih stavite u džepove. E, sad problem je sad što ste ovaj narod u iluziji držali 12 godina, ali narod je prepoznao i video ko ste vi, i zato je dao poverenje. Dao je poverenje Aleksandru Vučiću, a ne vama. I meni je drago što su tu neki iz stare garde, a i ovi mladi tinejdžeri da mogu da odgovore na ovo i da objasne ovim ljudima što gledaju ovo – šta su to oni radili 12 godina? Šta su to oni napravili u ovoj zemlji? Koliko su nas oni zadužili? Pa, mi smo kola morali da jurimo nizbrdo da ih zaustavimo, pa dve godine da ih guramo da ih vratimo tamo odakle ste ih vi gurnuli. E, to je bila vaša politika i to je DS. Ne znam, kako vas nije sramota da vi branite uopšte bilo šta što ste vi radili. Hvala puno.
Prvo ide povreda Poslovnika, pa replike. Poslanica Tatjana Macura. Izvolite.
Javila sam se za povredu Poslovnika za član 106. stav 1. Govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres i da podsetimo prethodnog govornika da je današnja tačka dnevnog reda Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o izmenama i dopunama Sporazuma o zajmu između Vlade Republike Srbije, kao zajmoprimca i Vlade Republike Azerbejdžan, kao zajmodavca za finansiranje, izgradnje deonice Ljig-Boljkovci-Takovo i Takovo-Preljina, autoputa E763 u Republici Srbiji. Takođe da ga podsetimo da danas ne radimo nikakvo provodadžisanje gospodina Zorana Živkovića ili premijera Aleksandra Vučića i da uopšte nemamo potrebe da slušamo ceo dan hvalospeve, njihove imovinske karte i postignuća.
Kakvo sada provodadžisanje? Ovo poslednje nisam razumela.
Mogu da vam pojasnim, pošto uporno pominje imovinsku kartu gospodina Živkovića i isto tako govori o postignućima Aleksandra Vučića. Ne znam kako niste razumeli ako su svi drugi razumeli, ali niste bili tu pa možda niste ispratili sve.
Znam. Pustite me da odgovorim, moram po Poslovniku da odgovorim. Znate da je Gordana Čomić juče rekla da nam je to obaveza, moram, šta ću. Znači, znam šta je na dnevnom redu, informisala sam se kod potpredsednika, da je ovaj govor bio inspirisan prethodnim govorom, takođe na temu dnevnog reda Zorana Živkovića i da je on pustio poslanika Zorana Živkovića da govori mimo teme. To je po meni suviše kruto, šta je tema u parlamentu. U generalnoj debati izgleda okolo-naokolo, uglavnom o politici u ovoj državi, ali poslanik na koga ima zamerke odgovorio je na isti način. Dakle, zašto se uzimaju krediti? Ja se tu ne bih mešala. Mislim da je sasvim korektno da saslušamo obe strane. Ko tu ima veću stranu argumenata odlučiće građani, ne mogu ja to da presecam. Ovako, Miroslav Aleksić, isto povreda Poslovnika, pa ću vam onda dati replike, i Zoranu Živkoviću i Balši Božoviću. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajuća. Reklamiram povredu Poslovnika član 107. povredu dostojanstva Narodne skupštine jer je prethodni govornik govorio ovde o nekakvim pacovima i o koje kakvim stvarima, što smatram da nije mesto u ovom domu ovde. Takođe, vaš prethodnik, gospodin Arsić je mene dva puta opomenuo i prekidao me u svom izlaganju da se vratim na temu. Pri tom, nije mi nadoknađeno vreme, a gospodinu koji je govorio Gavrilović je pet minuta ovde držao predavanje o putarskoj industriji, o podlogama, o debljini asfalta, o stručnosti nekih pre njih, nekih koji su sada tu. Ni jednog trenutka nije govorio o temi da bi ste mu onda vreme ponovo brojali od nule. Vratili sa pet na početak i onda je faktički dobio duplo vreme. Ja kada vidim danas snagu argumenata pozicije u odnosu na činjenice koje iznosimo mi, zaista mi je jasno da je sve ovo što slušamo jedna velika prazna priča, jer na konkretna pitanja dobijamo odgovore – a šta je radio neko pre. Nemojte to da odgovarate, nema potrebe da budete nervozni. Dajte argumente. Očigledno da gospodin Gavrilović je neko ko je stručan za sve oblasti, a kada vidim ko danas i na koji način brani gospodina Vučića, jasno mi je zašto je u Srbiji ovako dobro. Hvala.
To je već uvredljivo. Da zanemarimo tu ciničnost ko je tu jako stručan, a ko je manje stručan. Niko od nas nije pozvan da govori. Ovo su sve narodni poslanici. Ja hiljaditi put moram da vam kažem, ovo nije strukovno udruženje. Ovde može da bude 250 pekara i da relevantno govori o tačkama dnevnog reda. Znači promašili ste apsolutno vaš način razmišljanja, a nemojte da vređate ni jednog kolega da li je stručan ili nije stručan. Član 107. dostojanstvo, znači nemojte na taj način da ugrožavate. Neko će reći vama kada bude zakon o kulturi da niste balerina. Dakle, to nema smisla. Apsolutno. Molim vas, teorijama zavere nećemo da se bavimo, ko kome produžava vreme, prekida i to, zaista to ne stoji. Znam da ste dobili minut duže jer vas je potpredsednik Arsić prekinuo i dodao minut duže, informisana sam takođe. Znači nemojte da zamerate kada prekidamo, mi računamo, nema tu nikakvih teorija zavere. On je trošio vreme grupe, znači nema dva minuta, nego skoro 120 minuta jer su toliko glasova osvojili, lista Aleksandar Vučić – Srbija pobeđuje. Ne mogu da zamenim 5 i 120 nikako. Jednostavno ne znam to da radim i ne želim. Da li govorimo o temi, ja i juče i danas kažem, baš da vidimo poslanika bez obzira koji je, koji striktno citira članove zakona. Mi bi danas ako hoćete da govorimo svi, i većina i opozicija, govorili da li da se produži za dve, ili do dve godine. To piše u ovome što mi imamo danas na dnevnom redu, a to je izmena roka i piše do dve, neko kaže za dve i to je to. Niko o tome nije govorio, nego se govorilo šire. Neko o saobraćaju, neko o finansijama, neko o tome kako je došlo do ove situacije. Ako vi smatrate da ja time, ili u stvari ovog puta moj prethodnih, gospodin Arsić, koji je vodio taj deo sednice, smatrate da je povredio Poslovnik, svakako vaše je pravo da tražite i da glasamo o tome. (Da.) Hvala vam puno. Prvo, Zoran Živković.
Prvo, vi ste loše informisani. Ja sam govorio o temi, pitajte ministra šta sam govorio u pet minuta i nikakvo biće, pa ni narodni poslanik, bilo koji, nije trebalo da se nađe povređen time što sam ja o tome govorio. To je jedna stvar. Druga stvar, niste čuli, da je ovde poslanik, hajde da upotrebim tu reč, optužio pokojnog premijera Zorana Đinđića da je zajedno sa kriminalcima organizovao puč u Srbiji, preuzeo vlast… (Poslanici dobacuju.) … hoćete da smirite ili ja da smirujem? Ja mislim da je to vaš posao.
Poslaniče nemojte da pretite, molim vas. Molim poslanike da prihvate moju sugestiju i da pustimo poslanika Živkovića da kaže svoje, a vi nemojte da pretite.
To je optužba koja je apsolutno ispod nivoa bilo čega što bi moglo da se nazove živim bićem, a kamoli ispod nivoa poslanika koji optužuje čoveka koji je dao život da bi ovoj zemlji išta bilo malo normalnije nego što je bilo pre njega za veze sa kriminalom. Svi ti kriminalci su bili bliski stranci u kojoj ste vi bili tada i igrali šah sa liderima te stranke, delili šta su delili i to je vaš problem. Ovde je uvređen Zoran Đinđić za koga i istorija ove zemlje i građani ove zemlje i nadležni organi apsolutno ne mogu da mu zamere bilo šta što ima bilo kakve veze sa bilo kakvom vrstom kriminala. Bez namere da se poredim sa njim, to isto važi i za mene.
Zahvaljujem. (Poslanici dobacuju.) Poslaniče, nemojte molim vas da dobacujete. Saslušajte jedni druge. Moram da dam repliku Balši Božoviću pa ćete odgovoriti.
Zahvaljujem predsednice Skupštine. (Poslanici dobacuju.)
Molim vas. Izvolite. Dodaću ovih 15 sekundi.
Ono što me je pogodilo, to nisu samo optužbe koje već četvrtu godinu slušamo na račun DS. To su sve neistine. Ono što me je pogodilo jeste da je poslanik koji je napravio zbun u ovom parlamentu time što je određene članove „zemunskog klana“, pacova, budalu, prevaru, Dušana Spasojevića Šiptara i mnoge druge branio pred policijskom akcijom „Sablja“ koji su bili inspiratori, organizatori i logistika u pripremanju i organizovanju atentata na Zorana Đinđića. Mislim da se vi slažete samnom u konstataciji da to nije dostojno ovog parlamenta. Radi se o premijeru Srbije koji je dao život da ova zemlja ima institucije, da ima izgrađenu vladavinu prava. Ko će posle poverovati da vi imate iskrenu nameru da tom Zoranu Đinđiću podignete spomenik kao odrazda podržavate taj sistem vrednosti za koji se on zalagao? To građani Srbije znaju i zbog toga se DS veoma brine iz prostog razloga što nikada nećete shvatitiza koji se sistem vrednosti zalagao on, zbog čega je dao život, šta je njegovo delo i kakva je Srbija koju je on sanjao. Vi ste danas pokazali i vaše pravo lice braneći pripadnike zemunskog klana i negodujući što su bili procesuirani u policijskoj akciji „Sablja“ što mislim da je nezapamćeni bezobrazluk i nepristojnost od stane poslanika koji se malo čas obratio.
Hvala poslaniče. Reč ima Aleksandar Martinović.
Uvažena predsednice, povređen je član 107. koji govori o dostojanstvu Narodne skupštine. Gospodin Zoran Živković, je izrekao neistinu vezano za izlaganje gospodina Gavrilovića, mog kolege iz poslaničke grupe SNS zato što kada je govorio o premijeru, one nije mislio o Zoranu Đinđiću, nego o Zoranu Živkoviću. Zato što je Zoran Živković, i mi smo ovde pokazivali fotografije, bio veliki prijatelj sa Miloradom Ulemekom Legijom. On je sa Legijom đuskao na jednom koncertu u Kuli gde su bile smeštene Crvene beretke zajedno sa tadašnjim ministrom unutrašnjih poslova Dušanom Mihajlovićem. I, sve je tačno ovo što je rekao gospodin Gavrilović. Problemi u putnoj privredi su započeli 2001, 2002, 2003, 2004, 2005. godine kada su Mišković i Milo Đurašković privatizovali PZP Užice, PZP Beograd, Niš, Kragujevac, 2005. godine napravljena „Nibens grupa“, finansirana od strane Miroslava Miškovića. To je bila Centralna Srbija, a u Vojvodini je ekskluzivno pravo da asfaltira preko Fonda za kapitalna ulaganja, to vi gospođo Gojković dobro znate kao i ja, dobio Dušan Borovica. Tako se radilo 2001, 2002, 2003, 2004, 2005. godinesve do 2012. godine u Srbiji, odnosno do 2016. godine u Vojvodini, a onda se pitamo zašto nisu napravljeni putevi. Gde su nam autoputevi, gde su koridori? Pojeli ste gospodo, pokrali…
Poslaniče razumela sam.
To je odgovor na ono što je gospodin Živković pričao.
Hvala. Niste se izjasnili da li želite moje objašnjenje? (Ne.) (Zoran Živković, s mesta: Povreda Poslovnika.) Izvolite. Imate pravo i na repliku.
Ne želim. Nemam sa kim da repliciram. Za to treba da budete čovek. Da, za to treba da budete čovek i da ne lažete i da ne vređate ljude koji ne zaslužuju to.
Samo mi recite član Poslovnika. (Zoran Živković, s mesta: Pustili ste provalu najgorih stvari da uđe u ovo zdanje. Bez obzira na vaše prisustvo ovo je i dan danas hram demokrate u Srbiji. Vi svojim ponašanjem od tog hrama pravite javni WC. Đubre. Kako vas nije sramota?) Hvala. Izričem vam opomenu za ove reči koje ste rekli. Zahvaljujem se u ime svih poslanika parlamenta Republike Srbije. Hvala vam stvarno na ovim rečima. Ja sam vam dala da kažete povredu Poslovnika. Nudila sam i repliku. Niste želeli, ali mislim da stvarno nisam zaslužila ni ja ni parlament, ni ovaj saziv ovakve reči koje smo sada čuli. Po članu 112. određujem pauzu od pet minuta. Ko želi da izađe, da se malo smiri neka to učini. Nastavićemo isključivo po dnevnom redu. Ne dozvoljavam u nastavku… (Zoran Živković, s mesta: Idite vi da se smirite.) U redu. Hoću poslaniče. Biće sve u najboljem redu. Pet minuta pauze da se svi smirimo i da nastavimo da radimo. Nećemo nastaviti ni po replikama, ni po povredama Poslovnika nego po dnevnom redu. Zato se određuje pauza. [[Posle pauze.]] Sada je na redu narodni poslanik Milan Lepčević.
Konačno, posle više od sat vremena razno-raznih tirada i predavanja iz prošlih vremena koji veze nemaju sa dnevnim redom, od borbe ko će veće i lepše hvalospeve da ispriča o velikom vođi, da se vratimo malo na temu. Dakle, predložena ratifikacija, odnosno produžavanje roka kojim se uzima od Azerbejdžana 300 miliona evra za završetak autoputa na dve godine, odnosno do dve godine, je nešto što je faktično stanje koje, hteli ne hteli, trebamo i moramo da usvojimo ne bi li se ti radovi što pre završili i ne bi li smo dobili konačno taj autoput. Nije sporno da svaka država koja želi da razvija svoju infrastrukturu, a naša infrastruktura je nažalost u katastrofalnoj situaciji, vrlo je teško tu porediti kakva je bila pre pet ili deset godina, a kakva je danas, verovatno da neke spektakularne razlike nema, sem što smo za zadnjih desetak godina uzeli ogromne kredite ne bi li smo izgradili nedostajuću infrastrukturu, a pre svega autopteve i završili Koridor 10 od granice sa Mađarskom do granice sa Makedonijom i Bugarskom, kao i da se završi autoput do Požege, odnosno da se završi Ibarski autoput, ili kako ga neki pogrešno nazivaju – Koridor 11. Ukupno za sve ove infrastrukturne projekte, za izgradnju autoputeva Srbija se u zadnjih desetak godina zadužila oko 1,6 milijardi evra. Kada se na to dodaju kamate koje su vrlo šarolike i zavise od toga u kom vremenu su uzete, pa se kreću od neka 2% do fantastičnih 8% koji su uzimani u periodu najveće ekonomske krize, bez ikakvog opravdanja, sa toliko visokim kamatama, verovatno ta suma od 1,6 milijardi se nadograđuje na preko 2 milijarde evra uzetih para za izgradnju putne infrastrukture, pre svega autoputeva. Svaka zemlja koristi na sve moguće načine, a naročito zemlje u razvoju koriste sve moguće načine da kroz pokretanje određenih infrastrukturnih projekata podignu pre svega kvalitet života, ali da podignu i standard i uposle što je moguće veći broj svojih firmi, svog stanovništva, da tim ulaganjima što više novca ostane u sopstvenoj zemlji, da se povećaju prihodi u budžetu i da se ti krediti dvostruko iskoriste. Dakle, s jedne strane da se završi infrastruktura, a s druge strane da se uposli radna snaga, uposle firme i da se praktično razvije zemlja. Šta se desilo sa kreditima koje je uzela država Srbije? U pregledu koji sa napravio od dvadesetak različitih deonica koje se grade u Srbiji, počev od granice sa Mađarskom, pa do granice sa Makedonijom i Bugarskom, oni tzv. lotovi ili deonice, samo u pet slučajeva imamo da rade, da su glavni izvođači i da su na tenderu dobile naše firme, srpske firme. Ostatak su dobile uglavnom strane firme. To su „Terne“, to su „Azvi“, „Alijans“, „Adval“, „Trejs“, „Terna“, „Aktor“, pominjana austrijska firma koja je otišla u stečaj, pa je ostala dužna mnogim proizvođačima, našim firmama. Dakle, ogromne pare smo prvo uzeli kao kredite, za njih plaćamo debele kamate, a zatim smo te pare dali strancima da nam oni grade autoput, odnosno da oni budu glavni izvođači, a da naše firme služe kao prosta radna snaga, koje često puta ostanu neisplaćene, odnosno ti glavni izvođači ne isplate radove do kraja, te firme oteraju u stečaj jer moraju da plaćaju PDV, kasne im sa uplatama i sve ono što bi eventualno zaradili kao podizvođači, praktično im banke pojedu jer uzimaju kredite da bi finansirali izgradnju radova. Ni jedna normalna zemlja ne radi tako da uzima kredite, zadužuje se, plaća visoke kamate, a da taj novac od kredita ne ulaže u sopstveni razvoj, tako što će angažovati domaća preduzeća, da oni zarađuju, da domaće firme nabavljaju u zemlji Srbiji sve što je potrebno za izgradnju autoputeva, da angažuju domaću radnu snagu, da se taj novac troši u Srbiji, a ne da se višak, odnosno zarada ili profit iznosi u inostranstvo. To je nešto što je prosto nedopustivo i to je pre svega pitanje kakva je državna politika i kakvu politiku vodi ministarstvo i Vlada kada su ovakvi infrastrukturni projekti u pitanju. Drugi problem ovde stoji na rokovima za izgradnju po pojedinim deonicama. Sem ovog autoputa i ovih deonica za koje sada ratifikujemo kredit, koji je kasnio samo nekoliko meseci, to je pod znacima navoda samo nekoliko meseci, sve ostale deonice su u ogromnom kašnjenju od dve, pa do čak četiri godine. Za skoro sve deonice prema jugu Grabovnica, Grdelica, Grdelica tunel, jedan, drugi, treći, tunel Manojle, Vladičin Han, Prevalac, Prevalac - Suvi Dol, itd. i sve deonice na autoputu prema Bugarskoj, za sve njih su rokovi ili istekli prošle godine ili su istekli ove godine ili ističu do kraja ove godine. Praktično, na skoro svim deonicama su probijeni rokovi gde se ne nazire kada će biti završetak radova i da će probijanje rokova biti verovatno od dve pa čak do četiri godine. Ono što je najveći problem je što uprkos tome što se kasni sa završetkom radova, u mnogim slučajevima postoje oštetni zahtevi, višemilionski, gde sve aminuje preduzeće Koridor 10 koje vodi ove radove, a uz asistenciju konsultantske kuće „Ežis“, koju vodi čuveni profesor Branislav Ivković. U nekim slučajevima, kao što je to, recimo …
Hvala. Produžila sam 15 sekundi.
Samo da završim rečenicu, ako nije problem. Dakle, najdrastičniji primer je deonica od Mominog kamena, gde izvođač radova već sada premašuje ugovorenu cenu za više od 90% …
Zahvaljujem, molim vas. Baš sam prekoračila. Reč ima narodni poslanik Dragan Vesović.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Uvaženi gospodine ministre, kolege, čitava diskusija o ovoj tački dnevnog reda krenula je što je jedan od pripadnika vladajuće koalicije, a u stranci ministra za trgovinu počeo da priča ovde o nama prijateljskom Azerbejdžanu. Zaista, ja ću se složiti sa njim da je Republika Azerbejdžan, praveći ovaj ugovor sa državom Srbijom, napravila fantastičan ugovor po nju. Semjuel Beket u komadu „Čekajući Godoa“ postavlja pitanje – gde smo mi u svemu tome? Mene prosto čudi da niko do sada nije rekao da kredit u visini od 300 miliona evra na otplatu od 15 godina sa godišnjom kamatom od 4% predstavlja obavezu našeg kamatnog davanja u visini od još 100 miliona evra. Sad, koliko je to dobro za poreske obveznike i zemlju Srbiju, procenićemo sami. Potpuno mi je jasna pozicija SNS, koji u sklapanju ovakvo pogubnog ugovora po Republiku Srbiju nije učestvovao, ali kao vlast koja pokušava da bude odgovorna postupa po onoj narodnoj – rodilo se i valja ga ljuljati. Ali, tih 100 miliona evra, koje ćemo mi u odnosu na kamate isplatiti Republici Azerbejdžan, nije jedina obaveza koju će država Srbija morati da da. Ja sam uzeo ugovor koji je potpisan tada 2012. godine i čitao taj ugovor i u njemu sam našao vrlo interesantne podatke. Recimo, Vlada Azerbejdžana nikada ovaj novac neće dati Republici Srbiji u celini, već je zadržala pravo da pojedine rate zajma neposredno uplaćuje izvođaču radova. Opšte poznata činjenica je da je izvođač radova azerbejdžanska firma u procentu od 51% i to je „Azvirt“, a 49% su srpski podizvođači i tadašnji ugovor stavlja u apsolutno podređeni položaj koridore Srbije, jer Vlada Azerbejdžana je sporazumom rezervisala za sebe pravo da zadrži svaku isplatu dela zajma ukoliko nije zadovoljna finansijskim dokumentima na osnovu kojih vrši isplatu. Dakle, ako se njima ne svidi račun koji im podizvođači isplaćuju, isporučuju, ispostavljaju ona ne mora to da plati. Međutim, kako to sve izgleda na terenu? Činjenica je da je azerbejdžanski izvođač radova uzeo na sebe tehnološki lakše a finansijski isplatljivije delove radova, tako da donji stroj puta zemljane radove rade srpski podizvođači, a gornji stroj puta tampon i asfalt radi Azerbejdžan. Pa, onda, Azerbejdžan dovozi naftu iz Azerbejdžana, od koje pravi bitumen, a u isto vreme je drugi neophodan elemenat za dobijanje asfalta usitnjeni kameni agregat obezbedio zakupom separacije Topola, pa taj kameni agregat, ako su tačni, ja molim gospodina ministra da mi ovo odgovori da li su ovi podaci koje sam ja nabavio tačni ili nisu. Dakle, kameni agregat ispostavlja po ceni od 35 evra po kubnom metru kamenog agregata, a taj kameni agregat se može nabaviti po ceni od 21 evro po kubnom metru, ispravljam se. Sada, kolika je to zarada na toliku količinu usitnjenog kamenog agregata, možemo samo da računamo. Međutim, jedna druga stvar je tu vrlo interesantna. Po tom ugovoru, sporazum ima klauzulu koja kaže da ni na jednu transakciju Azerbejdžan neće plaćati PDV ili neko drugo fiskalno davanje predviđeno zakonima Republike Srbije. To je tačka 10.1.18. Preciznije, zajmodavac, Vlada Azerbejdžana je sporazumom izričito ugovorila da se sredstva zajma neće koristiti za plaćanja PDV-a za prodaju dobara i usluga i uvoz dobara i usluga, troškove carinskih i drugih dažbina poreza i drugih nameta koji nastanu u vezi sa izvršenjem ili primenom projekta od strane izvođača ili podizvođača, to vam je tačka 2.1.4. Dakle, izvođač radova je obezbedio sebi fantastično dobar ugovor, a država Srbija, kako se meni to čini, moraće mnoge druge namete da plaća. Onda mi potpuno postaje nejasna priča, a donekle mi je jasna, kada gospodin premijer Aleksandar Vučić kaže da ćemo u prvom periodu od otvaranja dela autoputa, koji će biti za nekih desetinu-petnaest dana, moći da koristimo taj autoput bez plaćanja putarine. Samo želim da kažem da smo mi kroz ove namete koje dođemo finansijski Republici Azerbejdžan debelo platili tu putarinu. Mogli bi mi da se mnogo dugo vozimo da ugovor nije napravljen ovako kako je napravljen. Sada mi samo još jedna stvar koja se spominje u tački 10.1.27. Sporazuma kaže da zajmoprimac garantuje da će biti član sa dobrom reputacijom MMF-a, Svetske banke i Međunarodne finansijske korporacije, međunarodnih udruženja za razvoj i tome slično. Dakle, slična priča koju smo pričali kada je bila uvažena gospođa ministar za lokalnu samoupravu. Sve je što radimo užasno važno da uradimo zbog MMF-a. Postavljam samo pitanje – zašto? Ponavljam, kao odgovorna politička opcija, SNS koja je preuzela na sebe izvršenje ugovora, koje ona nije pravila, ništa ne govori o lošim stvarima ovog ugovora ili je, što želim da verujem da nije tačno, možda istog ili sličnog zajmodavca predvidela za toliko nam potreban put od Niša preko Prištine ka Draču i dalje ka Tirani, a zaboravljajući potom deo Srbije gde se pričalo o Moravskom koridoru, čime je i moj grad Kraljevo pogođen ukoliko tog puta ne bude bilo. Hvala.
Zahvaljujem. Izvolite, ministre.
Dozvolite mi da, pošto je prvi govornik koji govori konkretne cifre iz ovog projekta, onda je jako važno da budemo precizni. Znači, prvo, u ugovoru piše – najmanje 49% će biti ugovoreno sa podizvođačima iz Srbije. Prema podacima koje imamo od Koridora Srbije, zaključno sa julom mesecom, 70% radova su dobili izvođači iz Srbije. Da li je sve plaćeno? To u ovom izveštaju kratkom nemamo, ali da je ugovoreno 70% radova podizvođača iz Srbije, to imamo kao podatak. Možemo da vam damo. Mislimo da je dobar predlog da imamo kratko, precizno izveštavanje o realizaciji svih projekata, to ćemo proslediti. To mislim da bi bilo dobro da imamo i na komitetima. Ne mora da bude u plenumu Skupštine, ali da imate sve te podatke. Pod dva, kamate od 4%, upravo razgovaramo ovde i o ovom ruskom kreditu za železnice i raznim drugim kreditima. U to vreme 4% su bile kamate koje su bile uporedive sa kamatama na tržištu. Petnaest godina rok je takođe bio uporediv u to vreme. Prema tome, ako bismo računali taj tzv. neki grant element to bi bilo negde otprilike uporedivo sa kreditima koje smo tada mogli da dobijemo. Treći komentar, kolike su kamate u svemu tome, to je standardna formula, mi smo već počeli da vraćamo, već je neko ovde primetio od novembra 2015. godine i vraćamo po standardnoj formuli šestomesečno po 4% godišnje, to su praktično 24 perioda. Tu nema nikakve tajne, toliko plaćamo u svim kreditima. Ako izračunate sadašnju vrednost toga to je 0, ako izračunate nominalno tu će biti kamate neki iznos, ali to nije nešto što ne plaćamo u drugim kreditima. Neko je ovde lepo rekao da su nam se kamate kreću od 2% do preko 8%. Znači, imamo kredite koji su i jeftiniji od toga i kredite koji su mnogo skuplji od toga. Prema tome, tu nema nikakvog specijalnog momenta koji bi izazivao našu pažnju, podozrenje ili nešto drugo. Ono što je važno to je da se većina materijala nabavlja u Srbiji, kod onog šljunka, mislim da je bolje što našim dobavljačima daje bolju cenu od one koja je najniža u Srbiji, jer verovatno očekuje od njih da to isporuče na gradilište na pravi način, u pravo vreme da bi mogli da prave smesu koja je neophodna itd. Znači, nije to protiv nas, što je 35 evra, to ostaje izvođačima u Srbiji. Ono što je jako važno da znate u svim projektnim zajmovima svuda u svetu pa i kod nas, znači sve međunarodne organizacije pa samim tim i ovakvi bilateralni zajmovi koji idu u kategoriju tzv. eksportnih zajmova, jer oni finansiraju de fakto firmu iz svoje zemlje koja izvodi radove u infrastrukturi obično se ne plaća PDV. Ne plaća se zato i kada se plaća onda se dodaje domaća komponenta upravo u iznosu PDV ili više od toga za budžet je to neutralno, znači mi bismo u budžetu dodali 20% za PDV i sami bismo sebi platili samo bismo povećavali prihodnu i rashodnu stranu budžeta.Prema tome, pošto je PDV za uvozne projektne zajmove obično fiskalno neutralan onda je dogovor da ne bismo opterećivali stranu zaduživanja, da ne bismo opterećivali i stranu prihoda i stranu rashoda u budžetu, da se PDV ne plaća, i to je standardno. Prema tome, ovde ovaj projekat nije različit od standardne prakse u svetu. Konačno, što se tiče nekoliko diskusija do sada, ja bih vas zamolio da pokušate makar u toku ove rasprave da budete ekonomisti u duši. Ekonomista u duši kaže šta je alternativa. Znači, mi imamo 238 miliona potrošenih, kasni se, možemo da formiramo grupu koja će da ispita zašto se kasni, ali to ne menja prirodu naše odluke, u ovom momentu mi možemo da produžimo ili da ne produžimo. Ako produžimo, tačno znamo mi imamo rok koji je duži, to nas ne opterećuje, doduše 0,5% ćemo platiti za angažovana sredstva pre nego što krenemo da plaćamo 4% za iskorišćena sredstva. To, ako sve završimo u novembru, daj Bože, onda, pošto ovde piše do 24 meseca produžavamo, to će nas koštati samo za ova dva meseca 0,5%, ako budemo to koristili do maja 2018. godine koštaće nas 0,5% za ovih godinu i po dana ili dve godine, a posle toga će nas koštati 4% ako budemo iskoristili ta sredstva. Prema tome, to nije ništa protiv nas, to je fleksibilnost koju je neko predložio zbog toga što postoje rizici, zbog toga što postoje elementi koje ne možemo da predvidimo. Ispostavlja se da naši građevinari ne znaju dovoljno pouzdano da sondiraju teren i pojavljuju se iznenađenja, u tome da zemljište nije onakvog tipa kao što su mislili, i onda tek kad zakopaju tunel shvate na šta su naišli. Bilo bi dobro da pokušamo nešto tu da uradimo kao druge firme po svetu, laserski radimo dubinska proveravanja tla, pa da nemamo takva iznenađenja, ali to košta, to podiže trošak pripreme projekta i kod nas ljudi od toga beže. To moramo da naučimo, kao što beže od osiguranja u poljoprivredi, pa se posle bavimo posledicama, tako i ovde, štedimo na pripremi projekta i onda naiđemo malo na neko klizište, na neki teren koji nije podoban za tunele i ovo i drugo i treće iznenađenje. Znači na tome učimo. Predlažem da to pokušamo da uključimo u našu standardnu proceduru. Moj predlog će biti da jednom izmenimo budžet i da ostavimo sa strane pare u budžetu kojima ćemo finansirati bolju, skuplju, ali pouzdaniju pripremu projekata. Hvala lepo.
Marko Parezanović, neka se spremi Radoslav Milojičić.
Zahvaljujem poštovana predsednice. Želim pre svega da se zahvalim ministru zato što je dao, mogu reći, veoma precizan i stručan odgovore. Iako nisam to planirao iz prva moram na trenutak da prokomentarišem izlaganje mog prethodnika iz ove, kako bih rekao, pod znacima navoda pravoslavne patriotske partije, koja se mnogo zalaže za evro-azijsku uniju, a mnogo joj smeta Azerbejdžan. Nije im baš najjasnije zašto to sve ide tako sporo i zašto u Zapadnoj Srbiji već nema auto-puteva. Odgovor je veoma jednostavan i mogu da ga potraže kada pogledaju levo od sebe. Tu sede poslanici stranke neobaveštenih. To je ona stranka koja je bila na vlasti kada su se u Srbiji sprovodile sve privatizacije, naravno, nije bila sama, bile su tu još razne druge partije DOS-a. Tada smo prodali gotovo sve što je bilo vredno. Po nekim informacijama u zemlju je u tom trenutku ušlo između sedam i osam milijardi evra. To je otprilike nekih 1000 kilometara auto-puta. Da je taj novac korišćen u infrastrukturne projekte danas bi i zapadnoj Srbiji bilo auto-puteva,ali je taj novac završio u ko zna čijim džepovima, završio je za nerealno povećavanje plata i penzija, za dupliranje javnog sektora, sve u svrhu vašeg ostanka na vlasti. Zato ni u zapadnoj Srbiji ni u mnogo drugim delovima Srbije nema auto-puteva i zato je Vlada Srbije prinuđena da novaca za infrastrukturne projekte traži kroz različite povoljne kredite, da pokuša da ostvari neku koncesiju jer drugog načina nema zato što smo zatekli ogromnu rupu u budžetu, deficit od skoro dve milijarde evra u 2012. godini i duplirani javni dug. Zato smatram da je ova saradnja Republike Srbije sa Republikom Azerbejdžan veoma dobra, ali nije dobro kada dođe naravno do kašnjenja u radovima, ali bolje da i danas razgovaramo o tim kašnjenjima nego da razgovaramo o tome zašto se uopšte ništa i ne radi kao što je bilo u nekom periodu. Voleo bih i da u budućnosti razgovaramo na ovom mestu o nekim drugim koridorima jer će to biti siguran znak da se Srbija gradi i razvija, pa čak i ako bude nekih problema i grešaka. Greške se uvek dešavaju, pogotovo na ovako teškim deonicama kao što je deonica Ljig-Preljina. Videli smo skoro u Hrvatskoj je prilikom izgradnje jednog mosta došlo do situacije da je most dva metra niži od potrebne visine, a ovde govorimo o nekim greškama koji se mere centrimetrima. Dokazano je u medijima da je bila laž da kamioni mogu da prođu samo sredinom tunela i to smo mogli da vidimo i na slikama i na licu mesta i kroz video materijal koji je prikazan u medijima. Ne vidim šta je mnogo sporno kada ministarka otvoreno u javnosti govori o tim problemima. Javnost to treba da zna. Ako je bilo propusta u radu nadzora, ako je bilo propusta u radu izvođača, ti propusti treba da se isprave. Smatram da će u budućnosti mnogo drugačije i različite republičke institucije izvođači, prilaziti tom poslu jer će uvek znati da određene greške koje se naprave neće proći nekažnjeno. Koleginica iz Užica je prokomentarisala dužinu trajanja gradnje u smislu da se ova deonica gradi četiri godine, pa tim tempom treba sad 16 godina da se izgradi auto-put. Istine radi, radi se i na drugim deonicama, 30.11.2014. godine završena je deonica Ub-Lajkovac. Deonice Obrenovac-Ub, Lajkovac-Ljig se trenutno rade, predviđeno je da budu završene otprilike u julu 2017. godine, tako da praktično negde najdalje za godinu dana možemo očekivati da će građani moći da koriste celu deonicu od Preljina do Obrenovca. Već je poznato da kada je u pitanju ta završna deonica od Obrenovca do Beograda, Vlada Republike Srbije potpisala sporazum sa Republikom Kinom o finansiranju i izgradnji te deonice. Nadam se takođe da će Vlada Srbije u najskorijem roku pronaći modele za finansiranje i drugih deonica, pre svega deonice, Preljina-Požega, kao i za Moravski koridor koji je u ovom trenutku jedna od prioriteta za ovaj deo Srbije. Danas se Vlada Republike Srbije kritikuje jer se kasni sa završetkom radova i to je dobro. Zato što su se neke prethodne vlade kritikovale zato što uopšte ništa i ne rade na tom planu. Siguran sam da ćemo se svi složiti u jednom, u nekom vremenskoj distanci, deset, dvadeset, pedeset godina niko neće pamtiti da li je neka deonica na ovom koridoru otvorena 25. avgusta ili 31 .oktobra i da li je bilo većih ili manjih problema tokom gradnje, ali sam siguran da će svi pamtiti da je ovaj koridor kao i mnogi drugi koridori izgrađen za vreme vlasti SNS i premijera Aleksandra Vučića.
Hvala. (Dragan Vesović, s mesta: Replika.) Šta kažete?
Hvala, gospođo predsedavajuća. Uvaženi kolega, u ovom domu koga izuzetno cenim i poštujem, nikome nisam rekao ništa ružno, a od vas sam čuo da sam pripadnik i pseudo patriotske stranke, a pre neko veče da sam i član sekte. (Aleksandar Martinović, s mesta: Ko je to rekao?) Gospodine Martinoviću, vi ste rekli da smo članovi sekte, a gospodin Parezanović je upravo rekao da sam pripadnik pseudo patriotske stranke. Konfučije je rekao, kolega Parezanoviću, da ako sretnem čoveka s kojim ne vredi govoriti, a govorim izgubio sam reči. Ja neću da gubim reči. Hvala.
Vas nije spomenuo. (Milan Lapčević, s mesta: Spomenuo je stranku.) Nemojte. Rekao je prethodni govornik i stvarno ga je uvredio i zato sam dala reč. Znači, šta kažete? (Milan Lapčević dobacuje.) Dobro, to obavešten ne obavešten, pustite to. Ne, pustite to sada. Nemojte, pa to sada svi govore kada hoće nešto da kaže, ovaj je neobavešten. Nemojte. Pa, ne može i ovo i ovo. Ne može sada. Ja stvarno ne reagujem na nasilje, stvarno nikako. Stop nasilju to sam potpisala pre neki dan kada smo imali goste i verbalno nasilje je nasilje. Vi ste odustali i hvala vam. Povreda Poslovnika. Izvolite.
Član 104. stav 1. Da li treba da citiram ili ne treba? Mislim da ne treba, već mislim da znate o čemu se radi. Dakle, ako se neko u svom obraćanju na podrugljiv način izrazio o drugoj stranci, pravo na repliku ima predsednik ili zamenik predsednika poslaničke grupe. Mislim da ste u tom smislu trebali prvo njega…
Šta piše u stavu 3?
Pročitajte ga vi, ja sam dao svoj osnov.
Neću da pročitam. Ja sam odlučila da nema osnova za repliku. Član 104. stav 3. – ja sam odlučila da nema osnova za repliku. (Milan Lapčević, s mesta: Da, ali vi treba da budete isti prema svima.) Sada će ispasti da su mi Dveri draže. Reč ima narodni poslanik Radoslav Milojičić, pa narodni poslanik Aleksandar Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, nadam se da ovo nije namerno, poštovani ministre, ali prošle nedelje trebali ste vi da učestvujete u raspravi sa narodnim poslanicima, pa smo dobili ministarku lokalne samouprave. Danas je trebalo da dobijemo ministarku Zoranu Mihajlović u raspravi, pa ste se pojavili. Nadam se da to nije namerno i da se taj slučaj neće ponavljati. Ugovor za izgradnju Koridora 11 je potpisan 2. februara 2012. godine i taj je ugovor dobar. Treba ovde da kažemo da je to uradila Vlada kojom je rukovodila DS, i to je dobro. Ono što je takođe dobro to je da, sa jedne strane, vi poštujete taj ugovor i želite da ostvarite taj ugovor, ali tu postoji nešto što je loše. Sada ćemo nažalost morati da pređemo na to. Loše je to što je završetak radova tim ugovorom bio predviđen za kraj 2015. godine, pa ste vi pomerili završetak tih radova na kraj 2016. godine. U oba slučaja ste probili rokove. Za probijanje rokova naši građani, a ne vi, plaćaju dodatna finansijska sredstva tj. penale. Ono što je takođe loše je to što su dva tunela kod Ljiga niža za 30 centimetara. Loše je što šteta koja je napravljena iznosi četiri miliona evra, i to dragi prijatelji iz SNS bez drenaže i bez uklanjanja cevi. Sa te dve stvari će šteta iznositi skoro pet miliona evra. Loše je to što ministarka Zorana Mihajlović, sa jedne strane, ili obmanjuje javnost, dezavuiše medije, dezavuiše javnost i govori nam o nekoj šteti od četiri miliona evra. Ako je istina da ta šteta postoji, skandal je u 2016. godini da nam se to dešava. Ako to nije istina, onda je to još veći skandal, gospodine Martinoviću, i molim vas da me ne prekidate, jer verovatno time, tom lažnom zabunom želite da oterate podizvođače radova, a nemate načina kako to da uradite, već želite da dezavuišete javnost. Loše je što ste upropastili sve čega ste se dotakli od 2012. do 2016. godine. Loše je što ste upropastili, ne samo Koridor 11, već ste upropastili i Koridor 10. Kako? Koridor 10 kod Crvene reke je svečano otvoren uz šampanjac, kako to dolikuje vama iz SNS, krajem 2015. godine. Ta deonica će, nažalost, po građane Srbije i po budžet Vlade Republike Srbije morati opet da se radi. Nema završnog sloja celom dužinom. Osnovni sloj je neravan. Zaustavna traka je zatvorena, jer nisu urađeni slivnici i otvorene su rupe na mostu, dragi prijatelji. Čitav most je u rupama zato što se asfalt nije vezao za metalne ploče koje vi niste uklonili. To su ozbiljne infrastrukturne greške. Od 2008. do 2012. godine, zarad interesa građana Srbije, je urađeno 40 kilometara infrastrukturnih puteva više, nego od 2012. do 2016. godine. Loše je to što smo vam ostavili 15 milijardi evra duga, a sada je taj dug 25 milijardi. Loše je to što ste smanjili plate. Loše je to što ste smanjili penzije. Loše je to što ste građanima Srbije prošle nedelje oteli pet milijardi dinara, ali ono što je dobro jeste što posle maja sledeće godine nećete više biti u mogućnosti da otimate i pljačkate građane Srbije, jer ćete otići u političku istoriju. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja potpuno razumem zašto je gospodin Milojičić zainteresovan za izgradnju puteva zato što je on, kao predsednik opštine, za prvih pet meseci iz budžeta opštine Smederevska Palanka potrošio tri miliona i 200 hiljada dinara sipajući benzin u svoj privatni auto i prešao sa tolikom količinom goriva oko 32.000 kilometara. Gospodin Milojičić ne zna da međunarodne ugovore ne zaključuju stranke, nego međunarodne ugovore zaključuju vlade i u svakoj civilizovanoj državi, u svakoj dobro uređenoj pravnoj državi Vlada poštuje ugovore koje je zaključila neka prethodna Vlada. Što se tiče izgradnje puteva i problema u izgradnji puteva, ja sam vam juče, pa ste ovde vikali na mene, psovali, nazivali me idiotom, citirao sam neke od naslova iz jednog lista na koga se vi danas pozivate ceo dan o tome da tuneli, da ova dva tunela nisu dobra. To je isti onaj list koji je rekao, na naslovnim stranama je pisalo „Vučić je zlikovac“, „Vučić je diktator“, „Vučića je trebalo ubiti“, „Fahrijin sin“, „Čitulja za živog čoveka“, itd. Juče ste rekli da ste vi te novine cepali, palili, da nikada u životu niste čitali te novine. Danas su vam te novine glavni izvor informacija o tome da dva tunela nisu dobra. Čekajte, da li su te novine istinite, da li te novine prenose tačne informacije ili ne prenose? Dakle, ovde se radi o tome da se SNS…
Vreme.
Završavam. … Ministarstvu koje vodi gospođa Zorana Mihajlović i celoj Vladi Republike Srbije imputira nešto što je napisano u jednom dnevnom listu. To jednostavno nije tačno.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Radoslav Milojičić.
Prvo, mi se kao ozbiljna i državotvorna stranka ne pozivamo na tabloide, za razliku od vas iz SNS, već na izjavu ministarke Zorane Mihajlović, koja je to izjavila. Pri tom je izjavila da su krive stare mašine, da su bile nove mašine te greške ne bi bilo. To možete da pričate mojoj ćerkici koja ima četiri godine, ne verujem ni da bi vam ona poverovala. Gospodine Martinoviću, kako vi i vaša stranka rukovodite ovom zemljom najbolje znaju frižideri i novčanici građana Srbije. Moram da vam dam jedan podatak da „Elektroprivreda“ Srbije u junu mesecu ove godine, poslala milion pogrešnih računa i nanela štetu od 17 miliona dinara, kako građanima Srbije, tako i Vladi Republike Srbije. Ako možete da mi odgovorite na jedno pitanje. Ko poslednje četiri godine asfaltira po Srbiji? Ko je gospodar života i smrti u Srbiji? Ko tuče političke protivnike u Srbiji? Ko je tukao Milana Gavrilovića u Mionici? Ko je oteo Danila Bobića u Vrbasu? Zvonko Veselinović, vaš politički tajkun, kome ovde niko ime ne sme da spomene.
Ne, ne, nemojte, pa šta je sad ovo? Vi ste izgovorili, kako niko ne može. Vi ste izgovorili u mikrofon, nisam vas prekinula. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja mislim da gospodinu Milojčiću treba odati orden za hrabrost, jer je čovek smogao hrabrosti da izgovori ime, navodno najvećeg tajkuna koji finansira SNS i koji navodno asfaltira po celoj Srbiji. Doduše, to je malo izgovorio nekim glasom koji malo drhti, ali nema veze. Treba mu odati orden za hrabrost. Vi gospodine Milojičiću nikako da odgovorite na jedno suštinsko pitanje. Iz kojih novina ste vi to pročitali da je „Elektroprivreda Srbije“ uradila to što je uradila? Vi se o tunelima informišete iz „Kurira“. To smo već ustanovili. E, sad, nije mi jasno iz kojih novina se informišete o tome šta radi „Eelektroprivreda Srbije“? Juče ste ceo dan pričali o rijaliti programima, o tabloidima, kako ne valja REM, kako ne valja medijska slika, danas su vam glavni izvori informacija novine za koje vaši koalicioni partneri kažu da ih u životu nisu čitali. Ovaj jedan što je rekao sad Maji Gojković da je đubre i da je parlament VC, tvrdio je da je te iste novine palio u buretu, da te novine ne valjaju ništa. Danas su vam te novine glavni izvor informacija. Nego, gospodine Milojičiću, kada dobijete taj orden za hrabrost, hajde kažite mi kako je moguće da za pet meseci pređete 32.000 kilometara i da vam to plati budžet Smederevske Palanke, 3.200.000 dinara? Dobićete još jedan orden ako na ovo pitanje odgovorite.
Samo polako. Da vidim kojim redom, imam povrede Poslovnika, imam ministra. Ministri imaju uvek prednost. Znači, prvo ministar, pa povreda Poslovnika, jer kažu kad god se javi ministar i predstavnik ovlašćenog predlagača ima prednost, onda poslovnici.
Dozvolite da pojasnim jednu činjenicu koja je jako važna. Već treći put pojedini poslanici pominju nivo javnog duga i pominju krivicu za taj javni dug, bez detalja o tome šta se dogodilo. Situacija je vrlo jednostavna. Podaci postoje na sajtu svakog dana, svakog meseca, svake godine. Znači, tačno je da je tzv. ukupni javni dug povećan za 9,4 milijarde od 2012. do juče. Zbog javnosti je jako važno da znamo zašto je povećan i kako je povećan. Znači, tzv. deficit je opšte države u periodu 2012, 2013, 2014. i 2015. godina su bili 2.2, 1.8, 2.2 i 1.2 milijarde u 2015. godini. To je sve zajedno 8.2 milijarde, preostalih 1.2 milijarde su projekti zajmovi, deo koji je uključen u ove svote. A ono što nije uključeno su tzv. zajmovi koji se daju direktno privredi, preuzimanje kredita „Srbijagasa“ 540 miliona, 500 miliona intervencije za banke koje su otišle u stečaj i preko toga 150 miliona kojih je država dala tj. Ministarstvo finansija se zadužilo da bi se ustanovio osnovni fond Agencije za osiguranje depozita koja će u budućnosti iz naplate pojedinih komercijalnih banaka morati da sredstva da sama uspostavi. Prema tome, od te velike priče o tome da se neko zaduživao bez osnova, prvo i osnovno u 2012. i 2013. godini je nastavljanje deficita koji smo mi tek sada preokrenuli, proizvelo je efekat koji nije mogao da se izbegne. Drugo, sastavni deo toga su ugovoreni projektni zajmovi koji na današnji dan iznose preko tri milijarde i 400 miliona ugovorenih, a ne povučenih sredstava, koji će predstavljati zaduženje u budućnosti. Treće, ono što je najvažnije, mi smo to počeli da smanjujemo, znači nezavisno od svih nepovoljnih kretanja deviznih kurseva i ostalog, ukupni javni dug se smanjuje sa 24,81 milijardu evra na 24,15 milijardi evra. Za preko 650 miliona evra u ovoj godini i nastaviće da se smanjuje i očekujemo da će se spustiti ubedljivo ispod 70% već sledeće godine, a da ćemo do kraja ove dekade biti na 60%, to je nivo koji „mastriht“ smatra dobrim nivoom. Hvala. Lepo.
Izvolite povreda Poslovnika.
Poštovana predsednice, mislim da je povređen Poslovnik, jer je jedan od govornika umesto da objasni kako je plaćao kafanske računa, kako se vozio po Srbiji sa novcem od svoje opštine, pokušao da skrene temu i smogne snage da pomene ljude koji nisu tema ove rasprave. Takođe pomenuo je opštinu Vrbas, a ne objašnjava kako je tamo DS ostavila budžet opljačkan, kako je potrošila milijardu i 500 miliona, kako je samo 500 nenamenski potrošeno u 2013. godini, kako je uništila javna preduzeća i kako je nestao jedan čitav blok bolnice. Pošto imamo bilborde, da je 2012. godine završen drugi blok regionalne bolnice, a osim to što je došao gospodin predsednik tadašnje pokrajinske Vlade, zakopao jedan ašov, stavio u kamion koji je ušao na drugu stranu kapije, istovario taj isti ašov i od te bolnice nema ni danas ništa. Građani se jednostavno pitaju gde su pare koje su nestale, koje su transformisane i davane u subvencije opštini Vrbas, a ne postoje, niti ima objašnjenje ni dan danas. Da ne govorimo o „Heterlendu“, da ne govorimo o svom onom novcu koji je nestao i gde je uspešno DS to stavila u partijske džepove, a sada pokušava da pominje ljude koji nisu ovde, koji ne mogu da se brane, gde jednostavno ne želi da kaže kako je trošio novac u svojoj opštini. Hvala. Ne želim da se Skupština izjašnjava o ovoj povredi.
Hvala. Reč ima Bojan Torbica, Poslovnik.
Poštovana predsedavajuća, reklamiram povredu člana 107. stav 1. Pošto gospodin Milojičić, kada je spominjao Danila Bobića, navodno pretučenog u Vrbasu, zaboravio je da kaže da taj čovek koga su navodno aktivisti SNS tukli, godinu dana kasnije je izašao iz DS i u Temerinu ušaou koaliciju sa SNS. Toliko je dobio batina, toliko je maltretiran. Nećete da kažete da je Danilo Bobić javnosti rekao da mu je falsifikovan potpis na konkursnoj dokumentaciji ekološke omladinske alternative iz Temerina na konkursu Sekretarijata za rad i zapošljavanje, gde od gospodina Vasina falsifikovanim posao on je bio pravni zastupnik te nevladine organizacije. Organizacija je dobila 600 hiljada dinara, Danilo Bobić što je i u javnosti izjavio, nikakvu konkursnu dokumentaciju nije potpisao, nikad nije predao, a nekoliko dana posle toga je organizacija preregistrovana na drugog člana opštinskog odbora DS iz Temerina, Slađanu Marković, recite celu istinu. Kao što nećete da kažete da je Danilo Bobić javnosti rekao da mu je falsifikovan potpis na konkursnoj dokumentaciji Ekološke omladinske alternative iz Temerina, na konkursu Sekretarijata za rad i zapošljavanje, gde je od gospodina Vasina, falsifikovanim potpisom, on je bio pravni zastupnik te nevladine organizacije, organizacija dobila 600 hiljada dinara, Danilo Bobić, što je u javnosti izjavio, nikakvu konkursnu dokumentaciju nije potpisao, nikada nije predao, a nekoliko dana posle toga je organizacija preregistrovana na drugog člana opštinskog odbora Demokratske stranke iz Temerina, Slađanu Marković. Recite celu istinu, kada već spominjete. Recite. Navodno ga je tukao SNS, sa kojim je posle ušao u koaliciju, a vi koji ste ga branili i koji ste ga politički iskoristili u kampanji, i koji ste ga primili, iz vaše partije je istupio javno. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Goran Ćirić. Izvolite.
Član 103. stav 7 – Predsednik Narodne skupštine je dužan da narodnom poslaniku koji se ne pridržava odredbi iz st. 1, 2, 4. i 6. ovog člana ili na neki drugi očigledan način zloupotrebljava prava predviđena ovim članom, izrekne mere predviđene članom 108. do 111. ovog Poslovnika. Dakle, dvojicu poslanika koji su reklamirali Poslovnik niste opomenuli, u skladu sa ovim članom i mislim da su govorili upravo o nečemu što je bio dokaz zloupotrebe reklamacije, što najčešće vidimo u Skupštini. Sa ovoliko ostrašćenosti da govorite o čoveku koji je pretučen, član Demokratske stranke, šta je on kasnije odlučivao, to je njegovo pitanje i njegovo pravo, ali nije jedini u Srbiji koji je maltretiran na lokalnim izborima koji su se održavali u Srbiji, sa pritiscima sa kojima su se suočavali naši članovi. I u Mionici, i u Bojniku je bivši predsednik opštine bio pritvaran za 102 hiljade podeljene socijalne pomoći, kao da je to najveći kriminalni akt, bio je predsednik opštine i član DS, da bi se posle izlaska iz pritvora učlanio u SNS. Sa kakvim motivima – ja to ne znam, ali, to su ljudi koji su dobili veliki pritisak, očigledno, i na takav način ste proširili te svoje mogućnosti na lokalnom nivou. Najvažnije u svemu je ovo što je ministar rekao i čini se da vas je to najviše zabolelo, a to je bila suština. Ministar je rekao i potvrdio ono što smo pričali – 10 milijardi povećanog javnog duga od 2012. godine do danas. Objasnio je preciznije strukturu i hvala vam, ministre, na tome i na toj potvrdi i preciznim podacima o tome. To je ono što je bolelo… [[Isključen mikrofon.]] (Radoslav Milojičić, s mesta: Replika.)
Nema više. Ovo su sve bile zloupotrebe povrede Poslovnika, svih. Evo, Ćirić je pričao u okviru povrede Poslovnika malo sa ministrom. Nemojte da vičete. Toliko me ne interesuje ko će da viče na mene, pojma nemate. Time se ništa ne postiže. Pustite me da vodim sednicu. Predsednik vodi sednicu, to je valjda jasno. Ja pokušavam. Niko mi ne da. Ali, ja ću opet da pokušam. Nije problem. Ali, povrede Poslovnika su sve… (Radoslav Milojičić, s mesta: Pet puta sam spomenut.) Ne može. Odrediću pauzu. Ne može, zato što svi zloupotrebljavate Poslovnik. Povreda Poslovnika nije bila ni kod poslanika Ćirića, niti u prethodne dve diskusije. Ulazite u replike, samo mi podignete Poslovnik, maltretirate i mene i ostale kolege, izmislite povredu, pričate kako sam ja povredila Poslovnik, a ja sam danas manja od bubice. Ćutim i samo nemo slušam kako niko neće da se pridržava Poslovnika. Od ove sekunde delim kazne. Znači, Aleksandar Marković ima reč, a posle njega Nenad Božić. Ništa me više ne interesuje. Samo me interesuje dnevni red. Tako će i da bude i zato i služi predsednik. Birajte drugog.
Zahvaljujem. Poštovana predsedavajuća, uvaženi predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, i ova žuč koja se oseća u ovoj raspravi govori u prilog tome koliko je danas važan zapravo ovaj predlog zakona, Predlog zakona o Sporazumu o zajmu između Vlade Republike Srbije i Vlade Azerbejdžana za finansiranje izgradnje deonice Ljig-Bojkovci-Bojkovci-Takovo-Takovo-Preljina Auto-puta E-763. Mislim da ne moram naročito da ističem i da napominjem važnost, kako samog zajma, tako i ovog infrastrukturnog projekta za koji čvrsto verujem da će doprineti ukupnom razvoju putne i saobraćajne infrastrukture, ali i ukupnom razvoju privrede Srbije i privredne aktivnosti u Srbiji. Čuli smo dosta argumenata, zapravo, čuli smo sve što smo mogli da čujemo u dosadašnjoj raspravi, kako od ministra, tako i od ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa, kao i o razlozima i okolnostima koje su prethodile ovom današnjem predlogu, kao što smo čuli i kako će se ovaj zajam sprovoditi, kako će se projekat implementirati, kao i sve ostale relevantne činjenice. Ono što bih ja dodatno želeo da istaknem je da Vlada Republike Srbije nastavlja da vodi proaktivnu i dobro osmišljenu spoljnu politiku. Nastavlja da vodi politiku dobrih odnosa i građenja novih prijateljstava u svetu. Ta politika doprinosi boljem pozicioniranju Republike Srbije, kako na regionalnom, tako i na Evropskom, ali i na širem međunarodnom planu i to je od jako velikog značaja. Mnogo je važno to što stvaramo nova prijateljstva, što održavamo dobre odnose sa starim, tradicionalnim prijateljima, ali i što stvaramo nova prijateljstva u svetu. Na taj način produbljujemo ekonomsku saradnju sa dosadašnjim prijateljskim zemljama, ali stičemo i nova prijateljstva i privlačimo nove investicije, direktne strane investicije. To je mnogo važno. Uprkos tome što postoje neki koji osporavaju odnosno trude se, a to su radili i za vreme dok su vršili vlast, na sve moguće načine terali investitore, što svojim lopovlukom, što svojom korupcijom, terali investitore iz Srbije, sve činili da ne dođe do investicija u Srbiji. A i danas pokušavaju da oteraju investitore, pa radnike u Srbiji nazivaju robovima. Je li tako Milojičiću? Jesu li radnici nazivani robovima? Hiljadu i po zaposlenih u jednom preduzeću u jednoj opštini nazvati ih robovima, kako vas nije sramota? Investitore nazivate robovlasnicima. Koja je poruka? Da li treba da ih oteramo? Da li je to program DS da oteramo investitore? Samo kažite građanima, nikakav problem. Azerbejdžan je pre svega prijateljska zemlja i to smo čuli danas u raspravi i čuli smo argumente u tom smislu. Azerbejdžan je zemlja sa kojom imamo vrlo razvijenu saradnju i ako mi dozvolite pročitao bih nešto od podataka koji idu u prilog tome. U periodu od januara do avgusta 2016. godine ukupna spoljno trgovinska razmena u robi između Srbije i Azerbejdžana iznosila je 7,8 miliona dolara. Dakle, 61,3 više nego u istom periodu 2015. godine i zabeležen je suficit sa Srbijom u vrednosti od 3,6 miliona američkih dolara i to je povećanje od 87% u odnosu na period januar avgust prethodne godine. Da li ovo nisu pokazatelji koji govore u prilog tome? Ukupan izvoz za prvih osam meseci 2016.godine iznosio je 5,7 miliona dolara, a u odnosu na isti period 2015. godinedošlo je do povećanja izvoza od 68%. Ovo govori u prilog tome da imamo vrlo razvijenu saradnju sa Azerbejdžanom uprkos tome što su opet danas neki neodgovorno pokušali da ospore i Azerbejdžan kao ozbiljnu zemlju. Znate, imao sam prilike da nedavno boravim u Bakuu i na licu mesta sam se uverio u taj ubrzani ekonomski razvoj koji ta zemlja zaista ima. Nažalost, malo sam vremena proveo tamo pa nisam stigao da se informišem dovoljno, kao što ne mislim da je zasluga za njihov ubrzan ekonomski razvoj samo u tome što imaju bogatstvo u sirovinama, pre svega nafta, gas itd. Mislim da postoje neki drugi razlozi. Kao što rekoh, nisam stigao da detaljno proučim njihov sistem, nisam stigao da se informišem da li njihov ministar odbrane stigne da gradi luksuzne stanove po njihovim pašnjacima itd. Nisam stigao, moram da priznam. Nadam se da ću imati prilike da pitam da li njihov ministar odbrane nosi satove od više desetina hiljada evra, 35.000 evra. To ne kažem ja, to kaže Amir Bislimi. Da vas podsetim ko je Amir Bislimi. Dojučerašnji direktor Demokratske stranke. Amir Bislimi kaže da Dragan Šutanovac mora hitno da objasni odakle mu novac za skupocene satove, firmirana odela, cipele, kao i luksuzni stan na Vračaru. Dakle, Amir Bislimi, to ne kažem ja. (Milan Lapčević, s mesta: Kakve ovo ima veze sa temom dnevnog reda?) Molim vas, zamolite da se smire. Takođe, nisam stigao da detaljno proučim azerbejdžanski sistem lokalne samouprave. Žao mi je što nisam. Pokušaću nešto više da saznam o tome. Pokušaću da saznam da li u Azerbejdžanu njihovi predsednici opština rade ono što rade naši neki predsednici opština. Nisam stigao da saznam da li njihovi predsednici opština troše desetine hiljada evra na pivo? I po neku limunadu, izvinjavam se. Ne znam da li azerbejdžanski predsednici opština rade to. Da li oni takođe stotine hiljada evra troše tako što uplaćuju novac u lokalne fudbalske klubove, pa onda preko keša izvlače te pare? Zaista nisam siguran. Prethodni govornik je malopre i dosta se vremena potrošilo na temu nekih tuča, kako je u nekoj predizbornoj kampanji neko nekog tukao u nekom mestu. Ja znam samo za jednu tuču. Znam za tuču u Smederevskoj Palanci kada je tadašnji predsednik opštine, koji je danas prisutan ovde, nasrnuo na čoveka od 63 godine, pa je čovek dao izjavu da ga je rukama i nogama tukao.
Kolega Markoviću, ja vas molim da se vratite na dnevni red.
Pričam iz razloga da konačno shvatimo zbog čega smo danas tu gde jesmo, kako su oni vršili vlast, kako su se odnosili prema ključnim pitanjima i to je razlog zašto smo danas u situaciji u kojoj jesmo. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Sonja Pavlović. Izvolite.
Hvala. Povreda Poslovnika, člana 106. Da li treba da govorim ili ga svi znamo napamet? Da govornik može govoriti samo o temi o kojoj se vodi pretres. Uz to bih zamolila gospodina Markovića, koji je maločas izlagao, kad bude prikupio te sve podatke sa lokala koji ga interesuju, koliko je ko popio piva i svega ostalog, da da predlog Skupštini da razgovaramo na tu temu. Pošto nemate prikupljene podatke, vi naše vreme trošite. Trošite vreme i život građana Srbije na potpuno neprimerene stvari. Hvala.
Dužan sam da dam objašnjenje. Kao što ste mogli da čujete, ja sam opomenuo gospodina Markovića da se vrati na temu dnevnog reda. Razumem kolege poslanike iz svih poslaničkih grupa koji hoće da zaštite dostojanstvo Narodne skupštine, ali ne razumem zašto iz drugih poslaničkih grupa pojedine kolege budu drugim poslanicima advokati. (Balša Božović, s mesta: Replika!) Gospodine Božoviću, po kom osnovu? (Balša Božović, s mesta: Pominjanje DS.) Demokratska stranka. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, koliko ko tera investitore ili investicije, evo, možemo na zvaničnom podatku da pokažemo. Godine 2011. je bilo direktnih tri milijarde i 300 miliona evra investicija, a 2015. godine milijardu i svega 800 miliona evra investicija. Skoro je nivo investicija opao za duplo. To su zvanični podaci, izvor je Narodna banka Srbije i možete slobodno da odete na sajt i pogledate ove podatke. Kada je u pitanju vizija Srbije i kada smo čuli o tome da je neko nazivao neke radnike robovima, mi smo rekli da se DS zalaže za viziju Srbije koja će imati građane, a ne robove, koja će imati radnike sa pravom, radnike koji imaju zakon koji ih štiti, a ne radnike koji deset sati stoje u pelenama i ne smeju da odu u toalet, i koji imaju minimalnu zaradu. To je samo vizija, naša i vaša. To je skroz u redu i nemojte da se ljutite zbog toga. OCD-e je rekao, odnosno izneo javnosti podatak da je preko 50 hiljada ljudi napustilo Srbiju u poslednjih godinu dana. To je naš problem. To je problem kojim treba da se bavi ovaj parlament, a ne da se fascinira time što niko od nas prisutnih, evo, ja lično nisam bio nijednog jedinog dana na izvršno funkciji. Pa, pošto nikada nisam bio u izvršnoj vlasti, niko ne može da kaže da sam lopov ili da sam nešto uzeo, pa se onda blatim ja, pa se blate moje kolege. Onda se, ne znam, blati predsednik DS. To neće promeniti stanje stvari. Pedeset hiljada lidera je napustilo Srbiju. Pedeset hiljada lidera je otišlo da živi u inostranstvu. E, to je naš problem. Ko će ostati u Srbiji za deset godina, ako svi koji nešto znaju i koji imaju neki zanat u ruci odu odavde? Zahvaljujem. (Radoslav Milojičić, s mesta: Replika.)
Gospodine Milojičiću, ne. (Radoslav Milojičić, s mesta: Pomenut sam.) Nije spomenuo ni ime ni prezime, spominjao je predsednika opštine. Nije rekao čak ni ko je. (Radoslav Milojičić, s mesta: Evo, pitajte poslanika. Pitajte ga, rekao je.) Evo, kolega Marković kaže da ste u pravu. Izvolite.
Hvala. Gospodine Markoviću, SNS je nažalost po građane Srbije…
Molim vas, bez ličnog obraćanja.
Izvinjavam se. …četiri i po godine gospodar života i smrti. Ili pohapsite sve koji su kršili zakon ili nemojte više ovde da govorite neistine. Vi, gospodina Martinoviću, lako je vama. Izvinjavam se još jednom zbog ličnog obraćanja. Lako je pojedinim poslanicima iz SNS da ovde govore besmislice jer imaju šest funkcija u jednom trenutku. Narodni poslanik, predsednik skupštine, predsednik Nadzornog odbora Galenike, predsednik Upravnog odbora Agencije za privatizaciju, to je sve šef odborničke grupe u istom trenutku i prihoduje preko 400 hiljada dinara na mesečnom nivou. Što se tiče straha, gospodine Martinoviću, nismo se plašili ni devedesetih kada ste bombardovali ovu zemlju, kada ste huškali policiju, kada ste pretili našem lideru ubistvom, a ne plašimo se ni sada, ni vas, a ni Zvonka Veselinovića koga sam malopre pomenuo, koji tuče političke neistomišljenike za račun SNS.
Pravo na repliku, Aleksandar Martinović.
Malo je dve minute da se odgovori na ovoliko količinu genijalnih izjava. Evo, sad smo čuli, dragi građani Srbije, da je SNS devedesetih godina bombardovala Srbiju. Ja sam, ako niste znali, predsednik Upravnog odbora Agencije za privatizaciju, koja inače ne postoji već godinu dana. Nego, gospodine Ćiriću, ne odgovori mi juče vaš predsednik poslaničke grupe, hoće li on ili ja podneti ostavku zato što je Balša Božović, jedan od lidera koji, evo, na svu sreću vašu nije napustio Srbiju, rekao – 1.500 zaposlenih zato što je došao investitor koji u Kini ima robove, pa ih traži sada u Srbiji da mu budu jeftiniji nego oni u Kini. Onda, što se tiče „Meite“, kineske kompanije koja je došla u Obrenovac i zaposlila 1.500 ljudi – tamo pokušavate da napravite robovsku snagu. Ostalo je juče u vazduhu ko će da ide u pisarnicu da podnese ostavku, gospodin Ćirić ili ja, pa bih voleo da mi, ne zbog mene, nego zbog građana Srbije, objasnite da li je politika DS da se Kinezi nazivaju robovlasnicima, a građani Srbije koji rade u kineskim kompanijama robovima. Onda ćemo da nastavimo dalje. (Balša Božović, s mesta: Replika.)
Sada zaista, kolega Božoviću, imate pravo na repliku, da objasnite to.
Zahvaljujem. Naravno da u političku penziju treba da ode gospodin koji je malopre govorio, iz prostog razloga što je izrekao neistine. Ja sam rekao da je vlasnik „Meite“ taj koji u Obrenovcu nije otvorio prvo nijedno radno mesto, jer ta fabrika ne postoji. Onog trenutka kada mu Srbija bude dala 100.000 evra po radnom mestu za minimalac, a da se pritom od uslova na konkursu traži da deset sati neko stoji na nogama, kako se zovu ti radnici nego robovi? O tome sam govorio. Ako je gospodinu vlasniku „Meite“ važan posao da cveta u Kini, ne razumem zbog čega je Vladi Republike Srbije stalo da isto takav posao ima i u Srbiji, gde će građani raditi za minimalac, da jedino što se traži od spreme je da neko deset sati stoji na nogama i to sve košta 60 miliona evra, gde Srbija ulaže 40 miliona evra sa nula posto vlasništva. Četrdeset miliona evra za 400 radnika je 100.000 evra po radnom mestu. Mislio sam da znate matematiku i da to možete da izračunate. Nikada nisam pomenuo da su kineski investitori robovlasnici, nego sam rekao da je „Meita“ ulaganje koje od srpskih radnika pokušava da napravi to, a nisu otvorili nijedno radno mesto i pitanje je da li će otvoriti ijedno. To je cela istina. Iz tog razloga, molio bih malopređašnjeg govornika da podnese ostavku zato što je opkladu izgubio. Zahvaljujem.
Povreda Poslovnika, narodni poslanik Milorad Mirčić.
Reklamiram povredu člana 108. stav 1, koji kaže – o redu na sednici Narodne skupštine stara se predsednik, odnosno predsedavajući Narodne skupštine. Mi smo svedoci da ovde već po ko zna koji put i ko zna koji dan zaredom predsedavajući gubi kontrolu kada je u pitanju vođenje Skupštine. Pa da li je to bio predsednik ili potpredsednik, sada nije toliko bitno, koliko je bitna sledeća činjenica. U ovom fingiranom sukobu koji se odvija u skupštinskoj sali između evrounijata mi treba da budemo žrtve. Malo je što smo mi, nego treba i Srbija da ih sluša. Ja vam predlažem, predsedavajući, da napravite pauzu, da pozovete predsednike poslaničkih grupa, da mi ne bi zaredom danima i danima ostajali do kasnih sati i da ova Skupština ne poprimi onaj naziv koji je već narod dao, a to je povampirena Skupština, da poslanici u kasne sate, oko jedan sat raspravljaju. Koga ovde briga šta je neko radio u proteklom mandatu, da li je pio pivo ili nije pio pivo? Ovde je tačka dnevnog reda sporazum između dve države koji se treba odložiti za naredne dve godine, a suština je da se završi autoput. Vi imam osećaj da ste vi potpuno izgubili kontrolu nad vođenjem. Nemojte da mislite da je lično. Kada poslanik iz vaše poslaničke grupe naknadno kaže da je spomenut kolega, bez obzira što ste se vi decidno izjasnili da nije spomenut poslanik, ipak na tu intervenciju dajete mu reč. To je samo jedan od niza primera. Ponovo apelujem na kolege, napravite pauzu, sazovite predsednike poslaničkih grupa, dogovorite se da normalno nastavimo rad ove Skupštine po tačkama dnevnog reda. Hvala.
Kolega Mirčiću, dužan sam da vam dam objašnjenje. U pravu ste da u pojedinim delovima predsedavajući, ko god da je, da li ja ili neko drugi, gubi kontrolu nad vođenjem sednice zbog političkih razlika koje imaju pojedine poslaničke grupe u pogledu na rešavanje nekih određenih problema. Verujte da to nije ništa upereno protiv vas i protiv vaše poslaničke grupe, ovako je bilo i u prethodnom sazivu, kada vaša poslanička nije bila u parlamentu. Pokušavam, nekoliko puta sam i juče davao pauzu i predsednica Skupštine je danas. Ako se sednica uskoro ne vrati u one tokove koji su predviđeni Poslovnikom, budite sigurni da ćemo ponovo imati pauzu. Pravo na repliku ima Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da se više neću javljati za reč. Gospodine Božoviću, shvatite ovo zaista krajnje dobronamerno. Morate da vodite računa o tome šta pričate. Juče ste rekli, citiram – 1.500 zaposlenih zato što je došao investitor koji u Kini ima robove. (Radoslav Milojičić, s mesta: To je rekao vaš kolega iz Obrenovca.) Dakle, juče ste rekli da nije tačno da ovaj kineski investitor ima robove, a lepo su ove devojke zapisale, dakle, stenogram ne vodim ja, nego ove devojke, da kineski investitor „Meita“ ima robove i da je zaposlio 1.500 ljudi. Kaže, druga stvar – 1.500 zaposlenih. Danas vi kažete – u Obrenovcu nije niko zaposlen. Evo, ponovo ću da izvadim stenogram. (Radoslav Milojičić, s mesta: Jel jeste zaposleno?) To vi meni odgovorite. Juče ste rekli da je zaposleno 1.500 ljudi, a danas kažete da nije zaposlen niko. Ako hoćete da budete lider, gospodine Božoviću, ako hoćete da budete lider, ali lider koji će ostati u Srbiji, ne koji će da ode iz Srbije, onda morate da stanete iza svojih reči. Ne možete da kažete da ovo što je zapisano u stenogramu nije tačno. Dakle, ove devojke su to zapisale. Ako je njihov rad nepotreban, gospodine Arsiću, dajte da im damo neki drugi posao, da rade nešto drugo u Narodnoj skupštini, a ne da se na svakih pola sata dve devojke smenjuju vodeći stenogram u koji se unosi svaka reč koja se ovde izgovori, čak i kada nije izgovorena sa govornice. Dakle, vi ste rekli da je kineski investitor „Meita“ robovlasnik koji ima robove u Kini, a sada ih ima i u Srbiji.
Kolega Martinoviću, privodite kraju.
Juče je bilo 1.500 robova, a sada ispada da u Obrenovcu tih robova u stvari nema jer niko nije ni zaposlen.
Tačno je da postoji stenogram. Ja ne bih da idemo dalje sa ovom diskusijom. (Balša Božović, s mesta: Replika.) Kolega Božoviću, dozvolite mi da završim. Ako niste znali, osim stenograma postoji i tonski zapis. Moja preporuka vam je da pređete preko ovoga i da pazite šta govorite. Sada ima pravo na repliku i ministar, pošto ste i njega prozvali. Izvolite, gospodine Vujoviću.
Samo želim kratko. Pokušao sam da budem precizan, ali vidim da ponovo nije shvaćena glavna poruka. Poruka je sledeća – činjenice ne sporimo, ali dinamiku pogledajte. Javni dug se povećavao, ali se od dolaska ove Vlade za kormilo, odnosno ministarstva za kormilo dug ove godine smanjuje za 650 miliona, a u 2015. godini samo 1,2 milijarde se povećao. Prema tome, mi se nalazimo na dobrom putu, spustićemo se ispod 70% i bićemo ubedljivo ispod Mastrihta pre pristupanja Evropskoj uniji, za razliku od nekih zemalja koje su ušle u situaciju sa problematičnim nivoom duga, a Srbija će ući sa nivoom duga koji je ispod Mastrihta. Hvala lepo. (Balša Božović, s mesta: Replika, gospodine Arsiću.)
Nema više niko prava na repliku. Na osnovu člana 104. stav 3, pročitajte, niko više nema pravo na repliku. (Balša Božović, s mesta: Vređate me, a nemam pravo da govorim. Kakav je to način?) Niko vas nije uvredio, gospodine Božoviću, ako je čitao stenogram vašeg govora. (Balša Božović, s mesta: Zašto nemam pravo da govorim kada mi se lično obratio?) Gospodine Božoviću, lično vam se obratio tako što je čitao vaš stenogram. (Balša Božović, s mesta: Ne sme da mi se lično obraća.) Ako je to lično obraćanje [[Balša Božović, s mesta: Imam pravo na repliku.]] Nemate pravo na repliku. (Balša Božović, s mesta: Po Poslovniku.) Po Poslovniku, izvolite.
Član 107, dostojanstvo Narodne skupštine, gospodine Arsiću. Zamolio bih vas, pošto to ne liči na vas, da ne onemogućavate narodne poslanike da kažu nešto što misle samo zato što su pripadnici opozicione političke opcije. To zaista vama ne priliči. Svašta smo imali prilike da vidimo u ovoj Skupštini, ali to još uvek od vas ne. Zato vas molim, kada su neistine u pitanju, a pomenuto je ime i prezime nekog od poslanika, da mu dozvolite da mu odgovori. Ne razumem u čemu je strah i nervoza. Kada sam pominjao vizije društva gde u jednoj viziji postoji građansko društvo, a u drugoj robovlasničko društvo i da mislim da su loše investicije koje od Srbije prave robovlasničko društvo, to sam rekao, a ovo je izvučeno iz konteksta što je gospodin Martinović maločas govorio i to nije istina. Zato vas molim da sledeći put reagujete na način da ne kršite Poslovnik, da mi se gospodin Martinović lično ne obraća u ovoj Skupštini, jer na to nema pravo, a s druge strane da mi dopustite da kažem da je 50.000 lidera otišlo iz Srbije. Nisam rekao članova nekih stranaka.
Razumeo sam gospodine Božoviću, ali znate šta? U poslednjih 20 minuta ako niste mogli to da kažete jedan drugom šta ste hteli, neće vam biti dovoljno ni sledećih 20 sati, a mi moramo da završimo ovu sednicu. Da vam nisam dao prvo na makar jednu repliku, a imali ste mnogo više od jedne, u poslednjih dvadesetak minuta, bili biste u pravu. Povreda Poslovnika Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Osim člana 104. stav 3. postoji i član 27. u našem Poslovniku koji vas obavezuje na to da sednicu vodite u skladu sa Poslovnikom, a ne kako vam padne na pamet, odnosno da vi o tom pravu na repliku ne određujete, ne odlučujete po tome ko je iz vlasti, a ko iz opozicije, nego po tome da li su se ispunili uslovi za repliku o čemu ipak ne možete da odlučujete sasvim slobodno, nego u skladu sa onim što piše u članu 104. Sama činjenica da gospodin Martinović ovde pokazuje da ima problema sa interpretacijom pročitanog teksta, treba malo više da nas zabrine od toga što vi ne date ovde poslanicima pravo na repliku, ali molim vas obratite pažnju da to vaše prvo, da odlučujete da li neko ima pravo na repliku ili nema se ne zasniva na tome da li je neko iz vlasti ili opozicije, pa vam ne odgovara da se čuje nešto što opozicija ima da kaže, nego na onome što piše u ovom Poslovniku.
Gospođice, ili gospođo Jerkov, bez želje da uvredim, upravo ste rekli da kolega Martinović ne zna da čita. (Aleksandra Jerkov, s mesta: Da li ste čuli za pogrešno tumačenje.) Ja sam čitao taj stenogram, a možete da kažete da i ja imam problem. Dobro. Možda neko drugi ima problem, ali u članu 104. kaže – o korišćenju prava iz stava 1. i 2. ovog člana odlučuje predsednik, odnosno predsedavajući Narodne skupštine. Ako je čitanje stenograma uvredljivo, kolege, pogrešno tumačenje. Možda ja pogrešno tumačim, ali smatram da nije bilo osnova za nove replike. Reč ima Nenad Božić. Izvolite.
Hvala. Uvaženi poslanici, predsedavajući, poštovani građani Srbije, prvo predlažem da se vratimo na temu i da pričamo o ovom međudržavnom sporazumu i zbog čega njega, po našem mišljenju ne treba da usvojimo. Smatramo da nismo dobili ovde dovoljno razloga ili uopšte neko objašnjenje zbog čega je taj sporazum dobar i da li je on uopšte u interesu države Srbije. Znači, to je međudržavni sporazum i nema prijateljstva između država, znači, to postoji samo između ljudi. Države imaju interesa i shodno interesima one uređuju svoje odnose i ovo je jedan od tih sporazuma gde se uređuju odnosi države Srbije i Azerbejdžana. Ono što je po nama jako važno, mi ovde nismo dobili nikakve razloge zbog kojih mi trebamo da usvojimo taj sporazum i gde nam objašnjavaju da je to u našem interesu sem toga da treba da se napravi put. Naravno da put treba da se napravi. Mi jesmo za to, samo je upitno to finansiranje tog puta. Postoje razni načini da se put finansira. Da li je to baš ovaj međudržavni sporazum mi nismo sigurni da je to pravi način. Pored toga, mi za pripremu ove sednice sem teksta Sporazuma nismo dobili nikakvu analizu Vlade koja govori u prilog tome da je taj način finansiranja najbolji koji je moguć u ovom trenutku. Naravno da pre četiri godine, mi sad ne možemo raspravljati o tome, na koji način je donet taj sporazum, to je sad svima jasno da su to neke veze koje se izgleda tiču nekih ili privatnih ili već nekih drugih veza i gde smo mi sad postali odjednom prijatelji sa Azerbejdžanom i zbog toga smo potpisali Sporazum da finansiramo izgradnju puta. Ono što je isto jako važno, mi nismo ovde dobili nikakve informacije sem pozivanja na taj izveštaj firme Koridori Srbije gde navodno piše da preko 70% poslova su dobile firme iz Srbije. S obzirom, da je u ugovoru navedeno po tom zajmu da firme iz Srbije trebaju dobiti najmanje 49%. Znači, na sajtu Koridora Srbije ne možete naći nikakav dokument o tom, tamo ima raznih izveštaja, finansijskih informatora o radu, čak izveštaja revizora itd. Međutim, takvog dokumenta nema. Nema ga ni na sajtu Vlade. Ono što bih ja voleo da nam ministar možda objasni, zašto ugovorom i ovim sporazumom nije predviđeno izveštavanje Vlade o tome kako se troše ta sredstva, kojim firmama se to plaća, koje su baš to firme, da li su to firme iz Srbije ili iz nekih drugih zemalja, tj. Azerbejdžana, s obzirom, da je izgleda glavni nosilac radova Azerbejdžanska firma. Znači, vi nas niste u to ubedili, mada vidim da nas i poslanici iz vladajuće stranke, oni izgleda imaju taj izveštaj i ne znam zbog čega taj izveštaj nije podeljen svima nama pa da se svi uverimo u to. To je jako važno baš zbog toga ako se već zajmom finansira taj put, svakako da bi najbolje bilo da ga rade naše firme i da taj novac završi ovde, da ne ode nigde van. Taj argument je po meni ključan, da mi glasamo za taj sporazum. Ovako mislim da nema argumenata za to, to jeste niste nas do sada ubedili, ali ako bi nam to dostavili mogli bi onda o tome to da diskutujemo. Ima još jedna jako važna stvar, da li je taj zajma baš pravi način za finansiranje. Da li ste možda razmotrili, da li postoji neki drugi način za finansiranje, evo recimo sad, vi treba ionako da napravite budžet za sledeću godinu, da li ste možda razmisli o tome da se efikasnije upravlja javnim sektorom. Vi znate da u javnom sektoru imamo firme koji prave milionske gubitke koji su mnogo veći nego vrednost tog celog posla o kome mi danas pričamo. Da li ste možda razmišljali da promenite politiku finansiranja stranih investitora kroz subvencije koje su isto ogromne i da li postoji možda još neki način da se na neki drugi način uštedi novac i da se preusmeri na izgradnju infrastrukture u Srbiji. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Goran Kovačević.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, strašno je teško danas u Skupštini Srbije raspravljati o predlogu zakona za koji objektivno opozicioni političari mogu da govore dva do dva i po minuta. Ovo je strašno jednostavan zakon. Suština ovog zakona je u stvari ratifikacija međunarodnog sporazuma koji je zaključen 2. februara 2012. godine. Zaključila ga neka druga vlada u drugom sastavu. Ratifikovala Skupština Srbije, to je osnov, odatle smo krenuli. Ratifikovala ga Skupština Srbije u nekom drugom sazivu. Uslove kredita definisala neka druga vlada, neki drugi ministar finansija. Kamatna stopa od 4% do 2012. bila je regularna kamatna stopa na finansijskom tržištu. Danas ovo što se dešava je ekonomski izuzetak u istoriji nezapamćen. Kada je niska kamatna stopa zato što FED drži nisu kamatnu stopu na 0,05 i ovo vreme se više neće desiti. Godine 2012. Kada smo ugovarali ovaj kredit sa grejs periodima naravno da je situacija bila potpuno drugačija. Jeste u pravu kada kažete da mi danas ratifikujemo sporazum o 22. septembra 2016. godine, ali u tom sporazumu mi suštinski, ugovoru, zajmu u stvari ništa ne menjamo. Sve ostaje isto. Dakle, ako ratifikujemo sporazum koji je već ratifikovan, problem nastaje onog trenutka zato što nismo povukli sredstva po tom zajmu. Znači, postoji bitna razlika između izvođenih radova i povučenih sredstava i nije sporno da se kasni. Ali, znate da je izvođač radova ušao u posao oko izgradnje koridora tri do četiri meseca od trenutka zaključivanja ugovora. To je takođe vreme koje je otežalo sprovođenje ovog ugovora. Kada se delimične situacije urade, koridorima Srbije, naravno da niko od poslanika sa strane neće ukazati, ostaje 7% od vrednosti ugovora da naknadno posle završene i konačne situacije ostave finansijska sredstva za period realizacije i da garancije koja može da nastane u vezi problema realizacije infrastrukturnog projekta u tom periodu. Nije sporno da će ova sredstva biti povučena u sledeća dva meseca. Ta sredstva će omogućiti državi Srbiji da realizuje i završi infrastrukturni projekat koji je suštinski strašno bitan. Danas se ne postavlja pitanje, kada se postavlja pitanje zašto se kasni u realizaciji projekta od dva meseca, a plaćanje će biti realizovano u novembru mesecu, zašto Srbija kasni sa izgradnjom autoputeva? Govorimo o državi koja nema rešene svoje ključne infrastrukturne probleme, odnosno putne koridore. Četrdeset, pedeset godina, kada su sve ozbiljne evropske zemlje rešile svoje infrastrukturne probleme u oblasti koridora, mi se nalazimo u situaciji da ih danas rešavamo. Kada govore o problemu realizacije, onda u stvari govore o činjenici da je Vlada Srbije u 2015. i 2016. godini učinila najviše na izgradnji autoputeva. Mi danas možemo da čitamo te podatke koji su relevantni – 37 km autoputa izgrađeno je na Koridoru 10, 108 km u prethodnoj godini, do 2018. godine 108 km će biti izgrađeno na Koridoru 10, 50 km na Koridoru 11. Sve to govori da ova Vlada otklanja i premijer Aleksandar Vučić probleme koji su nasleđeni u izgradnji puteva u Srbiji u prethodnom vremenskom periodu. Nije naš problem iz SNS to što imamo nesređenu infrastrukturu. Naš problem je da, ako posle nas, kao i pre nekih vlada koje su bile pre nas, ostane problem u koridorima i infrastrukturi. Ministar Vujović je ovde rekao da mi treba da budemo ponekad i ekonomisti u duši. Gospodine ministre, ovde i ekonomisti postaju političari. Ovde ispravnih ekonomskih stavova ne možete da se naslušate. Problem jeste u opozicionim političarima, poslanicima, ne želim bilo koga da omalovažim kada desničarske političke stranke, koje su na vokaciji to tu, zagovaraju socijalno utopističke ideje u vezi, npr, primarne emisije kojom će se finansirati rast i razvoj, a onda imate problem kada druge političke stranke koje bi po vokaciji trebale da budu u centru govore o pragmatizmu u funkcionisanju države. Tako jedan narodni poslanik, prosto moram da polemišem, govori i kaže da je u redu kada imate projekte, da ti projekti treba da budu uređeni i da budu shvaćeni, a onda treba da raspišete međunarodni tender, što sve inače i ova Vlada Srbije uradi, pa ko pobedi na međunarodnom tenderu, treba da dobije posao. Onda se vratimo na početak, a šta ćemo tu sa domaćim izvođačima? To je prosto besmislica. Hvale ovaj zakon i kažu da je mnogo dobro što 49% usluga ili roba će pružati srpske kompanije, i to je u redu. Kada danas govore o protekcionizmu i favorizacije domaćih firmi, treba da kažu jednu ključnu stvar, a to je da domaće firme nisu na tim javnim tenderima, javnim aukcijama jeftinije od stranih izvođača. Vi možete, nije sporno, da favorizujete i u Zakonu o javnim nabavkama oni su favorizovani, ali ne možete da ih favorizujete preko Zakona o javnim nabavkama. Na kraju, ključno pitanje – ko će to da plati? Da li hoćete vi iz svog džepa da platite srpskog izvođača autoputa skuplje ili će to da plate građani Srbije. Političkog i ekonomskog defetizma, ideje o novim ekonomskim teorijama, originalnim rešenjima u svetu je vazda bilo, i to nije nikakav problem i biće ih, ali normalne i uređene države, kakva Srbija pokušava da bude, razlikuju se, čini mi se, u jednoj stvari zato što poštuju ekonomska pravila i ekonomske zakone. Ekonomija postaje suviše dugo, svi principi postaju suviše dugo. Ne postoji i ne počinje ništa od nas. Ako primarna emisija nikada na svetu, sem u slučajevima kada ste četiri ili pet zemalja koje imaju pravo vučenja, nije dovela do rasta i razvoja, već je uvek dovodila do inflacije, onda neće ni u Srbiji finansiranje iz primarne emisije omogućiti rast i razvoj. Omogućiće iz realne ekonomije. Ministar Vujović je u pravu, ali nije rekao jednu stvar. Godine 2012. u septembru mesecu u trezoru budžeta Republike Srbije nismo imali ni jedan evro. Mlađan Dinkić je u septembru mesecu morao da se zaduži za dve milijarde evra da bi bili uopšte likvidni, i to može da se pripiše SNS, nije nikakav problem. Pobedili smo na izborima i naša je odgovornost da vodimo Srbiju, ali ne treba da nam uzimate za zlo kada kažemo da nismo od vas, od nekih naših predaka nasledili uređenu ekonomski zemlju. Uređujemo je, teško je, teško je penzionerima, svima je teško. Ne treba da verujete ministru finansija, verujte Pavlu Petroviću predsedniku Fiskalnog saveta. Ako ne verujete MMF, u redu, nije sporno. Svetskoj banci, u redu. Ministru finansija, u redu. Pavle Petrović, Fiskalni savet vam kaže da Srbija menja trend. Nije ekonomski idealno, fiskalno smo i dalje u lošoj ekonomskoj situaciji, ali menjamo trend. Znate, kada imate rast i razvoj koji se ne bazira na primarnoj emisiji, kada imate rast i razvoj koji se ne bazira na zaduženju, već imate koliko-toliko mali suficit, onda imate drugačije ekonomiste koji sprovode politiku koja se bazira na čistoj ekonomskoj teoriji i ekonomskim principima, a građani Srbije mogu da odluče na izborima za koga će da glasaju. I ja da budem političar, nije problem opozicije sa ekonomskim parametrima, Pavlom Petrovićem, problem opozicionih političkih stranaka i juče sa istraživanjem javnog mnjenja i činjenicom da se nalaze oko ivice cenzusa, a da SNS sa reformama koje sprovodi, na čelu sa predsednikom Vlade Aleksandrom Vučićem, kažu istraživanja, ima 52% podrške građana Republike Srbije. Ako mislite da mi iz SNS treba da se stidimo zato što u istoriji Srbiji imamo najveću političku podršku, kao stranka i kao premijer, grešite. Mi imamo ideju koju sprovodimo i za koju mislimo da doprinosi boljitku građana Srbije, a izbori i istraživanja javnog mnjenja to samo potvrđuju. Mi danas kada glasamo za ratifikaciju ovog sporazuma nastavljamo put kojim idemo i koji podrazumeva da u spoljnoj politici i u izgradnji autoputa, sprovođenju fiskalne konsolidacije, Srbija ide napred.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milanka Jevtović Vukojičić.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, kolege poslanici i poslanice, poštovani građani Srbije, pred nama je danas Predlog zakona o izmenama i dopunama Sporazuma koji je potpisan između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžan i moj kolega Kovačević, koji je pričao pre mene, upravo je istakao da je ovaj sporazum potpisan 2. februara 2012. godine. Znači, taj sporazum je potpisala vlada koja je tada bila na vlasti. Međutim, SNS i njen premijer Aleksandar Vučić je odgovorna, sprovodi odgovornu državnu politiku i u tom smislu na odgovoran način preuzima obaveze i kontinuitet koji se tiče preuzetih obaveza i potpisanih međunarodnih sporazuma. To je uostalom obaveza odgovornih državnika i obaveza Republike Srbije. Šta je suština ovog sporazuma, odnosno izmena i dopuna sporazuma? Suština je u tome što su predlogom sporazuma odobrena sredstva od 300 miliona evra za izgradnju autoputa na deonici Ljig-Boljkovci, Boljkovci-Takovo, Takovo-Preljina. Ukupno povučena sredstva sada su 79,5%, da bi se pomenuti projekat u potpunosti realizovao i da bi sredstva koja su predložena sporazumom u potpunosti bila povučena, kako bi znači došlo do potpune implementacije projekta neophodno je bilo da se uradi predlog izmena i dopuna ovog sporazuma. Inače, što se same deonice autoputa tiče, moram da istaknem da je ta deonica autoputa u ukupnoj dužini od 40,36 kilometara, da se na njoj nalazi 78 osnova, da se na njoj nalazi 66 hiljada metara kvadratnih nadvožnjaka, da se na njoj nalazi pet tunela. Ali, ono što još želim da istaknem, a što je jako važno za ovu deonicu puta to je da je ona jako značajna sa ekonomskog aspekta, odnosno sa aspekta privlačenja stranih investicija. Ona je jako značajna i sa aspekta upošljavanja naših radnika, jer na ovoj deonici autoputa zaposleno je između 600 i 1.500 naših ne azerbejdžanskih radnika i angažovano oko 400 mašina. Takođe ovaj projekat i konačna realizacija ove deonice autoputa značajna je i sa aspekta rasta naše građevinske industrije, 49% kupovina roba i usluga a ministar je, čini mi se, rekao čak 70% kupuje se u našoj zemlji. Znači, naša industrija građevine naravno da ima koristi. I ono što na kraju želim da istaknem, a što je jako važno za realizaciju ovakvih projekata, to je taj demografski aspekt, šta on znači? Prolaskom autoputa dolazi do oživljavanja života ljudi u svim ovim mestima kroz kojih autoput ovaj kao i drugi autoputevi prolaze pa se autoputevi i čitava saobraćajna infrastruktura, kao što je to bilo u prethodnom režimu, ne sprovodi u krugu dvojke već ide čitavom dužinom Srbije od severa prema jugu, od istoka prema zapadu. To je jako važno da ljudi u ovim područjima, a radi se o poljoprivredno razvijenim područjima, ali i o područjima gde su prisutna ta migraciona kretanja prema većim gradovima Beogradu, Novom Sadu se zaustave i na ovaj način ljudi ostanu da žive i rade u svojim mestima. Ono što takođe želim da istaknem to je da je Ministarstvo za građevinarstvo i infrastrukturu, odnosno Vlada Republike Srbije u prethodne dve godine radila na unapređenju svih aspekata saobraćaja, a to je kako putnog tako i železničkog, tako i vazdušnog ali i vodnog saobraćaja. Kada je u pitanju železnica, moram da istaknem da je rehabilitovano 77 kilometara železničke pruge i to na Barskoj relaciji Beograd – Bar i na relaciji od Resnika do Valjeva. Očekujemo da će ta rehabilitacija pruge i ići do Vrbnice, odnosno do granice sa Crnom Gorom, jer to i te kako mnogo znači za sve građane koji se nalaze na tom vrlo važnom železničkom koridoru. Ono što takođe želim da istaknem to je da Vlada u dve prethodne godine mnogo učinila i na planu razvoja vazdušnog saobraćaja pa je „ER Srbija“ povećala obuhvat vazdušnog saobraćaja, povećan je za 40%. Ali, ono što je još gotovo važnije od toga, to je da je u okviru čarter saobraćaja prihod za 2015. godinu iznosio 15 miliona evra, to je u odnosu na 2014. godinu 60% više, u odnosu na 2013. godinu 200% više, znači ostvaren je prihod iz čarter saobraćaja. Na kraju moram još nešto da kažem. Bezbednost putnika i svih učesnika u saobraćaju i te kako važna. Poboljšanjem infrastrukture, poboljšanjem putnog železničkog vazdušnog, vodnog saobraćaja ostvaruje se i ona svrha koja je vrlo važna za život građana, a to je bezbednost i sigurnost na svim putevima. Srbija je zemlja u kojoj se radi i gradi. SNS nema dilemu i u danu za glasanje podržaće predloženi sporazum. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Goran Ješić. Izvolite.
Hvala.
Sledeći je narodni poslanik Srbislav Filipović.
Prvo, moram da kažem da sam sretan što poslanici vladajuće koalicije hvale ovaj projekat koji je realizovao i viziju ovog projekta koji je realizovala Vlada u kojoj je Demokratska stranka imala svog premijera i većinu. Te, eto nema teških reči, ovog puta u parlamentu oko ovih stvari. Što se tiče, pre svega vama se obraćam gospodine predsedavajući i predsednici Narodne skupštine koja nažalost nije ovde, ja mislim da se poslanicima igrate ping-pong ovde. Prošle nedelje smo imali temu, a to smo čuli danas nekoliko puta kada je bila tema za ministra Vujovića, pa su nam poslali ministarku za lokalnu samoupravu i državnu upravu, danas ja mislim da je ministar Vujović i te kako kompetentan da priča o ovome, ali je ovo jedna ozbiljna tema gde mora da bude prisutna ministarka koja je najavljena. Mislim da ubuduće obaveza Vlade kada predloži izvestioca u Skupštini mora da bude insistiranja od predsedavajuće i predsedavajućeg parlamenta da te osobe moraju biti ovde. Nažalost moramo da pričamo samo sa ministrom Vujovićem, a nije samo njegov resor ovo. Pitanje samog trenutka dolaska predloga ovog zakona pred poslanike u parlament i sam ministar je rekao šest meseci. Od aprila meseca tehnička Vlada nije mogla da usvoji i da nismo znali da taj sporazum treba da se ratifikuje u parlamentu. Ja nisam pravnik ali toliko znam da ako je po prvoj proceduri gospodine ministre, bio u ovom parlamentu taj zakon, potpuno je razumljivo da će izmene i dopune tog istog zakona morati biti ratifikovane u parlamentu i neobjašnjivo je zašto kasnimo šest meseci sa ovim zakonom danas u parlamentu. Po hitnom postupku posle šest meseci. Ono što jeste najveći problem a što verovatno vi kao ozbiljan ekonomista ne biste dozvolili da vodite firmu, da vam neko dođe sa predlogom izmene i dopune ugovora kojim se obavezujete da platite neke penale zato što sredstva niste povukli, a to u ugovoru osnovnom član 31. stav 1. piše, ako sam dobro razumeo da ćemo platiti zateznu kamatu na ne povučena sredstva u visini 0.5% godišnje, odnosno 1% na ove dve predložene godine, što je negde oko 600 i nešto hiljada evra, ako sam dobro razumeo, ako je ostalo oko 60 miliona da se povuče. Valjda bi tražili vi kao ozbiljan ekonomista i neko ko upravlja sa firmom da se dostavi bilo kakav izveštaj o stanju poslova koji se dešavaju na projektu koji vodite. Ja sam očekivao da ćemo ovde dobiti makar jedan opisni izveštaj u kojoj je fazi projekat o kojem mi danas donosimo odluku, a očekivao sam da ćemo danas pred nama imati odgovore na pitanja koja je ministarka otvorila o tim čuvenim tunelima, da znamo ko su izvođači radova, da znamo procenat završetka radova i da znamo konačno, pošto smo se približili kraju ovog projekta kada će ovaj projekat biti okončan i kada će taj projekat dobiti upotrebnu dozvolu? Nakon toga možemo da pričamo o tome, u ovom trenutku da li ćemo da produžimo ili nećemo. Ne, mi dobijamo šturi predlog zakona i ono što je vrlo neverovatno, posle gotovo sedam meseci Skupština ne radi, mi dobijamo sve neke patrljke od zakona, očigledno da Vlada ima važnija posla nego da se bavi onim što je njen posao, to je da šalje predloge zakona da rešimo makar neke probleme u ovoj zemlji. Postoji izveštaj koji smo našli na vašem sajtu, a to je plaćene provizije na nepovučena sredstva od 2008. godine pa do decembra 2015. godine, i ono što mene brine, a vi ste postavili pitanje u nekom trenutku, odnosno konstatovali ste da niko nije odgovoran za ovih 600 hiljada evra, koje ćemo morati naknadno da platimo, ili za recimo sredstva koje je javno preduzeće EPS rezervisao, a nije povukao projekte za brojila, naknade koje smo platili, odnosno penale koje smo platili u 2013. godini - 200 hiljada evra, u 2014. godini - 200 hiljada evra, u 2015. godini - 200 hiljada evra. Onda opet EPS projekat za male hidroelektrane 225 hiljada evra - 2013. godine, isto toliko 2014. godine, pa nešto malo više 2015. godine. Možemo da idemo redom. To je spisak koji je dosta dugačak gde se naznačuju sva sredstva koja nisu povučena i koliko smo penala platili na ta sredstva. Recimo, vrlo interesantno „Železnica Srbije“, za projekt vozna sredstva višedelna platili smo penale 457 hiljada 2013. godine, pa 400 hiljada evra 2014, pa 280 hiljada 2015. godine. Opet „Železnice Srbije“ za Koridor 10 gotovo 500 2013. godine, 418 hiljada evra – 2014. godine, 377 hiljada - 2015. godine. Opet „Železnice Srbije“ za rehabilitaciju pruga 581 hiljada – 2013. godine, 475 hiljada- 2014. godine, i 475 hiljada 2015. godine. Taj spisak je podugačak za sredstva od IBRD, za sredstva od kineskog kredita, za sredstva od azerbejdžanskog kredita itd, itd. Tako da dolazimo na 28 miliona evra penala koje smo platili samo u periodu od 2013. godine, odnosno kraja 2012. godine do današnjeg dana, odnosno do 31. decembra prošle godine. Za to neko mora da bude kriv. Neko mora da bude odgovoran zašto ne realizujemo projekte u dinamici koja je neophodna da to uradimo i moramo da znamo zašto kasnimo. Nismo danas dobili odgovor - zašto kasnimo sa ovim projektom koji je mogao biti završen? Kišni dani nisu izgovor. Morali smo da dobijemo izveštaj nadzora, morali smo da znamo o čemu mi ovde danas raspravljamo. Ono što jeste fakat, to vam je najbolje ogledalo situacije posle poplava. Evropski partneri, EU i druge zemlje iz sveta odobrile 160 milina pomoći za rehabilitaciju u poplavljenim područjima i za odbrambene bedeme na teritoriji Republike Srbije, a onda vaš koordinator Marko Blagojević potroši svega 46 miliona evra. To znači, da prosto, ne znamo, nemamo projekte i ne možemo da realizujemo ta sredstva. To je dokaz i sa ovim današnjim prolongiranjem kredita koji je danas pred nama. Ono što vas treba da brine, pre svega, i nas sve i građane Srbije, pokušavate svuda da uštedite maksimalno, a s druge strane vam četiri miliona evra „Železnica“ prospe zato što nije povukla sredstva. Ko je taj direktor „Železnice“, ko je predsednik upravnog odbora, ko je resorni ministar i kada će da odgovara zbog toga. To su pitanja koja nas ovde interesuju. Naravno da je važan taj koridor, i naravno suštinski je važan svaki kilometar puta koji se napravi, ali ću vas za kraj podsetiti da i sami ste spominjali koliko je dugačak proces od idejnog projekta, eksproprijacije, prostornog plana itd, itd, realizacija projekta, da ova Vlada posle četiri godine započne jedan ozbiljan projekat, da bi neka druga Vlada za sedam ili osam godina da radi na tim projektima. Sve projekte koje danas realizujemo realizujete iz perioda koji su pripremljeni pre četiri godine. Počnite da radite ono što je jako važno, a to je da završavate ove projekte, da ne gubimo sredstva, i sa druge strane pokažete sposobnost i viziju da otvorite nove projekte koje nećete vi sigurno završavati, ali neka druga vlada to hoće. Hvala vam .
Reč ima ministar Dušan Vujović. Izvolite.
Želim samo kratko da pojasnim o čemu se radi. Prvo, potpuno se slažem sa zahtevom ili predlogom da postoji odgovornost za upravljanje svim sredstvima uključujući upravljanje sredstvima koja su angažovana, a nisu povučena, to može da se zove naknada za nepovučena sredstva. Nekada se to zvalo interkaralna kamata, to može da se zove na razne načine, ali je činjenica da plaćate zajmodavcu razliku između optimalnog plasmana i držanje tih sredstava u likvidnoj formi. Znači, on mora po planu korišćenja sredstava kredita da drži ta sredstva u likvidnoj formi. Samim tim ostvaruje manji prinos na ta sredstva. Dok ih ne povučete i ne počnete da plaćate punu kamatu on vam naplaćuje tu interkaralnu kamatu. Paradoks je da u stvari na tome možete da uštedite ako je recimo planirano da sredstva povučete 1. juna, a vi ih povučete 31. decembra, vi ćete uštedeti šest meseci kamate, što je u konkretnom slučaju 3,5% jeftinije pod uslovom da funkcija projekta ne kasni. To može da se dogodi pogotovo u posebnim tranšama kredita. Znači, ako vama ipak nešto stigne na vreme i projekat tek na kraju se vidi. Ako je nešto stiglo na vreme možete na interkaralnim kamatama da uštedite pošto vam se smanjuju, vama interkaralne kamate rastu. Ova četiri miliona koja ste izračunali, pitanje je da li smo uštedeli na osnovnoj kamati ili ne. Najverovatnije nismo jer tu postoji problem kada krediti kasne, onda otkazujemo sredstva. Znači, plaćate interkaralnu kamatu i na kraju to uopšte ne iskoristite i to je taj problem sa sredstvima koja se loše planiraju, projekti nisu spremni itd. Tema je posebna tema, ali je glavni problem u tome što mi u našem budžetskom sistemu nemamo sistem kažnjavanja. Kada budemo prešli na programsko budžetiranje, u dublje programsko budžetiranje onda će biti jasno kako to planiramo, kako to realizujemo. Imaćemo pokazatelje da oni koji su za to nadležni budu odgovorni za rezultate i zato očekujem vašu podršku kada budemo prelazili na taj sistem planiranja budžeta i njegovu realizaciju da to uključimo. Primedba je potpuno na mestu i primer je dobar, ali ne mora da znači u međukoraku. Vraćam se na jedno jako važno pitanje ovde. Dobro ste konstatovali – potpisano je februara 2012. godine, ratifikovano je u maju, postalo je efektivno maja 2012. godine pre izbora, pre završetka ovih izbora predsedničkih i parlamentarnih, pre formiranja Vlade. Mi praktično produžavamo. Znači, ovo nije novi ugovor, ovo je samo izmena samo u jednom članu koji se odnosi na rok korišćenja sredstava. Ekonomska alternativa za nas ovde je da zaustavimo ovo, da ne bismo plaćali penale. Ako bismo išli na poništavanje ugovora sa glavnim izvođačem onda bismo morali da platimo penale. Znači, alternativa za nas prava i jedina alternativa je da iz budžeta to platimo. Pa sada vi vidite, iz budžeta da platimo tih 62 ili 61,5 milion, koliko je tamo ostalo neizvršenih radova ili da ovo ratifikujemo. To je realna ekonomska dilema. Radovi su izgleda izvršeni 20 i nešto miliona preko onoga, a konačno stanje ćemo saznati čim ovo završimo. Vrlo je moguće da ćemo završiti sve do kraja ove godine kao što se planira i vrlo je moguće da je ovaj rok koji predlažemo više nego dovoljan da se to završi jer to nas ništa ne košta u ovoj situaciji. Prema tome, mi ako završimo ranije, mi ćemo ranije povući sva sredstva. Ako ostane neka ušteda, taj ćemo deo poništiti sredstava. Nećemo nastaviti da plaćamo ovaj kredit. Znači, situacija je u stvari mnogo jednostavnija nego što se misli. Što se tiče planiranja kvaliteta, problema i ostalo, to je pitanje drugačije neke analize. To je pitanje drugačijeg izveštavanja i svega ostalog. Moj predlog je i tu podržavam sve koji su to rekli da idemo na fokusirano, dublje i preciznije izveštavanje o svim projektima tako da vi znate i da mi znamo gde smo, koje probleme imamo, gde kasnimo i zašto kasnimo i kada možemo da očekujemo rezultate, a to je najvažniji deo, da nama projekti kasne i zbog toga što kasne projekti stoje pare blokirane. Najveća šteta je propušteni rezultat. Imate te autoputeve čuvene iz polja u polje. Tu niko ne prolazi. Godinama stoje plasirane stotine miliona evra, a mi puteve ne koristimo. To je propuštena ekonomska dobit. Propušteno ušteđeno vreme da ljudi mogu da stignu odavde do Čačka i ja sam letos išao četiri i po sata Beograd – Čačak. To je izgubljeno vreme svih nas, sati i sati su tu izgubljeni. To je nešto što će pomoći srpskoj privredi, što će pomoći dovoženje ljudi do mesta gde je potrebno da budu tog dana u to vreme. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Katarina Rakić. Po kom osnovu? (Katarina Rakić, s mesta: Ovlašćena sam.) Ne može. Na kraju. Ne možete, ne možete. Reč ima narodni poslanik Srbislav Filipović.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, zakon koji je danas na dnevnom redu je zakon koji ću ja svakako podržati kao narodni poslanik Srpske napredne stranke i koji će podržati sasvim sigurni i drugi poslanici naše poslaničke grupe. Ono što je jako važno da kažem na početku, to je da mene raduje jedna uzlazna putanja kojom idu naši odnosi sa Republikom Azerbejdžan. Ovde je danas bilo i reči o Azerbejdžanu koje ne idu u prilog jačanju naših dobrih odnosa, naše saradnje i naše ekonomske saradnje pre svega, koja je važna za budućnost Srbije, koja je važna za nova radna mesta i koja je važna za građane Srbije. Radi istine, radi interesa građana, radi interesa i naših dobrih odnosa sa Republikom Azerbejdžan, važno je da kažem da ta država od koje smo mi ušli u proces pozajmice i u kredit, jeste država koja je u prethodnih 10 godina u svojoj zemlji imala investicije od 190 milijardi evra, država u kojoj je nezaposlenost na nivou od 5%, država u kojoj je javni dug na nivou od 8% BDP-a. To su činjenice koje govore o tome kakvu ekonomsku politiku ima, kako napreduje Republika Azerbejdžan i zašto možemo i neke pozitivne stvari da naučimo od Azerbejdžana. Takođe, oblasti u kojima mi možemo da jačamo saradnju sa Azerbejdžanom su i poljoprivreda, vojna industrija, energetika i razvoj naše infrastrukture. Danas upravo i govorimo o razvoju naše infrastrukture i zašto su ti putevi važni, zašto ih nema i zašto ih nije bilo od 2000. do 2012. godine, pa i od 90-ih godina na ovamo. Zašto je važno da imamo te puteve i zašto je važno i ovaj autoput da se završi? Zašto je važan Koridor 10, 11. itd? Pa, važno je zato što onda idu nova radna mesta. Nema investicija ako nema infrastrukture. To je ono što je osnovno za otvaranje novih radnih mesta. Nema boljeg života bez puteva. Onda kada Srbija bude isprepletana mrežom autoputeva, tada će još brže biti otvorene fabrike širom Srbije, a i sada se otvaraju. Uspeli smo i da smanjimo stopu nezaposlenosti, što nikome za prethodnih 20 ili 25 godina nije pošlo za rukom. To je dokaz toga da je politika, ekonomska politika Srpske napredne stranke i Vlade koju vodi Aleksandar Vučić dobra za građane Srbije. Ali, zašto nije bilo puteva u Srbiji? Zašto su naša sela ostala zapuštena? Zašto su domaćinstva napuštena širom Srbije? Zato što tih puteva nije bilo. Nije bilo infrastrukture. U većem delu Beograda kanalizaciju nisu uspeli da sprovedu u 21. veku. U nekim opštinama u Srbiji deca nemaju vodu svakog dana. Zar time da se ponose? Da li time treba da se ponose oni koji su vodili ovu zemlju, ne samo 2000. godine, nego i pre? Je li to za ponos? Ne bih rekao. Da nam pričaju o ekonomiji, o biznisu, mogu ljudi koji su se ostvarili u tome, ali ne baveći se politikom, ne koristeći svoje političke veze kao privilegiju, već oni koji su uzeli kredit, napravili projekat, otvorili svoju firmu. Ali, gospodi koja su vodila Vojvodinu do ove godine, koja su vodila Srbiju do 2012. godine, je svega uvek bilo malo, pa su vlast koristili radi sticanja ličnih privilegija, dok je Srbija sve više tonula u dubiozu. Jedan primer bahaćenja, bezobrazluka, iživljavanja nad građanima Vojvodine i Srbije, jeste i primer, a koji se vrlo lako može dobiti, svako ko to hoće može da pronađe, na sajtu Agencije za privredne registre sam imao priliku da pogledam firma „Milk Repablik“, čiju su osnivači gospodin Goran Ješić, bivši potpredsednik Vlade Vojvodine, bivši pokrajinski sekretar, i gospodin Goran Antić, kum ili ujak, šta već dođe bivšem direktoru DS-a Beslimiju. Sve kumovi, rođaci i prijatelji. Ta firma, evo, mogu i građani Srbije da vide, jeste snabdevala Klinički centar u Novom Sadu mlečnim proizvodima. Reći ću vam još nekoliko stvari. Gospodin bivši potpredsednik Vlade AP Vojvodine ima udeo od 45% u toj firmi, sa osnivačkim kapitalom koji je on uneo 450 dinara, a inače je negde oko 1000 dinara ukupan osnivački kapital. Ta i takva firma, sa tim i takvim vlasnicima, mislim da nikako nije mogla da snabdeva Klinički centar. I to je primer jednog slučaja. Sada će neko da kaže da to nije vezano za temu, ali jeste vezano za temu, jer mi zbog takve politike i takvog odnosa prema parama i građanima ove zemlje nemamo puteve. Iz tih razloga npr. u Uzovnici nema puta do sela, ljudi napuštaju svoja sela i odlaze odatle. Iz tih razloga su mladi napuštali Srbiju, jer si morao da budeš rođak potpredsednika neke vlade, sekretara, šefa kabineta ili nekog drugog, da bi mogao da zaradiš novac. Pošto ogromna većina građana nije bila u toj situaciji da bude u rođačkim i kumovskim odnosima sa oligarsima iz prethodnog režima, ta većina građana je bila osuđena na to da trpi, da bude ugnjetavana, da im se seče struja, da nemaju kanalizaciju, da nemaju vodu, da nemaju puteve, da nemaju budućnost, da nemaju radna mesta. Dok su neki, naravno, pili više stotina flašica piva, dok im je sve bilo zabavno i smešno, mi smo živeli sve gore, sve teže, bez ikakve perspektive. Danas možemo da se pohvalimo time da je Vlada koju vodi Aleksandar Vučić uspela do te mere da preokrene stvari u Srbiji, da se više puteva gradi i urađeno je nego u vreme Josipa Broza. Nijedna vlada u prethodnih 60 godina nije toliko puteva i autoputeva izgradila koliko je uradila Vlada koju vodi Aleksandar Vučić. Do kraja mandata ove Vlade će biti urađeno kompletno sve što se tiče autoputa na Koridoru 10 i 11 i obnovljeno negde oko 1100 kilometara puteva u Srbiji. Dakle, 1100 kilometara. Voleo bih da neki drugi koji su vodili ovu zemlju pokažu gde su to uradili 100 kilometara autoputa. Ne 1100, nego 100 kilometara autoputa za 12 godina vlasti ili za 20 godina u Vojvodini. Gde? Šta su to uradili? Ako su tako dobro vodili ekonomiju Vojvodine i ako su tako građani bili zadovoljni njihovim znanjem i umećem, ja se onda pitam zašto su građani u 95% opština u Vojvodini dali podršku Aleksandru Vučiću i Srpskoj naprednoj stranci? Zašto? Ako ste tako dobro vodili Beograd, kakvu ste podršku onda dobili u Beogradu kada ste izgubili na 15 od 17 opština? Pa, i na Starom gradu ste izgubili na republičkoj listi, i to ubedljivo, bili ste treći. Čak i ovi što im je malo bilo, bili su drugi. Tamo su bili treći. Drago mi je što je jedan od prethodnih govornika iz te nezasite opozicije, koja bogu hvala nikad više neće biti na vlasti, citirao nesvesno ili svesno moje obraćanje od prekjuče, kada sam rekao da građani Srbije nisu ni naivni, ni blesavi, ni ludi. Naš narod je vrlo pametan, kada daje podršku i kada daje glas pogleda koliko ste puteva uradili, koliko ste škola obnovili, kakve ste toalete deci ostavili u tim školama, kakve vrtiće, kako se zapošljava, koji je nivo korupcije, zaposlenosti, nezaposlenosti. Ljudi to sve izmere, sačekaju dan izbora, uzmu svoju porodicu za ruku, odu na biračko mesto i zaokruže SNS, a na sledećim izborima pošalju konačno na smetlište političke istorije one koji su danas opozicija i koji imaju, eto, jedva se sastave u ovoj Skupštini njih malo da sedne. Neki čak ne znaju ni ko im je predsednik stranke, neki izvode performanse, a drugo ne znaju. Siguran sam da građani Srbije danas koji gledaju ovaj prenos znaju jako dobro da ocene rezultate i znaju da ocene ko je kako i šta radio u prethodnom periodu i da, kada dođe vreme nekih sledećih izbora, procene da li je kredit i saradnja koju danas nastavljamo sa Azerbejdžanom realizovana, nije ili jeste ili kako, i da tad na pravi način daju sud o onome o čemu smo mi govorili danas i onome o čemu ćemo govoriti i narednih meseci i godina u ovoj Skupštini. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Branka Stamenković, po Poslovniku. Izvolite.
Hvala. Član 106. stav 1. Opet smo otišli daleko od dnevnog reda. Predsedavajući, molim vas, znam da već danima radimo do duboko u noć, da koncentracija pada, ali ovim nereagovanjem samo pogoršavamo stvari. Ako već neko zine da proziva šta neko nije, kako je ostavio u ovom stanju ili u onom stanju, što je potpuno mimo dnevnog reda, onda bi mogao da kaže i šta je on za poslednje četiri godine uradio da to stanje promeni. Hvala.
Koleginice, pošto sam se za ovih nekoliko godina svega i svačega nagledao u ovom parlamentu, mogu da kažem da je kolega Srbislav Filipović bio u temi. Svaki poslanik ima pravo da na svoj način kaže, brani i obrazlaže neki zakon. Ta pravila nisam ja izmislio, niti želim da ih menjam, a nemojte ni vi, jer nismo mi baš toliko nepismeni da ne znamo šta je u temi. Da li želite da se Skupština u danu za glasanje izjasni o povredi Poslovnika? (Da) U redu. Reč ima narodni poslanik Goran Ješić, pravo na repliku.
Hvala, gospodine predsedavajući. Ne znam koja je tačno tema, da se bavite svojom strukom, ali to nije ni tema, niti želim da odgovaram izvesnom preko puta. Ono što mene više interesuje, ministre, niste mi odgovorili na pitanje koje mene vrlo interesuje, bilo je fokus moje diskusije, a to je – da li bi vi stvarno prihvatili da bez izveštaja o stanju na radovima, bez izveštaja nadzora prihvatite ovako kao što smo mi danas dobili ova dokumenta u parlamentu? Hajde da se uozbiljimo malo. Slažem se sve sa vama da morate da pooštrite fiskalnu kontrolu. Konstatovali smo zajedno da imamo bačene pare za nerealizovane projekte, konstatovali smo da ćete dobiti podršku za projektno finansiranje apsolutno, ali šta ćemo da uradimo sa 28 miliona evra, koje u ovom trenutku imamo problem i da vidimo na koji način da ovakve stvari se više ne dešavaju, da znamo šta je to tačno o čemu mi danas raspravljamo. I vi i ja nagađamo koliko je izvršeno radova, ne znamo ni koliko treba da se plati, ne znamo ni koji su to procenti i ne znamo datum kada će se izvršiti tehnički pregled tog objekta i kada će biti kao finalni dokument izdata upotrebna dozvola. To je ono što treba sve nas da interesuje kada se priča o ovoj temi. Hvala vam. Molio bih za odgovor.
Hvala. Reč ima ministar Dušan Vujović. Izvolite.
Znači, u obrazloženju ovog predloga izmena Sporazuma je napisano da je sa stanjem u julu povučeno, nemojte da me terate da govorim do poslednje cifre, 238 miliona evra, od predviđenih 300 miliona kredita, odnosno 308 miliona sve zajedno kredita. Napisano je da je spremno za naredno povlačenje onog momenta kad sredstva kredita budu ponovo raspoloživa narednih 20 i nešto miliona i da se očekuje da će do kraja izvođenja radova sva sredstva kredita biti iskorišćena. Procedura kako se ispostavljaju situacije, procedura kako se sredstva prebacuju glavnom izvođaču radova, procedura kako se sa tog njihovog računa sredstva prebacuju podizvođačima je već ustaljena, dogovorena ranije i da to ne utičemo. Znači, Ministarstvo finansija je nadležno samo da verifikuje da svota iskorišćenih sredstava kredita bude pravilno proknjižena na osnovu dokumentacije koja je prošla proveru i prihvaćena je jer to mora da se verifikuje kao povećanje našeg duga. Znači, to je specifična situacija kod ovakvih kredita koji su izvozni krediti, pošto u Srbiju ne dolazi ukupan iznos sredstava kredita, nego se on direktno isplaćuje korisniku, a on isplaćuje firme koje su podugovarači. Iz tog istog izvora sam citirao cifru od 70% sredstava kredita koji su prebačeni do te svote od 238 miliona firmama koje su podugovarači iz Srbije. Pominjali su se tzv. nepredviđeni radovi, ali ugovor jasno govori da nepredviđeni radovi ne ulaze u tih 300 miliona, tamo postoje neke rezerve cenovne i količinske rezerve, ali će morati da budu pokrivene iz budžeta. Znači, ugovor kaže da svi radovi koji prevazilaze vrednost od 300 miliona evra, naravno, ponovo uz odgovarajuću dokumentaciju, verifikaciju itd, će biti ispostavljeni nama na plaćanje. To je suština stanja. Znači, oni kažu da nema razloga da se vrši tzv. poništavanje dela sredstava kredita, znači da je realno da će iskoristiti svih 300 miliona i da će to biti urađeno najdalje u ovim rokovima koje ovde predviđamo, a predviđaju i mnogo brže rokove efektivnog povlačenja tih sredstava kredita. Procedure kako se to radi nisu smišljene u ovom projektu. To su standardne procedure koje su primenjivane u svim sličnim projektima u prošlosti i one se ponavljaju. Znači, to je procedura ko izvodi radove, ko podnosi dokumentaciju, ko kontroliše. Kontrolu i nadzor rade koridori. Ovde je bilo razgovora mnogo o tome da li su radili oni nezavisno javnu nabavku za to ko vrši nadzor. Oni su ovlašćeni da vrše nadzor. Prema tome, ta mogućnost koja je ovde korišćena, to je nešto što vi možete da postavite kao pitanje, to je ovde iskorišćeno, očigledno, u okviru nadležnosti koje Koridori Srbije imaju. Do sada niko nije sporio da su dokumenti neadekvatni i niko nije sporio da su ti dokumenti osnova za plaćanje. Pitanje je samo bilo kojom brzinom se plaćanje vrši, povlačenje sredstava kredita od banke u Azerbejdžanu do glavnog izvođača i prebacivanje tih sredstava podizvođačima u Srbiji. Hvala lepo.
Hvala. Sledeća je Sonja Pavlović, a neka se pripremi Zoran Bojanić.
Gospodine Vujoviću, nasloniću se na vaš odgovor koji ste dali kolegi Vesović Draganu na pitanje koje je postavio. Da je potrebna bolja i pouzdanija priprema projekata. Moram da vam kažem da u Zakonu o planiranju i izgradnji je potpuno definisana procedura pripreme projekata i da je zakon doduše manjkav, ali da bi bilo mnogo manje manjkav kada bi se ta procedura sprovodila. Zašto ministarstvo koje je donelo zakon ne sprovodi taj zakon u potpunosti? Ja to zaista ne mogu da shvatim. Iz tog razloga, između ostalog, smatram da je nedopustivo što ministarka gospođa Zorana Mihajlović nije ovde prisutna. Ali, eto, ovog puta ćemo za vas, između ostalog, imati neka pitanja na koja ćete možda pokušati da odgovorite ili ćete proslediti, a mi ćemo dobiti odgovore, pa ću krenuti od početka. Krivac zašto smo mi ovde je u stvari potvrđivanje predmetnog sporazuma, a krivac je ministarstvo na čijem je čelu gospođa Mihajlović. Politika kojom ona vodi to ministarstvo je pogubna za domaće graditeljstvo. Znači, cela jedna privredna grana je poklonjena stranim graditeljima, ostavljajući tek mogućnost domaćim izvođačima da budu vazali, ponoviću još jednom, vazali u sopstvenoj državi. Doduše, to nije počelo od ministrovanja gospođe Mihajlović. Moram da kažem da su pre ove azerbejdžanske firme ovde poslovali i „Alpina“, koju smo pomenuli, i „Štrabag“ još uvek posluje, i „Por“ i sve te ostale firme, ali praksa kaže, a ja dolazim iz prakse u kojoj sam već 30 godina, da je stanje na terenu neizdrživo za domaće graditeljstvo. Kome je bio cilj i zbog čega se to desilo da domaći građevinski radnici postanu jeftina radna snaga, kao da su iz zemalja trećeg sveta, a da nas pri tom neko ubeđuje da je to dobro za naše graditeljstvo, ja to zaista ne mogu da shvatim? Ako posmatramo ovaj Sporazum o kome smo se mi, odnosno predsednik naše poslaničke grupe je već izjavio da se mi ne slažemo sa njim, a, naravno, ja se ne slažem sa njim, ali ako bi njega posmatrali, mi bi mogli da kažemo da je Republika Azerbejdžan napravila jedan dobar posao, što ne bih mogla da kažem za Republiku Srbiju, za koju smatram da je napravila jedan veoma poguban posao za naše građevinarstvo i od građevinskih radnika, kao što sam već rekla, napravila tržište jeftine radne snage. Paralelno sa tim, mogu i gospodinu Filipoviću da odgovorim da ovo ne odgovaram kao neko ko je samo u politici, nego neko ko dolazi iz prakse, i ako slušate poruku nekog ko dolazi iz prakse, vi morate shvatiti da vaši zakoni, sporazumi, pravilnici, u praksi ne funkcionišu. Ako hoćete da pričate o graditeljstvu koje treba podići i napraviti projekte koji će da podignu građevinarstvo, onda radite na rehabilitaciji domaćeg graditeljstva, nemojte to poklanjati stranim firmama. Sve ovo što sam izrekla može da bude i jedna posebna rasprava. Ono o čemu smo mi ovde najmanje raspravljali, a što smatram da je, nažalost, gospodine Vujoviću, i ovo mislim da je pitanje za gospođu Mihajlović, ali vi pokušajte da mi odgovorite, znači, dve osnovne stvari su u pitanju – ko snosi krivicu za probijanje rokova na izgradnji Koridora 11? Krivica su u graditeljstvu vrlo jednostavno određuje. Znači, imamo projektanta, revidenta, izvođača, nadzor, investitora. U tom nizu, neka ekspertiza će vrlo pokazati ko je krivac. Jer, mi zbog tog krivca sedimo ovde danas i pričamo da li treba da potvrdimo Sporazum. Mi smo zbog tog krivca probili rok. Ne mogu svi da razbiju prozor, samo je jedan đak razbio prozor. U ovom nizu, neko je kriv i on treba da snosi posledice zbog toga. Druga stvar koja mene veoma interesuje – da li su sredstva od zajma, koja nisu utrošena, znači, čula sam da je utrošeno negde oko 74-75%, takvu sam informaciju dobila, nemojte me držati za reč, znači, ostalo je nekih 25-30% neutrošenih sredstava, da li su to dovoljna sredstva za završetak radova na deonici Ljig-Preljina? Ta deonica jeste zahtevna, ima 40,36 km, puno nadvožnjaka, puno tunela, sve je to u redu, ali, da li mi nismo prebacili, mi nemamo okončane situacije, to je jedna koleginica lepo rekla, nemamo presek, nemamo realizaciju. Zato ja smatram da mi pričamo o nečemu unapred, znači, potvrđujemo nešto što ne znamo - ko je krivac za to što moramo da produžimo rok, i ne znamo da li su sredstva koja su ostala dovoljna da završimo to nešto što produžujemo? Još jedno pitanje, konkretno za vas. U svemu ovome, šta nama može biti garancija? Hipotetički, a vrlo verovatno će se i to desiti, jer vladajuća većina je ovde zaista većina, da ćemo izglasati ovo u smislu u kome vladajućoj većini odgovara. Koju mi garanciju imamo da nećemo do 2018. godine imati još jednu potvrdu potvrde potvrđenog sporazuma? Šta je nama garancija da mi 2018. godine, oktobra meseca, nećemo isto to pričati što pričamo sada i produžavati taj rok? Jer, evo, sad će i Zakon o visokom obrazovanju, kao i o ovim večitim studentima. Znači, to su odgovori koje ja očekujem od vas. Nisam zadovoljna, zaista, i ne znam da li iko može da bude zadovoljan što ministarka Mihajlović ovde nije. Ona duguje svima koji su ovde prisutni odgovor na set pitanja, i to svakom pojedinačno poslaniku, kao i građanima Srbije koji, u krajnjem slučaju, plaćaju sva ta produžavanja, kašnjenja i sve greške za koje mi nikad nećemo definisati krivce. Hvala vam najlepše.
Hvala. Pre nego što vam dam reč, hoću da vam kažem jednu izuzetno dobru vest za našu državu i želim da u svoje ime i svim građanima Novog Sada i Srbije čestitam na još jednoj izuzetno lepoj pobedi, ovog puta na polju kulture, a to je vest koju sam upravo dobila iz Brisela, da je grad Novi Sad izabran u finalu za evropsku prestonicu kulture 2021. godine. Želim da čestitam svima koji su doprineli ovom izboru i ovako dobrom predstavljanju grada Novog Sada u finalu izbora. Reč ima ministar. Izvolite.
Samo sam hteo da reagujem na neke komentare. Prvo, zahvaljujem se na konstruktivnom tonu i na predlozima koje ste rekli. Želim samo jednu stvar ovde da pojasnim. Između redova kao da postoji neka misao da je neko narmerno nešto tu uradio. Ja mislim da možemo da analiziramo i posebno da se bavimo pitanjima rastakanja konkurentne sposobnosti pojedinih sektora Srbije u bivšoj Jugoslaviji i da vidimo šta se tu dogodilo. Znači, to je posebna tema, koja zahteva jako mnogo rasprave. Setite se da su Srbija i Jugoslavija imale izuzetno jaku konkurentnu poziciju na tržištima bivšeg Sovjetskog Saveza, u Africi, u Latinskoj Americi, itd, ne samo u izvođenju, ne samo u niskogradnji, nego u čitavom nizu oblasti, i da su uspevale da budu i po kvalitetu i po ceni i po pouzdanosti vrlo dobri konkurentni. Drugo, imali su praćenje bankarskog sistema. Treće, imali su projektovanje, planiranje, koje je bilo tada, u to vreme u svetu značajno iznad relativnog mesta koje danas zauzimamo. Apsolutno, porediti, jako je teško. Ali, vi možete da uporedite naše firme, od specijalizovanih firmi do opštih firmi. Znači, to svi znamo. Kako je došlo do tog rastakanja, to možemo da analiziramo posebno. Znam da je jedna od stvari koja se dogodila, a to je raspad našeg finansijskog sistema, jedan od udaraca od kog se građevinski sektor nikada nije oporavio. Zašto se to tako dogodilo, to nije tako očigledno kao što, možda, proizilazi iz vaših reči. Jer, te banke, uglavnom, nisu one pukle na građevinskom sektoru, nego su pukle, pod znakom navoda, i otišle u probleme na drugim mestima. Znači, nisu propali projekti u bivšem Sovjetskom Savezu ili u Africi, nego su propale firme kod nas koje su ušle, zbog sankcija i svega ostalog, u blokade, blokiranje svih naših pozicija u svetu i to je posle 10 godina sankcija proizvelo efekte koje danas imamo. Možemo da analiziramo šta se dogodilo, ali to je činjenica. Ono o čemu danas pričamo, to je kumulativna posledica svega toga, na sposobnost naših firmi da se u svetu kakav on danas jeste prilagode tom tržištu i kupe ponovo svoje mesto pod suncem, a to je da svako koristi prednosti koje ima, uključujući finansiranje, reference, tehničku sposobnost i sve ostalo. U nekim stvarima, i toga sam bio svedok dok sam radio za Svetsku banku po raznim zemljama, naše firme su izgubile konkurentnost u tim nekim finim stvarima. Znači, tehnologija je napredovala, mi nismo imali sredstva. Finansiranje je napredovalo, kvalitet i dinamika izvođenja radova. Mi smo tu gubili tržišta pošto niko nije moga da ih prati, ali ih niko nije izbacivao, sami smo sebe istisnuli. Sada se postavlja pitanje - kako mi to da vratimo? E, sad, vi postavljate pitanje – da li je ovo najbolji kredit? Čini mi se, kada uzmemo u obzir sva ograničenja, da je ovo jedan od skupih, i ne najboljih, ali sigurno pouzdanih načina da se naše firme vrate na tržište, da steknu reference i da posle toga ponovo krenu da se bore za ono mesto koje su nekada imali u nekim zemljama. U nekim zemljama, kao što je Kazahstan, itd, koje imaju dosta para i ogromne potrebe, neke su se naše firme zadržale. Na nekim drugim mestima su jednostavno izgubile mesto. Ovde konkretno. Ovo je splet okolnosti koje je nama išao na ruku. Znate da je druga vlada potpisala ovaj sporazum, ali čini mi se da je očigledno bila želja Azerbejdžana da iskoristi kapacitet firme koja je glavni izvođač ovde, da iskoristi višak kapitala koji je imao u proizvodnji gasa i nafte i da ga plasira u druge razvojne grane. Znači, to je bilo koincidencija njihove želje da to rade i, nažalost, naša teško i mučno stečena komparativna prednost da smo padom realnih plata postali konkurentni u najnižim delovima te piramide poslova. To niko ne želi, ali to je ono što se dogodilo. Da li tu treba da ostanemo? Sigurno ne. Da li možemo da preskočimo te faze u dobijanju natrag referenci, dobijanju natrag finansiranja tržišta i ostaloga? Bojim se da ne možemo. Prema tome, mi razgovaramo o raznim načinima. Mi sad ovde razgovaramo o projektu koji je već potpisan i razmatramo samo situaciju da li da ovo ne produžimo i da iz budžeta finansiramo razliku do kraja ovog projekta ili da ovo produžimo i da pokušamo da uradimo sve što možemo da to bude u buduće onako kako se planira. Šta nam garantuje da nećemo ponovo, ništa. Potpuno ste u pravu, mi nemamo garancija, razumete, jer kod nas niko nikada, čak imamo primere da naše firme kod nas kad imaju pristup namerno biduju cenu koja je ispod cene koštanja da se stavi, pod znakom navoda, noga u vrata, pa će posle da se širi, pa će posle da naplati sve ostalo. Znači, to je postalo praksa. Moramo ljudima da kažemo da svuda u svetu na najboljim tržištima to ne prolazi. To samo prolazi tamo gde ljudi izvrću sistem javnih nabavki i da puste nekog u tom feleričnom sistemu da pobedi, pa se posle brine briga o tome. Imate i zapadne firme koje to isto rade, pominjali ste danas primere ovde i firma koja je imala sto miliona prekoračenja na 200 miliona projekata. Ko pokuša i prođe to je loš znak. U dobrim zemljama to ne prolazi. Nažalost, moram da vam kažem da naše kolege iz MMF-a, koji nas kontrolišu, imaju prekoračenja od valjda 200% projekta rekonstrukcije sopstvene zgrade u Vašingtonu. Znači, niko nije operisan od tih slabosti. Svima se to dešava. Investitori uvek to rade. Samo da završim. Prema tome, vaš predlog zahteva, čini mi se, mnogo ozbiljniju pažnju i pitanje neke naše strategije - kako da sektore u kojima imamo potencijalnu komparativnu prednost vratimo da budu konkurentni? Mi se bavimo tim stvarima nedovoljno. Imamo sutra i prekosutra, u subotu ćemo imati razgovor u Nišu o tome kako da izaberemo prioritete i kako da ih realizujemo. Jedna od stvari je i to. Mislim da ne bi bilo loše da se i parlament bavi takvim tematskim pitanjima sektorskih prioriteta i načina njihove realizacije koji su u skladu sa praksom u svetu. Hvala lepo.
Hvala, ministre. Reč ima narodni poslanik Zoran Bojanić. Izvolite.
Hvala, uvažena predsednice. Koleginice i kolege, gospodine ministre, o samom sporazumu sve što je trebalo reći, rekao je gospodin ministar, i to više puta i vidim da tu ničega spornog i nema. Ovde se otvara niz pitanja. Pre svega, vidim pitanje projektovanja. Ako svi znamo da je ugovor napravljen i sačinjen u februaru 2016. godine, pretpostavljam da je neko projekat radio makar dve godine ranije. Nisam projektant, ali verovatno neko treba da izađe da snimi trasu, da isprojektuje sve ono što je trebalo uraditi. I sada stvaramo neku sliku da, ako je loše urađen projekat ili ako ima primedbi na projekat, je za to kriv Aleksandar Vučić i ova Vlada. Ne znam. Nisam projektant. Pričamo o vremenu gradnje. Da li su ispoštovani rokovi? Sporazum je potpisan u februaru, ratifikacija je bila u maju, u septembru je definisano sve što je definisano, a poslanici koji su bili u tom sazivu sećaju se da smo, makar šest meseci, svakoga dana govorili o hrastu u Slavkovici. Tu su se okupili ekolozi, biolozi i svi živi da dokažu da trasa puta ne treba da ide tuda i sigurno za to vreme nije bilo rada, ni izvođenja radova. Pričamo o domaćim firmama. Gospodin ministar je rekao da 70% radova na ovom projektu rade domaće firme i ja verujem da, ono što je istakao ovde, ćemo mi sigurno dobiti i za neke buduće projekte, makar neki hodogram i kako se sprovode radovi i kako se troše sredstva. Čak se ovde postavilo kao jedno od ključnih pitanja – ko je pravio ugovor? Dobro, pravila ga je neka prethodna Vlada. Šta, da li nismo trebali da nastavimo taj ugovor? Nismo trebali da radimo nešto što je razvojni projekat za Republiku Srbiju, posebno za nas koji živimo dole na Ibarskoj magistrali i kojima je životni cilj da imaju neki autoput? Konkretno, Kraljevo će imati autoput, u ovom trenutku, nekih 20-ak kilometara do Preljine, što mnogo znači za ekonomski oporavak onog uništenog dela Srbija koji godinama zaostaje za severom, odnosno za Vojvodinom i Beogradom. Uvaženi kolega je postavio pitanje – šta je sa Moravskim koridorom? Kao član Odbora za saobraćaj, telekomunikacije, prostorno planiranje u prethodnom sazivu mogu da mu odgovorim da je taj projekat predviđen Strategijom razvoja Republike Srbije i da se sve one pripremne radnje rade. Hvala Bogu da uradimo i taj projekat, pa i onaj dole od Niša prema Draču. Da li je sporazum dobar? To je neko ključno pitanje na kraju. Sad ćemo posle pet godina, odnosno četiri godine realizacije da postavljamo pitanje da li je dobar ili nije. Vodićemo računa da u budućnosti ne pravimo takve sporazume ako nije dobar. Da li ćemo zaustaviti takav projekat? Ne, nikako. U danu za glasanje, ja ću svoj glas dati za sporazum. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Srđan Nogo. Imate minut i 17 sekundi. Izvolite.
Gospodine ministre, osvrnuo bih se na malopređašnju vašu konstataciju o propasti srpske građevinske industrije i o propasti četiri velike banke, koje ste pomenuli. Normalno, kada nam je država upropašćena i okupirana, normalno da su nam uništili i privredu, uključujući i građevinsku operativu. Ja zaista ne mogu da se složim sa vama da su te banke, četiri velike, znači državne banke, ekonomski propale ili bankrotirale. To nije apsolutno tačno. One su na političko-mafijaški način uništene. Do dan danas one postoje i do dan danas svake godine iz njih se izvlači jedna značajna količina novca, negde oko 20 miliona evra. Te četiri banke i dalje postoje, a njihovo uništenje je bilo neophodno da bi mogla da se opljačka Srbija i da bi mogla Srbija da se spreči da se ekonomski razvija. Što se tiče današnje teme i ovog produženja roka što imamo pred nama, ovde je ključno pitanje pitanje nadzora i pitanje kontrole. Malopre je jedna koleginica pokrenula to pitanje i postavila. Osvrnuo bih se na pitanje nadzora i pitanje kontrole vezano za jednu drugu stvar. Naime, malopre je poslanik vladajuće stranke iz Čačka izjavio, povodom onog slučaja tunela oko koga su se čak i ministarka i predsednik Vlade oglasili i nazvali ga skandalom, on je relativizovao i rekao – pa, znate to je neki centimetar. Šta ako imate grešku u projektu, pa vam fali centimetar ili dva puta? Jedan ili više centimetara puta 40 kilometara puta šest traka je za nekoga bogatstvo. Ovde je problem što nama nedostaje dugi niz godina nadzor nad izvršenjem radova, nadzor nad projektima i ljudi su sticali bogatstvo, kao što je jutros rekao gospodin Šešelj – nekada Čume, kao što je rekao gospodin Milojičić malopre – danas neki drugi zarađuju taj novac, a ovde je to ključno pitanje – kada ćemo konačno imati nadzor? Da se osvrnem na sam ovaj ugovor, nema zemlje koja se razvila stranim investicijama i zaduživanjem. Gospodin iz SNS, koji je govorio pre nekoliko izlagača, gospodin Kovačević, mislim da se zove, apsolutno pokazuje ne poznavanje materije o kojoj govori. Hvala.
Vreme. Dala sam vam mnogo, mnogo vremena. Važi se, zato što je tapšao za ovu lepu vest. To je obradovalo sve građane Novog Sada i čitave države. Reč ima narodna poslanica Vesna Marković. Neka se pripremi Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Poštovana predsednice, ministre, kolege narodni poslanici, moje kolege su kao i ministar Vujović iznele dosta detalja o Sporazumu između Republike Srbije i Republike Azerbejdžan, a ja bih se osvrnula na značaj izgradnje saobraćajne infrastrukture, pre svega, za investicije za razvoj trgovine, turizma, poljoprivrede i ostalih privrednih grana. Takođe, veliki značaj ima i na razvoj i osnivanje malih i srednjih preduzeća o kojima se takođe u poslednje vreme dosta govori. Zatim, veoma je teško normalno funkcionisati i obezbediti kvalitetne uslove života u seoskim sredinama bez puteva. Upravo zbog višedecenijske stagnacije u ovom sektoru, pojedini delovi Srbije jednostavno nismo imali nikakvu šansu da se razvijaju. Pošto govorim o deonici koja se nalazi u zapadnom delu Srbije, moram da primeti da potencijali ovog regiona takođe nisu dovoljno iskorišćeni, posebno kada je u pitanju turizam, koji je velika šansa za privredni razvoj ovog kraja. U ovom trenutku Ibarska magistrala je jedini putni pravac koji spaja zapadnu Srbiju sa Crnom Gorom i auto-put Beograd-Južni Jadran, predstavljaće vezu između Srbije i Crne Gore, odnosno Beograda i Južnog Jadrana, u širem smislu povezivaće Rumuniju, Srbiju, Crnu Goru, Italiju. Izgradnjom ovog auto-puta uspostavlja se veza između zapadne i centralne Evrope sa južnom i jugoistočnom Evropom i naravno sav saobraćaj koji se obavljao, kako putnički, tako teretni Ibarskom magistralom rasteretiće se i naravno biće manje saobraćajnih nezgoda koje su veoma često imale i smrtni ishod. Paralelno sa ovim projektom razvijaće se svakako i manji infrastrukturni projekti i danas se dosta govorilo o domaćim i stranim firmama i ministar je rekao, ja ću to ponoviti, da oko 70% kod izvođača je iz Srbije. Kao zemlja kandidat za članstvo u EU, mi težimo ka dostizanju evropskih standarda u svim oblastima, kako bismo dostigli ekonomske standarde najrazvijenijih zemalja EU, Vlada Republike Srbije je do sada uložila velike napore kako bi poboljšala kvalitet života svih nas. Izuzetno mi drago što je Vlada Srbije prepoznala značaj izgradnje saobraćajne infrastrukture za povezivanje, ne samo u našoj zemlji, već za povezivanje u regionu i naravno povezivanje sa evropskim zemljama i to smo mi pokazali u praksi izgradnjom 84 kilometra auto-puteva za samo dve godine. U kontekstu izgradnje ove mrežne infrastrukture ja bih svakako pomenula i Berlinski proces koji ima veliki značaj i predstavlja prekretnicu za saradnju u našem regionu, jer je u okviru ovog procesa predviđena izgradnja takođe infrastrukturnih projekata, a to je auto-put Niš-Priština-Drač i to je rekonstrukcija pruge Beograd-Sarajevo. Naša najveća spoljnotrgovinska razmena je upravo sa zemljama EU i sa zemljama CEFTE iznosi oko 80%. Sve ovo o čemu sam govorila, odnosno umrežavanje saobraćajne infrastrukture doprineće svakako poboljšanju dosadašnjih privrednih aktivnosti i naravno direktno će uticati na ekonomski rast naše zemlje. Verujem da niko od nas nema dilemu da je ulaganje u infrastrukturu najbolja investicija za budućnost. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Aleksandra Jerkov. Neka se pripremi Ivana Stojiljković. Izvolite.
Uvaženi gospodine ministre, koleginice i kolege, ministre pa mi nismo baš mnogo od vas uspeli da čujemo. Mo smo čuli finansijske detalje kredita, međutim, ono što je nama važno da bismo mogli da procenimo da li uopšte ima osnova da damo podršku ovome, jer smo mogli da čujemo od ministarke koja danas nije došla. To je gospođa Mihajlović, jer ona bi jedina mogla da nam kaže zašto je do ovoga došlo, zašto se produžava rok za realizaciju, zašto se produžava za dve godine ukoliko i vi, a i ostale kolege tvrdite da evo to samo što nije gotovo. Mi nismo dobili nikakav prateći izveštaj uz ovaj predlog zakona da bismo znali da li je to što vi govorite zapravo stvarno tako, niti ne znam da li ste vi imali prilike da vidite nešto tako, a nemojte zameriti mi baš nemamo kao ni građani razloga da vama mnogo verujemo na reč. Neke kolege su govorile o tome kako smo došli u ovu situaciju, došli smo u ovu situaciju tako što vi niste završili projekat koji je neko drugi dogovorio, ostvario i počeo da ga realizuje. To je jedina mudrost, to je jedina odgovornost u svemu tome, leži na trećoj Vladi Aleksandra Vučića koja nije u stanju da realizuje ovaj projekat. Međutim, vama je kao što znamo reč odgovornost potpuno nepoznata, ne znamo ko je odgovoran za ovo sada pomeranje koje će nas po svoj prilici koštati 600.000 evra. Ne znamo, juče smo pričali o Železari, niste bili tu, ne znamo ko je kriv za onaj ogroman dug od 450 miliona evra, osim reči premijera da je u pitanju nekakva dečačka svađa. On je tako okarakterisao dug od 450 miliona evra. Ne znamo ko je kriv za ovih 28 miliona evra koje Vlada Republike Srbije plaća u prethodne četiri godine kao penale za kredite koje je podigla i sredstva koja nije povukla. Ne znamo ni kako možete danas nama da kažete da nije došlo ni do kakvog smanjenja, odnosno oduzimanja sredstava lokalnim samoupravama, nego kako ste rekli do poreske nivelacije. To da je u pitanju poreska nivelacija možete da objasnite onom detetu koje više neće imati plaćeni prevoz do škole ili nekoj porodici, mladoj koja neće dobiti paket za bebu ili nekom starom čoveku koji više neće imati nikog da mu pomogne zato što opština zbog vaše poreske nivelacije neće biti u prilici da im to više plaća. Međutim, čuli smo jednu jako značajnu stvar od vas, a to je da zaista u prethodne četiri godine javni dug Republike Srbije jeste porastao za 10.000 evra, izvinite, kamo sreće da je 10.000 evra, za 10 milijardi evra. Vi ste čak u jednom momentu na neki način hteli da objasnite kako to zapravo znači da se dug smanjuje, pa kada je kolega Božović na početku rekao da je sa 15 milijardi porastao na 24,5, rekli ste- jeste, samo što je upravo suprotno jer se dug smanjuje. To ako se možda u prethodnih nekoliko meseci dug smanjio, nemojte zameriti ne menja činjenicu da ste vi u prethodne četiri godine povećali taj dug za 10 milijardi evra i da opet kao što je i vaš manir, odgovornost tražite negde drugde. Molim vas samo da odgovorite na dva vrlo konkretna pitanja. Prvo, koliko će koštati ovo produženje roka građane? Da li ste vi svojim očima videli nekakvu dokumentaciju koja će nas uveriti da će ti radovi zaista biti završeni u tom roku o kom govorite? Ukoliko jeste, zbog čega niste tako nešto dostavili Skupštini pa da i mi to vidimo svojim očima? I, samo još jednom da nam objasnite gde je otišlo 10 milijardi evra za koje su se tri vlade Aleksandra Vučića zadužile za prethodne četiri godine?
Hvala. Reč ima ministar.
Divim se vašoj sposobnosti da 15 različitih tema spojite u jedan pasus koje jesu možda povezane u vašem načinu razmišljanja, ali u stvari uopšte nisu povezane. Da krenemo prvo od tog pozivanja na poresku nivelaciju. Sačekajte da se pojave stvari u Skupštini pa ćemo o njima razgovarati. Ako iz istrgnute jedne rečenice, jednog izveštaja koji je neko pogrešno pročitao gde je ideja bila da se povraćaj PDV-a za decu sa roditeljima tj. za predmete za bebe, za ishranu za bebe i ostalo kompenzira povećanjem, to ste rekli poreska nivelacija, rekli ste za bebe. Mi predlažemo da se trenutna aderacija u sistemu u kojem se 750 ljudi, preko skoro 15% ljudi u Poreskoj upravi bavi gledanjem poreskih računa, fiskalnih računa i vraćanjem minornih iznosa PDV-a koji se ukupno nalaze između 400 i 450 miliona dinara, a pritom njihovo radno vreme otprilike košta državu oko 300, 350 miliona, smatramo da je to loš način, sa kašnjenjem, i želimo da ga kompenzujemo uz nulti ili pozitivan fiskalni efekat za porodice. Želimo to da podržimo i da to ljudi dobijaju kao dodatak, tzv. porodični dodatak za ljude, porodice sa malom decom, i to je namera i to ćemo predlagati u svim mogućim situacijama gde jednostavniji sistemi sa jednakim ili boljim fiskalnim efektom za naše građane daju prave efekte. Zakoni, koji nisu tzv. osnovni poreski zakoni, ovo su zakoni u socijalnoj sferi, koji iziskivaju tako velike troškove na strani administracije i odvlače nam kritične resurse od pravih napora Poreske uprave, koji trebaju da budu usmereni na otkrivanje sive ekonomije, na prikupljanje prihoda itd, mislim da trebaju da budu predmet naše analize i postepenog ukidanja u skladu sa praksom u svetu. Drugo pitanje, ispravno je pitanje – koliko će koštati ovo produženje ugovora? Da smo mogli, da su nam partneri iz Azerbejdžana dozvolili da bez ratifikacije uradimo ovo, da smo pismo koje smo poslali 4. aprila, da su na njega odgovorili pozitivno, mi bismo 5. maja ovo produžili i ne bi bilo nikakvo efekta. Pošto se to nije dogodilo, pošto su oni rekli da traže ratifikaciju, i pošto zbog naših zakonskih ograničenja tehnička Vlada nije mogla da predloži zakon koji je za to neophodan, niti je postojao parlament koji je taj zakon mogao da primeni, mi smo silom, sticaja okolnosti morali to da odložimo nakon formiranja Vlade. Mi nismo gubili vreme i tehnička Vlada je poslala predlog teksta Azerbejdžanu. Oni su nam 22. septembra vratili ovaj ugovor potpisan. Mi smo ga potpisali, odnosno verifikovali na Vladi i danas ga imate ispred sebe. Znači, mi nismo gubili najmanje vremena. Koliko to iznosi para? Izračunajte. To je dopunskih možda, 0,5% na ovih dvadesetak miliona koji bi bili povučeni u međuvremenu, ali bi na tih dvadesetak miliona, izvinite na 60 miliona, ali bi na 20 miliona koje bismo platili, platili 4% kamate. Prema tome, tih dvadesetak miliona biste 3,5% kamate veće, a na preostalih 40 biste imali 0,5% kamate. Možemo da sednemo i da izračunamo. Mislim, da smo u stvari uštedeli ako ne budemo kasnili na kraju. Možemo da izračunamo. Znači, parametri su poznati, možemo da izračunamo. Krivica, pošto ovde niko nije mogao da kontroliše proces i parlament je raspušten, čini mi se prvih dana marta, a „Putevi Srbije“ su neposredno nedelju dana posle toga poslali taj dokument, mislim da oni nisu očekivali tačan datum i nisu očekivali da će biti potrebno zakonsko produžavanje tog roka, zbog toga i nisu započeli to na vreme. Možemo da razgovaramo i o njihovoj odgovornosti. Možemo da razgovaramo o odgovornosti svih, uključujući slabosti u nadzoru, slabosti u projektovanju. Kao što rekoh, ljudi štede na proveri stvari u projektovanju, a onda nas to skupo košta u izvođenju radova. Mislim da su te lekcije oko kojih možemo da se složimo. Ko je tačno kriv? Kako to da unapredimo? To je mnogo složenije pitanje. Moj predlog je, kao što rekoh, da imamo jednu količinu sredstava kojima ćemo moći da intervenišemo u pripremi, razradi projekata da pre dobijanja finansiranja znamo šta finansiramo. Mi imamo čitav niz projekata. Čuli ste za primer projekta koji finansira Ruska Federacija za „Železnice“ 800 miliona. U vreme kada je odobren taj zajam nije bio završen ni jedan projekat. Sada se oni ubrzano rade, ali to je bilo razgovarano 2008. godine, pa je potpisano 2012. godine, pa se danas 2016. godine gro tzv. Aneksa 3.1 razrađuje i potpisuje. Znači, mi kasnimo ne nedelju dana, ne dva meseca, nego kasnimo godinama. Moj je cilj da se to promeni, da znamo unapred šta su nam prioriteti, koje projekte planiramo i da postavimo kapacitet naših instituta. Vi jako dobro znate da su ljudi otišli, da su ljudi penzionisani, da instituti za projektovanje i planiranje izvođenja projekata nisu više danas na stanju kadrovske i tehničke spremnosti koje su bile pre 20 godina, nažalost. Prema tome, ako to ne budemo uradili to će nas pratiti na svakom konkretnom projektu. U ovom konkretnom ovde projektu imamo situaciju koja je data i namerno naglašavam ona nije rezultat dogovora jedne Vlade, jedna Vlada je ugovorila ovaj projekat i, kao što rekoh, u vreme kad je ugovorila na osnovu informacija koje imam to su bili uporedivi uslovi koje smo dobijali od drugih. Prema tome, nema razloga da verujem da je Vlada februara 2012. godine mogla da dobije mnogo bolje uslove, tada. Danas da, ali to je tada ugovarano. Drugo, gde se nalazimo u izvođenju radova? Da ne ulazimo u to šta je ministarka Mihajlović rekla o podizvođačima i izvođačima, to je suviše stručna stvar da bismo mi ovde o tome razgovarali. Vi imate pravo da tražite da se napravi neka skupštinska radna grupa, da se to sve proveri i da bude posebna tema. Na osnovu dokumentacije koju mi imamo oni kažu da će sve ovo biti realizovano mnogo pre rokova koje mi tražimo za produženje. Mi tražimo zajedno sa Ministarstvom da rok bude duži da se ne bismo ponovo vraćali na istu temu. U tom dužem roku ćemo videti i osigurati da sve to bude urađeno. Da li imam uveravanja mimo onoga što nam je rečeno? Imamo godišnji plan rada Koridora, imamo njihov plan procene, realizacije ovog projekta, ali kao što vidite ovde, imate glavnog izvođača, imate gomilu podizvođača, gde je slaba karika u tom lancu? Nije tako lako proceniti. Moj šurak je godinama radio kao nadzorni organ. Nadzorni organ, on dnevno mora da prati realizaciju projekta i dnevno da signalizuje ako nešto ne ide po planu. Ovde je očigledno zakonska mogućnost da Koridori sami rade nadzor nije dala blagovremena, adekvatna upozorenja. Ako pogledate standarde Svetske banke, 80% realizacije projekta nije tako loša. Svetska banka bi vam uvek produžila projekat kada je 80% realizacija koja je bila tada tri meseca pre isteka prvog roka. To vam kažem iz iskustva međunarodnog. Znači, projekti ove složenosti da dva meseca pre kraja imaju 80% realizacije to nije loše. Problem je u tome da li ovih 20% će biti ostvareno u rokovima i da li će to biti sve. To su pitanja na koja ja nažalost na osnovu informacija koje imam ne mogu da odgovorim. Bilo bi dobro da je Zorana Mihajlović ovde, da može ona da vam odgovori ili da se napravi poslaničko pitanje da oni daju procenu. Ono što ja naglašavam ovde kao ministar finansija i kao ekonomista, alternativa neprodužiti ili produžiti za mene nema dilemu. Jedino produžiti ovde ima dilemu, da li da mi povodom toga pokrenemo još neke aktivnosti da bismo pokrili ove oblasti rizika, a koje smo u diskusiji konstatovali. To je drugo pitanje. Alternativa da mi iz budžeta platimo, pošto zatezne kamate su minorne u odnosu na penale ako budemo išli na raskidanje ugovora. To je nešto što bih ja želeo da izbegnem. Sada razgovaramo vrlo otvoreno. Prema tome, pošto postoji u ugovoru obaveza da država finansira sve preko 300 miliona i sve nedostajuće ako dođe do otkazivanja ovih sredstava, onda je naša zajednička odgovornost da kažemo – ako ne produžimo, onda ćemo najverovatnije morati da pokrijemo ovih 62 miliona do 300 miliona i sve opravdane nepredviđene radove, neopravdane, ali opravdane. Imamo uveravanja od ministarke Mihajlović da će ovi izvođači biti sastavni deo nekih budućih projekata i da će biti zainteresovani da ovo završe na vreme u okviru troškova i sa kvalitetom koji prihvatamo. Prema tome, to su elementi osiguranja koje nam oni nude, ali to nije napismeno. To su dogovori, koji mislim da su do sada dovoljno dobra garancija da će ovde sve biti po planu. Moj utisak, imali smo sastanak povodom ovih problema sa predstavnicima firme, direktorom firme, predstavnicima države Azerbejdžan i ministra i ambasadora i oni su nam davali uveravanja da se ovi projekti nalaze na dobrom putu. Ta firma ima jako dobru reputaciju kod nas. U poređenju sa svim ostalim ona izvršava stvari maksimalno na vreme. Kada imaju teškoće to nije zbog toga što su oni grešili, nego zato što su se pojavile objektivne nepredvidive teškoće u realizaciji projekata kao što znate ili zato što nismo dovoljno dobro sondirali teren ili zato što su se pojavile ne predviđene okolnosti nezavisno od svega toga. Hvala lepo.
Hvala. Ivana Stojiljković.
Zahvaljujem predsednice. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo poslanici, još jednom ću napomenuti da danas govorimo o produženju roka raspoloživosti zajma, a ne govorimo o tehničkim uslovima izvedenih projekata. Nismo dobili takvu vrstu izveštaja tako da nećemo moći baš detaljno i da razgovaramo o tome. Što se tiče primedbi opozicionih poslanika, danas smo uglavnom čuli pitanja – zašto se sada gradi, zašto se kasni, zašto se produžava rok i zašto je uopšte trasa ovakva? Čak smo to mogli da čujemo od onih koji su u to vreme ovu trasu i projektovali. Demokratska stranka, naravno i prethodna vlast na čelu sa DS, imala je bar osam godina da završi bilo koji od ovih trasa i da sada razgovaramo onako ravnopravno o tome, a ne da se otvara po deset kilometara u predizbornim kampanjama. Tako da, imamo jednu situaciju kada je proglašena izgradnja Koridora 10 2008. godine. Očekivali smo da to krene nekim tokom, a 2010. godine smo videli da su se uglavnom otvarale i zatvarala javna preduzeća koja bi trebala da budu nadležna za ovaj Koridor 10, pa je tako za samo godinu dana otvoren Koridor 10, zatim „Putevi Srbije“ i onda „Autoputevi Srbije“. Sva ova preduzeća optužena su za loša poslovanja, ali naravno nikada niko nije odgovarao, a autoputevi i koridori su stajali. Što se tiče ovog Koridora danas o kom pričamo, odnosno o autoputu za koji je uzet zajam od 300 miliona evra, jako je značajan zato što će on povezati Rumuniju preko Srbije, Crne Gore, pa sve do Italije. Kroz našu zemlju proći će od Beograda, pa do granice sa Crnom Gorom 270 kilometara, a ova trasa o kojoj danas raspravljamo čini oko 40,36, da budem precizna, kilometara i ona je trasa od Ljiga do Preljine. Za ovo je uzeto, odnosno zajam je obezbedila Republika Azerbejdžan i moramo priznati da su rokovi probijeni. Azerbejdžanska firma „Azvirt“ je izvođač radova i pokazao se kao vrlo korektan, zato što je dao mogućnost da u većem procentu učestvuju kao podizvođači naša domaća preduzeća, što je nama u principu i bilo u interesu kada smo razgovarali o jačanju naše građevinske industrije. Dakle, čak 101 domaće građevinsko preduzeće je danas samo na ovoj deonici radilo kao podizvođači, dobavljači, kooperanti i bilo je oko 1400, odnosno između 600 i 1400 direktno zaposlenih na ovom projektu. Što se tiče samog ovog autoputa, rekla sam da imam izuzetno veliki značaj. Naravno, mi ćemo razgovarati o tome gde će se i u kom pravcu on nastaviti. Kao što sam rekla, istina jeste i moramo priznati da jeste probijen rok, za sada za celih mesec dana. Mi od toga ne bežimo, to priznajemo i ova vlast to kritikuje, jer smo želeli da uspostavimo pravnu državu u kojoj se zna kada će biti rokovi i da se takvi rokovi poštuju. Bez ikakve želje da branim ili napadam izvođače ili podizvođače, ovo potpuno objektivno govorim, ovo je zaista u pitanju težak jedan građevinski teren, gde je trebalo izbušiti na samo 40 kilometara pet tunela, a jedan tunel nije izbušen, nego je napravljen usek, 66 mostova, 60 hiljada metara kvadratnih nadvožnjaka, izvršeno je 40 regulacija vodotokova, 46 potpornih zidova itd, dve petlje, tri odmorišta i da ne nabrajam. Što je veoma značajno, možda ne znaju ljudi koji se ne bave građevinarstvom, da kišnih sedam meseci u dve godine zaista može da omete radove i da dovede do ovih kašnjenja od mesec dana. Srbija je, naravno, dala šansu domaćim građevinskim preduzećima, a kasnije će se kada budemo razgovarali o tome da li se odgovorilo na nivou koji se očekivalo, videti da li su ta naša građevinska preduzeća i položila ovaj ispit i da li će raditi i dalje. Ja se nadam da će biti pozitivnih odgovora. To bi bila iskreno moja želja, jer je nama u interesu da naši ljudi rade u građevini. Dakle, ako pričamo o autoputevima, pre svega treba pomenuti da je to društveni krvotok i gde god se ne nalazi jedna saobraćajna infrastruktura, obično demografski to područje i odumire. Autoputevi dovode do jačanja kako socijalnog, tako i do razvoja privrede, poljoprivrede, turizma i svega ostalog što je značajno da se građani zadrže na jednom području. To je jedan multikulturni, multiprivredni projekat. On će, kao što sam već rekla, obezbediti da se zaustave migracioni procesi, da se zaustavi demografsko pražnjenje, a posebno to ističem po pitanju istočne i zapadne Srbije, iz koje dolazim. Takođe, povećaće se i sigurnost učesnika u saobraćaju, što je takođe bitno. Danas smo više puta pomenuli Ibarsku magistralu koja prolazi kroz zapadnu Srbiju. E, kad smo već kod Ibarske magistrale, meni je žao što su se nad Ibarskom magistralom danas žalili na loše puteve oni koji su već imali prilike da ubrzaju izgradnju ovih autoputeva, pa između ostalog i da utiču na to kojom će trasom da se nastavi ovaj put dalje. Naravno da naš interes jeste, ja sam iz zlatiborskog kraja, konkretno dolazim iz Užica, da taj autoput kasnije iz Požege nastavi kroz Zlatiborski okrug. Mi smo se potrudili, za razliku od članova DS koji su prihvatili tada da se taj put nastavi preko Arilja i Ivanjice, mi smo čak uradili jednu uporednu analizu i nismo odustali, jer smatramo da odluka gde će autoput da nastavi dalje nije prosto planiranje, projektovanje i prebrojavanje broja vozila koja prolaze tom trasom, to je jedan vrlo složen proces koji podrazumeva da uzmete u obzir i prirodna bogatstva, da uzmete u obzir i privredni i turistički potencijal, da uzmete u obzir i broj stanovništva koji tu živi, a i potencijalni broj stanovništva koji bi mogao da dolazi, odnosno da migrira prema toj transferzali. Dakle, takođe je potrebno napomenuti da je u prethodne tri godine asfaltirano oko stotinu kilometara autoputa. Zato je moja nada i uverenje da će nadležne institucije, Vlada i nadležno ministarstvo, naravno da uzmu u obzir ponovo gde će se od Požege nastaviti ovaj autoput, odnosno ovaj koridor. Kao što sam rekla, mi smo uradili tu uporednu analizu sa svim ovim parametrima koje sam već pomenula, i utvrdili smo da je Zlatiborski okrug ispred, da ima prednost i po pitanju gustine saobraćaja i po pitanju broja stanovnika koji tu žive i ima prednost u odnosu na to što je blizina granica, a samim tim i migracija omogućena stanovnika iz Crne Gore i Bosne. Zatim, prirodni, privredni i turistički potencijali Zlatiborskog okruga su ipak u ovom trenutku malo veći i možda je potrebniji autoput. Takođe, poklapa se trasa i, evo, dolazim i do tog finansijskog momenta gde planirana dva koridora bi se u ovom slučaju poklopila za čak 66 kilometara i to na trasi Preljina – Požega – Mačkat, što bi predstavljalo uštedu kasnije oko 80 miliona evra. Tu je i ekonomska isplativost, zatim investiciono i tekuće održavanje, koje bi bilo, naravno, lakše na Zlatiborskom okrugu. Tu su brojni razlozi zašto mi, naravno, nećemo odustati da, bez obzira što projekat koji je 2008. godine napravila prethodna vlast, mi ćemo pokušati, dok još ne dođe do izgradnje, da promenimo, da prosto utičemo na bilo koji način. Ako uspemo, to će biti na naše zadovoljstvo. Svakako ova Vlada je uvidela veliki značaj investicionih ulaganja, a autoputevi su svakako jedan od jako bitnih, zato što je izgradnja saobraćajnica profitabilna grana privrede i zato što je ovaj zajam iz tog razloga i isplativ i, naravno, mi ćemo podržati produženje ovog zajma, odnosno produženje roka u danu za glasanje. Zahvaljujem. (Balša Božović, s mesta: Replika, pominjanje DS.)
Da, jeste, rekla je – za razliku od DS. Izvolite.
Zahvaljujem, predsednice Skupštine. Dame i gospodo, složio bih se u konstataciji gospodina Mujovića da uvek treba da merimo šta je jeftinije i šta je povoljnije za našu zemlju. Uvek treba da računamo kako i na koji način da uštedimo i da prođemo što bolje. Potpuno ste u pravu kada kažete da je 0,5% od 60 ovih miliona, to je negde 300.000 evra, zatezna kamata. To je ono što smo mi pokušali da bude minimalni trošak u odnosu na raspuštanje marta do danas.
Vi replicirate ministru ili Ivani Stojiljković?
Nadovezujem se samo na…
Ne možete da diskutujete sada i da se obraćate ministru, samo Ivani Stojiljković.
Ne, niste razumeli.
Jako sam dobro razumela. Znači, replika.
Moram da objasnim zbog čega je veoma važno da neki projekti koji traju duže od četiri godine…
Ne, možete da replicirate, ali zna se šta je replika. Na ono što je iznela poslanica Ivana Stojiljković vi kažete kontra argumente zašto ona nije u pravu kada kaže da za razliku od DS mi smo uradili to i to. Ne možete ministru, a vi se obraćate ministru. To ne može.
Molim vas, dopustite mi da završim, potpuno je u redu da mi ne upadate u reč. Vratite mi vreme, molim vas.
Hoću. Evo, uračunavam 19 sekundi. Izvolite.
Zahvaljujem, velikodušni ste. Dakle, koleginica malopre se osvrnula na ono što je pričao ministar Vujović i ja iz tog razloga veoma cenim da uvek treba da vodimo računa šta je jeftinije. Ovih 300.000 evra, koliko smo zateznih kamata morali sada da platimo, odnosno platićemo, mogli smo da uštedimo, jer po članu 109. Ustava, Zakonom o Narodnoj skupštini, u članu 52. stav 4. stoji da je, iako je raspuštena Skupština, mogla da se sastane ako su vezani za zakonski rok ili to nalažu potrebe države. Dakle, mogli smo i ovih 300.000 evra da uštedimo, a važno je da na taj način razmišljamo, zato što su ovo projekti koji se ne vezuju samo za jedan mandat, ovo su projekti koji traju pet-deset godina. Za divno čudo, sve projekte od Koridora 10, 11, mostova, obilaznica započeti su za vreme DS. Zato je važno da pomenemo tu razliku između DS, SNS, kao što je rekla koleginica. Iz tog razloga sam se javio za repliku jer mislim da je važno i nakon vaše vlade ovi projekti nastave da se realizuju, a ovih 300.000 smo mogli da uštedimo po članu 109. Ustava i Zakon o Narodnoj skupštini i mogli smo da budemo nego što ste vi. Hvala.
Hvala. Reč ima Vladimir Đurić. Izvolite.
Poštovane koleginice i kolege poslanici, poštovani gospodine ministre i gosti iz Vlade, imamo puno pitanja na koja nema odgovora jer ih prosto nema u obrazloženju Vlade, a mi ih postavljamo jer želimo slobodno i kritički da razmišljamo o informacijama koje ne dobijamo, a treba da ratifikujemo zaduživanje. Dakle, zašto zaista kasnimo? Kako planiramo projekte? Fiskalni savet kaže – loše u svim fazama, to piše u izveštaju. Zašto o ovome razgovaramo po hitnom postupku? Objašnjenje koje nam je dato da su za to krive činjenice da smo imali tehničku Vladu i azerbejdžanska procedura i potreba ratifikacije prosto ne zadovoljavaju. Zašto nismo predvideli takve stvari? Mi nismo u poslu sa Azerbejdžanom po ovom ugovoru od juče, mi smo u ovom poslu četiri i po godine. Tri i po meseca smo izgubili u natezanju oko formiranja Vlade. Da li kasnimo krivicom izvođača ili podizvođača? Kako se sprovode javne nabavke za ovaj projekat, naročito one za nepredviđene radove, recimo, na prepravci tunela, ako bude bilo potrebno? Da li idu po hitnom i netransparentnom postupku? Da li kasnimo zbog šteta tokom izgradnje? Ako da, da li su te štete bile osigurane, od kojih rizika, po međunarodnim standardima ili ne, da li je viša sila uključena u pokriće ili ne, da li su te štete procenjene, isplaćene, ako ih ima? To su podaci koje ne dobijamo. Da li su ugovoreni penali zbog probijanja rokova? Koliki? Od koga? Pod kojim uslovima? Ima li štete od četiri miliona evra, kako u medijima ministarka govori, ili nema? Jesu li tuneli sporni ili nisu? Čuli smo da do februara nije bilo nadzora. Dakle, investitor, država, nije ga imenovala. Kako su primane situacije? Ko ih je kontrolisao? Ko ih je proveravao? Ko je proveravao da li su radovi urađeni po projektu? Dakle, jesu li tuneli urađeni po projektu ili ne? Da li je za to kriv izvođač ili projektant, ako ima štete? Ima li projektant osiguranu profesionalnu odgovornost? Može li se šteta od te polise naplatiti, ako postoji? Konačno, kasnimo li možda zbog nas samih, zbog eksproprijacija? Da li je problem u našoj administraciji, u katastrima, sporovima oko nelegalnih objekata, legalizacija, sporih sudova koji to otežu? To su sve stvari koje ne čujemo. Kakve javne registre imamo? Jesu li oni problem, ili imamo red ili nemamo red? Juče je rečeno da je nemoguće popisati 10.000 parcela u Smederevu. Zašto? U 21. veku, eksel, računar, to je sve obradivo. To su informacije koje mogu da se obrade relativno brzo, ako tim podacima raspolažemo. To je vrlo efikasno. Jesmo li možda naleteli na još neki višekovni hrast ili na još neko arheološko nalazište, klizište koje nas je iznenadilo? Šta nas je to sve iznenadilo i kako smo planirali? Konačno, da li procenat iskorišćenja novca odgovara procentu izvedenih radova, ako ne, zašto? Dakle, problemi u realizaciji projekata nisu neuobičajeni, dešavaju se. Možda je realizacijom ovog projekta sve manje-više u redu, ali moraju se polagati računi, detaljno. Obrazloženja kao ova uobičajena koja smo dobili, sa jakom formom, a bez udubljivanja u suštinu, ne zadovoljavaju. Neko mora biti odgovoran. Ministar je spominjao slabu kariku koju ne može da prepozna u celom lancu. Da li možda krivca da tražimo u partijskim kadrovima koji upravljaju koridorima Srbije? Možda je tamo slaba karika. Šteta je što nedolaskom ministarke Mihajlović mi ova pitanja adresiramo ministru u čijem resoru ona uglavnom nisu. Vama, ministre, u svakom slučaju hvala na odgovorima koja ste korektno dali. Ako ova pitanja ostanu bez odgovora, onda je vrlo sumnjivo kako smo planirali i kako upravljamo projektima i kakav nam je sistem. Onda nam je senzacija kada gradonačelnik u Novom Sadu otvara ogradu na bašti Doma Vojske, nadstrešnicu za bicikle, točilicu na benzinskoj pumpi, u gradu Novom Sadu, u kojem, naravno, i ja takođe, kao građanin Novog Sada, čestitam dodelu titule grada kulture u 21. veku. Dajte da se ovde ne bavimo spoljnom politikom, molim vas. Negovanje odnosa sa državama, pa i sa Azerbejdžanom, to je domen Ministarstva spoljnih poslova. Ti odnosi nisu zasnovani ni na ličnim afinitetima ni na prijateljstvima ni na ljubavi, već isključivo na interesima. Hvala.
Hvala. Reč ima Tijana Davidovac.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, uvaženi gosti, kada je Vlada Republike Srbije, na čelu sa premijerom Aleksandrom Vučićem, u prethodnom mandatu preuzela infrastrukturne projekte, zatekli su samo probleme – loše planiranje, loše upravljanje projektima, nerešene imovinsko-pravne odnose, penale za nepovučene kredite i brojne druge probleme koje su postepeno počeli da rešavaju. Od aprila 2014. godine do februara 2016. godine usvojeno je ukupno 38 zakona i 47 uredbi. Koliko je Vlada ozbiljno radila na poboljšaju saobraćajne infrastrukture govori nam veliki broj investicija koje smo imali u tom periodu, a ja ću navesti samo neke od njih. Pupinov most, koji povezuje Zemun i Borču sa 21,2 km pristupnih saobraćajnica, kompletan projekat završen je u decembru 2015. godine. U oktobru 2015. godine započeta je izgradnja mosta koji spaja Ljuboviju i Bratunac. Rok za završetak radova je novembar 2017. godine. U 2014. godini, nakon majskih poplava, saniran je ukupno 121 km puteva i 54 mosta koji su bili oštećeni u poplavama. U 2015. godini sanirano je oko 200 km puteva, 13 mostova i 88 klizišta. Ulaganjem u saniranje infrastrukture koja je u prethodnih 20 godina u velikoj meri bila zanemarena smanjen je broj saobraćajnih nezgoda za 839. Broj saobraćajnih nezgoda u 2014. godini iznosio je 35.013, dok u 2015. godini 34.174 nezgode su se desile. Zatim, imamo investicije ili izgradnje koridora. U 2014. godini asfaltirano je ukupno 64,4 km novih saobraćajnica, na Koridoru 10 asfaltirano je 22,9 km autoputa, a na autoputu E763 Beograd-južni Jadran na deonici Ub-Lajkovac asfaltirano je 12,5 km autoputa, na trasi urađena je petlja Lajkovac u dužini od 8,5 km i na deonici Ljig-Preljina urađeno je 20,5 km autoputa. U junu 2014. godine počela je izgradnja deonice od Obrenovca do Uba i od Lajkovca do Ljiga u dužini od ukupno 50,2 km. U 2015. godini asfaltirano je ukupno oko 100 km autoputa, i to na Koridoru 10 – 54,6 km, dok na Koridoru 11 – 36,5 km. Na ovom koridoru započeti su radovi na izgradnji mosta na Savi kod Ostružnice u dužini od 1.965 m, što će omogućiti povezivanje deonice Surčin-Obrenovac u dužini od 17,6 km. Na ovoj trasi su urađene i obilaznice u dužini od oko 14 km. U protekle dve godine izgrađeno je 84 km autoputa, što je više nego u poslednjih 30 godina. Kao rezultat međusobne saradnje 2. februara 2012. godine potpisan je sporazum o zajmu između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžan za finansiranje deonica Ljig-Boljkovci-Takovo i Takovo-Preljina na delu autoputa E763. U skladu sa ovim sporazumom od 3. maja 2012. godine, Republika Srbija ima na raspolaganju zajam u iznosu od 300 miliona evra namenjen za izgradnju 40 km puta, 66 mostova i izgradnju tunela u dužini od 3.624 m. Period raspoloživosti kredita trajao je do 4. maja 2016. godine i do tada je iskorišćeno 80% od ukupnog zajma. Neiskorišćeni deo kredita iznosi oko 60 miliona evra. Veoma sam zadovoljna što će se nastaviti uspešna saradnja sa Azerbejdžanom jer završetak strateške mreže autoputeva u velikoj meri doprineće povećanju konkurentske prednosti Republike Srbije u ovom delu Evrope. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne mogu da se načudim nekim svojim kolegama koje se ne okrenu iza sebe i pogledaju šta su uradile od Srbije i kako su je vodile. Ovde imamo reč oko jednog zakona koji je više tehnički zakon, jednog sporazuma koji predviđa određeno produženje rokova i niko od kolega poslanika koji napadaju i Vladu Republike Srbije i ovaj zakon neće da kažu ono što zaista jeste istina – 80% kredita je iskorišćeno, radovi su skoro u 100% završeni. Pošto je Srbija ta koja treba da otplaćuje kredit želimo 20% vrednosti kredita da zadržimo kao garanciju da su radovi koji su se izvodili urađeni u skladu sa propisima. Šta je tu sporno? Kada radovi budu završeni, kada inspekcije izađu, kada bude trebalo da se dobije upotrebna dozvola, tada će etapno sav novac da bude isplaćen. I, to jako dobro znate, samo nećete da kažete. Zato što dok ste bili na vlasti, vi ste poklanjali novac. Kad pričate o kilometrima autoputa koji ste napravili što mi ne pokažete više jednom autoput koji ste vi napravili? Hajde, pokažite mi ko Boga vas molim tih 40, 50, 60 kilometara koje ste pravili svake godine. Za 13 godina koliko ste bili na vlasti uspeli ste da napravite samo jednu traku autoputa od Novog Sada do Beograda, samo jednu traku. Pun profil autoputa podrazumeva dve trake. Ona prva je napravljena za vreme Josipa Broza. Taj projekat je započet još, čini mi se da je ministar bila Marija Rašeta Vukosavljević, 12,5 godina ste se mučili oko jedne trake auto-puta i to na terenu koji je relativno lak za izvođenje radova, osim mosta kod Beške, sve ravnica Vojvodine, samo zemljani radovi, nema tunela, nema prepreka, nema nerešenih imovinsko-pravnih odnosa ali vam je zato trebalo 13 godina. Drugo dostignuće, kolega koji brine o građanima Srbije, podsetiću ih, auto-put Preševo-Vranje, kakva bruka i sramota, kao ste obrukali Srbiju, kako ste upropastili i zadužili građane Srbije. Za šest godina projekta koji ste vodili, uspeli ste da napravite brojem, slovima, kako god hoćete, šest kilometara auto-puta, šest kilometara. E, sad oni koji se brinu za ovaj kredit koji ima rezultate i vidi se taj auto-put, ne može niko da kaže da ne postoji, znate šta su uradili sa parama za taj auto-put? Dali su ga preduzeću koje je započelo javne radove, napravilo tih šest kilometara, otišlo u stečaj i nije dalo bankarsku garanciju. Neugodno vam sad? Pa, se nadam svaki put kada prolazim tamo, evo valjda kada budem prošao sledeći put biće nekih radnika i biće nekih mašina, osim par mašina i radnika koji nisu radili na izgradnji auto-puta nego na čuvanjem mašina, godinama se ništa nije menjalo. Znači, 2012. godine avgusta meseca između Beograda i makedonske granice, kod graničnog prelaza Preševo, nedostajalo je 74 kilometara autoputa. Znate koliko nedostaje danas? Informacija stara tri meseca, verovatno sada manje, samo 17 kilometara, ali punog profila auto-puta, a ne jedne trake, kao što ste vi pravili. Kako ste to dali vi koji brinete ko izvodi radove, kako ste mogli avasno da uplatite izvođaču radova, a da ne uzmete bankarsku garanciju? On otišao u stečaj. Ko to plaća? Pa, građani Srbije. Što to ne kažete? Gde vam je obilaznica oko Beograda? Posle toliko godina na vlasti, što je niste završili? Onaj zli Milošević vam ostavio most, iskopao tunele, samo da pustite jednu traku, pre godinu dana je počelo da se radi. Gde ste bili do sad, bre? Prestonica. Pričate o auto-putevima, pa još predlažete gde će ti auto-putevi da se prave. Pa, hajde da vidimo. Auto-put je po svojoj kategorizaciji međunarodni put, iako nemate međudržavni sporazum, gde će taj auto-put da se nastavi na auto-put druge države, napravili ste slepo crevo. O tome i o kamati o kojoj raspravljate mogu da kažem za ono vreme kad ste bili na vlasti postigli ste odličnu kamatu 4%. E, sad možete ovde da skačete svima nama po živcima oko javnog duga, oko BDP, oko stope zaposlenosti, nezaposlenosti itd. Ima samo jedna stvar koja vas uvek demantuje, cena zaduživanja države. Ona se zadužuje kod privatnih investitora, privatan investitor neće uludo da daje novac po niskim kamatama. Dok ste bili na vlasti kamate koje je država dobijala bili su 8%. Davali smo ovde garanciju sa 6,5% kamate plus euribor koji je tad bio kao jedan procenat. O čemu pričate? To su sve podaci koji su lako proverljivi. Tako da ste vi u situaciji u kakvoj smo imali državu dobili super kredit. Danas, taj kredit bi bio skup. Ali, kako ste radili kada ste podizali kredite? Bez projektne dokumentacije, bez trase auto-puta, bez rešenih imovinsko pravnih odnosa. U žurbi da se steknu politički poeni potpisivali ste međunarodne sporazume. Zato smo imali situaciju da kada počnete nešto da pravite i da se opravdate pre međunarodnim kreditorima, pravite auto-put kroz jednu gde su rešeni imovinsko pravni odnosi, pa naiđete na drugu gde niste izvršili eksproprijaciju, pa je preskočite, pa tamo na petoj počinjete nove radove. Tako je to izgledalo. I, sad oni kažu, kasni se dva meseca. Pa, vi ste kasnili po 12 godina i kasni se zbog loše zatečene situacije po pitanju auto-puta. Postavljaju se pitanja, ko će da plati štetu za nekakve tunele. A šta imaju „Putevi Srbije“ ili ministarstvo ili Srbija sa tim. Pa, to plaća izvođač radova. Što se vi sekirate ko je podizvođač radova. Pa, to su njihovi obligacioni odnosi. Onaj ko je kriv snosiće troškove. Onaj ko je radio kako ne treba snosi će odgovornost, ali kada pričate o putarskim preduzećima, samo da vas podsetim, 2010. godine, ova ista Skupština u ovoj sali, davali smo saglasnost na kredite u iznosu od 350 miliona evra za dospele, a ne izmirene obaveze prema putarskim preduzećima. Toliko ste brinuli, ljudi su godinama radili, ni dinar im niste plaćali, i sad se brinete i za domaću radnu snagu. Tako je to izgledalo dok ste vi bili na vlasti. Sada izgleda da između Beograda i granice sa Makedonijom nedostaje 15-ak kilometara autoputa, i to autoputa koji se pravio na mnogo teškom terenu, da nedostaje nekih približno 17 ili 18 kilometara do bugarske granice i završava se ova deonica autoputa. Zato premijer ima pravo da kaže da je u poslednje dve godine više autoputeva napravio, i ova Vlada, nego vi za 12 godina dok ste vedrili i oblačili Srbijom. Još nešto, oko javnog duga možemo da polemišemo, da li je ovakav ili onakav, statističke podatke možemo da iznosimo ovakve ili onakve, metode možemo da koristimo mi jedne, vi druge, itd, ali dame i gospodo, autoput ne možete da sakrijete i da prikažete građanima ako on stvarno ne postoji. Zato nemojte da se čudite što pored tolike brige i za penzionere i za zaposlene u javnom sektoru ostvarujete 5, 5,5% na izborima. Ovde ste napadali kao da je Aleksandar Vučić došao iz opozicije, pa svojim postupcima ne govori istinu građanima. Ja ću vam reći. Rezultat na izborima jeste i rezultat Vlade koju vodu Aleksandar Vučić, ali jeste i rezultat toga da istinu građanima nije ulepšavao, za razliku od vas. Vidim da nekima to smeta. To je njihov problem. Imali su priliku…
Poslaniče, molim vas, vratite se na temu.)
Vraćam se na temu. Imale su neke kolege priliku da učestvuju u nekim zaslugama, propustili su je, ja tu ne mogu ništa da uradim. Zato što autoput postoji, zato što će uskoro i da bude pušten, zato što Srbija sa izgradnjom putne infrastrukture počinje da bude ozbiljnija zemlja za investicije nego što ste nam vi ostavili, svakako da ćemo u danu za glasanje da podržimo ovaj predlog zakona.
Dobro. Samo da se konsultujem.
Zahvaljujem, predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, možda vama skačemo po živcima sa tih 10 milijardi za koje ste priznali da ste zadužili Srbiju, odnosno građane Srbije, ali to je istina. To što vas boli, verujte mi da građani više osećaju na svom primeru novčanika i svog frižidera, nego vi. Kada je u pitanju zajam, dokazali smo vam da je tehnička vlada odgovorna i kriva što nismo uspeli da uštedimo 300 hiljada evra, jer jednostavno Vlada nije znala da u članu 109. Ustava i članu 52. Zakona o Narodnoj skupštini, Skupština je mogla da se sastane i da izbegne taj trošak od 300 hiljada evra. Trista hiljada evra je 36 miliona dinara. To je dovoljno za 10 opština da imaju školski prevoz za decu osnovnih škola na svojoj teritoriji. Mislim da ne trošimo sredstva na način koji je racionalan. Sve projekte koje ste započeli, odnosno pardon zatekli, su projekti koje je započela DS - Koridor 10, Koridor 11, obilaznica oko Beograda, most Beška, pristupna saobraćajnica mosta na Adi koji je takođe izgradila DS, most Zemun-Borča, i mnogi drugi projekti su ostali iz prethodnog perioda. Vi samo nastavljate tamo gde smo mi stali. Ništa novo za 10 milijardi evra niste napravili. O tome je ovde reč, a građani ne žive bolje. Zato je pitanje na šta ste potrošili taj novac.
Hvala. Vreme. Izvolite, ministre.
Znači, tražim samo repliku na ove dve cifre koje ovde ponavljate i pošto govorite neistinu, moram da vas ispravim, da gledaoci čuju. Znači, ponavljam, od septembra 2012. godine kada je efektivno Vlada počela da funkcioniše, podaci o dugu su svakog meseca objavljeni na sajtu i svaki građanin može da vidi podatke, uključujući podatke o tome koliki deo ide na finansiranje deficita, koliki deo ide na refinansiranje, koliki deo ide po valutama, na koji vid pozajmljivanja, koliki deo ide na povećanje likvidnosti itd. Tačno se zna u poslednju para na šta su pare otišle. Zna se u poslednju paru da je za proteklih devet meseci ove godine, umesto očekivanog dopunskog bruto zaduživanja od milijarde, smanjeno zaduženje za 650 miliona, a ništa nije od ove milijarde pozajmljeno, jer smo to sve uštedeli u odnosu na plan. To je podatak koji je relevantan. Ovo što vi pričate je pozivanje na neki period u kome ste ostavili zemlju u situaciji sa 5,6 do 6,6% deficita koji nismo mogli da preokrenemo u jednom danu, u jednom mesecu. To je posledica, terate me da odgovorim politički, potpunog bespuća, uključujući ovaj zajam koji ste vi potpisali, vaša Vlada, a koji mi danas ispravljamo. Znači, stvarno preterujete. Govorimo o ugovoru. Potpuno je licemerno da govorite o nečemu. Vaša računica je potpuno pogrešna - da smo uradili to, Azerbejdžanci nisu dozvoliti. Da smo uradili to što ste sad rekli, onda bi interkalarna kamata od 4. maja do 4. novembra, ako dotle bude, bila 125 hiljada evra. To je cifra pet kroz 12 meseci puta 0,5% kamate puta 60 miliona neiskorišćenih. To su cifre. Znači, interkalarna kamata bi bila 125 hiljada evra. Da smo povukli u tom momentu 20 miliona, što je bilo spremno, i 5. novembra preostalih 40 miliona kamata bi bila na 20 miliona 333 hiljade evra, a na ne povučenih 83, to je zajedno, 416. Uštedeli smo 300 hiljada. To je paradoks, ali je to tako. Proverite cifre. Prema tome, netačne su cifre koje govorite. Država koja pravi zaokret i preokreće tendenciju koja je bila bezizlazna sa tendencijom da se deficit poveća, mi imamo kontrolu da Srbija uđe u dužničku krizu i u dug bankrota, vi preokrećete u situaciju koju tumačite kao vašu dobit. To je ekonomski neopravdano, nekorektno potpuno i nije zasnovano na ciframa uopšte. Poslednja 24 meseca mi stalno iz meseca u mesec poboljšavamo situaciju. Nikada ova zemlja, sem jednog pokušaja na mišiće od 2005. godine, nije imala suficit koji devet meseci uzastopno održava i koja smanjuje deficit, potrebu za bruto zaduživanjem od jedne milijarde. To je ogroman korak napred i to je ogromno oduženje svima onima koji su u ovo ušli tako što su prihvatili trošak reforme da bismo odavde izašli. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Branislav Mihajlović. Odustajete? Hvala. Reč ima narodni poslanik Saša Radulović.
Hvala. Na izlaganje koje sam imao ministar se složio i drago mi je zbog toga da je potrebno mnogo detaljnije izveštavanje, ne samo o ovom projektu, nego i o svim drugim projektima. Šteta je što to nismo imali za ovaj zakon. Ono što je bitno, nadam se da će nas ministar podržati, mi ćemo tražiti od ministarke saobraćaja da nam da ove detalje. Znači, kako je utrošeno 238 miliona evra, kome je novac otišao, za koju robu i za koje radove? Nadam se da će ministar, takođe, insistirati da dobijemo te informacije, uključujući ugovor sa izvođačem „Azvirtom“ iz Azerbejdžana, kako bi videli šta su Koridori, odnosno šta je država tačno ugovorila. Jedan problem koji je pomenuo, kolega Dragan Vesović, malo ranije u raspravi, tiče se par stvari zbog kojih mi kažemo da su ovakvi ugovori, vezanje zajma sa stranim izvođačem, zaista loši po Srbiju, a to je recimo da asfaltna baza koju su izgleda napravili ima bitumen na osnovu nafte koju dovode iz Azerbejdžana, a ne plaćaju ni poreze, ni carine na nju, a onda to prodaju našim podizvođačima isto kao i naftu. I, pitanje je – da li se ovo zaista dešava i kolika je šteta za budžet, jer ovo nije neutralna stvar? A, druga stvar, zakupili su izgleda i separaciju „Takovo“, odakle se pravi usitnjeni kamen i agregat i prodaje našim podizvođačima za 35 evra po metru kvadratnom, verovatno ne plaćaju nikakve takse i naknade. Mislim da je to jasan primer kako država Srbija šteti za jako lošim ugovorima…
Evo, produžila sam vam vreme. Hvala. Reč ima narodni poslanik Krsto Janjušević. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, čuli smo u prethodnim izlaganjima da je sve u ekonomiji i da ne postoji ni ljubav, ni prijateljstvo između zemalja, i ne mislim tako. Verujem da postoje brojni primeri da je tradicionalno prijateljstvo i poštovanje između dve zemlje temelj za bolju ekonomsku saradnju i taj primer smo videli na „Železari Smederevo“. Siguran sam da je to tradicionalno prijateljstvo između naših naroda bilo prevaga da Kinezi dođu u Srbiju i ulože. Sada imamo razgovor o Azerbejdžanu državi sa kojom smo takođe tradicionalni prijatelji, i verujem da ćemo sa njima imati još bolju ekonomsku saradnju i još bolje projekte. To prijateljstvo koje treba negovati sa tim zemljama često zna da bude vaga, znate imate investitore koji često biraju između dva grada, između dve države i o tome odlučuju nijanse, i veoma je važno to ako je ta nijansa uvažavanje i poštovanje između naše i neke druge zemlje, u ovom slučaju iz naše zemlje i Azerbejdžana. Čuli smo danas da se napravila jedna paralela, takođe, sa jednom prijateljskom zemljom. Napravljena je jedna paralela između Azerbejdžana i Ujedinjenih Arapskih Emirata. I, kada govorim o tom poštovanju i prijateljstvu koje se gradi i koje je veoma teško izgraditi, a ova Vlada ih je izgradila mnogo. Moram da se osvrnem i na one detalje i na one elemente koji se trude da ta prijateljstva i te mostove, te ljudske mostove pokvare.Juče smo imali jedan primer gde je jedna izjava da Kina radnike tretira kao robove, mogla da bude veoma štetna za našu zemlju ili uvredljiva za naše prijatelje i za ljude koji su se našli tu kada nam je bilo najteže. Ja ću se osvrnutinovi događaj tog tipa, novu varnicu koja se desila jutros, koju je ovde, onako na brzinu bacila gospođa Sanda Rašković i otišla iz ove Skupštine. Tiče se događaja gde je pomenula da je jedna osnovna škola u Novom Pazaru promenila iz Sveti Sava u Bin Zaid i otišla. Samo je to rekla i otišla je. Valjda misli da je to dovoljno da ispadne velika srpkinja i da se više ne pojavljuje. Zašto smatram da je ovo važno? Trebala je bar da kaže da je tog dana još jedna škola u Novom Pazaru koja se nije zvala Sveti Sava dobila ime Sveti Sava. Trebala je da kaže da je tu oblast, Deževsku dolinu prvi put u istoriji posetio premijer Aleksandar Vučić. Prvi put jedan premijer je posetio taj deo. Trebala je da kaže da u rodnom selu Svetog Save, Vlada Srbije pomaže izgradnju velelepnog hrama Svetom Savi. Trebala je da zna koliko je Vlada Srbije uložila u infrastrukturu, škole, dijagnostički centar, sportsku infrastrukturu u tom kraju, a ne da baca varnice. Trebala je da zna da prijateljstva između Srba i Bošnjaka, Muslimana u tom delu Srbije, traju duže nego što traje njena politička stranka. To mora da se poštuje i sa tim ne sme da se igra. Zato smatram da je ovo veoma važno. Da se vratim na infrastrukturni deo i da pokušam da pojednostavim onu kritiku koja se tiče priče o tunelima. Neko nam je rekao da kroz tunele koje smo gradili ne može da prođe kamion. Dokazali smo da može. Desiće se tehničke ispravke, veoma brzo, ali ko nam kaže da kroz te tunele ne može danas da prođe kamion? Onaj za čiji vlasti na tim mestima, dakle tim brdima kroz ta brda je za vreme njihove vlasti jedino mogla da prođe neka krtica, ako je u dobroj kondiciji. Drugo nije moglo ništa da prođe kroz ta mesta. Imamo još jednu po meni skandaloznu izjavu iz redova DSS,a tiče se deonice puta, tačnije auto-puta i planova za taj deo Niš-Merdare u dužni od 77 kilometara, sa idejom da to bude projekat koji će doprineti da Srbija postane regionalni lider. Jedan gospodin iz stranke gospođe Sande Rašković je rekao, kritikovao je premijera zašto forsira taj projekat kada se on nalazi u onoj teritoriji koja je zacrtana nekim separatističkim kartama. Pazite, to je jedna od najskandaloznijih izjava i tumačenja koja sam čuo ovde u Narodnoj skupštini. Dakle, preporuka je premijeru da poštuje neku kartu koju je nacrtao neki separatista i da u tom delu ne ulaže i da izgleda, odatle povuče instrumente Srbije. Ja mislim da upravo premijer radi onako kako treba i tamo gde naš narod treba da ostane i gradi infrastrukturne projekte i podiže ekonomiju. Zbog toga se valjda nikad bezbednije nisam osećao, nego od onda kada su prestali da nas čuvaju ovi iz DSS. Molim ih, da kada već nisu znali da grade ni ljudske mostove, ni one mostove koji se tiču infrastrukture, da ne ruše one mostove koje su neki drugi napravili. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milija Miletić.
Zahvaljujem se. Uvažena predsednice Skupštine, uvaženi ministre, kolege poslanici, građani Srbije, ja sam Milija Miletić i dolazim iz najlepše opštine u Srbiji. To je opština Svrljig koja se nalazi pored najlepšeg grada u Srbiji, a to je grad Niš. Ja ću danas govoriti i dati podršku kao poslanik ispred Ujedinjene seljačke stranke, ali izabran sa liste SNS. Daću podršku za potvrđivanje ovog sporazuma sa našim prijateljima iz Azerbejdžana, jer smo svedoci da su putevi kod nas u prethodnom periodu u veoma lošem stanju, ali od 2013. godine, 2014. godine pa na ovamo veliki je intenzitet radova u svim delovima naše Srbije. Ovaj deo puta kojem dajemo mogućnost da se završi je vrlo bitan za žitelje, za sve koji tamo rade sa posebnim akcentom na naše poljoprivredne proizvođače, za ljude koji će imati mogućnost da preko tih puteva imaju brži transport robe, da dolaze investitori kod njih. Inače, ovih dana, tačnije danas i narednih šest ili sedam dana naša Vlada će biti u Nišu. Ja sam zadovoljan što je premijer na čelu Vlade, gospodin Vučić, dao akcenat na Niš, dao akcenat na jugoistok Srbije i dao akcenat na taj deo gde je veoma potrebno da se radi, da se gradi. Tamo se radi i Koridor 10, tamo se rade svi putevi. Dolazim iz opštine gde je unazad tri meseca urađen deo regionalnog puta u dužini preko 25 kilometara. Taj deo puta je vrlo bitan za žitelje naše opštine, za žitelje i ostalih koji tamo dolaze, jer je Svrljig mesto gde ima budućnosti, jer je Svrljig mesto, kao i ostale opštine na jugoistoku Srbije, gde ima budućnosti izgradnjom puteva, autoputeva. Vrlo je bitno da nam dođu ljudi, da nam dođu investitori i da na taj način obezbedimo budućnost za sve građane naše Srbije. Ja sam u prethodnom periodu govorio više puta i akcentirao sam uvek na razvoj poljoprivrede, na razvoj sela, ali bez dobrih puteva nema ni razvoja ni poljoprivrede ni sela. Prema tome, ovaj sporazum kojim ćemo dati mogućnost da završi ovo što je započeto 2012. godine, vrlo je bitan za sve. Ja ću, normalno, kao narodni poslanik ispred Ujedinjene seljačke stranke glasati za ovaj sporazum, kao i prethodne sporazume, jer sam svedok kako se radi, kako ima budućnosti za sve, ali posebno kažem – vrlo je bitno da svi mi koji živimo u Srbiji stavimo akcenat na jugoistok Srbije, jer tamo, verujte mi, dosta je teško, staračka populacija ljudi, demografski ugroženo stanovništvo. Prema tome, tamo treba ulagati. Siguran sam, ministre, da ste vi kao čovek svesni situacije i znam da ćete dati maksimalno zalaganje za taj deo Srbije i za sve sporazume i sve one zakone koji će biti u narednom periodu, koji se tiču za izgradnju infrastrukture. Ja ću glasati. Siguran sam da naša Skupština ovde, i svi mi imamo želju i volju da svi putevi budu urađeni, da država Srbija bude svuda u svakom delu naše lepe zemlje Srbije. Još jednom, ja ću kao poslanik, ispred Ujedinjene seljake stranke glasati za ovaj sporazum, jer sam siguran da ćemo završiti sve zamišljeno i sve što je zacrtano i zadovoljstvo mi je još jednom što ćemo ući u postupak, a tu mislim na našu Vladu, na našeg premijera i završetak puta od Niša prema Prištini. Tamo je vrlo bitno da se radi. Još jednom pozivam sve poslanike da glasaju za ovaj sporazum, da završimo započeto i da bude lepo i dobro u svim delovima naše Srbije, ali kažem ponovo, sa akcentom na jugoistok Srbije, na centar Niš, jer verujte mi tamo je teško, tamo treba ulagati i još jednom zahvaljujem se i daću podršku i glasaću za ovaj sporazum.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Danijela Stojadinović. Izvolite.
Poštovani predsedniče, poštovani ministre, narodni poslanici, imali smo danas ceo dan za razmatranje ove teme, a ja ću u ovom svom današnjem obraćanju govoriti o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o izmenama i dopunama Sporazuma o zajmu između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžana za izgradnju deonice Ljig – Boljkovci, Boljkovci – Takovo, i Takovo – Preljina, autoputa E 763 u Republici Srbiji. Dakle, čuli smo danas dosta toga i situacija je prilično jasna. Sporazum je potpisan 2. februara 2012. godine kao rezultat međusobne saradnje Srbije i Azerbejdžana i strateškog položaja Srbije uključivanje Srbije u Koridoru 11. Koridor 11 je od velikog strateškog pitanja za Srbiju i od ovog koridora najviše koristi će i imati Srbija, a u širem smislu povezaće Rumuniju, Srbiju, Crnu Goru i morskim putem Italiju. Mi kao država imamo strategiju razvoja transporta Republike Srbije i ukazala bih da se izgradnja autoputa kroz Srbiju izvodi u skladu sa ovom strategijom razvoja. Sporazumom su predviđena sredstva u iznosu od 300 miliona evra, dok ukupna vrednost projekta iznosi 308 miliona evra. Do sada je realizovano 79,5 procenata ukupnog iznosa, što ovaj kredit čini veoma uspešnim, a da bi se predviđena sredstva iskoristila u potpunosti, neophodno je da period raspoloživosti sredstava produži i upravo zbog toga je 22. septembra ove godine potpisana izmena i dopuna sporazuma, kojom je predviđeno da se sredstva mogu iskoristiti do maja naredne godine. Na osnovu ovog sporazuma pokrenuta je i izgradnja novog autoputa koji je doprineo da se angažuje domaća građevinska operativa kao i podizvođači i dobavljači i kooperanti. Razvojem i unapređenjem privrede, zatim ulaganjem ovakve kapitalne investicije podiže se bruto domaći proizvodi i omogućava razvoj privrede. I, upravo su infrastrukturni projekti jedan od preduslova za zdravu ekonomiju. Ja bih ovom prilikom pohvalila domaće firme, ne znam od kada mi mislimo da ništa sami ne možemo da uradimo, mislim da bi trebalo da sačuvamo ovo malo naših državnih firmi i ovo što je ostalo i kao što reče ministar Vujović, a uzgred, ja bih zaista i da pohvalim sva ova današnja izlaganja i obrazloženja za koja mislim da su sasvim na mestu. Na kraju, ministar je celog dana sa nama i kao što ste rekli 70% radova su podizvođači iz Srbije, što znači da se imalo takta da se uključe naše privatne firme, a to znači i uposleno nekih oko 1000 ljudi, naših ljudi i novih radnih mesta. Koliko su investicije i infrastruktura u nekom mestu bitne - pomenula bih primer opštine Svilajnac koja već unazad sedam, osam godina radi na svojoj infrastrukturi da bi postigla neki nivo i sada je problem vezano za ove kredite o kojima pričamo, ovaj most na Velikoj Moravi. Pretpostavljam da je većina vas dolazila u Svilajnac i zna koliko taj most pravi problem i bilo bi dobro ne samo za građane Svilajca nego uopšte za RS da se obezbede sredstva jer je republička investicija, pošto smo završili projekte i eksproprijaciju i da su pošto prethodne vlade pokušavale, nadam se da će ova sadašnja Vlada imati sluha za to. Uzgred, opština Svilajnac ostvarila je najveći suficit u Pomoravskom okrugu. Da se vratim na našu temu. Ovim projektom, odnosno ovim sporazumom mi imamo tri dobre stvari – nove investicije, razvoj infrastrukture, provlačenje novih investitora. Zatim, ovim dobijamo i veću bezbednost u saobraćaju jer izgradnjom autoputa rasterećuje se Ibarska magistrala i nadamo se da će to doprineti daleko većoj bezbednosti. Čini mi se da danas niko nije pominjao demografsko pitanje, što smatram da izgradnja novih autoputeva, spajanje te centralne Srbije sa Beogradom, što je izuzetno važno i od velikog značaja. Tako da u danu za glasanje poslanička grupa SPS podržaće ovaj sporazum. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jovo Ostojić.
Hvala. Gospodine predsedavajući, gospodo poslanici, pred nama je danas Sporazum o izmenama i dopunama Sporazuma o zajmu Vlade Republike Srbije kao zajmoprimca i Vlade Republike Azerbejdžana kao zajmodavca za finansiranje izgradnje deonice Ljig – Bojkovci, Bojkovci – Takovo, Takovo – Preljina, autoputa E 763 u Republici Srbiji. Sporazum je zaključen 2. februara 2012. godine. Mogućnost izmena i dopuna ovih sporazuma je predviđen članom 26. Zakona o zaključivanju i izvršavanju međunarodnih ugovora, ali članom 25. stava 2. istog zakona propisano je i da Vlada Republike Srbije obaveštava Narodnu skupštinu o izvršenju međunarodnih ugovora. Da ponovim? Ne treba. Nije mi poznato da je neki takav izveštaj povodom sporazuma sa Vladom Azerbejdžana dostavljen Narodnoj skupštini. Po navedenom Sporazumu, Srbija se zadužuje, a sredstva zajma se prenose na azerbejdžansku firmu koja realizuje investiciju, uz angažovanje podizvođača. Gotovo identična situacija kao sa tzv. Kineskim mostom. Kredit je 300 miliona evra, a kamata je 4%. Ta sredstva se stavljaju na raspolaganje do 4. maja 2016. godine. Do maja 2016. godine iskorišćeno je oko 80% kredita. Ovaj podatak je, najblaže rečeno, sumnjiv. Kažu da je ova ratifikacija potrebna da bi se povuklo onih 20% i isplatili podizvođači. Ubacila se i priča o privremenim i konačnim obračunima situacija, kao da je kompletan posao završen, a dobro znamo da nije. To nije tačno, niti ima ikakvog uticaja na ovaj sporazum, jer je ovo finansijski sporazum, a ne ugovor o izgradnji. Zato je dobro da je ministar finansija ovde. Ali, šta ćemo sa ugovorom o izgradnji? Kada je trebalo ministar ovde da bude, kada je bilo pitanje opštinama, onda je došla ovde ministarka koja nije dobro upoznata sa tim. Sad kad trebamo da pričamo o izgradnji puteva, dolazi ministar, svaka čast, koji je za finansije. A šta ćemo za izgradnju? Gde je ministarka? Da li joj je danas ovde mesto? Možda ima nekih obaveza, neću u to da se upuštam, ali, dobro se zna, ako je ovaj ugovor trenutno od značaja za dovršenje puta koji smo već naveli, njeno je mesto danas bilo ovde i da nam tačno kaže o čemu se radi. Nisu samo finansije u pitanju. U pitanju je izgradnja puta. Da vam odmah kažem – nije tačno da ste vi pokrenuli ratifikaciju ovoga ugovora, to je pokrenula Vlada Azerbejdžana. Vi ste pokušali to da preskočite i pokušali ste to da sklonite, da se za to ne zna. Međutim, Azerbejdžan je tražio da ratifikacija ugovora prođe kroz obe skupštine i zato se danas taj ugovor nalazi ovde ispred nas. Baratamo činjenicama i ne pada nam napamet da pričamo nešto što ne znamo. Ovde sa ministrom sede ljudi koji to jako dobro znaju. Postavio bih sada, na početku svog izlaganja, jedno pitanje koje me zanima. Ako smo se mi ovde okupili kao poslanici Skupštine Republike Srbije i zaživela je 3. 06. ove godine, stalno se izjavljuje na tv-u i drugim glasilima da Vlada radi punom snagom. Znali ste da je ovo stalo. Zašto to niste odmah pokrenuli? Zašto odmah niste stupili u dogovor sa Azerbejdžanom? Šta ste čekali? Čekali ste da se oformi Vlada u septembru, jel tako? Jel ste to čekali? Zašto ste izlazili i stalno govorili kako Vlada radi punom parom? Ajmo te dve stvari da raščistimo, da se ne lažemo, da budemo ljudi. Ja ne prebacujem nikome ništa. Ja sam ovde poslanik ispred Srpske radikalne stranke i moje je da govorim istinu. I sada sam vam rekao istinu. Vi znate da je to istina. Nemojte skretati mimo istine, nemate pravo na to. Morate da odgovarate časno i pošteno, jer imam ovde argumente, ukoliko počnete da govorite onako kako ne bi išlo. Molim vas, ako je utrošeno 240 miliona i osam miliona koje je dala Republika Srbija, znači, potrebno je 20%, od 300, znači 60 miliona da bi taj ugovor bio do kraja gotov i da bi se isplatili radovi. Ja imam informaciju da vi hoćete sa ovim novcem da isplatite tek na kraju radove, a ne sada da dopunjavate, nego kad bude sve gotovo da isplatite. Pazite, imam tu informaciju i lepo vam kažem da imam. Tu sam jasan, znam odakle mi informacija i znam da je sigurno tačna. Zbog čega, kad se rade ovakvi građevinski objekti koji su jedna vrsta žile kucavica svake države, pa i naše države Srbije, koju izuzetno volim, moju otadžbinu, zašto radite sve naopako? Tri godine su potrebne da se pripreme radovi, a jedna je potrebna da se izvode. Vi kontra. Vi uzimate novac bez pripremljenih radova i nemate podlogu da te radove izvedete do kraja. Ne znam da li vas to zanima, ali, uzećemo jedan prost primer. Ako uzmete gradnju jedne kuće, šta vam treba da biste izgradili kuću? Prvo, šta treba jeste da se obezbedi jedan deo sredstava, nacrt uže lokacije, da dobijete odobrenje da je to građevinsko zemljište. Jel tačno? Šta treba dalje? Treba geometar da izađete da da nacrt lokacije. Jel istina? Dalje treba da dobijete rešenje da možete priključiti struju, vodu, kanalizaciju, dostavite projekat, dobijete građevinsku dozvolu i pristupate izvođenju radova. Šta ste vi sve od toga uradili pre nego što ste podigli kredit na ovim putevima? Jeste li pristupili tako nečemu? Jel se vi uopšte bavite time? Meni je žao što ja to govorim vama, zaista mi je žao, vi ste čovek sasvim druge struke. Ovde je trebala mesto vas da sedi ministarka, pa da popričamo, da vidimo da li je sve to urađeno i pripremljeno. Pre nego što ste počeli izvoditi radove, da li ste videli gde je na terenu klizište, da se postave potporni zidovi? Da li ste pogledali da li je zemljište kiselasto? Znate šta to znači? To vam je kao kad letite avionom i kažu – vežite se, propadamo 200 metara. Rupa. Pa i na zemlji, na putevima koje gradite, imate rupe. Tu se kopa dublje, šire. Tu se možda kopa i pet metara. Postavljaju se određene armature, ako su potrebni i šipovi i na njima se vrši gradnja, tek da biste došli gore do površine. Gde ste vi to uradili na ovom putu? Zar je moguće da je celom dužinom puta sve ispravno? Gde ste napravili propuste u slučaju jakih kiša, da vam ne razbije put? Ovde ste malo pre dogovorili, dobro sam vas pratio sve vreme, pa sam vam jednom ovako pokazao rukom da niste u pravu, neke stvari kod izgradnje koje prate uopšte ne sada, nego uopšte izgradnju kod nas puteva, kod izgradnje ne samo puteva nego i drugih građevinskih objekata, ne vodi se dovoljno računa, ne vrši se dovoljno priprema. Priprema je važnija nego početak izgradnje. Kad izvršite dobru pripremu i kad laserski snimite teren, i kad se obeleži deonica, kad izvršite potpunu kontrolu deonice, znači celoga puta, i kad vidite gde se pojavljuje problem na tom putu, na toj deonici, određenog tipa, najpre ćete otkloniti nedostatke, pa kad sve to odradite celom dužinom koju ste planirali da uradite ove godine, pristupićete izvođenju radova. Nažalost, koliko ja vidim, iz izveštaja, iz razgovora na koji ste davali odgovore i koja su postavljali poslanici, pojedini zaobilazeći temu, to nije urađeno. Čak u jednom momentu ste sami rekli da nije izvršeno lasersko snimanje, da to kod nas nema. A zašto nema? Rekli ste. E, sad ima, a ja sam zapisao kako ste rekli da nema, a sad kažete da ima. Molim vas, ako ovako nastavimo da gradimo dalje, uvek će nam kiše odnositi puteve, imaćemo klizišta i ogromne troškove. Vi kažete i malopre smo ovde čuli od jednog poslanika – 98% je gotovo. A šta je to gotovo 98%? Pa, nemate ni sredstava 98%. Kako je onda 98% gotovo? Pa, niste ni isplatili ljudima ono što su uradili. Niste isplatili. Šta ćete uraditi sa ovih 60 miliona kada ih uzmete? Nećete ih dati izvođaču „Planuma“. Nećete, vi to znate da nećete. A ja vas pitam šta ćete da uradite sa tim novcem, gde ćete ga usmeriti? Čekaćete vreme. Ovo niste smeli da dopustite sebi, nikako. To nije građevinarstvo, to nema veze sa izgradnjom puteva. Gospodine ministre, pošto ste vi sada tu, ja se vama obraćam, pogledajte me slobodno, nemojte gledati sve vreme dole, ja vas gledam u oči, vaših očiju nema nigde. Kada prođe šest meseci pojaviće vam se rupe na putu. Ko će biti kriv za to? Pitam vas ovde pred Skupštinom, pred svim poslanicima, a svi znate, vozite auta. Nov put, šest meseci – rupa na putu. Ko će da odgovara za to što će da se pojavi rupa na putu nakon šest meseci? Zato što niste dovoljno pripremili teren, zato što ga niste sagledali, što ga niste pogledali i što niste uradili ono što je potrebno, zato će vam se pojaviti rupe. Pojaviće vam se i to da vam je put uži nego što treba, sve vam se dešava. Molim vas, šta je sa propustima? Šta je sa propustima? Šta je sa mostovima? Evo, završavam, još jednu-dve reči. Ja sam vama pričao o građevinarstvu, samo sam vam napomenuo finansije. Ja hoću o građevini da mi odgovorite. Vi kada ste trebali doći za finansije, vas nije bilo, a sad ste došli da pričate mi o građevini. Postavio sam vam pitanje o građevinarstvu. Izvolite i odgovorite. Odgovorite mi na sva ova pitanja i hoću da odgovorite svim ovim ovde narodnim poslanicima koji će se prvi provozati tim putem zašto su se pojavile rupe, a evo ja sam vam sada rekao. Isto tako, imam samo jedno pitanje za vas, završavam. Gospodine predsedavajući, izvinjavam se. Samo još jedno pitanje, ja se nadam da ćete biti oduševljeni ovim pitanjem, stvarno mislim. Ako se sad sve to završava, kako je rečeno, i 98% je gotovo, izuzetno lepo pitanje, a vi ćete mi lepo odgovoriti. Devedeset osam posto je gotovo, nije malo, nabačen neki zidić, kaže – petlja kod Ljiga nije završena, a ovih dana se pripremaju da svečano otvore deonicu od Dića do Preljine, a selo Dići je na pola puta od Ljiga do prevoja Rudnik. Šta je sa putem, gospodine ministre? Imate ovde, koliko god žurim, ne mogu stići. Imate ovde sa sednice Odbora za finansiranje, nešto sam pribeležio. Hoćete da vam pročitam? Ne zanima vas više ništa da pričam. Da pročitam? Ja sam vama rekao – pričaćemo o građevinarstvu, ja ne želim da pričam o finansijama, vi ste tu jači od mene. Ja hoću sa vama na megdan o građevinarstvu. I, znate šta, evo, da vam kažem – ima li u ministarstvu neko ko je obavezan kada se vrše radovi da ministarku, odnosno ministra obaveštava o svemu šta se dešava na putevima? Ti ljudi, taj čovek se zove nadzorni odbor. Imate li vi to? Ako imate, zašto dopuštate ovakve stvari? Zašto dopuštate? Niste se pripremili za ovu sednicu da razgovarate sa SRS, ne. Spremite se drugi put. Dovedite ministarku da sednemo, da popričamo otvoreno o gradnji puteva. Vas su ovde pitali za vozove, za finansije, kako voz ide jednom stranom, put je dole. Ma nećemo o tome. Treba put da se izgradi. Od mene toliko. Ja vas pozdravljam, kao čoveka i kao ministra i želim vam sve najbolje. Ja sam završio i hvala vam što ste me saslušali.
Zahvaljujem. Reč ima ministar dr Dušan Vujović. Izvolite.
Odgovoriću samo na one stvari koje se odnose na odgovornost koju ministar finansija ima. Znači, prvo o aktivnosti ili proaktivnosti Vlade, u ovom slučaju. U predlogu odgovora je napisano da je Vlada odgovorila, ne znam tačno datum kad smo primili dopis Koridora Srbije, zahtev za produženje ovog ugovora, kada su oni shvatili da neće u postojećim rokovima do 4. maja 2016. godine realizovati projekte. Oni su uputili pismo nama verovatno negde u martu mesecu, ne znam tačno, ali znam da se ovde pominju, nakon inicijalne korespondencije na nivou ministra građevinarstva i saobraćaja i infrastrukture, upućeno je oficijelno pismo Vlade, koje se ovde pominje prvo 21. aprila 2016, drugo 5. maja 2016. i treće 24. maja 2016. godine, kojima se upravo došlo u iteracijama do toga šta očekuje jedna strana, šta očekuje druga strana. Ovim članom 26. i 25. koji navodite je tu razjašnjeno da Azerbejdžanci očekuju punu ratifikaciju sporazuma, tj. ne samo izmenu datuma u tom jednom članu. Prema tome, ideja je bila da se postojećim sporazumom samo promeni datum i da to ne podleže ratifikaciji, pošto se ne menjaju ni uslovi finansiranja, ni iznos kredita, ni servisiranje koje je već bilo počelo. Sada, u svakoj zemlji postoje pravila. Kod nas je pravilo bilo da ako se ne menja ni obaveza ni iznos nominalne obaveze, ni kamatna stopa, ni period otplate i otplata je već počela, onda to ne utiče na ukupnu ni bruto ni neto obavezu Republike Srbije, prema tome, nije potrebna ponovna ratifikacija parlamenta po našim zakonima. Po njihovim zakonima to nije tako. Oni su tražili da se ide na ratifikaciju, da se ide na izmenu tako što se menja samo jedan član, nekoliko reči u jednom članu celog sporazuma koji je ovde priložen kao kompletan aneks ove izmene originalnog sporazuma. Što se tiče svih drugih stvari koje se tiču procesa planiranja i realizacije projekata, ja se od 1977. godine profesionalno bavim kost-benefit analizom i znam sve aspekte ekonomske analize. Uvek su mi ljudi, od nuklearnih elektrana do hotela i puteva, donosili podatke, a ja sam radio analizu. Analizu sam uvek spreman da uradim, ali ona može da se radi jedino ako imate podatke. Kod nas, čini mi se, godinama se nalazimo u situaciji u kojoj nemamo podatke na vreme. Mi se nalazimo, posle šest meseci, još uvek u početnom koraku pripreme metodologije za planiranje investicionih projekata u Srbiji i nailazimo na velike otpore ključnih ministarstava koja se bave planiranjem i realizacijom investicionih projekata. Nailazimo na još veće otpore Evropske komisije, odnosno Kancelarije za evropske integracije, pošto svako misli da sve najbolje zna. Ministarstvo finansija uz pomoć ljudi koji se time bave ceo svoj život i uz pomoć međunarodne metodologije želimo prvo da krenemo od krupnih stvari, pa ćemo doći do ovih detalja o kojima vi govorite. Mi želimo da projekti u fazi identifikacije budu prvo analizirani u odnosu na to da li su u skladu sa tim što nama treba, jer imamo jako mnogo projekata gde nismo sigurni da se taj projekat nalazi na kritičnom putu razvoja Srbije, to je prva stvar. Druga stvar, da li imamo resurse za to i treća stvar, da li je projekat spreman za implementaciju. Nama se često dešava da prvo radimo projekte koji nisu suštinski prioritet, drugo, da radimo projekte koji su napravljeni nedovoljno, detaljno, i treće, koji nisu spremni za realizaciju. Znači, neki projekti u nekoj fazi analize imaju dovoljno elemenata da bismo ocenjivali njihovu takozvanu efektivnost, tj. sposobnost da ostvaren cilj koji su sebi postavili i efikasnost da to urade sa dobrim finansijskim i ekonomskim efektima i mi smo tom delu posvećeni. Kažem vam nailazimo na ogromne probleme. Ja sam optimista i mislim da ćemo to isterati, ali to radimo da bismo stvorili okvir u kome ćemo onda moći da kažemo, projekat jedan, dva ili pet nije spreman. Prema tome, nećemo mu dati ni sredstva iz budžeta, niti ćemo za taj projekat zaleći da tražimo finansiranje od međunarodnih finansijskih organizacija, iz budžeta kroz privatno javno partnerstvo ili na neki treći način. Znači, nalazimo se na putu da postignemo sve ono što nam je danas slabost. Jame na putu su jedna od očiglednih primera javašluka i promašaja u svim tim prethodnim stvarima. Uvek su to neke jame, uvek su to neki nedostaci, uvek su to neke stvari koje su loše. Ali, u mnogim zemljama u svetu stvari se menjaju tako što ljudi znaju da planiraju i to rade, ili tako što neko pravnim ili političkim sistemom to dotera do nekog rezultata. Amerika je zemlja u kojoj pravnici uzmu pa tuže državu da je put pogrešno projektovan, pa država plati desetke miliona i na taj način ih nateraju da nešto urade. U nekim drugim zemljama ljudi pokušavaju da se bave planiranjem, strategijom i ostalo. Mislim da ćemo kod nas ćemo teško sačekati da advokati i sudije isteraju tu stvar, ali možemo zajedno i parlament i Vlada i sva stručna tela u Srbiji da vratimo makar ono što smo imali. Neće nam putevi biti savršeni, ali makar da vratimo onaj nivo koji smo imali pre toga. Sada pravimo auto-puteve, auto-putevi vrlo lako mogu ponovo da otklize, mogu vrlo lako da se pojave rupe, ali to se dešava i drugima iz raznoraznih propusta. Prema tome, moj predlog je, prihvatam vaše sugestije i primedbe, nemam ni želju, čak i kad bih znao ne bih ulazio u domene drugih ministara pošto to ne bi bilo kolegijalno. Mi smo tim ovde i ovaj deo pošto je ovo finansijski sporazum, ministar finansija ima punu odgovornost i čini mi se ima potrebu da razume suštinu onoga što ovde menjamo. To je samo rok povlačenja sredstava ovog kredita. Da menjamo više ne bih se usudio sam da to radim i ne bih se usudio da danas potpisujemo ovakve uslove bez preispitivanja i formalnih pregovora. Ali, pošto menjamo samo rok i samo dozvoljavamo da se sredstva povuku u malo dužem periodu, pristajem da branim ovaj zakon kao zakon koji ne menja ništa gore, pre svega zato što je alternativa pogubna za nas. Imajući u vidu šta je svo do sada urađeno, vaše sumnje oko toga gde pare idu mislim da su hipertrofirane. Ovde se tačno zna ko isplaćuje pare. Pare idu na račun, svako mora na kraju da podnese račun, podržavam zahteve pojedinih poslaničkih grupa i pojedinaca da unapredimo selektivno, ali fokusirano izveštavanje o svim projektima. To je u sklopu našeg napora da pojačamo planiranje investicija i da pređemo na programsko budžetiranje, jer se tačno zna planirali smo to, ostvarili smo to. Ako pogledate izveštaje koje mi imamo ovde, oni nam ništa ne govore, oni nam govore tačno u metar koliko je urađeno puteva, kvalitet, širina, dubina asfalta, da li je urađeno kao što treba, analiza troškova. Pazite, ne samo analiza troškova. Troškovi su imputi, analiza rezultata da li je put napravljen tako da može bez opasnosti po putnike da se vozi brzinom koja je propisana. Da li će u zimskim uslovima biti bezbedno da se vozi? Da li će biti sve ono što je potrebno na tom putu, to su presudne stvari. E, to kod nas treba da bude ne samo imputi, ne samo fizički auto-put, nego mora da bude i propusna moć tog puta i da li će ljudi stići u predviđenom vremenu od tačke A do tačke B. To je smisao puta. Nije smisao puta da se potroše pare i samo kaže, potrošili smo toliko i toliko cementa. Uostalom, analize po Srbiji kada su se ranije pravili auto-putevi su pokazali da su u krugu od dvadesetak kilometara oko tih puteva da je napravljeno jako mnogo pristupnih puteva i sekundarnih puteva. Odnekud se pojavio asfalt i to se sve dogodilo u Srbiji.Prema tome, možete da se prošetate i da to vidite. Znači, postoje materijalni dokazi na licu mesta se šta se dogodilo. Možda su ljudi skupili pare, možda su to sve uradili, ali koincidencija se to dešava kada se rade veliki putevi je vrlo, vrlo interesantna. Hvala vam lepo na ovim sugestijama. Mislim da su sugestije dobre, ali mislim da to ne možemo jednim potezom i mislim da to što potpredsednik Vlade i ministarka saobraćaja i infrastrukture i građevinarstva nije ovde, ne treba da interpretirate na način da ona potcenjuje ovo ili bilo šta drugo. Mislim da je ona mislila da tema današnjeg sastanka nije sve ovo, valjda je to moglo da se pretpostavi, nego je u stvari samo produženje ugovora. Eto, to je moja interpretacija. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Jovo Ostojić. Još dva minuta.
Može jedno kratko pitanje. Kako vi predviđate i da li je izvodljivo da u budućnosti naše zemlje da se pribavljaju sredstva da se deonice puta koje budu građene ubuduće, da se ispitaju na ovaj način o kojima večeras pričamo vi i ja u stvari, nego i cela Skupština, ne samo nas dvojica? A da Vlada Republike Srbije obezbedi ta sredstva da se izvrše pripreme, a kasnije kada se izvrše pripreme da se podignu krediti i da se pristupi izvođenju radova. Samim tim bi troškovi bili daleko manji, a putevi daleko bolji. Hvala vam.
Možete naravno ministre.
To je upravo suština mog predloga. Znači, svuda u svetu se ne štedi na toj prvoj fazi. Fazi identifikacije, faza kuda trasa ide, faza ispitivanja terena i interaktivnog menjanja trase u skladu sa nalazima tog ispitivanja je presudna. Možda znate „Friport“ radi analizu nalazišta bakra u reonu Bora i oni rade to jako dugo sa neverovatnim brojem bušotina, da bi znali tačno gde se šta nalazi, na kojim dubinama. Mi smo mislili da im kažemo, pa šta će vam toliko bušotina. Napravite pet puta manje ili 20 puta manje. Oni kažu – mi želimo da znamo precizno plus, minus 5%, a ne plus, minus 50%, koliko tu ima, koji je kvalitet i sve ostalo. Sa današnjom tehnologijom to se radi brzo, ali nije jeftino. Prema tome, moj bi predlog bio Skupštini da u budžetu opredelimo sredstva koja ćemo vrlo pažljivo usmeravati na pripremu projekata znajući da neće svi biti realizovani. Danas ministarstva nemaju tu slobodu. Ministarstva kada počnu da troše pare na pripremu projekta, njihov isključivi cilj je da se to realizuje pošto je inače to za njih gubitak. Ja kažem – hajde da napravimo jedan fond iz koga ćemo znati da će pet do deset projekata biti realizovano i na nivou budžeta apsorbujemo taj trošak, naravno trošimo svaki dinar kome će otići i ko će da ga radi, ali time minimiziramo rizik. Prema tome, to su stvari koje su prepoznate i ovde je bilo dosta ideja i oko neravnopravnog položaja naših firmi. Ja sam o tome govorio na ovoj Berlinskoj inicijativi već i ovi čuju iz Evrope, mada nema još odgovora, oni čuju, oni shvataju da su naša preduzeća s pravom uznemirena, da nemaju pristup projektima u sopstvenoj zemlji. To je Johanes Han rekao, nudio, kaže – pa imate ovu balkansku inicijativu itd. Ja kažem – ali nemaju pristup ni tu. Prema tome, danas smo čuli jako mnogo korisnih inicijativa da sve moduse, modalitete finansiranja ispitamo i sve načine. Ali, da bismo to uradili moramo zajednički na tome da radimo, ne da pustimo da male interesne grupe zloupotrebljavaju nedostatak kapaciteta na našu štetu. To je suština. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Danica Bukvić.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, sporazum o kome danas pričamo je u strateškom smislu veoma važan za našu zemlju. Podsećam da je sporazum o zajmu između Vlade Republike Srbije, kao zajmoprimca, i Vlade Azerbejdžana, kao zajmodavca, za finansiranje izgradnje deonica Ljig-Boljkovci, Boljkovci-Takovo i Takovo-Preljina potpisan još 2. februara 2012. godine u Bakuu sa rokom raspoloživosti od 48 meseci, odnosno do 4. maja 2016. godine. Iznos koji je Azerbejdžan odobrio Srbiji, tada, iznosio je 300 miliona evra. Uzimajući u obzir činjenicu da je u periodu raspoloživosti, odnosno protekle četiri godine iskorišćeno oko 80% ovog zajma, kao i da je za Srbiju veoma važno da se završi ovaj značajni infrastrukturni projekat, bez koga bi svakako bio usporen regionalni razvoj, pogotovo u zapadnom delu Srbije, to je neophodno da se produži period raspoloživosti zajma što se ovim Predlogom zakona o izmenama i dopunama Sporazuma o zajmu i predviđa. Na taj način će se odobrena sredstva u celosti iskoristiti i omogućiti brži završetak Koridora 11. Koridor 11, odnosno budući autoput Beograd-Južni Jadran, čija je deonica predmet ovog sporazuma, je pravac koji ima i ekonomski značaj, jer će omogućiti bolje saobraćajno povezivanje, veći tranzit, a time i veći devizni priliv. Izgradnjom ove trase uspostavlja se efikasna nacionalna saobraćajna infrastruktura, a takođe obnavlja se značaj naše zemlje u transnacionalnoj saobraćajnoj mreži, kao i u evropskoj, jer će ovu trasu koristiti i Rumunija, Srbija, Crna Gora, Italija. Za opštinu Lazarevac, iz koje dolazim, ovaj saobraćajni pravac takođe ima veliki značaj, kako za saobraćaj tako i za privredu. Bez obzira što ne postoji direktno uključenje Lazarevca na autoput, brzina konekcije omogućiće rasterećenje, odnosno smanjenje opterećenosti vrlo problematične i preopterećene Ibarske magistrale. Svedoci smo, nažalost, gotovo svakodnevno, saobraćajnih udesa u kojima se gubi mnogo života i proizvode ogromne materijalne štete. Poslanička grupa SPS i ovom prilikom daje snažnu podršku Vladi Republike Srbije, jer je u pitanju projekat čija će realizacija u velikoj meri doprineti bržem regionalnom razvoju naše zemlje, a time i ukupnom razvoju Republike Srbije. Htela bih da istaknem da je naša politička grupa ovaj sporazum podržala i 2012. godine prilikom njegovog donošenja, a u danu za glasanje ćemo svakako podržati i izmene i dopune Sporazuma sa Azerbejdžanom zbog njegovog ukupnog ekonomskog, privrednog i geostrateškog značaja. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić. Još devet minuta imate od vremena poslaničke grupe.
Dame i gospodo narodni poslanici, ova dnevna tačka je jednostavno iznuđena iz razloga što smo kašnjenjem radova na koridoru autoputu došli u situaciju da na zahtev azerbejdžanske Vlade moramo da ratifikujemo ovaj sporazum na novi period od dve godine. Šta je interesantno kada je u pitanju ovakav ugovor, odnosno ovakav sporazum? Pre svega, ovaj sporazum kada se potpisivao je bio jedna velika prekretnica u načinu razmišljanja i načinu postupanja dotadašnje vlasti. Do ovog sporazuma uvek se insistiralo na tome da se sredstva koja su potrebna za razvoj infrastrukture u Srbiji traže obično od finansijskih organizacija EU ili od Svetske banke. Delimično se u tome uspevalo. Podsećanja radi, kada je bila u pitanju rekonstrukcija Koridora 10, autoputa, konkretno, Beograd-Niš nije se žalilo od strane Svetske banke, odnosno EU da se odobravaju sredstva, ne iz razloga što je tada EU bezrezervno podržavala petooktobarsku revoluciju i vlast koja je tada došla, nego iz razloga što su unapred računali da će ta sredstva biti potrošena, da efekat koji se očekuje od strane Srbije neće biti postignut i taman fino, na više strana višestruka korist. Evropska unija, odnosno Svetska banka je davala kredite da bi se presvlačili novi slojevi asfalta. Te slojeve asfalta u to vreme su radili kriminogeni ili kriminalni krugovi koji su bili bliski sa vlašću i niste mogli jednostavno da povučete liniju koja bi razdvajala one koji su presvlačeći asfalt pljačkali Srbiju od onih koji su pod okriljem vlasti davali im te iste poslove. Ostalo je samo da te kredite koji su u početku zagovarali tadašnji nosioci vlasti, kao bespovratna pomoć, sada Srbija vraća pod veoma, veoma nepovoljnim uslovima. I kada se apliciralo za sredstva za ovaj koridor, mislili su tadašnji vlastodršci da će Svetska banka jedva dočekati da uloži sredstva, da odobri kredit kako bi se ekonomski isplativa investicija veoma, veoma brzo isplatila i Srbiji, a pogotovo Svetskoj banci. Međutim, oglušili su se o jedno upozorenje koje smo mi, srpski radikali, isticali,a to je da kada je u pitanju interes EU, globalni interes, oni su spremni da pomažu uvek, uz jasno naznačen njihov interes. Kada je u pitanju nacionalni, ekonomski, strateški interes Srbije, tu nema nikakve dileme, EU okreće leđa i pokazalo se na ovome projektu autoputa da EU i Svetskoj banci ne pada na pamet, bez obzira što su svi ekonomski relevantni pokazatelji ukazivalo na to da je to jedna od najisplativijih investicija u ovome regionu. Jedan od pokazatelja koji je veoma bitan za investiciju jeste frekvencija saobraćaja na određenoj saobraćajnici, odnosno na određenom putu. Na ovoj saobraćajnici, dnevno, frekvencija je 20 hiljada vozila. Po svim standardima, opšte prihvaćenim, računa se ako je iznad 16 hiljada, odnosno 16 hiljada, to je veoma, veoma isplativa investicija. Vi dobro znate, vi koji sedite ovde da se ta investicija ne zadrži se samo u naplati putarine, već se njena isplativost sadrži u onome što se ogleda u svim pomoćnim objektima, od ugostiteljstva, benzinskih pumpi, svega toga, gde država prihodi ne mala sredstva. Ovaj autoput, sa svih tih ekonomskih aspekata, bio je veoma značajan. Da bi Svetska banka to pratila, falilo je samo da nema tu nacionalnu notu ili dimenziju izgradnje ovog autoputa. Koja je nacionalna nota i dimenzija? Povezuje jedan narod koji živi u Srbiji i Crnoj Gori. To je žila kucavica za Srbiju. Srbiju ova saobraćajnica izvodi na more. To je strateški interes Srbije uvek bio i ostao. I šta se desilo? Desilo se jednostavno da nisu hteli da razgovaraju o tome i pojavila se mogućnost. Azerbejdžanska Vlada je iskazala dobru volju, pod znacima navoda, da uđe sa kreditnom linijom u investiciju autoputa od Beograda do Crne Gore. Zašto je ovo veoma zanimljivo? Zanimljivo je što se na ovaj način jasno pokazalo da i na drugoj strani imamo nekog ko je zainteresovan da ekonomski opravdane investicije podrži, pa smo imali primer mosta Mihajlo Pupin, gde se pojavio kineski investitor, jasno ističući šta je njegov interes, a nama je to i te kako mnogo značilo. Vodila se uvek polemika u javnosti, a pogotovo među političkim akterima da li je moglo bolje, da li je moglo jeftinije. Ali, ono što je nedopustivo, to je što su se poslednjih godina uključili i oni koji su na vlasti u Srbiji, koji su resorno zaduženi u pojedinim ministarstvima, dozvolili su sebi taj luksuz da oni, ne samo raspravljaju o tome, da li ima povoljnije, da li ima neka alternativa koja je bolja za Srbiju, nego da oni budu meritor da li je to uopšte korisno za Srbiju i da li srpska Vlada treba da se upušta u takve investicije. I ovo je najbolji primer. Resorni ministar, na svaki mogući način, prelazeći ovaj resor, trudio se ili trudila se, kako god hoćete da čitate ili gledate, da napravi opstrukciju. Kada je došlo u završnu fazu jedne deonice, a to je deonica od Ljiga do Preljine, onda je jasno koristeći se medijskim manipulacijama pokušala da diskredituje, ne samo zajmodavca, nego i nosioca ove investicije, u javnosti, tako što je obelodanila neistinit podatak da su tuneli problem u narednom periodu, zbog njihove visine, odnosno nizine neće moći da se odvija saobraćaj. Ovo je karakteristično, naglašavam, za ministarku. Setite se samo kada je bila na čelu Ministarstva za energetiku i ekologiju, Srbija je na osnovu primedbe Evropske zajednice imala najveće primedbe na oblast ekologije. U energetici lično je učestvovala u opstruiraju izgradnje „Južnog toka“, to je od bitnog, krucijalnog, vitalnog značaja za Srbiju, „Južni tok“ je magistralni gasovod koji je i te kako potreban Srbiji. Hvala vam.
Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Boško Obradović. Izvolite.
Poštovane kolege narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, sa vašim saradnicima, želim pre svega da izrazim zahvalnost gospodinu ministru Vujoviću, koji je rekao jednu reč koja je uvek odzvanjala i u političkom programu Srpskog pokreta Dveri, a drago mi je da je potvrđena sa tako visokog ministarskog mesta. Ne znam da li ću ga tačno citirati, ali od prilike je rekao - naša preduzeća su uznemirena, naša domaća preduzeća su uznemirena, jer ne mogu čak da ostvare da učestvuju na konkursima u sopstvenoj zemlji, odnosno na neki način su diskriminisana, onemogućena, stavljena u drugi plan i na svaki drugi način diskriminisana u sopstvenoj državi, u trci sa stranim bankama, multinacionalnim kompanijama, međunarodno monetarnim fondovima i svim drugim vidovima monopola koji je od strane stranaca zavladao našom državom. Hvala vam gospodine ministre na tome, to je važno priznanje za Srbiju i nadam se važno otrežnjenje za Vladu Republike Srbije, koja će u narednom periodu staviti mnogo veći akcenat na domaću privredu, na domaću ekonomiju i nju staviti u prvi plan, odnosno na interese stranaca i strane monopole u Srbiji, koji su zavladali ne samo domaćim bankarstvom, trgovinom, nego evo kao što vidimo i mnogim drugim segmentima našega društva. Takođe, se zahvaljujem gospodinu ministru, što je izabrao, rekao bih bolju stvar danas da bude ovde sa nama, a ne da učestvuje u ovom rialiti šou, pod novim nazivom „niška kasarna“ koji je danas počeo u Nišu i koji se ovako lepo uklapa u ove rialiti programe o kojima smo juče pričali. Međutim, za razliku od njega, očito rialiti šou mnogo više voli od ministarke Mihajlović, koja umesto da je bila danas ovde sa nama da odgovara na sva ova pitanja, pre je izabrala da bude u rialitiju u Nišu. Ona je, zapravo bila mnogo odgovornija da večeras ovde nama odgovara na sva ova naša pitanja. Koja su to sve naša pitanja ovde? Evo, kratkog zaključnog preseka za danas. Šta je ovde nesumnjivo utvrđeno, da je interes Republike Azerbejdžana apsolutno zaštićen ovim sporazumom o zajmu. A šta su sve problemi naše ugovorne strane? Problem je sam način finansiranja u kome očito mi nismo dobro zaštitili naš ekonomski interes. Problem je kvalitet radova, to smo valjda svi priznali, svi vidimo i svima nam je jasno. Problem je stručni nadzor, najveći problem srpskog urbanizma, srpskog građevinarstva, srpskog inspekcijskog nadzora, nestručan nadzor, odsustvo nadzora i uopšte jedna katastrofalna inspekcijska, nadzorna i stručna politika svim izvođenjima infrastrukturnih radova u Srbiji. To je i na ovom ovako skupom i važnom projektu prosto neverovatno da možemo da čujemo jednog ministra koji nam kaže da nije ni bilo nadzora, ili nismo ni raspisali konkurs za nadzor ili nismo ni odredili nadzorni organ. Za 300 miliona evra niste odredili nadzorni organ. Za 30 centimetara vam je veći sloj asfalta. Čekajte ljudi, da li je to moguće? Zar je moguće da u ovoj državi na ovako kapitalnom infrastrukturnom projektu neko ne vrši nadzorni inspekcijski posao. Rokovi, penali za kašnjenje u rokovima, kolika je zastupljenost domaćih roba i usluga i ono što je naravno takođe rak rana svih naših velikih kapitalnih investicija u Srbiji, a to su završni okončani obračuni na kojima se tek vidi koliko je šta koštalo, da li je do kraja isplaćeno i ko se sve tu i koliko ugradio? Dakle, mnogo stvari smo mi ovde danas mogli da vidimo, mnogo je stvari isplivalo na površinu. Vidimo i kontinuitet da tako kažem, pogrešnog rada od prethodne do ove vlasti i to je ono što mislim da i jeste jedna konstata. Čuli smo da je neko u svoje vreme asfaltirao i skidao kajmak, znamo i da danas neko i čuli smo da asfaltira i skida kajmak i kod ove vlasti i činjenica je da tome u Srbiji jednom mora da dođe kraj. Ne mogu u Srbiji da asfaltiraju partijski drugari, kumovi, prijatelji, rođaci ili ne znam kakve kriminalne družine o kojima je ovde danas bilo reči, već treba da asfaltiraju profesionalci, prave firme koje se time bave, a ne da zapravo partije asfaltiraju puteve u Srbiji i na lokalnom i na regionalnom i na nacionalnom nivou. Mnogo je danas ovde isplivalo važnih stvari. Još jednom se zahvaljujem gospodinu ministru što nam je pomogao da identifikujemo ključnu rak ranu našeg društva.
Hvala, potrošili ste vreme. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Zahvaljujem. Ukazujem na povredu člana 107. koji govori o dostojanstvu Narodne Skupštine. Mislim da je dostojanstvo povređeno zato što je rečeno da se ministarka Mihajlović nalazi u nekakvom rijaliti šou. Gospođa ministarka Mihajlović, zajedno sa svim ministrima u Vladi Srbije, izuzev gospodina Dušana Vujovića, koji je danas ceo dan sa nama, nalazi se u Nišu gde je Vlada održala zajedničku sednicu sa svim načelnicima četiri okruga sa juga Srbije i svim predsednicima opština i gradonačelnicima sa juga Srbije gde je doneta odluka da se sa fabrikom „Leoni“ potpiše novi ugovor koji će podrazumevati 2200 novih radnih mesta. Sa firmom „Aster tekstil“ ugovor od 500 novih radnih mesta, u „Juri“ 1000 novih radnih mesta i u Vladičinom Hanu turska kompanija „Teklas“ namerava da otvori drugu halu. To je taj rijaliti šou o kome govore naši politički protivnici.za nas to nije rijaliti šou, za nas je to ekonomski oporavak juga Srbije. Ne tražim da se izjasni Skupština.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, teško je naći pametne odgovore na nepametna pitanja. Od 2000. godine do 2012. godine u Srbiji je napravljeno 112 kilometara auto-puteva. Od toga jedan deo je bio samo druga traka. Recimo, ono prema Novom Sadu i Subotici. Godine 2013. samo za godinu dana i nešto jače napravljeno je 51 km. Godine 2014. – 69 km, 2015. godine 90 km, 2016. godine čekamo rezultat. Bio bih srećan da smo mi seljaci vodili državu od 2000. godine do 2012. godine. Možda smo mi farmeri. Možda nismo dovoljno šarmeri. Možda nismo dovoljno firmirani. Možda nemamo satove od 35.000 evra. Možda nemamo zbirku satova od 15.000 pa do 35.000 evra, ali imamo posvećenost, veru, smisao, spremni smo na rad i trud. Da smo mi vodili, mi bi danas pozajmljivali novac nekome drugom. Ne bi nam trebao zajam. Nekada smo davali zajam za Srbiju. Ovi preko su u svom periodu vladanja dali Srbiju na zajam. Teško je danas govoriti kada neko ko je državu vodio na način na koji je to radio i sklopio ovaj ugovor danas ima primedbe. Neko ko je napravio 112 km puteva za deset godina ima primedbe za one koji to naprave maltene za godinu dana. Vlada pravi rijaliti. Jeste, Vlada je dopustila jedan rijaliti onu noć kada su utvrđivani rezultati izbora. Kandidati sa izbornih lista ni pod tačkom raznom nisu smeli da se nađu na sednici Izborne komisije. Bilo ih je deseta. Izvršna vlast, Vlada koja plaća izbore i koja garantuje javni red i mir je dopustila taj rijaliti umesto da uhapsi kandidate, a posebno da obrati pažnju na osobu koja se predstavlja kao savetnik Američke ambasade. Vlada to nije učinila iako je negde pogrešila, tu je pogrešila zato što nije privela savetnika Američke ambasade koji je ujedno bio i kandidat i kompaniju i zahvaljujući tom rijalitiju neki danas sede ovde u Skupštini. Ako je Vlada odgovorna za neki rijaliti, onda je odgovorna za taj. Onda smo čuli onog iz Inđije, sposobnog i uspešnog koji insistira na rokovima. Da ga malo podsetim. Taj isti je počeo da pravi banju u Inđiji 2004. godine, pao je sa vlasti 2016. godine, nije odmakao dalje od kamena temeljca. Toliko o rokovima. Taj isti je 2008. godine, a vi se svakako sećate, započeo IT park, a to Bil Gejc, on se najbolje razume u te IT tehnologije, za 25.000 zaposlenih. Mislim da je bio indijski navodno, indijski koji je trebao biti inđijski. Nikada ga nije bilo. Sećate se svi lepe one vaše univerzijade kada ste se lepo ugrađivali, koja je održana 2009. godine. Na slavu stranke godinu ranije, 2008. godine započeti su radovi u Inđiji za izgradnju hale koja je trebala u julu sledeće godine da bude puštena u rad i da se u njoj održi univerzijada. Posle odlaska sa vlasti 2016. godine hala još uvek nije gotova, po malo tone, neprestano pumpe moraju da rade jer je pravljena na izvorištu vode i pravi dodatne probleme. Taj isti pita o troškovima montera, tuži opštinu Inđija, mada je to bila neka firma te stranke bivšeg režima, za 440 miliona. Dug koji je tamo ostavljen je 2.100milijardi i danas smo čuli tog prepoštenog, sposobnog, uspešnog kako on zamera i priča o kamatama i rokovima. Gospodo, koliki su bili penali od 2008. godine za povučene kredite pa do 2013. godine? Dakle, 2,06 miliona, 2,13 – 2010. godine, 2011. godine – 4,47 miliona, 2012. godine – 5,57 miliona evra, 2013. godine – 7,73 miliona. Ukupno 22 miliona penala za kredite koji nisu realizovani koje je Vlada u to vreme … Svakako da vi to dobro znate. Ja bih bio srećan da ste vi za te dugove koje ste povukli napravili izvor za vraćanje duga. Mi seljaci kada se zadužimo, ako dižemo kredit i zajam, a moram da kažem, ministar to zna, da postoje razlike između kredita i zajma, da kada pričaju treba da pričaju o zajmu, da se ovde radi o zajmu, koliko je zemlja devastirana u periodu od 2000. do 2012. godine. Uništena je potpuno, razvaljena, politički obezglavljena. Krediti su uzimani sa 9% kamate i ja bih bio srećan da ste nam ostavili zemlju sa manje dugova. Da ste taj novac propustili kroz poljoprivredu mi bi danas bili da smo pola izgubili 10 milijardi evra manje dužni. Glavni problem je što niste napravili izvoz za vraćanje duga. Niste napravili Koridor 10 i mislite da je krivica samo što ga niste napravili, a gde su prihodi da je završen koji bi bili negde oko 170 miliona evra veći, prihodi od putarine. Gde je ta izgubljena dobit na Koridoru 10 koji vi niste završili za 12 godina? Da ste ga radili na konjićima, da ste radili sa volovima mogli ste da završite taj Koridor 10 za 12 godina. Vi ga niste završili. Put njiva do njive nas košta dnevno hiljadu šlepera po 20 evra. Koliko je izgubljena dobit samo na šleperima samo zato što nema autoputa koji je trebao da bude izgrađen. O produženju rokova sada ovde razgovaramo. Vi ste napravili od njive do njive. Da ste ga napravili da bude funkcionalan svaki dan hiljadu šlepera po 20 evra je 20.000 evra. To je 600.000 mesečno, a sedam miliona godišnje plus 30.000 ili 25.000 vozila po nekoj daleko nižoj ceni od recimo 2 evra po vozilo. Koliki je tu gubitak? Vaš put njiva od njiva i njiva do njive košta nas jedno 20 miliona evra godišnje, najmanje i vi danas pričate o 100.000 evra, 300.000 evra penala koje treba platiti. Dučić je rekao za neke tamo narode da su najhrabriji na svetu, a ja ću to reći za neku stranku. Ta stranka bivšeg režima je bila najhrabrija na svetu ne zato što se ničeg ne boji već zato što se ničeg ne stidi. Hvala. (Boško Obradović, s mesta: Replika.)
Nema replike. Nije vas spomenuo. Spomenuo je Inđiju, a vi niste iz Inđije, vi ste iz Čačka. Ne mogu čak ni po tom osnovu da vam dam repliku. (Boško Obradović, s mesta: Pričao je o članu Izborne komisije.) Niste član Izborne komisije. Ne možete to. Nemojte da se hvalite sa tim. Kome je još ostalo vreme neka se prijavi. Reč ima Balša Božović.
Zahvaljujem, predsednice Skupštine. Poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani, nema zaista potrebe da završimo sa bilo kakvom ljutnjom, danas smo lepo razgovarali i mislim da smo imali dobre argumente. Imali smo, naravno, primedbu zašto Zorana Mihajlović, umesto što je na sednici Vlade, zašto nije u Skupštini Republike Srbije, zato što mislim da se većina ovih stvari odnosi na one koji vode projekte. Ja da sam na mestu vas, gospodine Vujoviću, zaista ne bih se ljutio kada ne bih bio u pravu. Vi ste u nekoliko navrata pomenuli i Aleksandra Jerkov da ste zbog nemogućnosti, odnosno raspuštanja parlamenta nismo mogli da ratifikujemo ono što su od nas tražili, tako da smo platili zateznu kamatu od 300 hiljada evra. Nema potrebe da se zbog toga ljutite na mene, zato što sam vam rekao da ste po Ustavu i Zakonu o Narodnoj skupštini to mogli da uradite. Bože moj, to nije ni prva ni poslednja greška koju ste napravili. Znači, 36 miliona dinara, koliko je, 300 hiljada evra otprilike, to je za sedam ili osam lokalnih samouprava dovoljno da deca sa autobusima školskim mogu bezbedno i uredno da se prevoze iz svojih mesta, kuća, sela u centar opština, gde su uglavnom smeštene u škole. Mislim da je novac izgubljen i sada za prosutim mlekom kažu ne treba plakati, ali u svakom slučaju, neka vam bude za nauk za neki naredni put, da ne pričamo često o nekim finansijskim konsolidacijama, a s druge strane da novac na ovaj način trošimo. Mislim da je, što se tiče investicija, više nego jasno da su i Koridor 10 i Koridor 11 i obilaznica oko Beograda i pristupna saobraćajnica mosta na Adi i most Zemun-Borča projekti koji su nastali u vreme DS. To samo govori da nije dovoljno samo četiri ili pet godina da se oni završe. Dakle, te projekte danas nastavljate vi i meni je drago zbog toga, zato što se zaista nadamo da ćete uspeti da ih završite, iako Koridor 11 kasni zbog, kako ste vi rekli, tehničke Vlade. Premijer nas je uveravao da neće kasniti zbog izbora nijedan projekat, a evo ispostavilo se da ni to nije tačno. Ispostavilo se da su upravo izbori uticali na kašnjenje ovog projekta. Mislim da je veoma važno da podvučemo još jednom da ste priznali na današnjoj sednici, odnosno rekli istinu i hvala vam na tome, da se Srbija zadužila za 10 milijardi. Rekli ste da smo im vratili 600 miliona. Dakle, 9,4 milijarde ste vi rekli da je dug nalepljen na onih 14,8 iz 2012. godine. Kako da vam kažem, sve vreme smo to tvrdili. Predsednik Vlade i vi ste nas uveravali da to nije tako, a danas smo utvrdili da je to tako. Ono što nas zanima, jeste na šta su potrošene pare i zašto građani ne osećaju neki boljitak? Deset milijardi nisu male pare za Srbiju. Naprotiv, mnogo su to ozbiljni novci, a građani ne osećaju apsolutno nikakav boljitak. Mladi odlaze iz Srbije zato što nemaju posla ovde. Naučnici beže iz ove zemlje zato što ne mogu da vežu svoju budućnost za ovu zemlju. Kada je u pitanju zajam od trista miliona, naravno da treba sada da produžimo i da izglasamo sve ovo iz prostog razloga što bi sve suprotno tome vodilo, i sami ste rekli, finansijskom kolapsu, zato što bi plaćali mnogo više, a ovo nam je mnogo jeftinije. I taj zajam jeste potpisala Vlada Demokratske stranke i mi smo na to ponosni. Nismo ponosni što ti radovi kasne. Nismo ponosni što ovaj zajam prevashodno utiče na rad na Koridoru 11 i na ono što je zadatak gospođe Zorane Mihajlović. Napravila se afera oko tih tunela. Napravila se afera zato što ne znamo, jer investitor koji su koridori Srbije nisu raspisali tender za nadzor, nego su sami vršili nadzor. To po Zakonu o planiranju i izgradnji jednostavno, gospodo, nije moguće. Po ko zna koji put ste se ogrešili o zakon koji ste sami doneli. Dakle, ne znamo da li je u pitanju greška podizvođača „Planuma“, domaće kompanije, do sada se niko nije bunio na njih, 20 godina posluju u Rusiji…
Hvala, potrošili ste vreme.
Samo da završim još jednu rečenicu.
Zahvaljujem.
Da li mogu da završim rečenicu?
Ne. Dobili ste još više sekundi. Završili ste. Reč ima Saša Radulović.
Hvala. Dame i gospodo, poštovani građani Srbije, danas smo slušali dosta od ministra o ovom zakonu. Interesantan deo je bio kada je ministar govorio o tome da ovaj zakon ovde podržava zato što praktično samo produžava njegovo trajanje za dve godine, a ne zato što je sam sporazum koji stoji iza njega suštinski dobar za Srbiju. Takođe, složili smo se da je veliki problem u planiranju i naknadno u izveštavanju i da taj problem u Srbiji traje jako, jako dugo i da bi negde morali da krenemo na jednom konkretnom projektu da to menjamo. Znači, da imamo tačne izveštaje o tome na šta je potrošen novac. Recimo, u ovom konkretnom slučaju, ovo je jako štetan ugovor po Republiku Srbiju, po naše interese, a jako dobar ugovor po Azerbejdžan, i mislim da niko ne bi trebao da kaže da je ponosan što je taj ugovor potpisan, zato što je zaista loš. Dakle, 238 evra je potrošeno na razne građevinske radove, na usluge, na robu. Nama treba analiza tog novca. Znači, kuda je taj novac otišao? Ko je novac dobio? Da li je ispoštovana odredba ugovora koja kaže da 49%, najmanje 49% robe i usluga mora da dolazi iz Srbije? To je nešto gde bi ministar mogao i da pomogne. Nažalost, ovde je preuzeo ulogu cele Vlade iako, i sam je kazao, nije njegov resor građevina, ali zastupa celu Vladu, pa mora i taj građevinski deo, odnosno Ministarstvo za saobraćaj, jer ministarka nije došla. Čuo sam obrazloženje da je mislila da se neće razgovarati o ovom delu. Sa njenim političkim iskustvom ona je sigurno znala da ćemo razgovarati o celom ugovoru, pogotovo zbog kontroverzi koje su se javile u javnosti, tako da mogu da interpretiram samo da je izbegla da dođe ovde i ostavila ministra finansija na cedilu, tako da nije mogao da odgovara na pitanja koja je dobijao. Izgleda i sam ministar ima ta ista pitanja. Znači, naše pitanje ovde je da izvučemo sve relevantne informacije da bi, ako ništa drugo, na ovom konkretnom primeru mogli nešto da naučimo za ubuduće. Da naučimo gde su greške napravljene, da te greške ne bi ponavljali. U ovom slučaju imamo situaciju gde je jedan komercijalni ugovor sa izvođačem radova „Azvirt“, koji je azerbejdžanska kompanija, podveden pod ugovor o zajmu, tako da se nigde praktično nije ni pregovaralo otvoreno o ugovoru sa izvođačem iz Azerbejdžana, nego se pregovaralo o zajmu, a pod sporazum o zajmu je podvučeno da izvođač mora da bude „Azvirt“. Tako da, ta strana kompanija je u stvari bila u izuzetno povlašćenom položaju, jer je nakon toga mogla da sa pozicije moći pregovara sa koridorima koji su pravili taj ugovor sa njom. S druge strane, mogla je da pregovara sa našim podizvođačima i da im nametne uslove ugovora, jer to nigde nije regulisano u sporazumu, niti se o tome vodilo računa. Očigledno je da je projekat jako loše pripremljen i sam ministar kaže da mi to moramo da promenimo, da se naši projekti jako loše pripremaju. Takođe je rekao ono što je činjenica i što zna cela naša građevinska industrija, da naše građevinske firme nemaju mogućnost da učestvuju ni u projektima u Srbiji, a da ne govorimo u inostranstvu, jer uslovi im to ne dozvoljavaju. U ovom slučaju ne vidim nijedan razlog zašto bi to bilo tako, jer, koliko nam je poznato, ovo je pitanje za ministarku saobraćaja i mislim da bi i sam ministar finansija mogao to da joj postavi. Firma „Azvirt“ nema u Srbiji zaposlene uopšte, nema ni mehanizaciju. Svi zaposleni dolaze iz naših firmi, sva mehanizacija dolazi iz naših firmi i naše firme prave tunele. Tako da, u stvari ono kako izgleda ova cela konstrukcija, ova firma „Azvirt“ samo skuplja kajmak. Da bi videli kako se skuplja taj kajmak, prvo je kolega Dragan Vesović postavio ta pitanja i mislim da bi ministar mogao da pomogne da od Ministarstva saobraćaja dobijemo odgovore na ta pitanja. To je da, pošto je „Azvirt“ očigledno oslobođen svih poreza, carina, naknada i taksi, da uvozi naftu iz Azerbejdžana bez carina, bez PDV-a, bez ikakvih akciza, bez ikakvih dažbina, i onda tu naftu preprodaje podizvođačima. Voleo bih da proverimo da li je ovo tačno. Jer, kao što je ministar govorio, ovo bi bilo neutralno po Republiku Srbiju kada bi „Azvirt“ tu naftu koju uvozi iz Azerbejdžana, bez naknada, taksi i dažbina, po istoj ceni ili uz mali markap prodavao dalje. Međutim, on to ne radi, nego podizvođačima prodaje po tržišnim cenama. To je deo koji zaista pravi veliku razliku i mogućnost izvlačenja novca iz ovog projekta. Drugi deo se tiče usitnjenog kamenog agregata iz separacije „Takovo“, koji se takođe prodaje po 35 evra po metru kvadratnom podizvođačima. Tako da, u sumi podizvođača očigledno…
Hvala. Prekoračili ste vreme. Zahvaljujem. Stefana Miladinović ima reč.
Hvala vam, uvažena predsednice. Poštovani ministre, pre svega hvala vama na strpljenju i posvećenosti ovoj temi danas. Imali smo prilike mnogo toga danas da čujemo. Mnogi poslanici su izlazili iz teme, ili da kažem imali jedan širi pristup ovoj temi. Za razliku od većine članova opozicije, SPS ne smatra da je ovaj sporazum štetan za državu. Takođe, ponovila bih ono što sam i u uvodnom izlaganju rekla danas, a to je – da nije bilo potpisivanja ovog sporazuma, da ni sam projekat izgradnje autoputa Beograd-Južni Jadran ne bi počeo. Ono što bih takođe naglasila, zapravo to ste i vi tokom diskusije potvrdili danas, da ne samo da nije štetan, nego ovakav sporazum koji je potpisan u vreme kada je potpisan, bio je jedini ispravan i moguć, s obzirom da Koridor 11 nije još uvek dobio evropski značaj, jer da bi dobio evropski značaj, mora da bude priznat i od evropskih institucija. Stoga, hvala vama i nadam se da ćemo u narednom periodu svakako pronaći nove forme kreditiranja i finansiranja onih infrastrukturnih projekata koji će pomoći razvoju Srbije. Hvala.
Povreda Poslovnika. Izvolite.
Uvažena gospođo predsednice, povređeno je dostojanstvo Narodne skupštine zato što je gospodin Radulović rekao da je u pitanju komercijalni ugovor. Nije u pitanju komercijalni ugovor, u pitanju je međunarodni ugovor zaključen između dve vlade, koji podleže ratifikaciji u oba nacionalna parlamenta. Što se tiče Vlade Republike Srbije, o kojoj se gospodin Radulović tako negativno izražava, pa to je ista ona vlada u kojoj je i on bio i iz koje je izbačen zato što je radio suprotno politici i konceptu te vlade. Što se tiče domaćih firmi i domaćih izvođača radova, svi skupa koji su galamili proti projekta „Beograd na vodi“ zaboravljaju jednu činjenicu – glavni izvođač radova „Beograd na vodi“ je domaća firma Energoprojekt. Dakle, domaća firma Energoprojekt. Onda oni govore o tome kako su domaće firme zapostavljene. To jednostavno nije tačno. Ugovor je dobar, a put će biti završen, odnosno ova deonica puta, do kraja oktobra. Samo još jedna rečenica, taj put nije bio završen u poslednjih 70 godina. Probijen je rok, to je tačno, ali će ova deonica puta biti završena do kraja oktobra i građani Srbije koji žive u ovom delu naše zemlje imaće priliku da se voze novim, kvalitetnim i dobrim autoputem.
Reč ima narodni poslanik Saša Radulović.
Mislim da ste povredili član 103. i 104. Poslovnika. Uopšte nije jasno po kom osnovu je gospodin Martinović dobio reč, pošto posle mene je govorila koleginica iz SPS-a, tako da ne znam da li ste mu dali repliku na ono što je ona govorila ili ste mu dali povredu Poslovnika posle mog govora i posle koleginice SPS-a, ili je ovo replika u okviru povrede Poslovnika, za koju konstantno govorite na sednicama ove Skupštine da nije dozvoljena, ali je izgleda dozvoljena gospodinu Martinoviću i da dobije reč preko reda bez ikakvog osnova i da onda još to koristi za repliku. Hvala.
Hvala. Katarina Rakić ima reč.
Hvala. Evo, danas smo čuli mnogo toga ovde. Čuli smo da je ministarka napala tunel, da je ministarka napala hrast, da zbog svega toga nije smela da dođe ovde u parlament i da brani ovaj zakon. Zatim, čuli smo da ovaj projekat nije u stvari realizovala ova Vlada, nego da ga je realizovala nekaprethodna Vlada, a da sada mi samo pričamo i da se samo hvalimo. Zatim, čuli smo da je ova Vlada zaustavila izgradnju Južnog toka. Mnogo toga smo čuli, a mnogo toga nije istina. Ja iskreno želim da verujem da mnoge moje kolege iz opozicije u stvari govore sve to samo da bi nešto govorili jer imaju potrebu, imaju obavezu da nešto kažu, jer ako nešto tako nije istina, onda je vrlo ozbiljno ako se radi o nečemu drugom. Naravno da ovo nije komercijalni sporazum, naravno da ovo nije leks specijalis, naravno da nije ovo autentično tumačenje, ali sada se ovde već radi i o elementarnom nepoznavanju onoga što bi trebalo da ima neko ko je narodni poslanik. Danas se pred nama našao sporazum o zajmu, finansijski sporazum, tako da je zaista sasvim logično da ga brani ministar finansija. Danas na dnevnom redu nije bio rad Ministarstva za građevinu, infrastrukturu i saobraćaj. Izveštaj o radu ministarstva možete dobiti na sednicama nadležnog odbora, i to na svaka tri meseca. Ovaj izveštaj dobijate kvartalno. U njemu ništa nije ni tajno, ni skriveno. Ministarka dolazi u parlament svaki put kada treba da brani zakon iz njene oblasti. Danas je na dnevnom redu bio sporazum o zajmu, finansijski sporazum. Tako da, tu su mnoge moje kolege namerno ili slučajno pogrešile. Još jednom ću podvući, što se samog zakona tiče, da je jako bitno da ga izglasamo u što kraćem roku, kako bi se posao završio do kraja, kako bi se 20% od preostalog novca povuklo i radovi na putu Ljig-Preljina doveli kraju. Naravno da je novac koji se uloži u infrastrukturu nešto što se umnogome vraća građanima, pre svega kroz turizam, kroz saobraćaj, a pre svega kroz poljoprivredu. Ponoviću još jednom ono što sam na početku rekla, ova Vlada je za samo tri godine uradila 84 kilometara autoputa, nešto što prethodni nisu uspeli da urade za 30 godina zajedno. U planu je izgradnja još 106 kilometara autoputa. Pored toga, ponoviću samo da je mnogo toga rađeno na železnici, na nacionalnoj kompaniji, da smo postigli veliki napredak na Duing biznis listi, tako da zaista svi komentari od onih koji su danas komentarisali da ova Vlada ne radi dobro su loši i svakako nisu na mestu. Moje kolege zaista pozivam da glasaju za ovaj zakon, a svakako kao što ona poslovica kaže – uvek će postojati neko na putu ko će bacati kamenje. Hvala.
Zahvaljujem. Na osnovu člana 98. stav 4. Poslovnika, zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu zakona. Poštovani narodni poslanici, pošto smo završili raspravu o 1, 2. i 3. tački dnevnog reda ove sednice, podsećam vas na odredbu člana 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, prema kojoj predsednik Narodne skupštine može da odredi da Dan za glasanje o predlogu pojedinog zakona bude odmah po završetku pretresa tog predloga zakona. Stoga, u skladu sa ovom odredbom, određujem petak, 14. oktobar 2016. godine, sa početkom u 11.00 časova, kao Dan za glasanje o prve tri tačke dnevnog reda ove sednice, i to: Izboru članova Saveta Regulatornog tela za elektronske medije, sa lista kandidata koje su podneli ovlašćeni predlagači, Predlogu autentičnog tumačenja odredbe člana 6. Zakona o sticanju prava svojine na zemljištu, objektima i vodovima Privrednog društva za proizvodnju i preradu čelika Železara Smederevo d.o.o. Smederevo („Službeni glasnik Republike Srbije“, broj 15/16) i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o izmenama i dopunama Sporazuma o zajmu između Vlade Republike Srbije kao zajmoprimca i Vlade Republike Azerbejdžan kao zajmodavca za finansiranje izgradnje deonica Ljig-Boljkovci, Boljkovci-Takovo i Takovo-Preljina autoputa E-763 u Republici Srbiji od 2. februara 2012. godine. Doviđenja. Vidimo se sutra u 11.00 časova na glasanju. Hvala ministru i njegovim saradnicima. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2016. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 158 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim vas da ubacite svoje kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da su u sali prisutna 152 narodna poslanika i da imamo uslove za današnji rad. Obaveštavam vas da su sprečeni danas da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Vladimir Marinković i Muamer Bačevac. Nastavljamo rad i prelazimo na glasanje o 1. tački dnevnog reda, a to je izbor članova Saveta Regulatornog tela za elektronske medije sa liste kandidata koji su podneli ovlašćeni predlagači. Podsećam vas, da je Zakonom o elektronskim medijima utvrđeno da svaki ovlašćeni predlagač kandidata za članove Saveta predlaže listu na kojoj se nalaze dva kandidata, a Narodna skupština bira jednog člana sa svake liste. Prelazimo na odlučivanje. Pristupamo glasanju o kandidatima za izbor jednog člana Saveta Regulatornog tela za elektronske medije na Predlog udruženja čiji su ciljevi ostvarivanje slobode izražavanja i zaštite dece. Kandidati za izbor jednog člana Saveta na Predlog udruženja, čiji su ciljevi ostvarivanje slobode izražavanja i zaštita dece su: Milan Antonijević i Snežana Stojanović Plavšić. Za člana Saveta izabran je kandidat koji dobije većinu glasova od svih narodnih poslanika. Stavljam na glasanje Predlog, da se za član Saveta izabere Milan Antonijević. Izvolite. Stavljam na glasanje Predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 26, protiv – četiri, uzdržano – dvoje, nisu glasala 141 poslanik. Stavljam na glasanje Predlog, da se za člana Saveta izabere Snežana Stojanović Plavšić. Izvolite. Stavljam na glasanje Predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – niko, protiv – 15, uzdržano – dvoje, nisu glasala 156 poslanika. Konstatujem da Narodna skupština polazeći od broja dobijenih glasova nije izabrala nijednog od predloženih kandidata. Pristupamo glasanju o kandidatima za izbor jednog člana Saveta Regulatornog tela za elektronske medije na Predlog udruženja izdavača elektronskih medija i udruženja novinara u Republici Srbiji. Kandidati su: Biljana Ratković Njegovan i Goran Peković. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Saveta izabere Biljana Ratković Njegovan. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – jedan, protiv – 13, uzdržano – dvoje, nisu glasala 158 poslanika. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Saveta izabere kandidat Goran Peković. Molim da ne remetite glasanje, nije običaj da se remeti glasanje nego posle objavljivanja rezultata. Molim samo tišinu, nikada ovo nismo imali za vreme glasanja, pa vas molim da ne remetite tok glasanja. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 135, protiv – 14, uzdržano – troje, nisu glasala 22 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština, polazeći od broja dobijenih glasova za člana Saveta Regulatornog tela za elektronske medije na predlog udruženja izdavača elektronskih medija i udruženja novinara u Republici Srbiji izabrala kandidata Gorana Peković. Pristupamo glasanju o kandidatima za izbor jednog člana Saveta Regulatornog tela za elektronske medije na Predlog nadležnog odbora Skuptine AP Vojvodina. Kandidati su: Siniša Isakov i Đorđe Vozarević. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Saveta izabere kandidat Siniša Isakov. Izvolite. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 13, protiv – 14, uzdržano – dvoje, nisu glasala 146 poslanika. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Saveta kandidat Đorđe Vozarević. Molim da se izjasnimo. Teško mi je da vodim glasanje u ovakvoj buci, zaista mi je teško i uz dobacivanje, vrlo je teško raditi ovde. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 135, protiv – 16, uzdržanih – nema, nisu glasala 24 poslanika. Molim sve poslanike za malo pažnje. Konstatujem da je Narodna skupština, polazeći od broja dobijenih glasova za člana Saveta Regulatornog tela za elektronske medije na predlog nadležnog odbora Skupštine AP Vojvodine izabrala kandidata Đorđa Vozarevića. Pošto smo završili glasanje i izabrali članovi Saveta Regulatornog tela za elektronske medije sa liste kandidata koji su podneli ovlašćeni predlagači, dozvolite da im u vaše i u svoje ime čestitam na izboru i poželim uspeh u radu. Tako običaj je da se sada tapše, a ne pre glasanja, ali možemo i da menjamo običaj, nije problem. Druga tačka. Stavljam na glasanje Predlog autentičnog tumačenja odredbe člana 6. Zakona o sticanju prava svojine na zemljištu, objektima i vodovima Privrednog društva za proizvodnju i preradu čelika Železare Smederevo d.o.o. Smederevo, („Službeni glasnik RS“, broj 15/16), u celini. Molim poslaničku grupu Dosta je bilo, da ne remeti tok glasanja i da svoje emocije zadrži za posle. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 150, protiv – 22, uzdržano – petoro, nisu glasala osam poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila predlog Autentičnog tumačenja. Prelazimo na tačku 3. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o izmenama i dopunama Sporazuma o zajmu između Vlade Republike Srbije, kao zajmoprimca i Vlade Republike Azerbejdžan, kao zajmodavca za finansiranje izgradnje deonice Ljig – Boljkovci, Boljkovci – Takovo i Takovo – Preljina, auto-put E-763 u Republici Srbiji, od 2. februara 2012. godine, u celini. Ne, ne treba da tapšete, nego za, nismo uveli tapšanje za odobravanje. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 164, protiv – 14, uzdržano – dva, nisu glasala pet poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog zakona. Zahvaljujem se. Danas smo završili rad. Nastavljamo u utorak u 10,00 po sledećoj tački dnevnog reda. Hvala vam.