Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Osmu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 140 narodnih poslanika. Podsećam vas da je, članom 86. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine prilikom usvajanja zapisnika sa prethodnih sednica i utvrđivanja dnevnog reda postoji ako je na sednici Narodne skupštine prisutno najmanje 126 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 130 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Saglasno članu 84. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvao u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 84. stav 12. Poslovnika, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri predloge akata iz predloženog dnevnog reda. Dostavljeni su vam zapisnici Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini, održane 24, 26, 28, 29, 30. novembra i 3. decembra 2007. godine, i Pete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini, održane 3, 4, 5, 6, 7, 10. i 11. decembra 2007. godine. Pošto današnjoj sednici prisustvuje više od 126 narodnih poslanika, konstatujem da postoji kvorum za usvajanje zapisnika. Obaveštavam vas da je, proverom u službi za poslove Administrativnog odbora, utvrđeno da tom odboru niko od narodnih poslanika nije dostavio u pisanom obliku primedbe na zapisnik ove sednice. Prelazimo na odlučivanje o zapisnicima Stavljam na glasanje zapisnik Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini, održane 24, 26, 28, 29. i 30. novembra i 3. decembra 2007. godine. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 127, protiv i uzdržanih nije bilo, nije glasalo 15, od 142 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Zapisnik Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini, održane 24, 26, 28, 29. i 30. novembra i 3. decembra 2007. godine. Stavljam na glasanje zapisnik Pete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini, održane 3, 4, 5, 6, 7, 10. i 11. decembra 2007. godine. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 127, protiv i uzdržanih nije bilo, nije glasalo 16, od 143 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Zapisnik Pete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini, održane 3, 4, 5, 6, 7, 10. i 11. decembra 2007. godine. U sazivu sednice, koji vam je dostavljen, sadržan je Predlog dnevnog reda sednice. Pre utvrđivanja dnevnog reda sednice, saglasno članu 90. stav 5. i članu 92. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, potrebno je da Narodna skupština odluči o predlozima za stavljanje na dnevni red akata po hitnom postupku i za spajanje rasprave. 1. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o teritorijalnoj organizaciji Republike Srbije, koji je podnela Narodnoj skupštini 26. decembra 2007. godine, a koji je predložen kao prva tačka dnevnog reda. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 129, protiv – jedan, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 13, od ukupno 143 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. 2. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o lokalnoj samoupravi, koji je podnela Narodnoj skupštini 26. decembra 2007. godine, a koji je predložen kao druga tačka dnevnog reda. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 130, protiv – jedan, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 12, od ukupno 143 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. 3. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o lokalnim izborima, koji je podnela Narodnoj skupštini 26. decembra 2007. godine, a koji je predložen kao treća tačka dnevnog reda. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 131, protiv – jedan, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 11, od ukupno 143 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. 4. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o glavnom gradu, koji je podnela Narodnoj skupštini 26. decembra 2007. godine, a koji je predložen kao četvrta tačka dnevnog reda. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 132, protiv – jedan, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 10, od ukupno 143 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. 5. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju, koji je podnela Narodnoj skupštini 21. decembra 2007. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – 124, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 13, od ukupno 143 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. 6. Ukupno 35.870 birača predložilo da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja, koji su podneli Narodnoj skupštini 7. decembra 2007. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – tri, protiv – 115, uzdržan – jedan, nije glasalo 24, od ukupno 143 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. 7. Takođe, 35.870 birača predložilo je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o klasifikaciji informacija, koji su podneli Narodnoj skupštini 7. decembra 2007. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – 123, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 15, od ukupno 143 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. 8. Ukupno 32.142 birača predložila su da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora radi utvrđivanja činjenica o zloupotrebama kompanije "Delta" iz Beograda, koji su podneli Narodnoj skupštini 12. decembra 2007. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – sedam, protiv – 123, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 14, od ukupno 144 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Nada Kolundžija, na osnovu člana 90. stav 3. i člana 140. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, predložila je da se obavi zajednički načelni pretres o: - Predlogu zakona o teritorijalnoj organizaciji Republike Srbije, - Predlogu zakona o lokalnoj samoupravi, - Predlogu zakona o lokalnim izborima, - Predlogu zakona o glavnom gradu (tačke 1, 2, 3. i 4. predloženog dnevnog reda). Da li narodni poslanik Nada Kolundžija želi reč? (Ne) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 129, protiv – pet, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 10, od ukupno 144 narodna poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj predlog. Pošto smo se izjasnili o predlozima za stavljanje na dnevni red sednice akata po hitnom postupku i za spajanje rasprave, na osnovu člana 92. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, stavljam na glasanje Predlog dnevnog reda u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 130, protiv i uzdržanih nije bilo, nije glasalo 15, od ukupno 145 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština utvrdila dnevni red Osme sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini u celini. D n e v n i r e d: 1. Predlog zakona o teritorijalnoj organizaciji Republike Srbije, 2. Predlog zakona o lokalnoj samoupravi, 3. Predlog zakona o lokalnim izborima, 4. Predlog zakona o glavnom gradu. Prelazimo na rad po utvrđenom dnevnom redu sednice. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda, o tačkama 1, 2, 3. i 4, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, ukupno vreme rasprave u načelu, za poslaničke grupe, iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su predstavnici poslaničkih grupa po ovim tačkama dnevnog reda sledeći narodni poslanici: ispred Poslaničkog kluba Vojvođanski poslanici, Aleksandra Jerkov, ispred Poslaničke grupe Srpske radikalne stranke, ovlašćeni predstavnik je Vjerica Radeta, ispred Poslaničkog kluba Demokratske stranke Srbije - Nove Srbije - dr Vojislav Koštunica, to je Branislav Nedimović i ispred Poslaničkog kluba Liberalno-demokratske partije – Nebojša Ranđelović. Saglasno članu 140. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, prelazimo na zajednički načelni pretres o 1, 2, 3. i 4. tački dnevnog reda – PREDLOGU ZAKONA O TERITORIJALNOJ ORGANIZACIJI REPUBLIKE SRBIJE, PREDLOGU ZAKONA O LOKALNOJ SAMOUPRAVI, PREDLOGU ZAKONA O LOKALNIM IZBORIMA i PREDLOGU ZAKONA O GLAVNOM GRADU Pre nego što dam reč ministru Markoviću, po Poslovniku se javio narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, javljam se po čl. 225. i 226. Da ne biste na bilo koji drugi način tumačili ovaj izlazak sem kao želju da vam skrenemo pažnju, bez obzira na to što se neki smeju, da ne kažem kako se smeju, ali ja brašna nemam u rukama, prema tome, vodite računa, da ne kvalifikujem to na način kako to naš narod kvalifikuje. U opštini Grocka, po ko zna koji put, na grub način se zloupotrebljava vlast. Očito je da postoje neki problemi. Ako ti problemi postoje, rešite ih na zakonom predviđen način. Ako neke stvari nisu po zakonu, molim vas, one koji su prekršili zakon privedite pravdi i kaznite na primeren način. Da ste to uradili kada je izbila afera ''Bodrum'', ''Solun'', mi bismo jednom za svagda rešili te probleme, i kada je u pitanju Parlament, i kada su u pitanju skupštine opština. Vi ne možete na zakonit način da to rešite, ali zato upotrebljavate policiju.U ovom momentu, u opštinu Grocka došla je policija, s nekim iz Skupštine grada Beograda, s nekim papirima da oni utvrđuju da li je pečat ispravan, nije ispravan itd. i da policija rešava ko ima pravo da vrši funkciju vlasti u Skupštini opštine Grocka. Mi nećemo sada izlaziti po Poslovniku, nije nam to želja, hoćemo da se ovi zakoni usvoje, ali vam dajemo primeren rok da nas obavestite o tome da ste uložili napor i pozvali, ili prizvali razumu one koji o tome mogu da odluče, da povuku policiju i u normalnom procesu rešite taj problem. Nemojte da očekujete od nas da ćemo pristati da nasiljem rešavate te probleme. Pokušajte, dajte sve od sebe da to rešite. Ukoliko vi to ne budete uspeli, mi ćemo, naravno, morati preko skupštinske govornice da rešavamo taj problem.
Pretpostavljam da ste to uputili kao poslaničko pitanje ministru Markoviću. Generalno. Znači, pošto nije prvi put da imamo takve probleme, dobro je da se danas raspravlja o ovim zakonima, da bismo doneli zakonske osnove koji neće više dopustiti da se u lokalnim samoupravama pojavljuju takvi problemi. Reč ima ministar Milan Marković.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, žao mi je što raspravu o ovim veoma važnim zakonima započinjemo ovim reklamiranjem Poslovnika, odnosno zahtevom gospodina Todorovića da se odgovori na određena pitanja. Iskreno se nadam da će u opštini Grocka, policija, ako je zaista unutra, izaći i da će se taj spor rešiti na drugi način. Mislim da je, zaista, krajnje vreme da promenimo naše zakone o lokalnoj samoupravi, a i da grad Beograd ne stvara više situacije koje će se reflektovati na rad u Narodnoj skupštini. U nadi da će ovo biti rešeno na način kako je to gospodin Todorović rekao i u nadi da, nakon usvajanja ovog seta zakona, više nikada Narodna skupština neće morati da se bavi pitanjima lokalne samouprave na način na koji se u nekoliko navrata do sada bavila, ja bih vam izložio osnovne elemente ova četiri zakona i, naravno, pozvao vas da te zakone na kraju i usvojite. Dakle, pre nego što smo pristupili izradi ovih predloga zakona, izvršili smo analizu stanja u lokalnim samoupravama. Mislim da nema potrebe da previše vama, narodnim poslanicima, govorim o tome kakvo je stanje u jedinicama lokalne samouprave u Srbiji, ali podatak da imamo 11 raspuštenih skupština jedinica lokalne samouprave, da imamo ovo što imamo večeras u Grockoj, da u mnogim jedinicama lokalne samouprave imamo razne oblike "vanrednog stanja", da imamo situacije gde, i pored toga što je na izgled sve u redu, u suštini, ništa nije u redu, govori da sa našim sistemom lokalne samouprave, odnosno s postojećim zakonom o lokalnoj samoupravi nešto nije u redu, da nešto moramo da menjamo. Šta je naš osnovni cilj bio kada smo radili ove predloge zakona, koji su to zadaci koje smo hteli da ispunimo kroz nove zakonske tekstove? Prvo, da obezbedimo stabilnost lokalnim samoupravama. Iskreno se nadam da, ukoliko Narodna skupština prihvati ove predloge zakona, više nijedna jedinica lokalne samouprave neće biti raspuštena, ili barem ne iz razloga iz kojih je do sada bila raspuštana. Da su ovi zakoni na snazi, odmah želim da vam kažem, nijedna od postojećih raspuštenih jedinica lokalne samouprave ne bi bila raspuštena. Dakle, prvi i osnovni zadatak ovog seta zakona jeste stabilnost u jedinicama lokalne samouprave u Srbiji. Drugo, to je osnov za dalju decentralizaciju, u meri u kojoj je ona moguća i potrebna našem društvu, i to smo, pre svega, uradili time što smo razdvojili, uslovno rečeno, opštine, odnosno formirali jedan broj jedinica lokalne samouprave i dali im svojstvo grada. Treće, jednako važno, to je da smo uneli instrumente koji će povećati odgovornost nosilaca lokalnih vlasti, ali smo uneli instrumente koji bi trebalo da znače depolitizaciju i profesionalizaciju organa uprave u jedinicama lokalne samouprave. Mislim da je veoma važno da kažem da postoji velika zabluda da sistemski zakon kao što je Zakon o lokalnoj samoupravi treba da proširi nadležnosti jedinica lokalne samouprave. To, jednostavno, nije tačno. Sistemski zakon postavlja sistem i na neki način otvara vrata da se sektorskim zakonima proširuju nadležnosti jedinica lokalne samouprave. Primer je Zakon iz 2002. godine, koji je predvideo određena prava jedinica lokalne samouprave u oblasti zdravstva i u oblasti školstva, ali je to bilo ''mrtvo slovo na papiru''. Određena prava, odnosno nadležnosti u oblasti zdravstva i školstva jedinice lokalne samouprave su dobile tek 2003. i 2005. godine, usvajanjem odgovarajućih zakona iz oblasti školstva i oblasti zdravstva. Dakle, isključivo sektorskim zakonima se dodaju nove nadležnosti u jedinicama lokalne samouprave, a zakon o lokalnoj samoupravi je taj koji treba da, sistemom otvorene numeracije, ostavi taj prostor za dodavanje novih nadležnosti, jedne godine – jedna, druge godine – druga, treće godine – treća. Zamislite kada bismo svake godine sistemski zakon menjali! Nadam se da tu zabludu ovde niko nema i da je na ovaj način to otklonjeno i među onima koji su u poslednje vreme to iznosili u javnosti. Što se tiče prvog zakona, zakona o teritorijalnoj organizaciji, ono što je najvažnije, umesto dosadašnjih 5 gradova, sada ćemo imati 24 grada, uključujući Beograd, tačnije rečeno, 19 opština je dobilo, ukoliko se ovo izglasa, status grada. Koje su to dosadašnje opštine? Zrenjanin, Kraljevo, Kruševac, Leskovac, Pančevo, Smederevo, Subotica, Čačak, Šabac, Valjevo, Vranje, Zaječar, Jagodina, Loznica, Novi Pazar, Požarevac, Sombor, Sremska Mitrovica i Užice. Koji je razlog za ovo? Razlog je što su velike opštine, opštine koje imaju kapacitet, koje imaju mogućnosti da se bave mnogim poslovima, na neki način, postale talac malih opština, pa kad se dogovara o prenosu nadležnosti, vi ne možete da posmatrate da li će tu nadležnost moći da prihvati velika opština i da je sprovede, nego uvek morate da posmatrate onu najslabiju, da li ona može. To je kao onaj princip s lancem – lanac je jak koliko je jaka njegova najslabija karika. Mi već danas imamo opštine koje još uvek ne mogu da se izbore sa nadležnostima Zakona o zdravstvenoj zaštiti, Zakona osnovama obrazovanja. Znači, cilj je da ubuduće Narodna skupština, Republika Srbija, određene nadležnosti koje do sada nije mogla da prenese jedinicama lokalne samouprave, jer one to nisu mogle da iznesu, one od 15 hiljada, 20, 25 hiljada, sada može da prenese onima koje, realno, imaju kapacitet i vape za novim nadležnostima. Na taj način smo taj monotipski sistem lokalne samouprave donekle razbili i stvorili, praktično, dva,odnosno tri tipa lokalne samouprave, a to su sada opštine, gradovi i grad Beograd. Drugo važno pitanje koje je rešeno zakonom o teritorijalnoj organizaciji jeste pitanje promene granica jedinica lokalne samouprave. Naime, dosadašnji zakon o lokalnoj samoupravi je predviđao da je moguća promena granica jedinica lokalne samouprave, ali je to predviđao uz pribavljeno mišljenje građana. Nažalost, sam postupak, koji je nesporno u nadležnosti Republike Srbije, nije nigde detaljno obrađen i mi, praktično, nikada, odnosno u ovom periodu, nismo mogli da vršimo promene granica jedinica lokalne samouprave. Objektivno, u Srbiji postoji jedan broj opština koje zaista treba da promene svoje granice, odnosno postoje opštine koje u ovom momentu, u tom geografskom smislu, imaju ozbiljne probleme u svom funkcionisanju i bilo bi važno da se promene njihove granice. Sada je zakon o teritorijalnoj organizaciji propisao vrlo jasan postupak, u skladu sa članom 188. Ustava Republike Srbije, i taj postupak podrazumeva da će Narodna skupština, za sve jedinice lokalne samouprave za koje postoji opravdani interes i odgovarajući predlagač, raspisati lokalne referendume. Ti referendumi su savetodavnog karaktera, a na osnovu izraženog mišljenja građana na referendumu i na osnovu drugih pokazatelja i opravdanosti, pristupićemo, u toku septembra, ili u toku jeseni ..... ( Upadica s mesta, Dragan Todorović: U toku je napad policije na Skupštinu opštine Grocka.)
Gospodine Todoroviću, molim da saslušamo ministra do kraja.
Najbolje da predsedavajući da pauzu, pa da nakon toga pokušamo ....
Hvala, gospodine ministre. Određujem pauzu od 15 minuta, pa ćemo nastaviti rad. [[Posle pauze, 17,10]] Poštovani narodni poslanici, nastavljamo rad. Izvinite, ministar je prekinut, samo da završi svoje izlaganje. Reč ima ministar za državu upravu i lokalnu samoupravu gospodin Milan Marković, da završi svoje izlaganje. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, drago mi je da možemo da nastavimo ovu sednicu, koju doživljavam kao veoma važnu, imajući u vidu napor koji smo uložili, u saradnji s većinom poslaničkih grupa u Narodnoj skupštini, da dođemo do seta zakona koji će imati dosta široku podršku u Narodnoj skupštini, u nameri da ovi zakoni traju. Veoma mi je žao što postoje teme koje ugrožavaju redovan skupštinski rad i nadam se da toga u budućnosti neće biti. Mislim da sam rekao koja su to glavna obeležja zakona o teritorijalnoj organizaciji. Naravno, u raspravi u pojedinostima, spreman sam da više pričam i o drugim temama koje se tiču teritorijalne organizacije Republike Srbije, ali, ako dozvolite, na kraju, ipak, neki rezime vezan za zakon o teritorijalnoj organizaciji. Prvo, nismo hteli da Republika Srbija uzme to pravo da bez referenduma, odnosno izjašnjavanja građana, menja postojeće granice jedinica lokalnih samouprava. Spremni smo, kao Ministarstvo, zajedno sa skupštinama jedinica lokalnih samouprava, da u toku 2008. godine pokrenemo postupke za promenu granica tamo gde je to opravdano. Mislim da je spisak gradova koje sam pročitao pre ovog prekida taj koji će dati šansu za bržu i bolju decentralizaciju Srbije, a da će, istovremeno, ti gradovi zaista iskoristiti izvesne mogućnosti koje će sada dobiti kao jedinice lokalne samouprave koje sadržinski i u svom potencijalu stoje daleko bolje nego što su stajale kao opštine. Na kraju, mislim da je to bio zadatak zakona o teritorijalnoj organizaciji i pretpostavljam da niko ne misli da je moglo i trebalo da se radi više i drugačije u tom zakonu. Lokalni izbori. Tema lokalnih izbora, pre svega, sistema lokalnih izbora, bila je ovih nekoliko meseci dosta prisutna u našoj javnosti, s punim pravom, zbog toga što je izborni sistem političko pitanje par ekselans. Više puta sam iznosio svoj stav o tome da je potrebna promena izbornog sistema, u nameri da ljudi koji se kandiduju i koji imaju ambiciju da obavljaju neke lokalne poslove, ipak, imaju direktnu proveru među svojim komšijama, da li su baš oni ti koji to treba da rade. Međutim, s druge strane, činjenica je da postoje izvesni problemi u sistemu naše lokalne samouprave, koji su, između ostalog, posledica nejasno definisanog i podsticaj jedne nejasne političke intencije kako želimo da izgleda mandat odbornika, kakva je pravna priroda tog mandata i odluka skupštine opštine u pogledu sudbine tih mandata. U razgovoru s predsednicima političkih stranaka, shvatio sam da preovlađuje stav da izbori, ipak, treba da ostanu proporcionalni, da se drže po dosadašnjem sistemu, ali smo se dogovorili da bi bilo dobro podignuti cenzus na 5%, kako bi se tom i nekim drugim merama u predloženom zakonu o lokalnoj samoupravi i lokalnim izborima, na neki način, uozbiljila ta lokalna politička scena. Kad već govorimo o potrebi da se uozbilji lokalna politička scena, reći ću, po meni, nekoliko bitnih novina u zakonima. Dakle, lista mora da ima najmanje jednu trećinu kandidata. Znam da ima onih koji će reći – zašto ne može pojedinac, ili dva? Zato što je to sam izborni postupak u znatnoj meri komplikovalo i zato što je to, u krajnjoj instanci, vodilo značajnim komplikacijama naših lokalnih samouprava u postizbornom sistemu. Ne treba bežati od činjenice da partije jesu nosioci političkog života u Srbiji, uz sve one primedbe koje, moram reći, u potpunosti podržavam, a to je da to što su nosioci političkog života ne znači da treba da budu nosioci ukupne državne vlasti. U svakom slučaju, lista mora da ima jednu trećinu kandidata. Mislim da je to optimalno rešenje i da će dovesti do toga da se na lokalu politikom bave oni koji imaju ozbiljnu ambiciju da se time bave, a ne zato što su se tri drugara našla u kafani i odlučila – hajde da budemo političari od sutra, pa da prelaze iz stranke u stranku i da imamo situacije kakve imamo u raznim opštinama širom Srbije, pa i večeras u Grockoj. Šta je novina? Pooštren je uslov za kandidovanje. Svakog kandidata mora da podrži najmanje 30 građana s pravom glasa i ta podrška mora biti overena prema opštim propisima o overi potpisa i prepisa, što znači da može da se overi, što je veoma važno, da bude potpuno jasno, bilo u opštini, bilo u sudu, stvar je izbora, stvar je potrebe, mada mislim da je lakše u opštini nego u sudu, ali mora da se overi potpis. Da nam se ne ponovi situacija da se, recimo, lider jedne političke partije odjednom nađe na listi potpisnika kandidata druge političke partije, kao što je bilo na nedavnim izborima u Beogradu, ako se ne varam; to se baš desilo s jednim poslanikom ovde. To više neće moći da se dešava. Izborna opštinska komisija je često bila predmet sukoba u jedinicama lokalne samouprave. Naime, šta se dešavalo? Dešavalo se da u jednoj izbornoj komisiji preovlađuju pripadnici jedne političke stranke. Dešavalo se i da se izborna komisija, iako je bila shodna primena Zakona o izborunarodnih poslanika, sastavi tako da to ne odgovara pravilima, a onda se postavlja pitanje pravne prirode skupštinske odluke i da li postoji bilo kakva zaštita od takve skupštinske odluke. Predvideli smo u zakonu o lokalnim izborima sledeće. Nijedna politička stranka ili stranačka koalicija ne može imati više od polovine članova u stalnom sastavu organa za sprovođenje izbora. Sada to predviđamo u zakonu o lokalnim izborima, do sada je tu bila shodna primena Zakona o izboru narodnih poslanika. U članu 14. smo učinili još nešto, političke stranke, koalicije političkih stranaka nacionalnih manjina koje predlože najmanje jednu trećinu, imaju pravo na svog predstavnika, a zatim, da izbornu komisiju u stalnom sastavu čine predsednik i najmanje šest članova koje imenuje skupština jedinice lokalne samouprave, na predlog odborničkih grupa u skupštini jedinica lokalne samouprave. Mora da se ispoštuje sastav jedinica lokalne samouprave prilikom izbora nove opštinske izborne komisije. Takođe smo smatrali, a na tome stoji jedna odluka Ustavnog suda, da je odluka skupštine opštine o izboru opštinske izborne komisije deo izbornog procesa u širem smislu i stoga smo predvideli da se protiv takve odluke može povesti sudski postupak, a takav postupak je u nadležnosti okružnog suda. Dakle, za razliku od ranijeg perioda, ova odluka SO može da se napada i da se vodi postupak pred okružnim sudom, ukoliko nije u skladu sa čl. 13. i 14. zakona o lokalnoj samoupravi. Veliki problem je bilo pitanje mandata. Svi problemi vezani za skupštine jedinica lokalne samouprave su proizilazili iz loše definisanog pitanja mandata. Znate da je do sada, na neki način, Ministarstvo za državnu upravu, nekim svojim mišljenjem, shodno članu 90. Zakona o državnoj upravi, trebalo da rešava te probleme, ali to mišljenje, shodno istom tom zakonu, nije obavezujuće. Predvideli smo da je nadležnost suda da rešava postizborni spor kada su u pitanju mandati i to je u skladu sa najvišim standardima koje poznaju zemlje Saveta Evrope, čiji smo mi član. Jedan od velikih problema bilo je i pitanje konstatovanja mandata, pa se dešavalo da predsednik Skupštine dođe, sedne na mesto predsedavajućeg, odbornici se okupe, ne konstatuju da postoji kvorum, i kaže da konstatuje prestanak nečijeg mandata; čak je jedan, istog momenta, napustio salu. Mi smo sada predvideli da nema konstatovanja mandata, već utvrđivanja prestanka mandata. Neka skupština odluči da je prestao mandat. Dakle, utvrđivanje prestanka mandata podrazumeva kvorum, početak sednice i utvrđuje se da je, na osnovu ostavke, ili u drugim slučajevima,prestao mandat. Nema više konstatovanja od strane predsednika, jer je to bio jedan od najvećih problema koje smo imali u jedinicama lokalne samouprave, ta zloupotreba predsednika da kaže, eto, konstatovan je mandat. Opet kažem, iza svega ovog uvek postoji mogućnost da se neko obrati sudu. Zaista se nadam da toga više neće biti, ali, u krajnjem slučaju, neka reši sud, to je pravedno i pošteno, ne treba da to rešava izvršna vlast oličena u Vladi Republike Srbije, odnosno u Ministarstvu za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Veliki problem je bio i zakazivanje sednica, to svi znate, pa predsednik skupštine neće da zakaže sednicu, a onda kada mu određeni broj odbornika traži da zakaže sednicu, on je zakaže, pa je odloži. To je bilo, prosto, neverovatno, ali toga imate u praksi koliko hoćete. Sada je nemoguća takva situacija. Kada određeni broj odbornika traži zakazivanje sednice, propisali smo tačan rok u kome mora ta sednica da se zakaže i propisali smo da ta sednica ne može da se odloži odlukom predsednika skupštine, nego samo skupštine opštine, moguće je da se ne održi samo ako nema kvoruma. Dakle, nemoguće je da se blokira rad skupštine opštine. Mislim da su ovo institucije koje su vrlo značajne za stabilnost i jedinstvo lokalne samouprave, koji su nam toliko potrebni. Kome pripadaju mandati, to je pitanje koje smo više puta ponavljali. Odbornik je potpuno slobodan da odluči o svom mandatu. Znači, da nam se ne bi desili razni prigovori, važno je da se zna da je odbornik potpuno slobodan, ali odbornik ima i pravo da, u skladu sa članom 102. Ustava Republike Srbije, zaključi sporazum sa svojim predlagačem i da, neopozivo, svom predlagaču stavi na raspolaganje svoj mandat. Mislim da je to pošteno i da je u ovom momentu, u trenutku u kom se sada nalazimo, to i potrebno, jer ne možemo više dozvoliti da dolazi do ovoga do čega sada dolazi, da se ne zna ko trguje i kako trguje mandatima. Manjine i dalje uživaju svu zaštitu koja se tiče prirodnog praga. Dakle, tu nema nikakvih promena, što je sasvim normalno, i prvi izbori će se održati najranije 120 dana od dana raspisivanja izbora. To važi i za teritorijalnu autonomiju, odnosno AP Vojvodinu u ovom momentu, a nažalost, to se neće primeniti na AP Kosovo, ali važi i za Vojvodinu i za sve jedinice lokalne samouprave. Lokalna samouprava. Organizacija vlasti u lokalnim samoupravama i izbor izvršnih organa su, po mom dubokom uverenju, rešeni Ustavom Republike Srbije. Ustav Republike Srbije je jasno utvrdio da u opštinama skupštine opština vrše izbor izvršnih organa, ali je Ustav, takođe, u članu 180. rekao da je najviši organ u jedinicama lokalne samouprave skupština jedinice lokalne samouprave, a u autonomnoj pokrajini – skupština autonomne pokrajine. Stoga smo se opredelili za sledeće – izvršni organi u opštini, opštinsko veće i predsednik opštine, biraju se od strane skupštine, i to smo do sada sproveli i za opštine, i za gradove, i za grad Beograd. Mislim da je važno da u našem sistemu lokalne samouprave sva rešenja konsekventno izvodimo, od opštine do grada. Nema opravdanja da promenimo takav način samo za jedan stepenik, samo za jednu vrstu jedinica lokalne samouprave, posebno imajući u vidu, ponavljam, Ustav Republike Srbije, koji kaže da je skupština jedinica lokalne samouprave najviši organ.U javnosti se ovo napadalo, čak se čulo da je ovo korak unazad, pa je neko rekao da nije u saglasnosti s Evropskom poveljom o lokalnoj samoupravi. Želim, stoga, da kažem da Evropska povelja o lokalnoj samoupravi, u svom 3. članu, stavu 2, izričito predviđa, upravo, da skupštine biraju izvršne organe, pa se u okviru Saveta Evrope, čak, razvija diskusija da li je direktan izbor gradonačelnika u skladu s Evropskom poveljom. Onda je nađeno rešenje i rečeno da nije u suprotnosti s Evropskom poveljom, ali niko ne može da kaže, ili kako kaže kolega, ovo je mnogo više u skladu, tako da nije u redu da se našoj javnosti prezentira da radimo nešto što je korak unazad. To nije tačno i navešću odmah i drugi primer. Većina zemalja članica Saveta Evrope, 2004. godine, kada je vršena poslednja analiza, imala je, upravo, ovakav izbor izvršnih organa kakav sad mi planiramo da bude u Republici Srbiji. Dakle, direktan izbor gradonačelnika nije većinski način izbora izvršnih organa vlasti u Republici Srbiji. Na kraju, postoji jedna preporuka Kongresa lokalnih regionalnih vlasti Saveta Evrope iz 2004. godine, preporuka broj 151, u kojoj se navode prednosti i mane direktnog izbora gradonačelnika, pa se, između ostalog, kaže da postoje države i da postoji mogućnost da se negde desi sledeće: političke blokade, prekomerna koncentracija moći u rukama jednog čoveka i rizik od populizma. Ne znam, ali nekim slučajem sve mane, sve ove mane su pogodile i Republiku Srbiju. Dakle, sistem direktnog izbora predsednika opštine u Srbiji je dao loše rezultate, koji se, upravo, ogledaju u ovim elementima koji su navedeni preko Saveta Evrope. Posebno želim da kažem nešto vezano za buduću imovinu jedinica lokalne samouprave. Kongres lokalnih i regionalnih vlasti izričito poziva države članice da posebnu pažnju posvete pitanjima vezanim za upravljanjem opštinskom imovinom, što treba vršiti pod nadzorom skupštine. Na ovaj način, želim da odgovorim onima koji su u javnosti govorili da Srbija ide korak unazad i da je ustavno rešenje korak unazad. Želim da kažem da je ustavno rešenje u potpunosti u skladu s onim što se dešava u zemljama članicama Saveta Evrope, u potpunom skladu s Evropskom poveljom o evropskoj samoupravi, u potpunom skladu s preporukama Kongresa lokalnih i regionalnih vlasti Saveta Evrope i potpuno u skladu sa potrebama koje kao društvo u ovom momentu imamo. Što se tiče broja odbornika i članova veća, nismo menjali ništa, ne zato što mislimo da ne treba da se menja, nego zato što bi to pretpostavljalo promenu statuta jedinica lokalnih samouprava. S druge strane, Ustavni zakon je, iz meni krajnje nepoznatih razloga, predvideo da će se statuti usklađivati 90 dana nakon izbora, odnosno da će to činiti novoizabrani sastavi skupština jedinica lokalne samouprave, tako da bismo ovde došli u jednu pravnu dilemu, ali i u jedno praktično otvoreno pitanje – da li će jedinice lokalne samouprave da izvrše ove promene koje treba da se izvrše. Šta smo ovim ostvarili? Ostvarili smo stabilnost. Izvršni organ je odraz skupštinske većine. Postoji niz mehanizama koje ćete videti u zakonu, kojim se predviđa da skupštinska većina ili postoji ili ne postoji. Ali, nema više – možda postoji, možda ne postoji, pa da nagađamo. Nema nagađanja, imamo većinu, ili nemamo većinu, imamo stabilnost, ili nemamo stabilnost. Ne može biti – malo jeste većina, malo nije većina. Dakle, imamo stabilnost. Ako je nemamo, znači da se skupština ne sastaje i onda je raspuštena, ali ne može biti da se sastaje a da nema većinu. Rekao sam da smatram da je važno pitanje odgovornosti. Vidite, biti predsednik opštine je velika čast i velika odgovornost i nije lako biti predsednik opštine. Ali, kad neko želi da bude predsednik opštine, mora da nosi i određenu odgovornost pred zakonom. Nama se često dešavalo, posebno u ranijem sistemu, da izvršni odbor, tadašnji, a sada opštinsko veće, kaže – evo, doneli su odluku kolektivno. Ko će sada da goni kolektivno to veće zato što je odluka nezakonita? E, pa, ako neko želi da bude predsednik opštine, moraće da ponese i malo odgovornosti. Predvideli smo da je za zakonitost odluka opštinskog veća isključivo odgovoran predsednik opštine, koji predsedava opštinskom veću. S druge strane, naravno, mora imati neki instrument, predsednik opštinskog veća može da suspenduje odluke, odnosno da odloži od izvršenja odluke opštinskog veća, i o tome neka reši skupština opštine. Ali, ne može se desiti da se opštinsko veće dogovori i donese nezakonitu odluku, posebno imajući u vidu da opštinsko veće odlučuje u drugom stepenu, da opštinsko veće, ipak, čine političari, i da za to niko nije kriv, sada je kriv predsednik opštine. Stoga, budući predsednici opština, izvolite tu čast, ali preuzmite i odgovornost da pred zakonom odgovarate za zakonitost rada opštinskih veća. Predvideli smo nešto i veoma mi je drago da su to prihvatili predstavnici poslaničkih grupa s kojima sam imao prilike da razgovaram. To je rešenje da načelnike opštinske uprave biramo na konkursima. Nije pitanje opštinske uprave politika. Hajde da ih biramo na konkursima, da njihov mandat bude različit od mandata političkih predstavnika. Ajde, ako je predsednik opštine čovek kome pravo i nije baš blisko, ajde da ne može da naredi nešto protivpravno načelnik opštinske uprave. Znači,načelnik opštinske uprave se bira na konkursu, a ceo sistem i ideje ćemo razraditi zakonom o zaposlenima u organima lokalne samouprave, za koji se nadam da će biti pred narodnim poslanicima u prvih šest meseci 2008. godine. Ovo je velika novina u našem sistemu i iskreno se nadam da ćete je podržati. Što se tiče gradova, mislimo da je to veoma važno, gradovi će imati komunalnu policiju. Zakon o komunalnoj policiji ćemo uraditi u prvoj polovini 2008. godine. Mislim da su jedine manjkavosti našeg sistema lokalne samouprave, ako izuzmemo ove nestabilnosti u pogledu nadležnosti, upravo, nedostatak imovine, koji će se rešiti zakonom koji je u pripremi, i nepostojanje komunalne policije koja bi pomogla da se efikasno izvršavaju odluke lokalnih vlasti. Na kraju, grad Beograd. Bila je obaveza 2002. godine da se u roku od šest meseci donese zakon o glavnom gradu, a sada je 2007, zakon nije donet, ali prilika je da ovaj saziv Skupštine usvoji zakon o glavnom gradu. Organizacija glavnog grada je, kao što sam rekao, skoro istovetna s organizacijom drugih jedinica lokalne samouprave. Izbor izvršnih organa je u Skupštini, postoji Veće, postoji gradonačelnik. Gradonačelnik predsedava Većem, gradonačelnik ima zamenika, a bira se iz reda odbornika, dakle, apsolutno isto kao i kod jedinica lokalne samouprave. Iako je, kažem, princip da samim zakonom ne utvrđujemo nadležnosti, mi smo u zakonu o glavnom gradu, ipak, odlučili da neke nadležnosti utvrdimo, a te nadležnosti se tiču toga da Beograd upravlja svojim obalama. Mislim da Beograd, sa toliko stanovnika i tolikim potencijalom, sada već ima neke nadležnosti, ali iskreno se nadamo i pozivamo da se u budućem periodu, sektorskim zakonima, izvrši značajniji prenos nadležnosti s Republike na grad Beograd. Na kraju, moram nešto da kažem, za to su bile zainteresovane sve poslaničke grupe, o pitanju gradskih opština. Na moju veliku žalost, gradske opštine uopšte nisu normirane u Ustavu Republike Srbije. Gradske opštine nisu definisane kao jedinice lokalne samoupravei to svi znate. S druge strane, imamo činjenicu da je Beograd veoma centralizovan grad. Imamo istinu da gradske opštine, koje imaju po 150.000 stanovnika, ne mogu da odluče o tome ni gde će kutiju za čišćenje cipela da postave. Ne znam da li ovo uvažene kolege poslanici iz unutrašnjosti znaju, ali ja sam bio predsednik gradske opštine u Beogradu i moja opština nije mogla ni da kaže gde će staviti kutiju za čišćenje cipela, recimo, na Rospi ćupriji, odakle je moj kolega Migati, nego mi je to određivao grad Beograd. Verujte, takav je apsurd u gradu Beogradu. Grad Beograd mora da se decentralizuje, a Ministarstvo će pružiti svu potrebnu pomoć za izradu statuta grada Beograda koji će izvršiti ovu decentralizaciju. Gradu Beogradu je neophodno da određena pitanja – pitanja urbanizma, pre svega, održavanja površina, određenih elemenata linijskog prevoza itd., prenese na gradske opštine i to je odgovor i jedini način da se izvrši decentralizacija grada. Nije bilo moguće u zakonu o glavnom gradu vršiti normiranje njegovih unutrašnjih organizacionih jedinica. To bi, prosto, bila jednavrsta političkog nasilja nad pravom da smo to učinili. U svakom slučaju,verujem da će Beograd izvršiti decentralizaciju, da će pokazati malo više interesovanja za normativnu delatnost. Mnogo toga je moglo da se uradi i u ovom periodu, ali nije bilo novog ustava i to jeste bila velika prepreka. Sada imamo Ustav, imamo zakon o lokalnoj samoupravi, imamo zakon o gradu Beogradu, i ja se nadam da će grad Beograd imati velike koristi od usvajanja ovih zakona, a posebno da će biti sposoban da, svojim statutom, na pravi način vrednuje postojanje gradskih opština, koje postoje još od pedeset i neke godine, istina, u jednom drugom sistemu, tzv. komunalnom sistemu, ali realno je da postoje i ne može se ignorisati činjenica da, kada kažemo – opština Palilula, Vračar, Savski venac, zaista, mislimo na opštine i da ihne možemo, tu je i Zemun, ima ih ukupno 17, poistovećivati s nekim mesnim zajednicama ili nešto slično. Dakle, ostaje na gradu Beogradu da taj deo reši. Što se tiče Republike, mi smo dosledni, nismo hteli da uzmemo da rešavamo pitanja unutar Beograda, jer poštujemo ljude koji žive u Beogradu, političare koji rade u Beogradu, i očekujemo da oni to reše. Mi smatramo da su oni sposobni da sami to reše. Nećemo mi da uređujemo njihove unutrašnje odnose i mislim da je to dosledno i korektno. U svakom slučaju, zahvaljujem na pažnji. Zahvaljujem svima koji su učestvovali, ne želim da Ministarstvo ima autorstvo na ovaj zakon, svima koji su pomagali da dođemo do ovakve sadržine ovih zakona i nadam se da ćemo kroz amandmane doći do nekih rešenja koja, čini mi se, možda, nisu najbolje precizirana. Hvala.
Reč ima Milisav Petronijević, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, reklamiram član 104, a pozivam se, iza toga, i na čl. 225. i 226. Gospodine ministre, pitanja će biti upućena i vama. Mislim da se pre dvadesetak minuta dogodilo nešto u ovoj sali, što, u najmanju ruku, traži da poslanicima neko kaže o čemu se radi. Ovo je ponižavajuće šta se događa s ovom skupštinom. Gospodine predsedavajući, narodni poslanici, tj. Narodna skupština je već dovoljno ponižena za ovih sedam meseci, time što nije mogla da dobije ova četiri zakona, u skladu s Ustavnim zakonom, da može da vodi raspravu na način kako treba, već su to noćas učinili, opet su neke noćne, ''vampirske'' sednice držali, da bi omogućili da se sprovede Ustavni zakon. To je dovoljno ponižavajuće. Ovo malopre, u najmanju ruku, traži razjašnjenje. Sačekao sam da ministar završi govor i očekivao sam da će reći, ljudi, dogodilo se to, ja vas molim za malo strpljenja itd. Jednostavno, svedoci smo prekida sednice, upada policije u jednu opštinu. Ljudi, ko može da odobri policijski upad bilo gde, a kamoli u opštinu? Sada, odjednom, ništa, idemo dalje. O čemu se radi? Hoće li biti uhapšeni oni koji su upali u opštinu, ili će biti uhapšeni oni koji su policiju povukli, poslali, pa je povukli? Dokle mislite da se igrate sa zakonima u Srbiji, dokle mislite da možete da ih tumačite u skladu s nekim dogovorima? O čemu se radi, gospodine ministre? Koliko smo upoznati, predsednik opštine je smenjen, jedni kažu – legalno, a drugi kažu – nelegalno. Slična je bila situacija s gradonačelnikom Beograda. Tražili smo od nadležnog ministarstva da reaguje, jer ga na to obavezuje Ustav i zakon, da zauzme stav i da reši problem. Da li je Ministarstvo to uradilo kada je u pitanju Grocka? Ako jeste, onda treba prizvati zakonu predsednika opštine, bivšeg, ili prizvati ministre, vas, u aps, ako ste dali nezakonito nešto. Na šta to liči, evo, igrali smo se, a sada više ne važi. Nema veze, hajde, ljudi, da nastavimo dalje. Ponovo ću se javiti po Poslovniku, sve dok ne izađete da odgovorite, jasno i precizno, na šta to liči da pošaljete policiju, pa da je posle povučete. Ili treba uhapsiti one koji su ušli tamo, ili vas koji ste ih pozvali da izađu, inače, zlo je, naopako s ovom Srbijom, iako je ona navikla da se zakoni sprovode zavisno od toga na koga se odnose.
Reč ima ministar Marković.
Ja se izvinjavam, zaista, nisam znao da niste upoznati sa situacijom. Evo šta se desilo. Prvo, Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu nije poslalo nikakvu policiju u Grocku. Vi znate da se nadležnosti Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu protežu na jedinice lokalne samouprave, a da mišljenja o sistemu lokalne samouprave možemo da dajemo kada su u pitanju neke teme vezane za jedinice, odnosno subjekte koji nisu jedinice lokalne samouprave. Konkretno, u Grockoj je došlo do toga da se desilo to što pokušavamo da primenimo zakon, u situaciji kada je jedan odbornik, koji je bio na jednoj strani, prešao na drugu stranu. Stav Ministarstva, od kada je donet ovaj zakon, 2002. godine, i ovog i tadašnjeg, isti je, a to je da mandat odbornika pripada odborniku. Dakle, on može da raspolaže svojim mandatom. Slažem se da to nije najpametnije rešenje, ali ono je proizilazilo iz dosadašnjeg zakona, tako da molim da se i to ima u vidu. Zato ga menjamo. S druge strane, većina, koja je postala na taj način manjina, opravdano kaže – čekajte, ali na izborima je bilo drugačije. Znači, na jednoj strani imamo legitimitet, a na drugoj legalitet. Došlo je do sukoba, a nije prvi put da se to desi. Tražili su mišljenje odbornici, ne znam ko je sve tražio, razni ljudi su tražili mišljenje od Ministarstva. U našem mišljenju smo naveli da, shodno članu 90. Zakona o državnoj upravi, mandat pripada odborniku i da, ukoliko kaže da nije dao ostavku, on je nije dao i stoga je imao pravo da učestvuje u radu skupštine opštine, a odluke koje je donela ta skupština opštine, s njim, punovažne su. To je naš stav. O tome smo obavestili grad Beograd. Grad Beograd od 1992. godine vrši poslove državne uprave kada je u pitanju upravni inspekcijski nadzor. Dakle, od 1992. godine, a mislim da i vi to, kolega Žarko, znate. Tada je, sasvim neopravdano, grad Beograd pitao Ministarstvo, da se mi tu nešto umešamo. Mi smo odbili bilo kakvo mešanje, čak smo napisali jedan dopis, koji je bio dosta hladan, izričit, da od 1992. oni vrše poslove vezane za inspekcijski nadzor, a oni su postavili pitanje pečata. Ne vidim kakve veze imaju sada pečati sa celom ovom pričom. I dalje mi nije jasno kakve veze ima pečat s pitanjem koji će predsednik opštine sedeti u prostorijama. Ali, bože moj, pravnici su različiti. Ne kažemo da mi u Ministarstvu znamo, znaju neki drugi, ali se to, otprilike, desilo. Uglavnom, koliko smo do sada obavešteni, s gospodinom Todorovićem smo pokušali da zajedno dođemo do neke informacije, i predsednik Skupštine, grad Beograd je, ili je novoizabrani predsednik opštine, ne mogu tačno da kažem, tražio asistenciju policije, da ga uvede u prostor. Došlo je do ovoga do čega je došlo. Pravo da vam kažem, mi smo tražili da se razjasni ta situacija. Ali, opet kažem, kao Ministarstvo, nismo slali policiju. Pretpostavljam da je novoizabrani predsednik, koji je sa stanovišta države legalan predsednik opštine, tražio tu asistenciju i sada ne znam dalje detalje. Možda možemo da saznamo detalje u toku večeri ili sutra, ali malopre sam pitao gospodina Todorovića, koji je imao direktnu vezu s ljudima u Grockoj, kako čujem, stvar se smirila, policije nema. Mislim da ovaj legalni predsednik opštine nije ušao u opštinu, a onaj koji je legitimni, verovatno, ali nije legalan, trenutno je tamo. Ali, to je stvarnost i to je lokalna samouprava u Srbiji. Zato predlažem da što pre usvojimo ove zakone, jer ovako, verujte, za ovih šest meseci, koliko sam ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, ne mogu da verujem šta se u Srbiji dešava u jedinicama lokalne samouprave. Da nije tako tužno, to bi bilo smešno, mogla bi knjiga da se napiše o tome kakvi ljudi sede i šta rade u jedinicama lokalne samouprave. Hvala.
Hvala, gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik Milena Stanković, po Poslovniku, a zatim narodni poslanici Željko Vasiljević, Vesna Pešić, Vladan Batić i Slobodan Maraš.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, gospodine ministre, javila sam se za reč po čl. 225. i 226, i to kao članica inicijativnog odbora, koji je pokrenuo narodnu inicijativu za usvajanje predloga odluke o obrazovanju anketnog odbora radi utvrđivanja činjenica o zloupotrebama kompanije "Delta". Kao što znate, Poslanička grupa Liberalno-demokratske partije već je jednom, bezuspešno, pokušala da inicira formiranje ovog anketnog odbora pred ovim parlamentom. Tada nismo dobili podršku niti vladajućih, niti opozicionih stranaka. Onda smo uradili ono što nam Zakon o referendumu i narodnoj inicijativi omogućava, a to je da podršku potražimo među građanima, što smo vam i tada rekli da ćemo uraditi. Zaista, u potpunosti smo ispoštovali proceduru Zakona i učinili smo to za mnogo kraće vreme nego što je vreme koje je predviđeno Zakonom, a Zakonom je predviđen rok od sedam dana za prikupljanje minimum 30.000 potpisa, koliko je potrebno da bi se ovakav predlog našao u Skupštini. Znači, uspeli smo da skupimo te potpise i ono što se sada desilo, a što je poražavajuće, jeste, prvo, da ta inicijativa nije ponovo dobila podršku ni vladajućih, ni opozicionih partija. To je ono što smo očekivali. I to što je 32.000 građana pružilo podršku ovoj inicijativi, takođe je nešto što je bilo očekivano. Očekivana je bila i reakcija kolega u Parlamentu. Prosto, bilo je logično da nećete podržati ni sada tu inicijativu, kao što je niste podržali ni ranije. Ono što je poražavajuće jeste to što je ovaj predlog došao u Skupštinu na jedan tako podmukao način. Mi smo tek jutros saznali da će danas da se glasa o ovom našem predlogu. Kako je sada kampanja za predsedničke izbore, a gospodin Čedomir Jovanović je predsednički kandidat Liberalno-demokratske partije, on nije bio u mogućnosti da dođe i da govori o ovom predlogu. Upravo zbog toga, ulažem veliki protest. Mislim da je moralo da postoji više razumevanja za ovu inicijativu, ne samo zato što iza nje stoje poslanici jedne partije, nego, upravo, što iza nje stoje građani. Ono što moram da postavim kao pitanje, koje se, nekako, nameće, a u kontekstu je svega onoga što se juče dešavalo u Parlamentu, doduše, u Domu Narodne skupštine, to je da smo juče, jasno i glasno, predstavnici vlasti i predstavnici opozicije, rekli ne Evropskoj uniji, ne evropskim integracijama. Meni se nekako danas nametnulo...
Molim vas, isteklo vam je vreme.
Imajte razumevanja, govorim o nečemu iza čega stoji 32.000 ljudi, još par minuta. Ono što mogu da primetim jeste da danas ovaj naš predlog opstruira ista ona većina koja je juče rekla – ne Evropskoj uniji.
Ne znam da li ste me razumeli, isteklo vam je vreme.
Sačekajte još jedan minut. Mislim da imate mnogo više tolerancije prema poslanicima nekih drugih poslaničkih grupa, na primer, prema poslanicima SRS-a.
To nije tačno.
Gospodine Albijaniću, pošto mi ne dozvoljavate da završim, mene zanima čije interese vi, kao predsedavajući u ovom trenutku, štitite, i čije interese poslanici ovog parlamenta, ne podržavajući ovu inicijativu, štite? Kada smo predložili da se formira anketni odbor, samo smo hteli da građanima omogućimo da dobiju odgovore na pitanja koja se, nekako, u javnosti nameću, a na koja odgovore ne mogu da dobiju u institucijama. Jer, ako taj Miroslav Mišković državi i građanima Srbije duguje 400 miliona evra po osnovu neplaćenog poreza, ako se taj porez ne naplaćuje, onda je logično da imamo pravo, da imamo mogućnost da bar u Parlamentu pokrenemo tu inicijativu, kad već institucije ne rade svoj posao. Nažalost, ovu inicijativu su opstruirali, odnosno onemogućili svi u ovom parlamentu. To je ono što je poražavajuće i ono čega svi treba da se stide.
Hvala. Reč – podmukao nije adekvatna za temu o kojoj ste govorili u Narodnoj skupštini. Štitim interese svih narodnih poslanika u Narodnoj skupštini, a to znači i građana Srbije koje ti narodni poslanici predstavljaju. Zloupotrebili ste Poslovnik javljanjem po članovima 225. i 226, jer po članu 103. Poslovnika morate da govorite, citiraću: "Govornik može da govori samo o pitanju koje je na dnevnom redu". Mislim da to nije dobar način, zaista moramo da se vratimo dnevnom redu i da nastavimo rad kako valja. Reč ima narodni poslanik Željko Vasiljević, po Poslovniku, zatim, Vesna Pešić, Vladan Batić, Slobodan Maraš, Milisav Petronijević, pa vi, gospodine Markićeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, bez obzira na to što gospodin Albijanić ima slobodno tumačenje Poslovnika, javiću se po Poslovniku, član 225. i član 226. Moram da postavim ovo pitanje, naročito u svetlu jučerašnje rasprave o Rezoluciji o Kosovu i Metohiji. Mene čudi činjenica da je jedan, zaista, nesvakidašnji događaj prošao dosta nezapaženo i bez velike pompe u javnosti Srbije, naročito u državnim organima Republike Srbije. Naime, danas sam, u ime poslanika SPS-a i Pokreta veterana Srbije, dobio informaciju da se velika zloupotreba funkcija od strane američkog generala, gospodina Stivena Šuka, dešavala na Kosovu u prethodnom periodu, zbog koje je on hitno i neobjašnjivo smenjen i povučen u Ameriku. Mi imamo saznanje da je smenjen zbog umešanosti u vršenje pritisaka na svedoke Haškog tribunala u procesu protiv Ramuša Haradinaja. Verovatno vam je svima poznato da su neki od tih svedoka likvidirani, odnosno ubijeni, a većina njih je zastrašena toliko da ne smeju da se pojave, čak, ni kao zaštićeni svedoci u Haškom tribunalu, da bi rekli šta se dešavalo, kakvi su zločini počinjeni od strane Ramuša Haradinaja i njegovih saradnika protiv Srba. Takođe, prema našim saznanjima, gospodin Stiven Šuk je umešan u trgovinu drogom, belim robljem i oružjem s albanskim teroristima. Zato tražimo od gospodina Tadića, gospodina Koštunice i gospodina Vuka Jeremića da hitno od generalnog sekretara UN-a, gospodina Ban Ki Muna, traže informaciju o razlozima za ovu hitnu i neobrazloženu smenu, i to već na sledećoj sednici Saveta bezbednosti UN-a, koja će se održati 8. i 9. januara. Mislimo da je ovo od suštinskog značaja i da bi dalo jednu novu inicijativu diplomatskom zastupanju, odnosno diplomatsko-nacionalnom rešavanju problema Kosova. Takođe, tražimo da se u UN-u pokrene pitanje odgovornosti i gospodina Rikera, koji je bio šef gospodinu Stivenu Šuku, jer nije moglo da se desi, odnosno nije smelo da se desi da je on mogao da radi ovako teške zloupotrebe, a da ovaj s tim nije bio upoznat. Molim vas da ovu inicijativu poslanika SPS-a i Pokreta veterana Srbije hitno prosledite ovoj gospodi kojoj je pitanje upućeno i da se ovo iskoristi u jednoj diplomatskoj inicijativi za popravljanje položaja Srbije i srpskog naroda.
Gospodine Vasiljeviću, i vi ste prekršili Poslovnik. Reč ima narodni poslanik Vesna Pešić, po Poslovniku, a zatim narodni poslanik Vladan Batić.
Hoću da reklamiram član 162. Poslovnika, koji kaže da i za sednice koje se zakazuju po hitnom postupku materijal mora da se dostavi najkasnije 24 sata pre početka te sednice. Gospodo, vi svi znate da smo juče imali sednicu u Domu narodne skupštine, da je u jednom momentu prostrujala vest da je jedan primerak materijala, oko 20 sati uveče, negde stigao i zaveden. Ne znam zašto smo, ako nismo mogli da dobijemo te zakone, uopšte čekali 16 časova da počnemo da radimo, ne znam zašto se izmotava ova skupština s nama. Ne poštuju se rokovi po hitnom postupku. Gospodine ministre, ne mogu da verujem da su DS, DSS, rešili da razvali ovu državu. Mi juče pričamo o spasavanju Kosova, državnim interesima, suverenitetu, teritorijalnom integritetu, a vi razarate ovu državu svakodnevno. Četiri fundamentalna zakona treba da dobijemo jutros, na dan sednice, da niko živi ne može, uopšte, te zakone da pročita. Ovo je krajnje uvredljivo. Zar vi niste mogli da pripremite te zakone ranije i da se ti zakoni, zaista, u Skupštini razmatraju? Ne znam da li postoji neko pravo na štrajk, koji možemo da organizujemo ovde, kao poslanici, i da kažemo da moramo da udarimo štrajk ovoj vladi i da više nećemo da postupamo ovako, da brukamo narod čiji smo predstavnici ovde. Valjda, postoji taj narod koji gleda u nas, šta mi radimo ovde! Gospodine ministre, lagali ste, takođe, upotrebljavam veoma grubu reč, da ste se konsultovali s poslaničkim klubovima oko ovih zakona. Kada ste se vi konsultovali u poslaničkim klubovima oko ovog zakona? Koliko znam, ne znam, možda, u velikim poslaničkim klubovima, možda, radikalna stranka, možda neki drugi poslanički klubovi. Rekli ste ovde da ste se konsultovali, a niste. Znači, konsultacije nije bilo, zakone nismo dobili na vreme. Ne znam kako vas nije sramota da uopšte nastavimo ovu raspravu. Zašto, ako uđete u situaciju da se ne držite Ustava, ne podnesete konsekvencu za ovakav rad Vlade? Mislim da je ovo katastrofa. Gospodine ministre, čula sam izlaganje koje ste dali. Šta je koncept decentralizacije? Da li znate šta znači decentralizacija? Da čujemo koje su nadležnosti decentralizovane. Da li smo čuli išta o tome šta je koncept decentralizacije po ovom zakonu? Znate šta znači to? Nadležnosti Republike prelaze na jedinice, gradove, nema koncepta decentralizacije. Šta je koncept teritorijalizacije Srbije? Da li ste videli kakav je koncept decentralizacije u Hrvatskoj? Kakav je ovo koncept? Koje su nadležnosti gradova, 19 gradova, nijedne nadležnosti šta ti gradovi vrše. Ovo što ste nam podneli je sramota. Jedino možemo pozvati pred građanima, dragi građani, da poslanici stupe u štrajk i da kažemo – izvinite, prekršili ste Ustav i neka padne Vlada.
Predsednik je na početku sednice dao objašnjenje. Zakoni su usaglašavani s poslaničkim grupama i ja, lično, mogu da čestitam ministru na uloženoj energiji. Reč ima ministar gospodin Milan Marković.
Gospođo Pešić, suviše poštujem sve ono što ste učinili u prethodnim godinama, i vaš angažman, i vašu hrabrost, i sigurno neću upotrebiti reči koje ste vi upotrebili kada ste se meni obraćali. Vašoj poslaničkoj grupi sam prošle nedelje poslao set zakona, zamolio sam, svestan problema i nedostataka postupka, vremenskog cajtnota, da ne ulazim sada u sve to, prosto sam zamolio, ako ima nešto što smatrate da bismo mogli zajednički da uradimo, da uradimo, a vi mene niste udostojili ni da mi kažete – nećemo da razgovaramo s vama, ministre. Juče sam opet svratio, za svaki slučaj, da pitam da li imate neku primedbu, prosto, da vas vidim, da vas pitam nešto. Bio je kolega, nije sada prisutan, javićemo se – kaže, ne brini, tako da ne možete reći da nisam učinio što je bilo do mene. Dakle, ja sam poslao set zakona prošle nedelje vašem poslaničkom klubu. Ne kažem da je to najispravniji način, ali drugi poslanički klubovi su me pozvali, pa sam sedeo sa svima pojedinačno, pričao, razgovarao, neki su čak došli kod mene u Parlament, kao poslanici iz Požarevca, koji su bili pripadnici različitih poslaničkih grupa. Dakle, potrudio sam se, zaista, da razgovaram sa svima, ali vi niste želeli. Šta sam ja sada kriv što vi to niste želeli? Ne možete reći da sam nešto slagao. Nisam rekao da sam sa svima razgovarao, nego da sam skoro sa svakom poslaničkom grupom, odnosno sa većinom poslaničkih grupa razgovarao. Vi ne želite da razgovarate sa mnom, šta ja sada tu mogu. Što se tiče toga da li su zakoni loši ili dobri, ja mislim da su dobri, vi mislite da su loši, razgovaraćemo o tome i voleo bih da iznesete argumente zašto su loši. Posebno bih voleo da čujem koja to nadležnost treba da se unese, trenutno ih je oko 39 nabrojano. Takođe bih vas pitao kako mislite sistemskim zakonom to da se unosi, kako mislite da to nomotehnički treba da izgleda? Ja, možda, ne znam dovoljno, ali ovo je najbolje što smo mogli da ponudimo u datim okolnostima. Voleo bih da dobijem od vas konkretne primedbe ili konkretne predloge, ili kroz amandmane, pa da razgovaramo o tome, možda i popravimo Predlog zakona.
Po Poslovniku, narodni poslanik Vladan Batić.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, član 201. U više navrata reklamiram istu povredu Poslovnika, tražeći odgovor na isto pitanje, ali pre toga da kažem nešto što sam i juče rekao, da vladajuća koalicija funkcioniše kao u onoj basni o cvrčku i mravu. Imali ste devet meseci, ili 10, ili 11 meseci od formiranja Parlamenta, zamajavali ste građane Srbije, narodne poslanike, i onda, dva dana uoči završetka Drugog redovnog zasedanja Parlamenta, vi navrat-nanos predlažete čitav set zakona. Mislim da to nije korektno i falsifikovano je kada je napisano da je to u četiri sata juče. Mi smo to dobili u ponoć, sinoć. Da kažem da smo danas, najzad, posle silnog insistiranja, održali sednicu Odbora za Kosovo i Metohiju i da je otvoreno nekoliko pitanja. Prvo, zajednička solidarnost sa gospođom Petković. Jedna od tema, to je i povod za moje javljanje, jesu zloupotrebe i pljačke u Metalurško-hemijskom kombinatu "Trepča". Pominje se tu i odgovornost civilnog administratora, posredno, gospodina Rikera, ali ja bih da se pozabavimo našim problemom i da dobijemo odgovor na ta pitanja. Obećao sam da ću u formi kakvu činim da zahtevam odgovor, i da na tome insistiram, od ministra unutrašnjih poslova, od ministra pravde, od ministra za energetiku i rudarstvo i od ministra za privredu i regionalni razvoj. O čemu se radi? Kako je moguće da se u bescenje, kao ''Alajbegova slama'', rasprodaje imovina "Trepče", poslovni prostor u Knez Mihailovoj ulici, 229 kvadrata, po ceni od 2.200 evra, deset puta jeftinije od realne cene? Postoji krivična prijava još pre dve godine o zloupotrebama, jer nije prodat samo taj poslovni prostor, nego i u General Ždanovoj, u Čubrinoj u Nišu, u Sarajevu. Gde su pare? Samo da kažem još nešto što je mnogo gore. U poslednjih nekoliko godina, pljačka koja je napravljena u "Trepči" kreće se u rasponu između 60 i 100 miliona evra. Kako? Tako što je u tom periodu prodato tzv. olovne prašine između 60 i 100 hiljada tona, po ceni od 40 do 50 evra po toni, a tona prerađene olovne prašine, u kojoj je najviše olova – 60%, a zatim i drugi plemeniti metali, vredi 1.000 evra. Dok radnici "Trepče" primaju po 30 evra, neko na vrhu ovog kombinata je napravio pljačku, a taj je istoj firmi kojoj je prodavana ta olovna prašina prodao i poslovni prostor u Knez Mihailovoj ulici. Vreme je da se stane na put krađi i lopovluku na Kosovu i Metohiji. Dok tamo sirotinja raja sa zebnjom očekuje svako jutro, da vidi da li će u zbegove, na prikolice i u sabirne centre, dotle se neki bogate kupujući stanove po Evropi i po Knez Mihailovoj.
Po Poslovniku, narodni poslanik Slobodan Maraš.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, javio sam se u vezi s članom 225, a vezano za članove 74. i 75. U pitanju je inicijativa građana, 32.000 građana, za osnivanje anketnog odbora, da bi se ustanovile zloupotrebe Kompanije "Delta". Vi ste već bili upoznati s tom inicijativom i ranije. Ja vas molim, gospodine predsedniče, da opomenete ovu osobu, koja sedi u drugom redu s moje desne strane, da ne dobacuje, ne namiguje i ne radi ostale nekulturne stvari, koje je navikao da čini u ovoj skupštini. To ja vaša obaveza. Znači, mi smo već jednom o Kompaniji "Delta" ovde razgovarali, o anketnom odboru u ovoj skupštini. Odbijena je ta ideja od strane vladajuće većine po drugi put. To je jasan dokaz da je naš zahtev, kao i zahtev građana za ovim anketnim odborom, sasvim opravdan, iz prostog razloga što se po ko zna koj put potvrdilo da vladajuća koalicija, odnosno pojedini ministri direktno pomažu ove zloupotrebe, odnosno omogućavaju zloupotrebe od strane Kompanije "Delta" i gospodina Miškovića. Pretpostavljam da će gospodin iz Nove Srbije, koji se javio za reč, ponovo izaći i reći da poslanici LDP-a nisu ovde bili u punom broju kada se glasalo o ovom anketnom odboru. Razlog za to je sasvim jednostavan. Predsednik LDP-a je predsednički kandidat. Gospodin Jovanović je u kampanji i, kako on, tako i ostali funkcioneri LDP-a, pa i poslanici, zajedno su s njim na terenu. Zbog toga i zbog samih vremenskih prilika, nismo stigli da dođemo na početak sednice i prisustvujemo vašem predlogu da se ovo uvrsti u dnevni red. Bilo je mnogo više šanse i drugih prilika da se tako nešto uradi proteklih dana, ili nakon završetka ove sednice. Jer, sve što radite, radite navrat-nanos, dostavljate rezolucije posle ponoći, u ponoć dostavljate četiri zakona o lokalnoj samoupravi, odnosno zakone koji mogu da vam omoguće da ispoštujete Ustavni zakon i raspišete u roku lokalne izbore, znači, potpuno je netačno ovo što je rečeno da je prošlo 24 sata. Molim vas da dobijemo obaveštenje od vas, gospodine predsedniče, o tome šta je to što vam ne da i ne dozvoljava da o Kompaniji "Delta" i gospodinu Miškoviću govorimo otvoreno, pa i u anketnom odboru? Sigurno se dobro sećate situacije kada ste zabranili da LDP održi konferenciju za medije u Pres sali, zbog toga što je na jednom od plakata koji su bili stajalo ime LDP-a. Mi smo u ovu skupštinu ušli kao LDP i sasvim je logično bilo da i na tom plakatu, koji govori o tome da ne želimo da živimo u ''Delta državi'', stoji u potpisu LDP.
Po Poslovniku, narodni poslanik Milisav Petronijević. Nadam se da će gospodin Markićević, možda, to da raspravi s poslanicima LDP-a, pa da nastavimo rad.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, neću iskoristiti vreme koje je predviđeno za javljanje po Poslovniku, ali hoću da budem vrlo direktan, za razliku od ministra. Ministar se sit napričao ovde, ali ne reče ključnu stvar. Izašao sam da ga pitam ključnu stvar. Jedna upadica vama, gospodine predsedniče. Mi smo počeli normalno da radimo, sednica je prekinuta a da poslanici nisu ispoštovani ni najmanje, da im neko kaže zbog čega je prekinuta. To je, gospodine predsedniče, veća šteta nego...
U pravu ste, gospodine Petronijeviću. Koliko sam obavešten, nakon toga je ministar dao objašnjenje. Izvinjavam se zbog toga. Važno je da smo nastavili da radimo.
Upravo sam se javio da kažem da nije dao objašnjenje. Gospodine ministre, pitam još jednom. Neprihvatljivo je i nedozvoljeno da policija rešava lokalne probleme u bilo kojoj opštini. Pitam, ko je poslao policiju u Grocku? Ako ne možete vi da odgovorite, molim da Vlada hitno odgovori. Neću odustati od pitanja dok ne dobijem odgovor. Na osnovu čega je poslao policiju u Grocku? Na čiji poziv? Šta treba da reše? Da li je to legalno ili nije legalno, gospodine ministre, i obrnuto? Ako je sve to zakonito, ko je naložio da se vrati? Ne insistiram ni na jednom, ali ne možete ovako da se ponašate prema Narodnoj skupštini, puj pike, ne važi. Gospodine ministre, malopre ste rekli, nažalost, da je ovo država bezakonja, jer legalni ne može da uđe, odnosno legitimni neće da izađe. Šta sada da radimo? Ko to treba da reši, gospodine ministre? Čija je to nadležnost? Znam da su opštine u Beogradu mesne zajednice, sa nadležnostima mesnih zajednica. Takva je i najveća opština po broju stanovnika u celoj Srbiji, Novi Beograd, sa preko 300.000 stanovnika, sa nadležnostima mesne zajednice. Da li je grad Beograd odgovoran za ovo, ili ko je odgovoran i ko će to da reši? Inače, ovako, kako kome padne na pamet, pa ćemo posle da se dogovorimo, pa posle više ne važi, pa ćemo ispočetka itd., ne može. Insistiram na ovim odgovorima. Ili da ih pribavite, ili da kažete.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, kao ovlašćeni predstavnik Poslaničkog kluba SRS-a. Sledeći prijavljeni je narodni poslanik Žarko Obradović, ispred SPS-a. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, ovo što se danas desilo u opštini Grocka, što se pre nekoliko dana desilo u opštini Ruma, činjenica da imamo deset ili jedanaest opština u Srbiji trenutno gde je uvedena prinudna uprava, posledica je veoma loših zakona koji su regulisali ovu materiju i o tome su poslanici SRS-a govorili u vreme kada su donošeni ti zakoni. Tačno smo bili u stanju da predvidimo kakve će situacije da se dešavaju i sve što je moglo najlošije da se desi, desilo se u primeni trenutnog, odnosno aktuelnog Zakona o lokalnoj samoupravi. Set zakona o kojima danas raspravljamo, odnosno predlozi zakona o lokalnoj samoupravi, o glavnom gradu, o lokalnim izborima i o teritorijalnoj organizaciji, obaveza su ovog parlamenta koja proističe iz člana 3. stav 4. Zakona o sprovođenju Ustava Republike Srbije. SRS, naša poslanička grupa, smatra da je dobro da se ovi zakoni donesu i da ova Skupština treba da poštuje Ustav i Ustavni zakon, jer ako to nećemo mi koji donosimo zakone, onda ne znam od koga bi građani Srbije mogli da očekuju takvu obavezu. Tačno je da je gospodin Milan Marković, resorni ministar, obavio konsultacije, pretpostavljam i s ostalim poslaničkim grupama, sa Poslaničkom grupom SRS-a jeste, i mislimo da je to dobar način komunikacije između ministara u Vladi Republike Srbije i narodnih poslanika, odnosno poslaničkih grupa. Takođe je tačno da je određen broj primedaba koje smo imali na onaj inicijalni tekst prihvaćen. Naravno, u toku komentara svih ovih predloga zakona, izneću ono što je za SRS veoma bitno, a što je sadržano u ovim zakonima. Mi smo podneli 12 amandmana ukupno na sva četiri zakona, zapravo, na tri, na zakon o teritorijalnoj organizaciji nismo imali nijedan amandman. S obzirom na to da poslanici SRS-a svaki zakon veoma detaljno čitaju, kontrolišu, mislim da je ovo, i pravno, i tehnički, grupacija zakona koja je urađena na zadovoljavajući način. Sigurno je na to uticala i ova činjenica o kojoj je govorio i gospodin Milan Marković, a koju sam ja ponovila, a to je komunikacija sa poslaničkim grupama, ali, kažem, činjenica da mi, koji čitamo i ono što piše i ono što između redova može da se pročita, nismo uspeli da nađemo više primedaba, govori o tome da se radi o dobri zakonima. Očekujem, gospodine ministre, ne znam da li ste dobili ove amandmane, s obzirom na to da je, zaista, bio vrlo kratak rok i da smo ih predali, bukvalno, u poslednjem času, da ćete ozbiljno razmotriti amandmane i da ćemo, pretpostavljam, imati vašu saglasnost, možda, i Odbor da ih prihvati, da bismo poštovali rok, tj. da bi ovi zakoni bili doneti u roku koji je predviđen Ustavnim zakonom. Da ne budem pogrešno protumačena, ne činimo mi nikakve ustupke DS-u kada na ovaj način govorimo o ovim zakonima, niti ministru Milanu Markoviću koji je iz te stranke. Jednostavno, pokazujemo da poslanici SRS-a, kao i SRS, vode računa o državnim interesima, o nacionalnim interesima. To smo pokazali i sinoć, kada smo raspravljali o Rezoluciji o Kosovu i Metohiji, kada smo, i pored određenih primedaba, i pored određenih strahova koje smo izneli, glasali za tu rezoluciju. Kada su u pitanju ovi zakoni, sada ću, pojedinačno, po nekoliko rečenica da kažem, ono što je najbitnije, i zbog narodnih poslanika, a, naravno, i zbog javnosti. Na Predlog zakona o teritorijalnoj organizaciji Republike Srbije, rekoh, nismo imali nekih značajnijih primedaba. Pored nabrojanih naziva i sedišta naseljenih mesta, zakon ima nekih 15 članova, otprilike, tu je sadržano sve ono što omogućava, pre svega, stanovnicima određene teritorije Srbije da organizuju opštine, gradove itd. Mislim da ovaj zakon, zaista, može da se prihvati, upravo, u ovoj formi. Kada je u pitanju Zakon o lokalnoj samoupravi, to je onaj zakon o kom sam govorila malopre i koji je izazvao i onaj problem sa početka ove sednice, ima nekoliko novina u zakonu o kojem danas raspravljamo i te novine su, zapravo, suština, one rešavaju sve buduće, eventualne, probleme. Mislim da smo došli do toga da smo višegodišnje iskustvo u radu i funkcionisanju lokalnih samouprava uspeli, što kroz amandmane, što kroz primedbe, što, naravno, kroz osnovni tekst koji smo dobili od Ministarstva, da ugradimo i da napravimo, zaista, prihvatljiv zakon o lokalnoj samoupravi. Ovde ću prvo pomenuti član 15, koji govori da jedinice lokalne samouprave imaju svoju imovinu, da njihovom imovinom samostalno upravljaju organi jedinice lokalne samouprave, u skladu sa zakonom. Mislim da svi oni koji govore da nema decentralizacije u ovom zakonu mogu da pogledaju, između ostalih, i ovaj član koji o tome govori. Ono što je posebno bitno za SRS što se, apsolutno, uklapa u naš stranački program, jeste činjenica da ovaj zakon predviđa da predsednika opštine bira skupština opštine iz reda odbornika, na vreme od četiri godine, tajnim glasanjem, većinom glasova od ukupnog broja odbornika skupštine opštine. To je sadržano u članu 43. Zašto kažem da je nama bitno što je ovo sadržano u ovom zakonu? Zato što ovo, bukvalno, kao da je prepisano iz programa SRS-a. Jer, sećate se da smo se mi, srpski radikali, i kada smo donosili Ustav Republike Srbije, zalagali za to da se i predsednik Republike bira u Parlamentu, ali, s obzirom na to da je prilikom donošenja Ustava bilo potrebno i poželjno da se postigne određeni konsenzus, sve poslaničke grupe i stranke koje su učestvovale u izradi teksta Ustava su, na neki način, popuštale u svojim programskim i principijelnim stavovima. Mi smo tada procenili da to može tako da ostane u Ustavu, ali dobro je da ovaj zakon o lokalnoj samoupravi to predviđa. Imamo jednu principijelnu primedbu i nismo podneli amandman. Ima na više mesta, pominje se u članu 56, da načelnika opštinske uprave, odnosno uprave za pojedine oblasti, postavlja opštinsko veće, na osnovu javnog oglasa, na pet godina. Naša primedba se odnosi na to da ovo ne može da bude pet, nego četiri godine, ali smo znali da amandman ne bi bio prihvaćen, zbog toga što, pretpostavljam, ministre, tako ste mi odgovorili kada sam vas pitala, Zakon o državnim službenicima i nameštenicima predviđa taj rok od pet godina. Dakle, to je nešto što se nama srpskim radikalima ne dopada, ali kada budemo u prilici, a bićemo, ako Bog da, uskoro, menjaćemo i taj zakon; onda neće biti nikakav problem da se promene odredbe i ovog zakona i ovih zakona koji predviđaju te rokove od pet godina. Kada je u pitanju zakon o glavnom gradu, nadležnosti grada Beograda sadržane su u članu 8. i mi ovde imamo jednu primedbu, na koju smo amandmanski intervenisali, u stavu 2. Predložili smo da se briše tačka 5. koja kaže da grad Beograd može da osnuje televizijske i radio-stanice, novine i druga sredstva javnog obaveštavanja. Naš amandman je, s jedne strane, principijelni stav i programsko opredeljenje SRS-a, a, sa druge strane, ovo je u suprotnosti sa Zakonom o radiodifuziji. Očekujem, ministre, da ćete prihvatiti amandman, ne zato što je programski stav SRS-a, nego zato što je u suprotnosti sa Zakonom o radiodifuziji. To je naša suštinska primedba. Naravno, očekujemo da deo nadležnosti grada Beograda, koje su predviđene u članu 8, statutom budu opredeljene prema gradskim opštinama. Čuli smo u vašem uvodnom izlaganju da i vi to očekujete. Nadam se da će to tako i biti. U svakom slučaju, u članu 8. jeste predviđeno sve što je nadležnost grada, a videćemo, ne samo u članu 8, negoiučlanu12,stimštonačlan13.imamoprimedbu. Tusmo amandmanski reagovali, na stav 3, gde se govori da se o donošenju statuta grada odlučuje većinom glasova ukupnog broja odbornika. Predložili smo da ista većina važi i kod donošenja budžeta i urbanističkih planova. Mislimo da se radi o ozbiljnim aktima i da je vrlo umesan amandman. U članu 23. predviđeno je da gradonačelnika bira Skupština grada iz reda odbornika, na vreme od četiri godine, tajnim glasanjem, većinom glasova od ukupnog broja odbornika Skupštine grada. Ovo je, takođe, programsko opredeljenje SRS-a i pretpostavljam, na osnovu svega što sam rekla o ova tri zakona, da je svima jasno zbog čega kažemo da je ovo dosta dobar set zakona. Zakon o lokalnim izborima. Tu, takođe, imamo nekoliko primedaba. Za ovih pet-šest minuta ću da pretrčim preko onih najbitnijih odredaba. Pošto je u članu 23. predviđeno da se potpisi birača koji podržavaju izbornu listu overavaju u skladu sa zakonom kojim se uređuje overa potpisa, u poslednjem stavu je predviđeno, gospodine ministre, da visinu naknade za overu potpisa utvrđuje, posebnim aktom, ministarstvo nadležno za poslove pravde. Amandmanom smo intervenisali da to bude i Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu i da to bude odmah po raspisivanju izbora, a evo zbog čega. Mislimo da za lokalne izbore nije neophodno da ovi potpisi budu overeni u sudu, već da mogu biti overeni u opštini, odnosno u mesnim kancelarijama, da se ljudi ne bi maltretirali da iz sela dolaze u grad. Iz tog praktičnog razloga, neophodno je da i ovo ministarstvo utvrdi visinu naknade. U članu 26. je predviđeno da se redosled izbornih lista, s imenima svih kandidata, na zbirnoj izbornoj listi utvrđuje prema redosledu njihovog proglašavanja. To je nešto što je, zaista, normalno i što drugačije ne može da se reguliše. U članu 28. govori se o nadležnosti izborne komisije. U poslednjem stavu se kaže da izborna komisija bliže utvrđuje sadržinu, oblik i izgled glasačkih listića, način i kontrolu njihovog štampanja i dostavljanje i rukovanje glasačkim listićima. Kao i uvek, mi smo oprezni, pa smo amandmanski intervenisali, da ovde stoji da izborna komisija određuje i štampariju, odnosno štampara za glasačke listiće. Sada to svako može da radi, ipak, komisija da odluči. Mislim da ćete to, ministre, svakako uzeti u obzir. U članu 34. govori se o tome kako se glasa. Između ostalog, u stavu 3. se kaže da se glasa zaokruživanjem rednog broja ispred naziva izborne liste za koju se glasa ili zaokruživanjem naziva izborne liste. Ovde smo amandmanom intervenisali da stoji – ili na drugi način, tamo gde se očigledno može utvrditi za koju izbornu listu je birač želeo da glasa. Zašto? Zato što govorim o praksi. Recimo, neko će da zaokruži i redni broj i ime, ili će da zaokruži istovremeno redni broj i ime, ili da podvuče izbornu listu, pa da birački odbori ne bi imali problema kada budu brojali glasačke listiće na kraju radnog dana. Mislimo da sve treba da bude precizno i jasno. Svi imamo dosta godina iskustva u ovom poslu i dobro je da svoje iskustvo prenesemo u ovaj zakon, da ne moramo svaki čas da menjamo. Uostalom, na predlog SRS-a donet je Zakon o izboru narodnih poslanika još u oktobru 2000. godine. Još uvek je, s neznatnim izmenama, na snazi, tako da mislim da i sada treba da donesemo zakone koji će da traju duži period. U članu 40. je predviđena raspodela mandata, da u raspodeli mandata učestvuju izborne liste koje su dobile najmanje 5% glasova od ukupnog broja glasova birača, odnosno, da pojednostavljeno i narodu razumljivo kažemo, cenzus je podignut na 5% . Mislimo da je to dobro i da politička scena u Srbiji treba da se ukrupnjava i uozbiljuje i ovo je jedan od načina da se to zaista desi. Članom 41. je predviđen i proporcionalni izborni sistem, izračunavanje odborničkih mandata po tzv. Dontovom sistemu. To je nešto za šta se SRS zalaže i za nas je to veoma prihvatljivo. Po član 43, podnosilac izborne liste će, najkasnije u roku od 10 dana od dana objavljivanja ukupnih rezultata izbora, dostaviti izbornoj komisije jedinice lokalne samouprave podatke o tome kojim kandidatima sa izborne liste se dodeljuju dobijeni odbornički mandati. Mislimo da je ovo dobro rešenje i ovo je, takođe, stav SRS-a. Ovo je dobro rešenje, upravo, zbog iskustava koje smo imali u prethodnom periodu. Ako je proporcionalni sistem, stranka je ta koja će da odredi koji će kandidati biti odbornici. To je, svakako, u interesu svake ozbiljne stranke. O prestanku mandata i o ponovnim izborima, vi ste, gospodine ministre, govorili, kao i o odnosu između podnosilaca, odnosno stranka i kandidata, kasnije odbornika. Tu nema, zaista, ništa da se doda, to je dobro rešenje, koje SRS podržava, čak ga i propagiramo. Imali smo probleme i u ovom parlamentu i treba da nađemo način da se to prevaziđe. O potvrđivanju mandata odbornika, na osnovu izveštaja verifikacionog odbora, skupština odlučuje javnim glasanjem. U glasanju mogu učestvovati kandidati za odbornika kojima su mandati dodeljeni u skladu sa članom 43. ovog zakona i koji imaju uverenje izborne komisije. To je ovo iz člana 56, o čemu ste vi, takođe, govorili, što smatram veoma bitnim, ali neću da zloupotrebljavam vreme. Još ću samo da komentarišem član 60, koji predviđa da će prvi izbori za odbornike skupština jedinica lokalne samouprave u svim jedinicama lokalne samouprave, po stupanju na snagu ovog zakona, raspisati predsednik Narodne skupštine, tako da se oni održe u roku koji ne može biti kraći od 120 ni duži od 180 dana od dana raspisivanja izbora. Nismo ovde amandmanski intervenisali, nego samo želim vas, gospodine Duliću, da podsetim da, kada budete raspisivali izbore, vodite računa o članu 8. stavu 3. Da li me sluša gospodin Dulić? Čini mi se da ne. Gospodine Duliću, član 60. govori o tome kada se raspisuju prvi naredni izbori po ovom zakonu. Nismo pisali amandman, ali vas upozoravam na član 8. stav 3, da ste u obavezi da odredite, prilikom raspisivanja izbora, tih prvih narednih, da li će biti posle 120 ili 150, odnosno najdalje 180 dana. Zakon vam ostavlja, kada bude usvojen, mogućnost da sami izaberete, ali da odredite neki primeren rok, od koga će početi da teku izborne radnje. Taj primeren rok bi, svakako, trebalo da bude onaj koji je predviđen za redovno raspisivanje izbora po ovom zakonu, a ne samo koji se odnosi na ovaj član 60. Dakle, ovo bi u najkraćem bili stavovi SRS-a na ove predloge zakona. Čuli ste, ministre i kolege poslanici, naše primedbe, koje smo izneli kroz amandmane. Očekujemo da ćete amandmane prihvatiti, jer mislim da ćemo na taj način, nisam videla amandmane ostalih kolega, pretpostavljam da su i ostale poslaničke grupe podnosile amandmane, ako bude amandmana da su dobri, poboljšati ovaj zakon, a spremni smo za njih da glasamo. Zaista, očekujem, i bilo bi dobro, jer ovo nisu politički zakoni, ovo su zakoni na osnovu kojih funkcionišu lokalne samouprave, da se postigne konsenzus oko ovih zakona, a računam i na narodne poslanike i na vas, ministre, kada su u pitanju primedbe. Hvala lepo.
Zahvaljujem, gospođo Radeta. Molim za razumevanje što je gospođi Radeti dato pet minuta više, ali SRS je sva izlaganja koncentrisao u izlaganju gospođe Radete kao ovlašćenog predstavnika, tako da se nadam da imate razumevanja. Takođe, napravili smo jedan propust, nisam pitao da li želi reč izvestilac Odbora za lokalnu samoupravu i narodni poslanik Nebojša Ranđelović, koji je izdvojio mišljenje. Pitam predsednika Odbora za lokalnu samoupravu da li želi reč? Izvolite.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, želim da u izlaganju, koje mi omogućava Poslovnik Narodne skupštine, ukažem da je, zaista, danas pred nama rasprava o zakonima koji definišu položaj lokalne samouprave. Sam Predlog zakona o lokalnoj samoupravi često se naziva mali ustav. Značaj tog zakona za funkcionisanje čitave države, a i za same građane, nije potrebno posebno isticati poslanicima koji su imali iskustva u lokalnoj samoupravi. Jasno je koliko je za stabilnost i funkcionisanje same države značajno donošenje ovih zakona. Odbor za lokalnu samoupravu podržao je zakone u načelu. Sutra je na sednici Odbora na dnevnom redu rasprava u pojedinostima i mogu da kažem, na osnovu prispelih amandmana, da zaista ima kvalitetnih i dobrih amandmana. Pozivam sve poslaničke grupe da pažljivo prouče podnete amandmane, kako bismo predložene tekstove sva četiri zakona poboljšali u najvećoj mogućoj meri. Ono što je krasilo prethodni period, kada je u pitanju priprema donošenja zakona, jeste, upravo, ovo što je koleginica Vjerica Radeta rekla, konstruktivnost i izražena želja kod svih poslaničkih grupa da se dođe do kvalitetnog teksta, koji će da otkloni onaj krucijalni problem koji smo kao država imali od donošenja zakona, od 2002. godine, a, faktički, od održavanja izbora 2004. godine, a to je ogromna nestabilnost u lokalnim samoupravama. Kao što je ministar Marković rekao, u ovom trenutku imamo 11 jedinica lokalnih samouprava koje su raspuštene, ali od 2004. godine smo imali mnogo lokalnih samouprava koje su bile, da se tako izrazim, pod prinudnim merama, to jest Vlada je obrazovala privremene organe, pa kada se uzme ukupan broj tih lokalnih samouprava, on sigurno dostiže jednu četvrtinu lokalnih samouprava. Ta nestabilnost, koja se iskazala i koja je uzrok imala u još uvek važećim zakonima, sada je u najvećoj mogućoj meri otklonjena. Uzroci su bili, prvenstveno, u nedostatku političke kulture za funkcionisanje lokalnih samouprava po principu kohabitacije, kada je predsednik opštine iz jedne političke opcije, a skupštinska većina iz druge političke opcije. Taj spor, nažalost, mogu da kažem, na osnovu iskustava koja sam imao prateći funkcionisanje lokalne samouprave, uzrok je imao u predsedniku opštine, a ceh je plaćala skupština opštine. Vlada nije imala mehanizme prema predsedniku opštine, ali su raspuštane skupštine opština, zato što predsednik opštine nije uspevao da za svoje predloge odluka dobije podršku u skupštinama jedinica lokalne samouprave. Način izbora načelnika opštinske uprave, način izbora i razrešenja, stvarao je ozbiljne krize u funkcionisanju lokalne samouprave. Takođe, način izbora zamenika predsednika opštine, gde se tražila saglasnost između predsednika opštine i skupštine opštine, bio je uzročnik tih problema. Mnogo takvih slučajeva je bilo.Zakon o lokalnoj samoupravi, koji sada usvajamo, na kvalitetan način to otklanja. Ono što je osnovna intencija zakona, to je i ministar rekao u svom izlaganju, jeste da se otvori mogućnost da u narednom periodu i gradovi i lokalne samouprave počnu da preuzimaju i one nadležnosti koje, faktički, već vrše, a građani od njih to očekuju, nadležnosti i iz oblasti privrede, i iz oblasti socijalne politike, jer naši građani očekuju da lokalne samouprave, iako, formalno, nemaju te nadležnosti, ove probleme rešavaju, jer to je nivo vlasti koji je njima najbliži. Naravno, očekujemo i od strane države, Vlade Republike Srbije, da se ovaj impuls, koji će se definisati zakonom o teritorijalnoj organizaciji, formiranjem gradova, primi i da se iskaže hrabrost da se prenesu određene nadležnosti na gradove, kako bi gradovi bili okosnice ravnomernog regionalnog razvoja. Ja sam razumeo intenciju i Ministarstva i Vlade, upravo, da gradovi budu okosnica ravnomernog regionalnog razvoja, jer mi smo sada suočeni s jednom drastičnom i opasnom situacijom, da čitavi krajevi Republike Srbije, pogotovo njen jugoistočni deo, pate od ozbiljnih demografskih, socijalnih i svih drugih problema, koji ugrožavaju i državnu bezbednost, ako se ozbiljnije analizira situacija u kojoj se nalaze pojedini delovi Republike Srbije. Upravo jaki gradovi, ovako kako su predloženi, treba da imaju za cilj stvaranje okosnice regionalnog razvoja i jačanje drugih lokalnih samouprava u njihovom okruženju. Očekuje se važan zakon, koji svi s nestrpljenjem očekujemo, da bi sve lokalne samouprave bile u mogućnosti da privuku investicije i da vode ozbiljnu ekonomsku politiku, a to je zakon o svojini lokalnih samouprava, i apel je da se to što pre nađe u skupštinskoj proceduri. Na kraju, jedna dobra, konstruktivna, kako je ovde neko rekao, državnička atmosfera, vladala je prilikom usvajanja rešenja koja se nalaze u predloženim zakonima. Bilo bi dobro da ona protekne i krozdiskusiju, danas, u načelnoj raspravi, i, nakon toga, u raspravi u pojedinostima, kako bismo, posle jučerašnje ozbiljne poruke da smo država koja štiti svoj teritorijalni integritet, sada pokazali da smo svi koji sedimo u Skupštini ozbiljni i zreli političari, koji i onaj najniži nivo, od koga zavisi funkcionisanje države, ali i život običnog građanina, znamo da prepoznamo i da jedinstveno rešavamo. U tom smislu, kao predsednik Odbora, predlažem Narodnoj skupštini da predložene zakone usvoji jednoglasno. Hvala.
Da li narodni poslanik Nebojša Ranđelović, koji je izdvojio mišljenje na sednici Odbora za lokalnu samoupravu o predlozima zakona, želi reč? (Da)
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, pre nego što iznesem svoje razloge za izdvajanje mišljenja na ovom odboru, vas bih pitao, gospodine predsedniče, odnosno zamolio da svoje izlaganje spojim s izlaganjem samo u meritumu, kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, radi ekonomičnosti vremena. Da li imam tu dozvolu?
Gospodine Obradoviću, da li se slažete? Izvolite, slaže se gospodin Obradović. Imate 25 minuta.
Na sednici Odbora za lokalnu samoupravu izdvojio sam svoje mišljenje, ali pre nego što iznesem razloge, rekao bih ono što sam rekao i u Odboru za lokalnu samoupravu, a to je da su i kolega Palalić i gospodin ministar pokazali volju za kooperativnošću i ja im na tome zahvaljujem. Niti je gospodin Palalić – vladajuća koalicija, niti je gospodin Marković – Vlada. Oni su pokušali sve ono što je u cilju vladajuće koalicije, da ublaže, uglavnom bezuspešno, ono što je činjenica, a to je da je sama Vlada, koja je predlagač ovog seta zakona, imala vrlo neodgovoran odnos prema čitavom procesu predlaganja ovih zakona, što, u krajnjem slučaju, znači da je koleginica Vesna Pešić bila sasvim u pravu, dajući zamerke na proceduru, odnosno način na koji smo došli do ovog nacrta zakona. Dodao bih i to da smo na samoj sednici Odbora više od 20 minuta čekali da taj odbor dobije kvorum, što je skandalozan odnos poslanika vladajuće koalicije i prema ovom setu zakona, a i prema mnogo čemu što se događa u Vladi i u ovom parlamentu. Što se samog postupka donošenja, odnosno predlaganja ovih zakona tiče, istakao bih to da zakon nije samo materijalno-pravna norma, već je zakon i procedura. Procedura donošenja ovog seta zakona je, rekao bih, vrhunski bezobrazluk Vlade. Najpre, skandalozno je da se ovako važni zakoni, dakle, sistemski zakoni, sažmu u pet sati rasprave i da se razmatraju kao jedinstvena tačka dnevnog reda. Dobro se sećamo da smo ovde guslali o nekim zakonima, koji su daleko manje važni, i po nekoliko dana, i to nije prvi put. To se dešavalo sa mnogim važnim zakonima. Setimo se Zakona o Ustavnom sudu. Setimo se tzv. bezbednosnih zakona. Da se ne vraćam na ono što je već bilo rečeno, prešao bih na sam meritum, na komentar sadržine seta zakona. Dakle, ono što bih istakao, to je načelni stav, shodno svemu onome što stoji u ovim zakonima, da princip regionalizacije i suštinske decentralizacije nije dovoljno ispoštovan, odnosno, on je u nekim segmentima sasvim zanemaren.Ignorisane su sve pozitivne strane suštinske decentralizacije. Da napomenem, 95% demokratski ustrojenih država u svetu sačinjeno je od decentralizovanih jedinica, čiji se organi formiraju neposrednom i slobodnom voljom građana, ispoljenom na izborima, što za sobom povlači političku stabilnost, stabilnost obavljanja javnih službi, insistiranje na jednakosti građana i jednu makroekonomsku stabilnost. Ponuđeni set zakona nudi neveštu kombinaciju proste i asimetrične decentralizacije, shodno nakaradnim rešenjima koja stoje u Ustavu. Nažalost, zakoni su nam loši, možda ne zato što je zakonopisac tako želeo, nego zato što nam je Ustav katastrofalan. Predlagač zakona nije uzeo u obzir pozitivna iskustva razvijenih zemalja, kao i zemalja u neposrednom susedstvu. Sadržan je postojeći broj opština, koje su nesrazmerno različite po broju stanovnika, teritoriji, ekonomskoj snazi i drugim specifičnostima.Pitanje imovine jedinica lokalne samouprave nije rešeno, a rešenje nije ponuđeno u bližoj perspektivi. Za sve tvrdnje koje sam izneo kao načelne primedbe daću i kratka objašnjenja. Što se tiče primera proste decentralizacije, napomenuću da Austrija, na površini od 83. 857 km2 ima 2. 353 jedinice prvog stepena, da ne pominjem Estoniju, Sloveniju, itd., koje imaju sličan pristup organizovanju lokalne samouprave. Koliko mi imamo opština? Već sam napomenuo da su i po ekonomskoj snazi, i po teritoriji, i po broju stanovnika, u ogromnoj nesrazmeri. Takođe bih postavio pitanje, šta je sa predlozima za dvostepenu decentralizaciju, koja je primenjena u državama koje broje oko 10 miliona stanovnika, koje su, u stvari, slične našoj državi, da ne govorim o većim državama koje imaju i trostepenu decentralizaciju? Dalje, još jedno pojašnjenje. Vrste decentralizacije u Ustavu od 2006. godine, dakle, u ovom koji je aktuelan, jesu, uglavnom, ponovljena rešenja teritorijalnog uređenja iz Ustava Republike Srbije od 1990. godine. Tu bih pomenuo asimetričnu teritorijalnu autonomiju. Na delu državne teritorije nalaze se, pitanje je da li se nalaze, pokrajine nejednakog statusa. Tražio bih i objašnjenje za monotipsku lokalnu samoupravu, a, na osnovu ovoga što sam malopre izneo, trebalo je da bude dvostepena. Dalje, naravno, to je ponovo kritika Ustava, shodno članu 170. Ustava – skupština je najviši organ AP i jedinice lokalne samouprave. Tzv. skupštinski sistem vlasti, shodno slovu Ustava, nije mogao da se izbegne u organizovanju skupština opština, ali je to moglo da bude izbegnuto u organizovanju skupština gradova, jer Ustav takvu mogućnost dozvoljava. No, ne bih se previše zadržavao na tome, jer smo to predložili amandmanima. Shodno tome, iskoristio bih vreme koje nam, kao poslaničkoj grupi, pripada za amandmane da dam objašnjenja u vezi s pomenutom materijom, a koja se tiču pomenutog člana Ustava. Sada bih se osvrnuo i na neke mere koje mogu poboljšati položaj jedinica lokalne samouprave, a koje predlagač zakona nije ozbiljno uzeo u razmatranje. Konkretno pitanje je da li će Vlada uzeti u obzir te mere i na koji način? Najpre, to pitanje sam, na neki način, postavio, a tiče se usvajanja zakona kojim će se urediti imovina lokalne samouprave, o čemu nema reči u ovom setu zakona, i teritorijalna organizacija Republike Srbije, što se, naravno, fokusira i na pitanje kada možemo da očekujemo zakon o javnoj imovini, koji bi trebalo da reguliše ova pitanja. Dalje, pitanje koje se tiče regulisanja raspodele prihoda od naknade za korišćenje dobara od opšteg interesa i drugih ustupljenih prihoda, koji nisu regulisani Zakonom o finansiranju lokalne samouprave. Zatim, pitanje koje se tiče davanja mogućnosti izdavanja garancija, zakonske dorade, forme zaduživanja, neraspolaganja lokalne samouprave. Mislim na klasične kreditne aranžmane i emitovanje dugovnih hartija od vrednosti, itd. Svi ovi primeri mogu da se vide i kod dobro uređenih država, s jakom lokalnom samoupravom. Takođe, pitanje, da li će se odgovarajućim zakonskim i podzakonskim rešenjima regulisati postupak ulaska lokalnih samouprava u koncesione aranžmane za izgradnju i održavanje komunalne infrastrukture, kada će se izvršiti efikasna valorizacija prostora? Zatim, pitanje vezano za proširenje prava lokalnih samouprava za ulazak u finansijske aranžmane za izgradnju objekata na teritoriji opštine, sportsko-rekreativnih objekata, banjski i seoski turizam itd. Naravno, i pitanje podzakonskih akata koji treba da budu podrška pomenutoj regulativi. Na kraju, postavio bih jedno strateško pitanje. Mi smo to pitanje predvideli i u amandmanu koji smo predložili. Voleo bih da dobijem odgovor na to pitanje. Ono je od strateškog značaja za razvoj Republike Srbije. Naime, od Zaječara, do makedonske granice, nijedno mesto nema status grada, a da se nalazi blizu granice sa Bugarskom. Ako se setimo da po pitanju stanovništva ti krajevi, upotrebiću tešku reč, odumiru, da li je bilo celishodno da Vlada obrati pažnju i na to pitanje, da Pirot dobije status grada, jer, sem po broju stanovnika, po svim ostalim atributima koji su predviđeni i zakonom o teritorijalnoj organizaciji, i zakonom o lokalnoj samoupravi, on zadovoljava sve potrebne kriterijume da bi dobio status grada? To shvatite kao načelno pitanje, a detalje bih analizirao kada budemo govorili o amandmanima koje je podnela Poslanička grupa LDP-a. Gospodine predsedniče, zahvaljujem na razumevanju, ostatak vremena koje pripada našoj poslaničkoj grupi utrošio bih za davanje završne reči nakon načelne rasprave.
Zahvaljujem i ja vama, nije nikakav problem. Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, zamenik šefa Poslaničkog kluba SPS-a. Samo da dam jedno obaveštenje. Dakle, danas radimo do završetka ove tačke dnevnog reda, sutra se ne radi, rasprava u pojedinostima biće u subotu, tako da planirate svoje obaveze. Dakle, u subotu, oko 10 časova. Izvolite, gospodine Obradoviću.
Hvala, gospodine predsedniče. Poštovane kolege narodni poslanici, gospodine ministre, mi večeras raspravljamo o jednom setu veoma važnih zakona, doduše, malo ubrzano, a razlog tome su obaveze iz Ustavnog zakona da se do kraja ove godine donesu zakoni koji bi stvorili mogućnost za raspisivanje lokalnih izbora. Lično, mislim, i mi u SPS-u, da ovakva brzina nije bila potrebna, jer je vladajuća koalicija mogla i mesecima pre da ove zakone napravi. Zašto ovo kažem? Mislim da ovaj zakon predstavlja korak napred, gospodine ministre, u odnosu na zakon koji je važeći, ali još uvek nije ono što bi moglo da se obuhvati pod sadržajem, pod pojmom lokalne samouprave. Mislim da ovaj zakon pati od jednog suštinskog nedostatka, a to je da, objektivno, gura građanina, kao nosioca prava na lokalnu samoupravu, u drugi plan. Kada pogledate rešenja u ovom zakonu, način izbora odbornika, onda ćete videti da proporcionalni izborni sistem, kao važeći, i način izbora odbornika, objektivno, da tako kažem, građanina stavlja u jednu posebnu situaciju – on bira odbornika, a odbornik posle radi taj posao, odnosno glasa za stranku, a stranka bira odbornika, što je druga faza. A, i kada posmatrate ove oblike neposrednog učešća građana u poslovima lokalne samouprave, to ću kasnije obrazložiti detaljnije, videćete da su ti oblici, objektivno, skromni, da su propisani veoma visoki uslovi i, praktično, su dovedeni do faze nemogućeg. Kada pogledate suštinu lokalne samouprave, prava građana da upravljaju javnim poslovima na nivou lokalne samouprave, a imate već dva ograničavajuća momenta, onda se postavlja pitanje – šta je suština lokalne samouprave? Znači, da samo izabrani odbornici, u ime i za račun građana, obavljaju te javne poslove, a građanin, kao nosilac prava na lokalnu samoupravu, da ostane u drugom planu. To je suštinska zamerka ovom zakonu. Nažalost, postojeći sistem, koji je predviđen u zakonu, govori u prilog ove teze koju sam izneo u ime SPS-a. Mislim da su kudikamo bolja neka rešenja iz 1999. godine, kada su socijalisti, zajedno sa poslanicima SRS-a, doneli Zakon o lokalnoj samoupravi, jer tu ima nekoliko dobrih rešenja, uključujući rešenje o KiM, o čemu ću kasnije govoriti. Inače, kada sam rekao da ovaj zakon predstavlja korak napred u odnosu na postojeći zakon, ova zakasnela priznanja su najslađa, jer se to desilo, juče kada smo govorili o KiM, neke su ocene, koje smo mi socijalisti iznosili i ranijih godina, juče potvrđene od strane vladajuće koalicije, pre svega, od gospodina Tadića i gospodina Koštunice, kao i od strane ostalih poslanika. Isto se to odnosi i na ovaj zakon o lokalnoj samoupravi. Kada pogledate obrazloženja Vlade Republike Srbije, suštinski, Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu, videćete da ima ocena koje su ocene koje smo mi izneli 2002. godine, kada je ovaj zakon usvajan. I sam predlagač ovog zakona konstatuje da postojeći zakon ima dosta pravnih nedorečenosti i– ''da ima rešenja koja otežavaju ili, čak, onemogućavaju funkcionisanje lokalne samouprave''. Onemogućavaju, pa je tu naveden primer odnosa predsednika opštine i skupštine opštine. Mi socijalisti se razlikujemo, primera radi, u delu objašnjenja ovog odnosa od gospodina Palalića. Mi ne mislimo da je glavni uzrok tome u predsedniku, nego obrnuto, zato što su neke skupštine opština imale sve vreme samo jedan posao – kako srušiti predsednika opštine, pogotovo ako je on socijalista. Pogledajte u Gornjem Milanovcu, pa ćete videti u čemu je problem blokade rada Skupštine opštine. Čak su pokrenuli referendum. Nisu uspeli. Ili, pogledajte Žabare. Cela koalicija se udružila da sruši predsednika opštine. Organizovali su izjašnjavanje, nije uspelo, a onda se opštinski sud oglasio nenadležnim. Tu podržavamo ovo vaše rešenje da drugostepeni sud na nivou okruga, okružni sud, bude neko ko će davati konačni stav, jer kada je opštinski sud, onda je stvar potpuno čista, ali se oglasio nenadležnim. Zašto? Zato što neće da se meša u lokalne stvari, jer su onda u pitanju ti lokalni odnosi među ljudima, koji i te kako utiču na sudbinu lokalne samouprave. Inače, treba reći, kada se govori o zakonu o lokalnoj samoupravi, svi se pozivaju na odredbe Evropske povelje o lokalnoj samoupravi, da govore ovako ili onako, a čuli smo večeras i o načinu izbora gradonačelnika – u dokumentima Saveta Evrope, kvalifikovano je da može i na jedan i na drugi način. Ono što je bila suštinska razlika, potpuno odgovorno tvrdim, bilo koje lokalne samouprave i u vreme devedesetih godina, i kada su, 1999. godine, socijalisti, zajedno sa radikalima donosili zakon, i posle 2000. godine, naše lokalne samouprave, bez obzira na to kako ko to doživljava u odnosu na Povelju o lokalnoj samoupravi, samo je pitanje imovine. To je ta suštinska razlika. Po novom ustavu, lokalna samouprava je dobila pravo da raspolaže imovinom i onda se može reći, ako smo zadovoljili taj elemenat na osnovu ustavnih načela, da je sada i po tom delu naša lokalna samouprava komplementarna sa sadržajem Evropske povelje o lokalnoj samoupravi. Kada sam pomenuo sadržaj ovog zakona i zašto mislim da duh zakona u delu učešća građana u lokalnoj samoupravi, odnosno izvršavanja njihovog prava na lokalnu samoupravu, nije dobro rešen, pre svega, mislim na izborni sistem. Ne može se poreći, bez obzira na ovoliku količinu pohvala, da je lokalnoj samoupravi imanentan većinski način izbora odbornika. Iz malih milion razloga je tako, zato što je tom prosečnom biraču lakše razumevanje, zato što se ostvaruje neposrednija veza između građanina i kandidata, a kasnije, kada taj kandidat bude izabran, između građanina i izabranog odbornika. Pogledajte strukturu lokalne samouprave u Srbiji, pogledajte ogromnu razliku koja postoji između opština, i videćete ogroman broj malih opština. Onda je logično da se u toj lokalnoj samoupravi, pogotovo gde su male opštine, biraju, ili bi se birali najbolji, najpoznatiji, najsposobniji. Da li su predstavnici političkih stranaka ili ne, to je već jedno drugo pitanje, ali to jeste suština lokalne samouprave – da se biraju oni koji bi na najbolji mogući način izražavali volju biračkog tela i predstavljali tu sredinu. Kvalitet kandidata u većinskom izbornom sistemu je dominantan u odnosu na druge kriterijume i sada, objektivno, to je praksa pokazala, to nije stvar nas socijalista ili bilo koga u ovoj skupštini. Zna se da većinski izborni sistem dovodi do stabilnog parlamenta. Naravno, on ima i brojne nedostatke, kao što je taj da ne uvažava u pravoj meri činjenicu da se i s relativnom većinom može dobiti apsolutna većina, da je dovoljan glas više, pa da onaj koji je izgubio kao da ništa nije dobio, ili da ne uživa poverenje građana. Iz političkog života se eliminišu manje i srednje stranke, ne uvažava se taj politički pluralizam na nivou lokalne samouprave. Sve su to neki nedostaci, kao što se može, objektivno, reći da i postojeći izborni sistem, koji je predviđen u zakonu, ima određene nedostatke. Vidim da je predlagač, kroz izborni cenzus i kroz način utvrđivanja kandidata za odbornike, pokušao da grupiše političku scenu na lokalnom nivou. Objektivno se može desiti da ljudi, što je njihovo pravo, formiraju koalicije i slično, koalicije stranaka, udruženja i da dosegnu tih 5% na lokalnom nivou, što negde neće biti nemoguće, s obzirom na broj glasača u pojedinim jedinicama lokalne samouprave, ali to onda ima za posledicu nešto što smo i do sada viđali – te labave koalicione vlade na lokalnom nivou, objektivno, parališu rad lokalnog parlamenta i sprečavaju da funkcioniše lokalna samouprava na dobrobit građana. Pomenuo sam jedan, po meni, krunski argument: građani glasaju za stranku, pa stranka bira odbornika, koji onda predstavlja građane u skupštini opštine, a to je, objektivno, oblik posrednih izbora, jer građanin bira političku stranku, a ne odbornika. Znači, ima tu sijaset prednosti i nedostataka, ali vidimo da je stav većine da bude proporcionalni izborni sistem, iako se ne može poreći činjenica da je većinski izborni sistem imanentan lokalnoj samoupravi, da je jedan od oblika lokalne samouprave. Ne može se poreći ni činjenica da je pravo građana da biraju gradonačelnika bio napredak, sa stanovišta prava građana da učestvuju u izborima i da biraju svog predstavnika, to je tada bio i organ lokalne samouprave, ali je činjenica da je u našem političkom sistemu, u našoj lokalnoj samoupravi, taj mini predsednički sistem na lokalnom nivou, sa skupštinom koja je bila drugačijeg stranačkog sastava, objektivno dovodio do jednog nadgornjavanja, ne da rade u funkciji lokalne samouprave, nego je dovodilo do nadgornjavanja. Izneo sam dva primera, Gornji Milanovac i Žabare, gde smo imali, par ekselans, da lokalna samouprava, u licu skupštine opštine, nije radila ono što je trebalo, nego je glavni zadatak bio da što pre smeni predsednika opštine. Kada sam pomenuo oblike učešća građana u lokalnim samoupravama, zakon je predvideo zbor građana, građansku inicijativu i referendum. Samo da se vratim na izborni sistem. Mi socijalisti smo želeli da bude mešovit izborni sistem, međutim, shvatili smo da većina u Narodnoj skupštini Republike Srbije prihvata rešenje sa proporcionalnim izbornim sistemom i onda takva naša inicijativa, jednostavno, ne bi bila utemeljena. Kada je reč o oblicima učešća građana u poslovima lokalne samouprave, pomenuću referendum i narodnu inicijativu. Data su dva vrlo teška uslova za referendum i onda se postavlja pitanje njihove suštine. Da bi se održao referendum u jedinici lokalne samouprave, potrebno je 10% potpisa. Tih 10% potpisa se može činiti malo ili mnogo, ali, ako posmatrate Beograd, sa milion i 700 hiljada birača, onda je tih 10% 170 hiljada, a 30 hiljada potpisa je potrebno za jedan predlog zakona, dok je 43 ili 45 hiljada trebalo za kandidata za gradonačelnika Beograda, a za predsednika države – 10 hiljada overenih potpisa. To su ti paradoksi koji, objektivno, moraju u nekom budućem periodu biti izmenjeni, ako želimo da referendum, kao oblik učešća građana u poslovima lokalne samouprave, dobije svoj smisao. Ako ne želimo, to je onda druga stvar, onda ne znam za šta će nam u zakonu, a ako želimo, onda treba da stvorimo uslove da stvarno bude referendum. Pogotovo je drugi uslov vrlo težak, da u donošenju odluke učestvuje više od 50% upisanih birača. To je nenormalno visok uslov u vreme kada se ne održavaju izbori. Pogledajte statističke podatke vezane za sve dopunske izbore ili, čak, za referendume, kada se odlučivalo o tome ko će biti gradonačelnik, odnosno hoće li uspeti inicijativa za smenu gradonačelnika. Nikada nije izašlo više od 30, 40, možda, 45%, retko se dešavalo, u odnosu na inicijative, da je bilo preko 50%. Kada je reč o narodnoj inicijativi, 10% potpisa birača za pokretanje narodne inicijative je, takođe, veoma visok uslov. Zašto je visok uslov? Povodom 10% potpisa, gospodine ministre, za pokretanje narodne inicijative, skupština ima obavezu da održi raspravu i da da odgovor. Ispašće da će za inicijativu biti potrebno više potpisa nego što je broj glasova za neke odbornike koji su izabrani, a oni će odlučiti da ta inicijativa nije pravovaljana; ona mora biti u skladu sa zakonom, ali da nije dobra, da nema suštinu i nema obaveze za referendum. Jer, akoskupština opštine ignoriše stav građana, onda bi bilo logično da to bude predmet referendumskog izjašnjavanja. Ovako se cela jedna inicijativa s ogromnim brojem potpisa završava odlukom skupštine opštine. To je jedna stvar koja je, po našem mišljenju, jako loša. Kada sam rekao da mislim da je zakon iz 1999. godine kudikamo bolji po nekim rešenjima, ne mogu a da ne pomenem tri stava vezana za, primera radi, Kosovo i Metohiju, jer sam video, i u prethodnom zakonu, i u ovom, da se to pitanje, ne znam iz kojih razloga, izbegava. Ne vidim uopšte razlog. Juče ste videli da je Skupština, sa 220 glasova, ubedljivom većinom, dala podršku Pregovaračkom timu i trasirala nešto što se zove državna politika. Ne razumem zašto predlagač nije našao prostora da u prelaznim i završim odredbama stavi član koji govori o tome da je na KiM privremena međunarodna uprava i da će po završetku te privremene međunarodne uprave biti održani izbori za organe jedinica lokalne samouprave. Drago mi je što ima taj amandman. Ne vidim razloga da tako nešto ne stoji, jer zakon iz 1999. godine je predvideo, primera radi, sastav, organizaciju i način rada organa u određenim jedinicama lokalne samouprave, pa je predvideo i opštine na KiM. Predvideo je dvostepenu lokalnu samoupravu. Kažem vam, zakon o kojem raspravljamo, kao i postojeći, govori o jednostepenoj lokalnoj samoupravi, a to je, objektivno, vrlo teško sve umetnuti u zakon, uz činjenicu da imate opštinu od 15 hiljada stanovnika i grad Beograd od milion i sedam stotina hiljada stanovnika, i svi imaju ista prava i nadležnosti, što je gotovo nemoguće spojiti jednim zakonom, pogotovu kada uzmete dodatne elemente, veličinu teritorije nekih jedinica lokalne samouprave, ekonomske mogućnosti, koje su fantastično dijametralne, i onda dođete u situaciju da rešavate kvadraturu kruga. Država mora u jednom trenutku naći snage da napravi korak napred i da pokuša da reši taj Gordijev čvor, da bismo imali lokalnu samoupravu koja će odgovarati potrebama građana, koja će imati jasno precizirana prava, jasno precizirane obaveze, ali da, u onom delu u kojem država može da utiče na lokalnu samoupravu, odnosno da obezbedi sredstva potrebna za funkcionisanje lokalne samouprave, država onda nađe mehanizam da i to pitanje reši. Namerno sam pomenuo ovaj zakon iz 1999. godine i Kosovo i Metohiju, pošto smo juče razgovarali o toj temi i mislim da je to moglo da bude sastavni deo ovog zakona. Još jedna stvar. Gospodine ministre, mi smo podneli preko dvadeset amandmana. Mislim da imaju puno smisla. Molim vas da ih pažljivo razmotrite, kao i amandmane ostalih kolega. Jer, ova 4 zakona su važna, a nema mnogo amandmana, što govori o tome da su poslanici išli na suštinu, u želji da se nađe, stvarno, ono rešenje koje će pomoći da zakon bude što bolji. Ne bih sada pojedinačno da nabrajam koji su to amandmani, ali ima amandmana vezanih za produženje rokova za održavanje izbora. Mislimo da je 30-60 dana jako malo, pogotovo kada uzmete u obzir neke izborne radnje; praktično ćemo doći u situaciju da ne može da se stigne. Podneli smo amandman da se za manje opštine smanji broj potpisa. Predložili smo brisanje obaveze overavanja potpisa birača koji podržavaju predlog kandidata za odbornike, jer u mnogim opštinama je situacija takva da je nemoguće obezbediti sudske overivače u zakonom predviđenom roku, zbog malog broja sudskih overivača. Što kaže naš kolega Rajko Baralić, od Čačka do Zlatibora, pitanje je koliko ima overivača. Uzmite u obzir da će pojedine stranke želeti da taj posao obave na efikasan način, pa se može desiti da u jednom trenutku ne bude moguće od strane drugih da to urade. Gospodine ministre, voleo bih da nam objasnite šta će biti sudbina srpskog naroda u opštinama gde su oni manjina. Da li za njih važi da nema praga da bi ušli u lokalnu samoupravu? Pitam svesno. Statistika, demografska, popisi stanovništva govore o većini i manjini. Nemam ništa protiv toga da pripadnici manjine nemaju prag za ulazak u lokalnu samoupravu, ali imamo situaciju da će u pojedinim opštinama pripadnici srpskog naroda biti ta manjina. Nije mi poenta ko je manjina, ko većina, nego šta je prirodni prag, pa ćete videti da se može desiti da u pojedinim opštinama, iz praktičnih razloga, ne može da se uđe. Gospodine ministre, pošto se približava kraj mom izlaganju, očekujem da će nakon usvajanja Zakona o lokalnoj samoupravi biti rešenopitanje sudbine opštinskih veća u jedinicama lokalne samouprave gde je Vlada, pre više od godinu i nešto dana, uvela prinudnu upravu. Da podsetim, u Užicu, Smederevu, Zrenjaninu, Vlada je uvela prinudnu upravu 16. novembra 2006. godine, Babušnici i Valjevu – decembra 2006. godine, Leskovcu – aprila 2007. godine, Bogatiću – u aprilu 2007. godine, Kuli, takođe, Velikom Gradištu – u maju 2007. godine i Smederevskoj Palanci – u julu 2007. godine. Verovatno ima još opština u kojima je uvedena prinudna uprava. Ja sam više puta, gospodine ministre, kritikovao način ponašanja Vlade, jer ne primenjuje ustavne norme vezano za sastav veća koje ona formira, koji treba da odražavaju stranačku i nacionalnu pripadnost skupštine. Pošto sada usvajamo zakon o lokalnoj samoupravi, a znamo, na osnovu odredaba ovog zakona, da će prvi lokalni izbori biti između 30 aprila i 30. juna, znači, najverovatnije u maju iduće godine, Vlada ima sasvim dovoljno vremena da formira nova veća, da poštuje Ustav, da poštuje sebe, da poštuje ovaj zakon i da ta nova veća pripreme, rade posao skupština opština dok se ne održe novi lokalni izbori. Bilo bi katastrofalno, a objektivno, da ne upotrebim tešku reč, nepošteno od Vlade, da to ne uradi, pošto je imala izgovor da ne može da primeni Ustav, pošto nema zakon, evo, sada ima zakon. Imaćete sasvim dovoljno vremena da formirate veće koje će poštovati sastav SO koje su raspuštene. Ovo govorim zbog velikog broja opština, pomenuo sam ih desetak. Ogroman broj građana, nekoliko stotina hiljada, ne mogu da ispune svoje pravo da učestvuju u poslovima lokalne samouprave. To radi neko telo koje je Vlada formirala. Ovo je jedan prelazni korak napred, ili prelazni period, da dođemo do mogućnosti da građani neposredno iskažu na izborima svoju volju. Gospodine ministre, od vas to očekujem. Ja sam rekao da, iz razloga koji su sistemskog karaktera, za nas ovaj zakon nije prihvatljiv, nećemo za njega glasati, ali očekujemo, uprkos tome, da ćete pokazati profesionalno razumevanje za sadržaj ovih amandmana. Ima ih dvadesetak i čini mi se da svi pogađaju bit stvari. Mislim da ima među njima puno rešenja koja se mogu prihvatiti, ne samo za sadržaj zakona o lokalnoj samoupravi, nego, primera radi, i za gradove, jer povećali ste broj gradova. Znamo da su neki poslanici imali razgovor u Ministarstvu i da je to urodilo plodom. Ima inicijativa, kao ona našeg kolege Dimitrijevića, vezana za Negotin. Mislim da sve te amandmane treba ozbiljno razmotriti i, bez obzira na kratkoću vremena, videti šta može biti usvojeno, jer mislim da to može samo poboljšati Predlog zakona.
Reč ima ministar Milan Marković.
Imali smo tri vrlo kvalitetna izlaganja i mislim da je u redu da se javim, pa da nekoliko stvari kažem u vezi sa stavovima koji su ovde izneti. Krenuo bih od kolege Žarka Obradovića. Žao mi je što zbog krajnje različitih stavova u pogledu samog izbornog sistema ovi zakoni nisu prihvatljivi za vas, ali pitanje izbornog sistema ima dve dimenzije. Jedna je, nesporno, politička, i to je – šta je ono što većina partija u Srbiji želi u ovom momentu. Mi smo na republičkom nivou uneli odredbu koja je sadržana u članu 102. Ustava Republike Srbije. Nesporno je da su pitanja prelaska poslanika iz jednog tabora u drugi izazvala određene probleme, nesporno je da je to ključni problem kada su u pitanju jedinice lokalne samouprave, nesporno je da kod čistog većinskog sistema ne možemo tražiti da mandat pripada, odnosno da mandatom bilo ko drugi raspolaže do sami odbornici. Zaključujem time da sam veliki pobornik da narodni poslanici i odbornici budu vlasnici mandata i da postoji direktna veza njih i birača, ali potpuno sam svestan realnosti i potrebe da, pre svega, imamo stabilan Parlament, lokalne parlamente, i stoga je zakon ovakav kakav je, to je proporcionalan izborni sistem. Nadam se da ćemo za 5 ili za 10 godina i mi usvojiti standarde većinskog izbornog sistema. Želim da podržim ovo što ste rekli. Važno je da to ponovim, više puta sam ponovio, drago mi je da ste i vi to rekli. Republika Srbija ima sistem lokalne samouprave koje su u potpunosti, rame uz rame, sa sistemima lokalne samouprave u razvijenim evropskim zapadnim demokratijama, na koje se uglavnom pozivamo kada želimo da kritikujemo naš sistem lokalne samouprave. Naš sistem lokalne samouprave je u mnogome iznad, recimo, sistema Francuske, Španije, i o tome oni nama govore; nije to da mi kažemo, to govore nama ljudi kada odemo u Savet Evrope. Naš sistem lokalne samouprave ima manu u ovoj nestabilnosti, koju ćemo sada da prevaziđemo, a sistemski, sadržinski, naš sistem lokalne samouprave ima jednu jedinu manu, to je imovina, koju smo prevazišli odredbama novog ustava i zakona, koja će biti prevaziđena zakonom koji je upripremi. Dakle, hvala vam što ste i vi to rekli. Želim da kažem – Srbija je država koja ima dobar sistem lokalne samouprave i ne treba kuditi ono što je dobro. Pomenuli ste Evropsku povelju o lokalnoj samoupravi. Podsetiću da je ovaj parlament, da smo mi ratifikovali s lakoćom tu povelju. Dakle, traženo je 20 stavova, mi smo 23 odmah dali u našem propratnom aktu. Zaista, mi nemamo čega da se stidimo kada je u pitanju sistem lokalne samouprave u Srbiji, u odnosu na druge države. Što se tiče Kosova i Metohije, sutra ćemo ceo dan posvetiti amandmanima. Mi smo razgovarali s gospodinom Samardžićem, i ponovo ćemo sutra razgovarati. Dakle, sutra ćemo ceo dan posvetiti amandmanima, pa ćemo i o tom pitanju razgovarati. Odmah mogu da vam kažem, vaš amandman koji se tiče 45 dana, odnosno pomeranja roka sa 30 na 45 dana, što se tiče Vlade, biće prihvaćen, taj i amandman još nekih poslaničkih grupa. Potpuno ste u pravu, rok od 30 dana jeste realno kratak, ali, s druge strane, predlažem da povučete ovaj amandman o overavanju, jer je predviđeno da overavanje bude prema opštim propisima o overi prepisa i potpisa, koji predviđaju da baš opštinske uprave vrše overavanje, ali i sudovi, pa kako ko želi, može da bira. Oko pitanja novca, to je uređeno tim propisom, pa se bojim da mi ne smemo tu da se baš mešamo. Što se tiče prirodnog praga za srpske stranke, pomoćnik ministra Đokić i ja smo razgovarali o tome, imali smo pripremljeno jedno rešenje. Promenili smo ga malo, uslovno rečeno, jer je u stručnoj javnosti malo osporavano sa stanovišta Ustava. Na kraju smo odlučili da se zadržimo na onome što je predviđeno u Ustavu, u članu 180, iako smo želeli da probijemo na neki način tu odredbu. Inače, vrlo je interesantno pitanje i mnogo smo o tome razmišljali, ali imamo onaj član 180. Ustava, koji predviđa tu srazmernu zastupljenost, za koju moram da kažem da nije praksa ni u jednoj zemlji, izuzev u Hrvatskoj. Dakle, to, uopšte, ne postoji u drugim zemljama. Neki ljudi iz OEBS-a su nas pitali, a zašto u Srbiji, na lokalnom nivou, postoji ta srazmerna zastupljenost. To, uopšte, nije ničiji zahtev, jer lokalna samouprava, asfalt i ovo nema nacionalno obeležje, ali šta da se radi, tako nam je u Ustavu i mi smo primenili to iz Ustava. Što se tiče gospođe Radete, vaš stav je bio ovaj skupštinski sistem koji je sadržan u ovom predlogu zakona. Sutra je ceo dan pred nama za amandmane. Drago mi je da postoji ta mera saglasnosti oko određenih rešenja. Nadam se da ćemo sutra razgovarati i o drugim rešenjima i da ćemo uspeti da dođemo do većeg stepena saglasnosti. U svakom slučaju, zahvaljujem na stručnoj diskusiji. Što se tiče gospodina Ranđelovića, u principu, moram reći da, nekako, imamo različita saznanja o ovim pitanjima. Što se tiče decentralizacije, upravo sam rekao sada šta mislim o Srbiji kao o decentralizovanoj državi. Mislim da mi jesmo država koja ima dobro razvijen sistem decentralizacije i lokalne samouprave. Vi mislite drugačije, žao mi je, ali u prilog onome što ja govorim je i Evropska povelja. Reći ću i nešto što sam zaboravio da kažem u prvom izlaganju. Stalna konferencija gradova i opština, kao jedina asocijacija lokalnih samouprava u Srbiji, između ostalog, po pitanju nadležnosti, njihov ekspertski tim je zaključio da proširivanje nadležnosti u ovom momentu nije moguće za opštine Srbije, jer one nisu u stanju da apsorbuju ni postojeće nadležnosti. Mi imamo opštine sa po 20.000, 30.000 stanovnika, koje ne mogu da iznesu ni postojeći nivo nadležnosti. Rekao sam da smatram da ne smemo da preuzmemo pravo da sada krojimo opštine po Srbiji, tome mora da prethodi referendum. Što se tiče veličine tih opština, male opštine – male nadležnosti. Kad pominjete Hrvatsku, zašto ne rekoste, ja sam s kolegom iz Hrvatske razgovarao pre nekoliko meseci, čovek je, doslovce, rekao da oni imaju ogroman problem, jer su smanjili opštine, i sada, shodno Zakonu o opštem upravnom postupku, iz istog smo potekli, pa su oni nešto kasnije menjali, oni nemaju ovlašćeno lice u mnogim tim opštinama da vodi upravni postupak. Većina je ovde pravnika, koji znaju da je to bitna povreda, apsolutno bitna povreda upravnog postupka, ako ga vodi lice koje nije ovlašćeno, a ne može biti ovlašćeno ako nije kompetentno. Znači, mala opština – male nadležnosti. Nema male opštine, a velike nadležnosti. Velika opština – velike nadležnosti. Imamo velike opštine, ali naše opštine imaju Ustavom garantovane nadležnosti, što je, takođe, moram da kažem, redak slučaj u evropskoj praksi, da su Ustavom garantovane nadležnosti. Evropska povelja kaže – može, po mogućstvu, da bude Ustavom određeno, ali uopšte nije u praksi. Ta ocena nam je različita. Moja ocena je pozitivna u pogledu lokalne samouprave u Srbiji. Što se tiče višestepene lokalne samouprave, ne znam na šta ste mislili. Ukoliko ste mislili da postoje regioni, u Ustavu Republike Srbije, u delu koji se zove teritorijalna organizacija, utvrđena je teritorijalna organizacija i potpuno je bespotrebno o tome da diskutujemo prilikom zakona o lokalnoj samoupravi, jer je Ustav jasno rekao koje su jedinice teritorijalne organizacije. To su autonomne pokrajine, u ovom momentu imamo dve, i to su opštine i gradovi i grad Beograd. Region se ne pominje, tako da je to neka tema o kojoj možemo pričati, ali nije tema za večeras. Monotipska lokalna samouprava. Jeste, čuo sam kako u ovim našim raspravama, pa i pre par meseci, kaže jedan kolega – zašto vi to, neke male opštine, pa neke male nadležnosti? Ja mu kažem, dragi prijatelju, nivo nadležnosti je utvrđen Ustavom. Nama je problem što je Ustav već postavio neku mnogo visoku lestvicu, a ta lestvica podrazumeva da imate najmanje 20.000 stanovnika. Pogledajte opštine ispod 20.000 stanovnika, teško izlaze na kraj i sa zdravstvom i sa školstvom. Znači, ona jeste monotipska. U tom smislu, nismo pravili opštine različitih kategorija, ali mislim da je ovaj napor s gradovima značajan, jer smo ih izdvojili realno, da ne budu taoci ovih malih opština, pa, ako bude sreće, danas, sutra, prekosutra, za godinu ili dve, moći će nove nadležnosti da ostvare, jer im je veći kapacitet. Što se tiče koncesije, poseban zakon reguliše pitanje koncesije, ne može ga regulisati zakon o lokalnoj samoupravi. Što se tiče Pirota i nekih drugih gradova, vidite, Zaječar je najmanji grad, najmanja opština koja će dobiti status grada, po proceni svog geografskog položaja. Ako bismo sad išli na one opštine od 50.000 stanovnika, rekao bih – džaba ovaj ceo posao. Suština je bila, inicijalna ideja je bila da to, ipak, budu oni koji imaju snagu, imaju kapacitet, imaju blizu 100.000, više-manje, stanovnika. Razumem želju naših kolega da baš neko mesto za koje su oni vezani dobije status grada, ali onda možemo svim opštinama dati status grada, i ništa nismo uradili, tako da bih vas molio da razumete intenciju da samo oni koji to realno mogu zadrže taj status grada. To je, na neki način, mali presek, uz uvažavanje svega što ste rekli do sada i uz uveravanje, moju ličnu veru da ćemo sutra, u raspravi o amandmanima, rešiti neke stvari koje su pomenula tri prethodna govornika.
Zahvaljujem gospodinu Milanu Markoviću, ministru za upravu i lokalnu samoupravu u Vladi Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Branislav Nedimović, ovlašćeni predstavnik DSS-a - Nove Srbije - dr Vojislav Koštunica. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedavajući, kolege narodni poslanici, gospodo iz Ministarstva, mislim da smo u prethodnim izlaganjima čuli puno toga vezanog za konkretna rešenja predviđena zakonom o lokalnoj samoupravi i zakonom o lokalnim izborima, kao i za ova druga dva zakona kojima se uređuje materija vezana za položaj lokalnih jedinica. Hteo bih nekoliko stvari da kažem iz ugla poslaničke grupe kojoj ja pripadam, DSS - Nova Srbija - dr Vojislav Koštunica, vezano za rad lokalnih samouprava i, uopšte, za značaj teme koja se danas nalazi pred nama. Mislim da je i u prethodnom periodu, u prethodnih nekoliko slučajeva, kada su donošeni zakon o lokalnim izborima i zakon o lokalnoj samoupravi, bilo dosta bure oko njihovog usvajanja. Danas vidim visok stepen odgovornosti velikog broja poslanika, koji su svesni položaja i značaja jedinica lokalne samouprave, koje su i te kako bitne u sistemu funkcionisanja čitave državne vlasti. Mislim da smo imali velikih problema u prethodnom periodu, uopšte, u svemu što je vezano za pitanje države i za druge važne teme koje su se nalazile na dnevnom redu u prethodnih 10-15 godina, tako da smo nekako stavljali u kraj lokalne samouprave, odnosno, želeli smo da na jedan drugačiji način uredimo položaj jedinica lokalne samouprave. Konačno, iz ovih prethodnih izlaganja, vidim da imamo jedinstvo i da smo svesni koliko su značajne jake lokalne samouprave, koliko je značajna jedinica lokalne samouprave kao stub postojanja jedne jake države Srbije. Hteo bih nekoliko stvari da kažem. Šta danas lokalne samouprave mogu da rade i šta je to predviđeno zakonom o lokalnim samoupravama u pogledu njihovih nadležnosti? To je pobrojano u zakonu o lokalnoj samoupravi, kroz nekih 39 nadležnosti kojima su predviđene različite oblasti društvenog života, počevši od infrastrukture, kulture, sporta, urbanističkog razvoja i svega ostalog. Ali, posao lokalnih samouprava ima jedan drugačiji vid, i to onaj najznačajniji, a to je da pokreću, da čine boljim život građana koji žive u tim jedinicama lokalne samouprave, da im donesu nova radna mesta, da pomognu zaposlenost svih građana jedne lokalne samouprave. To je najvažniji posao. To je posao koji stoji pred svima nama, to je osnovni posao i ovih lokalnih samouprava koje sada funkcionišu, i onih lokalnih samouprava koje će biti izabrane za nekoliko meseci. Sve ove nadležnosti treba staviti u jednu funkciju, a to je da život građana bude još bolji i da približimo lokalne samouprave građanima, sve one funkcije i nadležnosti koje su stavljene pred lokalne samouprave. Jer, džaba sve ako lokalne samouprave nisu na usluzi građanima, ukoliko građani teško ostvaruju svoja prava predviđena Ustavom i zakonima, džaba nam sve što smo radili. Mislim da jedinstvo koje smo pokazali u današnjoj raspravi može da nam ulije nadu u stabilnost lokalnih samouprava, koja će biti, nadam se, u narednom periodu još izraženija. Trudili smo se u prethodnom periodu da to uradimo. Trudićemo se još više, jer to je obaveza svih nas, kako onih koji su izabrani kao predstavnici lokalnih vlasti, tako i nas, narodnih poslanika, jer, u krajnjoj liniji, mi donosimo ove zakone, između ostalog, i ovaj set zakona vezan za lokalne samouprave. Veoma je važno da nam jedna stvar svima bude jasna. Moramo da imamo odgovorne lokalne političare. Moramo da imamo stabilnost, da nemamo sukobe između različitih organa lokalne samouprave, kao što ih je u pojedinačnim slučajevima bilo. Prethodni zakon o lokalnoj samoupravi je napravio jedan korak u decentralizaciji. Ovim zakonom idemo još jedan korak dalje, jer želimo jake jedinice lokalnih samouprava. Stoga je veoma bitno što ćemo za nekoliko meseci imati proveru poverenja svim političkim strankama na lokalnim izborima, jer će građani dati svoj sud o tome da li je neko dobro radio ili nije. U krajnjoj liniji, treba da se lokalni izbori svedu na to da li je građanima u jednoj lokalnoj samoupravi bolje, da li su im bolje ulice, da li su im bolje škole, da li su im bolji vrtići, da li im je bolja komunalna infrastruktura, da li imaju dovoljno posla, dovoljno radnih mesta za sve one koji žele da rade. To je ono što treba da uradimo u narednom periodu i to je posao koji stoji pred svima nama. Što se tiče same decentralizacije, mnogo se otišlo u tom pravcu. Malopre je govorio ministar i u vezi s Evropskom poveljom. Otišli smo još korak dalje, pre svega, iz razloga što želimo jake lokalne samouprave. Nadam se da će one iz dana u dan biti sve jače i jače. Ne bih dužio previše, nego bih hteo da ukažem još na jednu stvar. To je, pre svega, vezano za donošenje zakona o imovini lokalnih samouprava. Ukoliko uspemo da u 2008. godini donesemo zakon o imovini lokalnih samouprava, nadam se da postoji izrazita volja svih poslaničkih grupa da idemo u tom pravcu i ispunimo svoju ustavnu obavezu, kao što to činimo i sad, poštujući Ustav i Ustavni zakon, donoseći set ovih zakona, mislim da će to biti snažan zamajac lokalnim samoupravama vezan za njihov privredni razvoj, jer to je ono što Srbiji treba, to je ono što je potrebno svakoj lokalnoj samoupravi. Ako urbanistički rešimo lokalne samouprave, ako vodimo uspešnu politiku građevinskog zemljišta i ako imamo imovinu lokalnih samouprava prema kojoj se odgovorno ponašamo, prema kojoj svaki pojedinac mora odgovorno da se ponaša i iza koje stoji odluka većine u SO, ma kakva bila, bilo relativna, bilo apsolutna, predviđena zakonom o imovini lokalnih samouprava, to će biti značajan podsticaj kako domaćim, tako i stranim investicijama, i to je ono što nam je potrebno. Samo na još jedan aspekt ove problematike bih se osvrnuo, a to je zakon o teritorijalnoj organizaciji, koji nam je doneo 19 novih gradova, 19 novih centara, koji će kroz posebne zakone, koji će biti doneti u Narodnoj skupštini, biti ojačani. To treba da budu centri u okviru kojih će se razvijati čitava područja. Moramo voditi računa o ravnomernom regionalnom razvoju, uopšte, o regionalnoj razvijenosti, i nadam se da ćemo kroz ovaj koncept postojanja gradova uspeti da odgovorimo ovom izuzetno važnom zadatku, da će ovi gradovi uspešno ispuniti obaveze koje se stavljaju pred njih. Zamolio bih vas, predstavnike s desne i s leve strane ove govornice, da, kao što će to uraditi DSS, NS, odnosno naša lista koja nosi ime predsednika ove vlade, koja je zdušno stala iza ovog zakona, svi stanemo iza njih kako bismo dobili jaku i modernu samoupravu, koja će biti na usluzi građanima, koja će zadovoljiti sve njihove potrebe. Još vas jednom pozivam da u danu za glasanje glasate svi za ovaj zakon. Hvala vam puno.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Branislavu Nedimoviću. Reč ima narodni poslanik Laslo Varga. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, pre svega bih želeo da kažem par rečenica o onom toku koji je prethodio usvajanju zakona. Naime, kada se usvajao prethodni zakon o lokalnoj samoupravi, tome je prethodila javna rasprava, koja je trajala godinu dana, a radna grupa koja je radila na tom zakonu je obišla sve veće opštine u Srbiji, dok su ovaj tekst Predloga zakona, nažalost, mnogi narodni poslanici prvi put videli jutros, da o stručnoj javnosti ne govorim, oni će da kažu svoje mišljenje tek nakon usvajanja ovog zakona. Problem je i to što u radu radne grupe koja je pripremala tekst ovog zakona, sigurno, nije učestvovala nijedna osoba koja poznaje specifičnosti u funkcionisanju lokalne samouprave u nacionalno mešovitim sredinama. Mislim da je to veliki nedostatak ovog zakonskog projekta. S gospodinom ministrom smo imali, krajem juna, jedan sastanak, kada nam je obećao da će nas uključiti u rad na izradi zakona. Nažalost, to se nije desilo, tako da smo mi 23. decembra prvi put dobili ove predloge zakona. Želim da govorim samo o zakonu o lokalnoj samoupravi, zato što je, nažalost, jako malo vremena. Generalno procenjujući ovaj predlog zakona o lokalnoj samoupravi, smatram da ne predstavlja napredak u odnosu na važeći zakon. U nekim delovima predstavlja velik korak unazad. Postoje dve vrste razloga zbog kojih ni ovaj zakon, ovakav kakav jeste, a ni postojeći ustavni okvir, nisu dobri. Nažalost, Ustav, pored dobrih rešenja, ima veliki broj loših rešenja. Delovi koji se odnose na lokalnu samoupravu, posebno oni koji se odnose na organizaciju vlasti na lokalnom nivou, nisu, po našoj oceni, dobri. Postoje, s druge strane, politički razlozi zbog kojih je ovaj predlog zakona ovakav kakav jeste. Ovaj tekst zakona, nažalost, izgleda kao da je jedan član pisan od strane jedne stranke, drugi član – od strane druge stranke, pa treći član – od strane treće stranke i onda ovako iz početka. Mislim da je veliki problem što ovaj predlog nije napisan na osnovu jedne jasne koncepcije, jedinstvene koncepcije. Sad da kažem nekoliko reči o Predlogu zakona. S jedne strane, smatram da odredbe koje se odnose na osnivanje jedinica lokalne samouprave zadržavaju i dalje centralistički pristup. Nažalost, nije postojala volja da se načini istinski iskorak. Građani, naime, putem referenduma, u postupku obrazovanja i ukidanja opština, imaju samo pravo da daju svoj savet, a taj savet će kasnije neko da uvaži ili neće. Dobro je rešenje u zakonu, a time je DS ispunila nama dato obećanje, što je predlagač zakona predvideo mogućnost osnivanja televizijskih i radio stanica koje izveštavaju na jezicima nacionalnih manjina i da osnivači tih stanica mogu da budu lokalne samouprave. Smatram da je ovo rešenje, delom, uspeh SVM-a, delom, ispunjenje jednog obećanja. Nije dobra, odnosno nije baš najsretnija ova formulacija koja stoji u zakonu, zato što predstavlja mogućnost zloupotreba, jer ne sadrži ograničenje u vidu određivanja minimalne minutaže na jezicima nacionalnih manjina. Mislim da ćete na kraju morati, ipak, uvideti da je neophodno izmeniti Zakon o radiodifuziji, kako bi se eventualne zloupotrebe u praksi mogle izbeći. Dobro je i to što se vraća status grada velikim opštinama i dobro je što Vlada nije upala u zamku, što nije krenula, populistički, u pravcu dodeljivanja statusa grada opštinama koje svojim karakteristikama ne spadaju u gradove. Inače, mnoge zemlje u okruženju su upale u tu zamku. Sva je sreća što smo mi to izbegli. Najslabiji deo zakona je onaj koji reguliše organizaciju izvršne vlasti na lokalnom nivou. Jednostavno, u ovom delu zakona, su zbog stranačkih interesa, pomešane i babe i žabe. Naime, pomešan je sistem u kojem, s jedne strane, izvršnu vlast čini ili vrši inokosni organ, sa sistemom u kojem vlast vrši kolegijalni organ. Jednostavno, to ne može. Drugo, ne znam gde na svetu postoji jedan ovakav sistem. Mi smatramo da bi najbolji sistem bio onaj u kojem se gradonačelnici, predsednici opština, biraju neposredno od strane građana i imaju mogućnost da svoje pomoćnike postavljaju samostalno. Kada se Predlog zakona o lokalnoj samoupravi, 2002. godine, našao u skupštinskoj proceduri, taj predlog je išao u tom pravcu. Nažalost, tada je jednim amandmanom uvedeno opštinsko veće i sada se opštinsko veće, praktično, vraća na taj prethodni, bivši sistem, kada su postojali izvršni odbori. Mislim da to nije dobro. Naravno, bilo je mnogo problema u funkcionisanju lokalnih samouprava. Toga smo svesni, ali, prema našem mišljenju, nije trebalo menjati ovaj deo koji se odnosi na izvršnu vlast, nego je trebalo menjati sistem, izborni sistem za izbore odbornika. Naime, ukoliko bi postojao većinski sistem za izbore odbornika i neposredan način izbora gradonačelnika, onda bi se potencijalni broj slučajeva u kojima skupština i gradonačelnik dolaze u sukob sveo na minimum, kako je, inače, slučaj u mnogim državama. Postoje, želim da vam kažem, u oblasti lokalne samouprave i javne uprave, i u ovoj oblasti, ISO standardi i to je jedno od merila uspešnosti rada lokalnih samouprava u EU. Naše lokalne samouprave će teško dobiti sertifikat, ali ne zbog svoje krivice, nego zbog krivice zakonodavca, jer se ovim zakonom uvodi jedan, nažalost, potpuno neefikasan sistem odlučivanja. Čemu toliki broj odbornika, i to je jedno pitanje, najviše 75 u opštinama, a 90 u gradovima? Želim da vam kažem da Budimpešta, grad sa dva miliona stanovnika, ima 66 odbornika. Mislim da je to rešenje mnogo realnije. Problem je i to što postoje zakonske mogućnosti da se izabere, postavi ili imenuje bezmalo 100 ljudi, znači 100 funkcionera u jednoj opštini sa 10.000 stanovnika. Jedan procenat stanovništva jedne opštine može biti, teoretski, opštinski funkcioner na osnovu ovog zakona. Mislim da je to jako loše i nije u skladu s ekonomskim mogućnostima ove zemlje. Dobro je rešenje da se prvi put u zakonu pojavljuju odredbe koje daju mogućnost lokalnim samoupravama da obrazuju zajedničke organe, da osnuju zajednička preduzeća i ustanove. Mislim da je to istinski iskorak. Godine 2002. nije postojala volja, sada postoji. Mislim da je to jako dobro. S druge strane, nije dobro što u oblasti nadzora od strane centralnih vlasti i dalje postoji potpuno etatistički pristup. S time se ne možemo složiti. Zemlje EU idu u drugom pravcu, mi, nažalost, još ne idemo u tom pravcu. O tome ću, inače, govoriti u raspravi o amandmanima. Poslanici SVM-a su imali dva izbora, s jedne strane, da predlože veliki broj amandmana i pokušaju da drastično izmene predloženi tekst. Znamo da to nije realno, to nismo ni hteli raditi. Svesni smo i roka u kojem zakoni moraju biti usvojeni, zato smo izabrali drugi put i podneli smo samo one amandmane koji ne menjaju ceo koncept zakona, ali znače poboljšanje teksta. Moram da kažem i to da smo s ministrom i s njegovim pomoćnikom juče imali zaista konstruktivne konsultacije. Ministar je prihvatio dobar deo naših najvažnijih amandmana. To je dobro. Nadam se da će i na kraju ti naši najvažniji amandmani ući u tekst zakona i onda ćemo biti spremni da podržimo ove zakone. U raspravi o pojedinostima ćemo govoriti i o svim drugim nedostacima ovog zakona, na koje nismo podnosili amandmane, a za koje smatramo da nisu dobra rešenja, ali, jednostavno, zbog nedostatka vremena, nismo hteli na ovaj način da opstruišemo rad, odnosno usvajanje ovih zakona. Hvala vam.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Laslu Vargi. Reč ima narodni poslanik Nebojša Ranđelović. (Nije tu) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja načelnog pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe: SPS, G 17 Plus, LDP, Manjine, DSS-NS - dr Vojislav Koštunica i Vojvođanski poslanici. Reč ima narodni poslanik Srđan Šajn.
Poštovane dame i gospodo, mišljenje Romske partije je da bi ovaj set zakona, u svakom slučaju, trebalo da se usvoji. Dobro je to što on čini bitan iskorak u pravcu učešća manjina u lokalnoj samoupravi. Međutim, ne možemo da se otrgnemo utisku da zakon u celini ne prati jednu te istu ideju. Ima nekoliko slabih momenata. Kada govorim o zakonu o izborima, i mi smo pokušali svojim amandmanima, ja, kao narodni poslanik, da dam doprinos tome da duh zakona i osnovna ideja – da manjine učestvuju u radu skupštine opštine, budu dosledno sprovedeni. Kada to govorim, mislim, prvenstveno, na sledeće stvari. Zakon govori o tome da manjine mogu da učestvuju, zatim definiše tzv. prirodan prag, međutim, istovremeno, definiše da sve liste moraju da imaju 1/3 od predviđenog broja odbornika i onda imate opština koje imaju više od 20.000 stanovnika, pa im treba mnogo više potpisa nego glasova da uđu u opštinu, gde imaju svog odbornika. Mi smo tu predložili određene amandmane, o tome ćemo kada budemo o pojedinostima diskutovali. Zatim, ozbiljan problem je i to što u istu ravan, kada se govori o broju glasova, stavljate velike političke partije i liste manjina, tako da, ako je u pitanju poslednje mesto, odnosno kada se upoređuje količnik koji je isti za manjine i za političke partije većine, dajete prednost broju glasova. Tu smo, takođe, predložili da se ti količnici ne upoređuju na taj način, već da se, kada je poslednje mesto u Skupštini u pitanju, prednost da manjinama. Veliki broj političkih partija u Parlamentu je pokazao volju da se manjinama pomaže, recimo, SRS je u prošlom mandatu dala, koliko mi je poznato, mesto potpredsednika Skupštine predstavniku manjina. U ovom mandatu je DSS, mimo Poslovnika, dao mogućnost meni, kao nezavisnom poslaniku, da učestvujem u radu odbora. Mislim da bi to bilo na tragu izražene volje političkih partija, da se, ako je to poslednje mesto u pitanju, ono, ipak, da manjinama, koje, realno, ne mogu da imaju veći broj birača u odnosu na ove druge. Zato i radimo ceo taj sistem. Sledeće, smatramo da kada se govori o nadležnostima u organima lokalne samouprave, nije dosledno sprovedena ustavna odredba koja daje mogućnost lokalnim samoupravama da afirmativnim merama podstiču grupe građana, koje se nalaze u suštinski različitom položaju u odnosu na druge građane, da poboljšaju njihov položaj. Doduše, predlagač zakona govori na jednom mestu o ljudima sa posebnim potrebama, ali građani sa posebnim potrebama su mnogo uža kategorija u odnosu na onu kategoriju kako je definiše Ustav. Meni nije daleko od pameti da, recimo, jedna opština obezbeđuje za svu svoju decu besplatne karte. Deca su posebna kategorija u odnosu na sve ostale, pa zašto ne bismo onda svoj deci obezbeđivali besplatan prevoz do srednje škole, knjige, ukoliko je to opština u stanju, ili zašto ne bismo pripadnicima romske nacionalne zajednice, koji zaista žive u socijalnoj bedi, omogućili da im opština da određenu pomoć. Sledeća stvar za koju smatramo da nije dobro razrađena, to je pitanje da li je grad Beograd odgovoran na isti način za razvoj svih delova grada ili grad Beograd treba samo da ulepša Knez Mihailovu ulicu, da uredi samo krug dvojke, ili je odgovornost na drugima? Mi smo predložili da organi lokalne samouprave, odnosno da grad Beograd mora ravnomerno da razvija sve svoje delove. Nedopustivo je da ispod Gazele ne postoji voda, a da u centru grada pozlaćujemo česme, kao dokaz da smo ušli u Evropu i da smo već evropska država. Dakle, moramo da pokažemo malo veću odgovornost. Kao što tražimo da se u Srbiji pokaže odgovornost prema njenim ruralnim delovima, tako isto, u gradu Beogradu, jer skoro dva miliona je veliki deo Srbije, moramo da pokažemo odgovornost prema perifernim delovima Grada. Moramo ravnomerno da ih razvijamo i moramo tu da razbijamo neke stereotipe. Ako mi dozvoli predsedavajući, još samo minut, da se ne bih javljao po Poslovniku. Na zahtev građana Kostolca, predložili smo da se Kostolac definiše kao opština. Imamo jedan dopis u kojem su sve političke partije Kostolca to podržale. Nema toga u zakonu, govorim da Kostolac nije predviđen kao opština. Sledeća stvar. Ministar nije tu, ali moram da ga pitam, to je ono zbog čega se neću posle javljati. U Parlament je ponovo stigao jedan poziv svim poslaničkim grupama iz nekakvog sekretarijata za romsku nacionalnu strategiju. Ja tvrdim da sekretarijat za romsku nacionalnu strategiju ne postoji, da sekretarijate formira Vlada, na čelu sekretarijata mora da stoji direktor koga imenuje Vlada, i poniženje je za Skupštinu Srbije da se neko deklariše kao sekretarijat. Ovo je krivično delo, na koje sam upozoravao nekoliko meseci. Postavio sam poslaničko pitanje. Već tri ili četiri meseca, niko mi ne odgovara iz Vlade na to pitanje. Sada vas molim da prenesete ministru sledeće, da ispita krivičnu odgovornost ljudi koji se predstavljaju kao sekretarijat za romsku nacionalnu strategiju. U protivnom, moraćemo da podnesemo krivičnu prijavu protiv ministra, jer on ne može da tvrdi da ne zna ono o čemu ga danas obaveštavamo. Daću vam usput ovaj dokument. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Riza Halimi, a neka se pripremi narodni poslanik Aleksandar Marton.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, ja se slažem s govornikom da ovaj predlog zakona o lokalnim samoupravama nije išao dalje u pravcu decentralizacije, u odnosu na prethodni, pogotovu ako se uzme u obzir da Srbija ima samo dva nivoa, lokalni i centralni. Ne postoji regionalni. Mislim da u tom slučaju lokalna samouprava može da kompenzira nedostatak tog međustepena, da ne kažem, trećeg stepena. U tom pogledu, ima dosta specifičnih stvari, koje moraju da se rešavaju u lokalnoj samoupravi, ako je nesposoban centralni nivo. Mi imamo u praksi dosta slučajeva da centralna vlast, odnosno da ministarstva ne mogu uspešno da se suočavaju s problemima na terenu. Naravno, malo je bilo vremena da se nešto ozbiljnije bavim amandmanima, ali ću pokušati da dam doprinos u ovom pogledu. Nešto sam uspeo, ali ne onako kako je to moglo biti u jednom normalnom vremenu za pripremu. Ja bih sada, od ovih konkretnih stvari, spomenuo problematiku lokalne policije. Negde 90-ih godina je bila varijanta da se određene kompetencije prepuštaju opštinama kada je u pitanju lokalna policija. U poslednjem trenutku se tada zakonodavac predomislio i nije se išlo s tim rešenjem. S obzirom na okruženje, ne samo na Kosovo i Ahtisarijev dokument, nego uzmite Makedoniju, ako vam je draža, jer tu su već utvrdili da se prilikom izbora rukovodioca lokalne policije da saglasnost, čak su Makedonci rešili da se ti rukovodioci u SO imenuju na osnovu tri predloga koje daje ministarstvo, red je bio da se ide s nekim mišljenjem i stavom lokalne samouprave, jer i ta lokalna policija i rukovodioci lokalne policije moraju da stiču poverenje lokalne vlasti i tog lokalnog stanovništva, ako želimo efikasan rad. O tome se moglo razmišljati, jer je svuda u okruženju takva praksa. Dalje, ja sam radio dugo u srednjoj školi, bio sam direktor u neko vreme, po onom Ustavu iz 1974. godine, tada su srednje škole bile kompetencija opština, i da znate da je to bila veoma uspešna praksa. Ne vidim zbog čega i u ovom predlogu zakona ne stoji da se srednje škole vraćaju opštinama, jer su one najbliže i mogu najefikasnije i najbolje da upravljaju, bolje nego da se iz ministarstva, iz jednog centra, upravlja svim srednjim školama. Tu je ono opravdanje i obrazloženje da osnovnih škola ima u svakoj opštini, a srednjih nema u svakoj. Rekao bih da, u većini slučajeva, u srednjim opštinama postoje srednje škole, retke su opštine koje nemaju srednju školu. Na kraju krajeva, na bilo kojoj teritoriji da je srednja škola, najveća je briga te opštine. Red bi bio da se i u tom pogledu napravi korak dalje. Dalje, upotreba jezika i pisama nacionalnih manjina. Mi i u Ustavu i u zakonu duže vremena to predviđamo, ali ne brinemo da li se, uopšte, to u praksi sprovodi i koliko se sprovodi. Podsetio bih na onu famoznu, toliko diskutovanu, naročito na Kosovu, dvojezičnost. U to vreme su, ipak, bila bolja rešenja, jer su bila određena i sredstva za primenu i sprovođenje, hajde da kažem, tadašnje dvojezičnosti, trojezičnosti, ili možda ima više takvih situacija. Ne može se govoriti o valjanoj primeni odredbe i, uopšte, o pravu manjina da službeno upotrebljavaju jezik i pismo, ukoliko nismo paralelno predvideli i finansiranje te aktivnosti. Šta sada? Opštine Preševo, Bujanovac ili Medveđa, ili Senta, Kanjiža i druge opštine, moraju sva dokumenta da sačine na dva jezika, dosta tih operacija da izvedu na dva jezika. Pređimo i na državne organe. Ako je tu dupli posao, ako je volumen posla veći, ako želimo da bude korektno urađeno, stručno, mora se i platiti, mora se predvideti i finansiranje. Ovako, nešto dopuštamo, kobajagi, obezbeđujemo, a u praksi se to ne sprovodi. Na kraju, prešao bih na osetljiviju problematiku, o kojoj, takođe, treba razmišljati u okviru saradnje koja je predviđena. Do sada je to rešenje – da opštine mogu sarađivati s opštinama u drugim državama. To je dobra stvar. Međutim, mora se dalje krenuti, da opštine imaju pravo saradnje, a ovde govorimo o opštinama u kojima žive manjine u znatnom broju, i s organizacijama i institucijama matične države. Jer, hteli ili ne hteli, moramo priznati da, naročito u obrazovanju, kulturi, ima dosta oblasti koje trenutno ministarstva ne mogu da sprovode u delo, i kada su u pitanju programi, udžbenici, visoko obrazovanje. Trenutno, Ministarstvo prosvete Republike Srbije, kada je u pitanju Preševo, Bujanovac, Medveđa, Albanci s ovog područja, ovaj problem nije rešilo. Mora se ozakoniti praksa. Ako postoji praksa da Albanci visoko obrazovanje upražnjavaju preko školovanja u Albaniji, pa i na Kosovu, onda se to mora određenim zakonom formulisati, da se tome da zakonska forma. Naravno, trebalo bi da se vidi da se i druge specifične stvari na ovaj način rešavaju. Dalje, rekao bih nešto o onom delu kada ste isticali da li treba minimum, ne kada su u pitanju nacionalne manjine, nego kada su opštine u pitanju, manjine u opštini. Najpraktičnije rešenje je da se pitanje tog prirodnog praga reši preko formulacije – manjine u opštini. Hvala vam.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Rizi Halimiju. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marton, a neka se pripremi narodna poslanica, gospođa Vesna Pešić. Izvolite, gospodine Marton.
Gospodine predsedavajući, poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, danas su na dnevnom redu predlozi zakona kojima će biti omogućeno raspisivanje pokrajinskih i lokalnih izbora. Usvajanjem ovih zakonskih predloga, predsednik Skupštine Republike Srbije Oliver Dulić biće u prilici da ispoštuje odredbe Ustavnog zakona i da raspiše lokalne izbore. Učiniće to, naravno, i sa pokrajinskim. Mi u Ligi socijaldemokrata Vojvodine smatramo da je logičnije da to pravo ima prvi čovek Pokrajinskog parlamenta. Kao što je poznato, to pravo je nosiocu funkcije u najvišem zakonodavnom organu AP Vojvodine oduzeto novim ustavom Republike Srbije, koji je, kao što ste upoznati, donet pre 14-15 meseci. Kritiku bih ovom prilikom uputio predsednicima vladajuće koalicije, koji su, svojim nesuglasicama i večitim međusobnim ucenama, učinili da o ovim zakonima raspravljamo pred sam kraj roka propisanog Ustavnim zakonom. Ovo su veoma važni zakoni, koji će postaviti osnove za funkcionisanje lokalnih samouprava. Prethodni zakon o lokalnoj samoupravi postavio je brojne prepreke samoj ideji lokalne samouprave i nije omogućio potpuno ostvarivanje prava lokalnih sredina na specifičnosti. Brojna nesretna rešenja vezana za organizaciju lokalnih samouprava dovela su do potresa, koje mnoge lokalne sredine nisu mogle da prebrode. Nekoliko godina sam i sam bio jedan od čelnika lokalne samouprave u Zrenjaninu i sam sam iskusio loše strane trenutno važećeg zakona. Zrenjanin je osetio šta znači biti u nemilosti ministra za lokalnu samoupravu, ili, mi u Zrenjaninu volimo da kažemo, nesamoupravu, koji je, proizvoljno tumačeći odredbe zakona, u velikoj meri – kršeći ga, učinio sve da uvede privremene mere u SO Zrenjanin. Naravno, radi se o prethodnom ministru Zoranu Lončaru. Sem što je kršen zakon prilikom raspuštanja Skupštine, drastično je povređen i Ustav, prilikom formiranja privremenog organa, kada nije poštovano stanje političkih odnosa u lokalnom parlamentu i nacionalna zastupljenost u opštini Zrenjanin. Podsetiću vas da je pre raspuštanja SO Zrenjanin, na vlasti bila koalicija DS-a, Lige socijaldemokrata Vojvodine, Pokreta snaga Srbije, G17 plus i Saveza vojvođanskih Mađara, a DSS je, naravno, preko ministra i, ono što je još važnije – predsednika Pokrajinskog odbora DSS-a, Zorana Lončara, učinio sve da, prvo, napravi krizu u Zrenjaninu i da, samim tim, uz instrumente koje je ministar Lončar imao u zakonu, mada ga je veoma i kršio, uvede privremene mere u gradu koji ima 140 hiljada stanovnika. Mesto u tzv. privremenom organu dobile su partije koje zajedno imaju 8% glasova na izborima, DSS, Nova Srbija i SPO, a jedna od njih – Nova Srbija, na izborima 2004. godine je osvojila 92 glasa, ili 0,22%. Sramotno je što Zrenjanin već 14 meseci živi pod privremenim merama, a to stanje će trajati još najmanje šest meseci. Puno je ovakvih primera u Srbiji. Čuli smo 11 ili 12, ako se ne varam. To je nešto što pred poslanike najvišeg zakonodavnog tela u Srbiji stavlja obavezu da stvore okolnosti da se spreče pojave ministarske samovolje, tutorstvo i nepoštovanje Ustava i zakona. Poslanici Lige socijaldemokrata Vojvodine smatraju da ovim zakonskim predlozima AP Vojvodina, kao i AP Kosovo i Metohija, treba da dobiju šire ingerencije kojima se regulišu ove oblasti. Naravno da ljudi u pokrajinama bolje znaju kako da premoste probleme koji nastaju na nivou lokalnih samouprava. Iz tih razloga, Liga socijaldemokrata Vojvodine podnela je dvadesetak amandmana na ove zakonske predloge. Realno, podneli bismo i više. Još treba da sutra i prekosutra obavimo konsultacije i s ministrom i sa članovima skupštinskih odbora i očekujemo da će jedan deo, a nadamo se i svi amandmani, pošto su veoma zdravorazumski, biti prihvaćeni. Ako budu prihvaćeni, poslanici Lige socijaldemokrata Vojvodine podržaće ovaj predlog. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Aleksandru Martonu. Reč ima narodna poslanica Vesna Pešić, a neka se pripremi narodni poslanik gospodin Jovan Nešović. Izvolite, gospođo Pešić.
Ja sam već naznačila neke primedbe koje sam imala, a to je da nije data koncepcija teritorijalne organizacije Srbije. Znači, to su opštine, gradovi. Promena je jedino da smo dobili 19 novih gradova. Inače, od koncepcije regiona, bilo čega o čemu se govorilo ranije, nema ništa. Videlo se da se radi bez razmišljanja, bez koncepcije kako bi Srbija trebalo da bude teritorijalno organizovana. Znači, sem tih 19 gradova, od toga nema ništa i verovatno su to osnovne mane nabrajanja onih silnih mesta. Tu nema nekakvih promena, nema nijedne nove opštine. Čudi me da nema ni opštine Kostolac, koja se bori već 30 godina da postane opština. Jednostavno, ona u tome ne uspeva. Ovde je jasno da je to rađeno na brzinu, gospodin ministar je sam rekao da to nije temeljno rađeno, i vidim da će to biti na dnevnom redu. Htela sam da postavim pitanje samouprave. Vrlo je interesantno da mi ovo zovemo zakonom o lokalnoj samoupravi. Od čitave ideje decentralizacije, ne vidi se ni fiskalna decentralizacija, ne vidi se decentralizacija funkcije, pa moram da skrećem pažnju na nešto što su već neki istakli. Zašto gradovi koji su formirani, a i grad Beograd, imaju iste funkcije kao što ih imaju opštine? Znači, mene interesuje, pošto sam dosta radila ta pitanja, zašto ne može da se decentralizuje, da li gradovi i Beograd kao grad, koji će imati iste funkcije po Ustavu, ovi što su dobili status gradova, imaju potpuno identične funkcije? Drugim rečima, vi ostavljate osnovno obrazovanje, ili ono osnovno zdravstveno osiguranje, a za ove druge nivoe se ne vidi gde to pripada. Zašto onda postoje ovi nivoi, Republika, glavni grad, grad, opština, ako taj nivo nadležnosti nije nekako usklađen? Sve što piše za opštinu, važi i za glavni grad. Kada se pogledaju sada nadležnosti glavnog grada, imate samo ono o rekama, a nemate ono drugo, nego to je isto što i u opštinama. Sami ste rekli da onda postoje i te opštine, a u tim opštinama opet nema ništa od svega toga. Sada postavljam pitanje – šta će biti s ovim gradovima koji su već postali gradovi, ili koji će postati, a imaju opštine koje imaju nekakva veća i tu su opštine samo na papiru? Kako će to izgledati u samim izborima, kako će se raspisivati izbori u tim opštinama, gde, praktično, te opštine postoje samo na papiru? Znači, cela ideja decentralizacije, bilo u pogledu nadležnosti, bilo u pogledu fiskalne decentralizacije, nije uopšte obrađena, niti je tu nekakva koncepcija, uopšte, napravljena. Ovo je meni dosta važno da kažem. Kada govorimo o lokalnoj samoupravi, zašto se kaže samouprava? Zato što je, ako pogledate UN i kada govorimo, uopšte, o demokratiji, reč o participaciji građana. Cela ideja lokalne samouprave i decentralizacije jeste u tome da građani učestvuju i po onom izbornom sistemu. Sada me živo interesuje, po kom osnovu ste onaj član 102. Ustava, koji govori o tome da stranke raspolažu mandatima poslanika, pa su Aleksandar Molnar, veoma čuveni naši naučnici, rekli da ste time što ste mandate dali partijama oduzeli suverenitet građanima, primenili na odbornike? Hoću da kažem, vi ste govorili o stabilizaciji opštinskih skupština i upravljanju, ali ste našli isti način kao što je to radio Ustav. Čula sam jedanput gospodina Prorokovića kada je povodom toga odgovarao na "Poligrafu", ne mislim da ga prozivam zbog toga, na postavljeno pitanje – kako to da se sada ti mandati poslanika prebace, praktično, partijama i onda govorimo o toj partokratiji i suviše velikoj vlasti partije. On je, jednostavno, odgovorio – kada Srbija bude kao Nemačka. Pošto mi nemamo demokratiju kao u Nemačkoj, onda ćemo dati partijama. Vi ste isti sistem partokratije prebacili na opštine i rešili ste da sada predsednik partije više ne pravi samo liste za Parlament. Sada će, lepo, da sedne vrhuška partije i da pravi liste i na lokalnim nivoima, pa ste onda to naveli kao nekakvu decentralizaciju. Ne daj bože, on će praviti te liste, pa će onda odbornika koji ne sluša da izbaci i da mu traži odbornički mandat. To su veliki udarci na demokratiju u Srbiji, ja govorim krajnje ozbiljno. Na šta to liči? Participacija građana u UN – znači da se pokazuje koliko je lokalna vlast odgovorna građanima, koliko odgovara na potrebe i kolika je participacija. Pokazaću vam da te participacije uopšte nema. Ako se pogleda član 17, koliko sam mogla na brzinu da vidim, kod nadležnosti opština, pošto su ove nadležnosti iste, a ako Ustav propiše određene nadležnosti koje mora da obavlja opština, vlast, u stvari, vi ste regulisali vlast, građana nema. To je jedan minimum, ali vi ukidate slobodu građana. Mogu da pretpostavim da živim u Pančevu i da tamo građani hoće da izgrade od svojih para bolnicu, i šta se to vas tiče. To je ta decentralizacija. Čuli ste kako se u Americi ljudi dogovaraju u mestu koje ima 30.000 stanovnika, 40.000 stanovnika. Ne možete vi građanima braniti šta će oni sve tu imati, da li će imati zdravstvo, fakultet. Svako selo u Americi ima fakultet. On mora da vrši te funkcije, ali ne možete zabraniti da ima određene funkcije. Kada pogledate kakva je uloga građana, njih nema nigde. Kada pogledate opštinske nadležnosti, recimo, donosi program razvoja, pa budžet, a gde su tu građani koji treba da kažu koji su prioriteti u njihovim opštinama? Nema nikakvih konsultacija sa građanima, apsolutno, nigde nije pokazano kako građani participiraju u toj vlasti. Mogli ste da kažete – lokalne uprave, ne moraju, uopšte, da se zovu samouprave. Nema potrebe. Još je Prudon, francuski filozof, uspostavljao samouprave gde građani participiraju, odlučuju o svom životu. Moram da vam kažem, kao građanka, vi ste bili u mojoj opštini Palilula, stvarno, nemam nameru, Milane, ništa da vas napadam, ali, verujte mi, pevaljke i slično, maltretiraju nas, noćima ne spavamo, mi ne možemo ništa da uradimo. Sada vi govorite o lokalnim samoupravama. Ko to drži po Beogradu? Građani noćima ne spavaju, otvaraju se kafići, nigde nikog živog ne pitaju. Nekada su morale i mesne zajednice da se pitaju, sve je bilo pitano. Da li vi verujete da Berlin ne može da napravi novi aerodrom, a hteo bi da ima novi aerodrom, pošto je sada postao ponovo glavni grad, zato što mu neke mesne zajednice ne daju to, zato što se tamo neko pita, a vi nam otvarate svašta, gde god se hoće. Znate kako se to dešava? Ona meni kaže ovako – slušaj, imaš decu, to je neki mafijaš, nemoj da se mešaš, bićeš skraćena za glavu ako kažeš da taj tamo mafijaš zatvori tu kafanu od koje niko živi ne može da spava. Znači, nemojte govoriti o samoupravi, apsolutno, nikakve samouprave nema. Kada kažete – građanska inicijativa, u tom nesrećnom članu 17, zborovi građana, to uopšte ne postoji, to nema nigde. Onda se kaže – odgovara opština, 60 dana joj treba da odgovori ako se građani nešto dogovore. Šta će 60 dana? Tri dana ima da odgovori. Jednostavno, ovo je jedna diktatura u opštinama, a ne participacija građana. Ona osnovna demokratija, na kojoj se čitava zgrada demokratije mora zasnivati, zasniva se na lokalu i onda se ide naviše, grad, autonomija, pa onda Republika. To su suštinske primedbe. Da vam kažem, nema smisla. Nemojte mi ništa odgovoriti. Samo da čujete i da čuju građani kako će biti zaštićeni, kako će učestvovati, odlučivati o svojim životnim problemima. Od toga nema ništa. Zašto ste ukinuli direktan izbor gradonačelnika? Zašto se u Beogradu ne bira gradonačelnik? Neki predsednik skupštine opštine, pa neki gradonačelnik, koji sada, sa svojim pomoćnikom, predstavlja deo Vlade, to su kardinalne promene. To je ono zbog čega treba da sedimo, tako reći, pred Novu godinu. Jedino što je bilo dobro, to je bio direktan izbor, ne samo u Beogradu, nego svuda. Ako je već podeljeno to partijama i ako to treba da bude isto kao što rade sada ovde, dele svako javno preduzeće po partijama, sve po kvotama i procentima, to su isto radili po gradovima, isto tako, rade i po opštinama, džabe decentralizujete kada je tamo još mnogo gore, jer mi ovde nešto i znamo, dokače nekakve novine, a u opštinama je takva partizacija vlasti napravljena da sve dele. Znam, recimo, da je SRS u Novom Sadu, za 13 meseci vladavine, zaposlila 950 ljudi. Eto šta rade. Isto je tako u svim gradovima koje sam gledala. Kako dođe predsednik opštine ili ova druga vlast, zaposle svoje ljude i to onda svi znamo, nije to nešto čudno. To se tako radi. Prema tome, ovo ste zaista morali da smuvate, građani ovde nemaju nikakvu participaciju, nikakvu ulogu, nikakve demokratije nema. Ovo je, po mom mišljenju, na gore. Tu je trebalo da dobijemo taj kvalitet, ali pošto Srbija ide nizbrdo kada je reč o demokratiji, kao što sam rekla na početku, da ovo radimo pred Novu godinu, kada, praktično, ne može da se raspravlja ozbiljno o zakonima, mislim da treba da proglasimo da Srbija više nije demokratska zemlja, jer, evo, čak i na tom lokalnom nivou, nema građanina koji može o bilo čemu da odlučuje u opštini.
Reč ima ministar Milan Marković.
Jednostavno, moram da kažem nekoliko rečenica vezanih za ovo što je gospođa Pešić govorila. Mislim da nemamo iste informacije, ili da različito posmatramo sistem lokalne samouprave, ili, možda, imamo različita saznanja o uporednim iskustvima. Dakle, Francuska kao primer ne dolazi u obzir. Gospođo Pešić, ne pominjite Francusku. Pomenuli ste Prudona i razvoj lokalne samouprave u Francuskoj. Drugo, ne mogu da razumem baš najbolje to – participacija, participacija, participacija, demokratija, demokratija, participacija, demokratija, demokratija, participacija. Ovo su malo konkretnije stvari. Građani izlaze na izbore i biraju svoje predstavnike i to je način vršenja javnih poslova. Kada se usvajaju određena opšta akta, nema načina da to proveravate, da idete od stana do stana ili ne znam šta treće. Mnoge lokalne samouprave imaju jednu lepu praksu, ima je i Beograd, da stave na javnu raspravu dokumente itd., ali vi ne možete zakonom normirati te stvari, pogotovo ne zakonom o lokalnoj samoupravi, nego Zakonom o budžetskom sistemu. Znači, zakon o lokalnoj samoupravi se ne bavi temom kako se usvaja budžet. Pomenuli ste srednješkolsko obrazovanje i pomenuli ste primarnu zdravstvenu zaštitu. To nema veze sa zakonom o lokalnoj samoupravi. Zaista, ne znam kako da vam objasnim to. Zakon o lokalnoj samoupravi je sistemski zakon. U njemu jeste nabrojano 39 nadležnosti, koje ću pročitati, jer ne mogu više da slušam priču kako kod nas nije izvršena decentralizacija. Ja vam uporno govorim, nivo poslova koje obavljaju opštine u Srbiji jedan je od najviših u Evropi. Znači, jedan od najviših nivoa u Evropi je nivo posla koji obavljaju opštine u Srbiji. Čuo sam samo od pojedinaca iz Stalne konferencije gradova i opština, koji su po obrazovanju agroinženjeri i ekonomisti, da pričaju o lokalnoj samoupravi. To je kao fudbal. Nisam video temu o kojoj više ljudi više zna, a da pri tom nemaju nikakve profesionalne veze sa lokalnom samoupravom. Vi kažete da je jedina dobra stvar bio direktan izbor predsednika opštine. Ja vam kažem, kao ministar i bivši predsednik opštine, da je jedna od najgorih stvari iz zakona od 2002. godine bio direktan izbor predsednika opštine i da su se sve mane, to sam vam čitao danas, koje je utvrdio Kongres lokalnih i regionalnih vlasti u svojoj preporuci iz 2004. godine, sve negativne strane, pokazale na primeru Srbije. Ne kažem da, možda, u nekoj Finskoj to ne bi bilo dobro, mada i oni nemaju direktan izbor, ne kažem da u nekoj Finskoj to ne bi bilo dobro, ali u Srbiji, gospođo Pešić, nije dobro. U Srbiji su za predsednike opština birani ljudi koji su pre toga u opštinu ušli jednom u životu, a možda i nikada, i data su im ovlašćenja koja podrazumevaju široko poznavanje, pre svega, propisa, da ne bi mislili da će zakonom o lokalnoj samoupravi da se uredi srednješkolsko obrazovanje u jedinicama lokalne samouprave, jer je 2002. godine, između ostalog, rečeno da opština ima osnivačka prava za škole, primarnu zdravstvenu zaštitu, pa dok nisu doneti sektorski zakoni, to nije zaživelo. To nema nikakve veze. Mi možemo sada u zakon da upišemo sve što neko poželi. Uzgred nešto da vam kažem, razgovarao sam sa 50 predsednika opština, tražio sam da mi se kaže koje nadležnosti da ubacimo u zakon o lokalnoj samoupravi, koje bi oni voleli, da vidimo sa resornim ministarstvima da to ide kroz sektorske zakone. Nijedan odgovor nisam dobio. Sada pozivam predsednike opština neka izađu ovde i kažu šta to treba da se uvede kao nadležnost opština. Jedva čekam da vidim, kroz amandmane, šta ste formulisali kao nadležnost opština, šta bi to trebalo da stoji. Ja ću sada da čitam, jer će javnost pomisliti da je Srbija neka zemlja iz ne znam ni ja kog veka. "Opština donosi programe razvoja,urbanističke planove, donosi budžet i završni račun; utvrđuje stope izvornih prihoda opštine, kao i način i merila za utvrđivanje visina lokalnih taksa i naknada; uređuje i obezbeđuje obavljanje i razvoj komunalnih delatnosti (prečišćavanje i distribucija vode, prečišćavanje i odvođenje atmosferskih i otpadnih voda, proizvodnja i snabdevanje parom i toplom vodom, linijski, gradski i prigradski prevoz putnika u drumskom saobraćaju, održavanje čistoće u gradovima i naseljima, održavanje deponija, uređivanje, održavanje i korišćenje pijaca, parkova, zelenih, rekreacionih i drugih javnih površina, javnih parkirališta, javne rasvete, uređivanje i održavanje grobalja, sahranjivanje i drugo); stara se o održavanju stambenih zgrada i bezbednosti njihovog korišćenja i utvrđuje visinu naknade za održavanje stambenih zgrada; sprovodi postupak iseljenja bespravno useljenih lica u stanove i zajedničke prostorije u stambenim zgradama; donosi programe uređenja građevinskog zemljišta, uređuje i obezbeđuje vršenje poslova uređenja i korišćenja građevinskog zemljišta i utvrđuje visinu naknade za uređivanje i korišćenje građevinskog zemljišta; uređuje i obezbeđuje korišćenje poslovnog prostora kojim upravlja, utvrđuje visinu naknade za korišćenje poslovnog prostora, vrši nadzor nad korišćenjem poslovnog prostora; stara se o zaštiti životne sredine, donosi programe korišćenja i zaštite prirodnih vrednosti i programe zaštite životne sredine, odnosno lokalne akcione i sanacione planove, u skladu sa strateškim dokumentima i svojim interesima i specifičnostima, i utvrđuje posebnu naknadu za zaštitu i unapređenje životne sredine; uređuje i obezbeđuje obavljanje poslova koji se odnose na izgradnju, rehabilitaciju, rekonstrukciju, održavanje, zaštitu, korišćenje, razvoj i upravljanje lokalnim i nekategorisanim putevima." Tek sam stigao do tačke 11, a ima 39 tačaka. Trebaće mi pola sata da pročitam koje su nadležnosti opština i meni neko kaže da Srbija nije decentralizovana i da opštine nemaju nadležnosti, a ja ne mogu da verujem. Čuo sam da to iznose i neki predstavnici Stalne konferencije gradova i opština i neki ljudi u Parlamentu. Što se tiče Kostolca i Požarevca, kao ubeđeni demokrata, morate da prihvatite da niko zakonom ne može da promeni granicu opštine i da mesna zajednica Kostolac može postati opština samo ako to odluče građani opštine Požarevac. Niko ne može u demokratskom društvu da odlukom partijskih lidera promeni granicu opštine. To je demokratski i ne može Kostolac da bude opština dok ne bude referenduma. Kada bude referenduma, Kostolac će biti opština. Ako Kostolac bude opština, Požarevac neće biti grad. Dajte malo realnosti, ne možemo ovako da pričamo. Fiskalna decentralizacija. Molio bih vas da nam kažete, konkretno, šta mislite pod fiskalnom decentralizacijom, u kom smislu? Šta je problem sa Zakonom o finansiranju lokalne samouprave? Voleo bih da svima nama kažete šta je problem sa tim zakonom. Koji deo tog zakona nije ispravan? Hoćete li da vam kažem šta je problem? Problem je što je u Srbiji, za godinu i nešto dana od usvajanja tog zakona, samo šest opština uspelo da organizuje prikupljanje poreza na apsolutna prava. Samo šest opština je bilo sposobno to da uradi. Nesposobni su bili da preuzmu i to. Ni to nisu bili sposobni. Šta još treba i šta fali u zakonu koji je od strane Saveta Evrope ocenjen visokom ocenom? Zamolio bih vas da to kažete. Kažete – kako to mandat pripada? U proporcionalnom izbornom sistemu, mandat u ovom momentu u Srbiji mora da pripada odborniku. Ja se slažem intimno, teorijski, kako god hoćete, da je većinski izborni sistem imanentan lokalnoj samoupravi. Slažem se teorijski, politički, načelno da mandati treba da pripadaju poslanicima. Ali, gospođo Pešić, u Srbiji to teško ide, u Srbiji to u ovom momentu ne može. Nama se potukoše ljudi u lokalnim samoupravama. Pa, tuku se, tuku se i ovi iz LDP-a, nisu ni oni bolji, i oni su isti, tuku se ljudi. Eno, u Rumi se tukli u lokalnoj samoupravi, cela Srbija je gledala i zgražavala se, a vi ste bolji od Demokratske stranke, vaši se sigurno ne bi tukli. Da li treba da vam kažem koliko je vaših, koliko je iz LDP-a, za određenu protivuslugu, spremno da pređe u lokalnom parlamentu na jednu ili drugu stranu? Nije moguće u Srbiji, u ovom momentu nije moguće, verujte, nije moguće. Danas su se tukli u Grockoj, morate da razumete. Mi u Srbiji u ovom momentu to ne možemo. Dešava se da za pet hiljada evra neko promeni tabor. Ja za to nisam kriv, ali dešava se, za neku uslugu da ga zaposlite, za pretnju. Nekima je prećeno u nekoj opštini, drage kolege, vi što sada dobacujete, znate vi dobro koji su problemi. Niko ovde od nas nije perfektan kada je to u pitanju. Nemojte da mislite, nema tu razlike na lokalu mnogo. Prema tome, spreman sam, zaista, na svaku kritiku, ali, verujte mi, gospođo Pešić, smeta mi ovakva vrsta kritike. Vi kažete – ne, ne može, jer to čuje javnost. Ne mogu više, šest meseci slušam jednog predsednika opštine, koji je poljoprivredni inžinjer, koji tvrdi da nigde u Evropi nema posebnog izbora predsednika opštine. Čovek - genije, ide i priča da je to veliki korak unazad, da se mi vraćamo u srednji vek. Znate, neke stvari su počele malo da smetaju. Što se tiče nadležnosti, Stalna konferencija gradova i opština, verovatno, organizacija koja najviše ima sličnih stavova kao što ste vi izneli, u svojoj analizi kaže – radna grupa procenjuje, znači, njihova ekspertska radna grupa, da u ovom trenutku nema razloga za veća proširenja nadležnosti lokalne samouprave, ali ministar i narodni poslanici koji će podržati zakone misle da ima. Mi smo demokratskiji i liberalniji nego što je Stalna konferencija gradova i opština i mislimo da proširimo nadležnosti jedinica lokalne samouprave, i to ćemo učiniti ovim zakonima o lokalnoj samoupravi i o teritorijalnoj organizaciji, ali, molim vas, ako kritikujete, pokušajte da ta kritika bude vezana za Ustav Republike Srbije. Pomenuli ste regione. Gospođo Pešić, to ne postoji u Srbiji. Znači, Ustav ne predviđa regione. Regiona nema u Srbiji. Prema tome, meni je žao što se mi u toj meri ne razumemo, a vidite kako je meni, šest meseci slušam o participaciji, demokratiji, a pri tom vam odgovorno tvrdim – Srbija je decentralizovana država i, u odnosu na države članice Saveta Evrope, mi zauzimamo visoko mesto. U ovim odeljenjima eksperata, ljudi iz Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu su, verovatno, među najcenjenijim ekspertima. Kao ministar sam imao tu čast da nam se oda priznanje i u Valensi, na kraju predsedavanja Srbije Komitetom ministara Saveta Evrope, upravo, za stanje u oblasti lokalne samouprave u Srbiji. Možda oni u Savetu Evrope ne znaju, ali ja moram da ponovim – dakle, dobio sam priznanje za ono što smo uradili i za ono što jeste stanje lokalne samouprave u Srbiji. To zaslužuje aplauz, Srbija je dobila to priznanje.
Hvala, gospodine ministre. Replika, narodni poslanik Vesna Pešić.
Gospodine ministre, stvarno me niste razumeli. Nisam ja ni pomislila da ovde ima regiona, samo sam rekla da nema koncepcije teritorijalne organizacije Srbije, da se govorilo i o regionima, a naravno da znam. Čekajte, sad se smirite malo. Pošto vi strašno volite da govorite, onda najbolje dajte ostavku, pa pređite u ove klupe, pa ćete govoriti malo duže. Inače, vi toliko dugo govorite da mi moramo da zaspimo od vas ovde. Da vam kažem, niti sam pomislila ikada da postoje regioni, niti sam to rekla. Samo sam kazala, kada se govori o teritorijalnoj organizaciji Srbije, da se vidi da neko o tome nije razmišljao, da se govorilo i o regionima itd., da ste samo, i to sam rekla vrlo eksplicitno, uveli 19 gradova, i ništa više kad je reč o teritorijalnoj organizaciji. Je li tako? Kako možete tako da mi odgovarate, kao da ja ne znam da nema regiona? Za gospodina Prudona, to je bio jedan filozof iz 19. veka, koji je govorio o samoupravljanju, pa je onda... Pa, kakve to veze ima, nisampominjala Francusku, ja sam govorila o koncepciji samoupravljanja po Prudonu a ne... Sve što čovek kaže, vi, prosto, izvrnete i zaista pravite ''komendiju'' u ovoj skupštini. Kad je reč o nadležnostima, pazite, ja sam ovo rekla – da nema razlika u nadležnosti u različitim stepenima. To sam rekla. Znači, rekla sam – ako imate republiku, glavni grad, grad, opštinu, da nema nikakve razlike, da grad Beograd ima iste nadležnosti kao što ih ima i opština. Rekla sam, takođe, da za nadležnosti treba ostaviti slobodu, da ako neko hoće, iako mu to nije propisano, šta znam, da otvori bolnicu u Požarevcu, da mu to niko ne brani, ono što građani hoće sami mogu da izgrade. Ali, nisam ništa govorila drugo o nadležnostima nego to. Vi ste se isto pozvali na to da smo mi jedan brlog, Srbija, da ne možemo drukčije da izađemo na kraj, nego mora partija da raspolaže svim mandatima, po članu Ustava 102, što je nonsens i za poslanike, jer smo mi uzurpirali suverenitet građana, a sad ćete da uređujete tamo, zato što nemojte, slučajno, da se neko ''brkao'' u tu imovinu kad se ona deli tamo. To je glavna stvar. Kad ste naveli malopre Finsku, oni imaju birokratsku opštinu, kod njih nikakvi odgovorni političari ne upravljaju, nego odgovorni građani, zato što to nije ni potrebno. Kod nas je politizacija ogromna u opštini, iz istog razloga kao i ovde, da bi se zgrabila javna dobra. Eto, otuda ta preterana politizacija. Ali, kad sam rekla onu ispravnu stvar, tu niste imali nikakvu primedbu, iako ste govorili 15 minuta. Govorila sam da je veoma slaba participacija građana, i ništa više. Molim vas da mi ne odgovarate, ovako vas molim da više ne govorite.
Hvala gospođi Pešić. Reč ima narodni poslanik Jovan Nešović.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, kolege poslanici, pred nama je danas paket četiri zakona. To su zakon o teritorijalnoj organizaciji Republike Srbije, zakon o lokalnoj samoupravi, zakon o lokalnim izborima i zakon o glavnom gradu. Naša je ustavna obaveza iz Zakona o sprovođenju Ustava, član 3. stav 4, da ovaj set zakona usvojimo do kraja ove godine. Što se tiče zakona o teritorijalnoj organizaciji Republike Srbije, njime se definiše teritorijalna organizacija naše države, pojam teritorija opština, grada, grada Beograda i njihove granice. Takođe, ovim zakonom se definiše i način, postupak osnivanja novih jedinica lokalne samouprave, spajanje ili ukidanje pojedinih jedinica lokalnih samouprava, kao i promena postojećih teritorija koje pripadaju lokalnim samoupravama. Opština je ovim zakonom definisana kao osnovna jedinica lokalne samouprave, a uslov za formiranje opština je da na toj teritoriji živi negde oko 10 hiljada stanovnika. U Srbiji danas postoje mnoge opštine koje imaju i manje od 10 hiljada stanovnika, međutim, u ovomzakonu je rečeno da one opštine koje su do sada imale taj status, a imaju manje od 10 hiljada stanovnika, ostaju opštine, i mislim da je ta pravna tekovina, koja je nasleđena, veoma značajna. S druge strane, postoje određeni ekonomski, geografski ili istorijski kriterijumi, data je mogućnost da se u narednom periodu mogu formirati opštine i ako negde bude bilo ispod 10 hiljada stanovnika. Znači, formiranje novih opština ovim zakonom nije ograničeno, postoji samo procedura koja se mora ispoštovati, koja je ugrađena u ovaj zakon o teritorijalnoj organizaciji, koja govori o tome kako se formiraju nove opštine. Danas jeste vođena rasprava o tome da li su nama potrebne manje ili krupnije opštine. Ono što je tekovina, to je da, zaista, kod opština koje imaju manje stanovnika građani lakše pristupaju organima lokalnih samouprava. Međutim, s druge strane, veoma je opasna jedna zamka, a to je da takve opštine, koje imaju manji broj stanovnika, nemaju kapaciteta za funkcionisanje, odnosno nemaju dovoljno stručnih ljudi koji mogu organizovati poslove koji su vezani za lokalne samouprave. Ima još jedna stavka koja je vrlo važna. Ako imate mnogo malih lokalnih samouprava, odnosno mnogo malih opština, imate i veliku javnu potrošnju, što, s jedne strane, ograničava razvoj tih manjih sredina. Druga stvar koju zakon o teritorijalnoj organizaciji definiše jeste i status gradova. Rečeno je da dobijamo 19 novih gradova, do sada smo imali pet, uključujući glavni grad, Beograd. To su dosadašnje opštine koje imaju blizu 100.000 stanovnika, malo više od 100.000 stanovnika ili malo manje. Ono što je, takođe, ovim zakonom rečeno, jeste da i druge opštine koje imaju određene geografske, istorijske, kulturne predispocizije mogu da postanu u narednom periodu gradovi. Čini mi se da gradovi u narednom periodu, pošto dobijaju određena veća ovlašćenja, treba da budu nosioci razvoja određenog područja i onaj segment u našoj državi koji treba da obezbedi što ravnomerniji regionalni razvoj Srbije. Čini mi se da i državni organi moraju pomoći ovim novoformiranim i drugim gradovima, izuzimajući grad Beograd, da zaista budu nosioci tog regionalnog razvoja. Čini mi se da je ovim zakonom jedna stvar dobro uređena. Daje se mogućnost gradovima da svojim statutima, svojim pravnim aktima, definišu da li će imati dve ili više opština. Dolazim iz opštine Kraljevo, koja će po ovom zakonu o teritorijalnoj organizaciji postati grad i postoje indicije da se jedan deo naše opštine, to je Ušće, koje je nekad imalo opštinu, definiše kao opština. To se daje ovim zakonom, odnosno status grada Kraljeva daje mogućnost za osnivanje jedne ili više opština, što može biti rešenje i za Kostolac, koji smo malopre pominjali. Što se tiče drugog zakona, to je zakon o lokalnoj samoupravi, njime se uređuje funkcionisanje, kriterijumi za osnivanje, nadležnosti, organi i druga pitanja važna za lokalnu samoupravu. Što se tiče kriterijuma, to je ono što je preuzeto iz zakona o teritorijalnoj organizaciji. Želim da se osvrnem samo na tri stvari, kad je reč o Zakonu o lokalnoj samoupravi. Jedna su organi lokalne samouprave. Što se tiče organa lokalne samouprave, u lokalnoj samoupravi su tri važna organa, to su skupština opštine, opštinsko veće i predsednik opštine i, na kraju, opštinska uprava. Ovim zakonom je definisano da je SO najviši organ u jednoj lokalnoj samoupravi. Čine je odbornici, koji se biraju neposrednim i tajnim glasanjem i mislim da, to je i ministar rekao, broje 75 odbornika, što je dosta, naročito kada smo spustilida su to opštine i sa sada nekih 80-ak hiljada stanovnika, ali ministar je u pravu. Zbog iskustva od četiri godine, kako su te lokalne uprave funkcionisale, problema oko usaglašavanja njihovih statuta sa novim zakonom, mogućih problema u funkcionisanju, odnosno sprovođenju izbora u tim lokalnim samoupravama, mislim da je dobro rešenje da se zadrži postojeće stanje. Time se osigurava da lokalni izborni mogu nesmetano da se održavaju. S druge strane, čini mi se da je ovim zakonom jedna stvar dobro urađena, a to je konstituisanje lokalnog parlamenta, odnosno lokalne skupštine. To je član 34. ovog zakona, koji kaže da je skupština konstituisana onog trenutka kada se izabere predsednik, predsedavajući skupštine i sekretar skupštine. To su dve ličnosti koje organizuju rad skupštine i mislim da tu neće više biti problema koje smo do sada imali. Uređuje se još jedna stvar, odnosno kada predsednik skupštine neće da zakaže skupštinu, iako to od njega traži opštinsko veće i predsednik opštine, odnosno određeni broj odbornika, u ovom članu zakona se definiše kako se zakazuje skupština i niko više ne može da opstruiše rad jednog lokalnog parlamenta. S druge strane, što se tiče izvršnih organa u lokalnom parlamentu, to su predsednik opštine i opštinsko veće. Predsednik opštine je, po ovom zakonu, iz reda odbornika, kao i njegov zamenik, a opštinsko veće mogu da čine stručnjaci zaduženi za pojedine oblasti, a mogu da budu ujedno i odbornici. Kad je reč o polemici da li je bolji stari sistem ili ovaj sistem, iskreno govoreći, analizirajući sve ono što se dešavalo u poslednje četiri godine primene zakona iz 2002. godine, koliki su problemi bili na relaciji skupština – predsednik opštine, koliko je to uticalo na razvoj lokalnih samouprava, koliko je to uticalo na jednu lošu sliku lokalnih samouprava, čini mi se da je ovo dobro rešenje. Ono što je, takođe, vrlo važno, onog trenutka kada predsednik opštine izgubi podršku većine u parlamentu, tog trenutka je smenjen i nema nikakvog prostora u kome mogu da se donesu neke stvari koje nisu u skladu sa zakonom, tako da se time uređuje da nema prekida u funkcionisanju vlasti. S druge strane, ako ne može da se formira opštinsko veće i da se izabere predsednik opštine, Ministarstvo može da uvede privremene mere da se to vreme ne gubi. Kvalitativni korak u ovom zakonu jeste ono što pokušava i ministar da objasni, profesionalizacija lokalnih uprava. Lokalne uprave treba shvatiti kao stručne službe lokalnih samouprava, koje treba da izvršavaju određene zadatke koji su u skladu s Ustavom i zakonom. Treba da pomažu izvršnoj vlasti, naročito predsedniku opštine, jer je njegova odgovornost, po ovim zakonima, mnogo veća nego što je do sada bila. Čini mi se da je izbor načelnika opštinskih uprava konkursom, naročito ako se to, kao što je ministar rekao, uredi posebnim pravilnikom ili nekim drugim aktom, zaista, važno pitanje za profesionalizaciju lokalne uprave, jer su do sada ljudi dovođeni po partijskom principu. Time će svi problemi koje smo imali u funkcionisanju lokalnih uprava, odnosu lokalnih uprava, javnih ustanova, JKP itd., možda, moći da se isprave. Dobra je stvar, a to je preneto iz starog zakona, i da lokalne samouprave, odnosno opštine koje imaju gradovi sa preko 50.000 stanovnika mogu da budu organizovane kao više uprava, ili kao jedinstvena uprava; stvar je dogovora i vizije lokalnog rukovodstva kako vidi bolju organizaciju lokalne uprave. Ovaj, kao i prošli zakon, daje mogućnost lokalnim samoupravama da se udružuju u ostvarivanju zajedničkih važnih poslova koji su vezani za razvoj, i to se proširuje, pa to mogu da budu lokalne samouprave iz drugih država, poštujući zakon, spoljnu politiku i Ustav Republike Srbije. Čini mi se da je to dobar primer, naročito u oblasti upravljanja komunalnim otpadom zajedničkih sanitarnih deponija, koje se koriste kod mnogih opština, formiranjem zajedničkih preduzeća za upravljanje tim sanitarnim deponijama. To u narednom periodu može biti i vodosnabdevanje i drugi poslovi i oblasti koje su važne za funkcionisanje jedne lokalne samouprave, a sve u korist kvaliteta života građana u tim lokalnim samoupravama. Što se tiče Zakona o lokalnim izborima, ono što je za nas iz G17 plus značajno, jeste naš predlog da se cenzus podigne na 5%. To će u lokalnim samoupravama, odnosno opštinama i gradovima, omogućiti da nema malih stranaka i koalicija koje mogu, na neki način, da izazovu političke probleme. Pet posto će proći samo stranke i koalicije koje budu dobro organizovane i koje, zaista, mogu svojim programima da privuku glasače. Takođe je definisano da u opštinama koje imaju preko 20.000 stanovnika, za svakog kandidata za odbornika, ide 30 potpisa. To je, takođe, ozbiljan posao. Što se tiče manjih opština, dovoljno je i 200 za celu listu i mislim da se na taj način pomaže manjim opštinama, jer je u manjim opštinama, gde ima ispod 20.000 stanovnika, ostao ovaj kriterijum – 30 potpisa po odborniku, odnosno 30 birača da podrži svakog kandidata za odbornika, pa su, verovatno, jedna, dve ili tri liste mogle da se prijave za lokalne izbore. Ministar je rekao da je to sistem, nešto što je dogovoreno i što ima podršku većine. Čini mi se da je ova formulacija koja ide u pravcu osiguranja mandata, da su vlasnici mandata političke partije, i to je, zaista, bio jedan od ozbiljnih izvora nestabilnosti u lokalnim samoupravama, možda, rešenje o kom treba diskutovati. Verovatno ćemo sutra, u Odboru za lokalnu samoupravu, diskutovati, pokušati da nađemo slično ili bolje rešenje ili da ovo rešenje ostavimo. Ono što je, takođe, značajno, jeste da se uređuje nešto što je do sada lokalnim samoupravama stajalo sa strane, a to je pitanje opštinskih menadžera i glavnog arhitekte. Daje se mogućnost gradonačelnicima i predsednicima opština, zavisno od veličine, da se organizuju određeni stručnjaci koji su značajni, koji će pomagati, prvenstveno, u ekonomskom razvoju tih opština, ali se ograničava broj, što je, takođe, vrlo značajno. Samo kratko sam još hteo da kažem o glavnom gradu. Položaj glavnog grada se uređuje zakonom o glavnom gradu. Zbog svih kapaciteta, ekonomskih i stručnih, Beograd treba da ima široka ovlašćenja i široku samostalnost. Ovim zakonom je delimično to dato, verovatno će i drugim zakonima Beogradu biti data još šira ovlašćenja. Ono što je, takođe, značajno, to nije precizirano Ustavom, ali, verujući analogiji, pošto se predsednici opština i gradonačelnici u drugim gradovima biraju iz reda odbornika, Skupština grada Beograda će imati 110 odbornika.Gradonačelnik će se birati iz reda odbornika. Takođe, Gradsko veće će se birati po istom principu kao što se bira i kod ovih drugih gradova i opština. U Beogradu, čini mi se, a mislim da nisam pogrešio, data je mogućnost da postoji gradski menadžer i gradski arhitekta. Mislim da je to dobro rešenje, jer, ipak, Beograd je veliki grad i ta dva stručnjaka mogu, uz dobru koordinaciju sa gradonačelnikom, da pomognu razvoju Beograda, iako Beograd, čini mi se, sada ima značajan razvoj. Ono što je najvažnije, način organizacije gradske uprave, kako grada Beograda, tako i drugih opština, definiše se statutima, koji će po zakonu morati vrlo brzo da se donesu. Na kraju, čini mi se da je ovaj paket zakona važan za funkcionisanje lokalne samouprave, nešto što mi treba da ispunimo i po Ustavnom zakonu. Što se tiče G17 plus, podržaće ove zakone u danu za glasanje i nadam se da će biti usvojeni velikom većinom u ovom parlamentu.
Hvala, gospodine Nešoviću. Reč ima narodni poslanik Vidoje Jovanović, a zatim narodni poslanik Slavoljub Matić. Izvolite.
Gospodine potpredsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, na današnjem zasedanju imamo set zakona koji se odnosi na lokalnu samoupravu. Moram da kažem da su o ovom setu zakona politički faktori počeli raspravljati pre jedno tri meseca. Međutim, Vlada je nama dostavila ovaj set zakona, odnosno predlog dnevnog reda, sinoć, a oni koji su bili upućeniji, članovi odbora ili radnih grupa, mogli su da vide tu radnu verziju svih ovih zakona. Ali, nisu bili svi poslanici u mogućnosti da ove zakone u dovoljnoj meri razrade i da aktivno učestvuju, kako u načelu, tako i u podnošenju amandmana. Iz svega ovoga, iz cele diskusije, može se zaključiti da postoji jedan opšte politički konsenzus da ispoštujemo ovaj ustavni zakon o sprovođenju Ustava, jer je rok, mislim, subota do 24 časova, kada mi treba da usvojimo ovaj set zakona. Sve političke partije idu u tom pravcu da se omogući donošenje ovih zakona, kako bi se omogućilo i raspisivanje lokalnih izbora. Ali, ima nešto što moram da istaknem ovde. Čujemo od pojedinih poslanika kritike kako smo slabo radili, ali je činjenica da smo imali mnogo tačaka dnevnog reda na koje smo izgubili mnogo vremena, a na ovako važnim pitanjima ostajemo uskraćeni za to vreme. Nadam se da će ovi zakoni i amandmani koje su poslaničke grupe podnele biti dobro sagledani, možda, i prihvaćeni. Jedan broj je podnela i Socijalistička partija Srbije. Nadam se da će u tom broju biti razmatrani i neki od njih i prihvaćeni. Vlada je bila prinuđena da povuče jedan set zakona, o budžetskom sistemu, porezu na dohodak građana, porezu na dobit preduzeća, administrativnim taksama, da bismo stavili ove zakone na dnevni red. Ja to na neki način razumem, ali niko nema pravo, neću da ih pominjem, od ministara da kaže da mi nismo u ovom periodu radili. Evo, vidite, u poslednje vreme radimo, čak, non-stop. Večeras ćemo, pretpostavljam, raditi i do 22 časa. Normalno da je to potreba. Kada je u pitanju prvi zakon – o teritorijalnoj organizaciji, ne bih se posebno zadržavao. Svi prethodnici su, uglavnom, isticali da je osnovni teritorijalni oblik – opština. Zatim, imamo gradove, odnosno grad, imamo grad Beograd i autonomne pokrajine. Ono na šta želim da se posebno osvrnem kada je u pitanju zakon o teritorijalnoj organizaciji, jeste što raniji zakon nije regulisao pitanje nadležnosti, ni propisivanje načina obeležavanja naseljenih mesta, ulica i trgova. Sada je to povereno Vladi i mislim da je to pitanje, koje je regulisano ovim zakonom, u principu, dobro. Posebno želim da istaknem da su ovde promenjeni nazivi nekih naseljenih mesta, da ste udovoljili zahtevu da se promeni naziv opštine Petrovac u Petrovac na Mlavi. Kao član Odbora za lokalnu samoupravu, tu je i naš poslanik iz Petrovca na Mlavi, upravo sam na tome insistirao. Jedno od pitanja koje se reguliše ovim zakonom jeste osnivanje novih jedinica lokalne samouprave, njihovo spajanje, ukidanje i promena teritorije postojećih lokalnih samouprava. Predviđena je procedura. Tu mora da se pokrene inicijativa od strane skupštine opštine ili 10% potpisa birača, s tim da Narodna skupština raspisuje referendum, ali se kaže da referendum nije obavezujući. Mislim da tu treba, na neki način, proceniti da li ići u tu aktivnost referenduma ako on nije obavezujući. Znači, treba napraviti jednu sponu i dobru procenu, da li postoji razlog i osnov za jednu takvu aktivnost, da se ne bi izgubila sredstva, da se ne bi izgubila energija i, pre svega, vreme. Što se tiče gradova, moram da kažem da su napravljeni određeni kriterijumi koji regulišu pitanje statusa gradova. To su gradovi preko 100.000 stanovnika, gradovi koji imaju manje od 100.000 stanovnika, ali su različiti kriterijumi. To su ekonomski, geografski, kulturni itd. Moram da istaknem da Vlada Republike Srbije, prilikom utvrđivanja razvijenosti opština, ima jedne kriterijume, a, koliko vidim, prilikom donošenja ovog zakona o teritorijalnoj organizaciji, vi ste imali druge kriterijume. Ne želim da pominjem opštine, meni je drago što određene opštine, a njih ima 24, uključujući i grad Beograd, imaju status grada, ali neke od njih su svrstane u kategoriju nerazvijenih opština, u marginalna područja, a vi ste ih sada svrstali u status gradova. Mislim da treba da pokrenete inicijativu kod Vlade za utvrđivanje kriterijuma o razvijenosti opština. Mislim da sadašnji kriterijumi nisu realni i da sadašnja procena i raspored opština po stepenu razvijenosti nije u redu. To treba promeniti, pre svega, da bi se omogućilo pojedinim opštinama da konkurišu kod Fonda za razvoj Republike Srbije za određene pogodnosti, a pogodnosti se odnose, pre svega, na kamatu. Ono što je posebno ovde istaknuto, jeste regionalni razvoj. Ne smemo jednu stvar zaboraviti, a to je, ako mislite da razvijamo samo gradove, odnosno sredine koje imaju status grada, morate voditi računa i o opštinama koje imaju manji broj stanovnika i o celovitom regionalnom razvoju Srbije. Kada je u pitanju zakon o lokalnoj samoupravi, posebno želim da se osvrnem na organe opštine, a to su skupštine opštine, predsednik opštine, opštinsko veće i opštinska uprava. Ranije smo imali sasvim drugačiji način izbora predsednika opštine, to je bio neposredan izbor. Podeljena su mišljenja, neposredni izbor predsednika ima svoje prednosti, sigurno ima i slabosti. Nedelim izneta mišljenja. Bilo je problema i od strane predsednika opštine, u onim lokalnim sredinama gde je došlo do krize, ali, takođe, bilo je i problema koji su proizašli od strane skupštine, tako da ne treba prebacivati odgovornost samo na predsednike opština, nego je bilo, sigurno, obostrane odgovornosti. Što se tiče svih ovih organa, želim da kažem da je namera Vlade u ovom predlogu da, na neki način, opštinama omogući prijem kvalitetnih kadrova. Kada je u pitanju skupština, imamo predsednika skupštine i njegovog zamenika. Kada je u pitanju predsednik, imamo njegovog zamenika. Imamo sekretara, sekretara skupštine i njegovog zamenika. Imamo načelnika uprave i njegovog zamenika. Ja to podržavam, ali, s druge strane, mi smo ograničeni finansijskim sredstvima. Doneli smo budžet i u članu 24. smo rekli da je obim sredstava za isplatu 12 plata u 2008. godini oivičen visinom od 10% na masu sredstava isplaćenu u novembru 2007. godine. Postavlja se pitanje, kako ćemo nakon sprovedenih izbora, ako ne dođe do promene stava Ministarstva finansija o omogućavanju prostora u finansijskim sredstvima za plate i zarade, primiti ove ljude, a prilikom konstituisanja lokalnih samouprava imaćemo potrebe, u smislu dogovaranja, da primimo određeni broj ovih ljudi? Ono što želim da kažem kada su u pitanju opštine, jeste da, iako smo imali ovde jedan duel, niko ne želi da kaže da je došlo do decentralizacije nadležnosti prema lokalnim samoupravama. Ja tvrdim da jeste, ali ovu decentralizaciju mora da prati i decentralizacija u smislu prenošenja imovine na opštine. Ona nije potpuna. Tvrdim da finansijska decentralizacija nije potpuna, nije adekvatna i da nema pravih kriterijuma. Ne želim da ulazim u dubinu, to sam govorio ministru finansija i kada je u pitanju povraćaj PDV-a, ranije je to bilo uređeno posebnim zakonom, nedovoljno se vraća, nekima više, a nekima manje. Neću da govorim da je to politički, ali bih vas molio da utičete, jer ste i član Vlade, u smislu te finansijske decentralizacije. S obzirom na vreme, želeo bih da kažem da imam samo jednu određenu primedbu. Ne želim da umanjim značaj dama u smislu njihovog političkog angažovanja. Mislim da ste u članu 20. zakona o lokalnim izborima rekli da 30 posto pripadnica lepšeg pola treba da učestvuje u političkom životu. Ne želim da kažem da u većim gradovima nema takvog učešćalepšeg pola, međutim, u manjim sredinama ima takvih problema. Mi smo uložili jedan amandman u tom smislu, da, umesto 30 posto, bude 20 posto, što ne znači da ćemo angažovati samo toliko, možda ćemo i 40 posto, ako ima mogućnosti. Što se tiče cenzusa, bilo je podele na okruglim stolovima da li ići na četiri ili pet posto. Mislim da je pet posto politička realnost, jer ćemo dobiti stabilniju skupštinu, jedan broj političkih partija koje ozbiljno mogu da pretenduju. Podržavam ovaj član 60, kada su u pitanju rokovi za raspisivanje izbora od 120 do 180 dana. Mi smo podneli određeni broj amandmana i nadam se da ćete ih razmotriti i, bar, određeni deo prihvatiti.
Reč ima narodni poslanik Slavoljub Matić, a zatim narodni poslanik Vladan Batić.
Poštovani potpredsedniče, poštovani ministre, pohvaljujem predloge vaših zakona i mislim da ste ih na jedan kompetentan način obrazložili, kao i da ste na pravi način našli saradnju sa svim poslaničkim grupama, kako bi ovi sistemski zakoni bili ovde usvojeni. Svi smo duboko zainteresovani za lokalnu samoupravu, za njen status, za život naših opština. Verujte mi da, u svakom kontaktu sa građanima, vidimo da je 90 posto državne vlasti u rukama lokalne samouprave, bar ono što se može okom videti, ono po čemu se hoda i ono gde se vode deca, u vrtić ili u škole, da je država apstraktnija nego opštinska vlast. Zato su ovo zakoni koji direktno tangiraju naše građane. Ono što je posebno bitno, to je da se, formiranjem gradskih celina, odnosno gradova, omogućava decentralizacija. Posebno je bitno ono što ste vi naglasili, a to je stabilnost. Znam da vi znate, ali da kažem zbog javnosti, od osam opština Braničevskog okruga, u šest opština je bilo dramatičnih kriznih momenata. Prethodni zakon je to omogućio. Nije mogao da se reši problem između gradonačelnika, iza koga je bilo 13 funkcija, i, recimo, skupštine, koja je bila na suprotnoj strani. Ne samo to, imali smo i zahteve za opoziv, referendumska izjašnjavanja, i sve to je koštalo, ne samo novaca, već, pre svega, energije koja treba da se ulaže u neki drugi smer, u razvoj. Ono što je jako bitno za nas Požarevljane i za žitelje Braničevskog okruga, to je da po Predlogu zakona o teritorijalnoj organizaciji Požarevac dobija status grada. To nije bitno samo zbog toga što je Požarevac kapija istočne Srbije. To je bitno zbog toga, ono što smo malopre čuli od gospođe Vesne Pešić i od gospodina Srđana Šajna, a vezano za žitelje Kostolca i za njihov zahtev da budu opština, što će time, vrlo lako, statutom grada Požarevca, Kostolac imati opštinski status, kao gradska opština u okviru grada Požarevca. To je najbitnije rešenje, rešenje koje će eliminisati sve napetosti koje su se stvarale decenijama. Podsećam na činjenicu da je sam grad Kostolac veći nego zbir opštinskih centara, kao što su Malo Crniće, Žabari, Žagubica i Golubac. Prosto, bilo je nelogično da jedan energetski centar, centar koji stvara i novac i struju, nema mogućnosti da pruži svojim građanima pun servis, a uloga lokalne samouprave jeste, upravo, servis građana. Dobro je što iza ideje o dobijanju statusa grada za Požarevac i gradske opštine za Kostolac stoje sve odgovorne političke stranke. Mislim da bi bilo jako opasno da se u takvim pitanjima razilazimo. Hvala poslanicima koji će ovu ideju podržati. Ono što još želim da dodam, a bitno je za žitelje okruga iz koga potičem, to je promena naslova Petrovca uPetrovac na Mlavi. Mi znamo za one čuvene zabune između Gornjeg i Donjeg Milanovca. Jednom sam prisustvovao tome da su ljudi putovali 500 kilometara. Opasno je da se pomeša Petrovac na moru i Petrovac na Mlavi, ali ne samo zbog toga, negoga tako narod zove i tako treba da se po ovom zakonu zove. Dakle, pozivam poslanike da ostanemo jedinstveni i da cenimo značaj ovog zakona. Imali smo loša iskustva. Dobra smo primenili. Mislim da ćemo imati punu podršku za ove predloge. Hvala.
Gospodine Matiću, imamo zajednički stav da podržavamo da opština Kostolac postane opština. Reč ima narodni poslanik Vladan Batić.
Kada imamo ovakvu vlast i ovakve ministre, nije ni čudo što nam je u Srbiji danas ovako. Dakle, ja imam pitanja za ministra, pa je red da ministar sasluša ta pitanja. Ali, davno je ovde sve mimo reda. Ovo je zemlja koja funkcioniše kao ''vlak bez voznog reda''. Da podsetim da je na današnji dan, pre 11 godina, Felipe Gonzales napravio onaj čuveni izveštaj povodom izbornih krađa. Naravno, usledili su oni monumentalni protesti, kada se cela Srbija digla na noge da kaže – dosta krađe. Neki od vas su to zaboravili. Ono što se danas u Srbiji događa, neodoljivo podseća na vreme kada je Felipe Gonzales doneo taj svoj izveštaj, a na bazi koga je kasnije donet leks specijalis i na bazi koga je stanje, koliko-toliko, konsolidovano u tom momentu. Sudije koje su učestvovale u izbornim krađama i koje sam ja, kao ministar pravde u Vladi Zorana Đinđića... Ne interesuje vas ovo? Dakle, pokušao da razrešim, a imao sam samo mogućnosti i inicijative, i danas su sudije. Neki od njih su avanzovali zbog proklamovanja principa širokog koalicionog kapaciteta, koji se u prevodu zove – politička prostitucija, a koja je danas glavni princip na političkoj sceni Srbije, što smo imali prilike da vidimo juče, usvajanjem Rezolucije kojom ste odlučili da Srbija definitivno izgubi Kosovo i da definitivno okrene leđa EU. Pozivam ministra pravde, gospodina Petrovića, koji sada ima zakonska ovlašćenja da pokrene postupak za razrešenje tih sudija i tih predsednika sudova. Umesto toga, gospodin Petrović pravi tajne sastanke, što me veoma iznenađuje, s rezervistima Topličkog regiona, jedan je napravio kao ministar pravde, izbegavajući da mene pozove na taj sastanak, a ja sam ga inicirao, jer, navodno, ne treba to politizirati. Sutra su pozvali rezerviste na drugi sastanak, kod jednog ministra koji, ipak, poštuje i 1996. i 1997. godinu, kod Rasima Ljajića, opet Dušan Petrović i osoba koja se odaziva na prezime Rakić, a kažu da je šef kabineta predsednika Republike. Nisu mene pozvali na taj sastanak. Kažu – ne valja i ne treba politizirati. Kao da su Dušan Petrović i gospodin Rakić pripadnici Kola časnih sestara, a ne pripadnici jedne od vladajućih političkih stranaka.
Molim vas!
Šta je tu uvredljivo? Ja imam i simpatije i respekt prema gospodinu Petroviću, ali ovo ponašanje mi se ne sviđa. Istovremeno se protiv ljudi koji su na čelu štrajkačkog odbora vodi hajka, svakodnevno se podnose krivične prijave, kao, recimo, protiv Dejana Miloševića. Ali, pošto na je na dnevnom redu zakon o lokalnoj samoupravi, za koji sindikati zaposlenih u upravi pitaju gospodina Markovića, ja ću se vratiti, gospodine Albijaniću, pošto nema ministra, kada uđe u salu, da mu po Poslovniku postavim ova pitanja.
Nemojte, gospodine Batiću, po Poslovniku.
Ja nisam želeo, ali sam prinuđen. Dakle, pitanje je za ministra Markovića, da li je upoznat s činjenicom da zaposleni u opštinskim upravama štrajkuju? Da li zna kako se određuju plate zaposlenih u opštinskim upravama? Da li zna kolike su to plate? Da li zna kolike su plate ostalih budžetskih korisnika? Da li će, i kada, biti doneti propisi koji bi regulisali položaj zaposlenih u opštinskim upravama? Kada će biti doneti, zašto nisu doneti do sada? Da li zna da se od radnika u opštinskim upravama prave socijalni slučajevi? Da li zna da kolektivni ugovor nije potpisan već više od dve godine, iako je predlog postojao? Da li zna da je u pitanju svojevrsna diskriminacija radnika opštinskih uprava, dok, u isto vreme, zaposleni u agencijama i raznim upravama imaju enormne plate? Da li zna da zaposleni u opštinskim upravama primaju 10, pa i 15 puta niže plate nego zaposleni u tim agencijama i upravama? Još je puno pitanja koja oni postavljaju. Pa je započet štrajk glađu predsednika sindikata u SO Loznica i u nekim drugim skupštinama opština, a kada su ti problemi predočeni ministru Markoviću, on je, u razgovoru sa članovima predsedništva Republičkog odbora sindikata, rekao – cela Srbija štrajkuje, a mene to ne dotiče. Red je da gospodin Marković odgovori na ova pitanja. Pobegao je, kao i svojevremeno Đelić, kada sam ga upitao za njegove veze i partnerski odnos s jednim od šefova ''duvanske mafije'', ali na to se mora odgovoriti. Konačno, da nešto pohvalim. Da pohvalim jednog čoveka koji je ostao dosledan onim idealima iz 1990. godine, idealima iz onih protesta 1990-1996. godine, to je profesor Dragoljub Mićunović, osnivač i prvi predsednik DS-a. Njegovim gestom juče i neglasanjem za onu sramnu rezoluciju, Zoran Đinđić bi se ponosio, vašim ne bi. Dakle, želim da pohvalim profesora Mićunovića jer je ostao dosledan, jer ne želi da učestvuje u ovoj trgovini, a i danas ste tu trgovinu demonstrirali, ne glasajući za narodnu inicijativu, inicijativu preko 30 hiljada građana da se formira anketni odbor koji bi istražio funkcionisanje kompanije "Delta". To je, valjda, vaš novogodišnji poklon Miroslavu Miškoviću, red je da i on te poklone vrati.
Hvala gospodine Batiću. Da se vratimo na dnevni red, reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović, a zatim narodni poslanik Jaroslav Hrebik.
Dame i gospodo narodni poslanici, samo da dodam na ovo što je gospodin Batić govorio, kada je reč o rezervistima, da je trebalo da i narodni poslanik Željko Vasiljević bude pozvan, tim pre što je on u ime veterana i u ime kluba SPS-a, takođe, bio u ovim razgovorima i zastupao ono što je pitanje rezervista. Dakle, kada je reč o ovim zakonima koji se tiču lokalne samouprave, SPS smatra da su oni na prečac ovde stavljeni na dnevni red. Zaista, verujem da to nije krivica gospodina ministra Milana Markovića, da je i on stavljen u jednu takvu situaciju da nije bio u mogućnosti da plasira te zakone. Reč je o onome što su odnosi unutar vladajuće koalicije. Reč je o onome gde postoji stalno nadmudrivanje oko načina funkcionisanja njihove vlasti, oko trgovine i oko dogovora koji se tiču svega onoga što je na dnevnom redu, a veoma je teško danas u Srbiji. To je pitanje statusa Kosova, to je pitanje podele vlasti, to je pitanje izbora, to je pitanje ko će izaći na površinu kao jača stranka, itd. Prema tome, do poslednjeg trenutka nisu ovi zakoni došli, iako je po Ustavnom zakonu trebalo da usvojimo ove zakone odavno. Usvajanje ovog seta zakona koji se tiču lokalne samouprave je jedna smešna improvizacija, mogu da kažem, zahvaljujući vrhu ove vlasti. Kažem, nije to sigurno zavisilo od ministra, mada nemam razloga da ga branim ili zastupam. Improvizacija se ogleda u tome da mi, kao Narodna skupština i narodni poslanici, nismo imali prilike da na valjan način i s dovoljno vremena sagledamo i analiziramo predlog ovih zakona, a onda da pred ovu skupštinu izađemo s kvalitetnim amandmanima, kako bismo poboljšali ove zakone. Sa druge strane, da je to improvizacija govori i činjenica da u ovoj raspravi ne učestvujemo punim kapacitetom. Sledeće, amandmana ima malo u odnosu na ono što je potreba i što je polje razmatranja u ovim zakonima, zato što se poštuje neki dogovor koji je postignut iza scene, van ove sale, da se dođe do ovih zakona, koji neće biti kvalitetni, onakvi kakvi treba da budu, i koji će morati vrlo brzo, praksa će pokazati, da se menjaju i dopunjuju. Socijalistička partija Srbije ukazuje na to da od vremena raspisivanja izbora do sprovođenja treba da protekne više od 30 dana. Kaže se – između 30, a ne više od 60 dana. Ovde je bilo tu reči. Mislim da je i gospođa Radeta na to ukazala. Mislim da je ministar rekao da će to uzeti u obzir, verovatno je kroz neki amandman to predloženo. Zaista je malo vremena da se u 30 dana izvrše sve one radnje koje su potrebne, a te radnje nisu tako jednostavne. S tim u vezi, želim da kažem nešto o overi potpisa. Dakle, 30 potpisa treba za svakog odbornika, odnosno ko se kandiduje ispred jedne izborne jedinice. Ako lokalna skupština ima 50 odbornika, to znači 1.500 potpisa. Ako imamo 10 lista koje idu na izbore, recimo, to je 15.000 potpisa. Problem je rešen kod manjih opština, koje imaju ispod 20.000 birača, time što je taj broj potpisa sveden na 200. To je u redu. Ali, to je isuviše oštra granica između opština koje imaju do 20.000 birača i onih koje imaju nešto preko 20. Navešću primer Petrovca na Mlavi, gde imamo 33.000 birača na spisku, ali oko 12.000 ljudi je u inostranstvu, gde rade. Na izbore izađe, otprilike, od 40 do 50% birača zbog ove činjenice, u najboljem slučaju. Prema tome, ako to izračunamo, suočeni smo s tim da 10 lista treba da skupi negde 15 hiljada glasova, a statistika kaže da na izbore izlazi od 14 do 18 hiljada birača. Koliko je to realno i koja je to aktivnost koja treba da se sprovede, hvatanje za rukav itd., uz overu potpisa, što dodatno komplikuje situaciju? Zaista, jedna nerealna situacija. Ili je trebalo to, možda, gradirati, da tako kažem, da opštine do 30 hiljada birača imaju 500 potpisa. Nisam razmišljao o nekim predlozima, ali naglašavam da je ovo pitanje veoma problematično. Pitanje manje zastupljenog pola do – 30%. Nemojte da shvatite pogrešno, SPS i ja, lično, zalažemo se za ravnopravnost polova, pa čak i za prednost, kada je u pitanju lepši pol. To je moj stav. Međutim, ne možemo u tom pogledu izjednačiti Beograd ili neke druge sredine, veće sredine, mislim na gradove i sredine u unutrašnjosti, s malim opštinama, koje imaju mnogo veće probleme, i sociološke prirode. Izvinjavam se, svaka sredina je lepa na svoj način, ali ima probleme ove vrste. Recimo, ne može da se poredi Beograd i Žagubica, Crna Trava, Bela Palanka itd. Ako ih izjednačavamo u tom izbornom pravu, ili određenim principima koji teže izjednačavanju polova itd., to je kao princip sasvim u redu, ali, ako to činimo u ovome što su izborni zakoni, u nekim administrativnim pravima, onda treba da te sredine izjednačimo i u ekonomskom pogledu, i u razvojnim uslovima, i u ulaganjima, i u standardu gradova, a ne samo u onome što treba da bude zastupljenost polova, najmanje 30% zastupljenog lepšeg pola. Mi pravimo od toga karikaturu. U tim zaostalim sredinama ćemo imati situaciju da ćemo moliti žene da dođu, da pristanu. Samo bih još nešto rekao kada je reč o izbornom zakonu. Odbor za nacionalne manjine nije imao vremena ovo da razmotri. U ovom zakonu se kaže da političke stranke nacionalnih manjina u koaliciji političkih stranaka učestvuju u raspodeli mandata i kada su dobile manje od 5% glasova od ukupnog broja glasova, manje od cenzusa. Kao princip je to sasvim u redu i treba tako, ali šta ćemo sa sredinama u kojima je većinski narod, srpski narod, u manjini u odnosu na brojčanost nacionalnih manjina? Dogodiće se da srpski narod, ako na svojim listama koje tamo bude imao ne osvoji 5% glasova, a ovaj princip ne važi za njih, neće ući u lokalni parlament. U ovom slučaju, većinski narod ne može da ostvari pravo koje ostvaruju manjine. O tome treba voditi računa ili razmišljati. Molim vas, samo želim još jednu stvar da kažem, da ne bih dužio, pošto vreme ističe, kada je reč o privremenim većima. Mi imamo sada ustavnu osnovu, i imaćemo zakonsku osnovu, koja govori da privremena veća treba da budu u skladu sa nacionalnim i političkim sastavom lokalnih skupština. Onda, neka ministar predloži Vladi Republike Srbije izmenu opštinskih veća koja nisu u skladu s Ustavom i, sutradan, s ovim zakonom, jer do izbora je ostalo ne 2, već više od 4 meseca. Na kraju, izražavam veliko zadovoljstvo što će Požarevac ovim zakonom o teritorijalnoj organizaciji dobiti status grada, a Kostolac status gradske opštine. Mislim da su i Kostolac i Požarevac na dobitku i da svako drugo rešenje, zaista, ne bi bilo u redu. Pri tom naglašavam, veliko je zadovoljstvo što smo ovo postigli u razgovorima koje smo vodili s nadležnim organima, pa i s ministrom za lokalnu samoupravu, i to zajedno s poslanicima iz svih političkih stranaka iz Braničevskog okruga. Mislim da je značajno što smo jedno važno pitanje izdigli iznad sfere politike. Takođe, moje je veliko zadovoljstvo što je grad Petrovac, konačno, zakonom o teritorijalnoj organizaciji, zvanično dobio naziv – Petrovac na Mlavi, jer kroz to ime odslikava svu lepotu koja će, verujem, privući građane širom Srbije, i van Srbije, učiniti ih znatiželjnim da posete taj kraj koji se zove Petrovac na Mlavi.
Reč ima narodni poslanik Jaroslav Hrebik, a neka se pripremi narodni poslanik Milorad Belić. Gospodine Batiću, dobićete pravo na repliku, sačekajte, jer je gospodin Hrebik već krenuo.
Poštovani predsedniče, poštovani poslanici, poštovani predstavnici Ministarstva, ovaj set zakona koji se nalazi pred nama bolje definiše lokalnu samoupravu u Srbiji i, generalno rečeno, ceo set je dobar, da sada pojedinačno ne nabrajam. Moje konkretne primedbe i zapažanja o sva četiri zakona orijentisani su na funkcionalnost opština, tj. lokalnih samouprava u Srbiji. Posle usvajanja ovog seta zakona, mi dobijamo 150 opština, 23 grada i grad Beograd. Međutim, u Srbiji postoji određeni broj opština, otprilike, sličan broju gradova, oko dvadesetak, za koje možemo reći da nisu dovoljno funkcionalne. Neko je ovde pominjao da je cilj da imamo jake opštine u Srbiji, međutim, ja bih rekao – da imamo funkcionalne opštine u Srbiji, iz čega može da proistekne i njihova jačina. Možda je to posledica toga što nemamo strategiju razvoja lokalne samouprave, iz čega je trebalo da proisteknu svi ovi zakoni. Mogu da razumem da nije bilo dovoljno vremena, živimo u turbulentnim uslovima, to znaju svi građani Srbije. Međutim, ovo je jedna napomena ljudima iz Ministarstva, a to je i ministar Marković rekao u Odboru za lokalnu samoupravu danas, da se o ovome više razmišlja u sledećoj, tj. u 2008. godini, kakve su nam opštine i da li možda postoji potreba negde da se menjaju teritorije, tj. granice teritorija opština, a sve zarad njihove funkcionalnosti. Ta veza između opštine i Ministarstva se ostvaruje preko vladajuće većine koja je u opštini. Znači, ta većina saopštava Ministarstvu kakvo je stanje u toj opštini. Pitanje je da li će ta većina reći pravo stanje stvari, da li je ta opština, u suštini, funkcionalna, jer dok je ta vladajuća opcija, stranaka ili koalicija, sasvim svejedno, na vlasti, ona je isplanirala svoj budžet za tu godinu vezan za tu teritoriju. Kada bi došlo, možda, do promene te teritorije, menjao bi se i budžet, što toj vladajućoj opciji ne odgovara. Samim tim, od te vladajuće većine ne možete dobiti pravo stanje stvari, da li je ta opština funkcionalna po nekim kriterijumima ili ne. Šta bi trebalo uraditi? Trebalobi pojedinačno posmatrati opštine u Srbiji, nema ih 1.500, ima ih 150. Jednostavno, snimiti situaciju, na taj način što bi se organizovala rasprava u tim opštinama, ''okrugli stolovi'' u vezi s funkcionalnošću te opštine, iz čega bi proisteklo to da se, možda, na inicijativu Narodne skupštine, raspiše i savetodavni referendum, kako se ovde kaže, i da se stvarno vidi raspoloženje građana u smislu toga koliko je njihova opština kvalitetna i da li bi u nekoj drugoj verziji bila kvalitetnija, funkcionalnija. Sve to bi trebalo uraditi zbog toga da građani mogu da ostvaruju svoje opšte potrebe, kao što i samo ime opštine kaže, jer te opšte potrebe opština zadovoljava za svoje građane. Recimo, ja dolazim iz opštine Stara Pazova, koja ima sada, još malo, pa 80.000 stanovnika i tri gravitirajuća centra. U ovom zakonu o lokalnoj samoupravi piše da opština ima određeni broj naselja i jedno gravitirajuće sedište. Šta se dešava s onim opštinama u Srbiji koje imaju više gravitirajućih centara? Dešava se problem, zato što, obično, ti ljudi koji su u vladajućoj garnituri, koji su samo iz jednog od tih gravitirajućih centara, uvek vuku prema tom centru, a ostali delovi te opštine budu zanemareni. Mislim da ima oko dvadesetak takvih slučajeva u Srbiji. To je posao za nadležno ministarstvo, da snimi tu situaciju, ali ne samo, kao što sam već pomenuo, preko vladajuće većine u toj opštini, nego preko širih društvenih krugova te opštine. Onda bismo dobili pravu sliku. Inače, po novom zakonu, ovu inicijativu može da pokrene skupština opštine, može 10% birača, a možete i vi, kolege poslanici. Vi najbolje znate situaciju u svojim opštinama i ako vidite da postoji takva inicijativa ili, ako je nema, a smatrate da je potrebno, nije loše da da proverite, kako bi građani te opštine bolje živeli, na osnovu njene funkcionalnosti. Takođe, u zakonu o lokalnoj samoupravi se pretpostavlja komunalna policija za gradove, što podržavam, mada mislim da bi trebalo razmišljati i o komunalnoj policiji u opštinama. Vi znate koliki je nemar što se tiče komunalnih delatnosti po opštinama u Srbiji, da ne pominjem šta se sve dešava, i pitanje je da li komunalne inspekcije mogu odgovoriti tim potrebama na terenu, koja su njihova ovlašćenja i koliko se, uopšte, oni poštuju na terenu. Mislim da je to nedovoljno i da bi se, s ovlašćenjima policije, kada bi, čak, neki mogli biti i pritvarani zbog nekih komunalnih prekršaja, stanje više sredilo, jer je komunalni nemar veliki. Zakon o lokalnim izborima predviđa da bude 30 potpisa po predlogu za svakog kandidata na izbornoj listi u opštini sa preko 20.000 birača, a da se u opštinama koje imaju ispod 20.000 skupi samo 200 potpisa za izbornu listu, što je dobro, jer bi to bio veliki problem. Mi smo to hteli amandmanom da ispravimo, kao poslanički klub, međutim, kada je ubačeno, mi to podržavamo. Ne bih dalje dužio. Kao što je i moj kolega iz Poslaničkog kluba G17 prethodno rekao, mi ćemo podržati ovaj zakon. Koliko vidim, ovi zakoni, sva četiri, imaju dovoljnu većinu i oni će biti, verovatno, i usvojeni. Na taj način će biti ispoštovan i Ustavni zakon i moći ćemo da dobijemo kvalitetniju lokalnu samoupravu, definisaniju nego danas. Hvala.
Zahvaljujem. Repliku ima narodni poslanik dr Vladan Batić. Izvolite.
Gospodin Mihajlović me je spomenuo, pa sam imao potrebu da samo odgovorim. Malo se izgubila nit, zbog toga što nisam odmah dobio pravo na repliku. Gospodin Mihajlović je rekao bi i gospodin Vasiljević trebalo da bude na tim sastancima s rezervistima. Naravno da nemam ništa protiv, i treba da bude svako ko može da pomogne da se taj problem reši. Niko nema ekskluzivno pravo da se tim problemom bavi. Najsrećniji bih bio da se to reši i da ja to više nikad u životu ne spomenem. Juče smo se naslušali priča o herojstvu, junaštvu u vreme NATO intervencije, o ljudima koji su nekoliko meseci proveli u rovovima, rizikovali svoje živote, a ljudi koji štrajkuju više od 100 dana su, upravo, bili u tim rovovima, spremni da daju život za otadžbinu, a danas se potucaju od praga do praga, od nemila do nedraga. Ali, zašto se izbegava da i ja budem pozvan? Zato što je jedan predsednik opštine s ove strane naplatio te visoke dnevnice. Neću da pomenem njegovo ime, da bih zaštitio njegov integritet, jer, možda, i treba to da naplati, možda ima pravo, možda je to previsoko i enormno, ali ja hoću samo da svi budu tretirani identično. Imaćemo i jednu ekskluzivu. Jedan čovek, opet s ove strane, na mnogo višoj funkciji od predsednika opštine, takođe je naplatio ratne dnevnice. To onda smeta da Vladan Batić prisustvuje tim sastancima. Smeta, jer su u pitanju obični ljudi i njihov život. Ti ljudi žele da svojoj deci okite jelku. Tamo niko ne radi, ali se sve inicijative koje se tiču običnih ljudi glatko odbijaju, nailaze na barijere, na aroganciju, na nerazumevanje. Evo, i onu inicijativu više od 30.000 ljudi, koji su po ledu i snegu stavili broj svoje lične karte, svoj matični broj, da bi se formirao anketni odbor za ''Deltu'', danas ste glatko odbili, a, ponavljam, to je inicijativa građana ove zemlje i njihovih porodica. Zbog monopola, hrana u ovoj zemlji je najskuplja u jugoistočnoj Evropi, zbog monopola, oni svojoj deci ne mogu da upriliče ono što je primereno i za Novu godinu i za Božić, ono najelementarnije u našoj tradiciji. Ali, zato ste, vašom voljom i vašom većinom, vi dali lep novogodišnji poklon Miroslavu Miškoviću. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milorad Belić.
Dame i gospodo narodni poslanici, jeste vreme poodmaklo i svakako smo umorni i od jučerašnje – noćašnje sednice, ali značaj zakona koji su pred nama zaslužuje da o njima ponešto i progovorimo, imajući u vidu i onu našu Ustavnu obavezu, jer danas, kroz ovu raspravu, vršimo usklađivanje ovih zakona s Ustavom i pripremamo, praktično, pravne uslove za sprovođenje lokalnih izbora. Ukoliko je to moguće, naravno, u najkraćim crtama ću se zadržati na ovim zakonima, najpre na zakonu o teritorijalnoj organizaciji. S obzirom na to da dolazim iz Valjeva, odnosno grada koji je, među ova 24 grada, uključujući i Beograd, dobio status grada, izražavam i zadovoljstvo. S druge strane, podsećam da drugačije nije moglo da bude, s obzirom na to da je pred kraj prošle godine Valjevo, možda nekom omaškom, prebrzo preskočeno prilikom prvog predlaganja koje će opštine steći status grada. Međutim, zbog potencijala kojima raspolaže, pre svega, zbog svoje istorije, svog društveno-ekonomskog razvoja, kulturnog, prosvetnog, turističkog, a posebno što je Valjevo kroz vekove duhovni centar, kao što je to i danas, drugačije nije moglo nego da se i ta opština nađe među onima koje će imati status grada. Treba reći da je predlagač zakona predvideo mogućnost da više opština može obrazovati grad, odnosno da se mogu ujediniti, dogovoriti u prethodnoj nekoj raspravi, videti šta su to zajedničke odrednice koje ih vezuju i da pronađu interese u tim integracijama. Ovo je veoma bitna stvar i u smislu dalje decentralizacije vlasti, bez obzira na to šta ko mislio, a uz nedavno usvojeni Zakon o budžetu i niz drugih zakona koji predviđaju ravnomerni regionalni razvoj, mislim da se postepeno približavamo onome što svi u unutrašnjosti želimo, a to je, s jedne strane, decentralizacija vlasti, a, sa druge strane, ravnomerni regionalni razvoj. To su samo neke napomene koje poslanici koalicije DSS-NS imaju o Predlogu zakona o teritorijalnoj organizaciji. Što se tiče zakona o lokalnoj samoupravi, on je, takođe, veoma značajan i tu se vrši usklađivanje s Ustavom. Dosta je bilo dilema u javnoj raspravi, pogotovo u medijima, od strane pojedinih političkih stranaka. Praktično, svi smo nekako bili uključeni u tu javnu raspravu, a najviše se govorilo o tome da li se izvršna vlast, odnosno predsednici opština, moraju birati posredno ili neposredno. Iskustva su različita i, svakako, treba uvažiti ljude koji su pisali ovaj predlog zakona, odnosno uvažiti njihovo iskustvo i u prethodnom sazivu, ne samo od 2004. godine, u prethodnoj vladi, nego čak i od 2000. godine, pošto su različiti kriterijumi bili, praktično je zakon to različito regulisao. Jesu različita iskustva. Imali smo sredine u kojima je jedna istaknuta ličnost ubedljivo pobeđivala na neposrednim izborima, kao što je slučaj u Valjevu, gde je predsednik opštine dobio 21.500 glasova, ali, s druge strane, imali smo i opstrukciju od strane SO, koja se zbog ovog ili onog interesa formirala ili, kako se to popularno kaže, skockala na drugačiji način, na štetu građana. Bio je paralisan rad opštine i SO, a to niko od nas ne želi. Iz tih razloga, mislim da je dobro i imaćemo manje konfliktnih situacija, s obzirom na to da će se predsednik opštine birati u odborničkoj skupštini, odnosno na posredan način. Ovde treba reći da svi u unutrašnjosti, svaka opština, pa i narodni poslanici koji su u ovom i koji su bili u prošlom sazivu, željno očekuju jedan set zakona, celovito rešenje problema opštinske imovine, jer je činjenica je da se od 1995. godine, kada su opštine razvlašćene, velika šteta nanosi, pre svega, finansijska, a znamo za sporost oko dobijanja saglasnosti, gube se investitori itd. Mislim da je vredno spomenuti, ako već moje kolege, prethodni govornici, to nisu rekli, da narodni poslanici, što je ustavna obaveza, ne mogu biti deo izvršne vlasti. To je, možda, moglo, bez obzira na to što se ponavlja ustavna odredba, da se inkorporira u ovaj zakon. S druge strane, predviđeno je da, posle izbora, predsednik opštine i njegov zamenik prestaju da budu odbornici, odnosno podnose ostavku. Možda je zanimljivo ovo kod raspuštanja, odnosno slučajevi u kojima su se stekli uslovi za raspuštanje skupština lokalne samouprave. Postoje svi oni razlozi, neću ih ponavljati, to je opštepoznata stvar, ali prilikom imenovanja sastava privremenog organa, možda nije zgoreg da, čak, i u zakonu stoji da ne mogu biti članovi privremenog organa predstavnici stranaka koje na prethodnim izborima, tim aktuelnim, nisu prošle cenzus. U ovom slučaju, to će biti još rigoroznije, 5%, jer imamo neprimerene situacije danas po unutrašnjosti, da se, poštujući koaliciju s republičkog nivoa, u lokalu, privremeni organ sastavi od predstavnika tih stranaka. Na kraju, nešto o lokalnim izborima. Oni su, svakako, najatraktivniji za naše građane, jer se najveći korpus tog biračkog tela uključuje u te izbore. I za poslanike DSS-NS-a je bila dilema da li je bolji proporcionalni ili većinski sistem. Obrazloženje predlagača je sasvim razumljivo, jer logično je da se u lokalnim sredinama građani opredeljuju za one političke opcije za koje smatraju da im mogu doneti boljitak, vodeći kvalitet života, da im rešavaju sve najaktuelnije probleme u lokalnoj samoupravi, a to ne mogu pojedinci. Dobro je što je sad onemogućeno Predlogom zakona da se pojedinac može kandidovati tako što je skupio 20-30 potpisa, izađe na listu i postane odbornik, kao što je bilo slučajeva. Ne može, jer je zakonodavac predvideo da to mora biti najmanje trećina od odborničke liste. Dakle, ako ima 60, ili 61, najmanje 20 odbornika može da stane na tu listu odborničkih kandidata, pa i taj zainteresovani građanin. Građani gledaju političku opciju, gledaju ko im može doneti boljitak i na krajnje praktičan i pragmatičan način gledaju ko trenutno sačinjava vlast, jer se za onog ko sačinjava vlast građani opredeljuju. Logično, oni im mogu pomoći, a oni koji su, nažalost, u opoziciji, moraju da čekaju neki sledeći voz. Takođe je veoma bitno reći, kada se govori o nedostacima proporcionalnog sistema, da imamo pojedince koji se, praktično, zaklanjaju iza stranke. Ne možemo izbeći mogućnost da se u okviru jakih, dobro organizovanih stranaka, koje postignu dobre rezultate na izborima, ostvare dobar procenat, na njihovoj listi nađu i neki koji objektivno, kao pojedinci, u tom većinskom sistemu ne bi mogli da dobiju poverenje građana. Dobro je što su uvedeni ovi korektivi, kada se radi o postupku kandidovanja, kao što sam već spomenuo, povećan je cenzus na 5%, a zatim i ovi potpisi i overa odborničkih kandidata. Od svojih kolega sam dobio informaciju da već ima amandmana koji bi trebalo da koriguju zakon. Čini mi se da je dosta komplikovana, možda u praksi može naneti ozbiljne probleme, upravo, ova brojka od 30, ali da se može overiti samo u sudu ili u opštini. Možda je dobro, kao što su mi već kolege rekle, da se ostavlja mogućnost da opštinska uprava može za to da ovlasti svoje činovnike, da se to može vršiti i u mesnim zajednicama, odnosno mesnim kancelarijama, da bi se rasteretila gužva. S druge strane, pozitivna strana ovog predloga je što ćemo te male, avanturističke grupice, marginalce, ili neke kojima je nekad neko, u zlom času, rekao da su političari, mnogo pametni, pa su se usudili da se kandiduju, takve avanturiste ćemo ostaviti da čekaju sledeće izbore. Na kraju, ovaj ugovor s odbornikom. Time je, praktično, razrađena ona ustavna odredba koja kaže da je poslanički mandat stvar dobre volje samog poslanika, da on može poveriti taj mandat stranci koja ga je stavila na listu. U ovom slučaju je to još više precizirano, tako da ovlašćeni podnosilac izborne liste može podneti ostavku posle sklapanja ugovora s kandidatom za odbornika. Završavam jednom značajnom predviđenom odredbom, a to je da prilikom ostavke jednog odbornika ovlašćeni predlagač ne mora poštovati redosled prijavljenih odbornika, kao što je slučaj s poslanicima u Republičkom parlamentu, što nije bio slučaj do sada. Mislim da ste se vi u Ministarstvu suočavali s ozbiljnim problemom kada dobijete izveštaj iz lokalne samouprave, iz lokalnih skupština, gde je neki predloženi kandidat za odbornika, ali bez prethodnih izjava da su se svi koji su ispred njega odrekli svog odborničkog mandata. To je, zaista, bila nerazumljiva stvar, jer, po analogiji, to se moglo primeniti i na ovo što se dešava s republičkim poslanicima. Naravno, Poslanička grupa Demokratska stranka Srbije - Nova Srbija - dr Vojislav Koštunica glasaće za predložene zakone. Hvala.
Zahvaljujem. Poslednji govornik, poslanik Dejan Rajčić. Izvolite.
Gospodine predsedniče, poštovano predsedništvo, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, čini mi se da mi se drugi put zalomila sreća da budem poslednji govornik na kraju rasprave. Prošlog puta je, mogu reći, bilo uspešno, nadam se da će isto tako biti i ovog puta. Naime, ovaj set zakona, koji je neophodan za raspisivanje, održavanje i organizaciju, uopšte, lokalnih izbora, za organizaciju lokalne samouprave, u značajnoj meri unapređuje budući status, rad i funkcionisanje lokalnih samouprava u Srbiji. Siguran sam da će ovaj set od četiri zakona, koji je pred nama, biti usvojen od strane Parlamenta. Za početak bih krenuo od zakona o teritorijalnoj organizaciji, kao jednom fundamentalnom zakonu, koji je večeras pred nama na raspravi i analizi. Dobro je što je ovim zakonom verifikovana postojeća situacija i uvaženo postojeće stanje u Srbiji, što se tiče organizacije lokalnih samouprava, u smislu usaglašavanja i prihvatanja faktičkog stanja na terenu, počev od promene imena gradova i opština, do onih detalja koji se odnose na definisanje i nazive naseljenih mesta u tim jedinicama lokalnih samouprava. Možda je trebalo samo podrobnije izanalizirati i ispitati da li su sva naseljena mesta definisana ovim zakonom, u suštini, i realno naseljena, jer je poznata situacija da je u rubnim područjima naše republike došlo do vrlo velikog pražnjenja stanovništva, tako da neka od naseljenih mesta, na veliku žalost, više nemaju nijednog jedinog stanovnika, živog stanovnika, te je, možda, da se ne bi opterećivao i zakon i administrativna organizacija same lokalne samouprave, trebalo ta naseljena mesta izbrisati iz evidencije naseljenih mesta. Ovde sam pronašao jedno takvo naseljeno mesto, ali ne bih sada o njemu. Dobro je što je ovim zakonom veliki broj dosadašnjih opština dobio status grada, što je jedan od očitih preduslova za brže i efikasnije organizovanje tih jedinica lokalne samouprave, radi bržeg ostvarivanja cilja, koji se manifestuje kroz efikasniju organizaciju i delimično povećane nadležnosti i ingerencije te lokalne zajednice, a krajnji cilj bi trebalo da bude efikasnije i brže stvaranje preduslova za razvoj i otvaranje novih radnih mesta i zapošljavanje tih građana. Dosta je bilo ovde reči o Požarevcu. Kao rođeni Požarevljanin, prihvatam ideju da moj rodni grad, odnosno moja opština, dobije status grada, a da, istovremeno, Kostolac može da se, unutrašnjim aktom, odnosno statutom budućeg grada Požarevca, preimenuje, odnosno dobije status gradske opštine, što će žiteljima i meštanima Kostolca puno značiti. Siguran sam da će isto to puno značiti i žiteljima dosadašnje opštine Leskovac. Naime, građani Vučja i Grdelice sigurno osećaju potrebu da se, kroz bržu i efikasniju unutrašnju organizaciju, organizuju na taj način, kako bi mogli da svoje zahteve u pogledu razvoja lokalne infrastrukture, kako komunalne, tako i one u oblasti društvene nadgradnje, realizuju na brži i efikasniji način. Kao čovek koji živi i radi u Nišu, moram reći da moj grad, koji je do sada imao status grada, možda, na ovaj način prividno dolazi u jedan podređeni položaj, jer ćemo, od dosadašnjih pet gradova u Srbiji, sada biti jedan od 23 grada. Ono što do sada nije postojalo u dosadašnjem zakonu o teritorijalnoj organizaciji, to je da je data mogućnost za institucionalno povezivanje, udruživanje i stvaranje zajedničkih organa radi efikasnijeg funkcionisanja dve ili više jedinica lokalnih samouprava. Mislim da će grad Niš, u saradnji s opštinama koje se nalaze u njegovom najbližem okruženju i koje prirodno gravitiraju ka gradu, kao jednom velikom privrednom, univerzitetskom, kulturnom centru, da će i žitelji tih opština naći motiv i dovoljan razlog za efikasnije i funkcionalnije povezivanje i buduću saradnju u odnosu na nivo koji je do sada postojao. Mislim da je trebalo razmotriti mogućnost da dosadašnja gradska opština Niška banja, koja već sedam godina ima status gradske opštine, dobije status posebne jedinice lokalne samouprave. Ona ima sve preduslove za tako nešto. Ima i preko 10.000 stanovnika i predstavlja zaokruženo geografsko i funkcionalno područje, sa svojim sadržajima, i mislim da bi žitelji opštine Niška banja, odnosno stanovnici dosadašnje gradske opštine Niška banja, mogli na jedan ovakav način da brže ostvare razvoj na teritoriji svoje opštine. Mislim da bi tu ideju trebalo razmotriti i, eventualno je, sutradan, u Odboru za lokalnu samoupravu, inovirati i inkorporirati u ovaj zakon o teritorijalnoj organizaciji, kao predlog skupštinskog odbora, a uz vaš pristanak da Vlada prihvati jedno takvo rešenje. Mislim da niko ne bi imao ništa protiv da dosadašnja gradska opština Niška banja postane posebna jedinica lokalne samouprave. Što se tiče zakona o lokalnoj samoupravi, on je u dobroj meri oslonjen na dosadašnja rešenja, naravno, inovirana i u prethodne četiri godine u praksi pokazana i dokazana, na ovaj ili onaj način. Znamo da je bilo dosta problema u lokalnim samoupravama, kako u organizacionom smislu, verovatno, zbog nedovoljnog kapaciteta samih lokalnih samouprava da iznesu sve nadležnosti prenete od strane Republike, kao i zbog unutrašnjih odnosa koji vladaju na lokalnoj i političkoj sceni, ali mislim da je, ipak, trebalo napraviti jedan radikalni rez u sledećoj stvari. Molim vas da me, gospodine ministre, čujete, a gospodin Krasić će sačekati, uz svo dužno poštovanje. Mislim da je član 32, koji se odnosi na nadležnost skupština gradova, gde se kaže da skupštine opština, odnosno skupštine gradova imenuju i razrešavaju direktore javnih preduzeća i ustanova, nasleđeno rešenje, da je to jedno blago rešenje, ide po nekoj srednjoj liniji. Ako smo već izabrali, ako je ta ista skupština opštine, odnosno grada, izabrala predsednika opštine i dala mu u ruke izvršni segment vlasti, trebalo je onda, samim tim što mu je ta opština, odnosno ta skupština dala kapacitet da rukovodi i da odgovara za funkcionisanje grada, jer je on i po zakonu odgovaran i predstavlja grad, odnosno opštinu, gradskom veću kojim rukovodi gradonačelnik, odnosno predsednik opštine, pružiti mogućnost da oni postavljaju i razrešavaju direktore javnih preduzeća i ustanova. Analogija u odnosu na Republičku vladu je sledeća. Direktore javnih preduzeća imenuje Vlada. Nikada to nije radila ova skupština ovde, zato što će Vlada, kao jedan efikasan organ, koji snosi zakonsku odgovornost i ima taj kapacitet da nosi izvršnu vlast, brže i efikasnije reagovati u svim abnormalnim situacijama, u svim akcidentnim situacijama, u slučaju nerada, odnosno lošeg rada nekoga od tih direktora, na brži i efikasnije način će ga i razrešiti i sprečiti eventualno širenje, odnosno uvećanje negativnih posledica koje jedan takav direktor može, iz bilo kog razloga, da prouzrokuje i time nanese štetu celoj lokalnoj samoupravi. Dok to dođe na Skupštinu, dok se dogovore sve relevantne poslaničke grupe koje čine poslaničku većinu, vreme ide, a obično se tu jave neke trzavice, šteta se samo uvećava, gomila, i mi, u suštini, imamo vrlo lošu situaciju u samoj praksi. Zakoni o kojima sada govorimo su najživotniji zakoni, koji se tiču svakog građanina ponaosob, jer put rešavanja svakog problema, bez obzira na to da li se on formalno-pravno nalazi u nadležnosti lokalne zajednice ili Republike, uvek, prvo, ide preko predsednika opštine. Jer, ljudi po prirodi stvari, za svaku vrstu problema, da li nema hleba, da li je neko postavio bilo šta što je u nadležnosti nekog republičkog javnog preduzeća, npr. električni stub, u oblasti uređenja vodotokova, vodoprivrede, obavezno dođu kod predsednika opštine, odnosno gradonačelnika, a onda predsednik opštine juri, vrti telefone i moli kolegu sa republičke instance da se ta situacija razreši. To je, obično, prepiska i razgovori koji potraju neko vreme, a za to vreme kumuliranje problema traje i dalje. Mislim da bi trebalo u tom delu promeniti rešenje i dati nadležnost gradskom veću, odnosno opštinskom veću da postavlja i razrešava direktore, umesto, kako je sada predviđeno članom 32, u tački 9, da to čini skupština. Mislim da bi to bilo brže i efikasnije, a, na kraju krajeva, i to gradsko veće je političko telo, sastavljeno od političara, i to mahom od onih koji čine strukturu te skupštinske većine. Znači, imamo esenciju skupštine u jednom. Dobro je rešenje što je napokon formirana komunalna policija, dakle, data je mogućnost lokalnoj samoupravi da formira komunalnu policiju, jer do sada je u praksi bilo puno problema zbog nedovoljnih mogućnosti i kapaciteta komunalnih inspektora, koji nemaju dovoljno ovlašćenja za rešavanje komunalnih problema, tj. da intervenišu kod subjekata koji krše komunalni red, i onda se tu traži asistencija policije. Dok se to usaglasi s njihovim akcionim planovima i mogućnostima, prođe vreme, a za to vreme se stvaraju divlje deponije i dolazi do bespravnog preduzeća, do ovoga ili onoga. Ovo je odlično rešenje. Ja znam da je grad Banja Luka, mada je to u Republici Srpskoj, druga država sada, tu praksu uvela pre pet ili šest godina, i zato imaju čist i uređen grad. Ne kažem da je to samo zasluga komunalne policije, naravno, polazi se i od svesti samih građana da brinu o svom komunalnom okruženju. To je dobro rešenje. Dolazimo do onog esencijalnog pitanja, želim večeras to da naglasim, odnosi se na odredbu koja je sadržana u zakonu o glavnom gradu, u članu 8. tački 5, kojom se kaže da je gradu Beogradu pružena mogućnost da bude osnivač elektronskih i štampanih glasila. To je vrlo nezahvalna situacija za sve nas koji dolazimo iz unutrašnjosti. Imali smo priliku, i vi i mi svi ovde, da vidimo da su, igrom slučaja, baš juče, Niška televizija, njihovi radnici i predstavnici, doneli ovde i predali predsedniku Parlamenta peticiju koju je podržalo 35.000 građana Niša, kojom se traži da se gradska televizija, znači, osnivač je Skupština grada, koja funkcioniše već 13 godina, izuzme iz privatizacije. Jeste da to nije po Zakonu o radiodifuziji i po evropskim standardima, ali hajde da nađemo srednje rešenje i da omogućimo građanima Niša pravo na objektivno i korektno informisanje. Jeste da u gradu Nišu postoji 12 ili 13 lokalnih TV stanica, od kojih nekoliko ima jako kvalitetan informativan program, ali celokupan sadržaj, programska šema tih privatnih televizija, ne može biti na onom nivou koji može pružiti televizija čiji je osnivač društvena zajednica, a u ovom slučaju grad Niš. Moram podsetiti da je grad Niš još 1996. godine, u vreme početka građanskih protesta u Srbiji, buđenja građanske svesti, prvi imao slobodni elektronski, znači, TV medij, pa su se svi tadašnji političari naprosto utrkivali da se, preko njega, njihova reč čuje i vidi. Mislim da toliko dugujemo građanima Niša, da ipak zadrže svoju lokalnu televiziju. Predlažem da se to uradi na takav način što bi se u zakonu o lokalnoj samoupravi, u onoj odredbi koja govori o mogućnosti institucionalnog povezivanja dve ili više jedinica lokalne samouprave, dodao novi stav kojim bi se pružila mogućnost da ta zajednica lokalnih samouprava ima mogućnost da bude osnivač tih javnih glasila. Još jednom, pozivam sve odbornike, izvinite, poslanike, da podrže ovaj set zakona o lokalnoj samoupravi i da u danu za glasanje to i potvrde. Poslanička grupa DSS-NS-a će, sigurno, podržati sve ove zakone. Hvala.
Na listama više nemamo prijavljenih govornika. Da li žele reč predstavnici ili predsednici poslaničkih grupa, ili neko ko nije iskoristio svoje pravo po članu 93. Poslovnika? Reč ima ministar Marković.
Ja mogu samo da zahvalim na sadašnjem toku rasprave. Mislim da smo definisali nekoliko manjkavosti u ovom tekstu u toku današnje rasprave, nadam se da ćemo sutra, u toku dana, kroz amandmane, sutra su odbori, rešiti to i da će prekosutra rasprava o amandmanima popraviti to što treba da se popravi. U svakom slučaju, zadovoljstvo mi je što postoji ovakav stepen saglasnosti oko ovih rešenja i nadam se da ćemo u subotu završiti ceo posao. Hvala puno.
Hvala, gospodine ministre. Zaključujem zajednički načelni pretres o: Predlogu zakona o teritorijalnoj organizaciji Republike Srbije, Predlogu zakona o lokalnoj samoupravi, Predlogu zakona o lokalnim izborima i Predlogu zakona o glavnom gradu. Nastavljamo rad u subotu, 29.12.2007. godine, u 10 časova, raspravom o ovim zakonima u pojedinostima. Hvala vam.