Poštovane dame i gospodo, nastavljamo rad Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 85 narodnih poslanika.Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema. Izvolite. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema ustanovljeno da ima87 narodnih poslanika, te da ima uslova za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici Saša Dujović i Mladen Grujić. Prelazimo na 11-15. tačke dnevnog reda: – PREDLOG ODLUKE O IZBORU ČLANA SAVETA GUVERNERA NBS, ZBIRNA LISTA KANDIDATA ZA IZBOR ČLANOVA NACIONALNOG SAVETA ZA KULTURU, ZBIRNA LISTA KANDIDATA ZA ČLANOVE NACIONALNOG PROSVETNOG SAVETA, PREDLOG ODLUKE O IZBORU ČLANOVA NACIONALNOG SAVETA ZA VISOKO OBRAZOVANjE I PREDLOGU ODLUKE O PRESTANKU FUNKCIJE ČLANU KOMISIJE ZA HARTIJE OD VREDNOSTI (zajednički jedinstveni pretres) Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstven pretres o tačkama od 11. do 15. dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa podsećam da, prema članu 193, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, da se raspodeljuje tako da poslaničkoj grupi Za evropsku Srbiju pripada jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslaničkoj grupi SRS - jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; poslaničkoj grupi Ujedinjeni regioni Srbije - 28 minuta i 48 sekundi; poslaničkoj grupi Napred Srbijo - 25 minuta i 12 sekundi; poslaničkoj grupi DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslaničkoj grupi SPS - JS - 18 minuta; poslaničkoj grupi LDP - 14 minuta i 24 sekunde; poslaničkoj grupi Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;poslaničkoj grupi manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslaničkoj grupi PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam da će po ovim tačkama dnevnog reda poslaničke grupe predstavljati: Esad Džudžević poslaničku grupu manjina; Miletić Mihajlović poslaničku grupu SPS-JS; Svetlana Stojanović poslaničku grupu DSS – Vojislav Koštunica; Gorica Mojović poslaničku grupu ZES. Saglasno članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o Predlogu odluke o izboru člana Saveta guvernera NBS, Zbirnoj listi kandidata za izbor članova Nacionalnog saveta za kulturu, Zbirnoj listi kandidata za članove Nacionalnog prosvetnog saveta, Predlogu odluke o izboru članova Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje i Predlogu odluke o prestanku funkcije članu Komisije za hartije od vrednosti. Pre nego što pitam predlagača da li želi da obrazloži predlog, određujem pauzu do 12.00 časova, s obzirom da je Odbor za evropske integracije organizovao javno slušanje o položaju izbeglica, interno raseljenih lica, prognanih lica, povratnika i tražilaca azila. U sali jedan ćemo učestvovati u radu. Interesovanje poslanika je veliko. U skladu sa članom 87, od 12.00 časova ćemo raditi do završetka svih ovih tačaka rasprave u načelu, tako da ćemo sutra preći na rad u pojedinostima. Ovo će ujedno biti i jedina pauza za danas. [[Posle pauze – 12.00.]] Nema nas mnogo, ali ćemo kako smo se i dogovorili nastaviti rad na sednici koju sam jutros otvorila. Da li predstavnici predlagača i izvestioci Odbora, narodni poslanici Milan Vučković, Jelena Trivan i Zoran Šami, žele reč? (Ne.) Da li predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Najpre da obavestim da, u skladu sa članom 39. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, poslaničku grupu SRS u raspravi o trećoj grupaciji Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja NS RS u 2011. godini predstavlja narodni poslanik Marko Milenković. Narodni poslanik Esad Džudžević, izvolite.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, čini mi posebnu čast da mogu iznijeti nekoliko stavova Poslaničke grupe manjina i posebno Bošnjačke liste u ovoj objedinjenoj načelnoj raspravi o nekoliko tačaka koje su od životne važnosti, posebno za pripadnike i predstavnike manjinskih naroda u našoj zemlji. Prije svega, dao bih snažnu podršku kandidatima koji su izraz volje zakonskih predlagača nacionalnih veća manjina. Radi se o kandidatima za članove Nacionalnog saveta za kulturu, gospodi Karolju Vičeku i Muhedinu Fijuljaninu, koji su zajednički predlozi svih nacionalnih veća manjina. Osim toga, radi se o eminentnim ličnostima iz reda mađarskog i bošnjačkog naroda, koji su svaki u svojoj oblasti dali veliki doprinos ne samo kulturi svojih naroda, već ukupnoj kulturi naše zemlje, a rekao bih i šire. Karolj Viček je rođen 21. avgusta 1941. godine u Novom Sadu, filmski je reditelj i scenarista, realizovao je oko 15 dokumentarnih i tri igrana filma, dobitnik je više značajnih nagrada, kao što su "Bronzana arena" za režiju i "Velika zlatna arena" u Puli. Za svoj stvaralački rad mađarska vlada ga je 96. godine nagradila "Zlatnim leptirom" za uspešan rad u mađarskom i svetskom filmu. Njegovi igrani i dokumentarni filmovi, serije iz obrazovanja i kulture i danas su često reprizirane na našim televizijama i predstavljaju trajne vrednosti naše kulturne baštine. Muhedin Fijuljanin rođen je 13. jula 1965. godine u Sjenici, novinar i publicista. Objavio je preko 50 radova iz oblasti ljudskih i manjinskih prava, istorije i kulture sandžačkih Bošnjaka. Jedan od obnovitelja kulturnog društva Bošnjaka Sandžaka "Preporod", osnivač i prvi glavni urednik časopisa "Bošnjačka riječ", glavni i odgovorni urednik nedeljnika "Sandžačke novine", šef resora za kulturu i informisanje u Bošnjačkom nacionalnom vijeću, autor kapitalne monografije "Sandžački Bošnjaci", dobitnik je najvećeg priznanja za doprinos bošnjačkoj kulturi i afirmaciji multietničke tradicije Sandžaka, medalje "Rifat Burdžević Tršo". Takođe, podržao bih kandidate sa zajedničke liste tradicionalnih crkava i verskih zajednica za članove Nacionalnog prosvetnog saveta, gospodu Andriju Kopilovića i Muhameda efendiju Jusufspahića. Smatram da će oni dati svoj doprinos radu ovog značajnog prosvetnog tela kao verski i teološki autoriteti. Poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, izbor ovih ličnosti iz reda predstavnika manjinskih naroda za članove Nacionalnog saveta za kulturu, odnosno Nacionalno prosvetnog saveta biće, uveren sam, snažan doprinos afirmaciji multietničkog i multikulturnog razvoja kulture i prosvete u Republici Srbiji i izgradnji jednog novog koncepta u skladu sa standardima EU, nasuprot dosadašnjem pretežno monoetnički zasnovanom modelu strategije u ovim oblastima, najvažnijim za očuvanje i unapređenje nacionalnog identiteta svakog naroda. Iskoristio bih priliku da još jednom skrenem pažnju na težak i nedopustiv položaj bošnjačkog kulturnog nasleđa, naročito u Novom Pazaru, kao i u celom Sandžaku. Naime, Vlada i resorno ministarstvo, kao i druge nadležne institucije u ovoj zemlji, nedovoljno posvećuju pažnju zaštiti i revitalizaciji kulturnog, materijalnog i nematerijalnog nasleđa sandžačkih Bošnjaka kao starosedelačkog naroda na ovom prostoru. To kulturno nasleđe godinama i decenijama propada jer je, između ostalih razloga, definisano suprotno Ustavu i međunarodnim standardima kao islamsko, tursko ili pak orijentalno, a ne kao bošnjačko kulturno nasleđe nastalo u različitim periodima i pod različitim uticajima, što godinama uporno tražimo od nadležnih institucija. Takva dosadašnja definicija dopušta i donekle ''legimitizira'' takav stav države kao odnos prema nečem tuđem i uvezenom. Rešenje za ovaj problem jeste osnivanje zavoda za kulturu sandžačkih Bošnjaka u Republici Srbiji, što uostalom imaju sve druge manjine, odnosno mađarske nacionalne zajednice. Elaborat o osnivanju zavoda za kulturu sandžačkih Bošnjaka već duže vreme se nalazi kod resornog ministarstva, a alibi za njegovo neosnivanje se traži u jednom opštem nedopustivom procesu zaustavljanja i onemogućavanja ostvarivanja Ustavom i zakonom garantovanih prava. Mislim da taj nedopustiv pristup mora da se prekine, jer se Ustav, zakoni i standardi EU moraju primenjivati i u odnosu prema pripadnicima bošnjačkog naroda i mora se nastaviti proces ostvarivanja Ustavom i zakonom garantovanih prava za sandžačke Bošnjake u Republici Srbiji. Smatram da je to ne samo u interesu pripadnika bošnjačkog naroda već i same države, jer se time sužava prostor za svaku vrstu manipulacije i generisanje političke nestabilnosti i krize u Sandžaku, u kojem Bošnjačka lista ni na koji način neće učestvovati. Naprotiv, mi nudimo rešenje i ne želimo biti dio problema, već dio rešenja. U oblasti obrazovanja, što je takođe tema današnje rasprave, u skladu sa članom 75. i 79. Ustava Republike Srbije, članom 13. Zakona o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina, članom 9. Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja i drugih zakona, ni na jednom nivou obrazovanja nije ostvareno ustavom i zakonom garantovano pravo na obrazovanje na bosanskom jeziku kao maternjem jeziku sandžačkih Bošnjaka. Implementacija tog prava u praksi svedena je na nastavni predmet Bosanski jezik sa elementima nacionalne kulture u osnovnim školama u Novom Pazaru, Tutinu, Sjenici i samo jednoj školi u Prijepolju, i to u rangu izbornog nastavnog predmeta. Pored činjenice da je došlo do formiranje zajedničke radne grupe predstavnika Bošnjačkog nacionalnog vijeća i Ministarstva prosvete i izrade, kao posledice tog zajedničkog rada, modela obrazovanja za sandžačke Bošnjake u Republici Srbiji kao stručnog elaborata na osnovu kojeg bi se u praksi ostvarilo pravo na obrazovanje na maternjem jeziku Bošnjaka u Srbiji, njegova primena je izostala od strane Ministarstva prosvete, kojem je elaborat dostavljen još 11. novembra 2009. godine, odmah nakon usvajanja Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Sav ovaj materijal, mnogobrojna pisma i poslanička pitanja i drugi adekvatni prilozi nalaze se u postupku kod Zaštitnika građana zbog zaustavljanja i onemogućavanja Ustavom i zakonom garantovanih prava i sloboda. Ovih dana biće pokrenut postupak kod Ustavnog suda Republike Srbije, u skladu sa članom 10. stav 1. tačka 12. Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, zbog pravno i činjenički zasnovane procene da je došlo do povrede Ustavom i zakonom garantovanih prava i sloboda pripadnika bošnjačke nacionalne zajednice u Republici Srbiji. Poštovane predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, želim da izrazim još jednom svoje čvrsto lično uverenje i stav Bošnjačke liste, pa i opredeljenje poslaničke grupe manjina u ovom visokom domu, da je ove probleme moguće rešiti u institucijama sistema i u procesu evropskih integracija naše zemlje, zbog čega i uostalom Bošnjačka lista podržava i učestvuje u ovoj vladi. Na kraju, pozivam vas da u danu za glasanje podržite kandidate iz reda manjinskih naroda za članove Nacionalnog saveta za kulturu, odnosno Nacionalnog prosvetnog saveta.
Dajem reč poslaniku Miletić Mihajloviću.
Poštovana predsednice, radno predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SPS-JS izneću neke stavove koji se tiču tačaka koje danas ovde obrađujemo, ali pre svega izbora nacionalnih saveta za kulturu i za visoko obrazovanje. Obaveza izbora ovih značajnih tela proizilazi iz donetih zakona koje smo mi ovde razmatrali i doneli. Dakle, izbor Nacionalnog prosvetnog saveta proizilazi iz Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, Nacionalnog saveta za kulturu iz Zakona o kulturi i Zakon o visokom obrazovanju nalaže konstituisanje Saveta za visoko obrazovanje. Dakle, reč je o veoma značajnim telima koji imaju značajnu funkciju u oblastima obrazovanja na određenim nivoima i u oblasti kulture. Iz onoga što smo dobili u materijalu vidimo da su ovlašćeni predstavnici učinili svoje predloge. Ti predlozi su razmatrani na resornim odborima ovde u Narodnoj skupštini i blagovremeno upućeni na razmatranje, što danas i činimo. Dakle, sprovedena je jedna procedura u skladu sa zakonom i ne sumnjamo da ćemo u danu za glasanje svakako dobiti nove sastave ovih saveta, koji su veoma značajni za dalje funkcionisanje kako obrazovanja, tako i oblasti kulture. Želim da kažem da smo mi zapravo u ovom periodu, tranzicionom da tako kažem, imali u tom brzom hodu promena onoga što jeste dosadašnja praksa ili do 2000. godine promena vlasničke strukture, promena ili reforme u društvenim oblastima, možda neke poteze koji nisu bili u dovoljnoj meri odmereni, nisu bili proračunati na najbolji mogući način, nisu izvršene određene procene valjane, tako da su zapravo u tom periodu učinjene takve greške koje teško možemo ispraviti, i to se desilo i u oblasti privatizacije, ali se to dogodilo i u ovim društvenim delatnostima i oblastima, gde je takođe bilo potrebno izvršiti određene reforme. Tako se to učinilo i u oblasti obrazovanja, gde smo imali da smo usvajali neke programe koji su ušli u nastavni proces, koji možda nisu na najbolji mogući način struktuirani. Pod znakom pitanja je Građansko vaspitanje, koje možda treba preispitati programski i sadržajno, što bi svakako učinilo da mi kao društvo i kao država više držimo do onoga što jesu naše specifičnosti Republike Srbije, što jeste naša tradicija, što jeste naša kultura i istorija, naravno uvažavajući i sve one vrednosti u širem prostoru Evrope. Ali, smatram da u takvim reformama koje smo mi činili imamo jednu liniju pomodarstva, lakog odricanja od onoga što jeste naše i do čega treba da držimo, a olako prihvatamo možda neke sadržaje koji možda negativno utiču na ono što treba da bude naše vaspitanje i obrazovanje u duhu tradicije i istorije, kojih ne možemo da se odreknemo. Sada govorim o značaju, da tako kažem, ovih saveta, čija je funkcija veoma značajna i velika je njihova odgovornost. Pretpostavljamo da ljudi koji su predloženi u ovim telima imaju visok i stručni i svaki drugi integritet i da će u značajnoj meri doprineti da buduće odluke budu na pravi način odmerene i uokvirene u ono što želimo kao društvo i kao država. Imali smo i neke sadržaje u nastavnim programima, koji su na brzu ruku sročeni, sastavljeni i udenuti u programe u oblasti istorije, gde nije prošla dovoljna velika vremenska distanca, a da su ti sadržaji i ideološki i politički obojeni, što je apsolutno neprihvatljivo, jer svaka takva obojenost u ovom trenutku ne doprinosi jednoj stabilnosti i jednom pravom smeru, gde želimo da budemo i iznad ideologije i iznad politike, kako bi na pravilan način i obrazovali i vaspitavali mladu generaciju. Kada je reč o kulturi, Nacionalni savet za kulturu je svakako značajan, kultura je veoma širok pojam i ne podrazumeva samo određene uže sadržaje u nekim oblastima umetnosti itd, već podrazumeva, da tako kažem, sve ono što je život, rad, sfere života i rada, takođe prožima sve ono što su delatnosti, aktivnosti i prisustvo najmlađih do najstarijih i na tom planu zaista treba posebno da radimo. Kultura se svakodnevno ispoljava i eksponira i kao način ponašanja, i kao odnos prema sredini u kojoj živimo, i kao odnos prema polovima i društvu, i kao način nalaženja zajedničkog jezika po određenim pitanjima i mnogo, mnogo toga. Prosto je nemoguće pobrojati sve ono šta jeste kultura u datom trenutku. Mislim da ovoj sferi Nacionalni savet za kulturu, kao stručno savetodavno telo, zaista treba da priđe na jedan veoma detaljan i stručan način, kako bi dao određene smernice za nalaženje jednog takvog kulturnog programa koji će učiniti napredak na tlu našeg prostora, odnosno Republike Srbije, a u korist napretka i svega onoga što je kultura koja je primerena ovom prostoru, evropskom prostoru gde živimo. Mi smo kao društvo skloni pomodarstvu. Mnogi sadržaji se nude i preko sredstava javnog informisanja i preko elektronskih medija koji doprinose izgradnji jednog modela ponašanja koji je u malograđanskom duhu i neguje možda čak i jedan dekadentan model, da tako kažem, kulture koji je apsolutno neprihvatljiv. Mi smo svedoci svakodnevnih takvih uticaja, gde se milioni gledalaca danas, pre svega mlad svet, zaokuplja takvim sadržajima, a da nedovoljno kroz te medije imamo sadržaje koji su zapravo suštinski prava vrednost o kojoj treba govoriti i što bi trebalo da bude u našem vidnom polju. Neka istraživanja, to smo pre neki dan mogli da vidimo, recimo, da idoli mladih ili ono što njih zaokuplja jeste uglavnom ono što se dešava na estradi. Srećom, eto sport ili naši sportski rezultati naših vrhunskih sportista su učinili da taj procenat skoči u tom pravcu, što jeste prava vrednost. Ali, na primer, naučni sadržaji ili mladi ljudi, deca ili mladi ljudi i studenti koji postižu izvanredne rezultate na svetskim takmičenjima veoma su malo prezentirani, na nedovoljno interesantan način itd, tako da je taj procenat koji utiče na javno mnjenje veoma mali. Iz tih razloga smatramo da Nacionalni prosvetni savet koji se bavi pitanjima predškolskog vaspitanja i obrazovanja, zatim opšteg obrazovanja i umetničkog obrazovanja, zatim Nacionalni savet za visoko obrazovanje i Nacionalni savet za kulturu su veoma značajni organi kojima treba da pridajemo značajnu pažnju. A od takvih tela, zapravo, i kroz ono što je zakon i preko odgovarajućih ministarstava, ali i mi kao Narodna skupština treba da tražimo i pred njih postavimo veoma značajne i ambiciozne zahteve u cilju pravilnog usmeravanja svih ovih naših oblasti, što će doprineti jednom duhovnom napretku kao pretpostavka za sve ono drugo što podrazumeva opšti napredak Srbije i njenih građana. Naša poslanička grupa SPS-JS će svakako glasati za usvajanje ovih lista i za izbor članova ovih tela, sa očekivanjem da će oni biti na nivou zadatka i da će raditi u korist opšteg dobra.
Reč ima poslanik Svetlana Stojanović.
Poštovani narodni poslanici, od šest veoma raznorodnih tačaka dnevnog reda objedinjenih u jedinstvenu raspravu, kao što su izbori člana Saveta guvernera NB, izbor člana Nacionalnog prosvetnog saveta ili prestanak funkcije jednog člana Komisije za hartije od vrednosti, reči "izbori" i "članovi" su jedino što ove različite oblasti tematski spaja. Nešto ću reći o izboru Nacionalnog saveta za kulturu. Stanje u svim sektorima naše kulture je izuzetno teško, na ivici golog opstanka. Nacionalni savet za kulturu, koji na ovoj sednici Skupština bira, naći će se pred zidom države ravnodušne prema kulturi. U sprovođenju kulturne politike koju Srbija nema, morala bi da sarađuje cela Vlada, sva njena ministarstva. Situacija u državi, ne samo u kulturi, izuzetno je teška, između ostalog i zbog toga što ministarstva u Vladi međusobno ne sarađuju u bilo kojoj oblasti, pa ni u kulturi. Ministarstvo kulture ne preduzima krupne korake koji bi ovu tešku situaciju mogli promeniti. Sramno mala budžetska sredstva izdvojena za kulturu, 0,62% ukupnih budžetskih rashoda za 2011. godinu, Ministarstvo kulture koristi da zakrpi gde procuri, povuče neki marketinški potez ili daruje umetnike po ukusu Vlade. Izdvajanja za kulturu ozbiljna su prepreka sistemskim promenama. Dugo pripremani i bezbroj puta menjani Zakon o kulturi, konačno usvojen 2009. godine, nije rešio nagomilane probleme, nije doneo ništa dobro srpskoj kulturi, sve je manje-više ostalo isto ili gore. U raspravi prilikom usvajanja ovog zakona poslanici DSS iscrpno su govorili o tome da je Zakon o kulturi prazan i deklarativan, ali to niko nije želeo da čuje. U Skupštini Srbije se i inače vode isključivo argumentovani ili manje argumentovani, uljudni ili manje uljudni monolozi. Rasprave i dijaloga nema. Dogovora ni oko čega nema. Zašto smatramo da je Zakon o kulturi prazan, deklarativan i da ne rešava probleme? Prvo, ovaj zakon nije razgraničio opšti i javni interes u kulturi od kulturne industrije. Opšti i javni interes država mora da štiti od tržišta i dostojno finansira. Kulturnoj industriji, kaoi drugim industrijama, dužna je da stvori povoljne uslove za razvoj. Zatim, Zakon o kulturi nije stvorio osnovne pretpostavke da institucije kulture obavljaju delatnosti zbog koje su osnovane. Velika novina zakona je da se institucije kulture finansiraju na osnovu projekata koje ponude, a čiju opravdanost arbitrarno procenjuje Ministarstvo kulture. Ako nema projekata koji se ministru dopadnu ili nema sredstava da se dobri projekti finansiraju, nema ni te kulturne delatnosti. Savet, koji na ovoj sednici sa zakašnjenjem biramo, prilikom usvajanja zakona o kulturi najavljen je kao njegova najznačajnija novina, zamišljen kao ''stručno savetodavno telo, čiji je zadataka da pruža stalnu podršku očuvanju, razvoju i širenju kulture'', predlagaču zakona je bio toliko važan da ga ni godinu dana nakon krajnjeg roka određenog zakonom nije konstituisao. Konstituišemo ga na ovoj sednici. Savet, od političara nezavisno i stručno telo, bio bi značajna novina da su mu nadležnosti zakonom dobro definisane, ali nisu. Po slovu Zakona o kulturi, poslovi i zadaci Saveta su: da analizira i da daje mišljenje o stanju i kulturi; kako će analizirati stanje i potrebu u kulturi i o tome dati svoje mišljenje kada sredstava za ozbiljan istraživački rad nema. Zatim, Savet daje sugestije za kreiranje kulturne politike, ali sugestije Saveta po slovu ovog zakona niko nije obavezan da uvaži. Savet daje i predloge za razvoj i unapređenje kulturnih delatnosti. Ne postoji zakonska obaveza da se predlozi Saveta makar samo obnaroduju, pa da po tome indirektno saznamo šta se Ministarstvu kulture nije dopalo i kakvu politiku ono, mimo stručnog mišljenja, želi da vodi. Savet učestvuje u izradi strategije razvoja kulture i daje ocenu njenog izvršenja. Pošto do sada nije bio konstituisan, Savet nije ni mogao učestvovati u izradi bilo kakve strategije. Javna rasprava o strategiji počela je tek juče. Od krajnjeg cilja smo veoma daleko. Kada bi Savet koji budemo izabrali uspeo da, uprkos svim preprekama njegovom normalnom funkcionisanju, iznedri elemente strategije razvoja kulture za narednih 10 godina, da ta strategija bude razložena za svaku godinu posebno i da Savet jednom godišnje Skupštini podnosi izveštajo izvršenju usvojene strategije, to bi bio prvi veliki napredak za kulturu Srbije. Nacionalni savet za kulturu ima 19 članova koji se biraju na pet godina. Ovlašćeni predlagači su Vlada – četiri člana, zaposleni u ustanovama kulture – četiri člana, reprezentativna umetnička udruženja – četiri člana, a ostala udruženja u kulturi, dakle nereprezentativna – zastupljena su sa jednim članom, SANU – dva člana i Savet nacionalnih manjina – dva člana. Svi ovlašćeni predlagači dostavili su Skupštini svoje kandidate za ovo važno telo, jedino što u tom poslu kasne ravno dve godine. Reprezentativna umetnička udruženja, Savet nacionalnih manjina i nereprezentativna umetnička udruženja predložili su više kandidata od broja koji se bira i dali priliku Skupštini da izabere onog kandidata kojeg smatra boljim. Svi ostali ovlašćeni predlagači predložili su tačno onoliko kandidata koliko se bira, tako da je zadatak Skupštine samo da njihovu kandidaturu potvrdi. Hoće li novoizabrani Savet uspeti da se izbori sa svim teškoćama na koje će naići u svom radu i hoće li moći da iznedri elemente strategije kulturnog razvoja koju će Ministarstvo kulture predložiti Vladi, a Vlada Skupštini na usvajanje? Strategija, kako je Zakon o kulturi propisao, ne zalazeći u pojedinosti procedure, obuhvata: analizu postojećeg stanja kulturnih delatnosti i stvaralaštva; kojim sredstvima će se izrada ozbiljnih naučnih analiza stanja i potreba u kulturi platiti i koliko je vremena potrebna da se takve analize naprave. Da li je dve godine nakon usvajanja Zakona o kulturi stanje u bilo kojoj kulturnoj delatnosti bolje? Nije, gore je. Da li stvaralaštvo ima bolje uslove da nastaje i živi? Nema. Pogoršani su. Strategija sadrži i ciljeve kulturnog razvoja. Do sada jasne ciljeve nismo imali. Ne znamo iza čega država hoće da stane i to finansira, a šta delimično ili potpuno prepušta tržištu. Ova vlada, čini se, sve kulturne delatnosti prepušta tržištu, bučno objavi poneki svoj program koji ima određenu marketinšku svrhu, ispuni ceo medijski prostor posvećen kulturi, ali za opšte stanje u kulturi koristi od tih gromoglasnih programa nema. Strategija obuhvata i instrumente kulturnog razvoja. Do sada nam nije bilo poznato za koje instrumente se Vlada opredelila. Slutimo da Vlada takve instrumente nema. Strategija mora predvideti i neophodne kapitalne investicije, u budžetu ih nema. Gradilišta Narodnog muzeja, Narodne biblioteke, Muzeja savremene umetnosti, Muzeja grada Beograda i dalje su samo gradilišta. Priznajem da nije lako sprovoditi deklarativne, prazne, međusobno protivrečne i neusaglašene zakone, koje Vlada u ogromnim količinama, na stotine godišnje, iznosi pred Skupštinu, a Skupština ih brzometno usvaja u svim oblastima, u kulturi najređe. Na samom kraju, u ovoj zemlji nema mesta ni za koga ko pokuša da se kulturom bavi profesionalno i ozbiljno. Ni činjenica da bi kultura mogla biti i da u mnogim zemljama jeste pokretač privrede, nije ovoj vladi dovoljna da joj posveti dužnu pažnju. Od srpske kulture i države neće ostati kamen na kamenu ukoliko se izbori ne raspišu što pre, da bi neka nova skupštinska većina mogla izabrati Vladu koja će se prema svom narodu i državi ponašati odgovorno. Hvala na pažnji.
Reč dajem poslaniku Marku Milenkoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, u traženju zajedničkih niti za pet tačaka dnevnog reda koje ste objedinili u jedinstvenu raspravu, jedino vezivno tkivo do koga se može doći jeste da su sva ova tela tvorevina Vlade Republike Srbije i to tvorevine koje basnoslovno koštaju građane Republike Srbije. Ako krenemo od Nacionalnog prosvetnog saveta, sa 42 člana, koji primaju po 40.000 dinara i predsednikom od 50.000 dinara, što ukupno iznosi milion 700.000 dinara mesečno, doći ćemo do članova Komisije za hartije od vrednosti, koji imaju platu od 332.000 dinara, i članova Saveta guvernera Narodne banke, koji od plate od 125.000 dinara, uz druga primanja, dostižu do 900.000 dinara mesečno, bezuspešno se trudeći da dostignu svog kolegu iz istog saveta sa neverovatnih milion 707.000 dinara, izvesnog Kostu Josifidisa, a država i građani sve siromašniji, sve zaduženiji. Uopšte nama veze što učiteljica ili bankarski službenik imaju prosečnu platu 33.000 i 34.000 dinara i koliko oni rade za mesec dana. Kada je u pitanju formiranje Nacionalnog saveta za kulturu, predviđenog vašim izuzetno lošim Zakonom o kulturi još jula 2009. godine, sa rokom za predlaganje članova Saveta 30 dana od dana stupanja na snagu Zakona, evidentno je danas da su gospoda iz Vlade prvi koji krše zakone, za šta i vi kao skupštinska većina snosite odgovornost. Bivši ministar Bradić najavljivao je izbor članova saveta još prošle godine, međutim savet do danas nije formiran. U Zakonu o kulturi, da li usled loših namera ili usled nerazumevanja predlagača, ukinuto je umetnicima u pozorištu pravo na rad na određeno vreme, te se pitam koliko će članovi saveta koje birate danas hteti da zaštite glumce kao eksponente kulture od volje i zlovolje stranački postavljenih upravnika u pozorištima, ako su i sami stranački obojeni. Vaše Ministarstvo kulture je ostavilo lokalnim samoupravama da odlučuju o pozorištima, biraju upravnike, gase, povećavaju i smanjuju pozorišta. U Zaječaru je Boško Ničić zatvorio pozorište gde je od 45 zaposlenih bilo 17 glumaca, a posle dva meseca ga je otvorio sa isto 45 zaposlenih, ali sa sedam glumaca, jer je zapošljavao svoje prijatelje. Poznavajući njegov smisao za umetnost i pozorište, mogao je instituciju da ostavi bez ijednog glumca, a da se i dalje zove pozorište. Još je promenio status da bi srednjoškolac došao na mesto upravnika i dan-danas je u zaječarskom pozorištu upravnik sa srednjom školom. U Leskovcu ste imali za upravnika pozorišta carinika. Sada nema kandidata za članove Saveta koji bi me možda ubedili da glasam za njih, ako bih pomislio da neće dozvoliti više u sferi kulture i umetnosti, i pozorišta i da svako može da radi šta hoće. Skoro po pravilu ili nekompetentni ljudi, ili neostvareni umetnici sa partijskim knjižicama promovišu se na čelu kulturnih institucija po Srbiji. U Nišu, koji treba da bude bastion kulture i kulturnog života južne Srbije, upravnik pozorišta je glumica lutkarskog pozorišta, koja se po prirodi stvari ne razume u večernji teatar, jer je po struci književnik sa dvogodišnjom režijom iz Bugarske i nenostrifikovanom diplomom. To vam je kao da fudbalski tim vodi trener hokejaškog tima, pa kaže, hajde igrajte fudbal kao što se igra hokej, vi kažete, pa ne znamo, pa kako ne znate, i to je sport. Tako i ovde. Članovi Saveta moraju da stanu na put takvom principu izbora upravnika: što se manje razumeš u posao, to bolje. Takvi upravnici čuju za potrebu vizuelnog identiteta pozorišta i u želji da građani koji prolaze pored pozorišta ostvare vizuelni doživljaj predstava koje se daju, umesto da slike likova iz predstava okače ispred pozorišta, oni u prirodnoj veličini daju da se naslika Betmen, Supermen, Modesti Blejz i Šerlok Holms, i to im nije dovoljno, već kao reklamu napišu – ja sam Betmen, slepi miš, letim u Narodno pozorište Niš. Da nije žalosno, bilo bi smešno, ali to je verovatno za ljude koji odlučuju o kulturnom životu grada Niša genijalno rešenje i uopšte me ne bi iznenadilo da tu gospođu Biljanu Vujović, u demokratskoj klimi procvata srpske kulture, predlože u najmanju ruku za pomoćnika ministra. Osim toga, da li će kandidati za članove Saveta bilo šta raditi po pitanju kontrole, jer o kulturnom sutonu Niša, pod DS-om, verno svedoče i oštećeni učesnici 20-e Književne kolonije Sićevo, koji po završetku Kolonije nisu dobili honorare, niti je laureat nagrade Ramonida Serbika dobio novčani iznos tog priznanja. Organizator manifestacije Niški kulturni centar, pokrovitelj grad Niš i Ministarstvo kulture, učestvovalo je blizu 20 pisaca iz zemlje i okruženja, a honorara nema ni za učesnike, ni za žiri. Šta je sa honorarom? Pojela ga demokratija. Iz Niškog kulturnog centra kažu da nisu dobili obećana sredstva od svog osnivača, iz finansijske službe uprave grada Niša kažu da je uplaćeno. Ko laže videćemo, a mesecima po završetku Kolonije učesnici neisplaćeni. Gde će biti mesto Nacionalnog saveta za kulturu u svim ovim negativnim društveno-kulturnim pojavama čini mi se da i sada prilikom njegovog formiranja ne znamo. Koliko će članovi biti plaćeni - ne znamo. Šta će članovi Saveta uraditi za Beograd, grad zatvorenih muzeja? I to ne znamo. Verovatno ništa. S jedne strane, istakli ste kandidaturu Beograda za kulturnu prestonicu Evrope 2020. godine, s druge strane, predugačak spisak gotovo svih većih muzeja koji ne rade. Narodni muzej zatvoren već 10 godina. Čak ni u Drugom svetskom ratu nije bilo takvo stanje. Ne radi, dalje, Muzej savremene umetnosti, Muzej grada Beograda, Zavičajni muzej u Zemunu. Toliko o kulturnom nasleđu kao delu evropskog identiteta za koji se zalažete. Umesto da muzeji, kao nacionalni i lokalni identiteti, istovremeno formiraju i identitete naših građana i da budu mesto za obrazovanje i fabrike za novac od kulturnog turizma, tzv. demokratskoj vlasti najlakše je da reši probleme kroz zatvaranje muzeja zbog rekonstrukcije, a bez mnogo brige za našu istoriju i umetnost, koje postaju nevidljive. Još samo nedostaje da opet pred izbore čujemo – otvaranje 300 hiljada radnih mesta ili besplatne akcije od 1.000 evra, i tu je demokratska priča kompletna. Sada bih se osvrnuo na izbor članova Nacionalnog prosvetnog saveta. Čini mi se da ova vlada olako koristi termin nacionalni, a bez utemeljenja u provenijenciji Vlade stavovima i rezultatima rada. Bili smo svedoci zloupotrebe imena Nacionalna štedionica, koja je kod građana stvorila utisak da se radi o državnoj instituciji, iako se radilo o privatnoj, sa brojnim nezasluženim privilegijama od NB, zatim, očigledno sumnjive dokapitalizacije i pokušaja sakrivanja ovih zloupotreba kroz prodaju akcija Nacionalne štedionice "Eurobank EFG". Nema ništa lepše i časnije za pripadnike bilo kog naroda u svetu biti nacionalnim, jer to jedino znači voleti svoje narod, živeti i raditi za njega. Hajde da sagledamo koliko Nacionalni prosvetni savet zaista jeste nacionalan. Želim da buduće članove Saveta nateram da budu odgovorniji od svojih prethodnika, pre svega u delu školskih udžbenika. Oni su od 2000. godine jedna od glavnih tema prodemokratskih reformi prosvete i zato Srbija danas ima 27 izdavača udžbenika, po čemu je rekorder u regionu, a i šire. U Prokuplju imamo tri osnovne škole u kojima se, recimo, engleski jezik uči iz tri različita udžbenika. Učiteljima i nastavnicima ostavili ste da sami biraju izdavačku kući, tako da oni najvrliji dobijaju 10% marže u zavisnosti od izdavača kog izaberu. Imajući u vidu da objavljivanju svakog udžbenika, navodno, prethodi detaljna, dvostepena kontrola, najpre kroz Zavod za unapređenje obrazovanja i vaspitanja, a zatim i kroz Nacionalni prosvetni savet, pomislićete na prvi pogled da je uveden red. Međutim, uzmemo li udžbenik istorije za šesti razred, izvesnog Radeta Mihaljčića, saznaćete da su ''starosedeoci Balkana Albanci sačuvali običaje, jezik i druga narodna obeležja, dok je deo doseljenih Slovena primio jezik i običaje Albanaca i stopio se s njima", strana 42. ovog udžbenika. Zatim ćete na 86. stranici saznati da je "Stefan Nemanja osvojio Kosovo i krajeve severne Albanije". Na strani 92. ćete naći da je "Dušan Silni osvojio veći deo albanskih krajeva". Posle ovakvih saznanja, deca šestog razreda koja su u fazi formiranja nacionalne svesti i identiteta odmah shvataju da nema smisla prigovarati Albancima gotovo baš ništa na svojatanju KiM, jer su oni i tako balkanski starosedeoci, dok su Srbi uzurpatori. Deca uče svoju istoriju da su pripadnici došljaka i otimači albanske zemlje i da ovo što Šiptari uzimaju svetu srpsku zemlju, oni zapravo samo vraćaju svoju i da je to, verovatno, neka Božija pravda. Autor, genije u zločinačkom poduhvatu protiv srpskog naroda, na strani 125. dalje navodi da su posle Maričke i Kosovske bitke Turci sve više ugrožavali albanske oblasti. Dalje, pod naslovom "Albanci i Turci" nakon veličanja Đorđa Kastriota Skenderbega, autor zaboravlja da kaže da je Skenderbeg poreklom bio Srbin. Zašto on to radi? Zato što radi za albanske, američke i interese EU. Dalje, u istom udžbeniku možete naučiti da je Marička bitka 1371. godine bila slom ne srpske vojske i države, već makedonske vojske. Nema veze što se iz te Maričke bitke braća Mrnjavčevići, kralj Vukašin i brat mu Uglješa, uopšte nisu vratili, strana 117. Pored uvođenja naroda makedonskih Slovena u istoriju, autor dalje govori na strani 53, da su ćirilicu sem Srba, Makedonaca i Bugara, prihvatili i ljudi koji žive u "Bosni i primorskim krajevima jugoistočno od Splita". Sada se pitamo – ko li bi ti nepoznati ljudi mogli biti? Ili su vanzemaljci ili su Srbi, trećeg ne može biti. Naravno da su Srbi. Ali, to se ne sme reći, jer istoričari iz BiH uče decu da u srednjem veku u Bosni nije bilo Srba. Sada se istorijska istina ne poklapa sa interesima BiH i nikako nije evropski da propagiramo istorijsku istinu kroz argumentaciju. Prosto, nije u skladu sa izvinjenjima predsednika Republike Borisa Tadića, koji uvek, po potrebi u regionu, na zahtev ovoga ili onoga, izdeklamuje poneko izvinjenje. Ne možemo da se ne zapitamo kakva je to kontrola kada se u štampi pojavljuje ovakav udžbenik, čiji bi autor u ozbiljnoj državi za veleizdaju zaradio dugogodišnju robiju, a sa njim i svi odgovorni članovi Nacionalnog prosvetnog saveta, pa i ministar. Da li su izvestioci Nacionalnog prosvetnog saveta nakon pregleda ovog udžbenika imali određene primedbe, pa je Savet utvrdio da nisu suštinske, ili primedbi nije bilo. Koje standarde ispunjava ovaj udžbenik? Na kraju, da li se može nazvati nacionalnim savet koji ministru predlaže odobrenje za štampu ovakvog udžbenika? Ovde nema ničeg nacionalnog. Ako se već pozivate na evropske sisteme vrednosti i evropske primere, pogledajte Grčku. U Grčkoj nastava u školama ne počinje dok se ne razvije grčka zastava i ne intonira himna. To je nacionalno. Deci iz šestog razreda Nacionalni prosvetni savet može servirati šta god. Međutim, nije mi jasno zašto roditelji prihvataju sve to. Dovoljno je da u jednoj školi ustanu na protest, ali očigledno je da su finansijska i ekonomska nesigurnost učinile svoje, odvele ljude u apatiju, dok vlast pažnju ljudi zaokuplja svakodnevnim senzacijama i događajima. Koliko za hleba ljudi se nekako i snalaze, a kada Tadićev režim pomisli da mu je u kontrolisanju podanika potreban rimski princip "panem et circenses" – hleba i igara, na scenu stupa nesrećni Gandi iz Bajčetine sa neuverljivom, lošom i jeftinom cirkusko-pozorišnom predstavom štrajka glađu i žeđu, ne bi li nezadovoljan narod umirio, a režim učvrstio. No, vratimo se kandidatima za izbor članova Nacionalnog prosvetnog saveta. Ako i oni budu sprovodili pravce i koncepcije razvoja obrazovanja kao i ovi do sada, loše nam se piše, jer ćemo uništenu privredu lako obnoviti sa najvećim nacionalistom koga je Srbija ikada imala, srpskim vojvodom prof. dr Vojislavom Šešeljom, ali uništene generacije vrlo teško. Nacionalni prosvetni savet je u srednjim muzičkim školama ukinuo predmet nacionalna istorija muzike. Toliko im je stalo do nacionalne kulture i nasleđa. Kandidati bi trebalo da se pozabave njegovim vraćanjem. Reformom visokog školska, sa Nacionalnim savetom za visoko obrazovanje i Komisijom za akreditacije, najviše su ugroženi fakulteti umetnosti. Izgleda da komisija nije imala sluha za specifičnost umetničke struke. Proces akreditacije odvija se vrlo sporo, bez obzira što su fakulteti nakon akta upozorenja ispravili nedostatke, bilo u zvanjima koje je trebalo zamrznuti, nipošto ne unazađivati, bilo u studijskim programima. Razumem da je mandat članova Komisije i Saveta istekao u julu, ali do izbora novih članova radne obaveze su morale da se izvršavaju, ili ste po hitnom postupku trebalo da izaberete nove članove. Ovde ne pomažu priče da Savet nije usvojio nacionalni okvir kvalifikacija za visoko obrazovanje ili da u delu bolonjskih diploma dođe do neusaglašenosti pravilnika o izgledu i sadržaju diploma koje izdaje Univerzitet u Beogradu sa Zakonom o visokom obrazovanju i nomenklaturom zanimanja koju je doneo Nacionalni savet za visoko obrazovanje. Bez obzire na apele i predloge univerziteta, Ministarstvo nije reagovalo, te je Elektrotehnički fakultet, uz prekoračenje ovlašćenja, podelio prve bolonjske diplome, preko potrebne za zapošljavanje visokoškolaca. Da li vi znate, dame i gospodo, da je na primer SRS odgovorna za ovakvu situaciju u visokom školstvu, jedan minut odgovorni za ovakvo stanje ne bi smeli da sačekaju Vojislava Šešelja, jer akreditacija i uručivanje diploma ne smeju ni po koju cenu da budu zaustavljeni? Stiče se utisak da od obrazovanja i kulture, pa sve do privrede i izvoza, vi nemate nikakvu strategiju, nikakvu želju da stvari učinite redovnim i boljim, a još manje energiju da radite za narod i državu. Na kraju, recimo da nekom čvrsto opredeljenom članu DS, SPS ili G 17 sve ove činjenice koje sam izneo nisu dovoljne da vidi da je na stranputici, siguran sam da će ostavka vašeg člana Komisije za hartije od vrednosti prof. dr Dejana Malinića verno ilustrovati i ne plastično, već čelično dokazati da u vašem radu nema, a to ste preneli i na Komisiju za hartije od vrednosti, kako kaže gospodin Malinić, kompetentnosti, visokih, profesionalnih i etničkih standarda i transparentnosti procesa, koji treba da budu ključni kriterijumi. Ostavka svedoči o tome da Vlada Republike Srbije nije dozvolila samostalnost i nezavisnost komisije od političkih i uticaja različitih učesnika na tržištu kapitala. Iz ovih reči gospodina Malinića elementi za krivično gonjenje su više nego eksplicitni. Dalje govori o netransparentnom prijemu novih zaposlenih i dominaciji političkih, i privatnim interesima opterećenih kriterijuma u tom procesu, što dovodi do štetnih i pogubnih posledica po funkcionisanje Komisije za hartije od vrednosti. Ovo nisam pisao ja, pisao je vaš čovek koji vas dobro poznaje i kojem je više dosta ćutanja i nepravde. Sasvim je razumljivo što vaše stare parole o transparentnosti, stručnosti ispred politike, više ne smete ni da pominjete.
Prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč u zajedničkom jedinstvenom pretresu o predlozima akata iz tačaka 11, 12, 13, 14. i 15. dnevnog reda. Dajem reč narodnom poslaniku Radojku Obradoviću.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, na današnjem dnevnom redu sednice imamo raspravu o pet izuzetno važnih tačaka dnevnog reda. To su imenovanja odnosno razrešenja funkcionera koja vrši Narodna skupština. To je nekoliko izuzetno važnih tela koja su posebno važna, svako u svojoj oblasti – član Saveta guvernera Narodne banke, izbor članova Nacionalnog saveta za kulturu, liste kandidata za članove Nacionalnog prosvetnog saveta, Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje i Predlog odluke o prestanku funkcije članu Komisije za hartije od vrednosti. Svako od ovih tela u svojoj oblasti ima izuzetno veliku odgovornost. Posebno je važno detaljno raspraviti sve ključne aspekte za ove tačke dnevnog reda. Mi smo na ovoj sednici pre nekoliko dana imali jedan takođe važan zakon, a to je Zakon o izboru narodnih poslanika. Može da se postavi pitanje – da li ove tačke dnevnog reda, ova jedna i ovih pet, imaju nešto zajedničko, i ako imaju šta je to, a ako nemaju, zašto nemaju? Poslanici se neposredno biraju od građana, oni su članovi najvišeg zakonodavnog tela koje istovremeno kontroliše i izvršnu vlast, Skupština predstavlja jedan od najvažnijih elemenata našeg sistema, a s druge strane imamo sistem. Naše društvo se uređuje tako da postoje brojne nezavisne institucije, koje su nezavisne i od politike i od Narodne skupštine, koje su nezavisna tela koja treba da brinu o nekim izuzetno važnim stvarima. Narodna banka treba da brine o stabilnosti cena. Savet guvernera kontroliše guvernera. Nacionalni prosvetni savet je izuzetno važan deo svakog obrazovnog sistema i trebalo bi da pomogne da naš obrazovni sistem bude unapređen. Nacionalni savet za visoko obrazovanje brine o visokom obrazovanju. Nacionalni savet za kulturu, koleginica Stojanović je detaljno govorila o njegovom značaju. Komisija za hartije od vrednosti je najvažniji element na tržištu kapitala. Prema tome, nešto što važi za izbor narodnih poslanika treba da važi i prilikom izbora svih ovih funkcionera koji će sedeti u ovim telima i organima. Kada je bilo reči o izboru narodnih poslanika, rečeno je da je ključna zamerka današnjeg sistema to što građani moraju da znaju za koga glasaju i građani moraju da znaju koga biraju jer jedino tako se omogućava razvoj demokratskog uređenja, razvoj sistema. Mora da se smanji uticaj partija, jer ako partije utiču na svoje poslanike, onda je pitanje koju će politiku oni da sprovode. Građani moraju da znaju kakvu politiku sprovode njihovi predstavnici u Narodnoj skupštini. Prema tome, očigledno je da postoje brojne sličnosti između izbora svih kandidata koji treba da sede u ovim važnim telima sa izborom narodnih poslanika. Postavlja se prvo pitanje – da li narodni poslanici poznaju nekoga od ovih ljudi za koje će glasati? Na primer, da li iko u ovoj sali zna kako izgleda gospodin Malinić, koji je podneo ostavku? Recimo, da se pojavi u sali, da li ćemo ga prepoznati? Ko su članovi Nacionalnog saveta za kulturu i da li iko ovde zna bilo koga od njih? Nažalost, mislim da vrlo malo tih ljudi su poznati narodnim poslanicima. Kandidati za ove funkcije ne sede u sali. Koju će politiku oni da sprovode? Za šta se oni zalažu? Da li mi glasamo za imena ili se borimo za demokratsko uređenje u kome će sistem biti depersonalizovan, gde ćemo se zalagati za politike, imena nisu važna, važno je to za šta se neko zalaže. Recimo, kakvu će politiku sprovoditi kandidati u Nacionalnom savetu za obrazovanje? Za šta se oni uopšte zalažu? Za kakav sistem se oni zalažu? Da li danas imamo odgovor na to pitanje? Ako se očekuje da 6,5 miliona građana Srbije zna ko su kandidati za narodne poslanike, da ti ljudi znaju koga će glasati kada dođe dan za glasanje, kada izađu na birališta, ako se postavlja pitanje da je ključno za promenu i za unapređenje našeg sistema to da svaki birač tačno zna koju će politiku narodni poslanik sprovoditi, da li 250 narodnih poslanika danas, kada raspravlja o ovako važnim telima, zna kakvu će politiku ili za šta se bilo ko od ovih kandidata zalaže? Odgovor na to pitanje je vrlo jasan, odgovor je da niko ovde ne zna ili vrlo malo ljudi to uopšte zna. Kao rezultat toga ne treba da nas čudi što ne znamo koliki nam je BDP, da li je on bio manji za 3% ili 6%, da li će inflacija biti 20% ili 10%, da li će budžetski deficit biti 120 milijardi ili 150 milijardi, koliki je javni dug. Onda su sve te nepoznanice prirodna posledica ovakvog ponašanja. Navešću vam jedan interesantan primer, tačka 15. je Predlog odluke o prestanku funkcije članu Komisije za hartije od vrednosti. Prof. dr Dejan Malinić je podneo ostavku, o toj ostavci raspravljamo po hitnom postupku iz razloga neophodnih preduslova za sprovođenje postupka razrešenja izbora Komisije za hartije od vrednosti. Napominjem još jednom da je Komisija za hartije od vrednosti jedan od najvažnijih ili najvažnije telo koje reguliše tržište kapitala, znači, osnovno tržište na kome se sprovodi promet svih hartija od vrednosti i kompletnog kapitala. Zakon o tržištu kapitala je promenjen i novi zakon je usvojen 5. maja 2011. godine. Taj zakon definiše način izbora, trajanje mandata Komisije za hartije od vrednosti, a u prelaznim i završnim odredbama kaže i da će članovi Komisije u skladu sa ovim zakonom biti izabrani kada za to dođe vreme, a dok ne budu izabrani postojeći sastav obavlja svoju funkciju. Znači sadašnja Komisija za hartije od vrednosti obavlja svoju funkciju dok ne izaberemo novu komisiju. To je bilo usvojeno 5. maja 2011. godine. Prethodni zakon je usvojen 25. maja 2006. godine, u prelaznim odredbama takođe kaže da postojeća komisija radi svoj posao do izbora nove, a da bi komisiju trebalo izabrati do 30. septembra te iste godine. U slučaju da se ne izabere, radiće postojeća. Kada je gospodin Malinić izabran na svoju funkciju? Gospodin Malinić je izabran 24. avgusta 2004. godine. Najvažnije telo, koje brine o tržištu kapitala, o hartijama od vrednosti, ima mandat koji je istekao skoro pre dve godine, kompletnoj komisiji. Pre toga im je mandat istekao 30. septembra 2006. godine jer je usvojen novi mandat, a mi raspravljamo po hitnom postupku o razrešenju čoveka kome je dva puta istekao mandat da bi se stekli uslovi za izbor novog. Na šta to liči? Kako to da komentarišemo? Da li to predstavlja odnos Narodne skupštine prema tako važnom organu? Da li to onda predstavlja izbornu volju građana jer ako treba da znaju šta će građani da izaberu kad izađu na birališta, šta će da rade narodni poslanici, kako je moguće da razrešavamo danas čoveka kome je dva puta istekao mandat, a nemamo izbor kompletne Komisije za hartije od vrednosti, jer ova tačka bi bila izbegnuta da smo izabrali novu Komisiju za hartije od vrednosti. To nam je bila obaveza, to je bila obaveza Narodne skupštine, vladajuće većine da to uradi pre dve godine. To nikome nije čudno. Ako to nije čudno, onda kako ćemo da sračunamo kolike su plate i penzije, kako ćemo da sračunamo, tu je gospodin Krpić, kako ćemo odrediti kolike su penzije ako ne znamo koliki nam je BDP, a pri tom je u zakonu upisano da se penzije određuju na bazi BDP. Kada smo na to ukazivali niko nije hteo da sluša. Zašto razrešavamo čoveka kome je dva puta istekao mandat, a ne biramo kompletnu komisiju koja treba sa punim mandatom da radi svoj posao? Nisu problem u ovoj zemlji očigledno narodni poslanici, ajmo da tu promenimo jer je to ključ sistema, a sve drugo može da bude kako god hoćemo i to ne utiče na sistem. Dok se god bude ovako radilo, onda ćemo iz novina čitati koliki su ti projektovani BDP, to što piše u novinama se ni na koji način neće poklapati sa onim što vidimo kada odemo na benzinsku pumpu ili kada odemo u samoposlugu da kupimo bilo koju namirnicu. Onda ćemo se čuditi zašto se to ne slaže, a iz dana u dan će nam biti sve gore. I Očigledno da su ovde potrebne duboke promene, duboke reforme da bi bilo šta krenulo nabolje. Ovakav izbor, ovakvo ponašanje prema ovako važnim telima ne doprinosi nimalo da se stvari promene nabolje, naprotiv stvari menja drastično nagore.
Narodni poslanik Dejan Mirović ima reč.
Pre svega ću u svom izlaganju se osvrnuti na ovaj predlog o izboru člana Saveta guvernera i mislim da je to jedna veoma važna tema. Imali smo pre nekoliko dana i Predlog zakona o zaštiti korisnika finansijskih usluga i takođe u junu 2010. godine imali smo i te značajne promene Zakona o NBS i to je tada prezentovano, neuspešno po našem mišljenju, tadašnji guverner Jelašić. Zakonom o NBS iz 2003. godine i ovim veoma značajnim izmenama iz 2010. godine precizira se da postoje faktički tri organa NBS koji su značajni, a to su Izvršni odbor, guverner i Savet guvernera. Zašto je Savet guvernera značajan? Zato što on faktički utvrđuje smernice, donosi statut, godišnje izveštaje, kurs dinara, strategiju razvoja NBS. Gospodin koji je kandidat za novog člana Saveta guvernera, gospodin Kosta Josifidis, profesor Ekonomskog fakulteta u Subotici, treba da učestvuje u jednom značajnom poslu kao što je izbor i odluka o izboru strategije razvoja NBS. Kada pogledate njegovu biografiju videćete da je on čovek koji se pre svega bavi tzv. evropskim integracijama, on predaje na Fakultetu Evropske integracije, Makroekonomiju EU i Ekonomiju EU i u tom smislu nije teško doneti zaključak da će on pre svega biti zadužen da sprovodi ono što piše u obrazloženju izmena zakona iz 2010. godine. Šta to konkretno znači? Znači da se NBS, isto kao i Vlada Republike Srbije, kao parlamentarna većina odlučila za jedan put bez alternative, za jedan nekritički put, a to je EU po svaku cenu, EU kao jedna vrsta dogme. U obrazloženju zakona iz 2010. godine se navodi da je osnovni cilj NBS da bude članica evrozone, da bude članica tih centralnih banaka EU i da bude pre svega u smislu jednog podržavanja statuta Evropske centralne banke. Šta to konkretno znači? U praksi EU vi imate jednu potpuno nelogičnu situaciju i jednu situaciju koja se retko pominje u našoj javnosti, a to je da postoji jedan ogroman demokratski deficit u funkcionisanju Evropske centralne banke i svih drugih organa koji odlučuju faktički u EU, pre svega mislim na Evropski savet, na Savet ministara, a ovde toliko glorifikovana i predstavljana kao jedna vrsta fetiša Evropska komisija je faktički trećerazredni organ EU koji je ispod ovih institucija koje sam naveo. Vi faktički imate u EU i to će ovde profesor sa Ekonomskom fakulteta u Subotici pokušati da uvede i u naš politički, finansijski i drugi život da Evropski parlament faktički nema nikakvu moć nad Evropskom centralnom bankom, čak štaviše guverner Evropske centralne banke gospodin Žan Klod Triše je biran bez ikakve konsultacije i bez ikakvog glasanja u Evropskom parlamentu. To je priznaćete jedna vrsta apsurda, jedna vrsta činjenice koja pokazuje da u EU ne postoji demokratija. U funkcionisanju evropskih institucija postoji ogroman demokratski deficit, jer ako se tako važna institucija i tako važan čovek, kao što je gospodin Triše, biraju bez učešća evropskog parlamenta, onda se radi samo o političkim dogovorima i radi se o jednoj vrsti odlučivanja pomoću jedne vrste političkih kompromisa. To je opštepoznato, poznato da je gospodin Triše došao na to mesto kao posledica dogovora između Francuske i Nemačke. Dakle, ako se primene ti tzv. evropski standardi u praksi, ne ono što se prikazuje u našim medijima da tamo je sve idealno, nego ako se to primeni u praksi videćete da će naš parlament na kraju izgubiti bilo kakvu moć odlučivanja što se tiče NBS, što se tiče izbora guvernera i što se tiče izbora člana Saveta guvernera, a o tome danas i razgovaramo. Šta to konkretno znači? To konkretno znači da će se jednostavno primenjivati i Lisabonski ugovor, i to piše u Zakonu o NBS, u obrazloženju, Lisabonski ugovor koji će faktički dovesti do toga da ćemo, ako jednog dana ne daj bože budemo članice EU, morati da ispunjavamo direktive i naloge tzv. finansijskog tužioca, koji će moći da određuje da li su na primer zapadne banke ovde ugrožene, da li su one oštećene novim Predlogom zakona o zaštiti korisnika finansijskih usluga. To tvrdi gospodin Dugalić, koji je sekretar Udruženja banaka i koji je očigledno, može se reći jedan opšti utisak, faktički jači na finansijskom tržištu ove države nego guverner, nego Vlada, samo zato što je predstavnik jedne monopolističke grupacije banaka iz EU koja drži 75% finansijskog tržišta RS. To su činjenice, a ove fraze o nekakvom ugledanju na Evropsku centralnu banku, uvođenju evra, to je ipak, priznaćete kada se neutralno pogledaju ekonomski podaci, kada se neutralno prouči funkcionisanje EU, jedna vrsta farse. Dakle, radi se o tome da ne treba obmanjivati građane i treba otvoreno reći da su kamate u Republici Srbiji ogromne, lihvarske i najveće u regionu i u Evropi najveće posle onih u Moldaviji. Treba otvoreno reći da sve zemlje članice EU iz Istočne Evrope imaju preko 75% banaka u vlasništvu stranaca. S druge strane, to se ne primenjuje u Zapadnoj Evropi, jer tamo je to negde od 15-20%, u četiri glavne zemlje akcionara Evropske centralne banke to je čak i ispod 14%. Postoje dvostruki standardi u ekonomiji, dakle, postoje dvostruki standardi i u funkcionisanju Evropske centralne banke i to je činjenica, koja se ne može osporiti, čak iako gospodin Josifidis bude primenjivao to znanje iz makroekonomije EU i drugih predmeta koje predaje. Šta hoću da kažem? Jednostavno, radi se o jednoj vrsti štetne prakse, jedne prakse koja ne treba da se primenjuje u našim uslovima, posebno kada monopol stranih banaka dostiže takav nivo kao što je u sadašnjem trenutku. Takođe, treba otvoreno reći da je evro jedan politički projekat, jer nemoguće da postoji valuta koja iza sebe nema budžet, koja nema harmonizovanu poresku politiku i zakonodavstvo, i da je to jedna vrsta projekta političkog, koji omogućava tako velikim izvoznicima kao što su Nemačka i Francuska, pre svega, da svoje proizvode, višak proizvoda izvoze ka tržištima istočne Evrope. Ako je nama cilj da budemo deo te evrozone, onda treba postaviti pitanje kako je moguće da se u Grčkoj već tako ozbiljno raspravlja o uvođenju drahme. Kako je moguće u jednoj tako ipak zemlji koja je preko 20 godina u EU, da je evro dovede do tako negativnih konsekvenci? Jedini logičan odgovor je da je evro štetan za male zemlje, da je evro štetan za istočnu Evropu i da je evro politički projekat, koji se ovde prikazuje kao nešto što je ekonomski uspešno, a to očigledno nije tako. Takođe, kada vidite da taj ceo projekat se drma u samim osnovama, da šengenski sporazum faktički više ne važi, da imate krizu evra, da imate demokratski deficit, koji postoji još od Rimskog ugovora pa nadalje, i kada svim tim podacima dodate jednu činjenicu, koja se pokušava sakriti u našoj javnosti, da po članu 133. Rimskog ugovora o osnivanju Evropske zajednice, sve države su dužne da vode usaglašenu carinsku i trgovinsku politiku prema trećim zemljama, onda ćete doći do jednog logičnog zaključka. Logičnog zaključka koji u potpunosti ruši evrounijatsku propagandu u ovoj zemlji. Kada se bude primenjivao taj član i kada Srbija bude jednog dana član EU, moraće se ukinuti Sporazum o slobodnoj trgovini sa Ruskom Federacijom. Dakle, jedini sporazum o slobodnoj trgovini, jedina naša izvozna šansa i jedina šansa da ova zemlja i ova ekonomija stanu na svoje noge i da počnu da proizvode i prodaju u inostranstvu. To je posledica evropskog puta, to je posledica ovih lažnih standarda, koji se primenjuju i u tzv. evropskom zakonu o NBS.
Narodni poslanik Nikola Savić ima reč.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, danas u objedinjenoj raspravi govorimo o nekoliko različitih stvari iz različitih oblasti, iz oblasti kulture, prosvete i finansija. Ovlašćeni predstavnik SRS gospodin mr Marko Milenković je u svom izlaganju, zaista na briljantan način, objedinio sve ove stvari, sa posebnim osvrtom na stanje u kulturi grada Niša, grada u kojem on radi i grada u kojem živim. Zaista mogu da stanem iza svega onoga što je on rekao o tome. Pošto je on govorio o svim tim stvarima, u svojoj diskusiji ću se pre svega bazirati na one vezane za prosvetu i za Nacionalni prosvetni savet. Mi danas razmatramo listu kandidata za izbor druge polovine članova Nacionalnog prosvetnog saveta, kao i izbor jednog kandidata za člana Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje. Odbor za prosvetu, kao ovlašćeni predlagač, u skladu sa Zakonom o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja dostavio je kandidate pred narodne poslanike. I kada je u pitanju Nacionalni prosvetni savet moram da vam kažem da je ispoštovana demokratska procedura, pri kojoj poslanici imaju mogućnost da biraju između više kandidata. A kada je u pitanju izbor člana Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje, ta mogućnost ne postoji, to praktično može da se kaže i da nema izbora, već se samo konstatuje da sa liste Konferencije univerziteta Srbije član Saveta postaje izvesni gospodin redovni profesor Evropskog univerziteta Milan Aleksić. Ne znam, ali je možda to i zbog toga što je u pitanju Evropski univerzitet u Srbiji, koji ne sme da ima konkurenciju, jer po vama, sve što je evropsko nema alternativu. Na ovaj način se ovom univerzitetu obezbeđuje da ima svog predstavnika u Nacionalnom savetu za visoko obrazovanje. Pored ova dva saveta, ipak ću više pažnje u svom izlaganju posvetiti Nacionalnom prosvetnom savetu. Odmah na početku moram da kažem da je šteta što nacionalni saveti nacionalnih manjina još nisu dostavili svoje kandidate, kako bi se na taj način kompletirao ovaj savet. Nadam se da će oni to uskoro učiniti, da će to uskoro biti i da će prevazići probleme koje imaju unutar svojih saveta. Kad je u pitanju ovaj savet, umesto dosadašnjih 42 člana, broj članova Nacionalnog prosvetnog saveta sa povećava za jedan, dakle, 43, i to iz razloga što su pored onih koji su do sad imali pravo da daju svoje predstavnike u ovaj Nacionalni prosvetni savet, to pravo su stekli i Državni univerzitet u Novom Pazaru, Sociološko društvo Srbije i visokoškolske ustanove za obrazovanje vaspitača. Naravno, uopšte nije sporno što su navedene ustanove dobile pravo da imaju svoje predstavnike u Nacionalnom prosvetnom savetu. Naprotiv. Međutim, po meni sporno je nešto drugo. To drugo je činjenica da je ovo pravo koje dato gorepomenutim institucijama, ostvareno gubitkom prava nekih drugih asocijacija, a pre svega to pravo je izgubila Zajednica srednjih stručnih škola, čiji broj predstavnika u Nacionalnom prosvetnom savetu je smanjen za polovinu, znači od četiri na dva člana. Moramo svi da znamo da u našem obrazovnom sistemu ubedljivo je najveći broj onih koji neposredno izvode nastavu, počevši od vaspitača do profesora univerziteta. Ako za trenutak izdvojeno i posebno posmatramo samo visoko obrazovanje, videćemo da za razliku od ostalih vidova obrazovanja ovo obrazovanje ima svoj poseban savet o kome se ovde govori, Nacionalni savet za visoko obrazovanje. Imajući u vidu ovu činjenicu, logično se da zaključiti da ovaj drugi savet, Nacionalni prosvetni savet, najviše treba da se bavi problematikom ostalih vidova obrazovanja, nižih vidova obrazovanja, počevši od predškolskog do srednjoškolskog. Međutim, moram da kažem da predstavnici ovih vidova obrazovanja ubedljivo najmanje participiraju u Nacionalnom prosvetnom savetu. To se da uočiti ako se pogleda sastav i struktura Nacionalnog prosvetnog saveta i vidimo opet da je u ovom savetu najviše predstavnika visokoškolskih ustanova i to najviše onih predstavnika sa akademskim zvanjima, profesor, doktor i slično. Više od 80% predstavnika u ovom savetu je sa ovim akademskim zvanjima, pa se onda može zaključiti da i ovaj Nacionalni prosvetni savet nije ništa drugo nego opet nacionalni savet za visoko obrazovanje, a zaista to ne bi smelo i ne bi trebalo da bude tako. Postavlja se onda pitanje – šta je sa onim ljudima koji učestvuju u neposrednom obrazovnom procesu, a takvih ima najviše negde oko skoro 95-96%, prema nekim podacima? Ti ljudi koji učestvuju u neposrednom obrazovnom procesu valjda najbolje znaju sve probleme posla kojim se bave, bolje sigurno od onih koji iz nekih svojih kabineta donose nekakve strategije i nekakve reforme obrazovanja. Moramo svi da se zapitamo koliko ima učitelja u Nacionalnom prosvetnom savetu i koliko ima profesora osnovnih ili srednjih škola? Prema onome koliko sam video, ima samo jedan predstavnik učitelja iz Učiteljskog društva Srbije, i to čovek, odnosno osoba koja i nije radila neposredno sa decom, nego je radila neke druge stvar, znači, nije nikada u životu nosila dnevnik. Naravno, kada su u pitanju profesori osnovnih i srednjih škola, njih ima samo nekoliko u ovom savetu, što je zaista malo. Što se tiče predstavnika članova iz raznih društava, znači, filozofskog, sociološkog, društva istoričara, društva fizičara, geografa itd, opet svako društvo ima svog predstavnika, ali to opet nisu oni neposredni izvršioci i učesnici u nastavi, nego su opet to ljudi sa akademskim zvanjima - profesor, doktor itd. Nekoliko puta sam sa ove govornice u ovoj skupštini govorio o ovim temama vezanim za obrazovanje i Nacionalni prosvetni savet i uvek sam pominjao da teritorijalno kad se pogleda ni približno nije ispoštovana cela teritorija Srbije, već se da zaključiti da više od dve trećine članova, i jednog i drugog saveta, Nacionalnog prosvetnog saveta i Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje, dolazi iz Beograda i Novog Sada, dok na ostale delove Srbije otpada manje od jedne trećine. Zato se moramo svi zapitati kako nam je stanje u obrazovanju? Neću više pominjati probleme sa teritorijalnom zastupljenosti članova Nacionalnog saveta, ali znamo svi da je tokom ove godine bilo najviše štrajkova prosvetnih radnika u poslednjih možda 20 godina u Srbiji. Znamo da je ova školska godina već na samom kraju, kao i da je ona specifična po tome što su prvi put zaživele neke novine koje su uvedene zakonom, kao mala matura itd. Znamo da je izgubljeno mnogo časova, ali to izgleda i Ministarstvo prosvete i Nacionalni prosvetni savet shvataju tek olako i ništa nije konkretno urađeno na tu temu. Može se onda opravdano postaviti jedno pitanje – da li su ovi saveti, i nacionalni i prosvetni saveti, i Nacionalni savet za visoko obrazovanje, da li su opravdali svoja očekivanja? Lično mislim da nisu opravdali ono što se od njih tražilo. Znamo da se njihove sednice veoma retko zakazuju, ali jedan moj kolega, opet ću se pozvati, Marko Milenković, rekao je da oni ipak tamo primaju jednu solidnu apanažu za svoje učešće u tim savetima. Videli smo da je formalni predlagač ove liste Odbor za prosvetu. Moram da kažem da je šteta što ovde nema predstavnika Ministarstva prosvete, jer zaista bih imao da mu postavim jedno pitanje. Bez obzira što ovde niko nije prisutan iz Ministarstva prosvete, moram ovde da iznesem jedan problem, opet iz grada Ništa, iz kojeg dolazim. Naime, ovo moje pitanje tiče se grupe diplomiranih sociologa iz Niša koji su završili prekvalifikaciju u dvosemestralnom trajanju, za obavljanje poslova socijalnih radnika. Radi se o nemalom broju, 59 takvih ljudi je to uradilo. Pravo na rad u institucijama koje su pod okriljem Ministarstva rada osporava im se, i to na taj način što se direktorima tih ustanova sugeriše, ali usmenim putem, ne pismenim, to bi bilo protivzakonito, da ne primaju ovakve osobe. Što se tiče drugih ustanova, koje su u nadležnosti nekih drugih ministarstava, taj problem se ne javlja. Naravno, ukoliko ima potrebe za njihovim radom i ukoliko imaju sreće da nađu posao, oni rade bez problema. Međutim, to nije jedini problem grupe ovih ljudi, ovih diplomiranih sociologa. Imali smo primer dve takve osobe iz Niša, dva diplomirana sociologa, koji su ove godine konkurisali na master studije na Fakultetu političkih nauka u Beogradu. Naravno, zadovoljavali su uslove konkursa, jer uslov konkursa je tražio da mogu konkurisati svi oni koji su završili humanističke nauke. Oni su uredno predali dokumentaciju za master studije, i to baš na odseku za socijalni rad. Nažalost, odbijenu su, nisu primljeni, i to sa obrazloženjem da oni imaju dovoljno kandidata sa svog matičnog fakulteta. Ovde se radi zaista o klasičnoj diskriminaciji i ova stvar bi trebalo da se ispita.
Narodni poslanik Lidija Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, i danas svoju diskusiju započinjem rečima – vodimo zajedničku raspravu o pet tačaka dnevnog reda. To je jedini način da građani Srbije koji prate skupštinska zasedanja vide kakav način rada nameće ova skupštinska većina, tačnije koliko je vremena uskraćeno narodnim poslanicima koji su predstavnici opozicije da govore o tačkama dnevnog reda. Samo u ovom slučaju vreme je pet puta kraće. Činjenica je da je bilo prilika kada je i mnogo više tačaka spajano u jednu raspravu. Svi se sećamo jedne prilike od pre nekih godinu, godinu i po dana, kada je na jednoj sednici samo čitanje naziva tačaka koje su spojene u jednu raspravu trajalo negde oko 12 minuta. Sada imamo jedan tzv. miks tema iz oblasti ekonomije, kulture i prosvete. Mi iz SRS smo se potrudili da prepoznamo u njima rešenja koja su međusobno uslovljena i povezana. Sigurni smo da je i predlagač svestan da, sem toga što se radi o izboru i ostavkama određenih lica na određene funkcije, ove odluke nisu ničim povezane i međusobno uslovljene. Ni u kom slučaju izbor člana Saveta guvernera NBS nije povezan sa izborom člana Nacionalnog saveta za kulturu, niti je izbor članova Nacionalnog prosvetnog saveta uslovljen ostavkom člana Komisije za hartije od vrednosti. Neke kolege su se opredelile da u raspravi govore o čitavom miksu tema ili da kombinuju određene teme ili samo o pojedinim. U okviru vremena koje mi stoji na raspolaganju govoriću o ekonomskim temama, tačnije o tačkama dnevnog reda koje se odnose na izbor člana Saveta guvernera NBS i o ostavci člana Komisije za hartije od vrednosti. Da se samo podsetimo da je Savet guvernera NBS organ u čijoj je nadležnosti, između ostalog, i utvrđivanje kursa dinara na predlog izvršnog odbora NBS, a uz saglasnost Vlade. Takođe, ovaj organ donosi finansijski plan i usvaja godišnji finansijski izveštaj NBS, bira spoljnog revizora, razmatra njegov izveštaj i prati preporuke, vrši nadzor nad obavljanjem interne revizije i donosi strategiju razvoja NBS. Ovo govorim kako bih ilustrovala da tačke dnevnog reda koje su spojene u jednu raspravu nije puko baratanje imenima i prezimenima nekih ljudi koji će zauzeti neke funkcije. Što se konkretnog rešenja tiče, u suštini se ne menja ništa, ništa se novo ne dešava, jer se isto lice postavlja na istu funkciju. U pitanju je samo procedura, jer je istekao mandat članu Saveta guvernera i potrebno je izabrati novog člana. U ovom slučaju, kako sam rekla, bira se isto lice. Ono na šta SRS želi da ukaže jeste da je mandat ovog člana istekao 3. aprila i da predstavnici vladajuće strukture kasne sa izborom, u ovom slučaju sa ponovnim izborom, ali postala je praksa da se sve radi sa zakašnjenjem. Čak u ovom slučaju to i nije neko značajno zakašnjenje, ako uporedimo sa nekim drugim slučajevima, o kojima ću govoriti malo kasnije. Samo da istaknem da SRS nije učestvovala u predlaganju kandidata skupštinskom Odboru za finansije, jer je nama jasno kao dan da tu prolaze kandidati koje odrede predstavnici vlasti i nemamo namere da učestvujemo u toj proceduralnoj farsi. Spomenula sam maločas da je jedna od značajnih nadležnosti Saveta guvernera NBS utvrđivanje kursa dinara. Što se tiče toga, kratko bih pomenula ono što ekonomski stručnjaci stalno ističu ovih poslednjih dana. Naime, oni iskazuju strah da što dinar sada više jača, kasnije će više padati. Takođe, ističu da je jačanje dinara posledica zaduživanja države i to je nešto sa čime će SRS uvek izražavati neslaganje. Pored toga, opet se ovde pravi biznis sa dinarskim zapisnicima Trezora sa visokom zaradom, jer je prinos na zapise, kada se uporedi u evrima, značajan. Vrlo je interesantna tačka dnevnog reda u kojoj Narodna skupština treba da usvoji ostavku članu Komisije za hartije od vrednosti. U stvari, interesantno je to što je gospodin Malinić naveo kao razlog podnošenja ostavke. O tome je bilo reči, pominjale su već neke kolege, ali valja građane Srbije još malo upoznati sa time. Profesor Malinić je Narodnoj skupštini napisao da ostavku podnosi zbog načina vođenja Komisije. On otvoreno govori o tome da je samostalnost i nezavisnost komisije ugrožena političkim uticajem, da se vrši netransparentan prijem novih zaposlenih i da dominiraju politički i privatni interesi kao kriterijumi prilikom zapošljavanja. Da se razumemo, mi sada nismo čuli ništa novo. To je slika današnjice u Srbiji i predstavnici opozicije su do sada na to ukazivali mnogo puta, ali evo, sada smo dobili još jednu u nizu potvrdu onoga o čemu smo više puta govorili. Inače, jedna ostavka u Komisiji za hartije od vrednosti podneta je još 2004. godine, nakon dešavanja oko privatizacije preduzeća "Knjaz Miloš". Ali, ona do danas nije usvojena. Inače, u ovom slučaju pritisci izvršne vlasti na Komisiju bili su toliko uverljivi da je predsednik Komisije nakon jednog razgovora u Vladi završio u Urgentnom centru. Slučaj "Knjaz Miloš" bio je povod da izvršna vlast, menjajući zakon, uguši nezavisnost Komisije i preuzme kontrolu nad tim ključnim arbitrom finansijskog tržišta. Takav postupak slikovito je opisao tadašnji ministar finansija rečenicom: "Potrebno je da u ovom trenutku Komisija za hartije od vrednosti budu što bliže Vladi". Zatim se vrši izmena zakona, pa se Komisiji nadležnosti koje je obavljala kao izvorne dodeljuju kao povereni poslovi, naravno povereni od Vlade. Izgubljena samostalnost i nezavisnost se ne daju povratiti, a ova ostavka je prava slika stvarnog stanja Komisije. Vratiću se samo kratko na 2005. godinu, tada je Komisija za hartije od vrednosti, koja je trebalo da predstavlja instituciju odgovornu za očuvanje kredibiliteta finansijskog tržišta, upozorila i na mogući slučaj pranja novca prilikom kupovine Turističko-hotelskog preduzeća "Palić". Spomenula sam da je 2004. godine upućena ostavka koja do danas nije prihvaćena. Gospodin Bajec je tada javno saopštio da podnosi ostavku zbog pritiska na članove Komisije da povuku svoju odluku o diskvalifikaciji firme "Apurna" i kompanije "Danone". Inače, Komisija u sadašnjem sastavu radi od 2004. godine, a izabrana je na pet godina. Prema Zakonu o tržištu hartije od vrednosti. Nova Komisija za hartije od vrednosti trebalo je da bude izabrana najkasnije do 30. juna 2006. godine. Međutim, u prelaznim i završnim odredbama tog zakona navedeno je da, ukoliko u tom roku Skupština ne izabere nove članove Komisije, postojeći članovi tog nezavisnog tela nastavljaju da obavljaju svoju funkciju do izbora novih članova. Zvanično, članovima Komisije mandat je istekao u drugoj polovini 2009. godine, ali izgleda da neko navedene odredbe tumači da to može trajati doživotno ili dok ne podnese ostavku koja će biti prihvaćena. Ono što građani Srbije svakako moraju da znaju jeste da Komisija ima predsednika i četiri člana. U septembru 2010. godine Savet za borbu protiv korupcije obelodanio je imena osoba obuhvaćenih krivičnom prijavom zbog zloupotrebe službenog položaja prilikom privatizacije Luke "Beograd". Među tim imenima su i ime i prezime predsednika i tri člana Komisije za hartije od vrednosti, samo jedan član Komisije nije dobio krivičnu prijavu tom prilikom. To je slika institucije u Srbiji: rukovodioci se sumnjiče za zloupotrebe službenog položaja, o nezavisnosti i samostalnosti nema ni govora, a nova zapošljenja isključivo su pod uticajem političkih i privatnih interesa. Ovo treba dobro da upamte svi oni koji su ostali bez posla, ali i oni koji se nikada nisu zaposlili, i ne samo oni, već svi poreski obveznici Srbije.
Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić.
Dakle, jedno od kadrovskih rešenja koje je ovde danas na dnevnom redu jeste i pitanje ostavke jednog od članova Komisije za hartije od vrednosti. Da kažem da je svojevremeno Komisija za hartije od vrednosti zamišljena kao jedna ključna institucija, bar tako se pričalo, za očuvanje kredibiliteta finansijskog tržišta u Srbiji. To je trebalo da bude jedna samostalna i nezavisna institucija, samostalna tako što bi u okviru svoje nadležnosti koje ima, samostalno odlučivala koje će predmete uzimati u obzir, kada, kako će raditi i sve što je vezano za to, i nezavisna tako što će biti apsolutno nezavisna u odnosu na ostale institucije sistema, a posebno u odnosu na izvršnu vlast. Da li je to sve tako, da li je Komisija za hartije od vrednosti jedna samostalna i nezavisna institucija? Nažalost, to je samo u domenu teorije, stvarnost je ovde potpuno drugačija. I ova, kao i ostale komisije, odbori, kao i ostale agencije i sve ono što obrazuje i ova vlada i ova vlast, niti je samostalna, niti je nezavisna. Svi oni su zavisni od ove i ovakve Vlade Republike Srbije, koja opet igra kako to sviraju neki drugi, u ritmu tzv. novog svetskog poretka. Konačni cilj tog novog svetskog poretka jeste u stvari uspostavljanje jedne države na celoj planeti. Još 1950. godine je Džejms Varburg rekao: "Sviđalo se to nekome ili ne, biće uspostavljena jedna vlada, bilo milom ili silom". Dakle, samo iz ove jedne rečenice vidi se šta je taj novi svetski poredak. Po tom projektu narodi se moraju pomešati, zaboraviti na svoje rasne i kulturne posebnosti, narodi se moraju odreći svake nezavisnosti i suverenosti. Sve religije bi po tom projektu bile oslabljene, bačene na istorijsku marginu. Bila bi to po ovom projektu planeta u kojoj neće biti država niti religija, u kojoj neće biti ideala za koje bi se borilo. Biće to carstvo hedonizma bez vere, bez nacionalnog ponosa, bez identiteta itd. Biće to jednostavno po ovom projektu mravinjak srećnih potrošača. Tako je zacrtano i tako se ostvaruje. Zašto sve agencije, odbori, zašto sve komisije koje se formiraju u Srbiji, na kraju zašto i Vlada Srbije, moraju da služe ovom cilju? Godine 2005, čuli smo to, Komisija za hartije od vrednosti upozorila je na moguće pranje novca u kupovini turističko-hotelskog preduzeća "Palić", koji je, da podsetim, verovatno u vlasništvu famoznog Darka Šarića. Posle jednog razgovora, to je drugi primer koji smo, takođe, ovde čuli, a taj razgovor se navodno odnosio u Vladi Srbije na prodaju "Knjaza Miloša", i tom razgovoru, između ostalih, prisustvovao je i predsednik ove komisije za hartije od vrednosti, kako je to objavljeno predsednik Komisije za hartije od vrednosti je nakon ovog razgovora završio u Urgentnom centru. Šta se dalje s njim desilo nije rečeno, ali postavljam pitanje – a šta je sa desetinama pitanja koje je SRS ovde postavila, a odnose se na privatizacije Luke Beograd, kompanije "Novosti", pa Tržnog centra "Ušće" itd, dakle, privatizacije koje su direktno urušile kredibilitet finansijskog tržišta Srbije. Podsetiću još jednom – prioritetni zadatak Komisije za hartije od vrednosti je očuvanje upravo kredibiliteta finansijskog tržišta Srbije. Šta je sa ovim pitanjima? Do dana današnjeg mi nemamo odgovor na njih. Dalje, setimo se izjave jednog ministra finansija, a ovo posebno u odnosu na samostalnost i nezavisnost ove komisije za hartije od vrednosti, koji kaže – potrebno je da u ovom trenutku Komisija za hartije od vrednosti bude što bliža Vladi. Kako to da bude što bliža Vladi i zbog čega jedna samostalna i nezavisna institucija treba da bude što bliže Vladi? Posle ovoga, ako je neko i pomislio da Komisija za hartije od vrednosti može biti samostalna i nezavisna institucija, počinje praktično gušenje uticaja ove komisije na finansijske procese, a samim tim, dakle, i nastavak te satanističke ideje novog svetskog poretka. Ta ideja, još samo nešto da kažem o tome, ideja novog svetskog poretka kao poretka boljeg života je jedna krajnje utopistička ideja i to je SRS i ovde u Skupštini Srbije mnogo puta isticala. Znate, taj idol boljeg sutra koji se uvek propagira, pogotovo pred neke izbore, jeste idol koji se jednostavno napio krvi mnogih pokolenja i to smo svi svedoci u novijoj istoriji Srbije, i ne samo Srbije. Taj utopistički idol boljeg sutra ovde se propagira kroz ideju da EU nema alternativu i to je jedan krajnje utopistički cilj, cilj preko koga se odbacuje svaka ličnost, preko koga se u stvari svi ljudi tretiraju kao šrafovi u jednoj socijalnoj mašini, a čovek se jednostavno tretira samo kao jedna cigla u zgradi te vaše srećnije i bolje budućnosti. Nažalost, sve agencije, sve komisije koje se u Srbiji osnivaju i niču kao pečurke posle kiše streme i služe ovom krajnjem cilju. Da neko ne bi slučajno pomislio da Komisija ima samostalnost i nezavisnost u svom radu, ona je od onih izvornih nadležnosti koje je imala po starom zakonu došla do u stvari poverenih od strane Vlade nadležnosti. Time je konačno stavljena omča oko vrata ovoj agenciji, iako ona u svom postojanju pa do danas nije mogla biti ni samostalna ni nezavisna. Zbog toga i profesor Dejan Malinić verovatno i daje ostavku, uz obrazloženje da to čini iz dubokog neslaganja u pogledu daljeg funkcionisanja te institucije, kako sam kaže u svom obrazloženju. Dalje kaže da se samostalnost i nezavisnost komisije od jedan – političkih uticaja, i dva – uticaja različitih učesnika na tržištu kapitala, ne može obezbediti, kako on kaže, usled dominacije političkih i privatnih interesa u tom procesu. Iz ovoga je sve jasno. Samo da podsetim da predsednik Komisije za hartije od vrednosti kaže da je sve to laž, da to što profesor Malinić kaže ne da ne stoji već, kako kaže predsednik Komisije, to je kao nebo i zemlja. On dalje kaže da je njemu samo povređena sujeta. Ko je ovde u pravu? Očigledno niko. To je jednostavno lice i naličje jedne te iste stvari, a to je dalje uništavanje i pljačkanje Srbije kroz tajkunske i mafijaške privatizacije, uz zatvaranje očiju upravo onih koji bi trebalo da budu budni u ovom slučaju, i kroz razaranje i uništenje finansijskog tržišta, a sve ovo opet u službi ovog novog svetskog poretka. Međutim, na kraju, neka ne budu u zabludi građani koji misle da će ih u bolje sutra uvesti neki koji su preko noći promenili ideologiju, neki koji su dugo godina imali drugu ideologiju, a preko noći su okrenuli ćurak i neki koji sada pozivaju građane da s njima mnogo brže uđu u EU. Neka znaju oni, neka znaju građani da svaki poziv da se požuri ne mora da bude dobar i nije dobar, pogotovo ako taj poziv dolazi od grobara. Znate, ako vas grobar poziva da negde požurite, pa makar to bilo i u neki bolji život, budite vrlo oprezni i nemojte za njim.
Reč ima poslanik Vladan Jeremić.
Izgleda da nekako kada pričamo o tržištu kapitala i u ovoj priči, a verovatno i u obrazloženju ostavke na mesto člana Komisije za hartije od vrednosti, nekako ne može da prođe valjda bez "Knjaza Miloša" i sve se vraća na taj period, jer, istini za volju, ta jedna kompletna infrastruktura, institucije, instrumenti, procedure rada, regulativa, sve je to podređeno nečemu čemu valjda svi težimo, a to je jednoj razvijenijoj nacionalnoj ekonomiji. To organizovano tržište kapitala bi trebalo da omogući formiranje objektivne cene svih tržišnih instrumenata, dakle, i akcija i obveznica i drugih hartija od vrednosti. Naravno, ono što je očigledno izostalo u proteklom periodu, to je adekvatna zaštita svih učesnika u trgovini, zatim transparentnost rada, objektivni parametri za vođenje makroekonomske politike itd. Nažalost, svi smo mi svedoci da u Srbiji već posle koliko godina suštinski se na tržištu kapitala ne obezbeđuje ništa od ovoga što je potrebno. Umesto da se stvori jedan poslovni ambijent u kome bi svoje interese pronašle i velike i investicione kompanije, ali svakako i oni mali individualni investitori bili motivisani da profitabilno plasiraju svoju štednju, mi imamo jednu stalnu, neprekidnu seriju afera koje potresaju finansijsko tržište i u situaciji smo u kojoj smo praktično svi gubitnici. Naravno, osim onih koji su u procesu privatizacije u Srbiji otišli najdalje, pa su, čini se, privatizovali i samo finansijsko tržište. Umesto da odlučno i efikasno vrši svoju funkciju na tržištu kapitala, država nažalost već godinama stoji po strani i time, direktno ili indirektno, učestvuje kao saučesnik u brojnim neregularnostima na tržištu. Dakle, umesto da pomogne u kreiranju takvog poslovnog ambijenta koji bi bio stimulativan za dolazak strateških investitora bitnih za dalji privredni razvoj naše nacionalne ekonomije, država ovakvim svojim činjenjem ili nečinjenjem, dakle, pasivnošću, bezidejnošću, ali naravno i pogrešnim merama i manjkavim zakonima praktično omogućava ili daje legalitet jednoj manipulativnoj praksi i raznim oblicima špekulacija. Funkcionisanje Zakona o tržištu hartija od vrednosti nije bilo utemeljeno na stvarnoj analizi stanja, već je prvenstveno motivisano potrebom da se ozakone i formalno-pravno artikulišu interesi određenih finansijskih lobija, a mislim da je sve većem delu javnosti poznato o kome se radi. Naravno, pri tom ne treba posebno napominjati da se pri svemu tome nije ni najmanje vodilo računa o mogućim posledicama po funkcionisanje finansijskog tržišta i nacionalne ekonomije u celini i zato smo tu gde jesmo. Javnosti je verovatno malo poznato da je kao jedina institucija tog organizovanog tržišta kapitala u našoj zemlji Beogradska berza, još u onim, kako neki vole da kažu, nesrećnim 90-im godinama, pod izuzetno specifičnim društveno-ekonomskim i političkim okolnostima, uspela da razvije kakvu-takvu tržišnu infrastrukturu, ali da ono što je usledilo posle čuvenih petooktobarskih promena omogućilo je izbegavanje jedne preorganizacije berzanskog poslovanja i izostanak nekakvog savremenog informacionog sistema. Naravno, to nije bio interes onima koji su ekonomski obespravljeni, a to su građani, već onima o čemu sam već govorio, a to su ti finansijski lobiji. Zato Beogradska berza i nema na svom listingu danas nijednu kompaniju i to je zapravo apsurdna situacija koja dovodi u pitanje i smisao i legitimitet postojanja jedne ovakve institucije. Dakle, te jedine hartije sa listinga su obveznice Republike Srbije i obveznice stare devizne štednje, a trgovina obveznicama stare devizne štednje je svakako diskutabilna, i sa nekog stručnog aspekta i problematična, s obzirom da se najveći deo prometa obavlja upravo na slobodnom tržištu, a samo jedan manji deo na berzi posredstvom brokerskih kuća. Znači, bez posebnih ovlašćenih intervenata koji treba da obezbeđuju likvidnost i legitimitet tržišta obveznica. Svo ostalo trgovanje se obavlja preko tzv. slobodnog berzanskog tržišta, koje očigledno više predstavlja evidenciju jedne bilateralne trgovine između brokera nego nekakav organizovani sistem trgovine kojim bi trebalo da se generiše objektivna cena hartija od vrednosti. Zato i ne treba da čude mnogobrojne anomalije koje se javljaju u ovoj sferi jer, kažem, sve je to posledica nečega što već godinama nije izgrađeno na pravi način. Bez uvođenja reda na naše finansijsko tržište u smislu striktnog poštovanja zakona, depolitizacije tih vodećih tržišnih institucija, naravno da nije realno ni očekivati da finansijsko tržište bude svih nas, da podjednako bude dostupno svima, a ne isključivo bogatim pojedincima i ljudima koji se profesionalno bave ovom delatnošću. Otuda i berza predstavlja jednu krajnju nepoznanicu za najveći deo građana, i otuda naravno i ono što je logično kao takav zaključak, a to je krajnje nepoverenje prema poslovima koji se tamo i obavljaju. Sređivanje stanja u ovom segmentu finansijskog tržišta naravno da nije moguće bez dobro planiranog i aktivnog učešća države. Tu se pre svega misli na Komisiju za hartije od vrednosti, pogotovo imajući u vidu česte zahteve već pominjanih finansijskih lobija da učešće države u upravljanje berzom treba da se svede na neku minimalnu meru, jer je jasno da je to u potpunosti neosnovano i izuzetno opasno za dalji razvoj finansijskog tržišta. Šta sve nastane kao produkt ovakve situacije, to čak i oni koji jesu još uvek u svojstvu članova Komisije za hartije od vrednosti priznaju, a to je da svako trgovanje u gotovini hartijama od vrednosti može da se dovede u vezu sa pokušajem pranja novca, pa se čak i mesečno nadležnim državnim institucijama, kao što su Uprava za sprečavanje pranja novca, MUP-u i Tužilaštvu, ukazuje na bar tri do četiri slučaja sumnjivog berzanskog ili vanberzanskog trgovanja. Ima raznih mogućnosti za manipulaciju. Čak i ponuda za preuzimanje može da ima elemente koji ukazuju na pranje novca, a najpoznatiji slučaj široj javnosti je dobro poznat slučaj preuzimanja turističko-hotelskog preduzeća "Palić" 2005. godine, koji se dovodi u vezu sa novcem za koji se sumnja da pripada Darku Šariću. Naravno da je sumnjivo da 25-ogodišnji student, ne znam samo da li prava, ekonomije ili farmacije, iz Pljevalja, ima milione evra da preuzme to preduzeće. Ali, opet kažem, to je nešto sa čime država mora znatno odlučnije da se obračuna. Problem je što propisi nisu jasno definisali ni delo ni kaznu. Jer, čak i po zakonu, kaže se da to insajdersko trgovanje nije dozvoljeno, ali se nigde ne propisuje sankcija. Džabe sve to što se preda tužiocu, kad naravnonikom ništa. U nekim zemljama kao što su Hrvatska, Amerika, Francuska, čak i kad postoji sumnja da nešto nije u redu sa transakcijom, ona može da se zaustavi i ispita. Naravno, kod nas je to moguće ali na samom kraju, kad je po pravilu za tako nešto kasno.
Reč ima gospodin Krasić, 17 minuta.
Gospodine Novakoviću, moram na vreme da vas obavestim, nadam se da nećete biti šokirani nekim podacima koje ću u nastavku da iznesem, a ovi podaci koje budem iznosio odnose se na dve tačke iz ove jedinstvene rasprave, na Narodnu banku, odnosno na izbor člana Saveta guvernera Narodne banke i na Komisiju za hartije od vrednosti. Gospodine Novakoviću, ovim putem se obraćam, prema statistici, procenjeni broj stanovnika 7,3 miliona. Obraćam se građanima koji su verovatno u martu imali prosečnu neto zaradu 35.777 dinara. Obraćam se prevashodno onima nezaposlenima. Statistika je poslednji put objavila oktobra 2010. godine, to je bilo 19,2%, a zamislite ovi koji su u godinama radno najsposobniji od 15 do 64, ima ih preko 20%. Sumnjam u ove podatke, mislim da je više. Obraćam se onima kojima je prosečna mesečna potrošnja po domaćinstvu bila u prošloj godini 42,5 hiljade dinara, a sve se ovo dešava zbog toga što želim da ukažem da Narodna banka ima obavezu da obezbedi stabilnost cena i verovatno je jedna od prvih institucija koja treba da bitno doprinese smanjenju stope siromaštva, koja je po ovoj statistici, a to je naša dika, sada 9,2%. Samo da vas podsetim, 2009. godine u odnosu na 2008. godinu, a to su one krizne godine, Seka, svetska finansijska kriza itd, tada je rast bio 0,8%, a kada je rekao gospodin Cvetković da smo statistički dobro profitirali, dobro izašli, onda je skočilo sa 6,9 na 9,2. Znači, kada nešto kažu, nemojte da verujete, uvek će da se desi nešto suprotno. Sada da krenemo sa Narodnom bankom i sa izborom člana za Savet guvernera NBS. Isti kandidat, to bi se reklo – ista meta, isto rastojanje. Onda se postavlja pitanje – da li dobrim kadriranjem u ovome što se nazivaju institucije, od takvog značaja kao što sam napomenuo, mi u stvari ispunjavamo društveno-odgovornu funkciju i poslanika, a oni društveno-odgovornu funkciju funkcionera državnog, koji mora kao pravilo ponašanja da ima zakon, Ustav, sve ono što je naučio stičući ta velika ekonomska znanja? Tu su sve doktori nauka itd. Moram da vas podsetim na jednu od mojih prethodnih diskusija od pre nekoliko godina, kada sam rekao da iza tih velikih funkcija odnosno velikih zvanja, u to ne smem da ulazim i nema potrebe, kriju se neki ljudi koji imaju vrlo čudne namere. Gospodine Novakoviću, sada da vam dam nešto što je NBS objavila. Godina 2009, kaže se ovako – operativni rashodi. Troškovi reprezentacije 38,5 miliona, u odnosu na plan 122% više, više nego kada se saberu svi troškovi za stručno obrazovanje i imaju posebne troškove usluga pripremanja i služenja hrane i pića u objektima NBS. To je prosto neverovatno. Šta se to radi tamo u toj NB? Veliki kadar treba da bude, doktor nauka u Savetu, da bi se to prikrilo. Poštovani građani, svi vi koji imate problema sa operacijama gde treba da vam naplate, direktori osnovnih škola u zabitim mestima, omladinskih institucija, kulturno-umetničkih društava, svi, obratite se NBS, ona ima svoj poseban instrument da finansira socijalne, humanitarne i druge aktivnosti i odmah potražite vezu preko nekog od ovih iz Saveta guvernera Narodne banke. Sada ću da vam pročitam šta sve oni pomažu. Narodna biblioteka Srbije – 300 hiljada dinara radi pokrića dela troškova izdanja izabranih dela dr Zorana Đinđića. Zašto ste protiv mene vodili krivični postupak za sabrana dela Laze Kostića? Kada ćete da pokrenete postupak protiv Radovana Jelašića? Centar omladine vojvođanskih Mađara – 20 hiljada dinara, trebalo im za službeni put da idu na 8. mart. Vaš dokument, samo čitam ono što ste napisali.
Izvinite, gospodine Krasiću, ne sumnjam da i pravilno čitate i dobronamerno, ali 2011. godina je i raspravljamo o Predlogu odluke o izboru člana Saveta guvernera, pa vas molim da to nekako povežete.
Gospodine Novakoviću, na početku sam vam rekao da želim da vas obavestim, a nemojte da se iznenadite. Kandidat o kome treba da se glasa je Kosta Josifidis. On je i tada bio član Saveta guvernera NBS. Da li mogu da nastavim dalje? Pričam o kandidatu koji zbog mesečne naknade od 154 hiljade dinara je u stanju da digne i nogu i ruku i sve, da glasa, a vaš Dejan Šoškić trenutno prima platu od 532 hiljade dinara. Sakrio je u svojoj biografiji da je bio predsednik Nadzornog odbora"Energoprojekta". Gospodine Šoškiću, sada ćete 26. maja imati proslavu 60 godina "Energoprojekta". Sto hiljada dinara su potrošili na krečenje, radnici ima da odu napolje jer im dolazi dragi predsednik Boris Tadić. S kojim pravom mene prekidate? To što niste informisani, to je vaš problem. Vizura Beograd, dokumentarni film - 500 hiljada dinara, Institut za poslovna istraživanja – 100 hiljada dinara radi neke knjige, pa onda 100 hiljada dinara gospođi penzionerki Milici Novković radi pokrića troškova Porodični bukvar, šesti deo, pa onda imamo osnovne škole, pa šta se daje u opremu, pa za kompjutere, pa svaki miš, pa sve lepo to registrovano. Direktori seoskih škola, svi sutra da napišete zahtev NBS da tražite opremu za škole – table, klupe, stolove, stolice, krečenje itd. Roditelji, kada imate problema sa decom jer je potrebna neka operacija u inostranstvu, nemojte preko televizija da dajete neke račune, da se pokaže neka velika humanost od građana, svi se obratite NBS. Ona deli kapom i šakom. Imate prava da pozovete i Kostu Josifidisa i Dejana Šoškića i sve njih i da kažete da se uopšte ne razlikujete ni od jednog lica koji se nalazi u ovom izveštaju o radu za 2009. i 2010. godinu. Beogradska nadbiskupija – radne stolice, radni stolovi, pa razne publikacije – 12 hiljada, a ono prvo je 142 hiljade. To se deli kapom i šakom. Gospodin guverner mesečna neto plata je 532.200,62 dinara, Ana Gligorijević, viceguverner – 429.935 dinara, Mira Erić Jović – 409.745,26 dinara bez poreza i doprinosa, Bojan Marković, to je ovaj supervizor što je dobio diplomu u inostranstvu – 429.935,82 dinara, Gordana Petković, generalni sekretar – 423.962,67 dinara, Boško Živković, predsednik Saveta guvernera – 192.908 dinara, Milojko Arsić – 154 hiljade, Kosta Josifidis – 154 hiljade, Zorica Mladenović – 154, Nenad Munjak – 154. Prosečna plata u NBS je 83,5 hiljade dinara. Koga god da predložite oni će da ga izaberu, njegov zadatak je da ćuti, da ništa ne priča. Pošto smo završili sa Narodnom bankom, obraćam se onima koji su po statistici siromašni, ne rade, podsećam, neto zarada 35.777 dinara. Na sajtu Vlade Republike Srbije nalaze se dva velika spiska. To su spiskovi plata sa 26. februarom 2009. godine. Šta se dešavalo u međuvremenu, očekujemo da Vlada ponovo objavi. Kada se radi o javnim preduzećima, JAT "Ervejz", direktor prima 379 hiljada, 11 prosečnih plata je 2009. godine primao, a prosečna iz marta 2011. godine. Kod ovih agencija, Centralni registar, direktorka je primala 355.205 dinara 26. februara 2009. godine, kada ste pod naletom Dragana Todorovića napokon objavili, ali izveštaja budžetske inspekcije nigde nema. Izvinite, molim vas, ko je ovde vas ovlastio da ovoliko raslojavate građane Republike Srbije? Da li vi vidite kakva je kadrovska politika? Kadrovska politika se zasniva na principu – u Briselu hara briselska administracija, ona mora da prva bude preslikana u Srbiji koja se nalazi na samoubilačkom putu prema EU. Vidite kako izgleda srpska varijanta briselske administracije – vedre i oblače. Oni su zadovoljni. Kurs dinara? Što bi Šoškića brinuo kurs dinara? Što bi ovog Josifidisa brinulo šta će da bude? Stavio čovek 152-154 hiljade dinara u džep mesečno i samo priča kako treba ići u EU. Pogledajmo ove druge statističke podatke. Da li ste sigurni da posle ovih izbora, a sprovešćete te izbore kako treba, da će da se desi nešto kvalitetno novo u skladu sa zakonom? Neće, desiće se još gore. Za tu platu danas u Srbiji svako će da ćuti. Zbog tih stvari dešavale su se i one – Darko Šarić. Komisija za hartije od vrednosti, molim vas, pa oni su svi van mandata… (Srđan Milivojević, dobacuje sa mesta.) Imate li nekih problema? Ovlastio vas je Boris Tadić da dobacujete? Jeste li ste u njegovo ime pričali na Ravnoj Gori? Jeste li ste videli kako ste prošli? (Srđan Milivojević, s mesta: Vi ste prošli gore.) Jedino su gore prošli prasići i one ovce na ražnju. Posle se javi, mali. Znam da moraš da čuvaš ovaj režim, znam da gineš za ovaj režim. Znam da si opredeljen za ove stvari, ali javi se kasnije. To je to u Srbiji, čime se pametan stidi, budala se ponosi. Vidite kako to u Srbiji samo po sebi ide. Primerak je primerak. Građani Republike Srbije, dve stvari zapamtite. Prva, najveća socijalno-humanitarna organizacija je Narodna banka Srbije. Oni plivaju na parama. Pokazao sam vam samo nekoliko podataka, nisam hteo da ulazim u neku dublju analizu, onda biste se zaprepastili svi. Mada se nadam da vas na ovaj način više obaveštavam i da ćete biti bolje obavešteni od gospodina Novakovića, pošto on očigledno ne zna ni šta je na dnevnom redu, kao što je juče prezubio i gospodin Đelić, pričao je o indeksaciji akciza, a ono naknada za upis, ali dobro, to je briselska administracija, to su tekovine briselske administracije. Naravno da jedina stranka koja ne saučestvuje u ovome je SRS. Ove koje budete izabrali, oni moraju da pristaju. To je uslov da budu izabrani i da budu na ovim funkcijama. Podsetite se samo šta se dešavalo sa tom Komisijom za hartije od vrednosti. Podsetimo se da je taj Registar hartija od vrednosti akcionarsko društvo sada, ljudi moji, ostvaruju neke prihode po nekom svom tarifniku. Gledajte, koliko direktorka Registra za hartije od vrednosti ima platu. A narod, zaboravili ste samo na narod, zaboravili ste na građane. Mi moramo malo da podsetimo zbog čega se ovakva kadrovska politika vodi i zbog čega se izopštava Narodne skupština iz posla. Ista vam je situacija u pravosuđu, ista situacija vam je u tužilaštvu. Svuda vam je ista situacija. Zašto? Zato što se kopira briselski model, briselski model jake administracije, gde je čovek statistička brojka koja se uzima s vremena na vreme u neko istraživanje. Pred izbore, šest meseci, krene udvaranje poput onog, besplatne akcije od 1.000 evra, ili ne znam šta sve drugo se pominje. Ne bi me iznenadilo da sada Tadić uzme i metlu da čisti, a ne samo usisivač, samo da se građanin prevari, kako bi se očuvalo ovo i da se nastavi dalje putem ka EU, ka samouništenju Republike Srbije. Možda ovo malo odudara od stereotipne rasprave o imenima i prezimenima, ali čovek koji je podneo ostavku na mesto člana Komisije za hartije od vrednosti je poprilično rekao o toj komisiji – odbacite 50%. Neka bude i 60% da je u pitanju profesorska sujeta, pa neka se odbaci i onaj ostatak neki, pa neka ostane samo 1% i taj 1% je previše, jer on ukazuje kakva je struktura vlasti, zašto postoje institucije, ko se nalazi u tim institucijama, čiji interesi se ostvaruju preko tih institucija. Da ponovim s početka, 7,3 miliona građana Republike Srbije koji su primili neto platu u martu 35.777 dinara, kojima je prošle godine u proseku bilo potrebno 42.500 dinara samo za preživljavanje, vi, vi ne možete da budete zadovoljni. Ali, nemate ni prava, zbog svoje dece, da pristajete i da saučestvujete i da nekritični uzimate zdravo za gotovo ovo što neki, poput zlatoustog Božidara Đelića ili nekog drugog, epohalno saopštavaju – evo nadohvat ruke, samo što ga još nismo uhvatili. Tu je EU. Ulazimo u oktobru, možda u novembru. Ako nije u novembru, možda u decembru. Ako nije ove godine, možda sledeće godine. Ako nije sledeće godine, onda 2020. godine. U iščekivanju nečega dobrog, jadni mi izgubismo sve. Videli ste juče iz one rasprave, više se voli lim na autobusima koji su japanska donacija nego KiM. Ne čudi ono što je Marko malopre pročitao, šta piše u našim knjigama iz istorije. Izgubilo se ono nacionalno, forsira se nešto planetarno. Svi vi koji želite da promenite istoriju i činjenice, prijavite se kod Bramerca, možete da budete svedoci i veštaci. Hvala, gospodine Novakoviću. [[Aplauz.]]
Pre zaključivanja pretresa pitam, da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa, ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne.) Upozoravam narodne poslanike da Poslovnik ne dozvoljava i ne toleriše dobacivanje, internu verbalnu glasnu komunikaciju. U tom slučaju, na osnovu člana 98. stav 4. Poslovnika, zaključujem zajednički jedinstveni pretres o Predlogu odluke o izboru člana Saveta guvernera NBS, Zbirnoj listi kandidata za izbor članova Nacionalnog saveta za kulturu, Zbirnoj listi kandidata za članove Nacionalnog prosvetnog saveta, Predlogu odluke o izboru člana Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje i Predlogu odluke o prestanku funkcije članu Komisije za hartije od vrednosti. Prelazimo na 16. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O LIČNOJ KARTI (načela) Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić Dejanović, povodom načelnog pretresa 16. tačke dnevnog reda – Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona ličnoj karti, pored predstavnika predlagača Ivice Dačića, prvog potpredsednika Vlade, zamenika predsednika Vlade i ministra unutrašnjih poslova, pozvala da sednici prisustvuje i Milorad Todorović, sekretar MUP. Primili ste Predlog zakona koji je donela Vlada. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje srazmerno broju poslanika članova poslaničke grupe, i to poslaničkoj grupi Za evropsku Srbiju jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslaničkoj grupi SRS - jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; poslaničkoj grupi Ujedinjeni regioni Srbije, G17 plus i Zajedno za Šumadiju - 28 minuta i 48 sekundi; poslaničkoj grupi Napred Srbijo - 25 minuta i 12 sekundi; poslaničkoj grupi DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslaničkoj grupi SPS - JS - 18 minuta; poslaničkoj grupi LDP - 14 minuta i 24 sekunde; poslaničkoj grupi Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;poslaničkoj grupi manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslaničkoj grupi PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi poslaničkih grupa imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu uradile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda predstavljaju: narodni poslanik Željko Tomić poslaničku grupu DSS – Vojislav Koštunica, narodni poslanik Petar Jojić poslaničku SRS. Saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona. Pozdravljam ministra, dobrodošli i dobar dan, i članove Vlade. Da li, gospodine Dačiću, želite reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, iskustvo u petogodišnjoj primeni Zakona o ličnoj karti, koji je donet 2006. godine, koji je uneo velike novine u izradu, sadržinu i korišćenje ličnih karata, pre svega sa tehnološkog stanovišta i uvođenja mikrokontrolera, odnosno čipa, ukazuje da je potrebno neke odredbe izmeniti, a neke uneti u zakon, kako smo najavili još prošle godine. Glavni razlog je produženje roka važnosti lične karte izdate pre stupanja na snagu važećeg Zakona o ličnoj karti, kao i onih izdatih po važećem zakonu, a na kojima piše da im je rok važenja 27. juli 2011. godine. Naime, Zakon o ličnoj karti je donet 19. jula 2006. godine, stupio je na snagu 27. jula 2006. godine, a počeo je da se primenjuje po isteku šest meseci od dana stupanja na snagu, tj. od 27. januara 2007. godine. S obzirom da za primenu ovog zakona nisu bile obezbeđene tehničke i druge mogućnosti, članom 36. Pravilnika o ličnoj karti, koji je donet 30. januara 2007. godine, propisano je da se lična karta može izdavati prema ranije važećim podzakonskim propisima, s tim da rok njenog važenja ne može biti duži od pet godina od dana stupanja na snagu ovog zakona, odnosno do 27. jula 2011. godine. Ministarstvo unutrašnjih poslova, kada su se stekli tehnički i drugi uslovi, otpočelo je izdavanje biometrijskih ličnih karata 14. aprila 2008. godine. U skladu sa važećim Zakonom o ličnoj karti, do sada je izdato više od dva miliona i 800 hiljada ličnih karata, od čega oko dva miliona sa čipom i 800 hiljada bez čipa. Međutim, većina građana nije zamenila lične karte izdate na starom obrascu, a veliki je i broj ličnih karata za važnošću do 27. jula 2011. godine. Do ovog datuma tehnički je nemoguće zameniti ih, što je po sili zakona istek roka njihovog važenja. U vezi sa ovim, a kako bi građani mogli da zamene lične karte, predlažemo da lične karte izdate po oba ova osnova i slučaja važe najduže do 31. decembra 2016. godine. Sledeći razlog koji je uticao na predložene intervencije u zakonu odnosi se na karakteristike mikrokontrolera tj. čipova koji se ugrađuju u obrazac lične karte. Kako Ministarstvo sada može da ugrađuje tehnički bolje čipove nego tih godina kada je to započeto, predlaže se da se lične karte izdaju sa dužim rokom važenja, kako sam i ranije najavio, deset godina umesto dosadašnjih pet, a deci na pet godina umesto dve godine. Tehničke karakteristike čipa daju mogućnost da se u njega upisuju i kvalifikovani elektronski sertifikati imaoca i odgovarajući podaci za formiranje kvalifikovanog elektronskog potpisa, tako da lična karta može da služi i kao sredstvo za formiranje kvalifikovanog elektronskog potpisa, u skladu sa Zakonom o elektronskom potpisu i Uredbom o upisu podataka u obrazac lične karte. Dalje, razlog za predložene izmene i dopune vezan je za mogućnost korišćenja lične karte kao putne isprave, ako je to predviđeno međunarodnim propisima. Obaveza da se za decu, uz zahtev za izdavanje lične karte, prilaže i saglasnost drugog roditelja, tj. onog koji ne podnosi zahtev za izdavanje lične karte, predlaže se, kako bi se sprečile zloupotrebe o kojima je u javnosti dosta bilo reči, da jedan roditelj, bez znanja drugog roditelja koji takođe vrši roditeljsko pravo, dete odvede u inostranstvo. Zbog korišćenja lične karte kao putne isprave predlaže se da se podaci o prezimenu i imenu imaoca lične karte mogu, pored ćiriličnog pisma, upisati i latiničnim pismom. Naravno, uz sve ovo ide i shodna primena drugih odredaba Zakona o putnim ispravama koje se tiču izdavanja i korišćenja lične karte kao putne isprave. Predlažu se i druge izmene i dopune, mogućnost da se državljanima starijim od 65 godina života, na njihov zahtev, lična karta izda bez ograničenog roka važenja, ali na obrascu koji ne sadrži mikrokontroler, odnosno čip, zatim izdavanje lične karte na osnovu utvrđenog boravišta sa rokom važenja od dve godine, izdavanje lične karte pristupanjem nadležnog organa podacima u Centralnom sistemu za elektronsku obradu i skladištenje podataka, odnosno uvidom u evidencije državnih organa, zatim različita poboljšanja u proceduri oglašavanja lične karte nevažećom. Sve su ove predložene izmene i dopune izraz namere da se olakša dobijanje i korišćenje lične karte. Imajući u vidu da ovo nije zakon koji ima bilo kakve političke konsekvence, zaista mislim da je od interesa za sve da podržimo usvajanje ovog predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o ličnoj karti, pre svegau interesu i građana čiji smo mi servis, odnosno u čijoj službi se mi nalazimo. Hvala.
Hvala, gospodine Dačiću. Da li izvestioci nadležnih odbora, Odbora za odbranu i bezbednost i Zakonodavnog odbora, žele reč? (Ne) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Željko Tomić.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, žalosno izgleda kada zamenik premijera, prvi potpredsednik Vlade i ministar unutrašnjih poslova govori pred ovoliko malo predstavnika poslanika vladajuće koalicije. Mislim da toga u Evropi nigde nema. Interesovanje za ovu tačku dnevnog reda i ovu prethodnu je minimalno kod poslanika vladajuće koalicije, što i kamera može da zabeleži. Zakon o ličnoj karti je napravljen 2006. godine i izglasan u Narodnoj skupštini, koliko se sećam, bez ijednog glasa protiv. On sam po sebi nije sporan. Moram da, kao opozicionar, kažem da i ove današnje izmene i dopune Zakona o ličnoj karti same po sebi nisu sporne, zaista ima nekih naznaka da se radi na pojačanju kvaliteta i na ubrzanju izdavanja lične karte itd. Međutim, u svetlu današnjih događaja, ovaj zakon ipak mora da izazove određenu vrstu pažnje javnosti. Danas smo u Skupštini Srbije imali javnu raspravu o nelegalnim tražiocima azila. Koliko sutra, baš u Beogradu borave predsednik Evropske komisije Žoze Manuel Barozo i komesar za proširenje EU Štefan File da bi se pozabavili ovim pitanjima. Lična karta je potrebna svakom građaninu države Srbije da bi dobio pasoš, a svedoci smo zloupotrebe pasoša, ali smo bogami i svedoci zloupotrebe lične karte i to je ono na šta je moralo da se u svetlu ovih današnjih događaja predvidi da se određeni vidovi preventive unesu u zakon jer niko nije mogao očekivati da će taj problem postati toliko velik, da se i čelnici EU pozabave time. Mi moramo danas i u ovoj sali govoriti o nelegalnim tražiocima azila, odnosno o lažnim azilantima. Mora se saznati način na koji su došli do isprava, jer time se kompromituju svi građani Srbije, a ne samo oni lično. Gospodin Dačić je rekao da će tražiti od EU mišljenje o meri oduzimanja pasoša na godinu ili dve. Dačić je, kažu u štampi, posle sastanka sa rukovodstvom MUP-a rekao da će jedna od mera biti iuvođenje baze podataka i evidencije lažnih azilanata koja će biti napravljena uz pomoć država u kojima su tražili azil itd. Još nema te baze podataka. Očekivao sam da će to biti odavno napravljeno, bar pre dve godine, kada smo i mi, poslanici DSS, ukazivali na problem izdavanja lažnih ličnih karata, ne samo pasoša. To hoću da kažem. Nema preventive, bavimo se posledicama. Sada imamo ogroman problem kojim se bave i evropski zvaničnici. Iz Vlade Srbije nas ubeđuju da će postojati izmene Krivičnog zakonika kojima će se omogućiti efikasnije sankcionisanje trgovine ljudima i turističkih agencija koje omogućuju odlazak lažnih azilanata u EU. Prilikom grupnih putovanja bilo je zloupotreba, to sada priznaje i vlast. O tome smo svojevremeno ovde govorili, da li će se kažnjavati svi oni koji organizuju grupna putovanja i dolazi do zloupotreba. Razmatra se mogućnost uvođenja određenih sankcija za one koji su pokušali da zloupotrebe beli šengen. Kada je ova vlast bila u uzletu, reč beli šengen je bio ključ koji je otvarao sva vrata, tako je bar izgledalo. Danas se postavlja pitanje i tog belog šengena, ne od strane opozicije, nego od strane evropskih zvaničnika. Zato će sutra sa najvišim državnim rukovodiocima govoriti i Barozo i File. Podnošenje zahteva za azil dalje ne može biti da bude krivično delo bez obzira koliko je to neopravdan zahtev. Vrlo zanimljivo. Postavlja se pitanje da li je EU u pravu kad srpskim vlastima neće da dostavi podatke o lažnim azilantima. Valja napomenuti da Rumunija i Bugarska su sprečile stotine hiljada svojih građana, pretežno Roma, da putuju u inostranstvo u prvim godinama posle ukidanja viza EU za te zemlje, procenjujući da postoji mogućnost da bi ti njihovi građani mogli da se ilegalno zaposle u inostranstvu i da postave zahteve za dodelu političkog azila. Drugim rečima, cela etnička grupa bila je izložena kolektivnim merama diskriminacije, treba i na to obratiti pažnju. Svi su o tome ćutali, zemlje EU, države odakle su bili ti ljudi, pa i većina organizacija za zaštitu ljudskih prava u timzemljama. Nešto slično, doduše u mnogo manjoj meri, pokušala je državna uprava SFRJ krajem osamdesetih godina, jedino što se takvom praksom prema Romima i Albancima u intervju nemačkim novinama pohvalio nadležni činovnik tadašnjeg Saveznog sekretarijata za unutrašnje poslove, pa je izbio skandal. Na problem lažnih ličnih karata u Medveđi, Bujanovcu i Preševu poslanici DSS su ukazivali još pre više od dve godine. Odmahivalo se rukom, vlast ponavljam bila je u uzletu, zaletu, bojim se da vam je sada silazna putanja prilično strmoglava i da sada i sutra kada vam Barozo i File očitaju bukvicu, hajde da se tako izrazim, neće vam biti svejedno. Ali, nemam ništa lično od kompromitacije ove vlasti. Žalosno je što ovakvim ponašanjem su kompromitovani svi građani Srbije, pa tako i mi lično ako tako već gledamo. Isto tako, važno je napomenuti, gospodine ministre, evo jedan primer o nemanju mogućnosti da se čuje drugačiji glas, stavljate da se u članu 10. stav 4. menja i glasi – "za maloletna i poslovno nesposobna lica zahtev podnosi jedan od roditelja, uz pismenu saglasnost drugog roditelja" što do sada nije bio slučaj, znači, oba roditelja moraju učestvovati u podnošenju zahteva za ličnu kartu. To je amandman DSS prilikom poslednje izmene i dopune ovog zakona. Vi ste ga odbili. Danas ga stavljate u svoj da tako kažem, mislim to je naš naravno, Predlog o izmenama i dopunama Zakona o ličnoj karti. Naravno da je to bilo i tada suvislo, naravno da je to i danas suvislo. To je odnos vlasti i opozicije. Podsetiću vas, nedavno, vi bolje znate od svih ovde prisutnih, da je nedavno u Nišu, a koliko juče smo čitali u štampi u Leskovcu, da su uhapšeni, čini mi se, radnici MUP zbog zloupotrebe svog položaja, a oni su izdavali lične karte na osnovu fiktivnih ugovora o kupovini kuća, bez provere kupoprodajnih ugovora. Hoću da kažem da zloupotrebe u izdavanju ličnih karata i te kako ima. Ponavljam, ne možete imati pasoš ako nemate ličnu kartu. Imate, i sami ste rekli, mikrokontrolere, čipove, imate mogućnost evidencije građana, samim tim morate imati samo malo pojačanom operativom i spisak tzv. lažnih azilanata. Zloupotrebe izdavanja ličnih karata, pasoša, uopšte isprava mogle su biti za ove dve-tri godine vaše vlasti i te kako, ako ne baš sprečene, što je ajde da kažemo dosta komplikovano, a onda uveliko smanjene, odnosno dovedene na najmanje moguću meru. To nije učinjeno. Upozoravali smo vas kada je beli šengen konačno došao u Srbiju, ali vama su uši bubnjale, vama je u ušima bila neka vrsta slave da ćete doveka vladati, da je beli šengen samo jedan od razloga zašto ste dobili na izborima, ali pogledajte šta se danas događa. Nema ko ne može da zloupotrebi u svrhe lažnog azila dokumente Republike Srbije. Dajte da vidimo gde je preventiva, gde leži eventualno rešenje, pa da svrsishodno i celishodno razgovaramo o tome.
Reč ima gospodin Petar Jojić.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, što se tiče predloga ovoga zakona o izmenama i dopunama Zakona ovo bi moglo da se prihvati kao jedinstven primer da se interveniše u jednome zakonu kada ga menjamo i dopunjavamo u jednom manjem segmentu i obimu. Zaista u ovom predlogu je malo izmena i dopuna, ali ima izmena koje nisu prihvatljive i kao takve ne bi trebalo da uđu u zakon i da budu primenjene. SRS je uložila nekoliko amandmana, pre svega na član 5, gde smo predložili da u stavu dva državljaninu starijem od 60 godina života na njegov zahtev može se izdati lična karta bez ograničenja roka važenjana obrascu, a ne sadrži mikročip. Što se tiče člana 8. on je sporan i mi ga predlažemo da on bude brisan. Ovo što sam rekao da je dovoljno da se sa trajnim važenjem može građaninu izdati lična karta kada navrši 60 godina života. Što se tiče člana 5. i ovde ima problema, oni se sastoje u tome što se sada građani izlažu velikim maltretiranjima i šikaniranju koje sve dokumente treba da pribave i da prikažu službenom licu prilikom predaje zahteva za izdavanje lične karte. Mislimo da je predloženo rešenje neprihvatljivo i da je bilo bolje rešenje u prethodnoj odredbi osnovnoga zakona, a ne samo to, nego čak je bolje bilo regulisano i Zakonom o ličnoj karti iz 1995. godine. Vidite lične karte su menjane od oslobođenja, od Drugog svetskog rata do danas, skoro 10 puta. Što se tiče člana 19a u stavu 2. predložili smo da građanin ima pravo na rešenje da uloži žalbu jer to njemu garantuje Ustav. Zbog toga sam i predložio u ime SRS da se doda i mogućnost i ugradi u zakon i norma koja daje za pravo građaninu da može da uloži žalbu na rešenje. Što se tiče čipa, mi znamo da je lična karta dokument kao sredstvo za utvrđivanje identiteta. U praksi sam 25 godina imao priliku da koristim utvrđivanje identiteta na osnovu raznih isprava građana, a pre svega lične karte i pasoša. Ređe na osnovu vozačke dozvole ili zdravstvene knjižice. Što se tiče ovoga čipa, to je jedno sredstvo koje u našim prilikama i po mišljenju SRS ne može biti prihvaćeno i mi smo protiv takvog rešenja. Zašto? Time se uništava privatnost, omogućava se skupljanje ogromnog broja podataka u policijskim kompjuterima o našem životu i radu. Dalje, razaraju državni suverenitet, jer odluka o uvođenju iste nije doneta slobodnom raspravom u demokratskoj Srbiji, nego u nekom od međunarodnih centara moći koji ima predrasude i negativne stereotipe o našim građanima. Lične karte na ovaj način postaju unutrašnji pasoš bez koje se nigde ne smemo kretati. Gubitak ili krađa legitimacije vode čoveka u ozbiljne probleme, a državne baze podataka su nesigurne. Da su nesigurne i neobezbeđene najbolje potvrđuju događaji, a pre svega ovi događaji u poslednje vreme, onaj najdrastičniji što se dogodio u Nišu. Nesavesni nadzornici baze podataka mogu ih prodavati onima koji su za to zainteresovani u komercijalne i druge svrhe. Stvara se preduslov za totalitarnu državu koja će pratiti svaki korak svojih građana. Predviđanje mogućnosti, čak uzimanje otisaka prstiju nasred ulice ili na javnom mestu neodoljivo podseća na proveru stočnog žiga, kao osnovne građanske vrline opisane u Domanovićevoj satiri "Danga". Dvesta godina posle Karađorđa neko od nas, ovim mislim sa Zapada, Amerika i EU ponovo hoće od nas u Srbiji da naprave raju. Zato mi smatramo da treba odbiti ličnu kartu sa ugrađivanjem u elektronski sistem obrade podataka. Ne mislimo mi, gospodine ministre, da ćete vi sada tako postupiti o čemu mi ističemo ozbiljne prigovore, ali se može u praksi desiti da će doći do zloupotrebe tih podataka koji se obrađuju i prikupljaju. Mnoge države u svetu još uvek nisu uvele elektronsku obradu podataka u ovom obimu. Elektronska obrada podataka, što se tiče ličnih podataka naših građana, treba da sadrži: ime i prezime, ime oca, mesto rođenja, mesto stanovanja i da dokaže, uz pomoć uverenja o državljanstvu i izvoda iz matične knjige rođenih. To bi bila garancija da nikada neće doći do zloupotrebe elektronske obrade podataka. Tako nešto garantuje i Ustav, pa decenijama i decenijama u bivšoj Jugoslaviji i u Srbiji ovi podaci su bili odlučujući i osnovni na osnovu kojih su izdavane lične isprave, a pre svega lična karta, pasoš, vozačka dozvola, a nekada ako je trebalo prikazati ličnu kartu i zdravstvene knjižica. Ovi podaci koji se skupljaju sada, skupljaju se sa onim instrumentima koje je ova država, prema našim podacima, skupo platila. Postavlja se pitanje opravdanosti ulaganja, ako je tačno, a ja bih vas molio gospodine ministre da mi date odgovor, da je skoro 200 miliona maraka dato za nabavku opreme, motorole za prikupljanje ovih podataka i za njihovu obradu. Možda grešim, možda nemam tačnu informaciju, ali je bilo govora da su ta sredstva i ta tehnika nabavljeni, da su dugo stajali u magacinima i da su mnogo, mnogo koštali. Što se tiče zaštite podataka o ličnosti, ona mora da obuhvati sve subjekte koji prikupljaju, obrađuju, koriste i čuvaju takve podatke. Sva pravna i fizička lica moraju biti upoznata sa svojim pravima i obavezama u vezi sa zaštitom podataka o ličnosti. Ono što je bitno, da svako lice čiji podaci se prikupljaju mora biti informisano na koji način i u koje svrhe se dalje raspolaže njegovim prikupljenim ili ustupljenim podacima. Pozivanje na činjenicu da će policija biti efikasnija nije prihvatljivo obrazloženje. Nije prihvatljivo i ako uporedite i sa drugim institucijama. Nekad su administracije brojnih institucija, kao što je bila policija, odnosno onda SUP, zatim sud, zdravstvo, školstvo, završavali ručno brže, jednostavnije, uspešnije i delotvornije obradu podatka, no sada sa tim ćereslima koje mi kupujemo, koje nam nameće EU, čak i ako su koštala 200 miliona maraka. Postavlja se pitanje odgovornosti onoga ko je nabavio, ako su ta sredstava toliko plaćena. Šta je vrlo karakteristično i što bi vi, kao ministar, trebalo da preduzmete? Ne znam sad, možete nam reći, koliko u Srbiji ima službenih lica koja su ovlašćena da nadziru i kontrolišu u policijskim upravama lične podatke naših građana, koji su prikupljeni na oba ova načina. Drugo, što u zakonu nema krivične odgovornosti. Znate, danas u svetu mnoge države odbijaju da uvedu identifikacione kartice. Engleska je imala jedno vreme te kartice, ali ih je Gornji dom lordova Engleske ukinuo, kao i predsednik Francuske, jer su utvrdili da se radi o brojim zloupotrebama, što direktno i duboko zadire u privatnost građana, njihovo poniženje i zloupotrebe, a pogotovo u platnom prometu, gde hakeri upadaju u sistem podataka, mada ćete vi možda reći da neće moći da uđe niko u sistem policijske obrade podataka. Znate šta, u to ne verujem. Kad su hakeri i kad je Vikiliks uspeo u Pentagon da uđe i da pokupi brojne podatke, onda postoji zebnja i strahovanje da će podaci naših građana moći lako biti zloupotrebljeni. Zamislite sada, dajete ovlašćenje policajcu da on na ulici uzima otiske prstiju. To je zaista neprihvatljivo. Drugo, mnogi te podatke mogu zloupotrebiti tako što će biti nagrađeni, jer će mnogi biti, pogotovo tajkuni, ili obaveštajne službe, zainteresovani za lične podatke ministara, predsednika Vlade, predsednika Republike, narodnih poslanika i drugih građana, biće zainteresovani za njihovu bazu podataka. Znate šta je to? To vam je skener. To je mikrohirurgija u ovoj oblasti. Na taj način se omogućava korisnicima i zainteresovanim licima tačno da znaju, gospodine Dačiću, boju vašeg glasa, broj crvenih krvnih zrnaca, broj belih, kolike su vam ruke, koliki prsti, razmak očiju, veličina nosa, širina čela itd. To su biometrijski podaci koji se sada kombinuju zajedno u elektroniku. Čini mi se da ovo nije vreme i čini mi se da nije trebalo prilaziti ovakvoj operaciji. Znate, mnogi međunarodni propisi i konvencije garantuju građanima pravo na privatnost. Ovim načinom ukida se privatnost. Možemo mi sada da glumimo i da pričamo do mile volje da prihvatamo Evropu, da ulazimo u Evropu, zato što Evropa od nas traži i sve što ona traži mi to moramo klečeći da prihvatimo. Nama iz EU dođu neki šibicari, dođu neki referenti i saslušavaju nam čak i predsednika Republike, predsednika Vlade i ministre. Možete misliti, kaže – došao je Bramerc, trese se Srbija. Došao je File u Skupštinu da nam održi predavanje. Pa, molim vas, da li je Srbija došla u takvu situaciju da mora da sluša svačije naređenje? Ne, Srbija nije dužna da sluša takva naređenja. U ovoj oblasti ima mnogo stvari koje treba da budu uređene ili na drugi način postavljene, kako bi građani Srbije imali zaštitu i imali poverenja u nadležne organe. Građani treba da imaju pravo na obaveštenost, pravo na odgovarajuće korišćenje podataka, pravo pristupa i uvid, pravo ispravke ukoliko je neko pogrešne podatke uneo u elektronskoj obradi podataka i pravo na pravno sredstvo. Kad kažem pravo na pravno sredstvo, gospodine ministre, znači – ako je neko doneo neku odluku da se podaci nekog građanina ili nekog funkcionera mogu dostaviti nekom tajkunu, a tajkun ih traži, traži ih i kaže – mene interesuju podaci Petra Petrovića, koliko ima gotovog novca, koliko ima kuća, koliko ima firmi, kompanija, koliko ljudi u njoj radi, kakav je njihov profit, koliko je godišnje platio porez, koliko nije platio porez, koliko ima zemljišta i koliko ima članova porodice, i na taj način podatak ode. Građanin čiji se podaci sada prosleđuju nekome neovlašćeno ima pravo da uloži žalbu, i to žalbu nadležnom organu, a nadležni organ da što pre ispravi tu grešku, ukine odluku i rešenje, i na taj način zaštiti opšta prava naših građana. Ovakav kapacitet i izložena prava pretočena u principe treba da posluže kao formalni okvir i celovita osnova za definisanje i izgradnju sistema zaštite privatnosti i informacija. Zatim, princip limitarnog prikupljanja podataka. Princip kvaliteta podataka. Podaci o ličnosti moraju biti relevantni za potrebe za koje se prikupljaju, i u obimu neophodnom za te potrebe, i moraju biti tačni, kompletni i ažurni. Princip specificiranja potreba - potrebe zbog kojih se podaci o ličnosti prikupljaju moraju biti specificirane pre prikupljanja samih podataka, a njihovo kasnije korišćenje ograničeno samo na zadovoljavanje specificiranih potreba ili potreba koje nisu inkompatibilne sa specificiranim potrebama. Princip ograničenog korišćenja – podaci o ličnosti ne bi smeli biti obelodanjeni, raspoloživi ili korišćeni za druge potrebe koje nisu specificirane u skladu sa prethodnim principima i uzansama, izuzev uz saglasnost subjekta ili na osnovu zakonskih ovlašćenja. Princip zaštite – podaci o ličnosti moraju biti zaštićeni razumnim merama od rizika gubitka, neovlašćenog pristupa, destrukcije, modifikacije ili obelodanjivanja. Princip otvorenosti, princip individualne participacije… (Predsedavajući: Hvala lepo, ali prošlo je vaše vreme uveliko.) Tek sam počeo, došao sam negde do polovine, ali hvala.
I meni je bilo interesantno. Obaveštavam vas da su, saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja načelnog pretresa, prijave za reč, u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe SRS i SNS. Reč ima ministar. Izvolite, gospodine Dačiću.
Pošto vreme ide tako da neko kad održi govor posle napusti sednicu, ne znam kako da mu odgovorim, pa da iskoristim sad ovu priliku. U svakom slučaju, kada je reč o ličnoj karti, Zakon o ličnoj karti je donet, kao što smo rekli, 2006. godine. Tada je definisano ovo o čemu je gospodin Jojić govorio, čip, i tada su bile rasprave, kao što znate, da li je to dobro ili nije. Postojali su argumenti i za i protiv. Dva miliona naših građana je uzelo ličnu kartu sa čipom, a 800.000 bez čipa. S druge strane, imate pasoše koji su svi isključivo biometrijski i isključivo sa čipom. Jednostavno, to je tehnologija koja je primenjena u ovoj fazi regulisanja načina izrade putnih isprava u Evropi. Mislim da niko to pitanje nije postavljao kada su pasoši bili u pitanju, jer nije bilo drugih mogućnosti. Kada je reč o podacima koji se nalaze na čipu i u policijskim evidencijama, oni su mnogo manji nego podaci koji postoje prilikom npr. vađenja platnih ili kreditnih kartica. Nisam još čuo da neko osporava korišćenje kreditnih kartica. Uostalom, znate da svi oni koji žele da prate nekoga, decenijama su ga unazad pratili po korišćenju platnih i kreditnih kartica. U svakom slučaju, veoma je teško i gotovo je nemoguće da neko zloupotrebi baze podataka. Kada je reč o pripadnicima MUP koji su ovlašćeni da koriste te baze podataka, svako kada koristi tu bazu podataka, pa i ja, ostaje u evidenciji da je to činio i ostaje u memoriji, mislim nekoliko godina. Uvek postoji evidencija da li je i ko koristio te podatke. Ovde nije reč o operativnoj analitici, vezano za obaveštajne podatke, reč je o osnovnim podacima koji postoje: mesto rođenja, adresa, prebivalište, evidencija o počinjenim prestupima, prekršajima ili krivičnim delima itd. Zašto se predlaže produženje važenja ličnih karata? Zato što su u ono vreme kupljeni čipovi koji su mogli da budu korišćeni pet godina. Kada su oni potrošeni, o tome sam još ranije govorio, moj cilj je bio da se produži važnost ličnih karata na 10 godina zato što je to normalno i nema razloga da lične karte važe pet godina, mislim da su i ranije važile 10 godina. Takođe, omogućili smo i starim građanima da mogu da uzmu lične karte sa trajnim važenjem, a takođe ćemo omogućavati i svima onima, a to se već sada radi, ali i zvanično da kažem, koji su nepokretni, bolesni, do njih će doći predstavnici MUP kako bi uzeli sve podatke. Mi smo produžili važnost još pet godina, do isteka tih starih. Nove lične karte na starim obrascima se ne izdaju, tako da svi oni koji imaju stare lične karte mogu da ih koriste do svog isteka, a nakon toga će uslediti izdavanje novih. Ove izmene i dopune su, pre svega, usmerene ka poboljšanju uslova pod kojima građani mogu da obavljaju zamenu ličnih karata, jer je nemoguće da se ovoliki broj ličnih karata zameni u ovako kratkom vremenu, kao što je to bilo predviđeno ovim zakonom, a bilo je pet godina. Znači, još jednom da podsetim, pošto je gospodin Tomić otišao, lažni azilanti i tema nepravilnosti kada je reč o izdavanju ličnih dokumenata su dve odvojene teme. Lažni azilanti uglavnom nisu oni koji su na ovaj način dobili lične karte i pasoše. Svaki građanin Srbije, bez obzira da li mu je lična karta izdata u Prištini ili u Beogradu, ima pravo na pasoš. Ukupan broj onih koji su tražili promenu prebivališta se kretao oko 3.000 za ovih godinu i po dana, sa KiM u druge delove Srbije, i to ne samo Albanaca nego Srba i svih drugih. Oni koji su omogućili da neko dođe do lažne promene prebivališta, oni su uhapšeni i ta hapšenja se vrše redovno. Reč je o zloupotrebama u okviru MUP i u okviru drugih državnih organa, kao kada su u pitanju matične knjige, ali i među građanima koji izdaju lažna uverenja da neko kod njih stanuje itd. To je odvojena priča od lažnih azilanata. Lažni azilanti su druga tema i oni nisu vezani za pitanje zloupotreba u procesu izdavanja ličnih karata. Kada je reč o merama protiv lažnih azilanata, mi smo, s jedne strane, prinuđeni da primenjujemo određene oštre mere a, s druge strane, da vodimo računa da time ne kršimo njihova ljudska prava, od strane istih centara, znači, EU. S jedne strane, moramo voditi računa da se smanji broj azilanata, koji je u poslednjim mesecima manji nego što je bio a,s druge strane, da ne priđemo nekom rasističkom pristupu, pa da dođe do diskriminacije jedne nacionalne zajednice. U skladu sa tim obaviću razgovore, a i danas imam sastanke, sa predstavnicima albanske nacionalne zajednice, imaću ovih dana i sa romskim, da nađemo najbolji način kako da se taj problem prevaziđe. Što se mene tiče, niko ne dolazi da me preslišava iz EU. Ovde je reč o tome da to što radimo treba da radimo u našem interesu. Smatram da nije bilo kome više u interesu da uđe u EU nego što je to nama. Ne bih govorio o ovim usponima i padovima vlasti i opozicije, sve je to relativno, kao i u svim drugim pitanjima vezanim za Kosovo, zato što mislim, kada je reč o Kosovu, za vreme vlasti SPS je Kosovo dobilo Rezoluciju 1244, a za vreme vlasti stranke čiji je gospodin malopre govorio o mojim rečima, da želim da delim Kosovo, Kosovo je proglasilo nezavisnost i priznato je od strane najvećih svetskih država. Takođe smo za vreme naše vlasti pokušali i oružjem da branimo Kosovo, za razliku od nekih drugih koji su o tome samo teoretisali. Ako samo ja govorim o tome da mi treba da priđemo ovom problemu, to nije tema danas, ali pošto je spomenuto moram da odgovorim na tu temu, jer smo sada došli u situaciju da ću na kraju ispasti ja i SPS ti koji će biti optuženi za izdaju Kosova. Hvala bogu da svi mi želimo da Kosovo ostane u Srbiji. Za to moramo da se borimo, ali nećemo to izboriti tako što ćemo svoje porodice preseliti u Beograd, nećemo izboriti tako što ćemo zapaliti neku ambasadu ili ići samo na moleban, nego ćemo morati da se bavimo mnogo ozbiljnijim temama da sačuvamo naš narod na KiM. Moj uticaj u ovoj državi je 7,6%, koliko smo glasova dobili na izborima. Rekao sam šta sam rekao i smatram da ima mnogo rešenja, pravedna su, možda pravednija, samo što možda nisu realnija. S druge strane, pozivam i druge da kažu svoje mišljenje, svoje predloge kako ćemo to da rešimo, zato što za godinu dana možda ovo o čemu pričam neće biti realno. U svakom slučaju, zastupam politiku Vlade i ove skupštine i voleo bih da te teme ne mešamo sa temom o kojoj danas govorimo. Spreman sam da se o ovoj tački zakaže i sednica parlamenta i apsolutno ne bežimo od toga. Tomislav Nikolić me je napao juče da pričam različito od Vlade, a ostajem u Vladi. On je ostao u Vladi kada je SRS rekla da je protiv Rezolucije 1244. Da li ste tada govorili da je to izdaja nacionalnih interesa, pa ste ostali u Vladi još godinu dana, i Toma Nikolić je ostao u Vladi? Što tada nije napustio Vladu Srbije, kad se nije slagao? Sad svi kažu: "Ne može Dačić to da priča, krši Rezoluciju 1244". U svakom slučaju, nikome ne namećem svoj stav, niti mislim da je realno i ovo što sam rekao, ne zato što mislim da nije dobro nego, nažalost, mislim da neki smatraju da je ovo pitanje već davno rešeno, a mi ga sigurno samo ovde ne možemo rešavati. Što se nas tiče, niko od nas nije promenio stav. Mislim da ne postoji nijedan Srbin, niti jedan političar koji će priznati nezavisnost Kosova. Srbija treba da vodi računa i o Srbima koji žive na KiM i o tome ako ih ne bude više bilo, imaćemo možda drugačije teme za raspravu. Zato vas molim da ove teme ne mešamo, jer ćemo imati onda polemiku koju bi trebalo neko drugi da inicira, a ne ovako u poslednjim rečenicama svog govora, pa da posle toga izađemo da ne možemo da razgovaramo o toj temi. Uostalom, nisam ja to prvi rekao, rekli su to i neki drugi. Rekao je i Dobrica Ćosić, koji je glavni gost na svim skupovima DSS, pa rekli su i drugi. U svakom slučaju, to je tema za razmišljanje i to nije niko nikada, nisam ja upotrebio pitanje podele Kosova. Ali, oni hoće da nam podele Srbiju, a ne daju da se deli Kosovo. Ne može sada neko ko je proglasio nezavisnost od Srbije, a Srbija se nije složila s tim, sada američki ambasador u Prištini kaže da ovo što priča Dačić – to je 19. vek. Znači, 21. vek je kada Kosovo proglasi nezavisnost od Srbije, a kada Srbi na Kosovu kažu da neće da žive u toj veštačkoj tvorevini, to je onda 19. vek. Oni su protiv toga ne zato što misle da to ne valja, nego zato što misle da je stvar rešena i da ne treba ništa da daju, sve će dobiti, a mi ćemo sve izgubiti. Mi ne smemo sve da izgubimo. Ako ne želimo sve da izgubimo moramo da imamo racionalan pristup u svemu ovome. Mislim da možda možemo jednim ovakvim pristupom značajan deo toga da sačuvamo i da napravimo kompromis u kojem će svako dobiti pomalo od onoga što nije želeo, ali ćemo zaštititi naše nacionalne i državne interese, interese našeg naroda koji dole živi. Apsolutno ne prihvatam da bilo ko prstom upire u SPS i u mene lično kada je u pitanju KiM. Kada je proglašavana nezavisnost KiM bio sam u Gračanici, sa narodom, svojim kolima. Bio je i Velja Ilić, ali je došao sa KFOR-om. Te koji kažu da za to što pričam da će da me tuže, da me uhapse itd., pozivam ih da svoje predizborne mitinge drže u centru Prištine, u Kačaniku, u Glogovcu, neka tako pokazuju suverenitet Srbije, a ne ovde herojstvom na okruglim stolovima, a obezbeđujući sebi rezervne pozicije na drugim mestima u Srbiji. To pričam zbog toga što nemam priliku njima da odgovorim, osim ovde pred očima cele Srbije i svih građana Srbije. Ovo nije predlog da se izda Srbija i podeli Kosovo, nego da se spasu i sačuvaju Srbi na Kosovu i da se Srbija spasi od nacionalnog debakla u koji može da dođe ukoliko ne vodi politiku koja će gledati napred, a ne samo biti vezana lancima za našu prošlost, koja nije bila dobra u poslednjih nekoliko godina ili decenija. To je bio moj interes da uopšte pokrenem tu temu, da sačuvamo ono što još možemo, jer kada ne budemo mogli više neće Srbi na Kosovu imati interes od toga što ćemo Kosovo zvati srpskim Konstantinopoljem u kome neće biti Srba. To je moje lično mišljenje, nije čak ni stav SPS. Mogu i oni da me isključe ako misle da sam pogrešio. Ali, u svakom slučaju, mislim da većina građana Srbije to oseća koji misle da treba da dođemo. Reći ću još samo ovo, Milošević je razgovarao sa predstavnicima Republike Srpske Krajine i Republike Srpske pre nego što je bio Z4 i pre nego što je bio Dejtonski sporazum. Nisu hteli da prihvate mirovne planove. Mislili su da će dobiti više. Republika Srpska je u to vreme imala 70% teritorije, možda više. Milošević im je govorio – diplomatija, vodili ste rat, morate diplomatski da završite priču. Pala je Krajina, Hrvati i Muslimani su došli na nekoliko kilometara do Banjaluke. Danas više nema Republike Srpske Krajine; ima, da tako kažem, u institucijama koje se više ne nalaze na teritoriji Republike Srpske Krajine. To je bio moj motiv da apsolutno pokrenem i da kažem to što sam rekao. Uostalom, nikada ne mogu da promenim volju većine građana Srbije koji će se o tome izjasniti kada za to bude vreme. Svako ima pravo da o svemu tome kaže šta hoće. Ali, ne dam i niko nema pravo da kaže da je ovakav predlog usmeren na izdaju Srbije. Ne, on je usmeren na spas Srbije i srpskog naroda koji žive na KiM. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Prelazimo na učešće poslanika prema rasporedu narodnih poslanika prijavljenih za reč u načelnom pretresu o Predlogu zakona o izmenama i dopuna Zakona o ličnoj karti. Dajem reč Vjerici Radeti.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je svakom nesporno da govoriti o podeli Kosova i Metohije je najgrublje gaženje Ustava Republike Srbije i potpuno je nebitno ko je to, prvi, drugi ili peti izgovorio. Kada je reč o Predlogu zakona o izmeni Zakona o ličnoj karti, hajde baš u kontekstu između ostalog i ovo o čemu je govorio gospodin Dačić da se podsetimo da je Zakon o ličnoj karti u parlamentu Republike Srbije donet 2006. godine i tada predstavljen kao epohalno otkriće, kao nešto i tada što moramo da uradimo zato što to nas traži EU, jer ako donesemo taj zakon, ako čipujemo građane Srbije, odletesmo mi u EU nekim brzim vozom. Jedna od niza prevara te EU kojoj vi svi hrlite, a SRS smatra da Srbija nikada ne sme da uđe u EU, jer upravo i EU je ta koja je dovela u pitanje KiM i čiji je najveći broj članova priznao lažnu državu Kosovo. To bi trebalo svi da imaju u vidu, i predstavnici vlasti i predstavnici opozicije, ma o kojoj temi da se govori i ma o kojem zakonu je reč. Ako je Zakon o ličnoj karti koji je donet 2006. godine bio nešto najbolje što je moglo da se uradi, onda se postavlja pitanje – zašto mi danas taj zakon menjamo? Ako to nije bilo tako mnogo dobro, onda postavljamo pitanje – zašto ga nismo menjali do sada? Ovo što su izmene i dopune ovog zakona ne predstavlja nikakvu suštinsku promenu u odnosu na ono što smo imali 2006. godine, ali govori naravno o nesposobnosti vladajućeg režima da primeni zakon kakav god je, jer naravno mi možemo da govorimo o zakonu i da ga kritikujemo, da kažemo da nije dobar, da stavimo primedbe itd, ali kada se zakon usvoji onda on mora i da se primenjuje. Piše u obrazloženju da je ovaj zakon 2006. godine uveo velike novine u izradi, sadržini i korišćenju ličnih karata, pre svega sa tehnološkog stanovišta i uvođenja mikrokontrolera odnosno čipa. Sada ajde, da su to novine u izradi, sadržini ličnih karata, ajde to možemo da razumemo, ali nam nije jasno kakva je to novina u korišćenju ličnih karata? Na isti način se koriste lične karte i ove koje su još uvek važeće, kao i ove sa čipom, kao i one bez čipa, bar što se tiče građana Republike Srbije. Ali, postoji recimo problem u državnim organima. Da podsetimo da su poslednji izbori 2008. godine održani u situaciji da na najvećem broju biračkih mesta nije bilo aparata za očitavanje čipa na ličnim kartama, a to znači mogućnost zloupotrebe, mogućnost krađe na izborima. Tada vama to nije bilo sporno, a mi smo i te 2006. godine govorili, između ostalog, i o tom problemu. Kada krenete u neki posao kao država, kao nadležni državni organi, onda morate unapred da budete spremni da taj posao u primerenom roku dovedete do kraja, a ne da se posle šest godina prisetite šta je eventualno bila greška i da se kao što je i u ovom zakonu slučaj ugrađuju neki amandmani koje su poslanici SRS podnosili još 2006. godine. Neozbiljna ste i neodgovorna vlast u mnogo čemu. Građani Srbije odlično znaju s kakvim problemima se sreću kada idu da vade nove lične karte i nove pasoše. I danas-dan, ovoliko godina, od 2006. godine, od kada su počele ove nove lične karte, i danas ljudi moraju da dolaze u pet časova ujutru, da čekaju red u opštinskom MUP, da bi dobili ličnukartu, pa donose one male klupe, pa ih dođe po dvoje, pa jedno sedi, pa ono drugo izađe malo da prošeta, pa se opet zamene itd, da bi držali taj red. Stvarno ne znam šta je gospodi, koji su ovde umesto predstavnika Vlade, smešno u ovome? Ovo je apsolutno istina, dobro znate da je istina. Pitajte građane Srbije, ko god je izvadio ličnu kartu, ako nije imao dobru vezu u SUP, koliko je vremena proveo u redu da dobije ličnu kartu? To isto važi i za pasoš. Potpuno ste neodgovorno pristupili, ne mislim na vas lično, mislim na predstavnike režima i vi ste svakako deo tog režima. Kažete takođe u obrazloženju da za sprovođenje ovog zakona nisu potrebna dodatna sredstva u budžetu Republike Srbije. Ovo nije tačno. Nemoguće je da nisu potrebna dodatna sredstva. Ako se bude primenjivao ovaj zakon, a valjda hoće, stoji ovde da će stupiti na snagu osmog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku". Uostalom, ministar je pre deset minuta rekao da su u ono vreme kupljeni čipovi potrošeni. Sada moraju da se kupe neki novi čipovi. Da li vam to neko poklanja ili kupujete? Zašto nas obmanjujete kada kažete da nisu potrebna dodatna sredstva u budžetu, kao što smo obmanjivani kada je donošen ovaj zakon, osnovni tekst ovog zakona, koji danas menjamo. Predlaže se da se ovaj zakon donese po hitnom postupku, kažete – iz razloga što je na osnovu sada važećeg zakona veliki broj građana u zakonskoj obavezi da zameni ličnu kartu čiji rok važenja ističe 27. jula 2011. godine i što je neophodno da se produži rok važenja navedenih ličnih karata do 31. decembra 2016. godine, s obzirom da većina građana do sada nije zamenila svoju ličnu kartu izdatu na starom obrascu. Ovo se takođe ne slaže sa brojevima o kojima je malopre ministar govorio. Pričao je o nekom milionu građana koji su uzeli čipovane karte, valjda dva miliona, jedan milion nečipovane. Koliko to sad Srbija ima stanovnika i koliko ima punoletnih i koliko ima onih kojima su lične karte još ranije izdate na neodređeni rok trajanja? Ovo jednostavno nije tačno. Istina je da država nije bila spremna da uradi ovaj posao u roku u kojem je to bilo zacrtano predlogom ovog zakona. Ništa nije urađeno. Predstavnici sadašnjeg režima i sadašnje Vlade ništa nisu uradili. Hajde, recimo, da oni od 2006. i 2008. godine nisu uradili taj posao kako valja, ali evo niste ni vi od 2007. godine do 2011. godine i ovo govori samo da ste potpuno isti, samo se u nekom momentu drugačije zovete. Sada, kuriozitet. U obrazloženju kažete, gospodo iz Vlade – smatramo da je potrebno da Nacrt zakona o izmenama i dopunama Zakona o ličnoj karti bude razmatran po hitnom postupku u Narodnoj skupštini. Od kada se to nacrt zakona raspravlja u Narodnoj skupštini? Da li vi uopšte znate šta je nacrt, šta je predlog, šta je konačan tekst zakona? Ovo samo govori o onome što mi pričamo već godinama da vi, hrleći na tom tragičnom putu ka EU, dobijate predloge zakona, prevodite, pa vam onda loš prevodilac umesto predloga prevede nacrt. Neozbiljno, čak i u ovom formalnom smislu više nego neozbiljno. Sada kada govorimo o ovim članovima koji se menjaju, pa kaže – lična karta se izdaje sa ne znam kojim rokom važenja, da ne gubim vreme, to ćemo kada budemo govorili o pojedinostima. Ali, šta je suštinsko pitanje? Šta je sa već izdatim važećim ličnim kartama? Ako sada ličnu kartu dobijaju deca od 10 godina sa rokom važenja od pet godina, šta je onima koji su je dobili sa rokom važenja od dve godine, a još nije istekao, izvadili je juče? Da li ste vi svesni kakve probleme pravite u praktičnom životu? Da li će to dete, odnosno maloletno lice koje koristi ličnu kartu, moći da je koristi ako ne bude usklađena sa ovim zakonom kada ovaj zakon stupi na snagu ili ćete terati roditelje da ponovo plaćaju i da se maltretiraju da čekaju devet sati u redu da uzmu detetu ličnu kartu? Stvarno, uopšte ne razmišljate i ponašate se kao da ne živite u Srbiji, kao da ne znate kako žive građani, koji su problemi građana Srbije. Morate malo da se uživite, da konačno počnete da donosite zakone za građane Republike Srbije, u interesu građana Republike Srbije i u okolnostima u kojima je Republika Srbija. Kanite se ljudi EU i njihovih naloga, njihovih zakona. Vidite da nas u crno zaviše. Vodite računa da ste vi Vlada Republike Srbije, vodite malo računa o tome. Ovde govorimo i o novom obrascu. Isto je pitanje – šta će biti sa starim obrascem, ako sada govorimo o novom, odnosno šta će biti sa ličnim kartama koje su izdate na, vi ovo već zovete stari obrazac? Sada, nekoliko primedbi, rekoh, govorićemo konkretno o ovim članovima zakona kada se bude govorilo o raspravi u pojedinostima, ali da podsetimo, kada je bilo reči o ovim čipovanim ličnim kartama i o pasošima čipovanim, koliko je tada bilo, a sve to znači čipovanim građanima Srbije, zapravo, koliko ste se tada hvalili da su to preduslovi za stavljanje Srbije na belu šengen listu, pa eto dobismo, staviše nas i na belu šengen listu za kratko, izgleda, pošto će očigledno brzo da nas skinu. Mi smo i tada pričali, sada ponavljamo, niko normalan nema ništa protiv slobodno viznog režima, ništa to nije sporno, ali vi ste obmanjivali građane Srbije kada ste ih ubeđivali koliko će biti dobro to što će građani Srbije biti skinuti sa bele šengen liste. Posledica tog vašeg obmanjivanja su ovi azilanti i ovaj problem s kojima se sada susrećemo, zato što vi nikada javno niste hteli da kažete građanima Srbije da stavljanje na belu šengensku listu ne znači da neko može da ode u inostranstvo da se tamo zaposli, da neko može da ode u inostranstvo da boravi duže od nekog roka koji mu je tačno predviđen. Dakle, prosto ste lagali narod i sada imate taj problem, ljudi misle stavljeni smo na belu šengensku listu, nema viza, mogu da idem negde u beli svet da radim. Mi smo pričali ljudima da vam ne veruju, da vi obmanjujete, da vi lažete i ovo sad se ispostavilo da smo apsolutno bili u pravu. Osim toga, evo, vidite da šengenski sporazum polako u praksi nestaje. Već se uveliko najavljuju da će zemlje članovi tog šengenskog sporazuma da stavljaju granice, da ograničavaju svoje države, što je naravno i normalno, jedino nije normalno u državi Srbiji. Dok drugi počinju da još više vode računa o svojim granicama, vi Srbiju razgrađujete, vi pričate o podeli Kosova i Metohije, vi vodite računa o onom što vam se naloži iz EU i zarad tog strašnog puta u EU iz dana u dana sve u Srbiji propada i nestaje.
Reč dajem poslaniku Mirku Munjiću.
Dakle, svedoci smo u ovoj Narodnoj skupštini jedne uobičajene prakse od strane ove vlasti u ovih tri godine da se ovoj Narodnoj skupštini dostavljaju predlozi mnogih zakona i to sve sa obrazloženjem da je upravo taj predlog zakona najbolji, da je taj predlog zakona evropski, da je on u interesu građana Srbije i da su ti i takvi zakoni jedan od uslova za bolji život. Godine2006. nakon donošenja predloga ovog osnovnog zakona, čija se izmena i dopuna danas traži u ovom parlamentu, pričano je nešto slično. Dakle, i povodom ovog zakona je pričano da je on najbolji, da je evropski, da je u interesu građana i da je on jedan od uslova da bi sve ovo moglo bolje da funkcioniše. Mi vam iz SRS redovno, i to jasno i argumentovano, pričamo u povodu podnošenja ovih zakonskih predloga, kritikujući ih da oni nisu dobri uglavnom, da oni nisu u interesu građana Srbije već, jednostavno, u interesu projekta EU i tog novog svetskog poretka kome vi stremite i tražimo uglavnom da vi te zakonske predloge ili poboljšate ili da ih povučete iz procedure. Praksa je da vi gotovo uvek ostajete nemi na sve ovo što mi tražimo. Ispostavi se posle izvesnog vremena, kao što se ispostavilo i sa ovim zakonom o ličnim kartama, da on nije baš najbolji, da on nije baš najevropskiji, da ti zakoni nisu baš u najboljem interesu građana i onda tražite ovde da se vrše izmene i dopune tih zakona. Tako je i sa ovim zakonom o ličnim kartama. U članu 2. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o ličnim kartama tražite promenu člana 8. osnovnog zakona i ta promena predviđa da obrazac lične karte sadrži mikrokontroler čip i prostor za mašinski čitljivu zonu za potrebe automatskog očitavanja podataka. To se traži u stavu 1. Svojevremeno je od strane jedne pametne glave izrečena jedna rečenica koja kaže da dolazi vreme kada će svako da bi izašao u svoje dvorište morati da ponese ili pasoš ili ličnu kartu. Ovo sve zbog toga što se svet zatvara u geto. Dakle, posle mnogo godina, posle ovako izrečene rečenice taj nije mogao da pretpostavi šta će sadržati današnje lične karte, pogotovo ne činjenicu da će današnje lične karte u sebi sadržati te mikrokontrolere ili čipove, ali, evo, evropska praksa donosi nam i to, donosi nam i tu novinu, taj famozni čip. Bilo bi zaista zanimljivo da smo od ministra čuli da nešto kaže o uporednoj praksi kada je u pitanju uvođenje ovih čipova, bar u zemljama EU kojoj tako zdušno vi stremite. Da li sve zemlje EU blagonaklono gledaju na ove mikrokontrolere ili čipove, ima li negde možda u zemljama i EU, a u ostalim znamo da sigurno ima, i otpora prema ovome, kao i po svim podacima koji se unose u lične karte i koliko je zemalja do sada uvelo ove čipove u svoje lične karte? Šta se unosi u ovaj mikrokontroler? To je predviđeno u stavu 2. ovog člana, gde se kaže – ako obrazac sadrži mikrokontroler odnosno čip, u njega se unose svi vidljivi podaci na ličnoj karti, kao i podaci o državljanstvu, prebivalištu, odnosno o boravištu i adresi stana njenog imaoca, ime jednog roditelja, a može se uneti i jedinstveni matični broj roditelja i imaoca lične karte. Nismo čuli od ministra kako je obezbeđenje konkretno predviđeno za potpunu i adekvatnu zaštitu ličnih podataka koji se unose u ove čipove. Ovo bi sigurno bilo jako zanimljivo ne samo narodnim poslanicima ovde, nego pogotovo građanima koji treba da se izjasne da li žele da se u njihovu ličnu kartu unesu podaci u ove čipove ili ne, dakle, da li žele ličnu kartu sa ili bez čipa. Za one građane koji treba da se izjasne da li će u njihovu ličnu kartu biti upisan kvalifikovani elektronski sertifikat, a radi formiranja, kako ove izmene kažu, kvalifikovanog elektronskog potpisa. Kakva je zaštita ovde obezbeđena? Postoji li, pored teorijske, i praktična mogućnost da neko zloupotrebi ove podatke? To nismo čuli od ministra. Kako je moguće napraviti adekvatnu i potpunu zaštitu ovih podataka? Koliko će ljudi imati dostup ovim podacima? Da li su ti ljudi edukovani za takav posao i da li im je predočeno kakve posledice sve mogu proizaći iz ovoga. Osvrnuo bih se na dve stvari koje ministar kaže u vezi sa ovim čipovima. U jednom momentu obrazlažući bezazlenost i ovih podataka koji se unose u te čipove, ministar se osvrnuo na to da svaki pasoš sadrži taj čip pa se niko zbog toga ne buni. Tačno je to da svaki pasoš sadrži taj čip, ali voleo bih da pitam ministra koliko to ljudi izlazi iz zemlje, koliko ljudi poseduje pasoš sa ovim čipom i ako ga poseduje da li je ikad izašlo iz zemlje. Naravno, pasoš, ukoliko ne izlazite iz zemlje, nije obavezan dokument, a lična karta jeste. Ministar dalje kaže da čak i u kreditnim karticama koje pominje banke traže mnogo više podataka nego što se unosi u lične karte. I to je tačno, ali sigurno znate koliko u Srbiji ima stanovništva ispod granice siromaštva, koliko u Srbiji ima ljudi koji su blizu te granice siromaštva. Ispade u stvari da je najveće dostignuće ove vlade nekoliko stotina hiljada onih koji su izgubili posao i jedno od najvećih dostignuća jesu u stvari kontejneri sa pet zvezdica. Nažalost, ovo bi, da nije tragično i žalosno, bilo zaista smešno. Ali, takva je naša sudbina s ovom Vladom. Ovi građani koji uzimaju ove kreditne kartice od banaka, a ove im opet traže one podatke za koje ministar kaže da su mnogo sveobuhvatniji nego što su na ličnim kartama, pa oni se snalaze na sve moguće načine. U svom siromaštvu, ta kreditna kartica njima je jedini način za preživljavanje u ovim uslovima. Znate, jedini način za preživljavanje siromašnom, kao onom detetu koje po onoj narodnoj "samo sebi vezuje pupak", ono siromašno dete, tako i ovim ljudima je možda jedini način da prežive ova kreditna kartica, pa dobrovoljno pristaju da im banke traže sve ove podatke.
Narodni poslanik Velimir Ilić, reklamirate Poslovnik? (Ne.) Ne, vi ste se prijavili, ali ne možete sada, nego kad završe govornici koji su na listi prijavljenih kandidata. Narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, Zakon o ličnoj karti jeste zakon koji u sebi ne bi trebalo da sadrži političku dimenziju i, kako reče ministar, nije političke prirode. Međutim, uz ono što su poslanici SRS govorili u prilog ove diskusije mogu da kažem još nekoliko stvari - pokušao sam najpre da sebi objasnim zbog čega se pristupa izmenama i dopunama Zakona o ličnoj karti. Ministar je to rekao i prethodnih dana se moglo čuti da je osnovni razlog i produženje roka važenja lične karte, kako za decu, tako i za odrasle, i zbog toga što veliki broj imalaca lične karte, a građana Republike Srbije, državljana Republike Srbije, nisu ili sigurno neće stići do 27. jula ove godine da zamene svoje lične karte. Razlozi za promenu Zakona o ličnim kartama mogu se svrstati u tri grupe sa aspekta nas iz SRS. Prvi je usavršavanje čipa, načina na koji ćemo mi da znamo tačno, što kolega Jojić reče, i kakva su nam krvna zrnca, i kad je on u svojoj diskusiji kao ovlašćeni predstavnik SRS na ovu temu kazao da će biti brojne zloupotrebe, ministar je odgovarajući na tu primedbu, istakao - ako neko iz MUP koristi podatke, pa makar to bio i ja, on Ivica Dačić, to mora da ostane evidentirano. Mi znamo da bi valjda trebalo da bude evidentirano, ali poznato nam je da su službenici MUP i svih državni organi, prilikom pisanja službenih zabeleški ili preduzimanja bilo kakvih službenih radnji, morali da ostave pisani trag o tome, odnosno neki dokaz da je to činjeno. Svedoci ste, pre nekoliko meseci najveći broj službenika Ministarstva policije u Nišu i u drugim mestima Srbije šta je uradio. Ko može garantovati građanima Srbije, ovde uopšte ne optužujem ni ovog ministra, ni bilo kojeg konkretno zaposlenog u MUP, ali to će sigurno biti rađeno i niko to neće sprečiti. To je znači bio jedan od razloga. Drugi razlog su po nama podaci izvan člana 10. Ustava Republike Srbije. Član 10. Ustava Republike Srbije propisuje koji jezik je službeni. Naravno, u stavu 2. tog člana 10. Ustava Republike Srbije kaže se – da može i drugi jezik, pod uslovom da je to predviđeno zakonom. Mi ovde imamo jednu ponuđenu situaciju na osnovu zakona, da se može koristiti drugi jezik ili drugo pismo, ali bih zamolio da to u praksi ne bude shvaćeno i tumačeno ekstenzivno, nego samo u slučajevima kad je to neophodno. Kad kažete da građani nisu stigli da promene ili zasigurno neće stići da promene do jula ove godine, onda tu morate da napravite jednu analizu, da vidite koliko građana Srbije, postoje tu objektivni razlozi i ono malo takse koju treba uplatiti, neki građani u Srbiji nisu u situaciji da to urade, a neki nisu iz razloga što ne žele više da poštuju pozitivne propise u državi Srbiji. Ko da ih i natera, kad to ne poštuje vladajuća koalicija, kad to ne poštuje Vlada, kad mi donosimo zakone upodobljene samo jednom, dvojici ili trojici gradonačelnika u Srbiji, da bi istovremeno mogli da budu i poslanici i gradonačelnici u svojim opštinama. Kako i na koji način, a odakle i moralno pravo bilo kome u Srbiji, da od građana Srbije traže da poštuju zakone, a trebalo bi i moralo bi? SRS se zalaže za poštovanje zakona. Mislim da bi na taj način naše odnose uredili mnogo bolje i drugačije i da bi život u Srbiji sasvim sigurno bio bolji. Zakon o ličnim kartama je rekao i definisao šta je to lična karta, ko ima pravo, a ko obaveze i dužnosti da nosi i šta se dešava, koja su prava i ovlašćenja zvaničnih državnih organa, ukoliko neko to ne radi i ne čini. Mi smo 2006. godine na to ukazivali ovde gospodinu Miloradu Todoroviću, sekretaru MUP, koji je na istoj poziciji bio i 2006. godine, kao što je i danas. Mogao je tada da čuje argumente SRS, koji su bili skoro kao i danas, i argumente nekih drugih poslanika političkih stranaka koji su onda bili u vlasti, pa su upravo predlagali ovako nešto, a neki koji su tada podržavali vlast koja je bila, a nisu bili zvanično skupštinska većina, ali su podržavali vlast i svi su menjali odnos prema ovom zakonom, jedino SRS ostaje na istim pozicijama. Kada se ministar potrudio da objasni kolegi Jojiću da je čip uveden 2006. godine, mi smo i tada tu iznosili priču i iste argumente kao što ih i danas iznosimo. Smatramo da to nije dobro. Ima još jedna činjenica, ako je dva miliona ličnih karti izdato sa čipom, a 800 hiljada bez čipa, ne ukazuje li to gospodinu ministru i drugim u MUP da bi trebalo napraviti neku analizu? To nije 1% ili 2%, to je veliki i značajan procenat onih građana Srbije koji nisu želeli lične karte sa čipom. Sadašnji ministar MUP je bio odličan student, ali izgleda nije imao matematiku. Nije matematika ni moja jača strana, po profesiji sam diplomirani pravnik, ali on kaže da je njegov uticaj 7,6% u vlasti Republike Srbije. Ne tvrdim da sam nešto bolji matematičar od ministra unutrašnjih poslova, ali kažem da je njegov uticaj, a kad kažem njegov uticaj, mislim na SPS, njegov uticaj je 23,18%. Kada je on imao 7,60%, SRS je imala 30%, ali do danas nije valorizovano u ovoj skupštini, nije valorizovano u Vladi. Naprotiv, ova Vlada je SRS i građanima Srbije ukrala njihovu izbornu volju, a poslanicima SRS ukrala mandate. Ako se tako radi u Parlamentu, ako se tako radi u Vladi, niste valjda očekivali da će građani u Srbiji da zamene lične karte u roku. Šta oni koji imaju ove lične karte i promeniće ih, biće u obavezi da ih promene 2014. godine, jer su 2009. godine došli u posed ovakvih ličnih karti, a oni koji imaju stare obrasce moći će to još da koriste do 2016. godine. Gospodo iz Vlade, moraćete malo ozbiljnije da povedete računa u čije ime se zaklinjete, od koga tražite pomoć samo kada su izbori, a pre i u toku vaše vladavine o njima uopšte ne razmišljate. Nije istina, gospođo predsedniče Skupštine, da ministar unutrašnjih poslova nema drugog mesta i druge mogućnosti da kaže ono što je kazivao ničim izazvan, a vezano za ono što je on izjavio skoro. Mislim da mu se to možda i omaklo, ali bilo što i bilo pod kojim uslovima, ono što je izgovorio vezano za podelu KiM, to je najgrublja povreda Ustava Republike Srbije, ne samo zato što je on ministar unutrašnjih poslova, što je zamenik premijera, što je prvi zamenik premijera, nego to ne bi trebalo i ne bi smeo nijedan građanin Srbije da kaže. Čini mi se da ministar nesmotreno kaže da Srbija mora da vodi računa o Srbima na KiM i tu je stao. Apsolutno mi to u SRS podržavamo. Mora da vodi računa pre svega o Srbima na KiM, ali bi trebalo da vodi računa i o drugim građanima KiM, jer su to građani Srbije. Ako se ovako bude govorilo i kazivalo, kao što je počeo ministar unutrašnjih poslova, mi ćemo zaista imati dodatni problem. Mislim da to tako ne bi trebalo da se radi, jer on ima prilike izvan ovog parlamenta i da ne povezujemo ove dve teme, jer smo svedoci da prilikom sletanja možda nekog insekta na rame nekog činovnika u MUP, pa ako ga poseti ministar, to bude objavljeno. Prema tome, može ponekad i o tome da priča. Ali, trebalo je možda na vreme, a ministar unutrašnjih poslova je imao mogućnosti i da je jedno vreme podržavao Vladu, a već tri godine jeste u Vladi, da odlučnije, energičnije traži primenu Rezolucije 1244. Sada više uopšte nije ni važno ko je bio za Rezoluciju, a ko je bio protiv nje. Važno je da je imamo i važno je da je mi držimo na snazi i da zahtevamo da se ona primenjuje, a ne da potpuno odustajemo od toga i da idemo u neke druge ekskurzije, da idemo u nešto drugo što je potpuno neprihvatljivo sa stanovišta Ustava i sigurno i želje ljudi koji žive u Srbiji i koji nemaju drugu otadžbinu i koji samo žele da su tu. Mnogo više ozbiljnosti treba kod ove Vlade, ministar nije tu, on bi možda mogao da da i odgovor na jedno pitanje, kada bude komentarisaoizbeglice. Najveći broj građana iz Hrvatske, odnosno iz Republike Srpske Krajine, imao je status izbeglice. U Komesarijatu dobijaju pravo na produženje. U MUP, to se može videti, čini mi se, iz izmena i dopuna ovog zakona o ličnim kartama, ako to nije član 9a ili neki drugi, sada ne mogu na brzinu da ga pronađem, kad odu u MUP ne žele više da im produže izbegličku legitimaciju, to reguliše ovaj član koji kaže da može dobitiličnu kartu i onaj koji ima boravište u Srbiji, ali najduže na dve godine. U toj grupaciji lica koja mogu da dobiju ličnu kartu vidim izbeglice koje su imale izbeglički status, a sada to je politika Vlade, to nije politika MUP, pretpostavljam da gospoda i gospodin Todorović znaju, nego je to politika Vlade da se status izbeglica ne reši ni na jedan način, da odnos Republike Hrvatske prema građanima, prema Srbima koji su izbegli da bi sačuvali svoju glavu nije rešen i da Srbija ni najmanje ili ne ozbiljno ne čini ništa da bi se taj problem rešio. Mislim da je ovde otvoreno nekoliko pitanja koja, ukoliko se ministar bude vratio, vi ćete mu preneti, pa bi bilo dobro da da odgovor, ne poslanicima SRS, nego građanima Srbije, koji bi morali da na vreme i blagovremeno budu obavešteni i kako danas voditelj u jednoj emisiji u kojoj je učestvovao ministar kaže – a do pre nekoliko dana ste pričali nešto drugo o statusu Kosova, a sada drugo, da li ste vi bili cinični onda ili su ovi drugi sada?
Narodni poslanik Milorad Buha ima reč.
Dame i gospodo, uvaženi građani Srbije, pred nama je još jedan kozmetički zakon koji ne rešava suštinu stvari. Šta je suština stvari? Suština stvari je pojednostavljenje i pojeftinjenje postupka dobijanja ličnih dokumenata. Ovim zakonom nijednim slovom ne govorite o pojednostavljenju postupka, niti o pojeftinjenju postupka. Postupak dobijanja ličnih dokumenata je skup i preskup za građane koji se nalaze u socijalnoj bedi, u problemima, nezaposleni itd. Prevashodni zadatak je da radite na tome. Ne radite. Ovaj zakon to potvrđuje. Sada ću vam kroz nekoliko primera navesti zašto je ovaj zakon nepotreban i zašto, sa finansijskog aspekta, moramo razgovarati o ovome. Moj kolega Perić je pre nekoliko minuta govorio o problemima određenih kategorija ljudi, ja ću to i dalje nastaviti i reći ću s kojim problemima se oni suočavaju. SRS je to ovde govorila i govori godinama. Vlada Republike Srpske Krajine u progonstvu je svim državnim organima u Republici Srbiji napisala više mejlova, više dopisa, obraćala se, ukazivala na ovaj problem, međutim, pomoći nema, a to je jako jednostavno, čak bih rekao i zakonski moguće i zakonski obavezujuće za vas, i po odredbama međunarodnog prava i prema odredbama važećih zakonskih propisa u Republici Srbiji. Konvencija o statusu izbeglica državne organe prihvatnih država, mi smo prihvatna država, mislim na Republiku Srbiju, nalaže blagonaklon odnos, pojednostavljenje postupka i prihvat dokumenata koje taj koji je proteran, u ovom slučaju genocidnom politikom, i u BiH, i u Hrvatskoj i na KiM, etničkim čišćenjem itd, ta međunarodna konvencija vas obavezuje na blagonaklon odnos, prihvatanje dokumenata koji su važeći. Onog trenutka kad smo dolazili, a to činite i dan-danas, ne prihvatate dokumenta koja dobija građanin, nego ih šaljete u Hrvatsku, Bosnu, na Kosovo itd. Domaći Zakon o opštem upravnom postupku vas obavezuje da koristite dokumentaciju koju ima organ koji izdaje dokumenta i sve ostale službene evidencije koje postoje u Republici Srbiji. To ne koristite. Šta radite? Šaljete čoveka u Hrvatsku da izvadi dokument, a vi već imate dva dokumenta u vlastitoj evidenciji i na ekranu vaš službenik u MUP ili u nekom drugom državnom organu ima u vlastitoj dokumentaciji taj dokument, ima sve pred sobom, ali šta ga briga. Zakon je naložio – idite u Hrvatsku, dajte Hrvatima, hrvatskoj državi, BiH i drugim državama, platite taksu, platite prevoz, platite tamo hranu i piće. Evo vam računice. Svake godine, od egzodusa i genocida nad srpskim narodom u Republici Srpskoj Krajini, najmanje sto hiljada Srba je išlo po dokumenta. Ako je prosečni odlazak do tamo, koji traje dva-tri dana, uz najjeftiniji prevoz, koji košta od 100 do 150, pa i 200 evra
Narodni poslanik Zoran Krasić ima reč. Imate 22 minuta.
Na početku bih morao malo da podsetim građane, sad se nalazimo u eri hapšenja. Malo-malo pa istrči neka mafija. Te indeks, putna, te ova, te ona. Verovatno će na kraju neka za papire itd. Samo je problem što se preko dana to hapsi, uredno objavljuje u Dnevniku, a verovatno preko noći, ne možda istog dana, nego kroz nekoliko dana, ljudi puštaju kući, tako da to održava neku tenziju, ima tu puno potencijalnih kandidata za hapšenje, svi koji rade u Agenciji za privatizaciju, i oni koji su napustili Agenciju pre dve godine, i da ne ređam dalje sve redom. Da se sada vratimo na lične karate, zato što postoji neka veza između izmena ovog zakona o ličnim kartama i ovih tekućih stvari koje se dešavaju u našem društvu. Da krenemo redom. Mi smo godinama u oktobru, novembru ili decembru donosili zakon koji smo menjali Zakon o putnim ispravama. Zašto? Nesavršen sistem. Ne mogu ljudi da izvade nove pasoše, pa se važnost starih produžava za godinu dana i to je tako išlo redom. Mi smo uvek ukazivali – nemojte to da radite, odredite jedanput jedan ozbiljan rok i završite posao, nemojte ovako da dovodite ljude u neprijatnu situaciju, naročito ove iz inostranstva, kada treba da dođu ovde da posete familiju, jer ukoliko se to ne uradi, moguće je da sa pasošem dođu, a da već ne mogu da izađu, jer istekao je pasoš 31. decembra. Naravno, osmeh, onaj kez, kako kažu deca, idemo prema Evropi, šta nas briga za pasoše. Tako smo jedno sedam-osam puta menjali, te na šest meseci, te na godinu dana. Krenuli smo sa ličnim kartama i odmah su se pojavili problemi. Mi nećemo sada da ponavljamo našu diskusiju iz 2006. godine. Tada je neko drugi bio na vlasti, a gospodin Dačić je zdušno podržavao tu vlast, bio je manjinski partner koji je davao veliku podršku. No, idemo redom. Došlo je vreme da se menjaju registarske tablice i saobraćajne dozvole. Opet liči na lične karte. I to je moralo sa problemima da bude i evo, problemi, problemi, problemi. Verovatno će opet nešto da se menja, neki pravilnik itd. Samo da vas podsetim kod pasoša šta je bilo. Napokon izašlo je na videlo da se pojavila i velika kriminalna afera u Zavodu za izdavanje novčanica i Kovnici itd, pa je onda bio problem da li je uzeo Mlađa, da li je uzeo ovaj, da li je uzeo onaj, neće MUP da njima komanduje tamo neki direktor te kovnice itd, pa je "Kurir" u serijama objavljivao i ugovore, upoređivao cene ko je koliko dobio, ko se koliko ugradio itd. Interesantne stvari. Sve je krenulo sa Dušanom Mihajlovićem zvanim Lutra. Beše ni kriv, ni dužan, čovek ministar, da se završe neki prljavi poslovi, kupio neku mašinu iz Izraela koja radi lične karte i sve ove stvari po najmodernijim standardima itd. Godinama ta mašina, da ne bi zvrjala prazna, da ne bi propala, dosetili se – ajde da vatamo priključak sa Evropom, pa ćemo onda sve po evropskim standardima. Te čipovani, te nečipovani, te sa minđušom, te bez minđuše, te ovakvi, te onakvi itd. Naravno, velika je tragedija kada banka koja izdaje kreditnu karticu, ili platnu karticu ima više podataka o klijentu, nego država u zvaničnoj evidenciji MUP, gde se izdaju lične karte, kao dokaz na osnovu koga se utvrđuje identitet, to je u osnovi, a iz toga se izvlače neke druge oblasti gde lična karta predstavlja dokaz, prebivalište itd. Kad smo već kod lične karte, mi danas moramo da objasnimo neke stvari. Ko ima pravo na ličnu kartu? Građanin Republike Srbije. Gde se nalaze građani Republike Srbije? Na celoj teritoriji Republike Srbije. Koja je ta teritorija Republike Srbije? Ona teritorija definisana Ustavom Republike Srbije. Ko je to uradio? Građani Republike Srbije na referendumu. Da li svi građani Republike Srbije imaju lične karte Republike Srbije? Nemaju. Zašto nemaju? Ko nema ličnu kartu Republike Srbije, ne može da uživa ona prava o kojima govori Ustav Republike Srbije. Dalje, drugi kriterijum, imamo državljanstvo, samo da vas podsetim šta je rekao Milorad Buha, neću ništa da dodajem – kakav je odnos, znači odnos prema ljudima koji treba da dokažu naše državljanstvo i da reše pitanje državljanstva je u najblažu ruku rečeno nehuman u odnosu na neke koji imaju status građanina ni krivi ni dužni, pošto status građanina malo i prevazilazi ono što je državljanin. Hajde da vidimo, kako je po pitanju teritorije? Po pitanju teritorije je šareno. Zašto je šareno? Verovatno ovi iz MUP znaju to najbolje, pošto hapse svoje ljude, hapse se policajci. Te ne znam Merošina, te Niš, te ovamo, te onamo. Ako krenete sa registarskim tablicama, onda možete i Rumu i da ne ređam dalje. Onda se postavlja pitanje – ko to primenjuje zakone, zašto ih tako primenjuje na način da se zloupotrebljava to i ko to vlada iz senke? Očigledno mi prozivamo pogrešne ljude, uvek prozivamo pijune, sredstva. Glavne vladare ne prozivamo, oni su daleko ušuškani, niko njih ne pominje, niko i ne zna. Dolazimo do sledeće oblasti. Kakav je postupak izdavanja? Vidimo da ima elemenata i organizovanog kriminala u MUP, kao instituciji koja je na prvom mestu koja se bori protiv organizovanog kriminala. Izvinite, molim vas, kakva je onda to poruka? Da li kada građanin ode do policijske uprave, do šaltera, treba da veruje ili da izražava sumnju za koga taj radi tamo. Kao što kad idete Ibarskom magistralom, pa vas zaustavi policija, vi niste sigurni da li je ta policijska uniforma sa buvljaka ili je to ovlašćeno službeno lice? Zašto? Zato što neki put se ne plaća kazna i za 200 dinara. Moj komšija Aca kaže – Miro, daj mu 200 dinara, a ovaj kaže – daj mu makar 400 da ima i kolega za turu pića. Ovaj kaže, ne, nemam više, ja sam penzioner. Doviđenja. To je samo dokaz kako se primenjuju zakoni, kako se dosledno primenjuju zakoni, kako ljudi izgaraju. Jer imate, recimo, slučaj prijavi se nešto što je kriminal policijskom službeniku i očekujete od njega da će elementarne stvari da reši. A on kaže – za 32.000 da ti radim, ma baš me briga, što da radim za 32.000 dinara. To je nešto ispod neto prosečne plate po građaninu iz marta 2011. godine. Možete vi sad da se zaklinjete ovde, Evropa vas voli, obožava, zbog proevropskih zakona, skače vam popularnost itd. Znam da vam sve skače, popularnost pogotovo. Ali, objasnite mi jednu stvar – dokle? Da li više neko može da bude toliko naivan da prihvati sve to? Hajde dalje da vidimo kako se koristi lična karta, pošto je ona i dokaz. Da li postoje zloupotrebe u korišćenju? Postoje. Ali, da bi se zloupotreba ostvarila korišćenjem lične karte, u zloupotrebi mora da učestvuje druga strana. Ko se pojavljuje kao druga strana? Državne institucije, po pravilu. Da li je ovo stvarno ostvaren san EU o kriminalizovanoj administraciji? Dalje, upotreba. Ko upotrebljava ličnu kartu? Za šta se ona upotrebljava? Da li tu postoji mogućnost neke zloupotrebe? Postoji, i te kako da postoji. Pošto je sada priča o čipovanju, nečipovanju, sećate se u onoj istorijskoj akciji "Sablja", kada ste na desetine hiljade ljudi priveli, sa papirima, bez papirima, sa krivičnim prijavama, bez krivičnih prijava, sa zahtevima za sprovođenje istrage, bez zahteva za sprovođenje istrage, sa optužnicama, bez optužnica itd – odrali su državu koja je platila naknadu štete zbog nezakonitog hapšenja i lišavanja slobode. Ali, svi su ostali u kompjuteru. Kada sada uzme ličnu kartu i legitimiše ga policajac zbog nečega, da bi izvršio promenu, njemu kompjuter kaže – ima ga tamo u evidenciji. Nadogradili ste kaznenu evidenciju, pa ste čak i prevazišli odredbe o rehabilitaciji Zakonika o krivičnom postupku. Nešto radite, reče mi neki čovek koji se razume u te stvari, nešto suprotno sa članom 89. Zakona o policiji. Ali, to je normalno. Zbog toga skače popularnost. To se podrazumeva. Izuzetno skače popularnost ovima koji su za Evropu po svaku cenu. Lična karta kao putna isprava. Izvinite, lična karta kao putna isprava se koristila, nije to nešto epohalno. Ne pričam o korišćenju lične karte kao putne isprave na teritoriji Republike Srbije, sa naglaskom na KiM, koja je pod kontrolom UN. Ali, imali ste situaciju kada se organizuje vašar u Dimitrovgradu, Bosilegradu, ljudi su prelazili sa ličnom kartom preko granice, iz Bugarske, sa ličnom kartom iz Srbije i tu nema ništa epohalno. Pretpostavljam da je to slično i u Subotici, tamo gde se organizuju ti vašarski dani itd. Znači, nema tu ništa epohalno. Jedino ako ste smatrali da ste sad izmislili drugu rupu na saksiji. A da znate, saksija vrlo pristojno funkcioniše i sa jednom rupom. Pa onda imamo lep odnos sa Republikom Srpskom. Idete sa ličnom kartom i nemate nikakvih problema. Uđete u Republiku Srpsku, odmah ste ušli u MH Federaciju, nastavite tamo i do Knina, nema potrebe da vas neko zadržava. Zašto? Sve je to teritorija Republike Srbije. To vas hvalim. To je lepo teritorija Republike Srbije, lična karta Republike Srbije važi na celoj teritoriji velike Srbije, to je dobro i fino. Znači, ništa epohalno danas niste izmislili. To odavno postoji. Malo priče je bilo oko ovih isprava, ko to može da dobije, kako da dobije, pa je malo akcenat dat na teritoriju KiM. Moram da vas podsetim da su se u Leposaviću delile žute ovce za vreme izbora, a u Gračanici, malopre je kmečao ovde jedan, oni su otvarali kafiće da bi završili izbore. Nemojte sad da mi kukate kako Amerikanci ne žele da čuju, pogotovo kad kukaju oni koji su išli da zoblju za onaj Molitveni doručak, pa ih skupe tamo i daju im zobene pahuljice, oni se nazoblju tamo i to je glavna stvar. U Srbiji se svima tresu gaće. Zamisli koja je to faca, bio je u Vašingtonu, sa suprugom, pozvan na doručak, Obama. Otprilike to je isto kao kada su Borisu Tadiću dali počasnu kartu člana biblioteke u engleskom domu ovde. Član biblioteke Boris Tadić, ljudi, engleske biblioteke. Oduševljenje u narodu. Ima li boljeg dokaza prijateljstva, odlaska u EU. Jedva nas čekaju. Sad čujemo ma nije samo problem KiM, hoće da pocepaju celu Srbiju. Zamislite. Fluid proradio, odozdo krenuo na gore. Neverovatne stvari se dešavaju. Pazite, 2006. godine je donet zakon i zna se da u julu 2011. godine dolazi vreme kada treba ponovo da se vade lične karte. Sada se unapred kaže – nećemo to nego idemo na 2016. godinu, da važi do 2016. godine. Gde se setiste toga, bre? Znači, kada državna administracija neće da radi svoj posao, ona lepo obezbedi većinu, promeni se zakon i onda se kaže – i to je evropski standard. Molim vas, od 25. januara 2001. godine u Narodnoj skupštini Republike Srbije nije donet nijedan propis, zakon, plan, odluka, bilo šta, rezolucija, deklaracija, koji nisu po najvišim standardima razvijene EU. Svi dolaze iz Brisela, a Belgija još uvek nema vladu. Građani su oduševljeni, oni žive po evropskim standardima. Vi uopšte nemate potrebe da kažete ovo menjamo zbog Venecijanske komisije, zbog Evrope, zbog Solane, zbog Šeja, zbog onog, zbog ovog. Ne. To se zna. Ništa nije problem. Samo ima jedan mali problem, znate. Vi ste mnogo lepo izreklamirali EU i građani su svesni činjenice da kada su u Srbiji, ovde se živi po evropskim standardima, ali da su ti evropski standardi ekonomski mnogo prihvatljiviji, recimo, u Belgiji. Onda kažu – beli šengen je dobijen da bismo mi otišli u Belgiju, da bi rešili svoje socijalno-ekonomske probleme. A onda ta humanitarna organizacija zvana EU kaže – molim vas, zamislite, oni dođu kod nas pa traže azil. Koliko ih ima koji ne traže azil? Šta mislite? A neki potpuno neobavešteni iz Avganistana dođu u Srbiju i traže azil od Srbije. Možete zamisliti? Znači, ima i gorih od nas. Nismo mi prvi na top listi. I ta EU nije humana institucija. Oni su lepo rekli – svi morate da živite po našim standardima. Ljudi koji smatraju da ovaj režim njima ne dozvoljava pristojan život ili elementarne uslove za život, lepo skupe pare za kartu, odu u Brisel, u Minhen, snalaze se tamo, 90 dana turistički, 120 dana porodično, a ostatak ako ih uhvate. Vidite kako je čudna ta stvar sa EU. Jeste li ste videli – Sarkozi izbacuje ljude sa pasošem države koja je članica EU? Izbacuje Rumune, Bugare, koji su debelo u EU. Znači, oni sprovode diskriminaciju unutar EU, prema građanima EU. Vodite računa gde vi nas vodite. Vi nas vodite u centar diskriminacije. Oni bi hteli samo oni lepo da žive, a mi da se zlopatimo. Ne može, to nije evropski standard. Savet Evrope je propisao standarde. Svima je zagarantovano da lepo žive. Svima je zagarantovano da se živi kao u Parizu, Briselu, Londonu, a sad vi Evropejci terate Dačića da bude ovde diskriminator, da iz autobusa izvlači ljude. Po kom kriterijumu da izvlači ljude? Po kom kriterijumu kad svi imaju pasoš? Platio je kartu, ne švercuje se, može legalno da ide. To je ono. Tu sam vas čekao. Beli šengen je smišljen samo za one koji imaju pare da odu tamo da potroše. Oni koji nemaju pare da tamo potroše, nije EU za njih. Za njih je readmisija, kako vi to kažete. Vodite računa, vidite kako je opasno kada se sluša EU, koliko je opasno, koliko je to čak i besmisleno. Isto vam je kao sa onim ugovorom sa izraelskom onom firmom za špijunažu. Znate, ono snimanje. Pa, kako je to moglo da se zaključi bez znanja Amerikanaca? Zaključilo se, da bi nas imali u rukama, kako navodno mi špijuniramo šta se dešava na KiM. Jer, mi ćemo da obučemo čizme, znate. Pa vas uvalili u priču, pa se razvlačite po sudovima ovde. Što mi da platimo zbog toga? Zar vam se ne čini da je EU visokosofisticirana kriminalna institucija? Jedva čekam da neke predstavnike vlasti pošaljemo u Brisel da zauzmu pozicije. Možete da mislite kad bi Mlađa ušao u Brisel, šta bi ostalo od Evropske komisije? Zaposli tetku, strinu, Kikija, ove, one. Ima da puknu ko dulek, ljudi moji. Ili im prebacimo čuvenog finansijera Božu? Za 16 dana 12 miliona evra imaće akcije u nekoj banci u Briselu. Uhapsiše ovog njegovog Đorđevića. Da li ste videli? Za dve godine opozicije 11,5 miliona zaradio. Kaže trudio se, marljivo je radio. E, to građani znaju. Znači, ovo je jedna dimna bomba, teško ljudima kojima brigu vodi DOS, u svim agregatnim stanjima. To je otprilike isto kao kada Vučić u "Utisku nedelje" čuva Tomu. Tako ga je efikasno odbranio, da mogu odmah da ga uhapse. Efikasno ga je branio, odmah mogu da ga zatvore i posle tri godine može da počne suđenje. To vam je isto kao kad vam Boža Đelić i ovi pričaju o lepoj budućnosti, kako oni izgaraju na zaštiti naših interesa. Molimo vas, nemojte više, mnogo boli kada vi čuvate naše interese. Nema mesta za naše interese, kao naroda i kao građana, u vašoj percepciji. Ako se pojavi nešto opravdano, vi kažete – ma to bi mi uradili, ali ne da MMF. Zamolio bih građane, kada se kaže OEBS, da im odmah bude pred licem lik Vilijama Vokera. Kada se kaže NATO, Solana i Džejmi Šej. Kada se kaže SAD, spomenik živom Bilu Klintonu u Prištini. Kad se kaže Boris Tadić, Srđan Milivojević, glavni ideolog DS. Ne postoji bolji ideolog. On, Neca, Cole, Maca, to su kontrolori ideologije DS. Šta bi mogla DS bez ovih perjanica Otpora, pardon, boraca za demokratiju? To je nešto idealno. Znači, građani, kada čujete Borisa Tadića, to vam se pričinjava, to je Srđan Milivojević, slika i prilika evropske Srbije. Hvala, gospođo Đukić.
Kao i obično, niste bili u temi. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, meni se čini da jako često imamo kao temu dnevnog reda ovaj zakon. Nekako loše Vladi ide, loše ministarstvu ide kada su u pitanju rokovi za primenu ovog zakona i stalno nešto odlažemo. Prosto je neverovatno da MUP ne može da proceni koliko im je vremena potrebno da bi u potpunosti sproveli ovaj zakon, koliki su im tehnički kapaciteti i organizacione sposobnosti, nego smo u situaciji da se stalno iznova i iznova vraćamo i stalno radimo neke izmene i dopune ovog zakona. Nažalost, po mišljenju SNS, i u ovom predlogu zakona, koji nije nešto naročito velik, ima poprilično problematičnih instituta, neprimenjivih, pa rekao bih i onih koji će bitno da otežaju život pojedinim građanima Srbije. Da ne bih mnogo gubio vreme teoretišući, krenuću konkretno. Što se tiče ovog instituta koji ste osmislili, a odnosi se na maloletna i poslovno nesposobna lica, na prvi pogled sve to izgleda idealno. Da i drugi roditelj da saglasnost prilikom izdavanja lične karte, izgledalo bi stvarno da je to sasvim u redu, da se izbegnu zloupotrebe, jer su pojedini roditelji zloupotrebljavali svoje pravo. Ali, s druge strane, imate velike probleme među bračnim drugovima, često imate posvađane bračne drugove, često imate inat i veliki broj maloletnih lica neće moći da ostvari svoje pravo na ličnu kartu, zato što postoji strah jednog od roditelja da će eventualno to maloletno lice otputovati van teritorije zemlje, i taj je strah bez razloga. Čini mi se da zbog možda par procenata zloupotrebe, možda 10% ili 20%, lica koja su maloletna, zahvaljujući ovoj odredbi, biće pogođena i neće moći da dobiju ličnu kartu da ostvare neke svoje želje ili planove. Dakle, čini nam se da ovaj institut nema mesta u ovom zakonu, da ga je eventualno možda trebalo tražiti u nekom krivičnom zakonu, da je kroz neke druge zakonske projekte trebalo rešavati problem zloupotrebe prava na starateljstvo nad decom, a ovo roditeljsko pravo koje ste ostavili u jednom stavu kaže da će se maloletnim licima starijim od 16 godina lična karta izdatibez saglasnosti drugog roditelja, ukoliko taj roditelj ne vrši roditeljsko pravo. Mislim da ta odredba ne znači mnogo, jer jako je malo roditelja koji nemaju pravo na roditeljsko pravo. S druge strane, čini mi se da imamo jednu koliziju. Vi u samom zakonu propisujete da sva lica koja sa 16 godina koja nemaju izdatu ličnu kartu podležu nekim kaznenim sankcijama. Sankcija je, čini mi se, 30 dana zatvora. Ali, ne propisujete da su i roditelji odgovorni za to, ukoliko to maloletno lice ne poseduje ispravu, ličnu kartu. Dakle, poprilično problematičan institut koji će stvoriti jako puno problema i, čini mi se, po stavovima SNS, faktički neprimenjiv u praksi. Što se tiče nekih tehničkih mogućnosti za latinično pismo, podsetio bih vas da u članu 9. već imate pravo nacionalnih manjina da na jezicima nacionalnih manjina imaju izdate lične karte i lična dokumenta. Kakvi su to sad novi neki tehnički uslovi, tehničke mogućnosti koje su nam potrebne, ako je očigledno da već postoji ta mogućnost u prethodnom zakonu? Čini mi se čak i da se pominju podaci i na engleskom jeziku. Uz to, nekim podzakonskim aktima propisuje se da li ima ili nema tehničkih mogućnosti. To može da bude samo u okviru zakona. To može da bude primenjeno na sve građane Srbije, gde ćemo jasno da znamo možemo ili ne možemo. Prava su ista za sve građane, a na ovaj način to pravo neki građani mogu da ostvaruju, a neki ne mogu. "Službeni glasnik", to je po mišljenju SNS jedan prevaziđen institut, u tom smislu što se jako često nevažeća lična karta oglašava sa velikim zakašnjenjem, što retko ko vodi računa o tome. Mi smo jednim amandmanom i predvideli da se u okviru MUP oformi registar, javni registar u kome ćete moći da vidite koje su to nevažeće lične karte, koji ćete moći u svakom slučaju i u svakom trenutku da koristite. Mislim da je to jedan civilizacijski napredak. Ako je potrebno da ga građani finansiraju "Službeni glasnik" nekim uplatama to je neka druga priča, ali mislim da je to što se "Službenog glasnika" tiče potpuno prevaziđeno i nepotrebno se našlo u ovom zakonu. To je jedan od stavova SNS. Kada imamo naše građane na radu u inostranstvu, dve godine je važenje lične karte. Zar vam se ne čini da je to premalo? Na osnovu čega ste vi došli do ovog ograničenja na dve godine? U čl. 1. i 2. vi nemate obavezu da prebivalište bude uslov za izdavanje lične karte. Ako ste već želeli da na neki način ograničite, morali ste da menjate i čl. 1. i 2. Po čl. 1. i 2. oni imaju pravo na ličnu kartu, kao i svi ostali građani, i to pravo je 10 godina. Čini mi se da u ovom obrazloženju nisam našao razlog zbog čega bi to bilo dve godine, osim ako to nije finansijski interes MUP, da ti ljudi što češće vade dokument i, naravno, uplaćuju izvesna finansijska sredstva i popunjavaju rupe u budžetu trenutno aktuelne Vlade. Da ne govorim o maltretiranju. Iovako sve manji broj ljudi koji radi u inostranstvu dolazi u Srbiju, ne osećaju se dobrodošlo, jako često osećaju da ih na svakom koraku iskorišćavaju i da sva prava koja su rođenjem stekli dolaze pod znak pitanja. Stariji od 65 godina, još jedan institut. Sa 65 godina možete da dobijete trajnu ličnu kartu. Zbog čega ne sa 55? U prethodnom zakonu je to bilo sa 50 godina. Naš amandman je da to bude 55 godina. Samim tim imaćete manje redove kada je u pitanju izdavanje ličnih karata. Zbog čega neko ne bi mogao sa 50 – 55 godina da dobije trajnu ličnu kartu? Zbog čega to pravo ne bi bilo po automatizmu? Zbog čega on treba da potraži poseban zahtev, da izrazi želju da to bude trajna lična karta? Ne znam zbog čega se niste opredelili da to bude nešto što se podrazumeva. Životni vek naših građana, mislim da je svima nama poznato, kreće se do nekih 70 godina. Šta znači ovaj institut – sa 65 godina dobićete trajnu ličnu kartu? Mislim da je ta granica previsoko postavljena. Stav SNS je i u ovom pogledu da lična karta treba makar sa 55 godina da se dobije kao trajni dokument i da se podrazumeva po automatizmu da taj poseban zahtev nije potreban. Veliki broj građana nije ni upoznat sa svim pravnim mogućnostima. Jako često na šalterima službi i nemaju nekoga ko bi ih uputio i eventualno pomogao da neka svoja prava ostvare. Znači, jedan od osnovnih razloga je, čini mi se, veliko siromaštvo građana Srbije, razlog zbog čega mi ovaj posao do sada nismo završili. Finansijska sredstva koja su potrebna da se izdvoje za nove dokumente, za novu ličnu kartu, za veliki broj građana nisu mala. Zbog toga oni te poslove ostavljaju za kasnije i zbog toga se to produžava iz godine u godinu. Zbog toga ćemo mi verovatno i sledeće godine imati izmenu i dopunu ovog zakona, a to je elementarni razlog što vlast nije svesna koje su mogućnosti građana i kako danas građani u Srbiji žive siromašno. Stav SNS je i sa te strane potpuno jasan, da oni građani koji su socijalno ugroženi, ako ne već svi građani, treba besplatno da dobiju ličnu kartu i da jednom završimo ovaj posao, a ne da se razvlačimo godinama oko nekih tehničkih stvari, oko nečega što je civilizacijska potreba. Mi imamo jedan veliki problem i SNS često to ističe, a to je cena obrazaca, cena dobijanja dokumenata. Bilo je dosta problema i sa kašnjenjem, neorganizovanošću administracije na nivou opština. Smatramo da tu ima jako malo transparentnosti, da nemamo javnu nabavku, da nemamo nijedan argument zbog čega su lična dokumenta ovako skupa. Trenutno imamo problem i sa registarskim tablicama, koje se bez ikakvog zakonskog pokrića trenutno izdaju po Srbiji. Ima mnogo priča o tome, nikakve garancije da će te registarske tablice sačekati EU. Ako je to bio cilj, očigledno velika sredstva građana, koja oni nemaju, izdvajaju se za neka dokumenta koja kratko traju. Ako se prisetite, svakih par godina smo menjali te registarske tablice. Često tražimo od MUP da nam obrazloži zbog čega su ta dokumenta toliko skupa, po tri do četiri puta skuplja nego što je tržišna vrednost. Na taj način, čini mi se, ogromna sredstva prikupljaju se od građana. Imam podatak za ove registarske tablice da je to nekih 50 miliona evra koje su u opticaju. To je očigledno samovolja nekoga iz MUP. To je ono što je nedopustivo i jedan krajnje nekorektan odnos prema građanima Srbije. Na kraju, želeo bih da ubuduće imamo što manje ovakvih zakona kojima se popunjavaju neke rupe u budžetima, da li MUP, pravosuđa ili bilo kojih institucija na nivou Srbije, i to sve preko leđa građana Srbije, kroz takse i raznorazne nadoknade i plaćanja, u situaciji kad građani to ne mogu da priušte. Nadam se da ćete neke od amandmana koje smo predložili razmotriti ozbiljno. Mislim da su stvarno u interesu građana i da ćete o nekim institutima, koje često predlažete, malo dublje da porazmislite, da to ne bude ad hok, onako na brzinu i da budu ti instituti usaglašeni sa celinom zakona.
Na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč. Gospodin Velimir Ilić nije iskoristio prava šefa poslaničke grupe. Izvolite.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, meni izuzetno smeta poslednjih meseci što u ovoj sali srpskog parlamenta nema poslanika. Teme koje dolaze na dnevni red nisu zainteresovale poslanike ni vladajuće koalicije ni opozicije. U jednom momentu, pre 15 minuta, u sali je iz vladajuće koalicije bilo samo sedam narodnih poslanika. Pogledajte, sala je uvek prazna. Mi danas raspravljamo o ličnoj karti i tema je vezana za EU. Kao čovek iz ovog naroda, iz Srbije, ne vidim nikakvu vezu EU i lične karte. To je lični dokument za teritoriju Republike Srbije. Ne razumem kakve veze ima EU i lične karte. Pasoš moguće, ali lična karta je lična isprava, kad se šetamo po gradu, po Srbiji. Ne vidim zašto bi EU bila zainteresovana za našu ličnu kartu. Šta se sada događa? Sada pričamo, usvajamo i menjamo zakone, gubimo vreme, menjamo lične karte svake druge godine, menjamo vozačke dozvole, pasoše, tablice, menjamo matične brojeve, državljanstvo, način vađenja, i sve to, registracije traktora itd. To je neophodno kad Žika i Pera pređu preko ulice da pooru njivu moraju da budu registrovani, uknjiženi, plaćene obaveze itd. I seosko domaćinstvo moramo da registrujemo, ne može ništa da se uradi na selu ako se to ne uradi. Sada su došli na red i sertifikati. Za svako proizvodno domaćinstvo, ako proizvodite sir, kajmak, rakiju, zakoljete jagnje za neku pečenjaru, morate da imate određene sertifikate, koji moraju da budu opečaćeni, za svaki restoran, za svaku firmu, da li se ukrštaju putevi, ne ukrštaju itd. Znate li koliko taj sertifikat košta – 5.000 evra za firmu. Kad sve ovo saberete, samo ova lična dokumenta, sertifikate i ovo sve na stranu, Srbija, po do sada izvađenim dokumentima, dala je 40 milijardi dinara. Građani Srbije su opljačkani u ovoj nestašici, u ovom jadu i bedi, 40 milijardi dinara. Na primer, imam petoro dece, supruga, ja, dva zeta, u ime boga, za neki mesec i treći, kad saberete vi ovo, treba da podignem kredit da povadim sve papire, dokumenta itd. Da ne pričam šta sve mora da se vadi, kako administracija izvlači polako pare. Vidite, libor sa strane banke, to ste doveli, EU. Vi obarate evro, a oni dižu kamate. Tu ima nekih problema sa EU. Kako vi vodite pregovore, gospodo iz vladajuće koalicije? Pričate o evropskim integracijama, gospođa Delević je prezauzeta, ona na tome radi intenzivno, a mi smo svaki dan siromašniji, a ovi svaki dan sve bogatiji. Ušli su nam u trgovinu, ušli su nam u sve, ušli su nam na tržište, finansijsko tržište, kompletno ga preuzeli. Evo, sad uzimaju i trgovinu i sve i nigde mi da nađemo mesto da udenemo neki svoj proizvod. Šta to Srbija može da izveze u EU? Malinu, pečurku i ništa više. Kakav je naš interes da ekonomski ojačamo? Nas EU može približiti ekonomija bolja, jača, sigurnija, srpske jake banke. Nas može približiti veća zaposlenost, veći profit, da budemo konkurentniji, povećan izvoz i to će nas uvoditi u EU, a ne mi sad da se pohvalimo - promenili smo lične karte. Oni neće ni da primete, to ih uopšte ne interesuje. Kakvim se mi perifernim pitanjima bavimo mesecima u ovom parlamentu? Mi donosimo zakone koje niko i ne traži. Sami smo tražili promenu izbornog zakona i to ono po redosledu da ide, to je predlog naše Vlade. To nije tačno da je EU tražila i napravili smo veliki problem, jer je nekome odgovaralo. Oni su tražili pitanje blanko ostavki i broj žena koji će biti zastupljen u parlamentu. To njih interesuje, ovo drugo smo mi sami sebi nametnuli. Drugo, kršimo sopstveni Ustav iz dana u dan. Lepo su nam rekli iz EU -uđite u proceduru promene Ustava, mi smo zadovoljni. Mi kažemo - ne, mi ćemo da ga kršimo. I mi ga svaki dan kršimo i ovde priča ko šta hoće. Evo, nedavno sam čuo u izlaganju ministra da je mene KFOR pratio na Kosovu, nikad u životu me nije pratio KFOR, nego me je proterala kosovska policija kao narodnog poslanika iz Srbije sa teritorije Kosova, u pratnji policije izbacili me preko granice, i to me odveli prvo u Prištinu iz Leposavića, pa me onda izbacili na Merošinu da se vratim okolo. Nisu dali da idem istim putem kad sam išao na rukopoloženje našeg Patrijarha srpskog. Zašto? Što je neko zovnuo i rekao - ti ne mogu da uđu, oni nisu podobni, ne treba da budu dole, jer kad dolazi neki veliki šef ne sme niko drugi da bude tu važniji ili važan. Znači, veliki šef dođe, zna se mesto gde treba da se zauzme, pored Patrijarha, a naravno svi drugi napolje. I tako se to i završavalo. Prema tome, vi gospodo iz vladajuće koalicije zaboravljate,više puta vas ovde opominjem da uradite rebalans budžeta. Uradili ste rekonstrukciju Vlade, ali kako trošite pare bez rebalansa budžeta samo me interesuje. Šta radite sa sredstvima NIP-a, kako ste podelili Ministarstvo za energetiku i rudarstvo, telekomunikacije, mnoga druga ministarstva itd? Kako ste to organizovali? Kako Trezor pušta novac? Kako vodite investicije? Na koji način se to finansira? Budžet, koji je ovde izglasan i Zakon o budžetu donet, totalno se krši, to nikog više ne interesuje. Pare se puštaju. Zvao sam Trezor i pitao, kaže – na telefonski poziv ministra finansija i premijera. On kaže – pusti Žiki, a on kaže – rečeno pusti Žiki toliko, Miki ovoliko, a Peri nemoj da daš dinar, nije po volji. Prema tome, tako vi funkcionišete. E sad, šta će tu da se dogodi na kraju, ne znam. Na kraju ćete doći u ovaj parlament, pa ćete tražiti to sve da se blanko pokrije unazad. Kako mesecima funkcionišete bez rebalansa budžeta sa smanjenim brojem ministarstava? Voleo bih da mi to gospodin Cvetković objasni, kao veliki finansijski stručnjak. On je lično dao krivičnu prijavu direktoru, u mom prisustvu i prisustvu Koštunice, kada je bio ministar finansija i dobio je dve godine zatvora zato što je prekršio Zakon o budžetu. Mada je bilo klizište i odron i Vlada usvojila zaključak da se prebaci, ali on je rekao – Zakon o budžetu je sveto pismo. Gospodine Cvetkoviću, i za vas je to sveto pismo. Ako je ovaj dobio dve godine, vi ćete dobiti bar 200 godina koliko ste puta prekršili ovih meseci Zakon o budžetu. Prema tome, stvarno vas ne razumem. Lepo je ovo što se mi igramo – hajde da menjamo lične karte, treba nam neka kinta. Evo, biometrijski pasoš, to je lepo, ali 2.500 dinara mora tamo da se da. Sada onaj ko ima pet članova porodice, on lepo celu platu treba da odnese i da uplati. E mi sad kažemo, ajde malo vozačke dozvole, moramo malo tablice da promenimo, lepše će da deluje. Hajde i to da uradimo. Sve to radimo i pričamo o EU, a još nismo postali ni kandidat, a poštujemo zakone EU tobože, a EU među svojim članovima ne poštuje određene zakone. Englezi kažu – nećemo da vozimo desnom stranom, ne možete nam ništa, nesviđa nam se, nećemo evro, nećemo ovo. A mi, sve unapred skockamo, a oni ni da čuju za nas. Ne stavljaju nas ni blizu ulaska u EU. Gospodo, sećate se izborne kampanje 2008. godine? Tadašnji šef kampanje vladajuće koalicije izjavio je da 2013. godine Srbija postaje član EU. Nedavno sam ga slušao, rekao je – 2018, ali realno je 2020. godine. Šta se tu dogodilo u međuvremenu za ove tri godine vaše vlasti? Što smo se toliko odmakli? Zašto? Više nezaposlenih, više problema, više korupcije, više svega. Šta ste tu postigli kao rezultat? Ništa. Zato smo se odmakli, udaljili od EU. Sada, mi ćemo reći – radili smo nešto, menjali smo ove lične dokumente, uvodimo sertifikate, a oni kažu – baš nas briga za vaše lične karte, to je vaša privatna stvar, menjajte šta god hoćete. Gospodo, da li vi shvatate u kakvoj mi državi živimo? Da li vi verujete, sada odavde kada izađete, prođete ovom ulicom, vidite Parking servis odnese jedna kola, oni nemaju veze sa životom u Srbiji, sto evra morate da platite, ali ako vidi da je vozilo iz unutrašnjosti, odmah kupi. To nema dileme, to se sve pokupi, po sto evrića. Znate šta je sto evra, gospodo, na platu, na nečiju penziju, koji toliko i primi platu? Kazne koje stižu velike, državi sve obaveze morate da ispunite, da platite, da sredite, a oni vama - kad stignu. Molim vas lepo, nijedno sudsko rešenje ne može dase izvrši kod pojedinih ljudi koji su zaštićeni. Da li je moguće da ne može kod Miškovića da se naplati ništa? Kaže – ne može, nema mogućnosti za naplatu. Da li je moguće da se toliki milioni evra duguju? Evo sada uvodite tamo, to je vaš novi patent, privatna naplata dugovanja. To će da bude opšti haos, kada se pojave kojekakvi krimosi, uterivači dugova i počinju da rade posao. Zamislite, državne institucije ne mogu da rade svoj posao. Zašto? Nema narod odakle da plati. Zato je veliki problem ovo što se svaki čas menja jedno, menja drugo, menja tablica, menja pasoš, menja vozačka dozvola, menja lična karta. Sve je to lepo, sve je to gubljenje vremena, sve je to zamajavanje parlamenta, ali mi nikako da dobijemo ovde vreme, da diskutujemo npr., tražio sam više puta, da nam premijer obrazloži, ministar finansija, ministar ekonomije, bilo ko, projekat "Fijata", kuda nas to vodi, gde smo dogurali, i koliko smo para dali, i koji su rezultati i kada će da budu rezultati, koliko auta je projektovano i kada ćemo da ih izvezemo, gde ćemo da ih prodamo? I, šta je sa ruskim poslom u vezi toga? Ništa. To nam je i predsednik ruske vlade saopštio u ovom parlamentu da od toga nema ništa. Prema tome, niz projekata koji su rađeni, promašeni, uništeni, doveli Srbiju dovde gde su nas doveli. Šta ćemo sa selom? Imamo novog ministra, rekonstrukcija Vlade, inflacija od prošle godine je izuzetno velika. U prvoj polovni godine buja, a ministar kaže – subvencija 14.000 dinara po hektaru za registrovana domaćinstva. Nafta je poskupela 40% u međuvremenu, setva 35% i zaštita, da ne nabrajam itd. Odakle da se preživi? Kako i na koji način? Subvencije ostale kao pre četiri godine. Kako selo da stane na noge? Predsednik Srbije je postao predsednik Saveta za infrastrukturu. U radnom telu Vlade je predsednik. Rekao je četiri auto puta, kako prethodne vlade nisu uradile koridore. Šta se dogodilo, gospodo? Gde su četiri auto-puta, gde su koridori, šta se dogodilo, koliko kilometara je urađeno? Da li ste rekli da ćete ove godine raditi put prema Čačku i Požegi iz sopstvenih sredstava, nećete da čujete za koncesiju? To je u modernom svetu, a mi to ne želimo još uvek. Ugasili ste koncesiju koja je bila gotova. Godine 2012. u proleće je trebalo da se otvori do Požege auto-put, a vi ste rekli – mi imamo pare, mi to pravimo odmah. Kako pravite? Koliko ste kilometara uradili prema Čačku i Požegi? Niste uradili ni sto metara, kako vas nije sramota? Šta ćemo da radimo sa vama? Nekoliko vas dođe ovde, gleda nas, mi vas. Mi vas kritikujemo, vas baš briga. Spustite glavice, gledate u klupe, imate neka posla. Dođu ovde ministri pa nas izgrde lepo, kažu – šta ćete vi ovde, kako smete nešto da pitate itd. Sećam se kada ovde dođe jedan ministar da nas izgrdi, kaže – vi ništa ne znate, nevaspitani ste, neobrazovani ste, nikakvi ste, kakvi poslanici, bre, došao sam ovde da vam očitam lekciju i izađe čovek i ode. Povećao sam izvoz, proizvodnju, sve funkcioniše, sve ide, ćao, momci. Ostavili nam ovde nekog sekretarčića da brine o nama, da sasluša i da pripiše šta je ko rekao i tako se priča završi. Prema tome, ne može da se vlada tako. Svaka vlast ima svoj kraj. Dana, 11. maja je ušla ova vlada u četvrtu godinu vlasti. Ovo je izborna godina, gospodo. U izbornoj godini izbori su neminovni, samo ako ne mislite da kažete – znate, ne trebaju nam više izbori, pa se tako i ponašate. Prema tome, ne razumem šta će da se dogodi u Srbiji do kraja godine. Evo, sada je puna građevinska sezona. Sve stoji. Ništa se ne radi, ljudi ostaju bez posla masovno i jednostavno nemamo nikakve šanse da nešto ozbiljnije napravimo. Narod čeka, svi smo na nekom čekanju. Čekamo da dođe File, pa će nam nešto reči, pa će doći Žika, doći će iz Luksemburga i ministar inostranih poslova, doći će neko iz Turske, ljudi dokoni, navrate svaki čas ovde do Srbije, daju nam instrukcije kako da radimo, mi se obradujemo, krenemo i čekamo i vreme prolazi. Ne razumem, ovde neki vode kampanju, ruše sistem države, a tužilaštvo ćuti. Oni kažu – lepo prave regione, vi iz Nove Varoši, vi iz Prijepolja, vi iz Priboja idete u Novi Pazar, to je naša ideja, to je evropska ideja, to je budućnost Srbije. Ove jadne u Vojvodini ste prevarili i rekli Statut Vojvodine da bolje živite. Usvojen je Statut, da li se bolje živi u Vojvodini, gospodo? Gore dva puta. Pajtić izađe, prenos nadležnosti, usvojite prenos nadležnosti i šta smo dobili? Ništa. Sada dođe neki tamo liderčić iz Vojvodine i traži policiju. Treba mu i policija, zastava, grb. On kada dođe ovde treba mu veliki prostor da uđe, svi se sklone, dolazi veliki vođa. On zauzme svoju poziciju i saopšti neku radosnu vest – hoću policiju, a vi kažete – daćemo sve, samo da preživimo, da ne padne Vlada. Čuvajmo Vladu, samo nemoj da padne Vlada. Gradonačelnik, možete da budete šta god hoćete, možete da budete i poslanik, kakav Ustav, kakav zakon, koga još to interesuje, važno je da Vlada izgura do kraja. Vi tako pomalo gurate, zamajavate narod… (Predsednik: Vreme.) Hvala vam, predsednice, što ste mi dozvolili da ovo kažem, ali stvarno uozbiljite malo parlament i ove teme ozbiljne da stavimo na dnevni red, da malo o njima raspravljamo, a to za ličnu kartu, bože moj.
Vi ste u najvišem rukovodstvu parlamenta, šef poslaničke grupe i dobro je da podelimo i uticaj i odgovornost zajednički. Htela bih samo da vam kažem da standardizacijom ličnih karata smo već obezbedili da putujemo s tim dokumentom u neke države regiona, u BiH, na primer i Crnu Goru. Dogovori oko odlaska u Makedoniju i Hrvatsku se privode kraju, a iskreno se nadam da ćemo uskoro i u EU, kako oni putuju u zemlje EU jedni kod drugih, samo ovim dokumentom. Pošto smo iscrpili listu prijavljenih poslanika, da li još neko od predstavnika poslaničkih grupa ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Željko Tomić.
Poštovana predsednice, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, na samom kraju današnje rasprave želim da istaknem jednu stvar koju je javnost mogla da vidi. Mislim da je Zakon o ličnoj karti jedan od najmanje spornih zakona koji je predložila Vlada RS za ove tri godine, a mi smo imali priliku ovde u parlamentu da se zamenik predsednika Vlade, prvi potpredsednik Vlade i ministar unutrašnjih poslova, gospodin Ivica Dačić, u svojih 26 minuta obraćanja javnosti, svega dva minuta bavio zakonom, a 24 minuta dnevnom politikom i napadanjem političkih protivnika. Dragomi je da je opozicija danas kompletna pokazala dostojanstvo i nije se uplitala u prizemne rasprave sa gospodinom ministrom Ivicom Dačićem i drago mi je da se još jednom pokazalo da je vladajuća koalicija u velikoj nervozi i da je u strmoglavoj silaznoj putanji.
Pošto se više niko ne javlja za reč, zaključujem današnji načelni pretres o Predlogu zakona. Radom nastavljamo sutra u 10.00 časova. Zahvaljujem na pažnji. Poštovane dame i gospodo, nastavljamo rad Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 93 nas. Međutim, da bismo utvrdili broj poslanika prisutnih u sali, molim vas da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da nas ima 84, što znači da postoje uslovi za rad. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 286. našeg poslovnika? (Da.) Samo se prijavite. Narodni poslanik Riza Halimi ima reč. Izvolite.