Poštovani narodni poslanici, otvaram Treću sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 1998. godini. Prema službenoj evidenciji današnjoj sednici prisustvuje 130 narodna poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Obaveštavam Narodnu skupštinu da sam odobrio odsustvo sledećim narodnim poslanicima: Dušku Matkoviću, prof. dr Milovanu Bojiću, Radetu Svilaru, Ljubomiru Pešalju i Velimiru Bati Živojinoviću. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici,ministri i sekretar Vlade Republike Srbije, kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Uručen vam je zapisnik Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 1998. godini, održane 6. i 7. aprila 1998. godine. Da li ima primedaba na zapisnik? (Nema.) Molim narodne poslanike da radi utvrđivanja kvoruma ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje zapisnik Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 1998. godini, održane 6. i 7. aprila 1998. godine. Zaključujem glasanje: Za su glasala 133, protiv jedan, uzdržanih nema, nije glasalo 19, ukupno je prisutno 153 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila zapisnik Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 1998. godini, održane 6. i 7. aprila. Prelazimo na utvrđivanje dnevnog reda. U sazivu ove sednice, koji vam je dostavljen, sadržan je predlog dnevnog reda sednice. U međuvremenu, primili ste pismo kojim je narodni poslanik Tihomir Arsić obavesio da povlači iz procedure svoj Predlog zakona o izmeni Zakona o samostalnom obavljanju umetničke ili druge delatnosti u oblasti kulture - tačka 6. predloženog dnevnog reda. Pre utvrđivanja dnevnog reda sednice, saglasno odredbama Poslovnika, potrebno je da odlučimo o predlozima za donošenje akata po hitnom postupku i o predlozima za izmene i dopune predloženog dnevnog reda sednice. 1. Vlada Republike Srbije predložila je da se po hitnom postupku razmotri Predlog zakona o izmeni Zakona o doprinosima za socijalno osiguranje, koji je podnela Narodnoj skupštini 19. maja 1998. godine. Molim narodne poslanike da radi utvrđivanja kvoruma ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje predlog Vlade Republike Srbije da se po hitnom postupku razmotri Predlog zakona o izmeni Zakona o doprinosima za socijalno osiguranje. Zaključujem glasanje: Za su glasala 133, protiv jedan, uzdržanih sedam,nije glasalo 26, ukupno je prisutno 167 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. 2. Vlada Republike Srbije predložila je da se po hitnom postupku razmotri predlog akta kojim Narodna skupština Republike Srbije predlaže Saveznoj skupštini da uredi određena pitanja koja se odnose na izmirenje obaveza Republike Srbije po osnovu devizne štednje građana, koji je podnela Narodnoj skupštini 19. maja 1998. godine. Molim narodne poslanike da radi utvrđivanja kvoruma ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje predlog Vlade Republike Srbije da se po hitnom postupku razmotri predlog akta kojim Narodna skupština Republike Srbije predlaže Saveznoj skupštini da uredi određena pitanja koja se odnose na izmirenje obaveza Republike Srbije po osnovu devizne štednje građana. Zaključujem glasanje: Za su glasala 143 narodna poslanika, protiv pet, uzdržanih četiri, nije glasalo 26, ukupno je prisutno 178 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Prelazimo sada na predloge za povlačenje pojedinih tačaka iz predloženog dnevnog reda. Narodni poslanik Žarko Jokanović, u ime poslaničke grupe Nove demokratije, predložio je da se iz predloga dnevnog reda ove sednice povuče 2. tačka - Predlog zakona o univerzitetu. Da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Žarko Jokanović, predsednik poslaničke grupe Nove demokratije, želi reč? (Želi.) Ima reč narodni poslanik Žarko Jokanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa Nove demokratije smatra da je uređenje problematike funkcionisanja i rada univerziteta jedna od najvažnijih oblasti, jedan od najvažnijih poslova koji ova skupština može i treba da uradi. Međutim, poslanička grupa Nove demokratije takođe smatra da se teško mogu mimoići mnoga javno izrečena zalaganja samih univerziteta, brojnih fakulteta, naučnih institucija, Srpske akademije nauka i umetnosti i drugih značajnih institucija da se donošenje ovog zakona odloži. Zadatak Vlade i Narodne skupštine nije da produbljuje konflikte u društvu, već da u širokim konsultacijama dolaze do konsenzusa koji će eliminisati rastuće tenzije i dovoditi do najboljih rešenja. Stav najeminentnijih naučnih radnika i studenata ne može se i ne sme ignorisati. Autonomija uniterziteta je svakako civilizacijsko dostignuće koga se ne možemo i ne smemo lako odreći. Zato poslanička grupa Nove demokratije smatra da je uz malo dobre volje moguće doći do rešenja koja bi bila u interesu društva, univerziteta i osnivača. Zato smatramo da je celishodno da se ovaj predlog zakona povuče, a da Vlada u saradnji sa predstavnicima univerziteta ponudi novi predlog. Nažalost, tek je juče Vlada obavila razgovore sa studentima i predstavnicima univezitetima. Moglo je to da se uradi mnogo ranije, izbegle bi se razne neželjene posledice i razna tumačenja, razne bojazni, razni strahovi i razni konflikti. Mislimo da je to moguće uraditi na opšte zadovoljstvo.
Zahvaljujem. Da li predstavnik Vlade Republike Srbije želi reč? (Ne želi.) Molim narodne poslanike da radi utvrđivanja kvoruma ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje predlog koji je u ime poslaničke grupe Nove demokratije podneo narodni poslanik Žarko Jokanović da se iz predloga dnevnog reda ove sednice povuče 2. tačka: - Predlog zakona o univerzitetu. Zaključujem glasanje: Za su glasala 42 narodna poslanika, protiv 145, uzdržanih nema, nije glasalo 6, ukupno je prisutno 193 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog većinom glasova. Predlozi za proširenje dnevnog reda. 1. Odbor za pravosuđe i upravu predložio je da se, u okviru prve tačke predloženog dnevnog reda, razmatraju i predlozi za razrešenje nosilaca pravosudnih funkcija, tako da prva tačka dnevnog reda glasi - Izbor i razrešenje nosilaca pravosudnih funkcija. Da li predstavnik predlagača želi reč? (Ne želi.) Molim narodne poslanike da postave svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje predlog Odbora za pravosuđe i upravu da se u okviru prve tačke predloženog dnevnog reda razmatraju i predlozi za razrešenje nosilaca pravosudnih funkcija, tako da prva tačka dnevnog reda glasi - Izbor i razrešenje nosilaca pravosudnih funkcija. Za je glasalo 159, protiv pet, uzdržanih jedan, nije glasalo 27, ukupno je prisutno 192 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. 2. Poslanička grupa Srpske radikalne stranke predložila je da se u dnevni red sednice, kao druga tačka, uvrsti ostavka narodnog poslanika Dragana Todorovića na funkciju potpredsednika Narodne skupštine Republike Srbije i izbor potpredsednika Narodne skupštine Republike Srbije. Da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Stevo Dragišić, želi reč? (Ne želi.) Molim narodne poslanike da postave svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje predlog poslaničke grupe Srpske radikalne strankeda se u dnevni red sednice, kao druga tačka, uvrsti ostavka narodnog poslanika Dragana Todorovića na funkciju potpredsednika Narodne skupštine Republike Srbije i izbor potpredsednika Narodne skupštine Republike Srbije. Za je glasalo 161, protiv sedam, uzdržanih pet, nije glasalo 19, ukupno su prisutna 192 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Predlozi za promenu redosleda pojedinih tačaka dnevnog reda. 1. Narodni poslanik Tomislav Marković predložio je da se osma tačka predloženog dnevnog reda - Predlozi odluka o izmenama odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koju su podnele poslaničke grupe u Narodnoj skupštini Republike Srbije, razmotri iza prve tačke dnevnog reda - Izbor nosilaca pravosudnih funkcija. Da li predlagač, narodni poslanik Tomislav Marković, želi reč? (Ne želi.) Molim narodne poslanike da postave svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje predlog narodnog poslanika Tomislava Markovića da se osma tačka predloženog dnevnog reda razmotri iza prve tačke dnevnog reda. Za je glasalo 140, protiv 27, uzdržanih 11, nije glasalo 15, ukupno su prisutna 193 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Saglasno odredbama Poslovnika Narodne skupštine, sve prihvaćene tačke uvršćuju se u dnevni red sednice po redosledu njihovog predlaganja, odnosno prihvatanja. O predlozima prihvaćenih akata, nadležni odbori, odnosno Vlada Republike Srbije, ukoliko to već nisu učinili, podneće svoje izveštaje, odnosno mišljenja u toku trajanja sednice. Pošto smo se izjasnili o svim predlozima za izmene i dopune predloženog dnevnog reda, molim narodne poslanike da se izjasnimo o dnevnom redu sednice u celini. Molim narodne poslanike da postave svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje predlog dnevnog reda u celini. Za je glasalo 153, protiv 20, uzdržanih sedam, nije glasalo 14, ukupno su prisutna 194 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova utvrdila dnevni red Treće sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 1998. godini, u celini. D n e v n ir e d 1. Izbor i razrešenje nosilaca pravosudnih funkcija, 2. Ostavka narodnog poslanika Dragana Todorovića na funkciju potpredsednika Narodne skupštine Republike Srbije i izbor potpredsednika Narodne skupštine Republike Srbije, 3. Predlozi odluka o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koje su podnele poslaničke grupe u Narodnoj skupštini Republike Srbije, 4. Predlog zakona o univerzitetu, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 5. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dohodak građana, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 6. Predlog zakona o završnom računu budžeta Republike Srbije za 1997. godinu, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 7. Predlog odluke o završnom računu budžeta Autonomne pokrajine Kosova i Metohije za 1997. godinu, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 8. Predlog zakona o izmeni i dopuni Zakona o uslovima za obavljanje prometa robe, vršenja usluga u prometu robe i inspekcijskom nadzoru, koji su podneli narodni poslanici Veroljub Stevanović, Milija Sekulić, dr Gvozden Rosić i Tomislav Nikolić, 9. Predlog zakona o izmeni Zakona o doprinosima za socijalno osiguranje, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 10. Predlog akta kojim Narodna skupština Republike Srbije predlaže Saveznoj skupštini da uredi određena pitanja koja se odnose na izmirenje obaveza Republike Srbije po osnovu devizne štednje građana, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Molim Službu Narodne skupštine da pripremi prečišćeni tekst dnevnog reda sednice i uruči ga narodnim poslanicima. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – IZBOR I RAZREŠENjE NOSILACA PRAVOSUDNIH FUNKCIJA U okviru ove tačke primili ste: 1. Predlog odluke o izmeni Odluke o broju sudija i sudija porotnika u sudovima, koji je podnelo Ministarstvo pravde, 2. Predlog odluke o izmenama i dopunama Odluke o broju zamenika javnih tužilaca, sa dopunom Predloga odluke od 19. maja 1998. godine, koju je podneo Republički javni tužilac, 3. Predlog odluke o prestanku funkcije sudijama sudova opšte nadležnosti i privrednih sudova, koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu, 4. Predlog odluke o prestanku funkcije javnog tužioca i zamenika javnih tužilaca, koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu, 5. Predlog odluke o izboru sudija i predsednika Vrhovnog suda, koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu, 6. Predlog odluke o izboru sudija i predsednika okružnih i opštinskih sudova, koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu, 7. Predlog odluke o izboru sudija i predsednika privrednih sudova, koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu, 8. Predlog odluke o izboru sudija porotnika sudova opšte nadležnosti i privrednih sudova, koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu, 9. Predloge odluka o izboru zamenika republičkog javnog tužioca, okružnog javnog tužioca u Sremskoj Mitrovici, zamenika okružnih javnih tužilaca, opštinskih javnih tužilaca i zamenika opštinskih javnih tužilaca, koje je podneo Republički javni tužilac, sa izmenama u predlozima odluka koje je 25. maja 1998. godine podneo Republički javni tužilac. Pored toga, primili ste i izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu o razmatranju Predloga odluke o izmeni Odluke o broju sudija i sudija porotnika u sudovima i Predloga odluke o izmenama i dopunama Odluke o broju zamenika javnih tužilaca sa dopunom Predloga odluke od 19. maja 1998. godine i mišljenje tog odbora o predlozima Republičkog javnog tužioca od 19. i 25. maja 1998. godine. Odbor za pravosuđe i upravu je predložio da se Predlog odluke o prestanku funkcije sudijama sudova opšte nadležnosti i privrednih sudova i Predlog odluke o prestanku funkcije javnog tužioca i zamenika javnih tužilaca razmotre pre odluka o izboru nosilaca pravosudnih funkcija. Istovremeno, predlažem da se, pre odlučivanja o izboru sudija i javnih tužilaca, izjasnimo o predlozima odluka kojima se menja broj sudija i sudija porotnika u sudovima, odnosno zamenika javnih tužilaca, s obzirom da se izbor jednog broja sudija, odnosno zamenika javnih tužilaca predlaže i na mesta čije je otvaranje predloženo tim odlukama. 1. Saglasno članu 156. Poslovnika, otvaram jedinstven pretres o Predlogu odluke o izmeni Odluke o broju sudova i sudija porotnika u sudovima. Odbor za pravosuđe i upravu je podneo tri amandmana, i to na naziv Predloga odluke i na čl. 2. i 3, kojima se pravno-tehnički poboljšava tekst Predloga odluke. (Amandman 1. glasi: "U nazivu Predloga odluke: "izmeni", zameniti rečju: "izmenama". (Amandman 2. glasi: Uvodna rečenica člana 2. menja se i glasi: "U članu 4. Odluke: - u delu okružni sudovi, tačka 1. menja se i glasi:" (Amandman 3. glasi: U članu 3. reč: "osmog" zameniti rečju: "narednog"). Ove amandmane je prihvatio predlagač i oni su postali sastavni deo Predloga odluke. Da li predstavnik predlagača želi reč? (Ne.) Da li neko od narodnih poslanika želi reč? (Ne.) Pošto se više niko ne javlja za reč, zaključujem jedinstveni pretres i prelazimo na odlučivanje. Molim narodne poslanike da, radi utvrđivanja kvoruma, ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izmeni Odluke o broju sudija i sudija porotnika u sudovima. Za je glasalo 155, protiv 3, uzdržanih 9, nije glasao 31 narodni poslanik, ukupno prisutno 198 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova, usvojila Predlog odluke. 2. Saglasno članu 156. Poslovnika, otvaram jedinstven pretres o Predlogu odluke o izmenama i dopunama Odluke o broju zamenika javnih tužilaca, sa dopunom predloga odluke od 19.maja 1998. godine. Odbor za pravosuđe i upravu je podneo dva amandmana, i to na naziv Predloga odluke i na član 1. kojima se pravno tehnički poboljšava tekst Predloga odluke. Amandman 1. glasi: "U nazivu Predloga odluke reči: "izmeni i dopuni" zamenjuju se rečju: "izmenama"". Amandman 2. glasi: U uvodnoj rečenici člana 1. brišu se reči: "od 25.oktobra 1995. godine, u daljem tekstu: "Odluka". Ove amandmane je prihvatio predlagač i oni su postali sastavni deo Predloga odluke. Da li predstavnik predlagača želi reč? (Ne.) Da li neko od narodnih poslanika želi reč? (Ne.) Pošto se više niko ne javlja za reč, zaključujem jedinstveni pretres i prelazimo na odlučivanje. Molim narodne poslanike da, radi utvrđivanja kvoruma, ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izmenama i dopunama Odluke o broju zamenika javnih tužilaca, sa dopunom Predloga odluke od 19.maja 1998. godine. Za je glasalo 156, protiv jedan, uzdržanih 17, nije glasalo 18, ukupno prisutno 192 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova, usvojila Predlog odluke, sa dopunom. 3. Saglasno članu 156. Poslovnika, otvaram jedinstven pretres o Predlogu odluke o prestanku funkcije sudijama sudova opšte nadležnosti i privrednih sudova. Da li predstanvik predlagača želi reč? (Ne.) Da li neko od narodnih poslanika želi reč? Ima reč narodni poslanik Milan Miković, šef poslaničke grupe SPO.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo, vi ste obavešteni od strane vršioca dužnosti predsednika suda o nosiocima pravosudnih funkcija koji obavljaju tu svoju dužnost, iako po slovu zakona to ne bi mogli da rade tokom proteklog vremena i, što je najinteresantnije, nikakva inicijativa nije postojala da se bar u skladu sa nekim proširenim tumačenjem Zakona o radnim odnosima tako nešto uradi. Tu imate jedan broj nosilaca pravosudnih funkcija koji su navedeni i imate još jedan broj nosilaca pravosudnih funkcija čija imena nisu navedena. Dato je obrazloženje, juče na sednicu Odbora za pravosuđe, da se to radi o nekim ljudima koji se nalaze na čelnim funkcijama u najvišim sudovima i da treba, na neki način, još jedan kraći period u kome bi se obezbedila zamena za njih i na neki način to dovelo u sklad sa zakonom. Mi ćemo danas da se izjašnjavamo o budućim sudijama, o ljudima koji će svakom od nas da dele pravdu i da na svakog od nas primenjuju zakon. Mislim da ovakav jedan propust nije smeo da se desi i mi smo danas suočeni sa činjenicom da pokušavamo da nađemo izlaz iz ove situacije. Ali, ne samo to, to nije jedina stvar gde se radi o primeni Zakona o sudovima. To je samo stvar u pogledu koje je bilo rasprave. Treba doneti novi zakon o sudijama, pa nova rešenja u tome. Iz tih razloga mi moramo da izvedemo zaključak, hoće li naš zakon da se primenjuje u sudovima ili neće. Ako zakon ne primenjujemo onda kada su u pitanju nosioci pravosudnih funkcija, dozvolite, nema niko šanse da očekuje da će se u odnosu na njega primenjivati zakon.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Pošto se više niko ne javlja za reč, zaključujem jedinstveni pretres i prelazimo na odlučivanje. Molim narodne poslanike da, radi utvrđivanja kvoruma, ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum. Stavljam na glasanje Predlog odluke o prestanku funkcije sudijama sudova opšte nadležnosti i privrednih sudova. Za je glasalo 158, protiv 37, uzdržanih dva, nije glasalo četiri, ukupno prisutan 201 narodni poslanik. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova, usvojila Predlog odluke. 4. Saglasno članu 156. Poslovnika, otvaram jedinstven pretres o Predlogu odluke o prestanku funkcije Javnog tužioca i zamenika javnih tužilaca. Da li predstavnik predlagača želi reč? (Ne.) Da li neko od narodnih poslanika želi reč? (Ne.) Pošto se niko ne javlja za reč, zaključujem jedinstveni pretres i prelazimo na odlučivanje. Molim narodne poslanike da, radi utvrđivanja kvoruma, ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum. Stavljam na glasanje Predlog odluke o prestanku funkcije Javnog tužioca i zamenika javnih tužilaca. Za je glasalo 159, protiv 21, uzdržanih 12, nije glasalo 14, ukupno prisutno 209 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova, usvojila Predlog odluke. Predlažem da se o svim predlozima odluka o izboru nosilaca pravosudnih funkcija obavi jedinstveni pretres, a da se Narodna skupština o svakom predlogu posebno izjasni. Molim narodne poslanike da, radi utvrđivanja kvoruma, ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za je glasalo 154, protiv niko, uzdržanih 29, nije glasalo 14, ukupno prisutno 197 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova, prihvatila ovaj predlog. Saglasno članu 156. Poslovnika, otvaram jedinstveni pretres o predlozima odluka o izboru nosilaca pravosudnih funkcija (od 5 - 9. tačke). Da li predstavnik predlagača želi reč? (Ne.) Da li neko od narodnih poslanika želi reč? Ima reč narodni poslanik Milan Miković.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo, jako je teško narodnim poslanicima koji su pre nekoliko minuta dobili ovu knjigu da se i konkretno izjašnjavaju u pogledu predloga za izbor novih nosilaca pravosudnih funkcija. Odbor za pravosuđe je obavio deo svog posla. Na neke stvari je ukazao, sa nekim stvarima se suočio, i dozvolite, u pogledu nekih stvari je imao različita mišljenja, u granicama onog što je moglo za to kratko vreme da se prouči ili da se uporedi, i došli smo danas ovamo da se ipak u pogledu nekih stvari i konkretno izjašnjavamo. Moramo biti svesni činjenice, na koju je ukazivano već nekoliko godina, da se kod izbora nosilaca pravosudnih funkcija nije primenjivao Zakon o sudovima. Nije bilo urađeno onako kao što treba, nisu konkursi raspisivani na način na koji je trebalo da budu raspisivani. Bili su raspisivani konkursi za celu godinu, za sva mesta koja eventualno budu upražnjena i, na taj način, budući kandidati zaista nisu mogli da budu obavešteni o tome gde postoji prazno slobodno mesto, gde bi eventualno mogli da konkurišu. U tom pogledu je na Odboru za pravosuđe zauzet stav da sa ovakvom praksom što pre mora da se prestane i mora Zakon da se primenjuje. S jedne strane, to je formalno stvar koja nije u redu. Međutim, ove godine je došlo i do suštinskih nepovoljnih stvari, negativnih posledica i izuzetnog nezadovoljstva među ljudima koji su bili spremni da konkurišu. Naime, u toku ove godine nešto izmenjenim konkursom je jedan broj nosilaca pravosudnih funkcija ili kandidata za nosioce pravosudnih funkcija bio doveden u zabludu, jer je rečeno da nije potrebno, onaj ko želi na istom mestu da konkuriše, da ponovo konkuriše, jer njegova prijava već postoji. Tako se desilo da jedan ne mali broj naših kolega se obratio i pitao - zašto nas nema na spiskovima kandidata za buduće sudije i nosioce pravosudnih funkcija? To je stvar koja je i faktički dovela do toga da danas na spisku onih koje treba da biramo nemamo jedan broj izuzetno časnih i izuzetno stručnih ljudi, koji bi nesumnjivo na neki način mogli da dobiju naše poverenje. Ja bih sada, s obzirom da nas ima mnogo i da je dugačak ovaj spisak, ipak izneo svoj predlog i predlog svoje poslaničke grupe, u tom pogledu da treba osporiti jedan broj predloženih kandidata. Ja ću ih navesti, nema ih mnogo. "Osporavamo predlog da se za predsednika Vrhovnog suda Srbije izabere Balša Govedarica, v.d. predsednika Vrhovnog suda Srbije. Osporavamo predlog da se za sudiju i predsednika Privrednog suda u Beogradu izabere gospodin Čedomir Prostran. Osporavamo predlog da se za predsednika Privrednog suda u Zaječaru izabere gospodin Branislav Nikodijević,sudija Opštinskog suda u Zaječaru, da se za predsednika Privrednog suda u Valjevu izabere Aca Nikolić, sekretar SO Valjevo, i konačno, osporavamo predlog da se za predsednika Okružnog suda u Beogradu izabere gospodin Bogoje Marjanović". Nekoliko konkretnih stvari zbog kojih smatramo da ovaj izbor ne treba da bude izvršen, posebno ne danas - ako smo utvrdili da je delom i zbog neefikasnosti u primeni odredbe člana 45. Zakona o sudovima došlo do zakašnjenja u razrešenju nosilaca pravosudnih funkcija, koje smo malo pre razrešili. Ako procenimo situaciju da je predloženi kandidat za predsednika Vrhovnog suda Srbije u proteklom periodu, pored ovih funkcija, bio i na funkcijama u postupku izbora, ali ne izbora nosilaca pravosudnih funkcija, nego redovnih izbora i da ocena rada tih koji su u tome učestvovali očigledno nije pozitivna, jer je čak došlo i do neophodne potrebe da i predsednik Republike interveniše zahtevom Vladi da dostavi pred Skupštinu jedan poseban zakon "leks specijalis", ako procenimo da je pred ovom skupštinom bilo i predloga (nisu usvojeni) da se zbog rada u takvoj komisiji ustanovi i anketni odbor, onda je očigledno da je pređena granica između onoga što sudije, kao nezavisni organi, imaju dužnost i obavezu da postupaju. U takvoj situaciji smatramo da izbor predloženog kandidata, gospodina Balše Govedarice, ne bi bio dobar. Međutim, ima i jedna stvar formalne prirode preko koje ne možemo da pređemo. Videli ste za sve predsednike sudova, pored onoga što je o njima rečeno, dostavljeni su i podaci o tome ko je još konkurisao za predsednika pojedinog suda. Takav papir ni članovi Odbora za pravosuđe nisu dobili. Ukoliko je čak i bio samo jedan kandidat, reći ću vam da postoji čitav niz sudova u kojima je takođe postojao samo jedan kandidat. To su predsednici opštinskih sudova, ali smo i za njih dobili i predlog i sve podatke o njihovom radu. Prema tome, ovde i sa formalne strane ovako nešto nije urađeno. Mislim da je na taj način onemogućeno da se bira ili bar da dobijemo informaciju da niko drugi nije konkurisao, a da su ovo podaci koji nesumnjivo na neki način mogu negde da se pročitaju. U pogledu predsednika Okružnog suda u Beogradu, gospodina Bogoja Marjanovića, ne dovodimo u pitanje njegovo znanje, jer je on sudija Vrhovnog suda Srbije i čovek sa izuzetnim iskustvom, i to uopšte ne bi bio problem. Ali, reći ću vam nešto iz njegovog kartona koji nam je dostavljen.Prvi podatak je da je rođen 1953. godine i da do onih godina ima jako malo, ne ceo sudijski staž. Ali, i to da oprostimo. Ima jedna druga stvar u podacima koje je sam dao - radni staž 40 godina. To je njegov podatak. Prvi put se zaposlio 1. septembra 1957. godine, tačno ima gde je i šta radio, i prema tome 1. septembra 1997. godine imao je 40 godina neprekidnog staža. Glas iz sale: A, vojska. Čak i vojska, ali i od onda je prošlo još godinu dana, mada ovde ne piše. Molim vas, od 01.9. do 28.02. je bio pravni referent despotovačkih rudnika, od 28. februara do 21. februara 1964. pripravnik, sudija i predsednik suda u Despotovcu. Februara 1964. godine, od dana do dana se poklapa sve ovo što je ovde navedeno.
Gospodine Mikoviću, molim vas da vodite računa o vremenu.
Ja znam, ali ja samo govorim o konkretnim stvarima. Ima još jedna stvar koja je ovde izuzetno važna, a to je - ni za predsednika Okružnog suda u Beogradu nismo dobili listu onih, koji su sem njega konkurisali, niti seOdbor za pravosuđe mogao izjašnjavati o bilo kome drugom, jer jednostavno takva lista nama nije dostavljena. Treća stvar, to je gospodin Čedomir Prostran.
Gospodine Mikoviću, da li vi koristite i drugih 10 minuta, na šta imate pravo po Poslovniku?
Konkretno predlažem.
Ali, molim vas, 10 minuta je vreme.
Ja i vi da se razumemo..
Samo mi recite to.
Završiću za nepunih tri - četiri minuta. Mislim da je u vašem i našem interesu....
Ja moram da poštujem Poslovnik.
Gospodina Prostrana nema na spisku kandidata za predsednika Privrednog suda u Beogradu, a šest drugih ima. Nema ga, ali ga nema ni na spisku onih ljudi koji su konkurisali da budu sudije Privrednog suda u Beogradu. To je ovaj spisak. Prema tome, u jednoj takvoj situaciji, šta mi danas treba da uradimo? Da diskvalifikujemo jednog čoveka od izuzetnog ugleda. Niko ne kaže da on u jednom normalnom postupku ne bi dobio poverenje svih nas, ali nemojte da radimo na način na koji ćemo čoveka koga dovodimo na jednu takvu funkciju, za koju je bilo šest drugih kandidata, da ga diskvalifikujemo, jer smo prema njemu primenili neka druga merila. Pola rečenice još želim da kažem za gospodina Nikodijevića, koga smo osporili. Njega je osporio, odnosno smatrao je i sam predsednik Višeg privrednog suda da bi drugo lice trebalo da bude na toj funkciji. Za njega se zalagao, o njemu se izjašnjavao. U pogledu gospodina Nikodijevića smo se već jednom u Skupštini izjašnjavali na način na koji ja i sada predlažem da se izjasnimo.
Zahvaljujem. Ima reč predstavnik predlagača, gospodin Nebojša Leković, predsednik Odbora za pravosuđe.
Gospodine predsedniče, izvinjavam se, jer sam malo bolestan, pa vrlo teško govorim. Hoću da vas podsetim da je predlagač nosilaca pravosudnih funkcija, Odbor za pravosuđe i upravu, a Ministarstvo daje samo mišljenje. Sve ovo o čemu je gospodin Miković govorio, juče - veliku većinu stvari, istine radi - na Odboru nije govorio. Jedini sam, koliko mi se čini, ja kao predsednik Odbora postavljao pitanje ministru - da li je gospodin Prostran imao prijavu i da li je ispunio sve uslove da konkuriše za sudiju, a samim tim, kasnije za predsednika Privrednog suda? Što se tiče svih ovih osporenih kandidata, počev od Balše Govedarice, svi osporeni kandidati su na Odboru za pravosuđe dobili veliku većinu. Znači, Odbor za pravosuđe i upravu ih predlaže i predlaže ovoj skupštini da ih prihvati i izabere. Što se tiče još jedne stvari oko Balše Govedarice, poslanička grupa koju zastupa gospodin Miković oko osporavanja njegovog mesta za predsednika izborne komisije - istoj toj poslaničkoj grupi nije smetalo, odnosno ista ta poslanička grupa je glasala za gospodina Balšu Govedaricu kad je biran za predsednika Komisije za sprovođenje referenduma. Hvala.
Ima reč narodni poslanik Nenad Čanak.
Dame i gospodo, drugarice i drugovi, moram da vam skrenem pažnju pre svega na vrhunac nekorektnosti oko toga, da se ovako debeo spisak da bukvalno pred početak ovog skupa i da jednostavno nema načina da se proveri koga ste to smislili da sprovodi vašu partijsku politiku. Međutim, ono što zaista više nego bode oči je činjenica da ste u najviše pravosudne organe ove zemlje pokušali ovim spiskovima da uvedete ljude koji nisu državljani ove zemlje, tj. niz ljudi koji su u ovoj zemlji ni nepunih godinu dana. Pošto ne znam ništa o tim ljudima, nisam mogao da se raspitam, jer ste pokušali da nam podmetnete ovaj spisak, samo ću spomenuti bez imena, a vi sami možete proveriti da li je to tačno. Na strani 51. Opštinski sud u Novom Sadu - trebalo bi da bude sudija rođen 1946. godinu u Borovu. Od 1975. do 1977. radio kao sudijski pripravnik Opštinskog suda u Vukovaru, od 1977. do 1991. godine sudija u istom sudu, 1992. godine sudija u Oblasnom sudu u Vukovaru, a od 1992. godine sudija Vrhovnog suda u Vukovaru. Od 1997. ne radi. Sada to treba da bude sudija u Novom Sadu. To je takođe slučaj Opštinskog suda u Vršcu - osoba rođena 1959. godine u Virovitici. Pravni fakultet završen 1983. u Osijeku, do 1995. godine nije bio na teritoriji Vojvodine, niti Srbije. Glas iz sale: To je Srbija. Šta je Srbija? Virovitica - Srbija? A, to je Srbin. Ja se izvinjavam, ako se ja dobro sećam Ustava ove zemlje, gde sam pristao da uopšte dođem u ovu skupštinu, taj Ustav kaže - da je ovo država svih građana ove zemlje - bez obzira da li su Srbi ili nisu Srbi. Kako je dobio državljanstvo? Kada građani nesrpske nacionalnosti ovde ne mogu da dobiju državljanstvo tako jednostavno, a ko god se pojavi, može. Gospodo, ovo je podmetačina. Ovo je pokušaj da se na ovaj način ubace partijski poslušnici da sprovode teror nad ovim narodom i ovom državom. Hvala lepo.
Ima reč narodni poslanik Zoran Kostadinović.
Jel vi to pogledom ubijate ili šta radite? Još kod prošlih izbora za sudije gospodina Nikodijevića smo osporili, zato što se od nas to tražilo. Njegove kolege, u stvari, buduće kolege, ako on počne da radi u Privrednom sudu, su smatrale za uvredu da istražni sudija dođe i da postane predsednik Privrednog suda, bez ijednog dana iskustva na poslovima Privrednog suda, a kamoli na poslovima predsednika Privrednog suda. Znači, u Timočkoj krajini ljudi smatraju da će to biti, naročito ljudi koji rade u Privrednom sudu u Zaječaru, koji rade i u drugim gradovima, uvreda da od njihovog broja nije bilo ni jednoga čoveka koji je mogao da obavlja funkciju predsednika Privrednog suda u Zaječaru, a Nikodijević neka bude, ako želi, sudija jedan broj godina u Privrednom sudu, pa kad stekne nekakvo iskustvo da postane predsednik. Mi mislimo da Socijalistička partija i njena koalicija po svaku cenu i na svaki način žele gospodina Nikodijevića prvo da postave za predsednika Privrednog suda u Zaječaru i jedina njegova preporuka je, verovatno, Radojica Nikolić, predsednik Okružnog suda, inače poznati jastreb Socijalističke partije. Znači, sada je i Privredni sud pod čizmom Socijalističke partije. Hvala.
Zahvaljujem. Izvolite.
Predlogom odluke o izboru sudija i predsednika privrednih sudova, kao što je šef moje poslaničke grupe već rekao, za predsednika Privrednog suda u Valjevu predložen je gospodin Aca Nikolić, sadašnji sekretar Skupštine opštine u Valjevu. Naravno, kod ove odluke čini mi se da postoji više nedostataka. Kao narodni poslanik nisam bio u mogućnosti da vidim ko je sve konkurisao na mesto predsednika Privrednog suda u Valjevu. Postoji spisak ljudi koji su konkurisali za predsednička mesta u nekim drugim sudovima, a kada se radi o Valjevu takve infomacije u ovoj odluci nema. To je prva informacija. Ja naravno, s obzirom da sam Valjevac, znam da je na mesto predsednika Privrednog suda u Valjevu konkurisalo više sudija Privrednog suda u Valjevu i to sudija koji uživaju nepodeljenu podršku svih sudija tog suda. Ovoga puta za predsednika Privrednog suda u Valjevu je konkurisao čovek protiv koga, naravno, ništa lično nemam, ali čovek koji nema dana radnog staža u Privrednom sudu u Valjevu. U našoj Vladi ima vrhunskih pravnika i znaju da je pravo jedna veoma široka oblast. Mesto predsednika Privrednog suda u jednom ozbiljnom sudu, u jedno ozbiljnoj zemlji, u jednom pravosuđu za koje mi mislimo da treba da postoji u ovoj državi, zahteva poznavanje onoga što jeste specifična materija privrednog suda. Smatram iz ovih razloga da niko od poslanika sa izborne liste u Valjevu ne može glasati za ovakav predlog odluke. Naravno, kada se radi o poslanicima Srpskog pokreta obnove, naš stav je već rekao predsednik poslaničke grupe. Hvala.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Pošto se više niko ne javlja za reč zaključujem jedinstveni pretres i prelazimo na odlučivanje. Pošto je u toku pretresa osporen jedan broj predloga Odbora za pravosuđe i upravu, podsećam vas da Narodna skupština, saglasno članu 175. stav 4. Poslovnika, o svakom osporenom predlogu odmah odlučuje, a zatim odlučuje o svim ostalim neosporenim predlozima u celini, javnim glasanjem. Pre odlučivanja o osporenom kandidatu, molim narodne poslanike da radi utvrđenja kvoruma postave svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje predlog Odbora za pravosuđe i upravu da se za predsednika Vrhovnog suda Srbije izabera Balša Govedarica, čija je kandidatura osporena. Za su glasala 143, protiv 44, jedan uzdržan, nije glasalo osam, ukupno je prisutno 196 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova izabrala Balšu Govedaricu za predsednika Vrhovnog suda Srbije. Molim narodne poslanike da ponovo postave svoje kartice u poslaničke jedinice, radi utvrđenja kvoruma. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje predlog Odbora za pravosuđe i upravu da se za predsednika i sudiju Privrednog suda u Beogradu izabere Čedomir Prostran, čija je kandidatura osporena. Za je glasalo 147, protiv 41, dva uzdržana, sedam nije glasalo, ukupno je prisutno 197 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova izabrala za predsednika i sudiju Privrednog suda u Beogradu Čedomira Prostrana. Pre odlučivanja o osporenom kandidatu molim da ponovo postavite kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje predlog Odbora za pravosuđe i upravu da se za predsednika Privrednog suda u Zaječaru izabere Branislav Nikodijević, čija je kandidatura osporena. Za je glasalo 149, 40 protiv, niko se nije uzdržao, nije glasalo šest, ukupno je prisutno 195 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova izabrala za predsednika Privrednog suda u Zaječaru Branislava Nikodijevića. Molim vas da pre odlučivanja o osporenom kandidatu utvdimo kvorum. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje predlog Odbora za pravosuđe i upravu da se za predsednika Privrednog suda u Valjevu izabere Aca Nikolić, čija je kandidatura osporena. Za je glasalo 148,protiv 40, niko se nije uzdržao, 10 nije glasalo, ukupno je prisutno 198 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova izabrala za predsednika Privrednog suda u Valjevu Acu Nikolića, čija je kandidatura osporena. Molim vas da ponovo postavite svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje predlog Odbora za pravosuđe i upravu da se za predsednika Okružnog suda u Beogradu izabere Bogoje Marjanović, čija je kandidatura osporena. Za je glasalo 146,protiv 43, jedan uzdržan, nije glasalo devet, ukupno je prisutno 199 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova izabrala za predsednika Okružnog suda u Beogradu Bogoja Marjanovića. 5. Prelazimo na glasanje o Predlogu odluke o izboru sudija i predsednika Vrhovnog suda Srbije. Molim narodne poslanike da radi utvrđivanja kvoruma postave svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje Predlog odluke. Za su glasala 152,protiv je bilo 30, uzdržano je 11, nije glasalo 8, ukupno je prisutan 201 narodni poslanik. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila Predlog odluke. Dozvolite da u vaše i svoje ime čestitam gospodinu Balši Govedarici na izboru. [[Aplauz.]] Podsećam vas da je članom 44. Zakona o sudovima predviđeno da predsednik Vrhovnog suda polaže zakletvu pred Narodnom skupštinom. Molim gospodina Balšu Govedaricu, predsednika Vrhovnog suda Srbije, da položi zakletvu. (Predsednik Vrhovnog suda Srbije, Balša Govedarica, izlazi za govornicu i čita tekst zakletve utvrđen članom 44. Zakona o sudovima.)
(Ponavlja tekst koji čita predsednik) "Zaklinjem se da ću se u svom radu pridržavati ustava i zakona, da ću svoju dužnost u sudu vršiti savesno i nepristrasno i da ću štititi ustavnost i zakonitost".
Molim predsednika Vrhovnog suda Srbije da potpiše tekst zakletve. (Gospodin Govedarica potpisuje tekst.) Dozvolite mi da, u vaše i svoje ime, čestitam gospodinu Balši Govedarici i poželim mu puno uspeha u radu. [[Aplauz.]] Nastavljamo sa radom. 6. Prelazimo na glasanje o Predlogu odluke o izboru sudija i predsednika okružnih i opštinskih sudova. Molim narodne poslanike da radi utvrđivanja kvoruma postave svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje Predlog odluke. Za su glasala 153, protiv 10, uzdržanih 22, nije glasalo 13, ukupno je prisutno 198 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila Predlog odluke. 7. Prelazimo na glasanje o Predlogu odluke o izboru sudija i predsednika privrednih sudova. Molim narodne poslanike da radi utvrđivanja kvoruma postave svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje Predlog odluke. Za su glasala 143,protiv 11, uzdržan21, nije glasalo 13, ukupno je prisutno 188 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila Predlog odluke. 8. Prelazimo na glasanje o Predlogu odluke o izboru sudija porotnika sudova opšte nadležnosti i privrednih sudova. Molim narodne poslanike da radi utvrđivanja kvoruma postave svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje Predlog odluke. Za je glasalo 148,protiv šest, uzdržanih23, nije glasalo 12, ukupno je prisutno 189 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila Predlog odluke. 9. Prelazimo na glasanje o predlozima odluka o izboru zamenika republičkog javnog tužioca, okružnog javnog tužioca u Sremskoj Mitrovici, zamenika okružnih javnih tužilaca, opštinskih javnih tužilaca i zamenika opštinskih javnih tužilaca, koje je podneo Republički javni tužilac, sa izmenama u predlozima odluka koje je 25. maja 1998. godine podneo Republički javni tužilac. Molim narodne poslanike da radi utvrđivanja kvoruma postave svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje predloge odluka, sa izmenama koje je 25. maja 1998. godine podneo Republički javni tužilac. Za je glasalo 149, protiv 16, uzdržano14, nije glasalo 12, ukupno je prisutan 191 narodni poslanik. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila predloge odluka, sa izmenama koje je 25. maja 1998. podneo Republički javni tužilac. Dozvolite da u vaše i svoje ime čestitam izabranim nosiocima pravosudnih funkcija na izboru i da im poželim uspeh u radu. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – OSTAVKA NARODNOG POSLANIKA DRAGANA TODOROVIĆA NA FUNKCIJU POTPREDSEDNIKA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE I IZBOR POTPREDSEDNIKA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE Uručena vam je ostavka narodnog poslanika Dragana Todorovića na funkciju potpredsednika Narodne skupštine Republike Srbije zbog izbora za člana Vlade Republike Srbije. Podsećam vas da je članom 37. stav 1., a u vezi sa članom 33. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, predviđeno da se o podnetoj ostavci ne otvara pretres niti se odlučuje, već se prestanak funkcije po ovom osnovu samo konstatuje. Saglasno članu 37. stav 1., a u vezi sa članom 33. stav 3. Poslovnika, Narodna skupština konstatuje da je narodnom poslaniku Draganu Todoroviću, podnošenjem ostavke, prestala funkcija potpredsednika Narodne skupštine Republike Srbije. Zahvaljujem se na dosadašnjem radu. Pošto Narodna skupština prema članu 17. Poslovnika treba da ima četiri potpredsednika potrebno je da se izabere još jedan potpredsednik Narodne skupštine. Obaveštavam vas da sam u skladu sa članom 118. Poslovnika Narodne skupštine primio jedan predlog kandidata za potpredsednika Narodne skupštine, čime su se stekli uslovi da Narodna skupština, na današnjoj sednici, sprovede postupak za izbor jednog potpredsednika Narodne skupštine. Predlog kandidata za potpredsednika Narodne skupštine vam je uručen. Kao što ste videli, za potpredsednika Narodne skupštine predložen je narodni poslanik Dragoljub Stamenković, član Srpske radikalne stranke, koga je svojim potpisima predložilo 80 narodnih poslanika. Podsećam da, prema članu 19. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine izvestilac predlagača ima pravo da obrazloži predlog. Da li izvestilac predlagača Stevo Dragišić, predsednik poslaničke grupe Srpske radikalne stranke, želi da obrazloži predlog kandidata? (Ne želi.) Pošto smo dobili predlog kandidata za potpredsednika Narodne skupštine otvaram pretres o ovom predlogu. Da li neko od narodnih poslanika želi reč? (Želi.)
Radi efikasnijeg rada ove Skupštine predlažem da se izbor potpredsednika Narodne skupštine izvrši javnim glasanjem.
Dizanjem ruku ili prozivkom?
Dizanjem ruku.
Hvala, da li se još neko javlja za reč? (Ne javlja niko.) Pošto se niko ne javlja, zaključujem pretres. Pošto je već pao predlog narodnog poslanika da se glasanje ili izbor potpredsednika Narodne skupštine Republike Srbije vrši javnim glasanjem i to dizanjem ruku, da li ima i drugih predloga o načinu glasanja za izbor potpredsednika Narodne skupštine Republike Srbije? (Nema.) Pošto o ovome mora Skupština da odluči, molim narodne poslanike da postave svoje kartice u poslaničke jedinice, da utvrdimo kvorum. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje narodnog poslanika da se izbor potpredsednika Narodne skupštine obavi javnim glasanjem, dizanjem ruku. Za je glasalo 150, protiv 32, uzdržanih jedan, nisu glasala dva, ukupno je prisutno 188 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova odlučila da se izbor potpredsednika Narodne skupštine obavi javnim glasanjem, dizanjem ruku. Prelazimo na izbor potpredsednika Narodne skupštine Republike Srbije - javnim glasanjem - dizanjem ruku. Pošto je Narodna skupština odlučila da se izbor potpredsednika Narodne skupštine Republike Srbije obavi javnim glasanjem - dizanjem ruku, - molim da se, pre pristupanja glasanju, utvrdi kvorum. Molim narodne poslanike da postave svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Podsećam da je kandidat za potpredsednika Narodne skupštine izabran ako dobije većinu glasova prisutnih narodnih poslanika. Stavljam na glasanje predlog da se za potpredsednika Narodne skupštine izabere narodni poslanik Dragoljub Stamenković. Molim narodne poslanike, izvinite, ja sam sav u elektronskom sistemu. Molim narodne poslanike da se izjasne, ko je za neka podigne ruku? Molim stručne službe, očigledno je velika većina, izbrojaćemo one koji su protiv i uzdržani. Zahvaljujem. Ko je protiv? (12) Da li se neko uzdržava? (Niko.) Konstatujem da je većinom glasova Narodna skupština odlučila da se za potpredsednika Narodne skupštine Republike Srbije izabere Dragoljub Stamenković. Dobio je većinu glasova narodnih poslanika. [[Aplauz.]] Dozvolite mi da u vaše i svoje ime čestitam potpredsedniku Narodne skupštine na izboru i molim da zauzme mesto pored predsednika Narodne skupštine Republike Srbije. (Dragoljub Stamenković zauzima mesto.) Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOZI ODLUKA O IZMENAMA ODLUKE O IZBORU ČLANOVA ODBORA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE U okviru ove tačke dnevnog reda primili ste predloge odluka koje su podnele poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije, Srpske radikalne stranke, Jugoslovenske levice i demokratskih stranaka. Otvaram jedinstven pretres o ovim predlozima. Da li predstavnici predlagača žele reč? (Ne žele.) Da li neko od narodnih poslanika želi reč? (Ne želi.) Pošto se više niko ne javlja za reč, zaključujem jedinstveni pretres. Da li ste saglasni da se o svim predlozima poslaničkih grupa za izmene Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije izjasnimo istovremeno, jednim glasanjem i da se tako usvojeni predlozi objave u "Službenom glasniku Republike Srbije", kao jedan pravno - tehnički objedinjeni akt - odluka o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije. Molim narodne poslanike da postave svoje kartice u poslaničke jedinice, radi utvrđivanja kvoruma. I o ovom predlogu mora prvo da se glasa. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za je glasalo 174, protiv niko, uzdržanih niko, nije glasalo 12, ukupno je prisutno 186 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Pošto je Narodna skupština većinom glasova usvojila ovaj predlog, molim Administrativni odbor da se u toku pauze sastane. Ima vrlo važna posla da obavi. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O UNIVERZITETU Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane, koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici dr Stevan Vrbaški, Nebojša Leković i Tihomir Arsić, Tihomir Arsić, Ištvan Išpanovič, Jožef Kasa, prof. dr Milan Božić, Spasoje Krunić i dr Gvozden Rosić, Spasoje Krunić, i prof. dr Milan Božić, Mile Jovičić, Dobrivoje Budimirović, Zakonodavni odbor i Vlada Republike Srbije, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Primili ste obaveštenje narodnog poslanika Živote Cvetkovića da odustaje od amandmana koje je 21. maja 1998. godine podneo na Predlog zakona o univerzitetu. Na sednici Odbora za prosvetu, narodni poslanik Dobrivoje Budimirović odustao je od svih svojih amandmana, jer su isti obuhvaćeni amandmanima Vlade Republike Srbije. Primili ste izveštaje Odbora za prosvetu, koji predlaže Narodnoj skupštini da prihvati Predlog zakona u celini, sa amandmanima Vlade i Zakonodavnog odbora, i izveštaje Zakonodavnog odbora koji je prihvatio Predlog zakona u načelu i u pojedinostima. Na sednici Zakonodavnog odbora mišljenje je izdvojio narodni poslanik Milan Miković. Otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača želi reč? Ima reč potpredsednik Vlade Republike Srbije prof. dr Ratko Marković.
Gospodine predsedniče, gospodno narodni poslanici, pred vama je zakon o jednoj od najvažnijih kulturnoprosvetnih ustanova svake države, kakva je ustanova univerzitet. Univezritet u Srbiji je stara ustanova. Ako se vreme postojanja univerziteta u Srbiji računa od početka rada Liceja, univerzitet u Srbiji je star ravno 160 godina. Ako se računa od početka rada Velike škole, on je star 135 godina. A, ako se računa od početka rada ustanove koja se zvala univerzitet, univerzitet u Srbiji star je 93 godine. U početku je Srbija imala jedan univerzitet, danas ih ima šest. Samo je Beogradski univerzitet u početku imao tri fakulteta, a danas ih ima trideset. Od osnivanja univerziteta u Srbiji do danas, ne samo da su protekle mnoge godine, nego je proteklo i mnogo zakona koji su uređivali tu materiju. I poslednjem, onom od 1992, iako važećem, protekao je rok upotrebe. Taj zakon je odražavao prelazno stanje iz jednog sistema u drugi, kroz koje je zemlja prolazila i pokazao se kao sasvim neadekvatan za izlečenje novih bolesti, od kojih je univerzitet u novom vremenu počeo da poboljeva. Predlog zakona o univerzitetu,koji Vlada upućuje Narodnoj skupštini, ima za cilj da uvede nova rešenja za nove odnose, u međuvremenu promenjene. Od tada važećeg zakona do danas konačno su iščezli društveno samoupravljanje, kao pravo zaposlenihkoje proizilazi iz rada društvenim sredstvima rada, srednje usmereno obrazovanje i samoupravni način finansiranja tzv. društvenih delatnosti, a zasnovan je parlamentarni sistem vlasti, ustalile su se političke stranke, privreda sve više postaje tržišna. Izraz nove realnosti ne može biti anahron univerzitet, koji je u razvoju stao na pola puta između društvenog samoupravljanja i promena u kojima su državna i društvena sfera jasno razgraničene jedna od druge. Drugi cilj koji predlagač zakona želi da postigne ovim predlogom zakona je zaokruživanje materije univerziteta i univerzitetskog obrazovanja. Ambicija predlagača bila je da se Zakonom o univerzitetu uredi sve što se univerziteta tiče, bio taj univerzitet privatan, bio državni, da se materija univerziteta normativno ne fragmentizuje, nego da se totalizuje. Treće, od ovog zakona se očekuje da izmeni jedno bolesno stanje kakvo postoji na pojedinim univerzitetima i fakultetima. Već duže vreme naš univerzitetski život skrenuo je sa pravog puta u stranu. Od prvobitnih pitanja nastave i naučnog rada, težište se izmestilo na personalna pitanja izbora rektora, dekana i fakultetskih nastavnika i saradnika. Neki univerzetski fakultetski ljudi većom pažnjom prate takve događaje, nego naučnu literaturu i više tu ulažu energije, nego u nastavi. Podele koje među nastavnicima i saradnicima postoje na univerzitetu i fakultetima nisu kao što su nekada bile, po osnovu različitih škola u nauci i pravaca u naučnom mišljenju, što nije isključivalo ljudsku popustljivost i trpeljivost među njima, nego po čisto personalnim pitanjima, ko stoji iza ovog ili onog kandidata za rektora, dekana, fakultetskog saradnika ili nastavnika, što je isključivalo ljudsku trpeljivost među saradnicima i nastavnicima fakulteta, čak ih je odvodilo u grubo suparništvo i neprijateljstvo. Izbor u saradničko i nastavničko zvanje više zavisi od toga da li se pripada ili ne klanu, nego od toga da li se imaju, ili ne, stručni i naučni radovi. Klan je postao najmoćnija referenca za izbor i unapređenje u saradničko i nastavničko zvanje. Mnogim nastavnicima, pa čak i saradnicima, postalo je važnije javno političko delovanje od nastavnog i naučnog rada. Štaviše, mnogi od njih postali su poznati kao politički radnici, a ne kao predavači ili pisci naučnih radova. Političke stranke su nedopustivo prodrle u najvažnije sfere univerzitetskog života. Dnevni red mnogih sednica univerzitetskih i fakultetskih organa bio je primer uzurpacije nadležnosti državnih organa, čak biračkog tela. Mnogi dekani, nastavnici i saradnici sednice nastavno-naučnog veća pretvarali su u sednice Narodne skupštine, pri čemu su tokom takvih sednica međusobno poštovanje među članovima veća i njihov govor bili gotovo jednaki onakvom poštovanju i govorukakvi postoje u Narodnoj skupštini među poslanicima koji potiču iz vladajućih i opozicionih stranaka. U tavke podele, suprotno etici saradničkog i nastavničkog poziva, sve pod vidom borbe za slobodu i demokratiju bili su uvlačeni i studenti. I na njih je bila projektovana ista politička podela koja je postojala i među nastavnicima. Nastavnici su bez ikakvog zazora huškali studente protiv svojih kolega. O ovome ostaju trajno da svedoče izjave pojedinih nastavnika, pod vidom stručnjaka za ovu ili onu naučnu oblast o svojim kolegama, date tzv. žutoj štampi. U njima ne samo što nema nikakvog kolegijalnog uvažavanja, nego i elementarne ljudske pristojnosti. U prvi plan je izbila borba za političke ciljeve, u krajnjoj liniji za vlast, dok su nastava i ispiti sasvim bili potisnuti. Već nekoliko puta poslednjih godina, u stvari, od kad postoji višestranački sistem u zemlji, po nekoliko nedelja, čak i meseci na pojedinim fakultetima nije bilo nikakve nastave, ni ispita. Nije redak slučaj da su nastavnici studente koji su hteli da slušaju predavanjaizbacivali iz amfiteatara, a onima koji su polagali ispite, davali peticu glasno koreći njihovu tobožnju samoživost i komformizam u vreme kad njihove kolege protestuju na ulicama i bore se, tobož, za opšte interese. Nastavnicima koji su hteli da drže predavanje i ispite, podmetane su najgnusnije provokacije i provokatori, slate pretnje, anonimna pisma i štampana su na njih adresirana pisma u žutoj štampi. Umesto znanja i stručnosti, pištaljka i šerpa bili su danima glavna oruđa akademskog iskazivanja. [[Aplauz.]] Sve su ovo znaci bolesnog stanja koje postoji na pojedinim univerzitetima i fakultetima. Takvi univerziteti i fakulteti bili su već poodavno zreli za reformu. Osnovna pitanja uređena Vladinim Predlogom zakona o univerzitetu su sledeća: status i osnivanje univerziteta, odnosno fakulteta, nastava i ispiti, nastavnici i studenti, unutrašnja organizacija, finasiranje i upravni nadzor nad radom univerziteta, odnosno fakulteta. Prvo pitanje tiče se statusa i osnivanja univerziteta, odnosno fakulteta. Status univerziteta proizilazi iz njegove definicije, po kojoj je on obrazovna i naučna, odnosno umetnička ustanova. Kao takva ustanova univerzitet je samoupravno telo, jer on i njegovi fakulteti imaju obrazovnu i naučnu autonomiju. Autonomnost nastave i nauke isključuje svaki politički, verski i ideološki uticaj i usmerena je ka sticanju naučno utemeljenog objektivnog znanja, uz poštovanje različitih mišljenja. Zbog toga je na univerzitetu i fakultetu zabranjeno svako političko, stranačko i versko organizovanje i delovanje. Univerzitet je asocijacija fakulteta, a potrebno je postojanje najmanje tri fakulteta, da bi mogao postojati univerzitet. Univerzitet i fakultet mogu osnovati fizička i pravna lica, kako domaća, tako i strana. Ako je osnivač univerziteta država Srbija, akt o osnivanju donosi Vlada. Osnivač univerziteta, odnosno fakulteta može biti i subjekt koji nije država, a u tom slučaju akt o osnivanju donosi taj subjekt, uz saglasnost Ministarstva prosvete. Da bi univerzitet, odnosno fakultet mogao početi sa radom, potrebno je da ispunjava kadrovske, prostorne i tehničke uslove čiju ispunjenost utvrđuje Ministarstvo prosvete. O ukidanju univerziteta, odnosno fakulteta odlučuje njegov osnivač, a njihovi studenti imaju pravo da završe započete studije na univerzitetu, odnosno fakultetu koje odredi ministar prosvete. Drugo pitanje su nastava i ispiti. Nastava na fakultetima obavlja se u obliku osnovnih specijalističkih, magistarskih i doktorskih studija i kao stalno stručno obrazovanje i usavršavanje. Univerzitet, pak, obavlja specijalističke, magistarske i doktorske studije iz interdisciplinarnih i multidisciplinarnih naučnih, odnosno umetničkih oblasti. Univerzitet, odnosno fakultet ostvaruje studije na osnovu nastavnog plana i programa za koji je matičan. Nastavnim planom utvrđuje se trajanje studija, nastavni predmeti i njihov raspored po godinama studija i semestrimai broj predavanja i vežbi, dok se programom nastavnog predmeta utvrđuju njegov sadržaj, oblici nastave i način provere znanja studenata. Nastavni plan osnovnih magistarskih, odnosno doktorskih studija donosi fakultet uz saglasnost univerziteta, dok nastavni plan specijalističkih studija donosi fakultet. Nastavni program studija donosi univerzitet, odnosno fakultet. Nastava seostvaruje predavanjima, vežbama, seminarima, konsultacijama naučnim odnosno umetničkim radom, stručnom praksom, mentorskim radom, kao i drugim oblicima obrazovno-naučnog, odnosno obrazovno - umetničkog rada utvrđeni statutom univerziteta, odnosno fakulteta. Sloboda nastave i sloboda studiranja, osnovno je područje autonomije univerziteta. Tu univerzitet, odnosno fakultet imaju konačnu reč. Autonomija znači slobodu od svakog spoljnog mešanja i punu samostalnost i samoupravu u obavljanju jedne delatnosti, u ovom slučaju univerzitetske nastave. Ona obuhvata ne samo slobodu usmene reči izgovorene "eks katedra", nego i slobodu pisanja naučnih radova i naučnog stvaralaštva uopšte. Sloboda nastave i naučnog stvaralaštva je uslov, ali i granica autonomije univerziteta. Stvar je procene zakonodavca hoće li preći tu granicu ili će se na njoj zaustaviti, ne povređujući pri tom autonomiju univerziteta. Rezultati nastave i učenja proveravaju se na ispitima, tako što se uspeh studenata na ispitu izražava određenim rasponom ocena. Ocenu daje nastavnik, odnosno ispitna komisija. Ispiti se polažu u ispitnim rokovima, kojih ima tri - januarski, junski i septembarski, obavezni zakonski, dok fakulteti mogu u svom statutu predvideti i druge ispitne rokove. Vlada je na ovu odredbu osnovnog teksta stavila amandman. Predlog zakona dopušta upis u narednu godinu studija i kada student ne položi sve ispite iz prethodne godine studija, ukoliko je u prethodnoj godini studija bio odgovarajući broj nastavnih predmeta. Mora ih biti najmanje osam. Broj takvih tzv. prenetih nastavnih predmeta zavisi od broja nastavnih predmeta na prethodnoj godini studija. Tu je Vlada podnela amandman na osnovni tekst. Diplomski ispit student polaže samo kada je to predviđeno nastavnim planom i programom osnovnih studija. Lice koje položi sve ispite utvrđene nastavnim planom i programom osnovnih studija stiče visoko obrazovanje i stručni naziv utvrđen posebnim zakonom. Treće pitanje odnosi se na nastavnike i studente. Prvi obavljaju nastavu, drugi pohađaju nastavu i polažu ispite. Nastavnici imaju zvanja za koja moraju ispuniti precizno utvrđene uslove. Broj tih uslova penje se od nižeg ka višem zvanju. Uvek su u višem zvanju sadržani uslovi za izbor u niže zvanje. Samo se redovni profesor bira na neodređeno vreme, a ostala nastavnička zvanja se stiču i radni odnos zasniva na vreme od pet godina. Nastavničko zvanje se stiče i radni odnos na fakultetu se zasniva na osnovu konkursa, o kojem odlučuje dekan fakulteta. Ovde je Vlada podnela amandman na osnovni tekst Predloga zakona. Dekan obrazuje komisiju za pripremu izveštaja o prijavljenim kandidatima, čiji članovi moraju ispunjavati uslove predviđene Zakonom. Po dostavljanju izveštaja komisije, dekan vrši izbor između kandidata koji ispunjavaju uslove za izbor u zvanje i na radno mesto nastavnika, odnosno saradnika. Jedino izbor u zvanje i na radno mesto redovnog profesora dekan vrši po prethodnoj saglasnosti ministra prosvete. Dekan ne vrši izbor na osnovu slobodne ocene, nego je vezan zakonskim uslovima unapred propisanim za svako od nastavničkih zvanja. Po sličnom postupku vrši se izbor u saradnička zvanja i zasniva radni odnos saradnika, s tim što asistent - pripravnik stiče zvanje i zasniva radni odnos na vreme od četiri godine, bez mogućnosti ponovnog izbora u istozvanje. Prava, obaveze i odgovornosti nastavnika, saradnika i drugih zaposlenih na univerzitetu, odnosno fakultetu, uređuju se zakonom kojim se uređuju radni odnosi, osim ako Zakonom o univerzitetu nije drugačije određeno. O pojedinim pravima, obavezama i odgovornostima nastavnika, saradnika i drugih zaposlenih na univerzitetu, odnosno fakultetu odlučuje rektor, odnosno dekan, a o pojedinim pravima, obavezama i odgovornostima rektora univerziteta, odnosno dekana fakulteta odlučuje upravni odbor univerziteta, odnosno fakulteta. Student stiče to svojstvo upisom na studije. U prvu godinu studija može se upisati lice koje ima srednje obrazovanje u četvorogodišnjem trajanju, određeno statutom fakulteta, ali pošto prethodno položi prijemni ispit, odnosno ispit za proveru sklonosti i sposobnosti. Redosled kandidata za upis u prvu godinu osnovnih studija utvrđuje se na osnovu opšteg uspeha postignutog u srednjem obrazovanju i rezultata postignutog na prijemnom ispitu, odnosno ispitu za proveru sklonosti i sposobnosti. Student osnovnih, magistarskih i doktorskih studija na univerzitetu, odnosno fakultetu, čiji je osnivač Republika, upisuje se u statusu studenta koji se finansira iz budžeta, sufinansirajućeg (plaća delimično školarinu) ili samofinansirajućeg (plaća ekonomsku školarinu), s tim što status studenta koji se finansira iz budžeta student može ostvariti samo na jednom univerzitetu, odnosno fakultetu. Student koji se finansira iz budžeta i sufinansirajući student zadržava status u pogledu plaćanja studija pod uslovom da ne ponovi ni jednu godinu u toku osnovnih studija. U suprotnom, ako ne ispuni uslov za upis u narednu godinu studija, student može da nastavi studije u statusu samofinansirajućeg studenta. Ali, zato ako je student upisan prvi put u statusu sufinansirajućeg, odnosno samofinansirajućeg studenta, položi sve ispite iz prethodne godine studija u toku jedne školske godine sa prosečnom ocenom najmanje osam, upisuje narednu školsku godinu u statusu studenta koji se finansira iz budžeta. I na ovu odredbu osnovnog teksta Vlada je podnela amandman. Za ostvarivanje svojih prava studentu stoje na raspolaganju određena pravna sredstva. Sastavni deo statusa studenta nisu samo prava, već i odgovornosti koje imaju konkretne oblike. Četvrto pitanje koje se uređuje predloženim zakonom, odnosi se na unutrašnju organizaciju univerziteta, odnosno fakulteta. Tu postoji dualizam organa. Jedni su stručni, koji su institucionalni izraz autonomije univerziteta i posredstvom njih se ostvaruje univerzitetska samouprava. Njihova nadležnost je u oblasti nastave, odnosno nastavnog i naučnog rada. Drugi su organi upravljanja. Oni su institucionalni izraz oblika vlasništva nad sredstvima kojima univerzitet obavlja svoju delatnost i posredstvom njih se, kada je reč o univerzitetu čiji je osnivač država, ostvaruje državno upravljanje univerzitetom, odnosno fakultetom. Njihova nadležnost je u oblasti materijalno-finansijskog poslovanja, organizacije vođenja poslovne politike, izbora nastavnika i saradnika,upravljanja univerzitetom, odnosno fakultetom. Prvi organi biraju se na samoupravnom načelu, odnosno čine ih po položaju svi nastavnici, odnosno saradnici ili nastavnici i saradnici određenih nastavnih predmeta. To su nastavno-naučno, odnosno nastavno-umetničko veće univerziteta, odnosno fakulteta i veće katedre fakulteta. Druge organe imenuje i razrešava Vlada. Takvi organi su na univerzitetu rektor, upravni i nadzorni odbor, a na fakultetu dekan, upravni i nadzorni odbor, saglasno postojanju tri sloja u jedinstvenoj funkciji upravljanja poslovodstva, upravljanja u užem smislu i nadzora nad zakonitošću. Prilikom imenovanja članova upravnih i nadzornih odbora Vlada mora određen broj njih imenovati iz reda zaposlenih i studenata, koji čine apsolutnu većinu članova tih tela. Ova rešenja u zakonskom predlogu dovela su do polemika u javnosti. Njihovi oponenti tvrde da je upravljanje sastavni deo autonomije univerziteta. Međutim, kada bi se i ta funkcija obavljala na načelu samouprave univerziteta, onda osnivač ne bi imao nikakve ingerencije nad univerzitetom. Imao bi samo dužnost da daje novac za njegov rad. Univerzitet bi tako postao eks teritorijalna ustanova, u kojoj bi se ostvarivala apsolutna samouprava koju bez ikakvih prava finansira njegov osnivač. Takav univerzitet nezamisliv je i u najbogatijim zemljama sveta. Vlada Srbije pošla je od toga da na dva različita načela treba da bude organizovana delatnost univerziteta i upravljanje univerzitetom. Prvo je vandržavna, drugo državna sfera. Koliko će biti državna sfera, a koliko autonomna, odlučuje na predlog Vlade narodno predstavništvo. Ova vlada ocenjuje da, s obzirom na napred izložene anomalije i zastranjivanja od prave autonomije u praksi, ta funkcija treba da bude u celini državna. Nisu važni konkretni uzori iz uporednog prava, premda ih je bilo, ali samo kao inspiracija, nikako kao slepa kopija. Na takvu svoju procenu Vlada ima ustavno pravo, kao što je ustavno pravo Narodne skupštine da takvu procenu prihvati usvajanjem Vladinog predloga zakona ili da je odbije ne usvajanjem Vladinog predloga zakona. Ako Vladin predlog zakona kao svoj zakon usvoje narodni predstavnici, univerzitet bi oponiranjem takvom zakonu oponirao sopstvenom narodu. Ma kako prostrano razumeli autonomiju univerziteta, univerzitet nikada ne može sam sebi biti zakonodavac. U ovoj zemlji vladajući je princip narodne, a ne univerzitetske suverenosti. Univerzitet je, ma koliko se bavio svetom delatnošću, ispod naroda, narodnog predstavništva i Vlade kao organa izabranog od strane narodnog predstavništva. Peto pitanje koje se odnosi na Vladin predlog zakona je finansiranje univerziteta odnosno fakulteta. Princip je tu jednostavan. Osnivač je onaj koji obezbeđuje sredstva za obavljanje delatnosti univerziteta, odnosno fakulteta. Kad je osnivač država, odnosno Republika Srbija, ta se sredstva obezbeđuju u budžetu Republike. Ali, univerzitet i fakultet ta sredstva mogu sticati i od školarine, a kada to dozvoljavaju kadrovske i prostorne mogućnosti i pružanjem usluga trećim licima, kao iz ostalih izvora. Šesto pitanje u vezi sa Vladinim predlogom zakona je upravni nadzor nad radom univerziteta odnosno fakulteta. Taj nadzor vrši Ministarstvo prosvete, a njegov najvažniji oblik, inspekcijski nadzor, vrše inspektori odnosno druga ovlašćena lica. Gospodo narodni poslanici, Vlada Srbije je ovakav Predlog zakona o univerzitetu podnela Narodnoj skupštini zbog toga to je stanje na većini naših univerziteta onakvo kako je ovde opisano. Pod plaštom autonomije, fakulteti ili čitavi pojedini univerziteti, odmetnuli su se od zakona i od vlasti. Evo, i sada neki od njih prete Narodnoj skupštini odmazdom, ako donese ovakav zakon o univerzitetu. Ne može univerzitet biti iznad i izvan zakona. Ovaj predlog zakona treba da zavede red i uspostavi prava merila za razlučivanje autonomije, nastave i nauke na univerzitetu od upravljanja i rukovođenja univerzitetom. Vlada je uverenja da se njenim predlogom zakona ne krnji autonomija univerziteta, nego elimiše anarhija na univerzitetima i fakultetima na kojima ona postoji. Nije glavno pitanje na univerzitetu način izbora dekana, organa upravljanja i nastavnika i saradnika, nego kvalitet nastave i naučnog rada nastavnika i saradnika. Drugim rečima, svih onih koji učestvuju u obavljanju delatnosti univerziteta, podjednako nastavnika, saradnika i studenata. Vlada je uverenja da će primena ovog zakona, ukoliko bude bio usvojen, otkloniti anomalije u životu naših univerziteta. Stvoriti uslove za odgovorniji rad na njima. Dati kvalitetniju nastavu i nastavnike, kvalitetnije studije i studente i da će povećati ugled fakultetske diplome i diplomiranog studenta. Zbog svega toga Vlada Srbije predlaže narodnim poslanicima da glasaju za njen Predlog zakona o univerzitetu. Hvala.
Zahvaljujem. Ima reč ministar za obrazovanje, gospodin Jovo Todorović.
Poštovani predsedniče, poštovani narodni poslanici, zakon o univerzitetu je najviši normativni akt koji donosi država iz oblasti visokoškolskog obrazovanja. Cilj donošenja ovog zakona je davanje osnovnih zakonskih normi, kojima se određuje osnivanje univerziteta i fakulteta, organizacija i upravljanje, autonomija, način finansiranja i ukupan položaj studenata kao osnovnih činilaca univerziteta i fakulteta. Sva ova pitanja zakon uređuje za oba tipa univerziteta - i za državni i za privatni, naravno, saglasno činjenici da li država osniva fakultet ili pak, shodno zakonu, daje saglasnost za rad privatnih univerziteta i fakulteta. Poštovani narodni poslanici, univerzitetsko obrazovanje je najviši stepen obrazovanja, a univerzitet je njegov najviši organizacioni mehanizam kroz koji se obrazovanje sprovodi. Radi se zaista o složenom sistemu koji u društvenom smislu ima najznačajnije funkcije koje jedno društvo ima, a to je obrazovanje i nauka. Tradicija univerziteta, a i zakona o univerzitetima, kod nas je duga, bez obzira da li govorimo o zakonima o univerzitetima, koji su i pre sto godina postojali u Srbiji, ili govorimo o modernim zakonima o univerzitetu razvijenih zemalja. Bez obzira na sve to, polazi se od toga da svi univerziteti moraju da se razvijaju u duhu tradicija i kulture, autonomije u oblasti obrazovanja i nauke i odgovorni su pred društvom za tu svoju funkciju. Isto tako, svi moderni zakoni na osnovu tradicije jasno i precizno postavljaju državu kao osnivača u poziciju potpuno jasnih obaveza, ali naravno i prava. Možemo se potpuno odrediti i reći da je u svim dosadašnjim zakonima o visokoškolskom obrazovanju kod nas država imala velike obaveze u finansijskom i u drugom smislu, a imala je mala prava, posebno u delu upravljanja i kontrole nad onim u šta ulaže. Kako se ovim zakonom uređuju odrađena pitanja organizacije i funkcionisanja univerziteta u Srbiji, dozvolite poštovani narodni poslanici da iznesem nekoliko osnovnih podataka. U Srbiji danas postoji šest univerziteta u okviru kojih ima 81 fakultet čiji je osnivač država. Postoji jedan broj privatnih univerziteta i jedan broj privatnih fakulteta. Najveći univerzitet je Beogradski, koji ima 30 fakulteta. Najmanji univerzitet je univerzitet umetnosti koji ima četiri fakulteta. Ostali univerziteti imaju između 10 i 14 fakulteta. Na šest univerziteta u Srbiji školuje se oko 145 hiljada studenata. Najviše studira na Beogradskom univerzitetu - preko 77 hiljada. Na ostalim univerzitetima se broj studenata kreće između 10 - 25 hiljada, koliko ima u Novom Sadu, 10 u Prištini, oko 16 u Nišu i 10 hiljada u Kragujevcu. Na šest univerziteta u Srbiji radi ukupno oko 9,5 hiljada nastavnika i saradnika. Najviše je na Beogradskom univerzitetu i to je 4.600, a najmanje na Univerzitetu umetnosti - oko 400. Šta govore ovi manje - više brojčani pokazatelji. Prvo, da imamo velike i masovne univerzitete, koji su kao takvi po prirodi neefikasni i po osnovu sadržaja i po osnovu upravljanja i organizacije. Retko u svetu ima primera da univerzitet ima 30 fakulteta. Upravo je trend da se stvaraju univerziteti sa manje fakulteta, ali su zato efikasni, racionalni, fleksibilni u svakom pogledu. Ovaj zakon, koji se danas nalazi pred nama, pokreće pitanje racionalnije mreže i organizacije univerziteta u Srbiji, a pre svega prevazilaženje preglomaznih univerziteta, koji su po prirodi stvari inertni i otporni na sve promene. Struktura nastavno - naučnog kadra na univerzitetima u Srbiji je takođe nepovoljna. Loše vođena kadrovska politika je dovela do toga da mi u kadrovskom smislu imamo "ostarele" univerzitete. Redovni profesori čine 42% od ukupnog nastavničkog kadra, a nastavničkog kadra ima više za oko 2.000 od asistentskog kadra. U suštini, došlo je do obrnute kadrovske piramide i do negativne selekcije kadrova. Sve ovo napred rečeno proizvodi i druge po univerzitete nepovoljne činjenice. Efikasnost studiranja je vrlo mala. Prosečno studije na našim univerzitetima traju oko osam godina za studije od četiri godine. Samo oko 12% studenata završi studije na vreme. Na Zapadu prosečno vreme studiranja iznosi oko pet godina, a studije u roku završi oko 60% studenata. Prema podacima mi imamo najveću "gustinu"studenata na svetu merenu po broju studenata na broj stanovnika. Procenjuje se da kod nas na 10.000 stanovnika ima oko 140 studenata, a u naprednim, zapadnim zemljama taj broj se kreće između 50 i 60. Još jedan podatak na koji univerzitet objektivno nema bitnog uticaja, a to je da oko 90% svršenih srednjoškolaca nastavlja studije, a u zapadnim zemljama taj broj se kreće između 25 i 35%. Poštovani narodni poslanici, nema sumnje da Srbija ima dosta, možda i previše i univerziteta, a posebno fakulteta. Mreža fakulteta se razvijala i širila neracionalno, najviše bez opravdanih društvenih razloga. Mreža fakulteta u Srbiji se mora racionalizovati. Što imamo dosta studenata govorio bih isključivo u pozitivnom kontekstu, s jedne strane, kao činjenicu da mladi ljudi žele da uče i da se obrazuju, ali i, sa druge strane, kao činjenicu da država najčešće nije u mogućnosti da obezbedi posao ni za svršene učenike srednjih stručnih škola. Može se ukupno reći, prema tome, da mi imamo prevelike univerzitete i masovne studije, neracionalnu mrežu fakulteta, malu efikasnost studiranja, neproduktivne studije, neselektivne studije i studije u koje država s pravom mnogo ulaže. Ovde nećemo da kažemo da studije mnogo koštaju i da se u njih mnogo ulaže, da ne bi neko zlonameran pokušao da nekom cenom meri obrazovanje i da oko toga izvlači odgovarajuće zaključke. U celini, obrazovanje je po svemu i po celoj svojoj vertikali i u duhovnom smislu, po svim vrednostima, iznad svih cena i svih procena. To je skup duhovnih vrednosti jednog naroda i zato država mora i dalje da ulaže u te vrednosti, naravno očekujući i odgovarajuće rezultate. Poštovani narodni poslanici, Vlada Srbije je, imajući u vidu zaista narasle potrebe u radu i funkcionisanju univerziteta, kao i ozbiljne propuste kod postojećeg Zakona o univerzitetu, pripremila Predlog zakona o univerzitetu koji traži promene i bolja rešenja u studiranju, u upravljanju fakultetom i u svim drugim pitanjima funkcionisanja ovog obrazovnog sistema. Vlada je u projekciji ovog zakona polazila od toga da kao osnivač i onaj koji finansira ovu delatnost ima znatno veća prava nego što je to do sada bilo. Ta svoja prava kao osnivač i kao finansijer Vlada želi da ostvari isključivo u delu funkcionisanja univerziteta, koji se odnosi na upravljanje i rukovođenje, a i u kontroli u onom delu na koji kao osnivač ima prava. Dosadašnja rešenja u domenu upravljanja nisu obezbeđivala prava Vladi koja ona, kao osnivač, ima. Inače, ta rešenja su bila krajnje neracionalna. Izborna funkcija i ono što se odnosi na upravljanje fakultetom su degradirani u svojoj suštini, a mi smo imali jedno neracionalno upravljanje, u kome je uticaj osnivača bio minoran. Svi osnivači univerziteta, bilo da su država ili privatni, moraju da imaju podjednaka prava u okviru upravljanja institucijom koju osnivaju. Predlog zakona o univerzitetu polazi od temeljnog principa univerzitetske tradicije da univerziteti i fakulteti imaju obrazovnu i naučnu autonomiju i ta univerzalna vrednost prožima celinu ovog zakona. Nastavnici i saradnici univerziteta nezavisni su i samostalni u obavljanju nastave i naučnog i umetničkog rada, uz poštovanje tolerancije i objektivnosti. Na univerzitetu ili fakultetu nije dozvoljen politički rad, nije dozvoljen stranački rad i versko delovanje, kao i svaki oblik ideološkog rada. Centralno mesto u zakonu su studenti i sve ono što je vezano za studije i studente, njihov položaj na univerzitetu kao osnovnih činilaca istih. Sve ostalo, i organizacija, i upravljanje, kadrovska politika i finansiranje, svi su u osnovnoj funkciji da studenti ispune svoj osnovni zadatak, uspešno završavanje studija i uključivanje u stvaralačke tokova razvoja naše zemlje. Upis na studije i slobodni prijemni ispiti su jedan od puteva ka kvalitetnom i selektivnom studiranju. Zakon u celini stimuliše dobre studente i pruža šansu svim studentima da uz svoj sopstveni napor uspešno završe studije. Određena rešenja u Predlogu zakona iz režima studija su poboljšana predlogom amandmana Vlade, na osnovu predloga studenata, a došli su i predlozi sa određenih fakulteta. Kao što ste videli u amandmanima Vlada je pripremila određena poboljšanja. Ono što ne bismo isticali kao primarno, ali je vrlo važno pitanje, ovim zakonom se vraća davno izgubljeno pravo studenata da učestvuju u upravljanju fakultetima i univerzitetima. Po statusu, studenti se upisuju u tri kategorije. Prva kategorija su studenti koji se finansiraju iz budžeta, druga kategorija su sufinansirajući studenti, delimična školarina, i samofinansirajući studenti, ekonomska školarina. Ovo navodim isključivo iz razloga pošto je to već naveo potpredsednik Marković, s tim što Ministarstvo prosvete priprema predlog da se treća kategorija, ekonomske školarine ne primenjuje jedno određeno vreme, a zakonom se predviđa da se u delu uslova za upis studenata i plaćanja studija ovaj zakon ne primenjuje godinu dana. Postoje velike slabosti u celom sistemu izbora na univerzitetu i fakultetu, od stručnih do upravljačkih. Uticaj osnivača u ovom, posebno upravljačkom i kontrolnom, je neznatan ili nikakav. Pre svega, svi oblici izbora su se pretvorili u svoju suprotnost. Umesto da kvalitet bude osnovni kriterijum i da se univerzitet podmlađuje mi smo svedoci degradirajuće kadrovske politike, u kojoj vladaju interesne grupe, nepotizam i sve ono što kvalitet i mladi stručni kadar potiskuje u korist manje sposobnih, a više podobnih interesnim grupama. U postojećem sistemu upravljanja na univerzitetu i na fakultetu izbori dekana i rektora traju ponegde i po godinu dana, uz sve propratne pojave borbi grupa za svoga kandidata. Očigledno je da se u suštini radi o krajnje neefikasnom sistemu koji proizvodi niz negativnih posledica po univerzitet u celini. Rapidno se smanjuje asistentski kadar, fakulteti u kadrovskom smislu stare, podobro se smanjio intenzitet rada na fakultetima, mimo svih zakona i tradicija neki uvlače politiku na univerzitet, čine se pokušaji da se manipuliše studentima, upravljačka funkcija na univerzitetima je krajnje neefikasna, a uticaj osnivača na rad i funkcionisanje univerziteta je beznačajan, što je apsurdno i nije u skladu sa pravima osnivača u ovoj oblasti. Promene u svemu ovome su imperativne. One su suština našeg puta napred u stvaranju univerziteta koji su efikasni, racionalni, selektivni po kvalitetu i operativni u smislu funkcionisanja. U zakonu se daju rešenja koja idu u tom pravcu, a osnivaču, znači ovde državi, daju prava i mogućnost da upravlja sistemom koji je osnovala i koji finansira kao najviši opšte-državni interes. Cilj je da izbori i stručna zvanja pre svega polaze od kvaliteta, interesa fakulteta i nauke, a tom cilju mora da bude usmerena i funkcija dekana, odnosno rektora. Poštovani narodni poslanici, zaista imajući u vidu sve ovo, a i druge brojne slabosti u funkcionisanju fakulteta u kadrovskoj politici, u upravljanju, izborima, u zakonu se predlažu rešenja koja uz doslednu primenu, treba da preseku nepovoljni tok događaja u ovoj oblasti i da uvedu promene koje će početi da daju bolja rešenja i nadamo se u što skorije vreme. Država kao osnivač imenuje dekane i rektore, upravne i nadzorne odbore, pojednostavljuje se izborna funkcija i ona je isključivo usmerena prema kvalitetu i rekao bih, na podmlađivanje univerziteta mladim stručnim kadrovima. Daju se i druga rešenja u zakonu koja su komplementarna sa osnovnim smernicama u zakonu. Poštovani narodni poslanici, donošenje novog zakona o univerzitetu izaziva s pravom veliki interes ne samo na univerzitetima, nego i šire. Vlada visoko ceni taj interes i zahvaljuje se svima koji su primedbama, sugestijama, amandmanima i predlozima doprineli poboljšanju Predloga zakona. Molim narodne poslanike Skupštine Srbije da usvoje novi zakon, koji se, pobošljan amandmanima, nalazi danas pred vama. Hvala.
Zahvaljujem. Da li narodni poslanik Milan Miković, koji je izdvojio mišljenje, želi reč? (Želi.) Ima reč narodni poslanik Milan Miković.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo, dobro je što su se ovde pojavila dva uvodničara. Dobro je što su objasnili da se ovde ne radi o običnom donošenju zakona, nego o promenama koje u određenoj sferi treba da se naprave. Nismo smatrali, u vreme kada smo se prvi put suočili s tim da jedan ovakav predlog zakona postoji, da je cilj toga da se njime rešavaju, kako je sada upotrebljen izraz, nepovoljni tokili tokovi događaja. Smatrali smo da se radi o materiji koja treba da bude regulisana, koja dobro treba da bude regulisana i koja treba da bude regulisana na način koji će zajedno sa svim drugim potezima ove zemlje i ove države da nas još jedan korak približi svetu. Teško je vreme. Jasno je to svima nama. Jedno od najtežih. Ali, bojim se, da nam je prvi uvodničar na neki način obećao još i teže. U ovoj situaciji postoje dva problema - način donošenja ovog zakona ikonkretna rešenja iz tog zakona. Ja ćuvasuputiti na to da je Vlada preduzela sve mere da ona sama ili samo sa onima koje je odabrala na neki način formuliše ovaj predlog zakona. Može i tako. Nije to ni neobično, ali i sama je ukazivala na neke stvari u osnovnim odredbama koje bi upućivale na to da na drugi način treba postupati. Samo ću pročitati iz osnovnog teksta, na primer u članu 3. govori se o delatnosti univerziteta i fakulteta, obavlja se bez političkog, verskog i ideološkog uticaja, teži naučno utemeljenom objektivnom znanju, uz poštovanje različitih mišljenja. Prema tome, kao jednu od osnovnih stvari i u radu, a razume se i kod formiranja svega ovoga. Sledeća stvar koja je od posebnog interesa, našta treba ukazati, je da je u osnovne odredbe u članu 5. unet pojam autonomije. Ali, u članu 5. stav 2. unete su još neke stvari koje su izuzetno važne. To je nezavisnost i samostalnost u izvođenju nastave ili umetničkog rada, pa se kaže - uz poštovanje, toleranciju i objektivnost, u skladu sa univerzitetskom tradicijom i ovim zakonom. Prema tome, očigledno je da je u osnovne odredbe uneto nešto što i u drugim zemljama postoji, ka čemu se teži, ali nešto što je i ugrađeno u zakon o univerzitetu u tim zemljama, za razliku, bojim se, po našoj oceni, onoga što je ovde uneto. Već sam na Odboru ukazao na jednu stvar, a to je da prava osnivača i to ona prava koja on ovim zakonom sebi obezbeđuje, a kojatemelje na tome što je osnivač u konkretnom slučaju Vlada, koja u ime države, kao vlasnika pod znakom navoda, ima prava da o nečemu odlučuje ili da se u pogledu nečega opredeljuje. U tom pogledu nije identična stvar sa osnivačem Univerziteta"Braća Karić" i sa univerzitetima koje država osniva. Tamo "Braća Karić" ili ko je vlasnik toga svojim sredstvima, svojim parama žele da ostvare određeni uticaj. Ovde Vlada ne svojim parama, našim parama, našim zajedničkim parama, jel' tako, mora..... to je druga stvar. Gospodin Todorović više nije potpredsednik, ali neće da me zbuni. Ja znam da on to namerno neće da učini. Prema tome, u ovoj siutaciji morate da imate u vidu da u članu 12. kažu - nije univerzitet, nema univerzitet samo to što mu Vlada daje, nego univerzitet ima i nešto što je dobio, što predstavlja zadužbinu, zaveštanje, poklon, donaciju. I, to ne od juče. Nego godinama. Desetinama godina unazad. Prema tome, sve to na određen način mora da se ima u vidu i da se razlikuje to pravo koje Vlada kao osnivač ili kao vlasnik para s jedne strane ima u odnosu na sve ostale. Hteo bih da vam kažem - kod načina donošenja ovog zakona bojim se da je napravljena prva greška. Zašto nismo od prvog trenutka konsultovali i sve one koji drugačije misle. Podsetiću vas, kada je u ovojskupštini donošen Zakon o udruživanju naftne industrije, onda su na sednici Zakonodavnog odbora, pored poslanika, pored predstavnika Vlade, bili i neki drugi ljudi koji su se u to razumevali. Jedan od njih je i gospodin Tomić, presednik Skupštine, tada u svojstvu direktora "Jugopetrola", ako se dobro sećam, pa gospodin Đaković iz Novog Sada, pa gospodin Anđelković iz Kruševca. Jednostavno, smatralo se, radilo se o važnoj stvari, radi se o krupnoj stvari, radi se o nacionalnoj stvari i prema tome dajte da svi zajedno utičemo na to kakav će koncept zakona postojati, kakva će rešenja biti, dajte na neki način da se suočimo i verujte, suočili su se. Nije bilo jedinstvenih mišljenja. Bilo je i te kakvih suprotnih mišljenja i na neki način se išlo u pravcu tih rešenja. Razume se, tako nečeg ne može da bude ako mi sa ove govornice one koji imaju drugačije mišljenje smatramo klanom ili smatramo nekim udruženjem koje očito ide za tim da bude protiv svih naših opštih interesa. Takav zaključak niko od nas nema prava da izvodi, unapred izvodi, niko nema unapred pravo da pođe od toga da diskvalifikuje, apsolutno sve koji drugačije misle od predlagača ovog zakona. Hteo bih da vam kažem, vidite, bilo je, ako sam dobro brojao, teško je bilo brojati, 84 razna predloga, možda više ili manje, da se nešto izmeni. Šta znači ako 84 puta poslanici, Zakonodavni odbor ili sama Vlada kažu ovo što ovde piše nije dobro, jer može da bude bolje, treba da bude bolje i to ćemo za ova tri četiri dana da izmenimo i da razmotrimo. Osamdesetčetiri predloga amandmana u jednom ovakvom zakonu - znači faktički svaki drugi član je defektan. Ako je to tako, onda je to dokaz više da je trebalo, ali zaista da je trebalo da u ovom poslu budu angažovani svi, posebno oni koji nekim argumentima, ozbiljnim, žele da dovedu u pitanje stavove koje je Vlada iznela u onome sa čime je izašla pred Skupštinu. Ja ću samo reći, bojim se da mi vreme ističe, uzmite samo jednu stvar - kaznene odrdbe. Predviđeno je, a Vlada je stala iza svega, predviđene su kazne koje ne postoje tako visoke u tom delu. Da li ih treba menjati ubuduće, to je druga stvar, ali je očigledno nešto što odudara od onoga što je kod nas, ovog trenutka na snazi i važi u Zakonu koji govori o maksimumu predviđene kazne za prekršaje.
Zahvaljujem, ima reč narodni poslanik Gorica Gajević, šef poslaničkog kluba Socijalističke partije Srbije.
Poštovani predesdniče, poštovane kolege poslanici, u osnovama programa Socijalističke partije Srbije jedan od osnovnih principa je besplatno školovanje, jednake šanse i uslovi za sve koji žele da se obrazuju. Predlog zakona o univerzitetu ispoštovao je i uvažio te temeljne civilizacijske vrednosti i naša programska opredeljenja i SPS podržava Zakon o univerzitetu koji je predložila Vlada narodnog jedinstva. Smatramo da se radi o veoma važnom zakonodavnom projektu koji na kompetentan, human, racionalan i objektivan način uređuje složenu materiju visokoškolskog obrazovanja na način koji je primeren standardima razvijenih demokratskih država i u skladu sa prilikama i potrebama u našem društvu. Jednakost i ravnopravnost svih u studiranju, organizacija univerziteta primerena statusu koji je oličen u državi kao osnivaču, poštovanju pune autonomije nastavnog kadra u kreiranju nastavnih planova i programa i naučnog rada, obezbeđivanje učešća studenata u donošenju odluka, racionalnost kako u organizaciji, tako i u načinu rada i dužini studiranja, osnove su i osnovne vrednosti i principi na kojima počivaju zakonska rešenja. Podržavamo ovaj zakonski projekat i uvereni smo da će on unaprediti oblast visokog obrazovanja u svim njegovim bitnim segmentima, pre svega što čuva interes obrazovanja studenata, profesorskog kadra i naučnog rada. Osnovna i najznačajnija rešenja zakona su sledeća. 1. Zakon obezbeđuje besplatno školovanje. Fakulteti, visoko obrazovanje dostupni su svima koji žele i koji imaju neophodna znanja i sklonosti i ambicije da se obrazuju na nekom od fakulteta. Zakon u mnogo većoj meri nego do sada insistira na kvalitetu znanja za sticanje statusa akademskih građana, na njihovom ažuriranju i studiranju. Zakon na adekvatan način stimuliše i one koji u redovnom roku završavaju studije, a sami se u tome finansiraju da dalje studije nastave besplatno, odnosno pod uslovima kao i oni studenti čiji troškovi studiranja padaju na teret države. Obezbeđivanje uslova dobrim studentima na studiranju o trošku države ne znači zabranu bilo kome da studira, šta i koliko želi, ali ne o trošku društva, niti na uštrb onih koji studije završavaju u roku. Istovremeno država kao osnivač zadržava sve obaveze u postojećem obezbeđivanju života i rada studenata, oni su već sada takvi da odgovaraju standardima koji se primenjuju u mnogo razvijenijim zemljama nego što je naša sada. 2. Upravljačka prava primerena su i izvedena iz osnivačkih, odnosno vlasničkih karakteristika. Osnivač univerziteta u ovom slučaju država, biraće one koji će upravljati fakultetima, rektore i dekane, ali po vrlo strogim kriterijumima iz kruga profesora, to znači da su to ljudi od integriteta, iskustva i sposobnosti, da organizuju rad jedne takve složene institucije kao što je fakultet, odnosno univerzitet. 3. Autonomija univerziteta u oblasti nastave i naučnog rada u potpunosti je ispoštovana. Upravljačkim i svojinskim pravima ne zadire se u istinski i pravno-autonomno pravo univerziteta i ničim ne dovodi u pitanje naučni kredibilitet, kompetentnost i profesionalnost u koncipiranju programa nastave, naučnog rada itd. 4. Zakon na celovit način reguliše materiju univerziteta, što će nesumnjivo doprineti racionalnijem organizovanju u ovoj oblasti, a to znači oslobađanje dodatnih sredstava za poboljšanje uslova izvođača nastave, naučnog rada i samog studiranja. Svedoci smo da se u javnosti ovaj zakonski tekst od nekih krugova na univerzitetu i van njega posmatra u ogledalu politike, a ne u ogledalu obrazovanja i nauke. Zato su i primedbe upućene na ovaj zakon uglavnom političkog, a ne stručnog karaktera. Oni koji su univerzitet koristili kao političku tribinu naravno da nisu zadovoljni sa rešenjima koja insistiraju na osnovnoj delatnosti univerziteta - obrazovanju. I to ne bilo kakvom obrazovanju, nego onom koje je stručno, efikasno i racionalno i koje će onaj ko je osnivač sada striktnije kontrolisati. O zakonu je vođena široka rasprava i javnost i struka su rekli svoje, u raspravi su podržani principi i rešenja na kojima počiva zakon i od studenata i od profesora. Vlada je pokazala dovoljno razumevanja za predloge studenata, posebno o uslovima studiranja, broju rokova i poboljšanju uslova efikasnosti u organizaciji nastave, poboljšanju životnog standarda i slično. Narodna skupština Srbije nema potrebe da se osvrće na politikantske kvalifikacije Predloga zakonskog teksta koji je pred nama. Svakako da se radi o složenoj zakonskoj materiji, koja će kao i svi zakoni biti podvrgnuta testu u praksi, a ono što praksa bude pokazala da treba menjati, menjaće se, ali ne iz razloga koji diktira stranački interes, već iz razloga koji diktira struka. Univerziteti se ovim zakonom učvršćuju kao vrhunski centri obrazovnog i naučnog istraživanja, najaktivnija mesta stvaralaštva i vrhovnih duhovnih vrednosti. Oni ostaju autonomni u svim svojim osnovnim, naučnim i nastavnim delatnostima, ali i društveno odgovorni, izloženi kritičkom oku u svojstvu osnivača i šire - društvenoj javnosti. Društvo s pravom očekuje najveću moguću stručnost univerzitetskih nastavnika, najracionalniju moguću organizaciju rada na univerzitetu i najefikasnije rokove završetka studija. Zakon sprečava da univerzitet i oni koji na njemu rade i obrazuju se zloupotrebljavaju vaspitačku funkciju u interesu partija kojima pripadaju. Univerziteti će ostati i mesta dijaloga oko širih pitanja, koja su neodvojiva od društvenog, ekonomskog i političkog života zemlje, ali sa širih, civilizacijskih, naučnih, kulturoloških stanovišta, nego što su to ona oko kojih se spore pojedine stranke. Zbog kvaliteta predloženih rešenja, uverena sam da će narodni poslanici podržati Predlog zakona o univerzitetu i omogućiti ostvarenje ciljeva zbog kojih se donosi, a koji su u interesu univerziteta, nauke, studiranja, odnosno društva u celini. Hvala.
Ima reč narodni poslanik Stevo Dragišić, molim vas, kao šef poslaničke grupe ima pravo prvenstva.
Dame i gospodo, smisao postojanja države je zadovoljavanje zajedničkih interesa i potreba svakog pripadnika zajednice pojedinačno i države u celini. Da bi te interese i potrebe država zadovoljavala i mogla da zadovoljava, ona organizuje različite organizacije, ustanove, javna preduzeća i neke druge organizacije koje služe u ostvarivanju tih ciljeva. Interesi i potrebe su iz različitih oblasti, počev od ekonomskih, dakle materijalne prirode, preko sportskih, kulturnih, prosvetnih itd. I, država jednom kad osnuje jedno preduzeće, neku ustanovu, neku organizaciju, ona tom preduzeću odredi cilj koji treba da postigne, angažuje stručnjake koji su u tom slučaju, uslovno rečenom, državni činovnici, jer se nalaze na državnom zadatku, obavljaju državnu službu, obezbedi sredstva za njegovo postojanje i dozvoli tim stručnjacima da u okviru svog znanja i svoje struke daju maksimum, kako bi se zadovoljili ti interesi i potrebe pojedinaca i države u celini. Jednom, kada država osnuje neku ustanovu ili instituciju, ona uvek kontroliše rad te institucije i uvek proverava da li je cilj, zbog kojeg je ta ustanova osnovana, postignut. Takav je slučaj i sa univerzitetom. Naravno, država, racionalna država, pored osnivanja državnih institucija, dozvoljava u toj oblasti i osnivanje privatnih institucija. Ovaj predlog zakona predviđa da se u oblasti obrazovanja, pored univerziteta kao visokoškolske ustanove, osnivaju i privatni univeziteti. Ali, što se tiče državnog univerziteta, on kao državna ustanova podleže svim onim zakonitostima i pravilima koja se odnose na sve ostale državne institucije i državne ustanove. U osnivanju ovog univerziteta država mu je odredila cilj. Taj cilj je opisan u članu 8. zakona. Pročitaću ga: "Univerzitet obavlja specijalističke, magistarske i doktorske studije iz interdisciplinarnih i multidisciplinarnih naučnih, odnosno umetničkih oblasti. Univerzitet podstiče razvoj nauke, nastave i naučnih istraživanja, stučno i naučno usavršavanje nastavnog i naučnog podmlatka, međunarodnu saradnju i obrazovanje kroz nauku. Univerzitet koordinira nastavu i naučna istraživanja u okviru univerziteta". To je, dakle, cilj koji treba da se postigne osnivanjem univerziteta. Posle toga, država organizuje rad univerziteta. Izabere rektora, izabere dekane i onda naučno-nastavni kadar ima obavezu da postigne ovaj cilj. Kako će oni taj cilj postići, država im se u to ne meša. To se zove autonomija univeziteta. Autonomija univerziteta znači samostlano postizanje cilja koji je država odredila univerzitetu. Ako bi se država mešala u način na koji će se doći do ovoga, onda bi to značilo ukidanje autonomije univerziteta. A, da postoji autonomija univerziteta i da je ona garantovana, govore i prvih nekoliko članova ovog predloga zakona, kojim je država odredila da se garantuje autonomija univerziteta. Pa, kaže se: "Delatnost univerziteta i fakulteta obavlja se bez političkog, verskog i ideološkog uticaja i teži sticanju naučno utemeljenog objektivnog znanja, uz poštovanje različitih mišljenja. Na univerzitetu i fakultetu nije dozvoljeno političko, stranačko i versko organizovanje i delovanje..." itd. Član 24. kaže: "Nastavni plan osnovnih magistarskih, odnosno doktorskih studija donosi fakultet uz saglasnost univerziteta". Ovde se nigde ne pominje osnivač, nigde se ne pominje Vlada. Ovde se nastavni plan donosi uz saglasnost univerziteta. Misli se na plan koji donose fakulteti. Nastavni plan specijalnih studija donosi fakultet. Univerzitet donosi nastavni plan i program studija koji organizuje. Nastavni plan i program koji organizuje više fakulteta, donosi univerzitet na predlog tih fakulteta.Fakultet koji nije u sastavu univerziteta donosi nastavni plan za oblik studija koje organizuje uz saglasnost jednog od odgovarajućih univerziteta. Nastavni plan studija donosi univerzitet, odnosno fakultet. Nastavni plan i program stalnog stručnog obrazovanja i usavršavanja donosi fakultet. Ovde je opisana autonomija univerziteta. Ovde nema nigde Vlade Republike Srbije, odnosno osnivača. Međutim, oni koji su ovih dana, branili tzv. autonomiju univerziteta, autonomiju univerziteta opisuju kao neku vrstu teritorijalne autonomije, kao kada bismo se mi mešali u unutrašnje poslove Kneževine Monako, na primer, pa da smo doneli zakon na osnovu koga ćemo mi određivati ko će biti državni činovnici u Kneževini Monako. To je način na koji su oponenti ovom predlogu zakona opisivali autonomiju univerziteta. Autonomija univerziteta podrazumeva ono što stoji u članu 24: Samostalno postizanje cilja koji je odredio osnivač i ništa drugo se ne može smatrati tom vrstom autonomije. Ovaj predlog zakona donosi i jednu karakterističnu izmenu u režimu studiranja. Moglo bi se reći da je to možda čak i jedina krupna izmena u režimu studiranja, a odnosi se na gubitak statusa redovnog studenta u slučaju da se izgubi jedna godina. Na ovaj način želi se, pre svega, da se stimulišu oni studenti koji žele da uče i koji imaju mogućnosti da uče.Ako ne žele da uče, izgube status redovnog studenta. I dalje im se omogućava da studiraju, ali, u ovom slučaju moraju da plate, odnosno da budu u režimu sufinansirajućih studenata, kao što je to pojasnio maločas ministar za prosvetu, koji je rekao da će Vlada predložiti da se režim samofinansirajućih još uvek ne primenjuje. Dakle, sve ostale odredbe koje se odnose na režim studiranja su manje-više bile već primenjivane na nekim fakultetima. Ovaj predlog zakona garantuje pet ispitnih rokova. Statutom svakog fakulteta taj broj ispitnih rokova može biti i veći. Statutom fakulteta se može odrediti da se svakog meseca mogu polagati ispiti. Oni studenti koji su spremni, oni mogu da polažu svakog meseca. Ne može biti manji broj ispitnih rokova od onog broja koji je zakonom određen. Ali, svaki fakultet posebno može statutom da odredi veći broj ispitnih rokova. S druge strane, ovim predlogom zakona je sada precizirano koliko ispita može da se prenese iz jedne godine u narednu godinu, u zavisnosti od ukupnog broja ispita koji su bili na toj godini koji se prenose. Na nekim fakultetima je ovaj broj ispita bio mnogo manji. Taj kriterijum je bio daleko rigorozniji nego što je sada predviđeno ovim zakonom. Dakle, za neke fakultete režim studija će biti sada u ovom smislu blaži nego što je bio do sada. Jedina bitna izmena je ona koja se odnosi na gubitak statusa redovnog studenta, ali to ima smisla zbog toga što imamo situaciju da na fakultetima studiraju ljudi po desetak godina. Kada se pojave na studentskom protestu, pitamo se da li su to studenti ili su ljudi koji već davno za sobom imaju neko životno iskustvo. Ja se sećam nekog iz studentskog protesta 1992. godine, kada ja budem u njegovim godinama, moja deca će imati po 15 godina. To su bili studenti koji su do sada studirali na fakultetu. Na ovaj način se stimulišu studenti da studiraju, da zaista ozbiljno uče, omogućuje im se da oni koji žele da uče, studiraju besplatno, jer ako startuju kao redovni studenti mogu to da budu do kraja studija, a oni koji ne žele da studiraju, ako imaju viška para, oni će se zabavljati na fakultetu i niko neće biti ni na kakvom gubitku. Srpska radikalna stranka će glasati za ovaj predlog zakona o univerzitetu zbog toga što smatramo da on garantuje autonomiju univerziteta, garantuje da će se režim studija shvatiti ozbiljno i da će se na ovaj način svi mladi talenti, koji žele da studiraju besplatno o trošku države, zaista obrazovati kao dobri stručnjaci koji će na kraju koristiti ovoj državi.
Ima reč narodni poslanik dr Ivan Kovačević.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Predlog zakona o univerzitetu koji je sastavila Vlada Republike Srbije. Dok mi raspravljamo ovde o tom predlogu zakona i pred Skupštinom i gotovo pred svim fakultetima ključa od neraspoloženja i od straha da u Srbiji,prođe li ovaj zakon, više neće biti autonomije univerziteta, ni slobodne nastave, ni slobodnog naučnog i kulturnog delovanja. [[Žagor u sali]] U srećnim i demokratskim zemljama, pri donošenju bilo kojeg zakona, vlade pribavljaju mišljenje i savet od univerziteta, a u Srbiji univerzitet nije konsultovan ni o zakonu koji se odnosi na sam univerzitet. Našim građanima se serviraju televizijske ankete i kaubojski nastupi, pogotovu na svim državnim televizijama i medijima, potpredsednika Vlade gospodina Vojislava Šešelja, pri čemu se građanima baca prašina u oči, tako što se tvrdi da je ovo jedan moderan zakon, kojim se na univerzitet uvodi red i rad, kao domaćinsko poslovanje, a Vlada proglašava za vlasnika koji daje pare i potom sa pravom kaže: "Muzika svira onako kako gazda plaća". Istovremeno, preti se profesorima univerziteta da će ostati bez posla, ukoliko ne prihvate da igraju kako Šešelj svira i da će studenti koji budu protestovali, izgubiti status studenta. Već ove pretnje jasno ukazuju i pokazuju da li se uvodi prinudna uprava na univerzitet ili ne. Srbija, dame i gospodo, nije tikva bez korena i naš univerzitet nije od juče. Potomstvo, koje ne poštuje tradiciju i ne zaslužuje da se zove potomstvo. Samo za primitivce istorija počinje onim danom kada su se rodili ili kada su se dočepali vlasti. Isključivo zbog građana Srbije izneću ključne činjenice koje se odnose na ovaj zakon. Osnivač univerziteta u Beogradu, a samim tim i svih srpskih univerziteta koji su se porodili iz beogradskog univerziteta, nije Vojislav Šešelj, već Kraljevina Srbija. Skupština Kraljevine Srbije je 1905. godine izglasala Zakon o univerzitetu, koji je bez ikakvih rezervi garantovao apsolutnu slobodu i profesora i nauke i kulture. Podsetiću vas na neke temeljne članove tog zakona od pre skoro 100 godina: "Član 7. - Univerzitetske vlasti su rektor, dekani fakulteta, univerzitetski savet, univerzitetska uprava, fakultetski savet i univerzitetski sud. Član 8. - Rektora bira svake godine univerzitetski savet na godinu dana, između onih svojih članova koji su služili na univerzitetu kao redovni profesori najmanje pet godina. O izboru rektora izveštava se ministar prosvete. Savet fakulteta bira sebi dekana između redovnih profesora na godinu dana. O izboru dekana izveštava se ministar. Univerzitetski savet sastavljaju rektor i svi redovni profesori univerziteta. Između ostalog, on sa motivima odbacuje javnim glasanjem izbore profesora izvršene u fakultetskim savetima. Za redovnog ili vanrednog profesora izabran je onaj koji je dobio u fakultetskom savetu apsolutnu većinu glasova od ukupnog broja redovnih ili za vanredne i jednih i drugih profesora i ako u univerzitetskom savetu bude taj izbor primljen. Tako izabrano lice predlaže se za redovnog ili vanrednog profesora ministru prosvete na potvrdu. Član 25. - Redovni i vanredni profesori koji nemaju 10 godina službe mogu biti otpušteni samo po predlogu ili sa pristankom univerzitetskog saveta. Oni koji imaju više od 10 godina službe mogu biti penzionisani i to samo po sopstvenom pristanku, po predlogu ili s pristankom univerzitetskog saveta, kada su navršili 40 godina službe ili 65 godina života ili kada su tako oslabili da ne mogu stalno vršiti svoje dužnosti, što se mora utvrditi lekarskim komisijskim pregledom. Ni u kom slučaju redovni ili vanredni profesor ne može biti premešten u drugu službu ili postavljen na drugi položaj bez svog pristanka." Gotovo istovetna rešenja sadžana su i u Zakonu o univerzitetu koji je donet 1930. godine, koji je donet u vreme, kako to Srpska radikalna stranka i JUL ponavljaju, zloglasne šestojanuarske diktature Aleksandra Karađorđevića. Kraljevina Srbija i Kraljevina Jugoslavija finansiraju univerzitet, a pri tome vlada i kralj nemaju nikakvog prava da odlučuju o tome ko će biti rektor i dekani, ko će biti profesor i kako će oni obavljati nastavu. Naprotiv, dostojanstvo univerziteta, profesora i studenata bilo je podignuto na najveći mogući nivo, tako da profesor nije mogao da izgubi ni katedru ni službu i tako što policija nije imala pravo ni pristupa u zgrade univerziteta. Jednom prilikom i to samo jednom, policija je prekršila ovo pravilo i, ganjajući neke komunističke anarhiste, upala na jedan fakultet. Tadašnji rektor univerziteta profesor Vladimir Ćorović odmah je u znak protesta podneo ostavku, a univerzitetska i demokratska javnost su se toliko ustalasale da je usledilo javno izvinjenje od samog kralja. Vojislav Šešelj me pita šta je sa profitom. Pa, upravo ovakvim poštovanjem autonomije univerziteta država ostvaruje najveći profit, jer omogućava da stručnjaci iz svih oblasti apsolutno nesmetano i slobodno budu obrazovani i vaspitani u duhu maksimalne tolerancije i slobode. Dok je tako bilo univerzitet nije proizvodio neznalice, ulizice i beskičmenjake, niti je i jedna politička partija, vlada, kralj, ili bilo ko drugi mogao da upregne univerzitet u svoja kola. Prvi put u istoriji naših univerziteta, za vreme okupacije u Drugom svetskom ratu, Nedićev ministar prosvete Velibor Jonić usudio se da proglasi uredbu po kojoj dekane imenuje vlada, ali čak i tada samo poštujući predloge nastavnika sa fakulteta. Bar formalno, i sve komunističke vlasti posle Drugog svetskog rata poštovale su pravo profesora na fakultetu da biraju dekane i rektora, kao i nastavnike. Ono što se nije usudio ni Nedićev ministar Jonić, sada nasilno hoće da proturi, i to u mnogo drastičnijoj formi, Srpska radikalna stranka. Budimo otvoreni. Ovaj zakon je pisan, ne znam čijom rukom, ali ideološkom pameću Srpske radikalne stranke i JUL-a svakako. Ako dozvolimo da Vlada imenuje dekane i rektore, a dekani imenuju profesore, onda je to kraj autonomije i slobode nastave. Radikali će imenovati svoje dekane, JUL svoje, a SPS svoje, a svi će od svojih dekana zahtevati da imenuju i partijske profesore. U protivnom, dekan će biti opozvan od svoje partije, a može i da izgubi službu, kako to preti Vojislav Šešelj. Svoditi univerzitet, ognjište srpske nauke i kulture, na nivo javnog preduzeća ili zemljoradničke zadruge, to znači ukinuti univerzitet u Srbiji. Tvrdnje da je ovaj nakaradni zakon u skladu sa nekim stranim rešenjima, pre svega sa onim u Francuskoj, su puke izmišljotine, što će poslanici Srpskog pokreta obnove pokazati u daljoj raspravi. Bude li usvojen ovaj zakon, naše diplome neće niko u Evropi i svetu priznavati, jer nema univerziteta ni u Evropi ni u svetu koji priznaje diplome zemljoradničke zadruge. [[Aplauz.]] Zbog toga Srpski pokret obnove apeluje na poslanike Skupštine Srbije da odbiju ovaj predloženi zakon i da se u saradnji sa univerzitetom pristupi izradi novog zakona, koji bi poštovao i autonomiju univerziteta i savremena evropska rešenja o efikasnom režimu studija. Ukoliko ipak, po partijskoj direktivi, poslanici vladajuće koalicije budu izglasali ovaj zakon, apelujemo na predsednika Srbije, gospodina Milana Milutinovića da ga iz državnih i nacionalnih razloga ne potpiše. Hvala. [[Aplauz.]]
Narodni poslanik Stevo Dragišić je tražio reč.
Dame i gospodo, očekivao sam da će se u ovom ekspozeu, koji je napisao Srpski pokret obnove, ili predsednik, ili neko drugi, ko je imao strpljenja to da piše, navesti makar jedan argument kojim se dokazuje da je autonomija univerziteta ovde sada ukinuta. Umesto toga, slušali smo citate iz nekih zakona koji su pre 100 godina doneti u Srbiji, u Narodnoj skupštini, koji su tada bili na snazi. Podsećam vas, gospodine Kovačeviću, da je pre sto godina u naslednom pravu bilo zabranjeno ženama da budu naslednici, da je pre sto godina bilo ograničeno pravo glasa, da nije bilo jednako pravo glasa. Žene, na primer, nisu mogle da glasaju. Određene kategorije stanovništva nisu mogle da glasaju. Ako bismo primenjivali sve što je bilo pre sto godina, onda bismo morali da primenimo i te principe koji su važili pre sto godina. Gospodine Kovačeviću, prošlo je sto godina. Nešto je država naučila u tom periodu. Ima nešto iskustva u ovih sto godina. Primenjen je danas savremen zakon. Umesto onoga što je važilo pre sto godina, sada donosimo zakone koji su primereni današnjem vremenu, sadašnjosti. Nećemo da živimo u prošlosti sve vreme. Cenimo mi našu prošlost, našu istoriju, ali se zakoni donose u skladu sa potrebama današnjice. Autonomija univerziteta nikako ne znači da profesori i dekani mogu da proglase prekid nastave i da učestvuju u političkim procesima, odnosno političkim protestima protiv države. To se desilo pre godinu i po dana, čini mi se, kada su pojedini fakulteti jednostavno prekinuli nastavu, a neki dekani i profesori aktivno učestvovali u političkim protestima. Ne sme da se desi na fakultetu da profesori obustave nastavu zbog svog političkog uverenja. Oni mogu posle nastave lepo da se srede, odu kući, istuširaju se, ručaju i idu na protest. Ali, da prekinu nastavu, da studentima koji žele da studiraju onemoguće da studiraju i polažu ispite, to ne može da se desi. To nije autonomija univerziteta, to je zloupotreba autonomije univerziteta. Vi govorite o ukidanju zloupotrebe autonomije univerziteta. Ako ste na to mislili, to je ovaj zakon sada i uradio. Zloupotrebe univerziteta u političke svrhe neće biti. Na taj način se uvodi red i rad na univerzitetu.
Narodni poslanik Ivan Kovačević - odgovor na repliku.
Ne znam u čemu je bila replika gospodina Dragišića, ne znam u kom delu se on prepoznao, da li u onom delu gde sam govorio o ljudima koji misle da istorija počinje sa njima ili u nekom drugom. No, interesantnu je jednu stvar rekao gospodin Dragišić. Kaže - učestvovali su u protestima protiv države. Nisu ti protesti bili protiv države. Nisu ti protesti bili protiv države, gospodine Dragišiću. Oni su bili za državu. Protiv države su bili oni koji su napravili izbornu krađu. Oni su bili protiv države. Oni su narušavali pravnu državu i državu uopšte. To su isti oni koje ste danas izabrali za sudije, odnosno za predsednika Vrhovnog suda. Nije to prema tome bio protest protiv države, to je bio protest za državu. Što vi niste u tom protestu učestvovali, to je vaša stvar.
Narodni poslanik Stevo Dragišić - odgovor na repliku.
Gospodine Kovačeviću, očigledno je da vi mislite da istorija počinje s nama. Mi ne mislimo da istorija počinje s nama, nego da s nama počinje budućnost. Što se tiče protesta i o tome protiv čega i za koga su bili ti protesti, ko su profesori, dekani da procenjuju zašta su ti protesti bili? Njihovo je da na fakultetu sprovode nastavu, a svoja politička ubeđenja i uverenja da ispoljavaju posle održane nastave. Vi ste upravo sada priznali da su oni zloupotrebili svoju autonomiju univerziteta. Vi ste rekli - jeste, učestvovali su, ali zato što su mislili da je to u korist države i za dobrobit države. Ko su oni to da procenjuju? Oni mogu da svoja politička mišljenja i uverenja ispoljavaju kad završe svoj državni posao. Njihov državni posao je da predaju studentima i da ispituju studente, da ih ocenjuju, da im daju 6, 7, 10, 5, da ih obaraju, da im objašnjavaju gde su pogrešili. To je njihov državni posao, njihova obaveza, jer ih država plaća za to, a ne da oni prekidaju svoj posao, onemogućuju studentima da uče i da budu ispitani, jer oni misle da je to u državnom interesu. U državnom interesu nije da student izgubi godinu. Onaj ko ima različita politička mišljenja može kroz političke partije da ih ispoljava na različite načine, da bude poslanik u Skupštini, da za ovom govornicom kaže šta misli, ali prethodno mora svoj posao da uradi.
Zahvaljujem. Ima reč doktor Živorad Đorđević.
Poštovani poslanici, tradiciju i istoriju moramo da poštujemo i uvažavamo, ali tradicija ne može da bude bedem za reforme i za društvo sadašnjosti i budućnosti, bar istoričari bi morali da znaju da se društvo razvija i da rešenja iz prošlog veka ne mogu uvek da budu istovetna sa rešenjima za ovo društvo. Nije dobro da se društvo kreće natraške, pa makar i taj cilj bila težnja ka nekakvim monarhijama, kraljevima itd. No, to je uzgred. Želeo sam pre svega da kažem da je Predlog zakona o univerzitetu značajan i odvažan korak Vlade. Značaj i društvena težina ovog zakona prevazilazi okvire univerziteta i predstavlja veliki korak ka stvarnim reformama. Ovakve suštinske promene sačinjavaju smisao reformi i već sada nastaje vreme kada se političke partije dele na one koje ostvaruju suštinske reforme i na one partije koje se zadovoljavaju isključivo izvikivanjem parola, kao što su "živele reforme, sve za reforme, mi smo iznad, ispred reformi", baš kao što je uzvikivao svojevremeno i onaj drug iz Engleske - mi smo za vama - i ne znam šta je hteo da kaže. Prema tome, mislim da je ovo korak i deo suštinskih reformi. Pročitaću vam obrazloženje jednog amandmana na Predlog ovog zakona. Citiram: "Odluka o broju studenata bitno zavisi od sadržinskih i metodoloških karakteristika nastave pojedinih fakulteta kao i od njihovih prostornih, kadrovskih i tehničkih uslova za izvođenje nastave", kaže se u jednom obrazloženju amandmana, nije bitno kom i ko ga je dao. Imaćemo dakle, onoliko studenata, onoliko univerziteta, fakulteta, koliko imamo profesora i prostora u aulama za predavanje i za profesorske kabinete. Nije bitno da li ima para, a nisu bitne ni potrebe privrede i društva za određenim profilom kadrova. To je bar, kako sam ja protumačio, poruka ovog načina razmišljanja i, na žalost, življenja. Ovo, zapravo, izražava samo odnos prema reformama univerziteta onih partija koje samo kliču parole u slavu reforme. Mislim da je zbog toga značajno nekoliko činjenica za razgovor o ovom predlogu zakona. Prvo, suština je da će sa ovim zakonom univerzitet, odnosno njegovi profesori i asistenti najzad morati da se vrate ostvarivanju svoje osnovne funkcije, a to je obrazovanje studenata, što dalje podrazumeva usavršavanje obrazovnih programa, izradu kvalitetnih udžbenika, bavljenje nastavom i sopstveno naučno usavršavanje. Sve su to, izgleda, neki davno zaboravili. Drugo, ovim zakonom studenti dobijaju daleko veću mogućnost da utiču na proces i kvalitet nastave, na donošenje odluka o kvalitetu studiranja. Znači, radi se o mogućnostima stvarnog uticaja studenata na život univerziteta. Reforma univerziteta je osnova i suština ovog zakona. Mislim da je to polazište i za Vladu i za sve nas. Ona je neophodna, imajući u vidu i stanje na univerzitetu. Moramo otvoreno da progovorimo o stanju na univerzitetima, o njihovom stručnom radu i o pokušajima da se naučno obrazovni rad zameni i unazadi političkom delatnošću. O kvalitetu nastave, odgovornosti i stručnosti nastavnika, o redovnosti nastave, o velikom nedostatku udžbenika i o nekim polupismenim udžbenicima, gotovo da nema redovnih i normalnih dijaloga na fakultetima. Samo kada se dva suprotstavljena tabora ili dva zavađena profesora posvađaju, mogu se čuti kritike na račun kvaliteta nastave i njihovih udžbenika, pa se na taj način kritika pretvara u najobičnije sredstvo za niske udarce i najprljavija podmetanja. Studenti danas nemaju gotovo nikakvog uticaja ni na kvalitet, ni na redovnost nastave. Ni na kvalitet udžbenika, ni na ispitne rokove. Jednostavno, po nekim mišljenjima, studenti su izgleda izmišljeni da bi njihovi profesori egzistirali i opstajali, da bi se popunile učionice i vežbaonice. Umesto učešća studenata u procesu odlučivanja manje grupe profesora koriste deo studenata, koji su očigledno zalutali u akademske vode, da onako skupa, udruženi, predavanja, učenje i naučno usavršavanje zamenjuju protestima, neredom i galamom. Možda bi se ove manjine mogle posmatrati kao snošljivo pravo da se sopstvena, naučnička onemoćalost i lenjost tom galamom prikrije, ali oni tu svoju galamu agresivno i sa mnogo ostrašćenosti nameću i većini drugih profesora i studenata koji su uspšeni i koji žele da uče i rade. Kao rezultat ovakvog odnosa i stanja na univerzitetu došlo je do porazne situacije prošle školske godine, kada je čitava generacija studenata stručno-obrazovno uskraćena i duhovno obogaljena. U tom tužnom periodu ostrašćena manjina je uzurpirala pravo ne samo da neovlašćeno zastupa većinu, da neovlašćeno govori u njeno ime, da svojim ostrašćenim ponašanjem unizi intelektualni nivo akadmeskih građana, nego i da uskrati toj većini pravo na učenje i rad. Nešto o osporavanju prava državi, odnosno Vladi da ima odlučujići uticaj na upravljanje na univerzitetu. Zaboravlja se jedna činjenica. Vlada, kao reprezent države je i osnivač i finansijer univerziteta. Zaboravlja se da je tu Vladu izabrala upravo ova skupština, a ova skupština je izraz volje naroda. Ako onda ova vlada nema legitimitet da kao osnivač i finansijer upravlja univerzitetom, kako onda doći do tog nosioca upravljanja? Hoćemo li onda sveopšte izbore za upravne odbore univerziteta? Nije u interesu društva da pravimo apsurde tamo gde za to nema potrebe. Na kraju, nešto o autonomiji, pošto se o njoj najviše govori. Predlog zakona o univerzitetu ne ukida autonomiju, već je afirmiše i svodi na njene suštinske sadržaje. Jugoslovenska levica je za autonomiju univerziteta, koja se svodi na autonomiju znanja, slobode misli, stvaralaštva, za autonomiju koja omogućava unapređenje nastavnog procesa, koja omogućava zaštitu onih koji hoće da budu autonomni u radu i stvaralaštvu, od onih koji sve to ometaju i onemogućavaju. Teze o ugroženosti autonomije su najobičnije maske za pokriće nereda i politikanskih potreba nekih Gonzales-partija, za pokriće namera da se univerzitet udalji od svoje osnovne funkcije i pretvori u ekspoziture pomenutih Gonzales-partija. Autonomija za koju se zalažu oštri kritičari se pretvara u zaštitu onih koji su već u 27 godini završili prvu godinu studija i pribavili knjige za drugu godinu, pa su posustali, u zaštitu onih kojima nedostaju naučni radovi i napisane knjige da bi napredovali, u zaštitu njihove političke delatnosti na fakultetu koja im se čini lakšom i primamljivijom od nauke i studiranja. Zato mislim da je pitanje odnosa prema Predlogu zakona o univerzitetu pitanje iskrenog odnosa prema dubini reformi u društvu. Jugoslovenska levica hoće ozbiljne reforme, hoće progresivne promene koje ostavljaju tragove na putu u moderno-ekonomski jako društvo. Mi dakle hoćemo da sprovodimo temeljne reforme, a foliranja ostavljamo sve manjim horovima koji će sve tiše da kliču zakletve večnim reformama. Prema tome, Jugoslovenska levica podržava Predlog zakona o univerzitetu.
Zahvaljujem. Pauza do 14,30 časova. [[Posle pauze]] Poštovani narodni poslanici, molim vas da zauzmete mesta da počnemo sa radom. Pre nego što nastavimo raspravu samo nekoliko konstatacija da izvršim. Uručenavam je ostavka Faruka Dizdarevića, na funkciju narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije i izveštaj Administrativnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije povodom razmatranja ove ostavke, odnosno razloga prestanka mandata narodnog poslanika, sa predlogom da Narodna skupština, na osnovu člana 102. stav 1. tačka 2. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje prestanak mandata narodnog poslanika Faruka Dizdarevića danom podnošenja ostavke. Saglasno članu 102. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština, na predlog Administrativnog odbora konstatuje da je prestao mandat, pre isteka vremena na koje je izabran, narodnom poslaniku Faruku Dizdareviću, izabranom sa izborne liste Socijalistička partija Srbije, Jugoslovenska levica, Nova demokratija - Slobodan Milošević, u izbornoj jedinici 19 - Užice, danom podnošenja ostavke. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika izvršiće se popunjavanje upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Uručeno vam je pismo kojim narodni poslanik Stevo Dragišić, predsednik poslaničke grupe Srpske radikalne stranke, obaveštava Narodnu skupštinu da je, na osnovu člana 102. a u vezi sa članom 13. Zakona o izboru narodnih poslanika, prestao mandat, pre isteka vremena na koje su izabrani, sledećim narodnim poslanicima: dr Stanku Studenu, Igoru Miroviću, mr Milanu Ninčiću, dr Milanu Bačeviću, Slaviši Mladenoviću i dr Stanislavu Momčiloviću, zbog stupanja na funkcije zamenika ministara u Vladi Republike Srbije. Takođe, uručen vam je izveštaj Administrativnog odbora povodom razmatranja ovog obaveštenja, odnosno razloga prestanka mandata narodnim poslanicima Srpske radiklane stranke, sa predlogom da Narodna skupština, na osnovu člana 102. stav 1. tačka 6. a u vezi sa članom 13. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje da je navedenim narodnim poslanicima prestao mandat danom preuzimanja funkcija zamenika ministara u Vladi Republike Srbije, koje su, prema tom zakonu, nespojive sa funkcijom narodnog poslanika. Saglasno članu 102. a u vezi sa članom 13. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština, na predlog Administrativnog odbora, konstatuje da je, danom preuzimanja funkcija zamenika ministara u Vladi Repbulike Srbije, prestao mandat pre isteka vremena na koje su izabrani, narodnim poslanicima Srpske radikalne stranke, i to: - dr Stanku Studenu, izabranom sa izborne liste Srpske radikalne stranke u izbornoj jedinici 8 - Sombor, - Igoru Miroviću, izabranom sa izborne liste Srpske radikalne stranke u izbornoj jedinici 9 - Novi Sad, - mr Milanu Ninčiću, izabranom sa izborne liste Srpske radikalne stranke u izbornoj jedinici 19 - Užice, - dr Milanu Bačeviću, izabranom sa izborne liste Srpske radikalne stranke u izbornoj jedinici 21 - Kraljevo, - Slaviši Mladenović, izabranom sa izborne liste Srpske radikalne stranke u izbornoj jedinici 25 - Leskovac, i - dr Stanislavu Momčiloviću, izabranom sa izborne liste Srpske radikalne stranke u izbornoj jedinici 26 - Vranje. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika izvršiće se popunjavanje upražnjenih poslaničkih mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Ima reč narodni poslanik Žarko Jokanović, šef poslaničke grupe Nove demokratije a neka se pripremi Nenad Čanak, šef poslaničke grupe demokratskih partija.
Dame i gospodo narodni poslanici, Nova demokratija smatra da je za najbolji koncept univerziteta za 21. vek, pored koncepta koji obezbeđuje sve uslove za neometan rad u pogledu finansija, materijalnih uslova, nastavnog kadra, mogućnosti za naučno-istraživački rad, za profesionalnu i nastavnu delatnost, takođe bitno da se ispoštuje adekvatna ravnoteža i da se ona postigne između prava osnivača da upravlja, koja se osnivaču ne može i ne treba osporavati, i autonomije univerziteta, koja je takođe civilizacijsko dostignuće. Nova demokratija ne spada u stranke koje crno belo gledaju na stvari i koja će bilo koji predlog posmatrati kao isključivo loš ili isključivo dobar. Nesumnjivo je da zakon na određen način poboljšava regulativu koja se tiče prava osnivača da ima neposredniji uvid u ono što se dešava na univerzitetu, ali je svakako nedopustivo da to pravo nadjača i civilizacijski stečenu autonomiju univerziteta. Zbog toga Nova demokratija neće glasati za ovakav predlog zakona, jer i uprkos našem pokušaju da zakon popravimo sa brojnim amandmanima nismo uspeli zbog toga što smo od Vlade uglavnom na sve amandmane dobili negativan odgovor, bez nekog jasnijeg, preciznijeg, detaljnijeg i uverljivijeg obrazloženja. Mislim da je greška Vlade Republike Srbije što je napustila jedan dobar metod u svom radu iz prethodnog perioda, da prilikom pripreme i izrade zakonskih projekata konsultuje veći broj stručnjaka, naučnih i javnih radnika i onih koji su neposredno zainteresovani za što bolje i što kvalitetnije regulisanje te materije, a u ovom slučaju to je univerzitet. Dobro je što se na kraju, tek juče, u Vladi organizovao razgovor predsednika Vlade, i kod potpredsednika, sa predstavnicima univerziteta i predstavnicima studenata, ali čini se da je to dosta kasno i da je postojalo i malo dobre volje, sve ove negativne reakcije u javnosti mogle su se sprečiti na taj način što bi se zajednički pristupilo izradi istinski kvalitetnog i dobrog zakona, koji je u interesu ne samo osnivača, univerziteta i njegove autonomije, nego pre svega u interesu društva u celini. Nadam se da će takav koncept saradnje sa naučnim, javnim i kulturnim radnicima i institucijama ubuduće Vlada primenjivati, jer se u prošlosti pokazao kao dobar, a sada nažalost nismo imali tu priliku da se to desi. Ono što je takođe jako bitno to je da tokom ove rasprave, što je uobičajeno bilo kod drugih zakonskih projekata, nije organizovana konsultacija sa univerzitetima u meri u kojoj je to uobičajeno kod pripreme novih zakonskih projekata i posebno u meriu kojoj je to dostojno univerziteta, kao posebno važne nacionalne i državne institucije. Mi iz Nove demokratije smatramo da neka rešenja prelaze očekivane granice, uz puno uvažavanje prava finansijera da ima adekvatan uticaj u upravljanju, što se ne može ni na koji način sporiti,ali pojedina rešenja ugrožavaju neke elemente autonomije univerziteta. Takođe, može se zapaziti da je u Predlogu zakona primenjen upravljački koncept javnog preduzeća, pri čemu su neka rešenja čak ispod regulative javnog preduzeća, jer kod javnih preduzeća Vlada imenuje upravni odbor, a upravni odbor imenuje direktora javnih preduzeća. U ovom slučaju Vlada bira upravni odbor univerziteta i fakulteta, ali i rektora i dekana, a oni su definisani kao poslovodni organi sa pravima i dužnostima direktora preduzeća, što u velikoj meri predstavlja prst u oko onima koji su zaposleni na univerzitetu, jer se univerzitet pretvara u jednu običnu firmu, što ne bismo mogli dopustiti zbog izuzetnog društvenog i nacionalnog značaja univerziteta. Nova demokratija je pokušala da svojim amandmanima popravi ovaj zakonski projekat, a na žalost u tome nismo uspeli iz razloga što ih Vlada nije prihvatila. Da posle ne bih izlazio i obrazlagao svaki amandman posebno, reći ću vam ukratko samo suštinu nekoliko najvažnijih amandmana. Predložili smo da, uvažavajući specifičnosti institucija univerziteta i fakulteta, a imajući u vidu i praksu u drugim zemljama sa starim poznatim univerzitetima, u zemljama razvijene demokratije, predložili smo da se organ upravljanja na fakultetu naziva "Savet", kao što je uobičajeno, a ne "Upravni odbor". Bitna je suštinska definicija i ingerencija tog upravljačkog tela, dok smatramo da ovaj naziv nije adekvatan onome što univerzitet zapravo predstavlja u društvu. Takođe, analogno pozitivnoj praksi i iskustvima nekih starih evropskih univerziteta, a s obzirom na prirodu funkcije rektora i dekana, nismo dirali u predloženo pravo da Vlada imenuje rektore i dekane, ali smo predložili da ih imenuje između tri kandidata koje predlaže univerzitet i fakulteti. Smatramo da bi na taj način ljudi koji budu izabrani za rektore i dekane mogli mnogo više da budu povezaniji sa onima sa kojima rade, da bi imali mnogo veću podršku od svojih kolega, fakulteta, matičnih fakulteta, svog univerziteta, a to rešenje, sa druge strane, ne bi diralo u pravo Vlade da bira te ljude koji će sprovoditi volju osnivača, ali istovremeno bi kao ljudi sa univerziteta, podržani od strane svojih kolega, mogli da budu i veliki zaštitnici autonomije univerziteta. To je bilo jedno izbalansirano rešenje koje je moglo da prođe i koje ne narušava ceo koncept ovog zakona, ali naglašava malo veću autonomiju univerziteta i fakulteta. Sledeći amandman, koji je dala Nova demokratija, tiče seizbora nastavnika i prava dekana da to rade. Takođe nismo dirali ni u to predloženo rešenje od strane Vlade da dekan obavlja taj posao, ali smo smatrali da nije celishodno da dekan i obrazuje komisiju za pripremu izveštaja o prijavljenim kandidatima. Znači, on bira komisiju koja mu sprema izveštaj i on bira kandidate. Smatrali smo da tu komisiju treba da obrazuje veće fakulteta, da obrazuju nastavnici, profesori na određenom fakultetu i da oni pripreme izveštaj dekanu, jer na kraju krajeva, njegova je konačna, uz saglasnost ministra. Tim pre što amandmanom Vlade na član 88. dekan objavljuje konkurs na predlog katedre, znači ako je katedra već uključena u postupak da se objavi konkurs, nije jasno zašto onda katedra i ne predloži imenovanje adekvatne komisije. Ono što je bila prvobitna namera, pozitivna namera predlagača, jeste da se pooštre uslovi studiranja i da se studiranje učini efikasnijim i kvalitetnijim, boljim i tu nameru treba pozdraviti. Međutim, Vlada je praktično od tog koncepta odstupila povećanjem broja ispitnih rokova i obaveza koje studenti mogu da prenesu u narednu godinu studiranja. Moram da kažem da su te amandmane dali poslanici Nove demokratije i da mi nije jasno zašto ih je Vlada odbila, da bi potom amandmane u istovetnom tekstu ponudila kao amandmane Vlade. Nije sramota prihvatiti amandman narodnog poslanika. Znači, dali smo amandmane koji se tiču poboljšanja i koji izlaze u susret studentima u smislu nekih olakšica, ali Vlada odbija te amandmane da bi potom dala istovetan predlog amandmana kao svoj predlog. To prosto nema rezona. Takođe, predložili smo poznati fenomen, povraćaj imovine u velikoj meri se odnosi i na univerzitet i predložili smo određena rešenja da se ta imovina vrati univerzitetu i fakultetima. To je takođe odbijeno uz obrazloženje da to nije materija koju reguliše ovaj zakon. Verujem u dobru volju Vlade da brine o univerzitetu i molim Vladu da što pre predloži druga zakonska rešenja koja se tiču nekih drugih zakona, kojim bi se imovina koja pripada univerzitetu i fakultetima vratila svojim prvobitnim vlasnicima, znači univerzitetu i fakultetima. Ono što pomalo zabrinjava i ne mislim da dovodi do dobre atmosfere i do dobrih odnosa u društvu, jesu teške reči kojima susa ove govornice i poslednjih dana u medijima okvalifikovani ljudi koji rade na univerzitetu i koji tamo studiraju. Nije moguće da je baš sve tako crno, nije moguće da je univerzitet leglo kriminala, korupcije, malverzacija i svakojakog društvenog zla, praktično leglo organizovane neprijateljske delatnosti ili neka teroristička grupa koja deluje protiv države. Kada bi to bilo tačno onda bismo mi bili u jednom strašnom stanju, iz kojeg ne bi bilo povratka, ali hvala bogu to nije tako. Još više čudi što neki redovni profesori univerziteta koji rade, stvaraju na univerzitetu....
Vreme, molim vas.
.... Upravo daju takve kvalifikacije, zaboravljajući da su u tom samoupravnom periodu koji sada kritikuju, oni bili ti koji su na fakultetima kao redovni profesori u samom upravnom procesu odlučivanja, birali profesore, docente, asistente o kojima sada tako ružno govore.
Zahvaljujem, ima reč narodni poslanik Nenad Čanak, a neka se pripremi narodni poslanik Vladimir Štambuk.
Dame i gospodo, drugarice i drugovi, ne znam da li znate, ali za vreme dok ste vi obedovali, na ulicama su se sreli policajci i studenti. To je završeno time da su neidentifikovana lica obučena u civilnu odeću, koja se sastoji od crnih jakni, pretukla jednu grupu studenata, od kojih je jedan veći broj ozleđen i to ozbiljno. Mislim da bi ministar policije trebao da nas obavesti o tome, da nam kaže šta se zaista događa. Sa druge strane, bilo bi lepo kada bi gospodin Marković, koji je bio i uvodničar ovog zakona, odgovorio na jedno pitanje, a to je šta se događa na Kosovu, pošto je neverovatno, kako gospodin Marković stiže da se bavi svim tim temama, a da nas ne obavesti šta se događa na Kosovu, gde ljudi ginu svaki dan....
Gospodine Čanak, molim vas da se držite dnevnog reda.
Govorim o Univerzitetu u Prištini. Dakle, pošto se tamo vodi rat haubicama, mislim na Univerzitet u Prištini. Voleo bih da čujem i o tome, ako je moguće, gospodine Markoviću. Ako nije moguće, u šta ne sumnjam, bilo bi lepo da čujemo nešto o štrajku oružara i štrajku glađu. Uzgred rečeno, gospodine Nikoliću, imate pozdrav od oružara. Ja znam da vi po prirodi posla .....
Gospodine Čanak, molim vas da se držite dnevnog reda. Molim vas, ja vas precizno upozoravam da govorite o dnevnom redu, a sa tim trikovima nećete proći. Budite ljubazni i držite se dnevnog reda.
Tematska vertikala Predloga zakona se sastoji od toga da Vlada, tj. ministar određuje rektora, tj. dekana, što proizvodi mediokritete. Taj princip da osnivač,zato što je osnivač, ima pravo da uređuje tako odnose će dovesti sutra do toga da Akademiji nauka Vlada određuje predsednika, pa da onda žena predsednika države bude predsednik Akademije nauka, kao što je već bio slučaj sa Elenom Čaušesku, a onda je i kraj veoma sličan, kao što jebio sa gospodinom Nikolajem i gospođom Elenom. (Negodovanje.)
Budite ljubazni i držite se dnevnog reda, inače ću biti prinuđen da vam oduzmem reč.
Zabranjivanje svakog političkog organizovanja i delovanja na univerzitetu se može posmatrati na više načina, ali šta će Vlada Srbije učiniti sa Univerzitetskim komitetom Jugoslovenske levice? Dalje, član 39. je čist rasistički član, jer tvrdi da student koji počne studiranje na jezicima manjina ne može preći u toku studija, na studiranje na srpskom jeziku, čime se obeshrabruje studiranje na nesrpskom jeziku a time se narušava ustavna pozicija Srbije kao države svih svojih građana. U glavama 8. i 9. se upravljanje uređuje na takav način daova oblastsluži isključivo tome da se rektor i dekani biraju po moralno - političkoj podobnosti od strane ministra i Vlade. Takođe, nije tačno da je Predlog zakona isti kao što je u Švedskoj i Francuskoj, jer uniforma postoji i na koledžima u Engleskoj već vekovima, i u Kini naredbom o komunističkojjednakosti, pa te dve vrste uniformi nisu iste, nego su sasvim rzaličite. Sve u svemu, ovo je odvraćanje pitanja od gorućih problema ove zemlje, kao što su Kosovo, kao što su nezaposlenost, kao što su odnosi sa Crnom Gorom. I, sve to na gomili će prouzročiti da će ova deca, koja su sada na ulicama, koja od vas traže (ovde ima i njihovih profesora), da odete i razgovarate sa njima,biti žrtve policije koja će ih opet tući, a sve će se to na kraju završiti krvoprolićem, za koje ćete i vi biti odgovorni, ako ne uzmete ove moje sugestije za ozbiljno.
Ima reč potpredsenik Vlade, Tomislav Nikolić, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, prelazeći iz poslaničkih klupa, koje su mi bile dosta milije od ovih klupa u prvom redu, svesno sam preuzeo na sebe rizik da sa smeškom primim sve što mi kaže i onaj koji je pijan i onaj koji je lud i svaka šuša. Izvolite, ko god hoće nešto da kaže Tomislavu Nikoliću, ja ću to da primim sa smeškom i više nikada neću reagovati. Kad pominjete oružare, ne zaboravite, zalaganjem Vlade Republike Srbije poslednje dve plate primili su oružari u Kragujevcu, iako nisu u nadležnosti i ingerenciji Vlade Republike Srbije. I, nemojte na nevoljama drugih da izazivate sebi nevolje, gospodine Čanak. Ja vama nisam kriv što predstavljate političku opciju koja nikada u Srbiji neće odlučivati ni o jednom zakonu, posebno ne o zakonu o univerzitetu. Ali, evo, izvolite, od sada kad god se pojavite za govornicom i kad god nemate šta da kažete, pomenite mene, a moj smešak kao odgovor imaćete. (NenadČanak iz poslaničke klupe: "Alo, alo").
Nemojte da vičete - alo, alo, jedino ako niste telefonista po profesiji. [[Smeh.]] Inače, reč se traži vrlo kulturno. Ima reč narodni poslanik Nenad Čanak, odgovor na repliku.
Nisam želeo da govorim o oružarima zato da bih sticao političke poene, nego da skrenem pažnju da su ljudi tamo štrajkovali glađu i da vi, kao čovek koji ste tamo domaći, morate da ih obiđete i da se raspitate šta su njihovi problemi. Plate jesu dobili, ali ako čovek treba da bude zahvalan za to što je dobio ono što je zaradio, onda to nije ono kako ja shvatam ovu zemlju.
Ima reč Tomislav Nikolić, odgovor na repliku.
Uz izvinjenje svima ostalima, koji novac nisu dobili u Srbiji, a nisu ga zaradili, ja vam kažem da dve poslednje plate koje je isplatila Vlada Republike Srbije oružari nisu zaradili. Dugovanja koja država ima prema oružarima adresovana su na Saveznu Vladu, ne na Vladu Republike Srbije, ne na ministra Tomovića, ne na Tomislava Nikolića, ne na bilo koga ko sedi u ovoj sali. Ali, o tome bi bolje podatke mogli da vam kažu organizatori tog štrajka, a nalazite se baš u klupama u kojima sede pripadnici te političke stranke.
Ima reč narodni poslanik Vladimir Štambuk, a neka se pripremi narodni poslanik Dragan Veselinov.
Poštovani predsedniče, poštovani poslanici, ove replike stvaraju nervozu budućim diskutantima. Heto sam da govorim o tome da verujem da će ovaj saziv Skupštinebiti zapamćen kao reformski saziv, jer, nastavljajući ono što je radio prethodni saziv, ova skupština ima pred sobom jako puno poslova. Naime, potrebno je da donosi zakone koji će menjati i usklađivati institucije ovog sistema sa institucijama građanskog društva. Za takvo društvo smo se opredelili, bar veći broj ljudi se opredelio, i te institucije moramo da gradimo. Predlog zakona koji je pred nama prevodi univerzitete ili univerzitet u Srbiji, znači, svih šest univrziteta u građansko društvo. Tu je glavni zahtev koji se nalazi u tom predlogu zakona. I, svi oni koji kritikuju taj zakon u suštini kritikuju taj proces, a među njima, nažalost, ima mnogo onih koji su se pre par godina jako zalagali za građansko društvo, za građanske institucije i za građansku demokratiju. Građansko društvo podrazumeva jasno određivanje ko je vlasnik svojine, jasno određivanje ko upravlja tom svojinom, efikasnost u radu, ili proizvodnji, ili delovanju i na kraju, pretpostavlja, zahteva da Parlament bude taj gde se donose zakoni. Vlada je ta koja sprovodi i realizuje te zakone, a sudstvo je to koje brani zakonodavni sistem i funkcionisanje institucija. Naravno, kao pripadnik Levicenastojim da u razvoju tog građanskog društva kod nas zastupam ideju za ravnopravnost, jednakost, socijalni napredak,bogatog pojedinca u bogatom društvu i neposrednu demokratiju. Jer, građansko društvo, kako ga poznajemo, je društvo posredne demokratije. Čudi me zbog toga, da oni koji su bili toliko veliki zagovornici stvaranja građanskog društva od 1992. godine i to u ovom parlamentu, oni koji su kod mene na univerzitetu, na mom fakultetu i na svim univerzitetima u Srbiji i u Jugoslaviji zagovarali to građansko društvo, danas su protiv tog građanskog društva i protiv ovog predloga zakona koji pretvara univerzitet i daje mu te ingerencije. Jedino što mogu da zaključim jeste, da ti koji su to tada zastupali, nisu u to verovali, nego su jednostavno mislili da će im to poslužiti za dobijanje političke moći, kao što, uostalom, danas jedan broj mojih kolega zastupa suprotnu opciju od ove u zakonu, verujući da će to njima obezbediti određeni politički uticaj i političku moć. Nisam za to da univerzitet bude izvor ni političke moći ni političkih sukoba. Kada se radi o ovom zakonu i o onome što zastupa, voleo bih da bude više univerziteta i više studenata u našem društvu. Kada se radi o racionalizaciji, racionalizacija se svodi na to da studije budu kraće, efikasnije i da imamo što je moguće veći broj diplomiranih studenata. Ubuduće, tamo gde je nekad bio inženjer, trebaće doktor nauka, da bi mogli da idemo u korak sa svetom. Prema tome, obrazovanja nikada neće biti dovoljno, studenata nikada neće biti dovoljno, ali se studenti ne mogu dovoditi u situaciju da studiraju osam godina, već kao srednjoškolci koji završavaju za četiri godine, njih 93%, da i studenti budu dovedeni u položaj da im se omogući da i oni u periodu od četiri do četiri i po godine završavaju fakultete. Ovaj zakon je prihvatljiv za mene i za Jugoslovensku levicu iz prostog razloga što ima nekoliko veoma jasnih odredbi. Prva je da jasno određuje da u našem društvu sada postoje univerziteti u državnoj i privatnoj svojini. Drugo, što jasno govori o transparentnosti upravljanja. To znači da se tačno zna ko upravlja i na koji način upravlja univerzitetom kada se radi o privatnim i državnim univerzitetima. Danas se u ovoj skupštini, a i poslednjih dana u medijima pokušava proturiti jedna neistina. Nije tačno da je profesorima oduzeto pravo upravljanja univerzitetom. Neće biti dekani predstavnici radničkih zadruga, već redovni profesori. Neće biti rektori predstavnici seoskih gazdinstava, već redovni profesori. To što će ih imenovati država nije bitna razlika od prethodnog stanja. Da vas podsetim, dekana su birali saveti, koje je imenovala skoro dve trećine država. (Glasovi: 50%). Država je imenovala 50%,Vi dobro znate kako je to išlo. Sada je razlika u tome što umesto tog saveta sada to radi neko drugi, ali su ingerencije i odgovornosti iste. Drugo, profesori će upravljati i u fakultetima, biti na čelu katedri i raditi stručne poslove. Osim toga, a što je najbitnije, posebno na univerzitetu se garantuje ono što do sada nije postojalo. Moje kolege sa univerziteta dobro znaju da određen broj studenata, koji pripada ovoj ili onoj političkoj opciji ili su mu roditelji pripadnici određene opcije, na pojedinim predmetima ne mogu da polože ispite zato što je profesor protiv te političke opcije. Ovo ne sme da se dešava. Politika mora da izađe sa univerziteta. Ono što mora da ostane na univerzitetu je isključivo znanje. Sve van toga je građansko pravo profesora da radi, ali izvan fakulteta i univerziteta. Slažem se da treba da se pozivamo na prošlost... Po tom istom zakonu, koji je ovde pomenut, krajem prošlog veka, tada jedan nepoznat čovek, koji se zvao Nikola Pašić konkurisao je za mesto vanrednog profesora na predmetu izgradnja mostova i puteva. Kruna je odbila njegovu kandidaturu, iako je imao sve stručne uslove, jer su ga smatrali opasnim socijalistom. Čovek nije imao šta drugo pametnije da uradi, napravio je partiju i postao vođa jedne najjače i najpoznatije političke stranke u tadašnjoj Srbiji pa sve do današnje Jugoslavije. (Tomislav Nikolić, s mesta: Kako se zvala partija?). Nikola Pašić, a Radikalna stranka. [[Smeh.]] Ali, nije bila Srpska radikalna stranka, već Radikalna stranka. Što se tiče tog Ćorovića, molim vas, on je bio smenjen, koliko se sećam, zbog toga što je uveo diktaturu na univerzitet, što je izbacivao levičare, što im nije dao ništa da rade i raspravljaju i da zastupaju levičarske ideje. Kada ih je izbacio sa policijom, došlo je do demonstracija, u kojima je jedan student ubijen. Koliko se sećam, beogradski univerzitet slavi 4. april kao dan sećanja na ubistvo tog levičara. Prema tome, nemojte Ćorovića, koji je jedna od najmračnijih ličnosti, da njega koristimo kao element za dokazivanje demokratije beogradskog univerziteta. Nađite neke bolje primere. Efikasnost studija je jedna od centralnih stvari koje treba obezbediti na fakultetu i univerzitetu. Univerzitetska levica je prva zahtevala da se studentima poboljšaju uslovi studiranja, pre svega kada se radi o novčanim nadoknadama, o smanjenju, plaćanju itd. I moram da kažem da sam srećan što je Vlada neke od tih amandmana usvojila. Isto tako, smatram da je veoma važno da profesori daju svoj doprinos efikasnosti na univerzitetu. Neću da pominjem konkretne katedre, ni fakultete, ali verujte mi da ima mnogo fakulteta u kojima preko 50% profesora nema svoje udžbenike, a ja mogu da navedem, nije sada važno koja je, i katedru na kojoj za poslednjih 40 godina nije napisan ni jedan udžbenik iz matičnog predmeta. Prema tome, svi redovni profesori koji su na tom smeru davno treba da budu uklonjeni sa univerziteta, jer nisu ispunili uslov za izbor vanrednog profesora. Zalažem se da profesori imaju svoje obaveze i da ih ispunjavaju kroz nastavu i pisanje udžbenika, da se studentima pomogne da što pre završe fakultete, kroz jednu ozbiljnu i temeljnu nastavu, jer svaku godinu posle četiri godine studiranja plaćaju njihovi roditelji, plaća društvo i u krajnjoj liniji plaćaju sami studenti. Isto tako, zalažem se da ovaj zakon, koji podržavam, bude zakon koji će omogućiti da univerzitet stane na svoje materijalne noge, da se obezbedi nov priliv literature, časopisa, da se omogući stručni rad kroz seminare, skupove, međunarodne simpozijume i ostalo, što je nužno da se realizuje. (Predsednik: vreme.) Imajući sve to u vidu, predlažem da se usvoji ovaj zakon, jer obezbeđuje da univerzitet kao institucija postane deo građanskog društva, za koje se ova skupština zalaže [[Poslanik Ivan Kovačević traži repliku.]]
Zašto replika? Budite ljubazni, nemate pravo. Ima reč narodni poslanik Dragan Veselinov, neka se pripremi narodni poslanik Milan Božić.
Gospodine predsedavajući Narodne skupštine, gospodo poslanici, verujem da nisam jedini i da mogu sa mnogima da podelim veliku zabrinutost i brigu za budućnost našeg univerziteta, s obzirom na Predlog zakona. Ja sam redovan profesor Beogradskog univerziteta i ponosan sam na to. Ceo moj radni vek je vezan za Beogradski univerzitet. Ponosan sam što je ovaj univerzitet stekao veliki ugled u inostranstvu. Kao univerzitetski radnik držao sam predavanja na Akademiji društvenih nauka pri Centralnom komitetu komunističke partije u Sovjetskom savezu, u Moskvi. Počasni sam profesor Koledža "Svetog Antonija" u Oksfordu, počasni sam profesor Londonskog univerziteta. Imao sam priliku kao univerzitetski radnik da držim predavanja na mnogim univerzitetima i fakultetima. Ima rešenja, ne bih mogao da kažem da u svetu ne postoje rešenja koja su u nekim elementima bliska ovima koja su ponuđena u ovom zakonu. Jedno od rešenja jeste da student koji nije u stanju da upiše sledeću godinu gubi neka finansijska prava ili čak ne može da upiše narednu godinu, ukoliko u utvrđenom roku ne izvrši svoje obaveze. Ovaj zakon to možda dobro predviđa. Međutim, u ovoj teškoj ekonomskoj situaciji, kada je očigledno da roditelji imaju malo novca, finansijsko kažnjavanje studenata zbog propuštenih prilika na univerzitetu bilo bi preteško. U veoma tešku materijalnu poziciju beogradski, novosadski i druge univerzitete doveo je ovaj režim. Zbog karaktera režima izgubile su se veoma dobre naučne veze, dobre finansijske veze, naučna razmena je bila neko vreme obustavljena za vreme sankcija, razmena studenata itd. U ovoj izuzetno teškoj ekonomskoj situaciji, ukoliko bi išli na to da kažnjavamo studente što nisu u stanju da redovno izvršavaju svoje obaveze prebacujući svu odgovornost na njih, verujem da ne bi bilo dobro. Kao beogradski profesor, ali kao i poslanik koalicije Vojvodina, in toto odbacujemo Predlog ovog zakona. Ne mogu prihvatiti, kao profesor Beogradskog univerziteta, da se univerzitet odmetnuo od zakona, što eo ipso znači da sam i ja odmetnik, kao i mnogi profesori koji ovde sede. To nismo. Mi ovaj zakon doživljavamo kao naglašeni politički inervencionizam države u stvari univerziteta. Nije netačno da Vlada mora imati određenih prava na univerzitetu, jer je tačno da ga finansira. Ali, istovremeno je tačno i to da je Vlada, odnosno Narodna skupština preko svog budžeta finansijer ubedljive većine naših fakulteta sa nekih 40-60%, ostala sredstva stiču sami fakulteti. Uprava nad celokupnom masom sredstava ipak pripada samo Vladi. Ovaj zakon u suštini unosi kadrovski intervencionizam. Nema samostalnosti univerziteta, ukoliko on sam ne bira nastavnike koji će izvoditi nastavu. Ne mora da bira dekana, ne mora da bude isključivo on koji će biti nadležan za dekana i rektora, ali univerzitet mora sam da bira svoje nastavnike i o tome da izveštava Ministarstvo. Konačno, nije dobro da Vlada direktno postavlja dekana, odnosno dekana i rektora kao ni upravni odbor, jer će oni u suštini biti instrumenti političke intervencije na univerzitetu. Verujem da mnogi od nas jesu ubeđeni da će univerzitet, ukoliko ovaj zakon bude donet, univerzitet će biti žrtva političkih odnosa u zemlji i da ovaj zakon neće doprineti poboljšanju naučnog i nastavnog procesa. Može da dovede do naglašene apologetizacije, pre svega društvenih nauka, otuda što će se dekani i profesori preko dekana direktno birati od strane Vlade. Ne postoji objektivna nauka. To su iluzije onih, koji se nikada nisu bavili naukom. Ne postoji neutralna nauka. Postoji samo kritička nauka. Otuda ovaj zakon može biti i te kako opasan instrument da se suzbije naučna kritika društvenih procesa u zemlji i pravo naučnika da preporučuje kuda dalje da se ide. Nauka bez normativnih sudova je bezvredna. Ovaj zakon može biti udarac po normativnim sudovima. Otuda što je opasna kadrovska pretnja i u suštini dovodi do politizacije univerziteta, a ne do oslobađanja univerziteta od politike, već ga direktno stavlja pod etatističku kapu u zemlji, centralizujući vlast, kadrove, odlučivanje. Ovaj zakon u suštini jeste doprinos daljoj centralizaciji u Srbiji, koja je inače dovela i dovodi do sve jačih političkih konflikata u našoj zemlji. Konačno, nije dobro da Vlada Republike Srbije upravlja svim univerzitetima u zemlji. Novosadski univerzitet nije osnovala država Srbija, već AP Vojvodina. Svojim vlastitim sredstvima i, ma koliko to izgledalo nekima neprihvatljivo, ali građani Vojvodine su svojim novcem finansirali osnivanje ovog univerziteta. Nema razloga da taj univerzitet bude direktno stavljen pod centralnu kontrolu Vlade, ukoliko ona sama svojim sredstvima nije doprinosila njegovom osnivanju. Konačno, želim samo da ukažem i kolegama i narodnim poslanicima na jedan opasan deo zakona o univerzitetu, na član 151. stav 2., gde, iako to ne mora da bude, ali fakultet, dakle, dekan, odnosno univerzitet, odnosno rektor, mogu poništavati diplome, doktorske diplome naučnika, ukoliko procene da te diplome nisu stečene originalnim radovima. Istovremeno, zakon ne kaže koji je rad originalan, od kog trenutka neki rad nije dovoljno originalan da bi bio priznat. Ta krupna pretnja može da dovede, ne mora da dovede, ali može da dovede do poništavanja doktorskih diploma onih profesora za koje vlast može da odluči da nisu dovoljno lojalni. Može vrlo lako da se dogodi da se nekom od redovnih ili bilo kojih drugih profesora odrekne pravo na diplomu, govoreći, preterano ste citirali, preterano vam je velika literatura. Što više literature imate, manje ste originalni. Takva opasnost preti. Nisam mislio da je to bila namera predlagača, dakle Vlade, ali se u te vode može upustiti. Konačno, ovaj oblik etatizacije univerziteta dovodi do krupne pretnje da sa smenom Vlade mogu da se smenjuju i profesori i da osnovni kriterijum rada na fakultetima, na univerzitetu bude lojalnost, politička lojalnost profesora - vladama. Kako se vlade menjaju, tako se menjaju upravo i profesori. Ne mora da se dogodi, ali to nije isključeno, jer to zakon dozvoljava. To su razlozi koji nas navode da danas budemo protiv ovog zakona i nećemo učestvovati u raspravi koja će posle ove rasprave uslediti povodom amandmana, jer smatramo da je univerzitet izbačen iz procesa dogovaranja. Nastavno naučno veće univerziteta, odnosno rektorat je morao biti pitan, morao biti aktivan saradnik u izradi ovog zakona. Bez univerziteta ovakav zakon ne treba pobošljavati, ne treba po našem mišljenju ići na bilo kakve amandmane, jer kostur ovog zakona nije dobar. Hvala vam lepo.
Zahvaljujem. Ima reč narodni poslanik dr Milan Božić.
Gospodine predsedniče, gospođe i gospodo narodni poslanici, 20-tih godina prošlog veka Knjaz je počeo da uređuje srpsku državu. Jedan od prvih poslova, ali ne baš najprečih, jer razume se da je policija uvek bila preča, bilo je uređenje školstva. Tako su voljom gospodara Miloša bila imenovana i prva tri učitelja u Srbiji, koja su trebala da decu školuju o državnom trošku. Naime, sve do tada poznate škole bile su privatne. Ubrzo se ispostavilo da je jedan od trojice naimenovanih nepismen, a drugi stalno pijan. Iz mesta u kojima su službovali, stizale su pritužbe, a od negde i zahtevi da se smene. Iz knjaževske kancelarije stigao je sledeći odgovor: "Nije u saznanju Knjaževstva ni da je bilo ko od ove dvojice učitelja protiv vlasti mi. Zato mi nije jasno zašto želite da ove časne ljude ostavite bez službe". Romalo lokuta causa finita ili i Rim je progovorio - slučaj je zaključen, rekli bi oni obrazovani na Rimskom pravu. Nije, pak, u mom saznanju kakva je bila dalja sudbina ove dvojice prosvetnih pregalaca, niti pak kakva su saznanja i sposobnosti probudili u svojim đacima. Ipak, posredni dokazi, što bi istražni organi rekli, svedoče da su na ovom tlu često delali ljudi, čiji učitelji kao da su bila upravo ova dvojica. Istina, kako to gospodar Miloš večito veli, oni nisu bili protiv vlasti mu. Miloš, pak, slabo obrazovan i skoro nepismen, a moramo reći i paranoičan, nije praveći srpsku državu imao baš najbolje odnose sa naukom i kulturom. Godinama je oklevao da dopusti osnivanje univerziteta. Konstantinu Danilu je odgovarao - kako takvih ljudi kod nas nema. Naučno društvo je takođe odlagalo da formira akademiju nauka, tako da smo tek na izmaku Miloševe prve vladavine, 23 godine po Drugom srpskom ustanku dobili Akademiju i Univerzitet. Za razliku od njega, ustanici su u prvom ustanku, već tri godine po ulasku u Beograd, osnovali Veliku školu. Razume se zašto se Miloš toga bojao. On se bojao, naravno, da će mu univerzitet i Akademija raditi o glavi ili u najmanju ruku da će mu se motati oko nogu. No, kad su Akademija i Univerzitet već osnovani, ni jedna naša vlast, ma koliko da su joj smetali, nije odlučila da im radi o glavi. Naravno, ni ovo nije baš tačno do kraja, jer kod vlasti podrazumevamo i okupacione režime, jer, kao što čusmo, Nedićeva vlast je u liku ministra Velibora Jonića donela 1941. godine zakon kojim je odlučila da sami imenuju profesore, dekane i rektora. Kako u ovoj sali, verujem, nema nikoga ko pomišlja da se radilo o legitimnoj vlasti, moramo se složiti da je Jonićeva odluka, zapravo, odluka nemačkih okupacijskih vlasti da neposredno upravljaju univerzitetom koji ionako nije radio. Istina, nastavnike su i dalje imenovali, pa je tako o Božiću 1943. godine za docenta proizveden Jovan Đorđević, čuveni Brozov ustavopisac, koji je zdušno služio i sledećem režimu ideologije. Ovakvih čudovišnih primera možemo naći i u drugim zemljama i u drugim podnebljima, kada su na vlasti bili totalitarni režimi. Nije nam poznato da je iko posezao za ovako otvorenim instrumentima represije u zemljama koje su imale legitimno izabrane parlamente. Ispada kao da se predlagač ovog zakona trudi da se upiše u istoriju kurioziteta. Univerziteti su u svim zemljama sveta so soli, što bi rekle nacionalne nauke i kulture. U skoro svim zemljama oni su uglavnom državni ili ih država najvećim delom finansira. Neki postoje i duže od država u kojima su. Čitava nacionalna nauka, tehnologija, kultura danas počiva na njima i izvire iz njih. Mukotrpan i težak put, tu nema šale. Oni decenijama i vekovima postoje samostalno živeći na blagodat, na korist, svejedno, ali nikada na štetu svog naroda, kroz veoma komplikovane odnose sa institucijama društva i sa društvom i državom. Još nikome u civilizovanom, demografskom svetu nije palo na pamet da može biti kompetentniji, stručniji od onih koji su na samom univerzitetu, da prosudi i presudi ko na njemu treba da radi i kako njime da se upravlja. Razume se, nema ni jedne države koja sve to ne shvata, ali ipak svaka država pokušava da politički utiče na svoj univerzitet. Međutim, malo koja to čini na ovako otvoren način, jer država ima mnoge instrumente represije na raspolaganju, od uskraćivanja para do manje ili više suptilnih pritisaka na pojedine profesore, institute, fakultete, univerzitete. Dakle, država može da koristi druge instrumente represije. Postoje kontrolni mehanizmi, recimo poput ovog koji sadrži postojeći zakon, koji imamo u ovom momentu, gde država preko svojih predstavnika kontroliše rad fakultetskih i univezitetskih tela, ali naravno ma koliko oni bili nedemokratski ipak daju izvesnu slobodu, bar slobodu predlaganja onih koji će sutra biti profesori ili dekani ili rektori. Ni jedna demokratska parlamentarna država se nije do sada odlučila da ovako providno upravlja univerzitetom i zbog toga sam ja, naravno i moja poslanička grupa, kategorički protiv ovakvog zakona. Dakle, šta je sledeće? Da li će možda Vlada ili osnivač preuzeti neposredno upravljanje nad Akademijom nauka i imenovati akademike i predsednika koji nisu protiv vlasti. Ako ovaj zakon prođe ne treba dugo čekati na novi zakon, recimo o crkvi. Nije neka osobita veština da Vlada dokaže da je i ona osnivač crkve, da crkvu proglasi za javno preduzeće, pa da donese zakon po kome će Vlada imenovati vladike i patrijarha, opet one koji nisu protiv vlasti. Gospodo, molim vas još jednom da povučete ovaj zakon, jer je univerzitet suviše ozbiljna stvar da bi bila prepuštena državi.
Zahvaljujem. Ima reč ministar Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, teško je govoriti posle Milana Božića, jer nikada niste sigurni da li govori kao vlast ili kao opozicija. Teško je da se snađete na koji način da mu odgovorite. Vlada Republike Srbije predložila je Narodnoj skupština na usvajanje jedan dobar i odličan zakon. Zakon o univerzitetu ima intenciju da se spreči dalji javašluk, neefikasnost i nerad. Cilj ovog zakona jeste povećanje efikasnosti i rada i reda na univerzitetu. Kako i zbog čega? Vi znate da nauka i visoko obrazovanje postaje odlučujuća tehnološka snaga civilizacijskog razvoja. Univerzitet je jedno od središta ogromne akumulacije, saznanja i odlikovanja intelektualnih sposobnosti, jedan oblik memorije civilizacije. Pretvaranjem nauke u pretvaračku snagu razvoja u budućnosti i društva sa najboljim obrazovnim sistemom zauzimaju ključni položaj, položaj kakav su nekada zauzimala društva sa najvećim prirodnim bogatstvima ili brojem mašina. Cilj ove države, u čijoj svojini se nalazi univerzitet, jeste da postigne najbolje moguće rezultate, koji će doprineti efikasnijem i plodotvornijem radu u svim sferama društvenog života, u svim oblastima društvenog života. Naš cilj nije da imamo više politikanata, naš cilj nije da studije traju osam, 10, 12 ili 15 godina, već je naš cilj da unapredimo kvalitet studiranja, da poboljšamo materijalnu osnovu univerziteta u celini. To je suština ovog predloga zakona. Kažete i najveću buku u javnosti izazivaju poslednjih dana oni koji za to imaju najmanje prava. Malopre šef poslaničke grupe Nove demokratije Žarko Jokanović, valjda kao student, govori šta i kako bi trebalo da činimo. On je pet godina stariji od mene, a još nije blizu da završi fakultet. Kada će da završi fakultet? Jel' to treba država da finansira? Jel' država treba u sve to da ulaže? Jel' država na sve to treba novac da troši? Onda se postavlja pitanje, kažu da neki roditelji troše novac, ne mogu da plaćaju studije, roditelji na ovakav način troše novac. Mnogi roditelji troše novac, da li na Žarka Jokanovića ili na nekog drugog? Mnogi, zato što se iz njihovih primanja, iz nekih fiskalnih obaveza koje oni moraju prema državi da plaćaju, daje novac za studije Žarka Jokanovića, koje traju koliko, 10, 12, 13 godina, ko zna koliko već? Suština je u tome da su najveću buku u javnosti podigli oni koji su možda pogođeni onim što im predstoji. Tako je gospodin Veselinov malopre govorio samo o sebi, izreče nam čitavu svoju biografiju. Govorio je o onome kako i zbog čega njega donošenje novog zakona pogađa. Ni jednom rečju nije pomenuo studente, osim što je rekao da zakon u celini nije dobar. Zbog čega nije dobar, to nismo mogli da čujemo, to nismo mogli da saznamo, osim da valjda naučna razmena nije bila dovoljno dobra u vreme sankcija, pa bi trebalo da bude bolja, jer je on počasni profesor u Londonu ili ne znam gde još. Nemam ništa protiv toga, ali ovde je u pitanju zakon, a ne da li će Veselinov biti počasni profesor u Londonu, Beogradu ili nekom drugom univerzitetu. Govorili su prethodnih dana mnogi o tome kako treba da se pitaju u univerzitetu, da oni govore o tome, da oni učestvuju u tome, da oni upravljaju univerzitetom. Nema više toga. Nema više samoupravljanja. Sada će da bude red i rad. Samoupravljanje da vi odlučujete o onome što nije vaše, toga nema. Vi, gospodine Božiću, ne date vašim koalicionim partnerima da upravljaju javno-komunalnim preduzećem gradska čistoća, a govorite da biste nekom dali da upravlja univerzitetom. Nemojte molim vas, to je vrhunsko, to je najgore moguće licemerje. I vi govorite o srednjovekovnim zakonima, vi sebi dajete za pravo da nekoga napadate i da ovde dajete neprimerene primere o tome kako će neko crkvu da proglašava vladinom institucijom i da biramo vladike i patrijarhe. Možda biste vi to mogli, možde ste to zamislili, ali to sigurno neće proći. Vlada Republike Srbije zakonom o univerzitetu ničija prava nije ugrozila,nikakvu autonomiju nije ukinula. Mnogi govore, naravno i ne znajući šta znači autonomija i njeno etimološko značenje, pa govore da pod autonomijom smatraju eks teritorijalne zone, kao strane ambasade u našoj zemlji i zamislili su da mogu da rade šta hoće i kako hoće. Čime je autonomija ukinuta? Jel' time što su zabranjena politička predavanja i političke tribine na času biologije, na času anatomije, na času geografije? Da li je zato ukinuta autonomija univerziteta? Ko im je dirao u čas geografije, biologije ili anatomije ili bilo kog drugog predmeta? Niko nikome. Uopšte se u nastavu, u naučni rad, u istraživački rad Vlada Republike Srbije i po ovom zakonu ne meša, uopšte nijedirnuta autonomija univerziteta, autonomija nauke, autonomija nastave, autonomija obrazovanja, ali ne mogu da se drže političke tribine. To je nešto što nekima smeta i ne može da se zloupotrebljava univerzitet u lične svrhe i lične potrebe. To je ono što neće moći. Kome smeta, dobro je što mu smeta, jer na takav način neće moći da radi, deluje i vodi fakultet ili univerzitet, kao što je činio do sada. Dakle, to je suština ovog predloga. Još nešto, govorili ste prethodnih dana, gospodine Božiću iz vaše politike stranke i dužan sam da na to odgovorim, jer je mnogo neistina izrečeno, a pominjan je zakon iz 1905. godine. Malo sam proučavao taj zakon, neke odredbe, pa je neophodno da upoznam javnost sa tim odredbama. Zaista je pravi univerzitetski lik potvrđen imenom "Velika škola", koju je dobila Srbija 1905. godine, ali ne zaboravite da su poslanici ondašnje skupštine, radi uštede, broj osoblja ograničili na 20 redovnih i 20 vanrednih profesora, a istovremeno je profesore potvrđivao ministar. A, to niste hteli nigde da saopštite, nigde da kažete. Nećete da kažete, prema pozitivnim zakonskim rešenjima u Nemačkoj da njihova Vlada određuje, naravno u izboru od tri profesora, potvrđuje koji će biti redovni profesor, pa čak i ujednom slučju kada je Vlada rekla da ne može da bude ni jedan od tri predložena kandidata, Savezni upravni sud Nemačke je doneo odluku, odnosno rekao da je država u pravu i da ni jedan nije izabran, jer ako ima pravo da izabere jednog ima pravo da se suprotstavi izboru svakog od njih. Zbog čega ste, tj. zbog čega su mnogi graknuli i zbog čega se njima ne dopada ovaj zakon. Naravno, razumljivo je da se opozicione političke stranke trude da pronađu neki razlog da napadnu zakon. Razloge značajne i dobre nismo čuli. Ovaj zakon je dobar iz još jednog razloga, zato što će Vlada imati kontrolu nad upravljačkim procesom, zato što će Vlada želeti da uštedi novac tih roditelja o kojima se govori, da se taj novac troši za dečje dodatke, penzije i u druge svrhe. A, nema više davanja para onako kako kome padne napamet i kako ko hoće da se to troši, da se ćerda, jer neko voli da ima autonomiju onako kako je on zamislio. Ovaj zakon je dobar. Teško je napraviti bolji. A, Vlada Republike Srbije je valjda najmerodavnija da predloži Narodnoj skupštin, ona je ovlašćeni predlagač, jer su se neki pitali prethodnih dana zaboga, ko je taj koji predlaže zakone. Da, Vlada Srbije, ona predlaže to, i očekuje od narodnih poslanika u Narodnoj skupštini da podrže ovakav zakon, jer je sigurno da ćemo obezbediti kvalitetniju nastavu, bolju materijalnu osnovu, bolje materijale uslove i da ćemo obezbediti efikasnije studiranje našim studentima. Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Milan Božić je tražio repliku, zatim Žarko Jokanović i Veselinov.
Mnogo ste me isprozivali, inače ne bih ja. Dva puta ste mi pomenuli ime, a stranku nekoliko, ali ne radi se o tome. Da se odmah razumemo, upotrebili ste jednu veoma opasnu reč - svojina Vlade. Svojina države. Svejedno. Jer je Vlada jednako država po načinu kako mi ustavujemo ovu zemlju. Reč svojina je izuzetno opasna, bar mi iz Srpskog pokreta obnove tako držimo. Prema institucijama, koje postoje duže od Vlade i države, reč - svojina, ne možete upotrebiti za neke stvari koje postoje znatno iza vas. Nema nikakve sumnje da Vlada i država utiču na te institucije. Na prste dveju ruku ili čak jedne možete nabrojati šta je sve starije od Prvog svetskog rata. To su Akademija nauka, Univerzitet, Crkva, "Politika", Pozorište i Biblioteka. Mislim da sam nabrojao sve institucije koje su starije od Prvog svetskog rata. Razume se, Vlada je državna institucija [[odnosi se na komentar iz sale koji se ne čuje]] To su institucije koje žive sopstvenim životom i naravno da država na njih utiče, ali država ne sme nikada da grubim zahvatima u te institucije potkopava samu sebe time što će danas da bi se osvetila nekome, pa uzgred, demonstriraju i protiv mene i protiv vas, gospodine Vučiću, ti demonstranti, a šačica ih je, i samo zbog toga što vam se ne sviđa politički stav nekoga hoćete da donesete zakon po kome ćete uništiti nešto mnogo važnije - temelj i funkcionisanje vrlo suptilnih institucija. Kažete - novac treba da se izdvaja na efikasno studiranje itd., a ne na zamajavanje. Dajte ga univerzitetu, kao što ga i inače dajete budžetom. Efikasnost će zavisiti od kvaliteta tih ljudi tamo. Ne možete vi uticati na efikasnost studija. Uostalom, popustili ste koliko danas u pregovorima ili juče, kada je ministar pregovarao sa studentima, apcigovali one elemente, koliko da primirite studente. Možemo i to legitimno. Čak je bilo i preoštro ono što je stajalo u zakonu, da se odmah razumemo. Nije to sporno. Ali, ne može se red i rad u institucijama takve starosti, takvog kontinuiteta, takve složenosti pravljenja zavoditi odozgo. Ne zaboravite da su reči i red i rad strašno opasne. Na ulazu u Aušvic pisalo je(govori nemački) "Rad oslobađa". To su užasne, opasne reči.
Ima reč Žarko Jokanović.
Predsedniče, satanisti dobacuju. Ne znam čemu ovoliki gnev. Moram da kažem samo jednu stvar, ukoliko juri one koji još nisu završili fakultet, mladi ministar neka pogleda u svojoj stranci aktuelnog potpredsednika Vlade, on je bar 15 godina stariji od mene, a još uvek je student. Nisam siguran u kakvom je stanju šef poslaničke grupe iste stranke, gospodin Dragišić. Ne istražujem tuđe biografije. Za vašu informaciju, istine radi, apsolvirao samo 93. godine, posle studija koje sam počeo 1987., posle godinu dana pauze kada sam bio delegat u ovoj skupštini i posle 1993-1994. ovde zasnovao stalni radni odnos. I, još nešto, mlada gospodo, ponosan sam što sam apsolvirao sa prosečnom ocenom koja je blizu devet i što sam sve svoje ispite položio jako pošteno, a ne metodom - para vrti gde burgija neće. Hvala.
Narodni poslanik Vučić, odgovor na repliku.
Dame i gospodo narodni poslanici, zanimljiva je potreba gospode iz stranke Milana Božića, ja sam korektan pa njega volim da prozovem, neka odgovara ponovo, možemo, ili je on stranka, svejedno, dakle gospodine Božiću opasno je kada malo izmenite redosled reči u rečenici i zloupotrebite ih. Ili, upotrebite neistinu. Hoćete li reći da je reč rad opasna reč? Znam da je kod vas u Srpskom pokretu obnove to opasna reč, jer mnogo malo volite da radite. Ali, to je jedna dobra reč. Vi volite nešto drugo da radite, što bi naš narod drugačije nazvao. Ali, rad je jedna lepa reč, koje niko ne treba da se stidi. Koju naš narod poštuje, koju naš narod voli, i svi civilizovani narodi poštuju i vole. Nemojte Aušvice da pominjete, jer niko ih nije ovde pominjao, uopšte nisu dolazili nikome u usta, niti je bilo kome padalo napamate da nešto slično o tome govori. Dakle, što se rada tiče je to, a drugo, gospodine Božiću, ovde nema nikakvih radikalnih rezova. Pitanje svojine je, kao što znate, članom 34. Ustava Republike Srbije zagarantovano. Nama je valjda važno da imamo definisanog titulara svojine. Valjda i to piše u programu SPO-a. Nedavno ste govorili da to piše. Ili, to sad više ne piše? Titular svojine mora da bude definisan. Valjda mora da postoji saznanje ko upravlja svojinom. Ako to ne znamo onda se ne zna ko šta radi. Onda ćemo imati samoupravljanje i to neko divlje samoupravljanje u kome nećemo znati ko ima kontrolu nad svim tim. To je što se tiče vas, gospodine Božiću. A, što se tiče vas gospodine Jokanoviću, ne znam na koga ste mislili ovo sa parama. Ali, znam da imate mnogo više para nego ja. Čime se ja ne ponosim. Nikada ni jedan ispit nisam platio a završio sam fakultet na vreme, sa mnogo većim prosekom nego što ste vi apsolvirali 10-12 godina. Ali, nisam u pitanju ja. Vi ste pomenuli na vrlo nekorektan način mog starijeg kolegu, inače mog šefa, nadređenog, kako hoćete, Tomislava Nikolića. Tomislava Nikolića ne izdržava država, gospodine Jokanoviću. A vas ova država hrani. Roditelji vas hrane. On se sam obrazuje, pa zna više nego svi vi. A, vi se obrazujete na državnim jaslama. Onoliko koliko vam država daje i to slabo postižete.
Ima reč Veselinov. Replika.
Dobro, očekivao sam od naših bivših studenata, koji su sa tako lepim ocenama završili, da i dalje mogu da razumeju nekadašnje svoje profesore. No, vidim da to njima uvek ne polazi za rukom. No, bar bih očekivao od nekih naših bivših studenata nešto malo više javne kulture u govoru. Ako nije jasno zašto sam protiv ovog Zakona o univerzitetu - protiv njega sam zato što unosi političke intervencije u državi. Direktno postavljanje profesora od strane države vodi izmeštanju kriterijuma. Niko neće biti ili mnogi neće biti birani po rezultatima svog naučnog rada, već po kriterijumu političke lojalnosti. Ne postoji nauka koja nije kritička i ona mora da bude kritička. Nauka koja je izgubila kritičnost gotova je i to je univerzitet. Ako tog principa nema i budemo birali profesore po političkoj lojalnosti, ništa od predloženih ušteda, o kojima vi govorite, za naše studente neće biti jer neće imati šta da uče. Moraju dobiti pravu nauku, otvorenu, čistu, borbenu. To je jedina nauka i tamo gde se u univerzitet uvlači politika, tu više nema nauke. Konačno, ko predlaže nama ovaj zakon? Predlažu nam oni čija deca ne studiraju u Beogradu, veliki broj rukovodilaca koji su ovde danas u zemlji, njihova deca studiraju napolju i tamo uživaju u blagodetima razvoja nauke i autonomije univerziteta, i te kako. Kod nas predlažu političku intervenciju, srozavanje kriterijuma za izbor profesora i to ne može. Konačno, o studentima, tamo gde direktno Vlada odlučuje o broju studenata, a ne sam fakultet, onda i sam fakultet može biti kažnjen za naučnu politiku koju bi on trebao da vodi. Tamo gde isključivo Vlada određuje koliko će studenata biti na ovom ili onom fakultetu, ona može da zavede težak politički revanšizam. To je ono što ne sme da se dozvoli. Univerzitet mora da ima samostalnost i jedino tako će opravdati svoje ime, uz razumnu kontrolu Vlade, a Vlada ne finansira Beogradski univerzitet, nije tačno da je Vlada vlasnik kapitala, finansira se između 40 i 60%, to ponavljam. Sva ostala sredstva zarađuju fakulteti, ne može se dogoditi da Vlada kontroliše celokupnu masu tih sredstava i zato je potrebno da se povuče ovaj zakon, da bi se krenulo ka nekom procesu usaglašavanja. To bi bilo dobro.
Narodni poslanik Tomislav Nikolić i potpredesdnik Vlade Republike Srbije, replika.
Ja bih da odgovorim mladom kolegi, a onda da i ja nešto kažem o zakonu o univerzitetu. Dakle, nisam dovršio studije na Pravnom fakultetu, valjda u ovoj skupštini treba i neko da predstavlja one koji nisu završili fakultet, a nisam završiozato što nije valjao zakon o univerzitetu. [[Aplauz.]] Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj zakon bih nazvao zakonom o ravnopravnosti građana koji studiraju i onih koji izdržavaju one koji studiraju. U Srbiji ima 145.000 studenata, 98% dece završi osnovnu školu, oko 92% dece završi srednju školu, a oko 10% dece završi fakultet. Ja nisam taj od 90%, ali da vam to nije rekao Jokanović, verovatno ne biste znali. Od 92% svršenih srednjoškolaca, 90% ih upiše fakultet i tu nastaje problem za našu decu. Mi imamo dobru decu, vrednu decu. Nešto se dešava na univerzitetu, što tu decu sprečava da završe školovanje, nešto se desi na fakultetu i ubedi tu decu da je časnije ne polagati ispite, a ludovati sa pojedinim profesorima po ulicama, nego polagati ispite i što pre izgrađivati ovu zemlju i zarađivati svoj sopstveni hleb. Šta se to dešava, da li je to politička ostrašćenost profesora, da li je to nesposobnost profesora, jadikovke nad Beogradskim univerzitetom. Stotine kamera svih svetskih agencija skupiće se danas oko nekih profesora i šačice studenata, a zašto to? Da li se to prezentuje neki naučni rad? Ne, oni dolaze da prate kako studenti pojedine profesore izvode na ulice, da bi ostvarili političke želje koje ne mogu da ostvare osnivanjem političkih stranaka ili članstvom u pojedinim političkim strankama. Pretpostavljam da je istina, pričam o univerzitetu, da je danas grupa demonstranata pokušala da blokira ulicu Srpskih vladara i da je policija rasterala te demonstrante. Pretpostavljam da ima i modrica, ali ko je krivza te modrice? Oni koji već deset dana ubeđuju decu da treba da demonstriraju protiv zakona o univerzitetu? A zašto jednog studenta interesuje Zakon o univerzitetu, zašto bi jednog studenta interesovalo ko će da upravlja svojinom, zar njega ne interesuju ispiti i predmeti? Zar ga ne interesuje gradivo, da li ovaj zakon gospodine Ivane Kovačeviću, Vama interveniše u gradivo koje iznosite studentima, iako pripadate SPO? Da li vam interveniše u kriterijume za ocenjivanje? Ne, čak ne interveniše ni u Vaš izbor, pretpostavljam da ste tako vrstan profesor, iako sam za Vas čuo samo sa konferencija za štampu SPO, da ćete svaki put biti reizabrani u zvanje redovnog profesora. Šta to ne valja u ovom zakonu, šta je sa tom autonomijom univerziteta, šta podrazumevate pod autonomijom univerziteta? To nije Srpska pravoslavna crkva, takvu autonomiju univerzitetu ne možemo da damo, to nije ambasada strane države u Beogradu, takvu autonomiju nećete dobiti i pre nekoliko godina kada su bile demonstracije, jedan bandit je udario policajca na ulici i uleteo je u zgradu jednog fakulteta. Policija je utrčala za njim da ga uhapsi, a Vi ste skočili da gračete kako je univerzitet i fakultet nepovrediv, pa ne može da se juri jedan bandit po zgradi univerziteta. I moj stan je nepovrediv, pa Ustav i zakon dozvoljavaju da se za počiniocem krivičnog dela uleti i u moj stan. E, kada može u moj stan, može i u fakultet. Meni je veća svetinja stan, pa se slažem sa tim da u određenim trenucima, kada su interesi viši od mog interesa, da mi niko ne ulazi u stan, da u moj stan može da se uđe. Mnogi profesori pripadaju Beogradskom univerzitetu, pripadaju političkim strankama, mnogi studenti pripadaju političkim strankama i to je časno i nikoga zbog toga ne treba optuživati. Nečasno je dovoditi politiku nad Beogradski univerzitet, nečasno je trovati decu politikom, nečasno je, jer oni moraju da polažu ispite i što pre da se skinu sa budžeta jedne porodice koja nema skoro nikakva primanja, a izdržava studenta. Nečasno je tolerisati da neko studira u Beogradu 10 godina i da mu se plaća stan, samo zato što vi mislite da to država može večito da izdrži. Nema države u svetu koja tako besplatne studije može da obezbedi. Pitanje je koliko država uopšte obezbeđuje besplatne studije i redovnim studentima. Niste mi naveli ovde primer, nijedan primer, nijednog univerziteta u svetu, koji besplatno školuje studente, barem u građanskom društvu. Ali, zato je tamo od 60 - 98% studenata koji u roku završe fakultete. Kad vam dete u srednjoj školi izgubi godinu u kući je panika. Čim preskoči srednju školu, pređe na fakultet, više se uopšte ne postavlja pitanje hoće li da da ispite na vreme ili neće. Smatra se normalnim da sada počne da gubi godine života. Još, ako ga uhvate, a najlakše se mladim ljudima manipuliše, ako ga uhvate u svoje ruke oni koji sebe nisu dokazali, nego se dokazuju preko te dece, od te dece vrlo teško može da izađe neko ko može da bude koristan ovom društvu. Optužujete Srpsku radikalnu straku i JUL da su doneli ovaj predlog zakona. Naravno, prećutkujete učešće Socijalističke partije Srbije, a ovo je Vlada narodnog jedinstva. Nema ni jednog poslanika iz ove tri stranke i nema ni jednog ministra koji oseća bilo kakav otpor prema ovom zakonu. Ne pominjete socijaliste, računate, ući ćete u Saveznu vladu. [[Smeh]] Ja ne vidim drugi razlog. Ni jedan drugi razlog ne vidim da vam budu krivi JUL i radikali, a da vam socijalisti nisu krivi. Optužujete Vojslava Šešelja da je ovo njegov zakon. Zašto potcenjujete ostale potpredsednike Vlade, resornog ministra i sve ostale ministre. Ova vlada je jednoglasno donela ovaj predlog zakona. Danas ni jedan argument nisam čuo, izuzev ovog gostujućeg profesora u Beogradu,koji je iznet protiv Vlade. Zamisilte, gospodin Veselinov tvrdi da je iz Vojvodine, a profesor je na univerzitetu u Beogradu. (Dragan Veselinov: Tamo gde sam određen). Šta ste vi to ovde? Gostujući, počasni profesor? Ovde je dobra plata i dobra je katedra, a Srbija ne valja kao država u kojoj vi živite. Kakvo je to dvojstvo ličnosti i kako li vi decu učite, kakvi će građani biti naša deca koju vi učite? Neko je ovde govorio o 84 amandmana. Teoretski gledano, a gospodin Božić može čas posla na kompjuteru da proračuna, bilo je moguće podneti i 50 hiljada amandmana na ovaj zakon. Toliko članova zakona, sa toliko stavova, puta 125 poslanika, čak i neko drugi. Vlada ima pravo da podnosi amandmane, odbori imaju pravo, preko 50 hiljada amandmana je moglo da bude na ovaj zakon, a ima samo 84. Zar je to mnogo? To uopšte nije znak da zakon ne valja. Uostalom, svi oni koji su protiv nacrta zakona nisu podneli amandman da se članovi predloga zakona od 1 - 200 brišu. Niko od vas nije protiv ovog zakona. Čak i vi, gospodo profesori, koji danas izlazite za ovu govornicu, razmišljate o tome da govorite tako da se ne zamerite. Vi mislite neko će da vam se sveti, da vas najuruje sa fakulteta i sa univerziteta. Bože moj, kome to pada na pamet? Ali, vi krećete od sebe. Da ste vi uzeli vlast i da vam je pao napamet ovakav zakon, vi bi rasterali sve socijaliste koji rade na univerzitetu i na fakultetu. Jer, rasterujete svoje koalicione partnere iz javnih preduzeća u Beogradu, šta biste tek radili socijalistima sa kojima nikada do sada,u nekim gradovima u Srbiji, niste bili u koaliciji. Ovaj zakon samo pokušava da uspostavi pravilan odnos između države, između nastavnika, studenta i roditelja. Vlada Srbije, nemojte da joj uzimate to pravo, mora da brine o sredstvima u svojini države, Vlada Srbije mora da brine o sredstvima ostvrenim u budžetu Republike Srbije za ovu godinu. Vlada Srbije ima pravo da predloži ovaj zakon. Skupština i niko drugi nema pravo da raspravlja o ovom zakonu. Nema tog stručnog tela koje je trebalo da raspravlja o zakonu mimo Skupštine Republike Srbije i njenih odbora. Ne priznajem da postoji još neki institut koji je trebalo da raspravlja o ovom zakonu. Politiku ove države vode političke stranke, one koje su ovog časa na vlasti, ali u političkom životu, u donošenju zakona, učestvuju sve političke stranke, pa i one koje su u opoziciji.Jadna je politička stranka koja ne traži da ona iznese svoje stavove o zakonu, nego traži da se pita neko mimo nje. Zašto se onda bavite politikom? Pustite, onda, neke druge da se politikom bave. Šta hoćemo? Da napravimo efikasne studije, da se deca koja polažu ispite na vreme školuju besplatno. Da omogućimo detetu da izgubi jednu godinu, da mu omogućimo da polaže svakog meseca ispite. Da mu omogućimo da ima dobar smeštaj u domovima, da ne studiraju i ne treba da studiraju svi koji žele da studiraju, nego da studiraju samo oni koji mogu da studiraju, koji mogu fakultet da završe. Zapostavili smo toliko zanimanja i toliko poslova samo zato što mislimo da sva deca treba da studiraju, a ima mnogo lepih poslova mimo fakulteta. Obmanete dete da može da studira i dok tresnete dlanom o dlan, 30 godina života napuni, izgubi na univerzitetu, zato što nikad nije ozbiljnoshvatio da treba da studira, nikad to nije tako koštalo ni dete, ni roditelja, a najviše je koštalo državu, preko države i sve građane ove države. Dakle, ovaj predlog zakona je najbolji prdlog zakona koji je do sada postojao na univerzitetu. Da je prethodni bio bolji, dao bih ovlašćenje univerzitetu da podnosi predlog zakona. Znate, Narodna banka je autonomna, ona ima pravo da predlaže Zakon o Narodnoj banci. Univerzitet je autonoman, ali nema pravo da predlaže Zakon o univerzitetu. Znači, neko je i ranije brinuo o tome.
Ima reč narodni poslanik Stevo Dragišić, replika.
Jedan bivši studentski lider, koji 15 godina neće da završi fakultet, da bi možda ponovo mogao da bude studentski lider, ovde za ovom govornicom se interesovao za moju biografiju. Kako se za ovom govornicom interesovao, red je za govornicom i da mu odgovorim. Pravni fakultet sam upisao 1993. godine. Iste godine kada sam se i oženio. Jednu godinu fakulteta sam izgubio, zato što su profesori na Pravnom fakultetu prekinuli nastavu 1996. godine, ono kada su protestovali. Trenutno sam apsolvent na Pravnom fakultetu i imam četvoro dece. Svake godine studija dobio sam po jedno dete. [[Aplauz.]] Ako Bog da, biće ih još. Usput sam završio i neku pilotsku školu, bavio se nekim drugim poslovima. Bavim se politikom, član sam SRS, i trenutno obavljam funkciju predsednika Skupštine opštine Zemun. Tako, da sledeći put, gospodine Jokanoviću, kada vas nešto zanima iz moje biografije, možete da me pitate, ja bih vam opširnije odgovorio. Nije red da sada celu Skupštinu zamaram o tome, ali to je ukratko o mojoj biografiji.
Ima reč narodni poslanik Milovan Purenović, a neka se pripremi narodni poslanik Tihomir Marjanović. Ja se izvinjavam, morali ste da sačekate ovolike replike.
Hvala bogu da sam dobio najzad reč, posle ovolikih dugih političkih rasprava o Zakonu o univerzitetu od strane nedovršenih studenata ili nekih srednjoškolaca. Dame i gospodo, uvaženi predsedniče, ja ću danas govoriti o Zakonu o univerzitetu, o autonomiji univerziteta. Ovaj zakon o univerzitetu,koji je sada pred nama, da je zadržan u prvobitnom obliku, bio bi prava okupacija univerziteta Srbije. Izazvao bi veliki gnev studenata, nastavnika i saradnika svih univerziteta Srbije. Vrlo veštom politikom uspeli ste da izbacite studente time što ste izašli u susret i dali više nego bilo koji zakon studentima u polaganju ispita, a prvobitna ideja nam je bila da ovaj zakon bude za efikasnije studiranje. Time niste pomogli ni studentima, a na ovaj način ste priklještili profesore univerziteta i izazvali praktično diktaturu nad profesorima univerziteta čišćenjima koja tek predstoje, radi racionalizacije koju ćete voditi. Imajući u vidu šta je autonomija, vidim da većina od vas i ne zna šta je autonomija i da govori o nekim eks teritorijalnostima i o nekim drugim stvarima. Autonomija univerziteta je pojava slobodarskog duha na univerzitetu, da se na univerzitetu može javno reći kritičko mišljenje, da se može voditi naučna polemika, polemika o čemu i svačemu, normalno van predavanja, na tribinama itd. Bez toga nema napretka univerziteta i nema slobodarskog duha na univerzitetima Srbije. Vrlo je nekorektno što ometate govornika u svom izlaganju. Nije ni to bitno. Ono što rešava problem univerziteta Srbije nije ovaj zakon, već je prvo trebalo da se ova snaga i potencijal, koji je na univerzitetima Srbije, iskoristi u smislu da se sve ove snage angažuju u rešenju brojnih industrijskih i drugih problema u sistemu, kako bi se dobio veći dohodak. Pa, kada se izađe iz socijalne bede, onda neće biti problem sa studiranjem, jer će žuriti da što pre završe fakultet, da bi odmah dobili radno mesto. Na ovaj način rešavate obrnuto. Na ovaj način nikada nećete rešiti problem dugogodišnjeg studiranja. Zato je neophodno, da bi se iz ovog ćorsokaka izašlo, da profesori, nastavnici, saradnici i studenti na univerzitetima Srbije, da bi se oduprli ovakvom ataku vlasti, obrazuju i pokrenu odbore za autonomiju i da se bore sve do konačne pobede. Imam autoriteta kod studenata na svim univerzitetima u Srbiji i oni znaju šta mislim o studentskom protestu, o studentskom javnom mišljenju, znaju šta mislim o slobodarskom mišljenju univerziteta Srbije. Na ovaj način nećete zatvoriti univerzitete Srbije i nećete moći da sprovedete politiku koju ste ovde izrazili, naročito radikali, ovi koji se smeju sa ove strane. Da znate da to nećete baš vi moći, jer nema te snage koja će moći da savlada 9.000 magistara i doktora nauka i 150.000 studenata. Vi ćete vrlo brzo pasti sa vlasti i doći će nova demokratska vlast, koja će prvu svoju pobedu slaviti time što će stvoriti slobodni univerzitet.
Ima reč narodni poslanik Tihomir Marjanović, neka se pripremi narodni poslanik Spasoje Krunić.
Gospodine predsedniče, gospodo iz Predsedništva, gospodo iz Vlade, dame i gospodo poslanici, danas ovde govorimo o jednom veoma važnom zakonu za jednu državu, o Zakonu o univerzitetu. Odmah na početku hoću da kažem da Vlada, nudeći ovaj predlog zakona, želi da totalno razvlasti univerzitet i uzme sve u svoje ruke. Praviti zakon o univerzitetu, a ne konsultovati i ne tražiti mišljenje sa univerziteta, je ispod svake kritike [[Dobacivanje iz sale: Glasnije.]]
Molim vas da ne dobacujete s mesta.
... Bio je moralni čin da se napravi konsultacija sa umnim ljudima, a njih, hvala bogu, ima na svakom fakultetu širom ove naše Srbije. Ne može Vlada reći da je univerzitet nelegitiman predstavnik za raspravu, a za koga se ovaj zakon, gospodo, predlaže. Verovatno kod sastavljača Predloga zakona postoji, možda, ZUR-ovska nostalgija, sa intencijom da se Akademija nauka i preduzeće svedu na isto. Nije mi poznato da se bilo gde u svetu univerzitet poredi sa javnim preduzećem. U Predlogu ovog zakona stoji da Vlada imenuje i razrešava rektora, upravni odbor univerziteta i nadzorni odbor. Dalje, iz njega se vidi da Vlada imenuje i razrešava dekana, upravni i nadzorni odbor fakulteta. Jednostavno, ono što naš narod kaže, vedri i oblači. Naime, rektori i dekani koji budu slepo slušali Vladu opstaće, a oni koji budu pokušali da imaju svoje ja, svoje mišljenje, biće razrešeni. Postavlja se prosto pitanje - kako može jedan ministar prosvete znati, od hiljade i hiljade profesora univerziteta, koji su to koji svojim radom zaslužuju da budu birani za dekana i rektora. (Glas iz sale: Glasnije.) Molim vas, ja sam vas slušao.
Molim vas, nemojte dobacivati s mesta.
Toliko sam kulturan, da ću vas sačekati. Valjda to treba da bude najugledniji i najcenjeniji profesor od strane svojih kolega sa kojima radi. Ovakvim konceptom zakona Vlada uvodi prinudnu upravu nad profesorima fakulteta. Neistinita je konstatacija od strane Vlade da će ovim zakonom biti udaljen partijski život sa fakulteta. Ne. Naprotiv, preko rektora, dekana, Vlada će ostvariti svoju stranačku politiku. Po meni, na ovaj način preko zakona na fakultete se ubacuju sadašnje političke stranke iz Vlade - SRS, JUL i SPS. Ponovo, što bi se reklo, na fakultete ulazi politička podobnost profesora. Ranije je bila moralna podobnost. Gospodo poslanici, ukoliko ovaj zakon bude usvojen na fakultetima će ostajati poslušnici, a profesori koji imaju svoje ja, moraće odlaziti iz zemlje, jer neće dozvoliti da im neko nametnut odozgo, soli pamet. Šta će biti od fakulteta, procenite sami. Ovih dana se čuje od nekih predstavnika Vlade da ovaj predlog zakona ima sličnosti sa Zakonom o univerzitetu Francuske. Nije tačno. Navešću samo jedan primer. Naime, tamo postoji univerzitetski savet, koji ministru predlaže tri kandidata za rektora, od kojih on bira jednog. Dame i gospodo poslanici, Vlada bi morala da zna da je Generalna skupština UNESK-a, na zasedanju od 21. oktobra do 12. novembra 1996. godine, donela Rezoluciju, koje bi trebalo da se pridržavaju sve zemlje učesnice. Prvo, u Rezoluciji, između ostalog, piše da je "autonomija visokoškolskih ustanova onaj stepen samoupravljanja neophodan za efektivno odlučivanje". Drugo, što se tiče profesora i ostalog univerzitetskog osoblja, Rezolucija predviđa da oni treba "da učestvuju u vladajućim telima i kritikuju visokoškolske institucije i takođe da su ovlašćeni da biraju većinu predstavnika u akademskim telima". Na kraju, kao poslanik Srpskog pokreta obnove apelujem na Vladu i poslanike da Predlog zakona o univerzitetu povuku iz procedure, jer je to u interesu naše budućnosti.
Ima reč narodni poslanik Spasoje Krunić, neka se pripremi narodni poslanik Dobrivoje Budimirović, izvestilac Odbora.
Dame i gospodo, poštovani narodni poslanici, uzalud nada da će bar kad se o univerzitetu razgovara biti malo više domaćeg vaspitanja. Čuli smo i trudiću se da ne ponovim, da ne gubimo vreme, da je bilo više političkih, nego stručnih komentara na predloženi zakon. To apsolutno nije tačno, s obzirom na 80 i nešto amandmana. Dozvolite mi da pomenem samo jednu od tema koja je izostavljena, bez obzira što je amandmanom bilo napomenuto. Zahtevali smo kao arhitekti da se prizna ono oduvek što je postojalo u zakonu, da nastava na Arhitektonskom fakultetu sadrži i stručno umetničke predmete. Iz toga proizlazi kako se priznaje magistarska teza itd. To nije prihvaćeno iz neobjašnjivih razloga. Naravno da nije mesto da objašnjavam šta je arhitektura i koji su sve faktori obrazovanja arhitekata i u okončanju njihovog posla, na kraju - krajeva, prisutni - tehnički, izvantehnički, umetnički, misaoni u jednom klupku iz kog se ništa ne može izvući a da se dobije kvalitetan arhitekta. Ne znam kome je potrebno da jedan ovakav amandman ne prihvati i ne znam ko može računati da je to u korist studenata i njihovog obrazovanja, njihove budućnosti. Naravno da to nije od koristi i da naravno nije dobro. Naravno da ništa slično, a ima mnogo toga, nije potrebno danas isticati. Potrebno je proceniti, oceniti, krajnje otvoreno, da ipak postoji izvesna ili nespremnost ili slepilo, oprostite ako je pretežak izraz, jer izgleda danas umesto jezika univerziteta, mi slušamo na žalost, od strane predstavnika Vlade graktanje šačice huligana, ostrašćenost, rasterivanje, raspirivanje, to je sve jezik koji je taj i daj bože da ga već jednom prevaziđemo. Dakle, gospodo, neće biti na dobro studenata i sasvim je bezrazložno da objašnjavate kako je u Srbiji jako korisna "Đurđevska kišica" i kako je u Srbiji jako dobro da studenti žive dobro, da kabineti, laboratorije, fakulteti, instituti budu bolje opremljeni, da budu biblioteke pune knjiga i da se jednostavno učini sve da bi oni efikasnije studirali. Nije dakle potrebno ono što je dobro, a što je dobro podvlačiti, nego je dobro puteve i ometanje tih puteva raščišćavati. Dekan bira dakle, iz reda onih koji ispunjavaju uslove, ko je profesor. Mislim da treba znati da dekan bira, doduše on po izvesnim korekcijama, ako sam dobro stigao da pročitam, konsultuje katedru kao telo, na koje se profesore može najradikalnije uticati, na koje se i na čije se sudbine može najradikalnije uticati. Oprostite što podsećam, moja generacija pamti političke komesare - dekane. Moja generacija zna u glavu, u ime ko je sa Mašinskog, Građevinskog, Arhitektonskog fakulteta morao da napusti zemlju. Moja generacija sa razlogom pažnje za budućnost mladih se plaši da ne dobije ponovo dekane i profesore - političke komesare. Kažem, plašim se, ne tvrdim, jer još uvek gajim nadu da to svi zajedno nećemo dopustiti. Moja generacija pamti da sam 1963. godine, zahtevajući da u nastavnom veću, ili kako se u ono doba zvalo, budu prisutna dva studenta radi pravilnog informisanja, da sam bio na pragu isključenja iz svih univerziteta u zemlji, jer sam pokazao nečuvenu drskost. Danas Vlada, hvala blagom Bogu, afirmiše prisustvo studenata, bar u onim zonama odlučivanja koje su primerene mladim ljudima u fazi obrazovanja. Naravno da politika ne treba da bude na univerzitetu i naravno da nikog ne treba plašiti tim obećanjima. To treba rešiti svuda i na svakom koraku. Kada sam, gospodo, biran na Arhitektonski fakultet, već je bilo ustanovljeno tajno glasanje i prvi sam izabran tajnim glasanjem. Danas bi mi bila manja čast da sam izabran odlukom dekana, ali ne bi mu ni to zamerio. Naravno, merila koja mi na fakultetu tražimo da budu stalno oštrija i sve oštrija, bojim se da se ovim zakonom dovode u pitanje. Kad smo kod politike, čitam, možda nisam dobro čuo, da izlaze saopštenja univerzitetskih odbora pojedinih stranaka koje se nalaze u Republičkoj skupštini i Republičkoj vladi. To, svakako, nije SPO i sve što govorim, govorim stavove SPO. Ne znam kome treba rehabilitacija, ozvučenje, prizvučenje nekakvih slika da postoje univerzitetski odbor, kad na univerzitetu ne smeju da budu odbori političkih stranaka. Mislim da je to opet stvar intervencije nekog drugog, a ne moja. Dakle, gospodo, čuo sam i oprostite moraću to da napomenem, a trudim se da ne bude nikakve replike niti ću bilo kome replicirati da se pominje drug i poruka druga iz Engleske. Nije potrebno da se ova skupština unižava takvim provokacijama i takvim neistinama. Ja čitam i vidim da drugovi iz Kine šalju poruke i to je stvar onoga ko prima i ko šalje poruke. U Engleskoj su gospoda Karađorđevići i danas ste dobili voljom božjom baš knjigu o srpskim vladama, odnosno vladama Srbije od 805. do danas i prvi starešina ondašnjeg ustrojstva skupštine upravo je bio Karađorđević. Setićete se 2004. i 2005. godine da ovo što ste danas uradili treba da bude sramota. Kao što je sramota pozivati nastavnike da se vrate nastavi, jer nije to tačno. Mi nastavnici radimo veoma naporno u dramatično teškim uslovima. Pa čak i oni amandmani koji preporučuju da se poštuje nastavno veće, kad kaže koji broj studenata može fizički da opstane u prostorijama i koji broj studenata može da se osposobi za ono što ga čeka, i to se čak ukida. Verujte posle 40 studenata u jednoj sali, gde je autorski rad od table do table ili autorska vežba od table do table nema učinka i nema dobrog studenta. Dozvolite mi na kraju da podsetim na golu činjenicu - 29. oktobra 1990. godine, pre osam godina, u programu SPO, a slobodan sam pomenuti program, jer je ovde pomenut jedan program koji se zalaže za besplatno školovanje i mi se zalažemo svakako u meri u kojoj je to razumno, primereno - u našem programu stoji "sloboda unierziteta je strategijski interes zemlje i osnovna poluga njene duhovne i moralne obnove. Narodni novac koji se budžetomnamenjuje univerzitetu ne daje pravo državnoj administraciji da utiče na njegovu autonomiju, razvoj nastave i naučno-istraživačkog rada". Jedno slovce od ovog ne povlačimo. Kada bude u prilici da odlučuje, SPO će tražiti povlačenje zakona koji ste danas namerni usvojiti.
Zahvaljujem. Ima reč narodni poslanik Dobrivoje Budimirović.
Dobro je što sa svakim pomakom kako ja imam običaj da kažem - ne pada sneg da bi pokrio breg, nego da svaka zverka pokaže svoj trag. I u prošlom sazivu, kada smo usvajali Zakon o univerzitetu, takođe je bilo izneto dosta povika, da je taj zakon takav, da će sutradan da bude propast države, propast sistema obrazovanja i da ćemo da dođemo tamo sa nekom afričkom zemljom u isti nivo. Sada ti isti ljudi o tom zakonu govore slavopojke, ovaj zakon isto napadaju. Moram da vam kažem da je Odbor prihvatio ovaj zakon uz toleranciju nekih amandmana i da je Vlada bila izuzetno tolerantna. Smatram da je napravljen izuzetno dobar zakon, koji može da obezbedi i to sledeće. Prvo, ovaj zakon treba da razgraniči rad od nerada. Moram da podsetim sa nekim podacima. Nastavnog osoblja na univerzitetima i u Srbiji ima i to: redovnih profesora 2.258, vanrednih 1.500, viših stručnih saradnika 87, docenata 1.700, asistenata sa doktoratom, predavača sa asistentima i magistra i pripravnika negde oko 4.000. Kada se uzme procenat po broju studenata, moram da kažem da je u proseku 11,3 studenta - jedan profesor univerziteta. Ne uzimajući ostalo osoblje, laborante, tehničko osoblje, administrativno, finansijsko održavanje i drugo, gde se broj povećava, sigurno da ovaj broj nema ni jedna zemlja iz Emirata i nema ni jedan bogat narod, koji može ovoliko da plaća nerad i javašluk, a uz to i završava redovno 12% studenata, da uz to studiramo osam godina, da uz to dobijemo kadrove po osam godina studiranja, koliko je tek godina koji najduže studira, a to je 14 - 15 godina i ko to plaća. Stalno pokušavate da se borite za studente, da autonomiju univerziteta vam neko uzima, da ukida, a ja ću sledeće da nabrojim - ja sam nabrojao šta je sve vama ovaj zakon dao - autonomiju univerziteta, sloboda obrazovnog procesa, sloboda naučnog procesa, sloboda naučne istine, sloboda naučnih i stručnih radova, sloboda donošenja naučnih planova, samostalnost naučnih planova sloboda metodike u obrazovnom procesu, sloboda naučne kritike, sloboda naučnog izražavanja, sloboda mišljenja, sloboda uveravanja, sloboda odbrane i izrade magistarskih i doktorskih disertacija. To je kod univerziteta. Šta je dato studentima? Pravo svih na obrazovanje, sloboda razmišljanja, neslaganje oko problema na fakultetu i univerzitetu. Pravo i sloboda informisanja, učešće u upravljanju fakulteta i univerziteta, pravo odlučivanja o studiju, o materijalnom položaju, o stambenom pitanju, o uslovima studija, o procesu nastave, o ispitima, pravo neslaganja prema nastavi i pravo neslaganja sa ocenama. Da li negde u svetu ima veće autonomije? Međutim, vi koji se toliko zdušno zalažete da objasnite da vam je neko oduzeo autonomiju, vi koji toliko govorite u ime studenata, da je ovaj zakon njih doveo tamo gde imnije mesto, vi ni jednog momenta niste svojom sposobnošću, a stalno govorite da ste univerzitetski profesori, pokušali da ovaj zakon renomirate, da svoju kreativnost, ukoliko je uopšte imate date i poboljšate tekst ovog zakona. Moram da vam kažem, poštovane kolege, vi koji ovaj zakon smatrate za ništavan, da ste tek od 40. članapočeli da dajete vaše amandmane, a to je upravo tamo gde je upravljanje univerzitetom. Vas ne interesuju studenti i ovo govorim zbog šire javnosti i zbog studenata, da znaju da ovi uličari, koji su ih izvodili na ulice ni jednog momenta nisu ni jedan amandman dali da bi studentima bilo bolje, već su samo gledali sebe, gde ćete vi posle ovog zakona. Upravo je Vlada, upravo smo mi koji smo imali razloga da tim mladim ljudima verujemo, da pomognemo, da onim časnim i poštenim ljudima koji su došli da studiraju, završe i uključe se u tokove rada, pomogli i dali sva rešenja i njihove predloge i zahteve videli smo, jer smo i mi roditelji. To smo ugradili u ovaj zakon. Šta će te vi kolege reći tim studentima sutra, jer je danas izašlo samo 200,300 ljudi na ulice. Nisu vas poslušali. Čak nisu ni vaše kolege izašle. Zašto? Moram da kažem da ste vi zaboravili onu vašu osnovnu ulogu da morate da obrazujete i vaspitavate studente. Da li vi mislite da je obrazovanje da izvodite decu na ulice, da sa njima zviždite, da kličete, da arlaučete? To je možda vaš nivo, a reći ću vam zašto. Vi nemate poverenje da Vlada postavlja rektore, da postavlja dekane. Koji su to ljudi koji ne veruju svojoj Vladi? Koja je to šačica ljudi koja ne veruje Vladi? Kojoj vladi nije stalo da u jednoj državi bude dobro, da bude dobro narodu, da bude dobro institucijama, gde je ta vlada? Ko ste vi da Vlada veruje vama, jer šta ćete objasniti studntima, šta ćete da objasnite narodu, šta ćete vašoj deci da objasnite kada ste pet šest meseci izvodili decu, bili ste sa njima, niste imali nastavu, niste se bavili naukom. Doduše, vi se i ne bavite naukom. Gde su vam knjige? Gde vam je vaša moralna obaveza da toj deci govorite o nekom poštenju? Kako ste nadoknadili ispite i nastavu koju ste trebali redovno dapredajete deci i kako su ta deca završila, odnosno koliki je vaš udeo u stvaranju te generacije koja studira u proseku osam i više godina? Neka vaša savest o tome razmisli, ako je uopšte imate. Dalje, ovi ulični muzičari, ja ću da predložim Vladi da pored ovih šest univerziteta osnuje još jedan univerzitet muzičke umetnosti - pištaljka. To treba da vam bude zanimanje, jer vi otprilike drugo ne znate da radite. Kako ćete vi da objasnite nama ovde da vaš cilj i vaša borba nije jedino usmerena u pravcu da nađete mesto za vas? Kako ćete vi nama da objasnite da ste vi toliko širokogrudi i da mislite na studente, ako ni jednog momenta ni jedan amandman niste dali? Neko od vas reče ko je pisao taj zakon, profesori univerziteta, seljačke zemljoradničke zadruge.Zaista žalim što neki, po svom nivou i izlaganju, ne bi mogli da dođu do seljačkih zadruga. Potcenjivanjem jednog sigurno nalazi mesto sebi tamo. Zar je profesor Ratko Marković ili Jovo Todorović i još ljudi koji su bili uključeni u pisanju ovog zakona, zar oni za vas ne znače ništa? Zar ako oni nisu po vašem ukusu vi imate pravo da sve njihove vrline, sposobnosti i kreativnost zbog vas muzičara da negirate. Pogledajte koliko ste sa svojom savešću raščistili da bi o tome govorili. Mislim da je ovaj zakon dao izuzetno dobro za svakog normalnog čoveka, da se može odvojiti rad od nerada, da se može odvojiti kvalitet od bofla, da se može odvojiti autonomija od upravljanja, da može da se izdvoji moral od nemorala, da može obaveza od javašluka i na kraju, da će se ovim zakonom znati ko, šta, kako i koliko radi? Ali, da neko studira osam ili 12 godina za 100 dinara mesečno, da narod ove Srbije to plaća, da ih vi izvodite na ulice i upravo vi onemogućavate da studirate, upravo vam je narod danas rekao i vaši studenti koji su došli. Oni su negde otprilike po 30 i 40 godina i to je onaj vaš talog koji je isplivao gore, oni su upravo vama danas rekli koliko su uz vas, koliko ste ih obmanjivali i zašto ni jednog momenta niste pokušali ovih dana da sednete, da utičete tamo gde možete, nego samo da klevetate Vladu i ovaj zakon. U ime Odbora i u svoje ime predlažem da se ovaj zakon usvoji, jer je zaista izuzetno dobar.
Zahvaljujem. Ima reč narodni poslanik dr Nevena Petković.
Dame i gospodo, kolege poslanici, kao poslanik Srpskog pokreta obnove iz Gorenjeg Milanovca, kao lekar, dakle akademski obrazovan građanin, kao ćerka lekara, kao unuka lekara, koji je Medicinski fakultet upisao sa prvom generacijom beogradskih studenata medicine i kao neko ko se bori da ova naša zemlja doživi lepšu budućnost, nego što je sadašnjost, želim da kažem ovo. Pamtim dobro priče svojih roditelja i rodbine o tome kako su po završetku Drugog svetskog rata i po početku rada univerziteta u Beogradu. Krajem 40. godina ovog veka moj otac, moj stric i još niki članovi moje porodice, tada studenti Beogradskog univerziteta, iz dana u dan, mesecima su odlazili na fakultet u dekanat da na spiskovima isteranih sa fakulteta traže svoje ime. Oni nisu bili neprijatelji ove države, naprotiv, niti su bili ratni zločinci, naprotiv, bili su to obrazovani, mladi ljudi poreklom iz uglednih beogradskih porodica. Ovo što se danas ovde događa brine nas i plaši, jer osećamo da se možda približava vreme kada će se neke slične stvari ponovo događati na jedan savremen, ali još perfidniji način. Događaće se te stvari našoj deci studentima, ali i mnogim našim uvaženim profesorima. Izrečen jezikom predlagača, odnosno Vlade, ovaj zakon prosečnom građaninu, uglavnom nedovoljno informisanom, može izgledati sasvim prihvatljiv. Upozoravamo da ćemo njegove efekte shvatiti kasno, a njegove posledice će biti tragične. Zato kao poslanik Srpskog pokreta obnove apelujem, sačuvajmo naš univerzitet. Učinimo sve da danas ovde ovakav zakon ne bude izglasan, jer je to naš dug našoj deci, našoj budućnosti i našoj otadžbini. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Leposava Milićević, a neka se pripremi Branislav Ivković.
Gospodine predsedniče, poštovani potpredsednici, koleginice i kolege narodni poslanici, iako Predlog novog zakona o univerzitetu samo prilagođava organizaciju najsavremenijim civilizacijskim i društvenim tokovima izazvao je kod manjeg broja nastavnika buru negodovanja. Pažljivo sam pratila diskusije i moram priznati da sam umesto argumenata gotovo uvek nalazila strah. Strah od gubitka privilegija, strah za svoju malu poziciju, koju novi vetrovi tranzicije mogu oduvati. Novi zakon, uređujući vlasničke odnose, dirnuo je u osinje gnezdo nepotizma, o kome nerado javno pričamo, a u kuloarima ukazujemo na štetnost familijarnosti u naučnom i nastavnom procesu. Iako je osnovna potka zakona poštovanje onog dela preporuka UNESK-a koji se tiče jednakopravnosti starta mladih pojavili su se dušebrižnici koji lamentiraju nad navodnim socijalnim nepravdama koje bi ovaj zakon mogao provocirati. Takvi prenebregavaju da su i donosioci predloga i zakonodavci najvećim delom vitalno vezani za univerzitet, da su roditelji budućih akademskih građana i da im ne pada na pamet da rade u korist svoje štete. Svojstvo je mladosti da koristi beneficije i rastegljiv režim studija ih razmazi. Ali, isto tako moramo kod mladosti podstaknuti osećanje odgovornosti za sopstvenu sudbinu, i verujte, kad god je neki zadatak ozbiljno postavljen pred naše studente oni su ga uvek uspešno i iznad očekivanja ispunjavali. Tako će biti i sa prividno pooštrenim režimom studiranja. Nama su pretnje i sankcije nametnute da bi se uništio kreativni optimizam kao osobina po kojoj je poznat narod ovog podneblja. Zadatak je nas starijih da stvorimo uslove koji će sačuvati stvaralački zanos, jer je to zaloga budućnosti ove države. Propisivanje broja upisanih na pojedinim fakultetima istovetno je ponašanju koje vodi svaki dobar domaćin. To je garancija da će biti manje kasnijih razočarenja prilikom zapošljavanja i vajkanjada su naši univerziteti servis za stručnjake upravo onima koji nam propisuju sankcije. Ima kritičara novog predloga koje je struka odavno pregazila pa su sada navukli politikansku odeću. Takvi svojim demagoškim parolama nastoje da iskamče neki stranački poen ili se, vakcinisani protiv patriotizma, dodvoravaju nekima koji na Jugoslaviju primenjuju princip - što gore to bolje.A što je u celoj stvari maltene smešno, većina takvih je nedavno izašla ispod partijskog šinjela. Beskrajno produžavanje studija odlaže odrastanje i stvara nesrazmeru između mentalnog, fizičkog i socijalnog sazrevanja. Sve to ima implikacije i na demografskom planu. Prema ovom pitanju ne smemo biti indiferentni, jer ova vlada sadašnjim postupcima kreira neke dalekosežnije ciljeve, koji površnim kritičarima uplašenim za svoje male feude na fakultetima izmiču iz vidokruga. Uverena sam da će novi zakon skratiti vreme studiranja. Kao lekar znam šta predstavlja kada neko započne specijalizaciju hirurgije sredinom 30-tih, a i kako je to kada počinje u 40-tim godinama. Ako prelistamo svetske naučne časopise videćemo da niko ne traži lekare preko 35 godina. Kao ministar suočena sam verovatno sa najtežim problemom - ekonomskim aspektom zdravstva. Zbog toga mi kritičari predloženog zakona deluju kao konzervativci, kao oni koji bi da konzerviraju prevaziđene odnose. Vlada je onoliko uspešna koliko odražava napredni duh birača, koliko prati svetske trendove i njihov odraz na naše društvo. Ovim zakonomkao zahtevom vremena samo se oslobađa stvaralačka energija, unosi duh nadmetanja i borbenosti. Kako je to i imanentni deo našeg genetskog koda verujem da će biti široko prihvaćen od onih zbog kojih univerzitet i postoji, a to su naši studenti. Novi zakon, kao retko koji, poštuje specifičnosti univerziteta, a izvesni grejs period omogućava onim malo komotnijim da se prilagode novim uslovima. Kraj milenijuma kao da je ubrzao vreme. Nova znanja pristižu velikom brzinom. Konkretno, u medicini zastarevaju udžbenici u proseku za pet godina, a prosek studija je preko 7,5 godina. Par reči o socijalnoj komponenti ovog zakona. On poseduje zaštitne mehanizme za najširu populaciju akademskih građana. Istovremeno favorizuje kvalitet sprečavajući nezaslužene privilegije. Dugoročno gledano veoma će doprineti podizanju opšteg kvaliteta znanja, podići dignitet univerzitetskih profesora, omogućujući im da svojim kvalitetom budu prvi među jednakima. Razumljivo je da zdrava konkurencija ne pogoduje nekome ko univerzitetsku karijeru doživljava kao doživotnu hladovinu. Kao deo sveta moramo se izložiti ne samo tržištu kapitala, nego i tržištu znanja. Ja tako sagledavam ovaj zakon, koji u značajnoj meri poboljšava stratešku poziciju naše zemlje. Ona je i pre bila poznata kao rasadnik naučnika sposobnih da se ravnopravno nose sa svetskim trendovima u svim onim oblastima gde komparativne prednosti naše populacije dolaze do izražaja. Zadatak naših univerziteta jeste da formiraju stručnjake za svet 21. veka, sveta koji je već premrežen internetom, optičkim kablovima, televizijama velike rezolucije. I mi smo, srećom, uspeli da se u ovim teškim vremenima uključimo u te trendove. Iz tog rakursa retrogradno zvuče priče o navodnom gubitku romantične autonomije. Svesna sam da kod nas semantika reči profit i profitabilno nije snažna, ali život nas prisiljava da stvari sagledavamo upravo kroz njih. Ko god pošteno prouči šta donosi ovaj zakon uvideće da on predstavlja doprinos i na državnom i na nacionalnom, kao i na individualnom planu. Praktična primena ovog zakona uskoro će odagnati strah dobronamernih kritičara. A onaj mali broj kritizera, koji su po svojoj karakterološkoj strukturi protivnici svega i svačega, čekaće neku novu priliku da nahrane svoje komplekse. Prelažem da se zakon usvoji u celini, jer predstavlja jedan humani, organizacioni, socijalni i psihološki napredak, jer adekvatnije odražava trenutak u kome živimo. Univerzitet je par ekselans institucija od nacionalnog interesa i ni jedna vlada koja brine o svom narodu, pa ako hoćete i o glasačima, ne može ga stihijski prepustiti autarhiji, anarhodemokratiji samozvanih pojedinaca, koji su se trenutno zaogrnuli floskulom autonomije. Adekvatna zastupljenost u rukovodećim telima svih zainteresovanih, od strudenata do profesora, garantuje da će biti poštovana sva prava koja pripadaju univerzitetskom segmentu naše populacije. On je neophodna karika u lancu koji nas još čvršće povezuje sa svetom. Zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem. Ima reč ministar Branislav Ivković.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, kao član Vlade Republike Srbije slušam ovde diskusiju i mogu da konstatujem da se u suštini oponenti za donošenje ovog zakona uglavnom drže dve stvari. To je metodologija rada Vlade na izradi ovog zakona, a drugi problem je autonomija. Moram da konstatujem da je suština argumentacije oponenata vrlo sužena. Kada je u pitanju metodologija rada, osnovna je primedba što nije konsultovan univerzitet. Kada je u pitanju autonomija, uglavnom se poteže za poslednjom sednicom UNESKO-a. Da mi prvo definišemo šta je to i ko je Vlada Republike Srbije? Vladu Republike Srbije izabrali ste vi ovde, svojom većinom, narodni poslanici. Narodni poslanici, koji su imenom i prezimenom i ugledom svojih partija, dobili podršku građana Srbije da uđu u parlament. Znači, u parlamentu sedi ukupna podrška građana Srbije. Vladu Srbije izabrala je većina, većina podrške građana Srbije. Ta većina, a rekao bih četiri petine je birala one ljude sa kojima želi da vlada Srbijom tako da je razvija i u privrednom i u društvenom smislu. Ta vlada je imala isključivo pravo da odluči o načinu na koji će prezentovati zakon koji donosi. Nekada kada se radio Prostorni plan Republike Srbije, Vlada je odlučila da ide u široke jednogodišnje konsultacije, jer je to zahtevao Ustav. Sada, posle niza konsultacija u minulim godinama, što je veliki minuli rad u Ministarstvu prosvete, gde je ovaj zakon već bio prisutan, Vlada je odlučila da taj zakon uradi sa ekspertima i predloži ga Skupštini. Ali, ona ga je dostavila i vama poslanicima, ima već dve nedelje. Vas 250 ste dobili taj dokument. Taj dokument nije tajna. Svi vi imate svoje izborne jedinice, svoje građane. Mnogi od vas su i članovi univerziteta. Niko vam nije branio da ovom zakonu date određena poboljšanja putem svojih amandmana. A zašto je Vlada Republike Srbije uopšte pristupila izradi ovog zakona? Vlada Republike Srbije snosi odgovornost za funkcionisanje ove države i pre svega, za njen razvoj i u privrednom i u društvenom smislu, a razvoja nema bez osnovnog kadra, bez osnovnog resursa, to je kadar. Zbog toga je Vlada Republike Srbije morala zakonom o univerzitetu da definiše svoju prioritetnu obavezu, a to je kontinuirano obezbeđenje svih delatnosti u privredi, društvenoj delatnosti, kvalitetnijim kadrom. Zato i jeste urađen ovaj zakon. Ovaj zakon je definisao državni univerzitet i definisao je privatne univerzitete. Državni univerzitet je obaveza Vlade Republike Srbije radi kontinuiteta u isporučivanju kadrova, koji su neophodni za razvoj zemlje. Šta mislite, da je Vlada Republike Srbije svojim predlogom želela da uništi svoj osnovni izvor najvažnijih resursa, a to su kvalifikovani mladi ljudi. I ona je upravo radila zakon tako da obezbedi i da revalorizuje, da reafirmiše osnovni zadatak univerziteta, a to je nastavni i naučni rad, jer je u mnogim sredinama taj zadatak i zaboravljen. Kada je u pitanju autonomija, ona je definisana kao mogućnost članova univerziteta, odnosno njegovih zaposlenih, da biraju većinu akademskih tela, a šta je to osnovno akademsko telo u jednom univerzitetu. To akademsko telo jednog univerziteta je nastavno-naučno veće univerziteta i u zakonu jasno piše da se nastavno-naučno veće univerziteta formira tako što fakulteti predlažu najmanje po jednog svog člana u nastavno-naučno veće univerziteta. Znači, svi predstavnici u nastavno- naučnom veću univerziteta, najvišem akademskom telu, 100% su birani od fakulteta, nastavnika, saradnika fakulteta. To je najkvalitetnije rešenje i tu je osnovna autonomija. Član nastavno-naučnog veća jeste rektor i jesu prorektor, ali nemaju pravo glasa, jer se upravo čuva autonomija univerziteta. I u žiži interesovanja ove vlade, ovog društva, gde je stavljen osnovni zadatak, a to je nastavno-naučni rad jeste što veće usavršavanje nastavnika i saradnika, da bi što kvalitetnijim radom dali što kvalitetniji, to je možda ružno reći, proizvod, ali ovoj zemlji trebaju savremeni, mladi stručnjaci, visoko obrazovani, u svim sferama života, od istorije umetnosti do visokih tehnologija, akceleratora i svega onoga što se u Institutu Vinča radi. Prema tome, da ne lamentiramo više nad autonomijom, autonomija po definiciji UNESKO-a - kako je ovde rečeno - znači pravo zaposlenih da biraju svoje predstavnike u najvišim akademskim telima. Najviše akademsko telo univerziteta je nastavno-naučno veće univerziteta, najviše akademsko telo fakulteta je nastavno-naučno veće fakulteta i znate li ko ga čini po zakonu - čine ga svi zaposleni u jednoj ustanovi i fakultetu. Da li je tu neko osporio autonomiju i šta se rešava na naučno-nastavnim većima fakulteta i univerziteta? Rešavaju se nastavni planovi i programi, diplomske nastave, nastavni planovi i programi za specijalizacije, magistrature, doktorati, odnosi uticaja pojedinih predmeta, izmena fonda časova, reafirmacija pojedinih delova gradiva, obaveza nastavnika da se usavršava i da obezbeđuje nove delove gradiva, svake godine bar 20% u svom nastavnom planu i programu. Zar je to protiv studenata, zar je to protiv razvoja ove zemlje.Tu se donose planovi naučnog rada, tu se vrši verifikacija tih planova i tu se kontroliše realizacija tih planova. Ima li nekog drugog zadatka važnijeg za univerzitet i fakultet od toga? Nema. To se rešava na univerzitetu, onako kako Vlada Republike Srbije predlaže u ovom zakonu koji je sada pred vama. Potpuna autonomija, maksimalno obezbeđena i prepuštena ljudima od struke, specijalistima, vrhunskim stručnjacima iz svih oblasti, obrazovanih, iz nauke, i izvolite gospodo, radite u interesu ovog naroda, radite u interesu ove zemlje, razvijajte kadrove što savremenije i bolje. Vlada Republike Srbije finansira univerzitet iz dva izvora, finansira ga iz Ministarstva prosvete i Ministarstva za nauku i tehnologiju. Vlada Republike Srbije je fakultetima već prvi deo aprila isplatila, za nauku, a da li znate da ta privreda koja izdvaja iz budžeta, kada je i koliku je platu primila, da li je januar ili februar. Zato što se stoji maksimalno za obrazovanje ovoj zemlji i za edukacije i razvoj naučnog rada. Hvala lepo.
Molim vas, nema replike, budite ljubazni i sedite. Molim vas, treba da se dogovorimo kako da nastavimo sa radom(dobacivanja iz sale.) Ima predloga da se nastavi sa radom, da završimo ovu tačku dnevnog reda. To je predlog. Molim poslanike da postave svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za je glasalo 127, protiv 23, uzdržanih jedan, nije glasalo 8, ukupno je prisutno 159 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Nastavljamo sa radom, molim da se Aministrativni odbor povuče i da obavi ovaj deo posla koji ima, a za reč se javio magistar Branislav Pomoriški. Neka se pripremi narodni poslanik dr Radoslav Jović.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, posle ovakvog dijaloga na visokom nivou između učenih i ovih samoukih, ne znam kako ću uspeti u ovoj diskusiji, ali ću pokušati da kažem nešto o zakonu koji je na dnevnom redu. Dakle, kako reče gospodin ministar prosvete, mi sada imamo neefikasne studije, sa lošom selekcijom naučnog i studentskog kadra. Odmah da vam kažem, posle ovog novog zakona imaćemo još manju i još lošiju mrežu univerziteta i fakulteta, a o selekciji naučnog i studentskog kadra rekao bih nešto više. Pokušajte da sagledate kako će teći ta selekcija. U svom uvodnom izlaganju, dva uvodničara su pokušala zaplitanjem i oplitanjem oko nekakvih pojedinosti, koje nisu odražavale suštinu tog zakona, da nas svedu sa njegove kičme, sa suštine, a suština tog zakona jeste ko i kako odlučuje o bitnim univerzitetskim, fakultetskim, naučnim, stručnim i kadrovskim stvarima. Zamislite, kada je sve pod čizmom ministra prosvete.On bira rektora, rektorbira dekane. Ko nije u toj strukturi vlasti podoban, toga nema. Ako se već tako htelo da uradi, onda bi mogao da bude još jedan član koji bi, na primer, uveo činove u naučnom kadru, pa bi, recimo, rektor mogao biti generalpukovnik za nauku i obrazovanje, dekani generalmajori itd. Međutim, kako treba posmatrati ovaj zakon? Ovaj zakon posmatrano pojedinačno ne nanosi toliko štete, odnosno nanosi onoliko koliko pokriva oblast koju reguliše. Međutim, to je samo jedan u paketu drugih zakona koji vodi do apsolutne centralizacije državne i političke vlasti u ovoj zemlji. Znači, građani nisu mogli da shvate pravu suštinu ovog zakona, onda se dolazi do zaključka da je i ovaj zakon jedan u paketu zakona koji treba da obezbedi apsolutnu centralizaciju političke vlasti u ovoj zemlji. Zašto je ona potrebna? Mi smo ušli u proces tranzicije. Mnoge zemlje, koje su bile i koje su krenule sa iste tačke sa koje smo mi krenuli, u tome su poodavno odmakle. Šta se sa nama događa? Imamo mnogo bitnijih zakona od ovog, koji se tiču suštine života naših građana. To, koliko je sada nama dobro ili ne, naši građani mogu da vide kada se okrenu oko sebe, kada vide kolika su im primanja i kada mogu da konstatuju, u svakoj sredini, da nikada u istoriji ove zemlje nije bilo toliko malo bogatih i toliko mnogo siromašnih. Da se vratim na ovaj zakon i na ovu temu. Zašto je potrebna centralizacija vlasti? Ona je potrebna da bi se i transferi materijalnih dobara u ovoj zemlji doveli do kraja. Da bi se to uradilo, moraju se eliminisati svi subjekti koji, eventualno, i na određen način mogu takav jedan proces da spreče. U tom kontekstu gledam malo šire suštinu ovoga zakona. Jednostavno, on ako bude usvojen, on će omogućiti u svom segmentu da se jedan takav proces, koji je već odavno započet, i završi. Ima nešto što se zove aksiom, a to je da je osnova naučnog stvaralaštva uprvo autonomija univerziteta. Bilo je ovde reči i tumačenja, i učenih i samoukih, o tome šta je to autonomija univerziteta. Autonomija univerziteta podrazumeva da se oslobodi duh ljudi koji se bave tom materijom. Ne može se osloboditi duh ljudi ako postoji apsolutna vertikalna kontrola u kadrovskom smislu. Jednostavno, to ovaj zakon obezbeđuje. Osvrnuo bih se na ono što je rekao gospodin Štambuk. Kaže - da ne smemo više dozvoliti da zbog toga što pojedini studenti pripadaju određenim političkim partijama, ne mogu da polože određene ispite, jer profesori pripadaju nekakvim drugim političkim opcijama. Nije rekao drugi kraj toga problema, koliko je studenata koji nikada nisu videli ni knjige, ni vežbe, ni predavanja, položilo ispite zato što je pripadalo određenoj političkoj partiji i određenoj političkoj opciji. Dalje, takođe bih se osvrnuo na izlaganje predstavnika Vlade koji kaže, da je vrlo sužen delokrug tema u zakonu na koje oponenti imaju primedbu. Onda je tu naveo metodologiju i autonomiju. Metodologija i autonomija predstavljaju četiri petine ovog zakona i njegovu suštinu. Prema tome, kao predstavnik političke opcije koalizacije "Vojvodina" predlažem da se ovaj zakon povuče iz procedure, da se sedne sa onima koje on najviše tangira, a to su studenti i profesori, da se dorade određene odredbe kojebi ove apsolutne anomalije otklonile i da se onda takav jedan usaglašen zakon ponovo da u proceduru.
Ima reč narodni poslanik dr Radoslav Jović, neka se pripremi narodni poslanik Veroljub Stevanović.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo, pred sudom istorije Sokrat je prošao mnogo bolje nego pred sudom atinske demokratije. Civilizovano čovečanstvo slavi ga kao prvog mučenika slobode misli. U njemu se vidi čovek koji je svoja moralna uverenja stavljao iznad svega drugog, pa i iznad naredaba državne vlasti i koji je više voleo biti osuđen na smrt, nego se ogrešiti o svoju savest. "Ustajući protiv državne svemoći u ime moralne autonomije pojedinaca, on je postavio pitanje o odnosu između politike i morala. I od kako ga je on postavio, ono stoji još uvek otvoreno". Ovo je citat iz istorije političkih doktrina našeg velikana Slobodana Jovanovića, za neupućene. I, evo nas danas u Skupštini Republike Srbije, mi predstavnici naroda trebalo bi da raspravljamo o Zakonu o univerzitetu. Između Sokrata i njegovog vremena i ovog trenutka u kome učestvujemo minuli su vekovi, ali ostala je dilema, šta je moćnije: sirova sila i volja pojedinih moćnika ili snaga morala, istine i arugumenta? Namerno i svesno ovaj zakon o kome danas treba da govorimo, podižem na ovaj nivo, jer znam da ga je predložila Vlada ove zemlje, iza koje stoji zbir od 180 i više poslaničkih glasova, koji će, nažalost, zbog partijske discipline i poslušnosti danas pobediti, po ko zna koji put, snagu argumenta. Ne sumnjam da će ga ova skupština izglasati, ali postoji u našem jeziku i ta reč "ali", koja sama za sebe pametnim ljudima mnogo govori. Hoće li taj zakon zaživeti, hoćemo li ga silinom državnih institucija primenjivati i od njega napraviti još jedno zlo u ovoj zemlji, koji će nas i ovako izdeljene još više deliti, kopati još dublje rovove među nama i biti uzrokom nepredvidivih sukoba. Niko od nas 250 poslanika nije dovoljno pametan, pa ni svi mi zajedno da se možemo suprotstaviti društvenim zakonima, realnim potrebama ljudi i uređenju društva koje se samo po sebi nameće kao potreba. A, ono što predlagač radi danas, mislim na Vladu Srbije, nije ništa drugo do nametanje rešenja koja su prevaziđena i koja našu najvišu naučnu i obrazovnu instituciju, kakav je univerzitet, ali i društvo u celini vraća na period komandnog socijalizma. Svima nama je jasno da predlagač pod firmom uspostavljanja kontrole države nad univerzitetom, tobož zbog suverenog prava osnivača da kontroliše kapital koji tamo usmerava, ne želi ništa drugo do da kontroliše i da uspostavi čvrstu kontrolu nad najvećim umovima kojim ova zemlja raspolaže. Sistem je vulgaran koliko je jednostavan. Vlada, u prevodu stranke na vlasti, će davati novac univerzitetu, ali će zarad toga novca koji istine radi i nije novac od partijskih članarina, ni sadašnjih ni budućih stranaka na vlasti, već narodni novac, postavljati rektore univerziteta, oni dekane, a ovi će birati profesore i tako redom. Rezultanta je jasna i cilj je jasan. Režim će od univerziteta napraviti najveću partijsku organizaciju u Srbiji, a od najvećih umova ovog naroda, poslušne činovnike. Tako se u ovoj zemlji gasi svaka iskra slobode, u okove stavljaju svi oni umovi koji bi po definiciji trebalo da budu i kreatori društva i nalogodavci nama poslanicima, kako da uređujemo naše društvo. Mene kao poslanika nije sramota da pitam profesore univerziteta, za kakav zakon treba da glasam. Zato se vraćam na Sokrata. Vekovi su prošli. Ime njegovo se i danas pomilje. Zašto? Jer je branio moral, istinu i pravdu. Njegove ubice su zaboravljene, prekrio ih je talog istorijske prašine. I, ako danas donesemo ovakav zakon, samo za trenutak triumfovaće ogoljena sila iz zbira lojalnih poslanika, ali i nas i ovaj zakon mnogo pre će prekriti istorijska prašina, no što je to bilo u slučaju Sokratovih ubica. Prašina će nas pokriti pre nego što ovaj zakon uopšte i zaživi. Da ne bi bilo kako samo kritikujemo, mi iz SPO, i predlagaćemo. Prvo, vi gospodo poslanici koji danas treba da podržite ovaj zakon, okanite se ideje da vam je vaš zbir dovoljan argument da to i uradite, jer koliko sutra, možda ćete u ovom domu biti parlamentarna manjina, pa vam ovaj zakon neće ni malo odgovarati, kao što vam neće odgovarati ni zakon o informisanju, o pravosuđu, izborni zakon i da ne nabrajam masu zakona koje ste iskrojili ili krojite, ne da biste bolje uredili život u zemlji, već da biste njome posle upravljali kao da se radi o javnom preduzeću. Mislite malo i na budućnost, na svoju decu i unučiće. I ako ni zbog čega drugog, ono zbog bioloških zakona nećete večno i nećemo večno sedeti u tim nesrećnim foteljama. Sve nas na kraju pokrije dva metra zemlje. Drugo, u ime ovog prvog što sam rekao, povucite zakon iz procedure i dajte neka njegov predlog sačine ljudi sa univerziteta, ljudi koji su i moćni i snažniji od nas političara, neka ga kreiraju naša deca, koja tamo treba da stiču znanja i veštine, da postanu stručnjaci, ali i slobodnoumni ljudi. Jedino pravo koje imamo kao zakonodavci jeste da se poput dobrih domaćina prema nacionalnom dohotku domaćinski ophodimo. Vlada treba da sagleda nekoliko činjenica. Prvo, koliko novca može da izdoviji za potrebe univerziteta. Drugo, sa kakvim stručnim i naučnim potencijalom raspolaže naša zemlja u ovom trenutku i kakve su realne potrebe u budućnosti, imajući u vidu različite strateške potrebe u različitim oblastima društvenog života. Treće, na osnovu prva dva elementa, da proceni koliko univerzitetskih centara je uopšte potrebno ovoj zemlji, koliko fakulteta i kakve profile stručnjaka želimo da školujemo iz državne kase. Na osnovu toga napraviti mrežu visokoškolskih ustanova i jasno zakonom reći - potrebe ovog naroda i ove države su u ovom trenutku takve i takve, potrebni su nam takvi i takvi kadrovi. Za te namene, ovaj narod može izdvojiti toliko i toliko sredstava. Tu je priči kraj. Zakonodavac je odredio svoje ciljeve i mogućnosti. Sve ostalo ide na tržište. Država mora da podrži kvalitet, kvalitetne fakultete, kvalitetne profesore, saradnike i studente. Ostali neka zavuku ruku u svoj džep, pa neka se o svom trošku igraju studija i studiranja. Protiv sam ovakvog predloga zakona ne samo zbog toga što se ne slaže sa programom moje stranke, već i zato što kao čovek ne mogu podržati ono što nema perspektivu i utemeljenje u trajnim principima organizacije društva, a ponajviše zbog toga da ni u ovoj državi sutra niko ne ucenjuje decu i unučiće partijskom pripadnošću, da bi uopšte dobili šansu da se školuju, da slobodno misle, da postanu profesori univerziteta, dekani i rektori, pa nažalost i da uopše dobiju koru hleba u njoj.
Ima reč narodni poslanik Veroljub Stevanović, neka se pripremi narodni poslanik Išpanovič Ištvan.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo poslanici, danas smo čuli mnogo toga i zaista se čudom ne možemo načuditi. Imamo dve apsolutno različite opcije. Dakle, čuli smo nekoliko profesora univerziteta SPO, stranke kojoj ja pripadam i još ćemo ih čuti. Hvala bogu, ima ih dosta u našem poslaničkom klubu. Čuli smo gospodina Budimirovića, koji doduše ništa ne razume u ovom zakonu, ali zato ume da vređa i studente i sve nas iz drugih stranaka. Čuli smo i gospodu radikale i dobro je da ih čujemo, neka narod čuje i neka razmisli šta je sve to bilo na prošlim izborima i da li je to bilo dobro. Čuli smo i gospođu Goricu Gajević, koja reče - javnost i struka rekli su svoje. Jesu rekli, rekli su univerziteti, rekli su studenti i danas smo poraženi, gospođo Gajević, ponovo je pendrek nasrnuo na indeks. Da, teško je to, ali je tako. Čuli smo i potpredsednika Vlade, gospodina Vlatka (Ratka) Markovića, koji je rekao, između ostalog i sledeće - fakulteti su se odmetnuli od vlasti i naroda. Profesor univerziteta poistovećuje vlast i narod. Drugo, još gore - odmetnuli su se. Dakle, hajduci su, odmetnici su svi oni koji ne misle kao oni, dakle, i oni na Mašinskom fakultetu u Kragujevcu, na mom matičnom fakultetu, to nastavno veće koje je dalo negativno mišljenje ovom zakonu su hajduci, studenti su hajduci. Niste li se vi, gospodine Vlatko (Ratko) Markoviću, odmetnuli od stvarnosti. Možda jeste. (Glasovi: Nije Vlatko, nego Ratko.) Šta je ovaj predlog zakona u stvari. Nije bitno ime, bitno je šta je rekao. Nećete me zbuniti, gospodo radikali. Vi svi ukupno kada se pokupite nemate 10 godina fakulteta, osim dvojice ili trojice, prema tome ne možete me zbuniti. Šta je ovaj predlog zakona u stvari? Pokušaću krajnje prostim srpskim jezikom da kažem šta mislim o ovome. Dakle, šta se ovim zakonom htelo u stvari? Ovo je ili glupost ili zla namera, ili i jedno i drugo. Zašto glupost? Pa, šta drugo. Ako se dobro sagleda, dakle, sagleda se ova vlada ovakva kakva jeste, sa ovim sastavom kakav je, sa ministrima od osnovnog do visokog obrazovanja, onda je svima jasno da ova vlada nije kompetentna da bira rektora, dekana, upravni i nadzorni odbor. Dakle, to je sigurno neko drugi, to su sigurno fakulteti, to je sigurno univerzitet. Šta se upravo htelo? Upravo se htelo, gospodine ministre, bivši potpredsedniče Skupštine, upravo se htelo da se izabere za dekana i za rektora neko ko je član JUL-a, ili neko ko je član Srpske radikalne stranke, ili neko ko će biti član JUL-a ili član Srpske radikalne stranke. Nije li to glupost, moramo se pitati? (Glasovi: A SPS.) Jeste, ali je u isto vreme i zla namera. Šta se upravo htelo, šta se hoće? Hoće se apsolutna vlast nad univerzitetom, nad srpskom pameti. Jer, univerzitet je, kao i sve ono što ste oterali iz ove zemlje, so srpske pameti. Šta je namera, moramo se pitati. Neko je smislio da strogo kontroliše pamet i znanje na univerzitetima i usmerava ih prema potrebi. Glupost, teška i velika glupost i zla namera, zle kombinacije Srpske radikalne stranke, JUL-a i SPS-a, ako već želite da čujete. Ovo je, čini mi se, pravi opis sadržaja ovog predloga zakona. Dakle, glupost, teška i velika, i zla namera, zle kombinacije ove tri stranke. Neko će reći, a ja se apsolutno slažem sa tim - šta ste gospodo očekivali, da li ste znali šta će biti, nije vam jasno šta će biti, da će još gore stvari doći. Milan Božić je malopre pomenuo jednu stvar. Može se desiti da donesete ovde i zakon o crkvi, da predložite da birate i vladike, možda i patrijarha. Posebno brine medijska kampanja koju ste sproveli na RTS-u i kroz ankete koje ste imali sa navodnim studentima na ulici. Kako onako čvrsto zvuči ona rečenica gospodina Ratka Markovića (ne može čovek da mu zapamti ime) da je onemogućeno delovanje politike na univerzitetu. Kako je moguće da se to tako dešava? Šta je u stvari istina? Omogućeno je legalno i nesmetano delovanje određenih stranaka na univerzitetu. Apsolutna kontrola Srpske radikalne stranke, JUL-a i SPS-a, naravno preko rektora, dekana, upravnog i nadzornog odbora. Dakle, sve je pod kontrolom, apsolutnom kontrolom. Svako od radnika mora biti na liniji, kako vi bivši rekoste nekad. Na šta sve ovo liči? Odgovor se jasno nameće, liči na nešto neviđeno, nezabeleženo, nazadno i neshvatljivo. Dakle, gde je tu autonomija univerziteta. To je ono pitanje koje ste vi stalno postavljali, pa ste tražili bar jedan detalj oko toga. Vlada bira rektora, Vlada bira dekana, Vlada bira upravni odbor, Vlada bira nadzorni organ. Dakle, izvršni organ, upravni organ, nadzorni organ, sve je Vlada. Gde je tu autonomija? Odgovorite mi. Šta se, pitanje je sada, u stvari, sprema u Srbiji. Odgovor je - da samo Bog zna šta jedna nepamet može da smisli i nametne. Na primeru Kragujevca, kratko, reći ću vam šta sve može da se desi. U Kragujevcu se, recimo, u srednje obrazovanje ne može da primi ni čistačica ako nije član određene stranke. U Kragujevcu je 6. maja bila velika hajka na učenika ili učenicu, koja je dobila prvu nagradu za napisani rad, jer je navodno po mišljenju nekog aktiva nastavnika to politički pamflet. Komisiju su sačinjavali umni ljudi, profesori književnosti i ostali pisci itd. Dakle, to na to liči i na to će ličiti, čini mi se, i univerzitet. Jedno obrazloženje koje smo ovde čuli, ja bih njega namerno komentarisao, a koje je gospodin Vučić još jednom ovde rekao, ja sam ga čuo i u Saveznoj skupštini kada je to ponovio. Nedvosmisleno kažu - hoćemo kontrolu i to apsolutnu, jer navodno mi - dakle, Vlada, dajemo novac univerzitetu. Koji novac, pitamo se i čiji novac? Odakle novac? Da li je to ova vlada zaradila, jel' to novac iz budžeta, dobijen zna se na koji način, dakle, to je novac koji iz budžeta dobija univerzitet. On ima pravo na raspolaganje nad njim. Nikako ne Vlada. Dame i gospodo narodni poslanici, šta se u stvari mora po mom mišljenju učiniti. Prvo, prisutnu i očiglednu glupost treba sprečiti i onemogućiti, mislim na ukupnu glupost koja se permanentno lansira od ove vlade. Doduše, glupost je neograničena, ali se mora sprečavati kad zapreti da ugrozi nešto bitno i značajno kao u ovom slučaju. Drugo, ja ne razumem nameru, kao i buduće zle namere koje od ove vlade sigurno slede, treba takođe razotkriti i sprečiti, jer nam je u suprotnom propast, ona totalna, sasvim blizu. Dakle, gospodo iz Vlade, poslušajte malo narod, javno mnjenje i biće vam sve jasno. Vodite računa, imajte na umu reči one pesmice - ko ne sluša pesmu, slušaće oluju. Poslušajte na ulici. Na univerzitetima je počela pesma. Može doći do oluje koja vas može oduvati. I, ne zaboravite - silom se pamet ne može pobediti, pogotovu ne nečasnom silom male, premale pameti Vlade koju, na žalost, imamo.
Narodni poslanik Budimirović ima repliku.
Prvo, verujte mi ni jednog momenta nisam vređao studente i to mi ne bi nikada palo na pamet. Naprotiv, ja sam tim ljudima svojim amandanima i pomogao da se poboljša njihov položaj kod univerziteta. Drugo, ovo što je milicija tukla pendrecima, to nije tukla studente. To su mangupi. Studenti sada uče i spremaju junski ispitni rok. Dalje, koliko reče da si profesor, mašinskog fakulteta u Kragujevcu, kako to da tvoja ćerka ode da studira kod Amerikanaca? Što nije pametan tata da znanje prenese na dete, jer si toliko zadužio kragujevačku privredu, da će verovatno dugo da te pamte. Na kraju, odakle novac Vladi - novac je Vladi od naroda. Ali, ti ne reče odakle tebi 52.000 dolara svake godine da za ćerku plaćaš u Americi. Hvala lepo.
Narodni poslanik Veroljub Stevanović, odgovor na repliku.
Ovo nije buka ulica, ovo je slušaonica. Gospodo radikali, moraćete malo da me saslušate. Dakle, neću gospodinu Budimiroviću ništa da odgovorim. Moja ćerka je izuzetan đak. Moja ćerka ima stipendiju na fakultetu. Mojoj ćerki je lično Klinton potpisao diplomu, posle četvrte godine srednje škole. Gospodo, sutra je drugi dan sednice, dobićete to, pa ćete videti, ako vas interesuje. Dakle, vi niste za Zapad, vi ste za Kinu, ja to znam, ali sam drugo hteo da kažem. Hteo sam da iskoristim pravo na repliku, vidite da ne možete da me dekoncentrišete, nema šanse, ali malo pre meni upućenu žaoku od strane gospodina Nikolića, a radilo se o Namenskoj, hoću da iskoristim da mu odgovorim. Gospodine Nikoliću, znate da nije tačno što ste rekli, ali ste kao čovek i vi i gospodin Tomović bili dužni da ipak budete sa radnicima Namenske, da ih vidite kad gladuju, da im pomognete, ta je pomoć neophodna. Ja sam očekivao da vas vidim. Dakle, tačno je da su uložili određene napore da se stvari oko Namenske završe. Ali ste zaboravili da kažete, da je to isto, možda malo veći napor učinila Skupština grada, zajedno sa ljudima iz fabrike da prevaziđu problem i da je čak neka sredstva koja ima ili štedi i razmišlja o sredstvima, unapred platila fabrici, kako bi isplatila određene plate radnicima. Dakle, to je istina. Zato vas molim da ne pravite te insinuacije. Vi vrlo dobro znate da one nisu tačne, kao što vrlo dobro znate kakva je situacija u Kragujevcu, posebno kad se razmišlja o radnicima Namenske i radnicima Zastave. Ono što je još važnije, ja bih voleo što pre da vas vidim u Kragujevcu, a posebno gospodina Tomovića, a o tome ću pričati kada bude došao onaj zakon o porezu na promet ili o prometu roba. Čovek kad se malo nadiše vazduha beogradskog, povuče čak i svoj predlog zakona, jer je sad u Vladi, a napisao ga je zajedno sa nama kada je bio poslanik, a radi se o radu na tezgama. Dakle, zajedno sa nama kad je bio poslanik. Dakle, to je neka istina o Kragujevcu. Nemojte pričati da neko stoji iza nekog štrajka, jer ovo slušaju radnici Namenske, koji vrlo dobro znaju ko je u tom štrajku i ko stoji iza tog štrajka. To što je meni ljudska dužnost bila da im pomognem, i lično,i kao predsednik Skupštine grada i čitava Skupština grada, to je pravo pitanje. Vi ste mogli takođe da budete dole, da im pomognete samo svojim prisustvom.
Narodni poslanik Tomislav Nikolić, potpredsednik Vlade - replika.
Možda sam, gospodine Stevanoviću, mogao da budem i dole, ali ne bih uspeo da obezbedim 12 miliona dinara za Namensku. To se obezbeđuje u Beogradu. Šta se desilo u Kragujevcu, kažete? Kad ste preuzeli vlast u Kragujevcu, posle tri dana u Radio kragujevcu pojavio se na oglasnoj tabli spisak od 40 nepoželjnih čistačica, kurira, tonaca, snimatelja i novinara, koje više nećete da vidite u radiju. To se desilo kada ste vi preuzeli vlast, gospodine Stevanoviću. Šta ću da uradim? Evo, to vam sada obećavam. Uradiću sve što mogu da vaš prijatelj, koga ste promovisali u savetnika predsednika Skupštine opštine, ne dobije pravo da na robnoj kući "Peko" nadgrađuje spratove. To ste tražili od Vlade Republike Srbije za svog prijatelja. Šta ću još da uradim, gospodine Stevanoviću? Naravno, da ja kad radnici štrajkuju glađu, tamo nemam šta da tražim. Ako vas pamćenje dobro služi i kad sam bio opozicioni poslanik, ni jednom se nisam pojavio na skupovima koje su imali radnici Namenske. Šta da kažete čoveku koji štrajkuje glađu? Da mu kažete da ne štrajkuje, to je njegov lični izbor. Da mu kažete da štrajkuje, terate ga da umre. Šta da radim tamo? Ja da pravim puške ne umem. To je radio moj pokojni otac. Zašto sam to vezao za vas? Taj nezavisni sindikat, koji to organizuje, sve vreme bio je na vašoj izbornoj listi, zajedno sa vama su učestvovali na izborima kao vaši kandidati. Kako da drugačije tumačim to, nego da vi organizujete te štrajkove. To što kažete da ste nešto iz skromnih sredstava opštinskih pomogli Namenskoj, ko je sada ostao bez sredstava u toj opštini? Da li fudbalski klub Radnički ili neko od privilegovanih kojima vi izdvajate sredstava? Gospodine Stevanoviću, vrlo rado za govornicom u Skupštini Kragujevac sa vama razmenjujem stavove i mislim da je to mesto gde se govori o Kragujevcu, a ovde se radi o jednom zaista ozbiljnom zakonu o kome ste veoma neozbiljno diskutovali. Čak sam čuo da ste rekli da na vašem matičnom fakultetu, pa su mnogi članovi Vlade pomislili da ste vi profesor na Mašinskom fakultetu. Niste profesor, ali biste mogli da budete. Toliko neargumentovano diskutujete o ovom zakonu da ličite na mnoge profesore koji su u poslednjih 10 dana o zakonu diskutovali, ali ni jedan od tih profesora nije hteo pred televizijskim kamerama u direktnoj emisiji sa bilom kojim članom Vlade da raspravlja o zakonu o univerzitetu. (Iz sale: Pa da ga izbaci.) Zašto da ga izbaci? Ako će da ga izbaci, izbaciće ga kad god hoće, ali se ne radi o izbacivanju i nemojte da se uopšte bojite da ćete biti izbacivani sa fakulteta. Koliko puta treba da vam svaki predstavnik Vlade ovde ponovi da vam se niko neće mešati u to šta učite decu i da vam se niko neće mešati koje im ocene dajete, ali će vam se strašno mešati u to ako se bavite politikom u okviru redovnog radnog vremena na univerzitetu. Strašno će vam se mešati u to ukoliko budete sprečavali decu da slušaju predavanja ili da daju ispite. Ja vam tvrdim, dok postoji ova Vlada, profesor koji bude sprečavao decu da završavaju fakultet neće biti redovni profesor. Redovni profesor će biti onaj ko će deci omogućiti da uči i ko će decu da ocenjuje.
Narodni poslanik Slobodan Tomović ima repliku.
Poštovani gospodine predsedniče, poštovana gospodo poslanici, kada ovakve ispade Veroljub Stevanović pravi u Kragujevcu, ja na njih obično ne reagujem, jer se tamo zna ko je ko i kolika je čija specifična težina, ali kada o tome govori ovde, onda zarad vaše informisanosti, zarad javnosti i onih koji prate ovu sednicu dužan sam da kažem i sledeće. Sastancima vezanim za problematiku Namenske fabrike nisam prisustvovao, jer su ti sastanci bili organizovani od strane SPO-a, a ja nisam član te stranke, i od strane sindikata, a nisam član ni tog sindikata. Da me je zvalo poslovodno rukovodstvo Zastave, ja bih svakako prisustvovao tim sastancima, računajući da kao član Vlade mogu sa rukovodstvom koje je jedino kompetentno da nađem rešenje. Takođe je poznat i primer iz istorije imperatora koji je palio grad da bi doživljavao ekstazu, da ne kažem nešto drugo. Takav imperator postoji u Kragujevcu kao dežurni piroman koji potpaljuje požare, a onda dođe da izigrava vatrogasce. Tako je to bilo u slučaju manipulacije sa učenicima koji su litijali po gradu, a onda došli pred zgradu Skupštine opštine da ih predsednik umiri. Tako je to bilo i sada sa Namenskom, jer smo mi našli pare da dodamo još nešto što će umiriti te ljude da prestanu da štrajkuju i ja sada očekujem da ćemo mi, verovatno, pošto je Opština rešila da to sama rešava, istovremno naći rešenje i za Romaniju, i njoj trebaju pare, za Robnu kuću, i njoj trebaju pare, i za Zastavu automobila, jer i tamo trebaju pare. Nećemo valjda davati samo Namenskoj, nego ćemo davati i ostalima, ako taj problem želimo da rešimo. Toliko o ovome u prvom delu što sam bio prozvan za repliku. Što se tiče zakona, kada gospodin Stevanović bude o tome govorio zadržavam pravo da tada repliciram. Još jednom vam se izvinjavam što sam morao da zloupotrebim vaše strpljenje i oduzimam vreme za ovako trivijalne stvari. (Stevanović prilazi govornici.)
Gospodine Stevanoviću, niste dobili reč. Vi ste izazvali repliku. Ima reč narodni poslanik Išpanovič Ištvan.
Poštovani gospodine predsedniče, poštovani narodni poslanici, danas ovaj visoki dom raspravlja ne o bilo kakvom zakonskom projektu, nego o predlogu jednog zakona koji ima izuzetan značaj u svakoj zemlji i koji će ostaviti dubok trag na našu budućnost. Prilikom odlučivanja ne bi smeli ispustiti iz vida da će mnoge generacije koje dolaze na studije osećati dobre ili loše posledice naše odluke. Odmah na početku moramo reći da se duboko ne slažemo sa predlogom zakona ponuđenim od strane Vlade. Ne slažemo se iz više razloga. Kao prvo, ne slažemo se sa načinom izrade predloga zbog toga što je predlog rađen bez konsultacije sa univerzitetima, tj. bez nastavnika, saradnika i studenata. Bez obzira na ovlašćenje Vlade u pogledu predlaganja zakona, u izradi predloga morali su biti uključeni univerziteti s obzirom na značaj materije koja reguliše veoma važne odnose u društvu. Drugo, ne slažemo se da se ovakav zakon donosi brzopotezno, bez mogućnosti širih konsultacija i samih poslanika sa univerzitetima i fakultetima i ostavljanja dovoljnog vremena za pripremanje kvalitetnih amandmana na zakonski predlog. Treće, ne slažemo se sa samom koncepcijom zakona, jer ukida autonomiju univerziteta kao jedno od osnovnih civilizacijskih tekovina. Univerziteti i fakulteti se stavljaju pod starateljstvo države ili ako hoćete Vlade, što je neprimireno i neprihvatljivo u jednom demokratskom društvu. Ne bi bilo dobro da se kasnije stidimo što smo svoj glas dali za ovakav zakonski projekat. Sada nekoliko reči o samom tekstu zakona. U stavu 1. člana 5. stoji "univerzitet i fakultet imaju obrazovnu i naučnu autonomiju", a zatim se odmah dodaje "u skladu sa zakonom". Ove dve poslednje reči "u skladu sa zakonom" derogiraju ono osnovno pravilo i načelo autonomije obrazovnog i naučnog rada, jer se iz drugih odredaba zakona vidi da od ovih načela u zakonu nije ništa preostalo. U zakonskom predlogu stoji "rektora univerziteta imenuje i razrešava Vlada, članove Upravnog odbora imenuje i razrešava Vlada" i isti tekst se odnosi i na dekane i upravne odbore fakulteta. U dosadašnjim javnim istupima članova Vlade ova rešenja se pravdaju uobičajenom praksom u svetu. Ta svetska praksa je kodifikovana, između ostalog, na centralnoj konferenciji UNESKO-a, o čemu je ovde već bilo reči, pa bih ponovo želeo da citiram i smatram da nije na odmet da dam jedan drugi citat iz te konferencije. "Autonomija je onaj stepen samoupravljanja institucija visokog obrazovanja koji je neophodan radi efektivnog donošenja odluka koje se odnose na akademski rad, na akademski standard, upravljanje i sve druge funkcije konzistentne sa sistemom javne odgovornosti, posebno u institucijama koje se finansiraju iz budžeta države". U istim zaključcima takođe stoji "visokoškolsko nastavno osoblje mora imati pravo izbora većine predstavnika u akademskim upravnim telima unutar svoje akademske institucije". Znači, lako je dokazati da Predlog zakona o univerzitetu grubo narušava načelo autonomije univerziteta, te da je praksa na drugim državnim univerzitetima u svetu sasvim drugačija nego što se želi predstaviti od strane Vlade. Univerziteti i fakulteti nisu obična preduzeća, kako to Vlada želi da predstavi, dajući rektorima i dekanima neograničena ovlašćenja, što znači i eventualnu pristrasnost. Svako upoređivanje univerziteta odnosno fakulteta i preduzeća je neprihvatljivo. Van svake je sumnje da se preduzeća osnivaju u cilju stvaranja profita. Nadam se da se univerziteti i fakulteti ne osnivaju zbog toga nego iz sasvim drugih ciljeva. Posebno poglavlje predstavlja izbor nastavnika gde dekan fakulteta dobija takva ovlašćenja koja su neprihvatljiva i mogu predstavljati opasnost za dugoročno degradiranje nastavnog i naučnog rada, te mogu biti uvod u negativnu selekciju nastavnog i naučnog kadra. U zakonu ima i diskriminativnih odredbi za nacionalne manjine, koje se tretiraju kao građani drugog reda. O tome ću govoriti kada budemo raspravljali o amandmanima. Iz svih navedenih razloga predlažem da Vlada povuče svoj predlog i pristupi izradi novog zakonskog predloga na osnovu primedbi koje smo ovde danas čuli.
Zahvaljujem. Ima reč narodni poslanik Zoran Jovanović, a neka se pripremi dr Milena Andrić.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, izjava potpredsednika Vlade gospodina Vojislava Šešelja da su univerziteti u Srbiji leglo kriminala, korupcije i nepotizma predstavlja najveću uvredu naše nauke i kulture. Ništa slično nije izjavljeno u celokupnoj istoriji visokog školstva u Srbiji. Dok se u .....
Molim vas, nemojte ometati govornika. Dozvolite mu, ima pravo da kaže.
Znate šta, koleginice i kolege narodni poslanici, očekivao sam bar od članova ministarskog kabineta, odnosno članova Vlade određeni stepen kulture, a da potpredsednik Vlade narodnom poslaniku kaže - da je ometen u razvoju, to nisam očekivao. Dok se u izbornoj kampanji gospodin Vojislav Šešelj borio za glasove birača on je bučnije od bilo koga obećavao da će njegova stranka dolaskom na vlast udariti na one koji su pokrali ..... Molim vas, gospodine predsedniče, umirite ministra. Umirite ministra Vlade..... Građani Srbije, moram da vas obavestim - potpredsednik Vlade Republike Srbije i jedan ministar Vlade Republike Srbije meni onemogućavaju kao narodnom poslaniku da diskutujem. Dok se u izbornoj kampanji borio za glasove birača Šešelj je bučnije od bilo koga obećavao da će njegova stranka dolaskom na vlast udariti na one koji su pokrali štedne uloge građana, opljačkali penzione fondove i prisvojili gotovo sva prirodna bogatstva države ..... Sada sa pozicije vlasti gospodin Šešelj za barjaktare korupcije, pljačke, proglašava siromašne profesore na univerzitetu, čije su plate više nego mizerne, a društveni položaj ponižavajući. Upravo ovih dana, dok se gospodin Šešelj obrušava na profesore univerziteta, u Crnu Goru su iz Zemuna otpremljeni konvoji šlepera krcatih Šešeljevim posterima, raznim propagandnim materijalom i specijalnim izdanjima novina Srpske radikalne stranke ....
Gospodine Jovanoviću, držite se tačke dnevnog reda. Molim vas za tišinu. Nemojte dobacivati. Izvolite.
.... Držim se dnevnog reda. Govorim o studentima Srpske radikalne stranke, o gospodinu Nikoliću i gospodinu Dragišiću.
Moje je pravo da opomenem poslanika koji se ne drži dnevnog reda.
Na isti način je nedavno zatrpao i Srbiju. Samo za te samoreklamne svrhe Šešelj je potrošio enormna novčana sredstva. Odakle? To vi bolje znate od mene..... On više troši na TV kasete nego Beogradski univerzitet za naučne projekte..... Od novca .....
Molim vas, nemojte ometati govornika, dozvolite narodnom poslaniku da završi svoju diskusiju.
..... Ima i druga strana. Od novca koji je gospodin Šešelj sakupio izdavajući ....
Molim vas, gospodine Jovanoviću, opomenuo sam vas. Nemojte govoriti .... Zakon o univerzitetu je na dnevnom redu.
Govorim.
Ne držite se, govorite o Crnoj Gori.
Izvinjavam se, .... bili bi rešeni stambeni problemi Beogradskog univerziteta - vratio sam se na temu. Srpski pokret obnove, gospodo, ne smatra da treba zadržati stari Zakon o univerzitetu, koji je kao jedini sistemski zakon iz oblasti obrazovanja i vaspitanja zadržao recidive samoupravljanja. To najbolje znaju ovde prisutni poslanici. Ako se izvrši analiza političke opredeljenosti i političke aktivnosti univerzitetskih profesora, dobro se zna da je, recimo,moj matični fakultet, Pravni fakultet u Beogradu, da potpredsednik Nikolić ne pomisli da se i ja hvalim da sam profesor tog fakulteta, ali je matični u smislu što sam ga ja završio, okupiran od strane Građanskog saveza Srbije. Recimo, jedne minorne političke stranke, koja nema uticaja u biračkom telu i nema predstavnike u Republičkom parlamentu. Dakle, ne pada nam na pamet, nama iz Srpskog pokreta obnove, da se zalažemo za samoupravljanje na univerzitetu, ali ne možemo gospodo prihvatiti ni donošenje ni usvajanje novog predloženog zakona koji će biti gori od starog, postojećeg zakona. Na univerzitetima je uzavrela atmosfera.
Nemojte se osvrtati, oni će vas dekocentrisati, ne mogu da ispraznim salu.
Izvinjavam se, ja sam prvi put poslanik i nisam nikada prisustvovao sednicama. Nisam znao da se pojedini poslanici ovako ponašaju. Nisam kalkulisao sa takvim obrazovanjem i vaspitanjem Parlamenta Srbije.
Molim vas, možete samo o pojedincima.
Na univerzitetima se najavljuju protesti....
Znači, govorite o pojedincima, nemojte o parlamentu.
..... Na univerzitetima je uzavrela atmosfera, najavljuju se protesti, štrajkovi, obustave nastave, čujemo da je došlo do intervencije Ministarstva unutrašnjih poslova i koliku li će štetu pretrpeti studenti i njihovi roditelji, odlaganjem junskog ispitnog roka. Zbog svega ovoga, mi iz SPO predlažemo da se novi zakon o univerzitetu donese u toku drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine, na početku naredne školske godine, a da se pre toga u jednoj mirnoj i tolerantnoj atmosferi sprovede javna rasprava uz učešće predstavnika kako Beogradskog tako i ostalih univerziteta, i kragujevačkog gospodine Nikoliću.... (Toma Nikolić: dobacuje s mesta - pusti mene, eno ti Šešelja) i celokupne akademske javnosti. Kao izvestilac Vlade gospodin potpredsednik Vlade prof. dr Ratko Marković reče da su pojedini profesori zloupotrebili svoj profesorski položaj i status fakulteta i da su postali istaknuti funcioneri i politički aktivisti svojih političkih stranaka. Ne znam samo da li je uvaženi profesor mislio na sebe ili možda na kolegu profesora Štambuka, koji je takođe istaknuti politički aktivista, a koliko znam i profesor Beogradskog univerziteta. Što se tiče Srpske radikalne stranke,nisam čuo da postoji i jedan profesor univerziteta koji je član nekog visokog foruma Srpske radikalne stranke, ali smo još 1992. godine obavešteni da je predsednik Srpske radikalne stranke, gospodin Šešelj, imenovan i izabran za redovnog profesora predmeta Uvod u pravo, na Pravnom fakultetu u Prištini. (Toma Nikolić dobacuje s mesta - to nije tačno.) Zaista možda nisam informisan da li je i dalje zadržao status profesora ili nije, a ne čitam Veliku Srbiju, pa nije mi ni za zameriti. Prema tome, gospodine profesore Markoviću, da li Vi mislite da i za univerzitetske profesore važi načelo ravnopravnosti, da mogu da postanu visoki funkcioneri i politički aktivisti, kako vladajuće, tako i opozicionih stranaka. Ja moram da pohvalim profesora Markovića čiji sam udžbenik Ustavno pravo nedavno prelistao, a zloglasni udžbenik Ustavno pravo pomenutog profesora Jovana Đorđevića, po kome sam polagao skratio mi je život možda za godinu dana. (Toma Nikolić dobacuje s mesta - što ti nije zauvek skratio život.) Tomo, ti to nikada nisi ni video, a kamoli pročitao [[čuje se aplauz]] Gospodin Stevo Dragišić, za koga sam ja pre njegove replike na izlaganje kolege Jokanovića mislio da je na prvoj godini, odnosno nesvršeni student Pravnog fakulteta, reče da je apsolvent, pa u replici izvestiocu naše poslaničke grupe doktoru Ivanu Kovačeviću, reče - kako da se zalažemo za neke zakone koji su važili pre sto godina. Ako je završio prvu godinu Pravnog fakulteta, zna da neki pravni instituti važe još iz Rimskog prava, dva milenijuma, ako je polagao Ustavno pravo kod uvaženog profesora Markovića, mogao je da nauči u kom je veku donet američki Ustav, jer Amerikancima ne pada na pamet da donose novi ustav, jer je prošlo 100 godina više od donošenja. Evo, završavam.
Molim vas, vreme.
Gospodin profesor doktor Štambuk, takođe kada se osvrnu na izlaganje profesora Kovačevića, reče da Nikola Pašić nije izabran, jer nije bio u ljubavi sa vlašću, pa je u tom smislu.....
Gospodine Jovanoviću, budite ljubazni, završite.
Oduzeli su mi pet minuta.
Ne, nisam merio.
Završavam sa dve rečenice [[čuju se dobacivanja iz sale i smeh]]
Molim vas, budite ljubazni, gotovo, gospodine Jovanoviću, prekoračili ste minut.
Mi se pozivamo na tradiciju 20. veka jer 1905. godine je donet Zakon o univerzitetu, koji je Kovačević citirao.....
Gospodine Jovanoviću, molim Vas......
Predsednik Vlade je bio Nikola Pašić, a ako baštinite tradicije radikala i Nikole Pašića, podržite taj koncept zakona, a gospodine Štambuk, Vladu Milana Obrenovića koja je bila tiranska, mi ne podržavamo.
Gospodine Jovanoviću, molim Vas, vreme je, budite ljubazni. Ima reč narodni poslanik Vladimir Štambuk, replika.
Pre sto godina nije bila 1905. Uvaženi poslanik je govorio o Zakonu od pre sto godina, a drugo, što se tiče mog političkog angažovanja on je van fakulteta, a za vreme štrajka, ja sam držao nastavu, ispite i ponašao sam se kao svaki normalni nastavnik i smatrao da tako treba da rade i svi ostali. Poslednja stvar, molim vas, ovde se jako puno manipuliše sa svetom. SAD moraju da imaju jako puno mediokriteta. Prvo, u SAD postoje privatni i državni fakulteti i ti državni fakulteti pripadaju i državama, ili još manje, takozvanim regionima. Oni svake godine raspisuju konkurse, imenuju rektore, profesore i najduže ih imenuju tri godine, ne više od tri godine, a svake godine ili samo na godinu dana. Prema tome, tamo država ili privatni vlasnik reguliše ne ko će biti dekan, ne ko će biti profesor, nego svake godine idu na reizbor, svake godine se imenuju i onda, ako je to tako, ako vi mislite da država stvara glupake, zato što imenuje rektore, SAD imaju jako puno idiota, jako puno nesposobnih, jako puno retardiranih i ako se neki poslanici ovde pozivaju na to da su dobili i njihova deca, potvrdu, od jednog od najpoznatijih američkih naučnika, a on se zove - predsednik Klinton. Hvala.
Molim vas, Stevo Dragišić - replika.
Uvaženi kolega iz SPO je govorio o nekim pravnim institutima koji važe već 2.000 godina od Rimskog prava. Tačno je da takvi instituti još uvek postoje, samo nije rekao koji je to institut ukinut ovim zakonom o univerzitetu ? Nijedan. Ako već govori o postojanju pravnih instituta i o njihovoj utemeljenosti u vremenu, treba da odgovori na pitanje da li to sada treba da vratimo princip nejednakog prava glasa, da žene nemaju pravo glasa, da određeni socijalni slojevi stanovništva izgube pravo glasa ili da žene nemaju pravo na nasleđivanje. To su pravni instituti koji su važili pre 100 godina. I još jednu stvar bi hteo da kažem, da skrenem pažnju. Na Pravni fakultet se upiše godišnje oko 2.500 do 3.000 studenata u Beogradu, završi ga otprilike 500 do 600, a nekada i više, a od tih koji završe, neki magistriraju, mali broj doktorira, neki se zaposle kao direktori, kao državni činovnici, a neki se zaposle kao ćate koji lupaju pečate. Ovaj kolega pravnik me podseća na ovu poslednju kategoriju, gde može negde da lupa pečate.
Hvala, narodni poslanik Zoran Jovanović - odgovor na repliku.
Kolega Dragišiću, ako hoćemo stručnu raspravu, diplomirajte, pa da govorimo o pravnim institutima. [[Aplauz.]] Drugo, ja sam diplomirani pravnik sa prosekom 9,70, doneću sutra indeks ili diplomu. Treće, deset godina sam bio advokat.
Ima reč Stevo Dragišić, replika.
Gospodine Jovanoviću, ovaj zakon o univerzitetu se danas donosi baš zbog toga da nam ne bi bili takvi pravnici sa prosečnom ocenom 9,70, koji mogu samo pečate da lupaju.
Ima reč narodni polsanik dr Milena Andrić, a neka se pripremi narodni poslanik Nenad Jovanović.
Poštovane kolege i koleginice, svi pokušaji Vlade i njenih glasnogovornika da orkestriranom agrumentacijom odbrane, kako razloge za užurbano donošenje, tako i navodne kvalitete zakona o univerzitetu ne mogu da sakriju pravu suštinu ovoga udara na preostale tragove demokratije. Ostaje, kao u priči o carevom odelu, novom odelu, gola istina da zakon treba da partijski disciplinuje univerzitet, da kazni pobunjenike, odstrani nepokorne, trajno sa njega iskoreni ono što se zove sopstveno mišljenje. Cinično i uvredljivo zvuče argumenti nekih potpredsednika Vlade, koji zakon brane tvrdeći da njime, zapravo, ukidaju poslednje tragove samoupravljanja. Ili, da je svuda u svetu priznato pravo gazde da odlučuje o svemu što mu pripada, jer je novac njegov. Podsećam ovu skupštinu, u kojoj mi predstavljamo narod, a ne svoje partijske vođe, da univerzitet finansiramo svi, svaki građanin ove zemlje, a ne Vlada ili neki njen ministar. Pa, ne izdvaja, valjda Vlada pare. Nisu one njene i ne odvaja ona od usta da bi davala nezahvalnom i tom neposlušnom univerzitetu. Istovremeno, članovi Vlade bi morali da prestanu da se ponašaju po principu "država to sam ja". Država, to su svi njeni građani i univerzitet pripada njima, narodu. U ime osnovnih demokratskih principa, slobode i autonomije univerziteta, kao najvažnije nacionalne institucije, i Deomokratske alternative, za koju su građani glasali izabravši me u Parlament, tražim da se Nacrt zakona skine sa dnevnog reda Skupštne, da se u izradi budućeg nacrta zakona uključe svi oni na koje se on odnosi, a pre svega, autentični predstavnici univerziteta, kao i drugih nacionalnih institucija. Da se pre stavljanja na razmatranje Nacrta zakona pred Skupštinu, organizuje i sprovede široka rasprava o njemu i tek na osnovu saglasnosti učesnika podnese na usvajanje. Odričem se prava da repliciram na sve ono što bi mi bilo nakon ovog istupanja rečeno. Svima onima koji ovaj zakon, protiv razuma i svega što je civilizacijsko brane, odgovarajuće vreme i buduće generacije ne praštaju. Podsećam samo, da mi ovde sedimo kao predstavnici svih građana Srbije, a ne ovog ili onog partijskog rukovodstva, a da nikoga ovde nije glasao ni jedan građanin zato što mu je obećano ukidanje autonomije univerziteta i uterivanje poslušnosti i kažnjavanja onih koji misle da imaju pravo još uvek da misle.
Povreda Poslovnika.
U čemu je povreda Poslovnika? Izvolite, da vidimo.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo, pročitaću član 102. Poslovnika. "Za vreme govora narodnih poslanika ili drugih učesnika u pretresu, nije dozvoljeno dobacivanje, odnosno ometanje govornika na drugi način, kao i svaki drugi postupak koji ugrožava slobodu govora". Ja od Vas, gospodine predsedniče, tražim da se svakom omogući da govori.
Ima reč narodni poslanik Nikola Jovanović, neka se pripremi dr Zvonimir Budić.
Poštovani predsedniče, poštovane kolege poslanici, poštovani članovi Vlade, prvi put se obraćam, pa je red i da se predstavim. Ja sam Nikola Jovanović, poslanik SPO iz Trstenika i poslanik Rasinskog okruga. U ovom trenutku sigurno da imam tremu, ne tremu što se obraćam vama, nego što nas u ovom trenutkugleda, verovatno, pola Srbije i očekuju od ovog parlamenta da svojim glasanjem izglasa nešto što odgovara našem narodu. Mi smo svi dobili glasove od naroda i poverenje da svojim radom u Skupštini donesemo ono što će ovom narodu biti bolje sutra. Nažalost, imam jednu zebnju da danas ova skupština neće da donese ono što ovaj narod u Srbiji očekuje. Pre nekoliko trenutaka, uvaženi kolega Dragišić je reagovao na komentar našeg člana SPO, profesora Kovačevića, da je Zakon o univerzitetu iz 1905. godine star zakon. Mislim da su u ovom trenutkustari zakoni, Arhimedov zakon,Pitagorina teorema i Dušanov zakonik iz 1346, u kome se govori, da se ne sudi po pozivu cara. Uz sva uvažavanja mislim da i gospodin Dragišić i ja i svi mi ovde ne vredimo više samo zato što živimo u ovom vremenu. Treba poštovati i zakone koji su dobri, pa i iz starih vremena. Da mnogo ovde ne bi mudrovali, činjenica je da treba govoriti o zakonu o univerzitetu. Ovaj zakon je zakon koji u ovom trenutku žešće nego biloko drugi želi SRS. Zašto žele ovaj zakon? Ne samo SRS, želi to i JUL i SPS. Ali, zašto to želi? Prilikom pregovora oko ulaska u Vladu Republike Srbije, SPO je predložio da ministri, zamenici ministara i pomoćnici ministara ne mogu da budu ljudi bez fakultetskog obrazovanja. Taj predlog SPO je odbijen. Onog trenutka kada smo saznali da je predlog odbijen, bilo je jasno da će u Vladu Republike Srbije ući SRS. Srpska radikalna stranka sigurno da nema toliko obrazovanih ljudi da bi sva mesta popunila. Šta sad oni traže? Traže da Vlada Srbije, u kojoj sede ljudi sa verovatno srednjom školom, odredi [[Dobacivanje iz sale.]] Pa, gospodine, ja u Skupštini imam Raku Radovića i uspem da izdržim borbu s njim. Prema tome, ako želite Zakon o univerzitetu, ponašajte se bar univerzitetski. Čim zakon bude usvojen, normalno je da će tražiti, sigurno, pošto je Srpska radikalna stranka osvojila veliki broj glasova, da jedno 40% dekana bude iz Radikalne stranke. Nemam afiniteta prema tome, biće sigurno 40%. Normalno je, dekani postavljaju profesore, profesori moraju biti članovi Radikalne stranke. To su pretpostavke, daj bože da to ne bude. Namere su i takve da određeni broj ljudi, koji nisu profesori, završi fakultete. To je poznato iz doba komunizma. Malo pre sam čuo i gospodina Nikolića da je rekao da nije završio fakultet, ali da će sigurno da ga završi. Ne znam da li bi usvajanjem ovog zakona gospodin Nikolić mogao da završi, ili će da postane i rektor kragujevačkog univerziteta. Sigurno. Gospodo poslanici, nije bilo tako davno kada nam je u staroj Jugoslaviji gospodin Stipe Šuvar uveo reformu školstva - čuvenu "Šuvaricu", od koje i dan danas postoje posledice. Bojim se da "Šešeljica" koja se usvoji ne donese mnogo više zla ovoj zemlji. Biće to teže za ovu zemlju. Mislim da, ukoliko se zakon usvoji, biće to i kraj univerziteta i kraj pameti i kraj nauke. Zahvaljujem se.
Narodni poslanik Stevo Dragišić, replika.
Od kad su propali pregovori Srpskog pokreta obnove oko ulaska u Vladu u toj partiji više nema usaglašenih stavova. Pretposlednji govornik iz Srpskog pokreta obnove reče da nema nijednog profesora člana Srpske radikalne stranke. Ovaj sada priča da ćemo imati 40% profesora i dekana. Dogovorite se jednom, ima li radikala profesora ili nema radikala profesora. Ali, kada smo u dilemi da li da izaberemo "Šešeljicu" ili Danicu, bolje "Šešeljicu", jer je Danica već pokazala loše efekte.
Ima reč narodni poslanik Zvonimir Budić, neka se pripremi narodni poslanik Gvozden Rosić.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo, ... [[ne čuje se]] vaš primitivizam je poznat. Postavljam sam sebi pitanje koji je to razlog da nova vlada, kao prvi ozbiljni zakon u svom mandatu, predlaže zakon o univerzitetu? Nekako brzo, bez konsultacija sa fakultetima i univerzitetima u Srbiji, koji bi svakako doprineli boljem rešenju. Sama Vlada je to priznala velikim brojem svojih amandmana, kojima su izmenili gotovo sve odredbe segmenata koji se odnose na studente. Tačno je to da je studiranje skupo, kao i da je dužina studija velika. Ali, šta je urađeno za motivaciju tih mladih ljudi da na vreme diplomiraju. Diplomiranjem nastaje težak period neizvesnosti i borbe za preživljavanje, najčešće van svoje struke. Umesto da tu traži rešenje, Vladi smeta autonomija univerziteta, koja ni po sadašnjem zakonu nije bila na zavidnoj visini. Ovim zakonom se uvodi stroga birokratska hijerarhija. Vlada preko ministara postavlja rektore, dekane, upravne i nadzorne odbore. Dekani biraju nastavnike i saradnike. Pa, možda u nekom demokratskom društvu to i ne bi bilo tako strašno. Kod nas je sasvim jasno da će ova vlada nastojati da u upravnim odborima, na mestima rektora, dekana postavi ideološki podobne i političke poslušnike. Sada, umesto proklamovane depolitizacije univerziteta, dobijamo potpunu politizaciju univerziteta. Odmah se postavlja pitanje funkcionisanja tog sistema pri narednoj promeni Vlade i ministara. Ako rektor i dekan, po čl. 109. i 122. Zakona, imaju prava i dužnosti direktora preduzeća, oni kao vladini činovnici u funkciji izvršitelja naloga i poslušnika imaju veliku ličnu vlast u odnosu na zaposlene na fakultetu. Rektor i dekan ovim zakonom postaju životno zainteresovani za očuvanje Vlade, jer time brane svoje funkcije i to tako da na ovaj način uvodimo totalnu politizaciju na univerzitetu. Kako u takvim okolnostima nastavnici i saradnici mogu da mirno rade svoj nastavni i obrazovni rad. Umesto da univerzitet bude izvor progresivnih ideja, vlast ga gura na margine društvenih zbivanja, a uz strogu kontrolu eventualne opasnosti sa te strane. Ovakav ponižavajući odnos Vlade prema univerzitetu neće doprineti njegovom oporavku niti oporavku zemlje. Istorijska odgovornost poslanika ove skupštine je da ovakav zakon ne izglasamo i omogućimo studentima i nastavnicima da na miru završe ovu godinu i upišu novu. Hvala.
Ima reč narodni poslanik dr Gvozden Rosić, a neka se pripremi narodni poslanik Svirčević Ratimir.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslednjih dana veoma su prisutne u javnosti reakcije i primedbe na zakon ili makar na, da budemo sasvim precizni, inicijalni predlog zakona, koji je dospeo u javnost. Mogu se podeliti u dve osnovne grupe, dve kategorije. Prva bi bila pokušaj da se ekonomskim metodama poveća efikasnost studiranja na univerzitetima u Srbiji. Dakle, da se na neki način disciplinuju studenti. Svima je jasno da te mere nisu preterano popularne, a to pogotovo važi za širu javnost. Zatim, zadnje odluke koje smo imali prilike da čujemo na sednici Odbora za prosvetu sinoć, kada je Vlada dala amandmane koji su ispravili, odnosno poboljšali sa studentskog aspekta njihov status na univerzitetu, sigurno da mogu da dobiju našu podršku. Uostalom, podršku poslanika SPO su dobili i sinoć na sednici Odbora za prosvetu. Druga grupa primedbi se odnosi na želju da se administrativnim merama disciplinuju i nastavnici na univerzitetu, da im se jasno stavi do znanja ko je osnivač, koja su prava osnivača i da u to niko ne sme da zadire. Te promene su manje interesantne za širu javnost i upravo zbog toga zavređuju našu posebnu pažnju, jer mislimo da su dugoročno gledane one veoma značajne. Imajući u vidu da je Vlada odustala od većine predloga koji bi pooštrili režim studiranja sa aspekta studenata, definitivno je jasno da je težište zakona i osnovna intencija zakona ipak bila na ovom drugom segmentu, da se uspostavi neka druga procedura, pre svega izborna procedura na fakultetima i univerzitetima. Mi smo, iako je ovde bilo primedbi da nije bilo predloga, da nije bilo intervencija, da nije bilo konstruktivnih predloga, pokušali da amandmanima popravimo ovaj predlog zakona. Moram priznati, koliko god da sam subjektivan, i kada sam sam u pitanju i kada je moja stranka u pitanju, da mi se čini da bi Predlog zakona bio sasvim dobar da su usvojeni i naši amandmani. Naši predlozi nisu napravljeni da bi dodatno politizirali postojeću situaciju i zato nisu ničim zadirali u konačne odluke koje Vlada kao osnivač donosi na univerzitetu, već su imali za cilj da smanje verovatnoću da osnivač donese pogrešne odluke. Dakle, ne treba pripisivati nama pokušaj preuzimanja ingerencije osnivača, jer to ne stoji u našim predlozima. Predložili smo da se smanji odgovornost organa izvršne vlasti u oblasti izbora nastavnika i rukovodećeg kadra na fakultetima i univerzitetima. Sasvim konkretno, iako ćemo, nadam se, o amandmanima podrobnije pričati kasnije, mišljenja smo da nije dobro da dekan fakulteta sam donosi odluku o prijemu nastavnika i saradnika na taj način što sam raspisuje konkurs, sam imenuje komisiju za izbor i sam vrši imenovanje. Imajući u vidu širinu i broj naučno - nastavnih disciplina na jednom fakultetu, zaista je nemoguće da bilo koji pojedinac bude dovoljno kompetentan i prisutan u svim tim oblastima, pa je prirodno da u tome ima pomoć kompetentnih saradnika koji bi mogli napraviti zajednički najbolji izbor. Sasvim je dovoljno, po našem mišljenju, da ta pomoć bude i u obliku predlaganja, dakle, samo predlaganja najboljih kandidata. Mišljenja smo da su ljudi koji su najkompetentniji da daju svoj sud o izboru nastavnika, upravo ljudi koji su proveli najviše godina na tom fakultetu, u nastavi, u naučnom radu, ljudi koji najbolje poznaju nastavne i naučne kvalitete svojih kolega i čiji je neposredni interes da se na fakultetu biraju najbolji. Dakle, članovi veća fakulteta. Takođe, članovi veća fakulteta, nastavnici jednog fakulteta su najpozvaniji da predstavnicima osnivača predlože kandidata ili kandidate za vršenje funkcije dekana. Na taj način ničim se ne remeti pravo osnivača da izabere dekana, ali na osnovu predloga sopstvenih kolega. Ovaj način izbora nikako ne može da oslabi poziciju dekana, već samo da je ojača, jer od tog trenutka funkcija dekana nije, pre svega, odraz političkih snaga, već i ozvaničenje od strane osnivača, dakle, od strane predstavnika Vlade, jednog autoriteta koji inače i sami priznaju najeminentniji stručnjaci u određenoj oblasti. Na čelu univerziteta bi po našem mišljenju trebalo da bude osoba koja ima podršku ljudi koji se uspešno bave većim brojem naučnih disciplina. Zato mislimo da prethodna podrška većine fakulteta, mislim na veća fakulteta jednog univerziteta, uz naravno saglasnost Vlade kao osnivača, može samo da koristi i univerzitetu i državi i svim onima koji su upućeni na univerzitet. Na kraju, mora se priznati da su pojedini pokazatelji sadašnjeg stanja na univerzitetu, koje smo imali prilike da čujemo od predstavnika Vlade, veoma nepovoljni i da naravno predstavljaju jedan signal, jedno upozorenje da nešto treba popravljati, nešto treba menjati. Siguran sam da ti pokazatelji ne mogu biti dovoljan izgovor, da se u poređenju sa postojećim, odlučimo za neka jednokratna, bojim se, kratkoročna rešenja. Usvajanje ovakvog zakonskog predloga predstavlja izazov, veliki izazov za one koji nastupaju sa pozicija vlasti, što je razumljivo, ali i opasno. Istovremeno, usvajnje ovakvog zakona bi predstavljalo i opasan presedan i veoma moćno oružje za sve sadašnje ili buduće nedemokratske političke opcije. Na taj način, bojim se da bi funkcije izvršne vlasti u ovoj zemlji dobile veći značaj, dugoročno gledano, nego što bi za samu zemlju bilo dobro.
Ima reč narodni poslanik Svirčević Ratimir.
Poštovani poslanici, ovde je rečeno, a čini mi se da je ministar Ivković rekao - da je najveće spoticanje oko dve stvari, a to je metodologija i autonomija. Mislim da su to veoma bitne stvari, ukoliko misli na metodologiju izbora institucija na univerzitetu. Pokušaću malo da proširim tu temu, da na neki način pokažem da postoje drugi aspekti sa kojih može da se ovaj zakon ocenjuje, ali ne sporeći da su najvažnija ova dva o kojima je bilo reči. Uveo bih još jedan osnov za ocenu ovog zakona, to je vreme donošenja. Dalje, način na koji se on donosi i sadržaj. Sadržaj je sigurno najvažniji, a nije zgoreg da se nešto kaže i o vremenu donošenja ovog zakona. Godine 1992. je usvojen Zakon o univerzitetu. Proglašen je nekoliko dana kasnije. Predlagač je bio ovaj isti. Za mene je to isti predlagač. Vi se sećate tog sastava Skupštine. Tu su socijalisti imali apsolutnu većinu. Mislim da ni sada nije neka bitnija razlika. Oni su tada Zakon o univerzitetu predložili u avgustu mesecu, kad je rat besneo u BiH, kada su sankcije bile uvedene. Godine 1992., mislim da sam u pravu. Kada univerzitet nije radio, zato što mislim da su svi univerziteti na svetu u avgustu mesecuna raspustu. Tada nije bilo jasno javnosti, zbog čega se toliko žuri i zbog čega je taj termin upotrebljen. Ali, postoji neka veza sa studentskim protestima koji su bili oko Vidovdana. Vreme donošenja ovog zakona je 1998. Da vidimo nešto oko okolnosti. Okolnosti su rat na Kosovu. Okolnosti su veoma zategnuti odnosi sa Crnom Gorom. Okolnosti su - ima sankcija - nema sankcija. Niko ovde nije siguran. Spoljni zid, unutrašnji zid, nove sankcije - malo uvedu, pa ih onda suspenduju, ne znam šta će sutra biti. Zbog čega je bilo potrebno da se u ovom momentu žuri sa ovakvim zakonom. Kaže se da je ovo zakon od izuzetnog značaja. Ja ću vas podsetiti na Zakon o informisanju, koji je bio isto tako od izuzetnog značaja. Isto je za taj zakon rečeno da je jedan od najboljih zakona na svetu. Da koristi najbolje tradicije u toj oblasti - svetske, isto se to kaže i za ovaj zakon. Ja ga nešto ne vidim u proceduri. Ne vidim ni predlagača, gospođu Radmilu Milentijević, ne znam gde je ona. On je jednostavno, tiho, potpuno nestao iz procedure. Sada se insistira na ovom zakonu, kao da je on apsolutno najvažniji, kao da sada radi univerzitet po nekom zakonu iz 1982. godine, a ne iz 1992. godine, kao da je predlagač ovog zakona neko drugi, a ne isti. Kada je u pitanju drugi kriterijum, način donošenja, ovde je rečeno, čini mi se opet minitar Ivković - 15 dana su poslanici imali vremena da dobro i podrobno prouče zakon 15 dana za ovakav zakon. Nije bilo ni 15. Mislim da je bilo 10-tak dana maksimum, zavisi ko gde živi i u koje vreme je ovaj predlog zakona dobio. Dakle, ponovo jedna analogija sa Zakonom o informisanju, koji nije predložen da se donese za 10 dana ili 15, nego mesecima. Setite se panel diskusije. Setite se nekakve tradicije koja kaže, bila tada uvedena - dasvi koji su kompetentni, koji se pitaju, koji nešto znaju u toj oblasti, koji rade u toj oblasti, budu konsultovani. Setite se okruglih stolova, pa da, to je taj panel - silna minutaža utrošena na televiziji pa da se taj zakon propagira po sistemu - projekat kontra. Argumenata je bilo na tone i na kraju od zakona ništa. Iskren da budem, voleo bih da se to i sa ovim predlogom zakona desi. Rekao bih nešto malo o sadržaju zakona. Mnogo toga je rečeno. Vreme je poodmaklo i mislim da smo svi umorni, ali ću reći samo neke osnovne naznake. Zakon o univerzitetu iz 1992. godine u tački 4) poslednji stav kaže - prostor univerziteta i njegovih članova je nepovrediv u skladu sa ovim zakonom. U zakonu iz 1998. godine ove stavke nema. Ja uvažavam argumentaciju gospodina Nikolića, koji je to uporedio sa nepovredivošću stana, spominjao je nekog kriminalca koji je juren od strane policije, pa se sakrio u univerzitet, sve to mogu da budu argumenti, ali mislim da su to falš argumenti i niko ovde nije govorio o prestupima, o krivičnim delima i tome slično. Postoji jedna svetska tradicija i to velika većina vas zna, a naročito ljudi sa univerziteta, da je nepovredivost prostora univerziteta stvarna tradicija i primenjena u najvećem broju svetskih zakona o univerzitetu. Samoupravljanje se koristi kao jedan prosto lajt motiv u pravdanju ovakvih rešenja u zakonu, pa se kaže da je ovim rešenjem samoupravljanje prognano sa univerziteta. Ja vas molim gospodo prognajte samoupravljanje iz privrede. Zakon o privatizaciji 31. okotbra je usvojen. Ni jedno preduzeće nije do sada raspisalo besplatnu podelu deonica za prvi krug, da bi tek posle godinu dana i tog prvog kruga neke vajde imala Srbija u finansijskom smislu od prodaje deonica. Tu je samoupravljanje problem. Vi znate da je 99% firmi, a možda i 99,9% iz društvenog sektora ostalo u društvenom sektoru. O samoupravljanju su gospoda potpredsednici na televiziji govorili kao o ključnom razlogu zbog čega se donosi novi zakon o univerzitetu. U Nemačkoj postoje dve institucije upravljanja univerzitetom i u oba slučaja je reč o tome da se biraju od strane članova univerzitetske zajednice. Jedan je kolegijum, a drugi je rektor. Možda vam je Italija bliža kao primer. Zakon u Firenci, koji ima 800 godina dugačku tradiciju, pomislite kako bi izgledalo kada bi neko rekao da je italijanska vlada osnivač univerziteta uFirenci i da je vlasnik Univerziteta, a reč je o državnom univerzitetu. Oni imaju svoj statut i u tom statutu postoji rektor, postoji akadmenski senat, postoji administrativni savet. Samo u ovom poslednjem postoji predstavnik Vlade, a u ova poslednja dva su zastupljeni studenti. Još bih jednu stvar napomenuo. Gospodnin Ratko Marković, jedan od ključnih ljudi za promovisanje ovog zakonskog rešenja, koliko znam doktor Ustavnog prava, kaže u svom uvodnom izlaganju, nećete verovati, nije važno kako se biraju institucije, misli se na rektore, dekane itd., važan je kvalitet. Zamislite profesore kada bih ja rekao da nije važna Skupština, da nije važan izborni zakon, da nije važan višepartijski sistem, da nismo važni mi poslanici, nego je važna kvalitetna demokratija. Kako bi se to izvelo? Kako da se izvede kvalitet na fakultetu ako nije važan način izbora njihovih ključnih kadrova? Pored toga što ću predložiti da se ovaj zakon povuče iz procedure, predložio bih još jednu stvar, da ovde glasanje bude, kao što smo danas na početku zasedanja glasali, dizanjem ruku. Želeo bih da javnost u Srbiji vidi kako glasaju naročito profesori univerziteta, da se ne ponovi situaciju od pre nekoliko meseci kada je, vezano za Zakon o učešću gradova i opština u porezu na promet, većina poslanika leve koalicije glasala protiv svojih gradova. Hoću da vidim da li će profesori glasati protiv svog univerziteta.
Ima reč narodni poslanik Jovan Đorđević, a neka se pripremi narodni poslanik Bojana Ristić.
Gospodine predsedniče, poštovani poslanici, nisam akademski građanin i neću govoriti u ime akademskih građana, već mi dozvolite da govorim u ime aktiva radnika Jugoslovenske levice i uzmem učešće o predloženom zakonu i kažem šta mi o svemu tome mislimo. Proteklih dana se podigla velika prašina u javnosti oko Predloga zakona o univerzitetu, ali se tu nađoše neki dobro informisani samozvani narodni tribuni i zaštitnici nemoćnih, potlačenih, koji žele da raskrinkaju ovu našu trajnu delatnost,pa će se zahvaljujući njima Srbija spasiti. Kao da pate od totalne amnezije, zaboravivši prošlogodišnje parlamentarne izbore i formiranje Vlade narodnog jedinstva, a izgleda i sve odredbe pozitovno-pravnih propisa Republike Srbije, ovlašćenjima, pravima i obavezama Vlade i Skupštine Republike Srbije u oblasti zakonodavne aktivnosti. Mogli smo čuti i pročitati čitav niz teških kvalifikacija i diskvalifikacija upućenih na račun Vlade, od kojih je većina bila i niskokulturnog nivoa od nedostojnih akademskih građana, a sve to kao posledica potpunog i racionalnog straha od novog zakona o univerzitetu. Nedovoljno upućeni u političku zloupotrebu univerziteta, koja je uglavnom bila usmeravana od strane manjeg dela profesora, mogli bi zaključiti da se digla, kako bi naš narod rekao, kuka i motika u odbranu univerziteta i njegove autonomije od napada onih koji bi da univerzitet pretovre u partijsku školu. Mislim da neće moći. Činjenica je da su sredstva sa kojima univerzitet radi državna svojina i da se delatnost na univerzitetu finansira iz javnih prihoda, koje čitavo društvo uz velike napore obezbeđuje. Nije li paradoks da se zagriženi pobornici tržišne ekonomije i privatne svojine protive osnovnom ovlašćenju koje proizilazi iz svojinskih prava. Zašto bi za ljude sa državnog univerziteta bilo sasvim prihvatljivo da privatnim univerzitotom upravlja onaj ko ga finansira, dok im je sasvim neprihvatljivo da država upravlja sredstvima koja ulaže u rad univeziteta. Postavlja se pitanje koje je to političko, demokratsko ili neko treće načelo u ime koga bi seSrbija odrekla svojih prava? Zar je jedini zadatak države da finansira univerzitet, na kome će se zaposleni baviti pre svega političkim, a ne naučnim radom. Republika Srbija predloženim zakonom o univerzitetu stvara uslove za obezbeđenje maksimalno kvalitetnog obavljanja nastave i potpunu autonomiju u oblasti naučnih, istraživačkih radova, što i jeste suština autonomije univerziteta. Onima koji ovih dana neodgovorno i nepromišljeno, zarad jeftinih političkih poena i lične promocije, veštački proizvode krizu na univerzitetima i pokušavaju da spreče i blokiraju njihov normalan rad, poručujemo da dobro razmisle pre nego što se upuste u avanturu iz koje kao pobednici ne mogu izaći. Oni koji su spremni da žrtvuju studente, zarad svojih i ne samo svojih interesa, moraju biti svesni da će poneti punu odgovornost za svaki izgubljen ispit i za svaku nepoloženu godinu. Oni koji nemaju hrabrost da svoju političku snagu provere na izborima spremni su da se poigraju sa sudbinom hiljade studenata i njihovih porodica svesni svoje političke slabosti i činjenice da su studenti u sred svoje mladosti pogodni za manipulaciju, što se poslednjih nekoliko godina više puta pokazalo. Ponovo žele da svoje političke promašaje i ideje ostvare putem ulice, a ne u parlamentu. Zato u ime aktiva radnika Jugoslovenske levice, članova i dela progresivnih, partijski opredeljenih članova i pojedinaca apelujemo na studente da ne dozvole da budu izmanipulisani. Nema tog političkog cilja koji je vredan da izgube makar jedan ispit, kamoli godinu. Podsećamo studente da su u više navrata snosili posledice neodgovornog ponašanja svojih profesora, vođa i svih tzv. studentskih protesta, koji su iz demonstracija izvlačili ličnu korist i ne samo političku, već i materijalnu. Najiskrenije se nadamo da su studenti iz svih tih događaja izvukli pouke i da neće praviti greške. Postavlja se pitanje zašto se ne pitaju oni koji izdvajaju za finansiranje univerziteta, šta misle o proseku studiranja? Molim vas, vi znate gde ide deo sredstava i kako se puni budžet. Ne puni se na sastancima i konferencijama, nego direktno iz proizvodnje. Zar misle pojedini profesori univerziteta i politički prvaci minijaturnih partija da mi treba da finansiramo studiranje osam godina, koje traje tri godine. Sada smo čuli ovde da neki studiraju po 10, 11 i više godina. Molim vas, koj je to domaćin koji bi bacao pare za nešto zašta ne treba. Da li je taj student sutra bolji u privredi i ovom društvu ako umesto jedne godine studira dve. Možda je za nekog bolje, ali za nas nije dobro. Neka oproste gospoda univerzitetski profesori, politički prvaci koji manipulišu, a i studenti koji umesto nastave više vole pištaljke, ali oni koji izdvajaju deo sredstava za finansiranje univerziteta podržavaju vladin predlog zakona o univerzitetu. Ovim zakonom se stvaraju uslovi za nesmetan rad univerziteta i zato ga podržavamo. Hvala.
Zahvaljujem. Ima reč narodni poslanik Bojana Ristić, a neka se pripremi narodni poslanik Aleksandar Čotrić.
Poštovani predsedniče, potštovani narodni poslanici, namera Srpskog pokreta obnove je da ubedi Vladu Srbije u neophodnost povlačenja Predloga zakona o univerzitetu iz skupštinske procedure. Zašto? Zato što Predlog zakona o univerzitetu ukida autonomiju univerziteta u Srbiji. Zato što pretvara univerzitete u preduzeća, čiji je vlasnik Vlada, a zapravo univerzitete finansiraju svi građani Srbije. Zato što ćemo imati još manje fakultetski obrazovanih ljudi i sada smo među poslednjim zemljama u Evropi po tom pokazatelju. Zato što država nije obezbedila odgovarajuće uslove za rad profesora i studenata da bi mogla da postavlja uslove. Ovi razlozi trebali bi da budu dovoljni za povlačenje Predloga zakona o univerzitetu iz skupštinske procedure. Podsetiću vas, gospodo ministri, pre vas sličan Predlog zakona o univerzitetu imali su Lenjin i Hitler. Znači, niste originalni. Takođe podsećam da je u Kraljevini Srbiji univerzitet imao autonomiju. Da ne pominjem da danas u svetu nikome ne pada na pamet da Vlada imenuje rektora, dekane ili posredno profesore univerziteta. Ono što takođe nikome ne pada na pamet, a predviđeno je ovim predlogom zakona o univerzitetu je da Vlada imenuje sve članove upravnog odbora fakulteta. Svakako nije u redu nida se nastavno naučno veće bira na osnovu statuta koji određuje upravni odbor koji imenuje Vlada. Bilo bi normalno da zaposleni i studenti sami biraju svoje predstavnike. Sve ovo su činjenice koje govore o ukidanju autonomije univerziteta u Srbiji. Vlada Srbije nema pravo da univerzitet pretvara u preduzeće koje proizvodi profit. Vlada ne finansira univerzitet iz svog džepa, nego iz budžeta Srbije, koji se puni tako što se svim našim građanima odbijaju porezi i doprinosi. Univerzitet finansira narod, a ne Vlada. JUL i Srpska radikalna stranka, kojipredlažu ovaj zakon .... i SPS, mogli bi da formiraju.... da ste strpljivi čuli biste i nastavak rečenice. Gospodo, molim vas, ne priliči ministrima i potpredsednicima Vlade da se tako ponašaju. Znači, JUL i Radikali i SPS, koji predlažu ovaj zakon, mogli bi da formiraju svoje privatne stranačke univerzitete i da tamo isprobavaju modele iz kineske kulturne revolucije ili Policijske akademije. Univerzitet, a naročito narodni univerziteti kakvi su u Srbiji, treba da proizvode znanje i kulturu i imaju nacionalni značaj. Samo sloboda i konkurencija na univerzitetima vode u naučno tehnološki razvoj, a ne poslušništvo i stranačke veze. Samo ako zadržimo najbolje kadrove omogućićemo razvoj našeg društva. Naš cilj treba da bude da imamo još više studenata i profesora univerziteta, odnosno fakultetski obrazovanih ljudi. Nije tačna tvrdnja koja se danas čula od našeg ministra, da imamo previše studenata i da smo po broju studenata među prvima u Evropi, areče možda i u svetu, nisam sigurna. Što apsolutno nije tačno. Mi smo prema broju studenata među poslednjima u Evropi. Na 10.000stanovnika imamo 120 studenata, a u Evropi je taj prosek oko 500. Da bismo to promenili moramo stvoriti uslove za rad tim studentima na univerzitetima. Da stvarno brinete o studentima, gospodo iz Vlade Srbije, vi biste omogućili ono što već imaju studenti na univerzitetima u Americi, Francuskoj, Velikoj Britaniji i drugim zapadno - evropskim zemljama. A imaju autonomiju univerziteta, stipendije, zajmove, fakultete opremljene najboljom opremom. Tek kad Vlada Srbije omogući najboljim studentima besplatan smeštaj, prevoz, ishranu, knjige može da postavlja uslove. Vi ovde govorite o besplatnom školovanju, a svi građani Srbije odlično znaju da tako nešto ne postoji u Srbiji. Naprotiv, troškovi studiranja su nepodnošljivo visoki. Kako da na primer student iz Leskovca, gde je prosečna plata 500 dinara, plati knjigu 100 do 250 dinara, samo za jedan ispit 150 dinara, pitanja 10 dinara, prijavu 40 do 120 dinara po jednom ispitu. Kako da to uradi student čijiotac ili majka ima prosečnu platu 500 dinara, a mnogi primaju i po 50 ili 100 dinara. Predlažem Vladi da fakultete više ne brani od profesora i studenata. Bolje bi bilo da Vlada radi svoj posao, da omogući otvaranje novih radnih mesta, da omogući veće plate i penzije, bolju zdravstvenu zaštitu, znači lekove u apotekama i ostalo, da omogući socijalnu sigurnost najsiromašnijim. To znači da Vlada omogući redovnu isplatu i veće materinske i socijalne dodatke. Vlada treba da omogući dobro i što jeftinije obrazovanje, nepodmitljivo sudstvo, policiju itd.To su obaveze Vlade Srbije. Gospodo ministri, niste izabrani da hapsite i tučete studente i profesore koji su danas mirno demonstrirali ispred Narodne skupštine zato što se ne slažu sa Predlogom zakona o univerzitetu. Sve nas, ovde u skupštinskoj sali, birao je narod. Mi smo narodni poslanici. Birali su nas i oni koji su demonstrirali pred Skupštinom i vi nemate pravo da tučete studente i profesore. Oni imaju pravo da se ne slažu sa vašim predlogom zakona i da demonstriraju ispred svoje Narodne skupštine.
Gospođo Ristić, jeste li vi bili ispred Skupštine? Molim vas, odgovorite. Kada govorite sa skupštinske govornice morate da govorite istinu.
Gospodine predsedniče, kada postanete islednik ja ću vam odgovoriti.
Ne, ne, sad odgovorite. Zašto tvrdite nešto, a niste bili napolju.
Molim vas, gospodo ministri, neka probleme univerziteta rešavaju oni koji to bolje znaju, oni koji rade na univerzitetima. Ako tako ne bude, usvajanje ovog predloga zakona biće još jedna osveta loših đaka. Nažalost, posledice će se vrlo brzo osetiti u pravosuđu, industriji, privredi i svim drugim oblastima.Gušenjem sloboda na univerzitetu, gospodo ministri, vi zapravo gušite Srbiju. Gušite sopstveni narod. Predložila bih vam da svoje vreme utrošite na ono zašta ste izabrani, da omogućite bolji život građanima Srbije. Hvala.
Niste odgovorili na pitanje otkud znate za ovo što ste tvrdili ovde, molim vas. Kako možete da iznesete nešto, a ne znate da li se dogodilo.
Gospodine predsedniče, to su zabeležile kamere.
Javno to recite.
Nemam potrebe da to dokazujem, a vi niste islednik i prestanite da se tako ponašate prema poslanicima iz opozicije.
Molim vas, narodni poslanici moraju da govore istinu i da ne obmanjuju javnost.
Dokažite to.
Vi dokažite. Ja nemam potrebe jer ja to ne znam gospođo, a vi znate. Ima reč narodni poslanik Aleksandar Čotrić, a neka se pripremi narodni poslanik Željko Simić.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SPO ističem da najoštrije osuđujemo intervenciju policije protiv studenata i profesora koji su danas pred Skupštinom Srbije, pred ovim domom, tražili autonomiju univerziteta. SPO traži da se svi uhapšeni odmah puste na slobodu, a da se nalogodavci upotrebe policijske sile, kazne. Autonomija univerziteta podrazumeva i apsolutnu slobodu u ispoljavanju političkog stava, pogotovu kada je reč o pitanjima koja su vezana za sudbinu univerziteta. U demokratskim državama Evrope i SAD građani imaju pravo i da neposredno, na galerijama njihovih parlamenata, odnosno kongresa prate rad tih parlamenata, odnosno američkog kongresa. Međutim, u našoj zemlji policija se upotrebljava da bi sprečila demokratski protest profesora i studenata, koji su se okupili da bi izrazili svoje neslaganje sa činjenicom da će Skupština Srbije danas najverovatnije proglasiti Zakon o univerzitetu, pri tome potpuno ignorišući raspoloženje i volju univerziteta. Tamo gde radi policijski pendrek, nema ni demokratije, slobode, nauke i umetnosti, nema ni autonomije univerziteta, pa ni samog univerziteta. Argumenti da je pred Skupštinom bila okupljena samo grupica od nekoliko stotina studenata, nisu argumenti za upotrebu policijske sile, jer valjda što je manja grupica, to je i manja opasnost od delovanja te grupice. Potpredsednik Vlade Srbije, gospodin Vojislav Šešelj javno je pre neki dan preko televizije zapretio da će svi studenti koji se bune protiv Predloga zakona o univerzitetu, izgubiti status studenata, a da će profesori izgubiti posao..... (dobacivanja iz sale). Pošto nam je 90% profesora i studenata na ivici gladi, ovaj njihov strah za životnu egzistenciju sprečio je desetine hiljada njih da izraze svoje ogorčenje zbog pretvaranja univerziteta, ne samo u zemljoradničke zadruge, već i ustanove u kojima može da radi čak i policija. Postavlja se pitanje gde je ovde autonomija, da li misli gospodin Šešelj i JUL, da se ovim putem ide u Evropu, i zbog svega toga u ime poslaničke grupe SPO predlažem da Narodna skupština odbaci predloženi zakon o univerzitetu. Hvala.
Hvala, ima reč narodni poslanik Željko Simić, a neka se pripremi narodni poslanik Zoran Milošević.
Poštovani gospodine predsedniče, poštovane i uvažene kolege, dame i gospodo, ja sam veoma smotreno slušao primedbe koje su stavljene na Nacrt zakona o univerzitetu, vrlo sam brižljivo beležio one termine koji su bili najviše u opticaju i došao do jednog zaključka da je u tim primedbama bilo mnogo onih reči koje je Šopenhauer izgovorio u svojoj knjizi - "Dijalektika eristike". Da budem sasvim jasan našta mislim, dakle, eristika je prevedena na naš jezik nauka o prepirci. Podnaslov te čuvene Šopenhauerove knjige je - kako uvek biti u pravu? Razume se, reč je o jednoj veštini koju je on doveo do savršenstva i beležio ih u tzv. 38 primera. Najviše su upotrebljene sledeće reči - tradicije, svojina, demokratija i slobodarski duh, prema mom uvidu, a vrlo sam brižljivo i smotreno slušao, kako sam na samom početku rekao. Mislim da prema svim ovim terminima moramo veoma ozbiljno da se odredimo, zato što postoji velika opasnost da dođe do one zloupotrebe koja je veoma upadljiva kada je u pitanju knjiga o kojoj je reč - dakle, Šopenhauer - knjiga o prepirci - prevashodno zbog toga što reči o kojima sada govorim jesu veoma primamljive, ali su veoma podatne za svaku vrstu manipulacije i zloupotrebe. Dakle, ovde je reč o tome da su se oponenti ovog nacrta veoma žestokoustremili na ono što je u meri tog samog problema, a to je da se ukidaju, po mom dubokom uverenju, svi ostaci samoupravljačkog duha i to baš kroz instituciju svojine, koja je ovde bila na tapetu kao jedna od onih izraza i onih pojmova koje bi trebalo zaobilaziti u diskusiji, prevashodno zbog tradicije. Dakle, jedan od oponenata je rekao da bi valjalo izbeći bilo kakvo pozivanje na svojinu, jer je ona postojala kao i univerzitet pre ove države, ovog poretka, čime na neki način transcendiraju sam pojam svojine, pa ne znamo šta on znači. Profesor Gams, svojevremeno kada je upućivao žestoke kritike na račun samoupravljačkog duha koji je lebdeo pored naše zemlje u ono doba, rekao je da je glavni problem u tome što ne postoji titular svojine, a još od Rimskog prava, diferenciju specifičnosti, za svojinučini upravo titular i kada to kažem onda ne možemo prenebreći činjenicu ko je titular, dakle, ko je vlasnik nad onom institucijom o kojoj danas govorimo. Reč je prevashodno o tome da je profesor Gams tada govorio da odsustvo titulara dovodi do odsustva tih fundamentalnih principa koji određuju zapadnu demokratiju. To je etus rada, etus discipline i etus odgovornosti, jer su tada najjače naše firme bile u situaciji da socijalizuju gubitke onih koji ničim nisu hteli da učestvuju i participiraju na tržištu, jer de fakto, slobodnog tržišta nije ni bilo. Dakle, reč je o tome da mi ne možemo prenebreći pravo Vlade, ne da se poziva na svojinu, nego da kao meritum za samu raspravu koristi svojinu, zato što to koriste sve zemlje najrazvijenije demokratije, koje se u raspravama oponenata uopšte i ne pominju. One negde čile iz videokruga kao da do juče nisu predstavljale uzor kada su u pitanju kritike sasvim druge vrste. Dakle, reč je o jednoj logičkoj grešci, koju svako okom može lako da vidi, a to se zove "pars-pro toto". To je deo za celinu, a to je takođe od imanentnih delova Šopenhauerove knjige, gde se kaže - ako nemate dovoljno argumenata, vi proširite raspravu. Mi smo ovde danas slušali, nabrojao sam tačno 15 govornika je svoje izlaganje usredsredilo na problem mogućnosti da se donese zakon u celini, što je veoma vešto. A osnovni princip te eristike, dakle, moći da ubedite u nešto što je nedovodljivo u pitanje, jeste da izvedete stvar i da pričate o nečemu o čemu nije reč. Da li mi stvarno danasraspravljamo o zakonu u celosti? Mi raspravljamo danas o Nacrtu zakona o univerzitetu i o problemu koji eventualno može iz toga da proistekne. Dakle, onda pozivanje na tradiciju je bilo vrlo simptomatično, utoliko štotradiciju poimam kao očuvanje trajnih, a ne kao očuvanje prošlih vrednosti. I, mislim da većina od onih koji se takođe pozivaju na tradiciju ima to u vidu, samo ne želi da definiše tradiciju, jer mi ne možemo porediti vremena. Ako ćemo išta porediti, onda su to uzusi demokratskog sveta, koji slične mehanizme upražnjava već dugi niz godina i ne znam zašto bismo sada zatvarali oči pred tom činjenicom, ako na nekim drugim poljima pogleda uprtog u te demokratije navodimo to kao primer i kao neku vrstu paradigme. Ono što je za mene ovde najvažnije, to je da je u većini od tih diskusija preovladavao jedan patos, koji meni mora da bude blizak zato što se mi obraćamo srpskom javnom mnjenju. Ali, dolazi do jedne opasne zamene teza. Ovde neki direktno govore o tome da je demokratija bezobalna sloboda. Mislim da se onda duboko ne razumemo. Ovo sasvim ozbiljno govorim,bez ikakve čegrsti. Demokratija nije bezobalna sloboda. Ona je vrlo čvrsto omeđena sloboda i svako ko govori o tome, da se sprečava slobodarski duh, zapravo govori o tome da ne razume duh demokratije, ili da taj termin zloupotrebljavaisključivou uskostranačke i partikularne svrhe. Dakle, po meni je ovde veoma ozbiljna stvar u pitanju utoliko što smo, pre svega rasprava je tako tekla, dovodili ljude u pitanje, dovodili smo pojedince u pitanje, koji su u ovom trenutku nedovodljivi u pitanje, jer su oni direktan izraz volje naroda koji ih je glasao. Osim toga, mi smo tu vladu ovde potvrdili i dali imprimatur, mi članovi Skupštine i ne možemo ih pojedinačno dovoditi, ni u jednom segmentu, u pitanje. Rasprava o tome da li neko ima odgovarajuću školsku spremu ili ne, opet jeizvan merituma ovog problema. Ja idem u meritum, kao što je i moj prethodnik govorio, a to je autonomija, koja po meni, ničim nije dovedena u pitanje. Dovedena je autonomija ukoliko se shvata kao mogućnost zloupotrebe pojedinih institucija, od kojih se pravi fetiš za neke pojedinačne, uskostranačke, partijske ili bilo kakve izvanuniverzalne principe. Dakle, to je ono što je za mene u ovom trnutku fundamentalnoi nije uopšte problematično, što vi možete da osetite da mi glas podrhtava. Pre svega, zbog toga što je ozbiljna stvar i što imam pravo na patos, kao što ga imaju i moji prethodnici, jer se obraćam narodu koji je mene izabrao. Osim toga, ne vidim nikakvog dubokog razloga, osim onog koji je u domenu eristike, načina da se ubedite u nešto u šta ne možete da se ubedite. Kod 25 oponenata ovog nacrta, postoji reč da oni apeluju na javno mnjenje da ubedi Vladu. Pazite, ko raspolaže demokratskim argumentima, ne želi nikog da ubedi. Upravo vi ubeđujete "batinom" , pod znacima navoda, razume se. Ovo nije nikakva oštra reč upućena na vaš račun. Vrlo je simptomatično da vi nemate želju da uverite nas koji mislimo drugačije, nego da nas ubedite. Jer, ako želite da nas uverite, ako imate uverenja, vi me možete razuveriti. Ako imate ubeđenja, ne postoji u srpskom jeziku glagol razubediti. Prema tome, potežete za jednim argumentom koji nije u samoj suštini, u srži rasprave, nego izvan nje, što je, kažem, jedna veština. Ali, neko je ovde u obavezi da kaže da ta veština služi za jednu manipulaciju, koja, takođe, ima svoje političke ciljeve i političku svrhu. Ako su mnogi dopustili sebi lični ton, ja sam takođe bio neko ko je čedo Beogradskog univerziteta, ali sam svoj slobodarski duh ispoljavao na stranicama "Studenta", kao najmlađi urednik "Studenta", na stranicama "Vidika" , "Gledišta"i drugih časopisa. Ali mi je fundament mog slobodarskog duha bio Univerzitet, koji mi je obezbeđivao specijalističko znanje,da mogu, na odgovarajući način, pre svega, da artikulišem i uobiličim svoj slobodarski duh. Slobodarski duh, ne znači, odsustvo bilo kakve odgovornosti, pogotovu u ovom istorijskom trnutku. Mislim da iz tih razloga govorim o ovim manjkavostima. Po mom dubokom uverenju, ako se Vlada sa dobrim razlozima pozvala na svojinu, ponavljam, i to je parafraza reči čuvenog profesora Gamsa, ona time jača na globalnom planu: etus rada, etus odgovornosti i etus discipline. Sva ta tri principa mi do sada nismo imali upravo zbog toga što je univerzitet bio, na određen način, pun tih relikvija samoupravljačkog ili samoupravnog duha, kako god hoćete. Prema tome, sledi se nešto što je u duhu upravo globalnih tendencija koje su vezane za tranziciju, za finansijsko - monetarne odnose. Dakle, govorim o tome, da se jača odgovornost, disciplina za ono što se radi, a da se, s druge strane, motivišu oni koji žele da razbiju svoj specijalistički duh, kako bi dali svoj puni doprinos razvoju društva i razvoju demokratije, koju, ponavljam, moramo shvatiti i razumeti kao strogo omeđen prostor u kome postoje odgovarajuća pravila, a ne kao ničim ograničenu slobodu koju mi treba ovim zakonom, na koji bilo način, da ojačamo. (Predsednik: Vreme.) Mnogi su rekli da imaju dobre namere, stavljajući svoje primedbe na ovaj nacrt zakona. Ja u njemu, kada govorim o meritumu, vidim samo dobre strane i to sa tačke gledišta, spreman, razume se, i otvoren za svaku kritiku, ali sam zatvoren za svaku vrstu pretnje koja može biti uobličena sa ove strane, s tim što bih dodao, da postoji ona čuvena izreka da je "i put u pakao, vrlo često, popločan dobrim namerama", i da nismo u prilici da kritikujemo Vladu na način koji govori da, upravomi, univerzalne principe podređujemo uskostranačkim i političkim principima. Hvala, i izvinjavam se na prekoračenju gospodine predsedniče. [[Aplauz.]]
Ima reč narodni poslanik Zoran Milošević, a neka se pripremi narodni poslanik Predrag Živković.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Predlog zakona o univerzitetu. Heto bih svoje izlaganje, pre svega, da usmerim na pojedine segmente ovog zakona. U ovom predlogu zakona predviđa se jedno kompletno uređenje univerzitetskog sistema. Naime, ovaj predlog zakona veoma precizno i jasno ceo univerzitetski sistem, sa aspekta svojinskih odnosa, posmatra iz dva dela. Prvi deo je upravljački, dok je drugi deo obrazovni. U prvom upravljačkom delu predviđeno je uređivanje prilično haotičnog stanja. Rektori i dekani će predstavljati poslovodne organe univerziteta koje imenuje Vlada. To pravo Vlada poseduje u samoj činjenici da ona kao izvršni organ vlasti ima pravo da odlučuje ko će i na koji način raspolagati državnim novcem na univerzitetu. Rektori i dekani imaju pravo i dužnosti direktora preduzeća i samom činjenicom da je u ovom predlogu zakona zastupljen jedan tržišni momenat, naime, koji do kraja liberalizuje osnivanje privatnih univerziteta, tako da svako ko se bude nalazio na čelu državnih univerziteta moraće tržišno da razmišlja, jer, pre ili kasnije biće suočen sa konkurencijom. Sa druge strane, imamo obrazovni deo kojim je u ovom predlogu zakona propisana kompletna autonomija, koja se odnosi na samostalnost donošenja nastavnih planova i izvođenja nastavnog i naučnoistraživačkog procesa na univerzitetu, odnoso na fakultetu. U sturčnim organima, kao što su nastavnonaučno veće, rektori i dekani nemaju pravo glasa. Uređujući ova dva dela, ovim predlogom zakona se predviđa povećanje efikasnosti i efektivnosti kompletne delatnosti koja se odvija na univerzitetu. Sa jedne strane se smanjuje administriranje upravljanja, dok se sa druge strane vrši jedna pozitivna selekcija među studentima, tako što se afirmišu najvredniji, najsposobniji studenti. Inače, za kraj bih još hteo da istaknem dva člana zakona, koji su po meni jako bitna, pogotovu za nas studente. Znači, to je član 46. Zakona, kojim se predviđa slobodno propisivanje od strane univerziteta ispitnih rokova i član 165. Zakona, koji kaže, da upis u narednu 1998/99. godinu u pogledu uslova i načinu plaćanja ne važi za ovaj zakon.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Predrag Živković.
Srbija danas ima pred sobom vrlo velike odluke i potrebu da na gorućim pitanjima donese jedino ispravno rešenje. Na današnjem pitanju uočljivo je da sa ovim nacrtom zakona nešto nije u redu. To se čuje na ulici, na univerzitetu, pa i u Skupštini. Da je predlog bio dobar, ne bi se digla tolika prašina, kako neko kaže. To nije prašina, gospodo, nego briga za rešenje koje se, možda, donelo prebrzo, i u pogrešnom trenutku. Imam predlog da se ovo povuče. Drugi predlog - ako je nekom stalo do političkog uticaja na studente i profesore, neka otvori privatne fakultete i univerzitete i po svojoj političkoj volji neka postavlja rektore i daje dinamiku studentima kako da brzo završavaju fakultete. Broj upisanih će biti odgovor da li je ta politička stranka uspešno sve to organizovala. Predlažem da ovaj tradicionalni univerzitet ostavimo da živi po nekim drugačijim principima.
Reč ima profesor dr Ninoslav Stojadinović.
Nije replika, bez brige. Dame i gospodo narodni poslanici, umesto da Vlada Republike Srbije iskoristi ogromne potencijale univerziteta i da se uključi u rešavanje ključnih i strateških problema od interesa za razvoj Srbije i uključivanje Srbije u svet, uostalom podsetiću vas na izborni slogan gospodina Milutinovića "I Srbija i svet", univerzitet je bio potpuno isključen iz formiranja zakona o univerzitetu, dakle, zakona koji direktno reguliše materiju njegovog funkcionisanja. Šta se desilo? Neke tajne ekspertske grupe formirale su zakon i rezultat je sledeći [[Dobacivanje iz sale.]] Pa, nismo objavili, gospodine Baki. Molim vas, nemojte to, ostavite to za vašu radnju. Rezultat je sledeći. Umesto zakona zasnovanog na pozitivnim iskustvima i tradicijama srpskih univerziteta i savremenim trendovima razvoja univerziteta u svetu, dobili smo jedan zakon koji apsolutno guši autonomiju univerziteta i svodi univerzitet na javno preduzeće. Žao mi je što ovde nije ministar za nauku i tehnologiju, gospodin Ivković, koji je lepo diskutovao o ovom zakonu, o autonomiji, o svemu, ali je zaboravio da su instituti koji su u nadležnosti Ministarstva za nauku i tehnologiju organizovani slično javnim preduzećima i da je tamo prisutan znatno veći stepen autonomije. Dame i gospodo, želim da kažem da se u Ministarstvu za nauku i tehnologiju formiraju komisije na nivou Ministarstva za različite oblasti i discipline nauke, da se izbori tako vrše, jedinstveni za celu Srbiju (samo vi dobacujte, samo vi dobacujte) i da je taj Zakon o nauci i tehnologiji precizirao uslove izbora, numerički. Znači, zna se koji su uslovi za pojedina naučna zvanja, broj radova, časopisi, itd. Ako instituti, koji su nalik na javna preduzeća po sadašnjem zakonu, mogu da imaju taj stepen autonomije, pa valjda to zaslužuje i univerzitet. Čudi me da gospodin Ivković nije primetio da u ovom zakonu nema nigde naučnih instituta. Ovaj zakon [[dobacivanje iz sale]] Pustiće vas vrlo brzo, pustiće vas vrlo brzo.
Nije govorio vama, govorio je za ventilaciju.
Da li treba da se pozivam na Poslovnik?
Ne treba da se pozivate.
Ovaj zakon je, tobože, da bi se isključile ustanove kao što su biblioteke i tome slično, oni bivši marksistički centri, iz sastava univerziteta isključio i naučne institute. Ne zaboravite, dame i gospodo, da su naučni instituti u Srbiji baza, kako kadrovska, s obzirom na broj istraživača, tako i eksperimentalna, za sprovođenje osnovnih studija, a posebno postdiplomskih magistratura i doktorata. Na ovaj način instituti su posebno isključeni i to je veoma loše za jednu ovako malu zemlju, koja ima doduše špiceve i u nauci i u obrazovanju. To je katastrofa, jer taj trougao - univerzitetsko obrazovanje, nauka, privreda, sada više ne postoji. Ovde su osnovne premise zakona, depolitizacija univerziteta i povećanje efikasnosti studiranja. Umesto depolitizacije, dobili smo proterivanje samoupravljanja, kako kaže uvaženi potpredsednik Republičke vlade gospodin Marković, dobili smo nešto drugo. Nismo proterali samoupravljanje, jer samoupravljanja na univerzitetima nije ni bilo. O izborima su odlučivala naučna i stručna tela, nastavno-naučna veća, koja sačinjavaju doktori nauka i po jedan predstavnik katedre, koji može da bude magistar. Prema tome, to nije samoupravljanje. Znači, mi smo na ovaj način, time što dekani imaju kompletna ovlašćenja, izvršili totalnu politizaciju univerziteta. Umesto kvalitetnih ljudi biraće se podobni ljudi. Razmislite o tome. Naše diplome su priznate širom sveta i kako neko reče, ne volim da upotrebim tu reč, proizvod, ali kao profesor univerziteta znam da su naši kadrovi priznati i prepoznatljivi širom sveta. Naši studenti sa prosečnom ocenom sedam i po, a srednja prosečna ocena sedam i po je u argumentima Vlade za pooštravanje kriterijuma studija, su izuzetno dobro prihvaćeni u svetu i zapošljavaju se na svim univerzitetima širom sveta. Prema tome, ovde idemo na totalnu politizaciju. Umesto kvalitetnih profesora biraćemo podobne profesore. Imali smo tu kategoriju moralno-političke podobnosti u vreme vladavine komunizma, ali i tada su oni bili u stanju da oslušnu i da izaberu najkvalitetnije. Tada se dešavalo da dekan i prodekan budu ljudi koji nisu organizovani. Što se tiče efikasnosti studiranja, osnovna premisa je bila pooštravanje uslova. Zaboravilo se na standard i kvalitet nastave i upisnu politiku. Gospodin Nikolić je pomenuo neke procente. Kaže da 90% završenih srednjoškolaca upisuje fakultet. Da li to radi veće fakulteta i dekani fakulteta? Upisnu politiku vodi Vlada Republike Srbije. Bio sam dekan pet godina. Stalno su posle tzv. prijemnog ispita, u stvari to je bio klasifikacioni ispit, stizali dopisi iz Ministarstva i iz Vlade da povećam broj studenata. To je politika svih vlada socijalista i sada ove koalicione vlade. Prema tome, ukoliko se upisna politika ne promeni, nema ništa od povećanja i poboljšanja efikasnosti studiranja. Drugo, veoma bitan faktor za efikasnost studiranja je standard nastave i kvalitet nastave. Jedna kompomenta toga je oprema laboratorije, a zna se ko utiče na to. Tu je Vlada i Ministarstvo prosvete, koji treba da obezbede sredstva, a zna se da nekoliko godina fakulteti u Srbiji ne dobijaju sredstva za materijalne troškove. Ponavljam, fakulteti ne dobijaju ta sredstva, već iz zarada finansiraju materijalne troškove i laboratorijske vežbe. Sledeća komponenta je kvalitet nastave. Na ovaj način, kako predlažete, kvalitet profesora neće da se poboljša. Prema tome, ostaje jedino ono što ste predložili - pooštravanje režima studija, gde ste smanjili i broj rokova i broj predmeta koji studenti mogu da prenesu u narednu godinu. Međutim, gospodine Todoroviću, bili smo na Odboru dva puta. Znate šta sam ja predlagao, znate šta ste vi predlagali, znate šta ste pričali. Međutim, iznenada, preko noći, udvaračkom politikom koalicione Vlade, tzv. Vlade nacionalnog jedinstva, umesto pooštravanja uslova za koje smo bili, ali smo smatrali da nije vreme za to, odjednom su uslovi studiranja ublaženi. Umesto četiri roka, kako je u važećem zakonu, pojavljuje se pet rokova. Ovo je zbog nekih koji ne znaju ove brojeve korektno da izgovaraju. Umesto jednog zaostalog ispita - dva - tri itd. Broj se povećava za jedan. I, tu je učinjen neki ustupak, vezan za novu kategoriju finansiranja, da jedna godina kada se ponovi može da se vrati sa nekim prosekom itd. Dame i gospodo narodni poslanici, osnovne premise, osnovni motivi za ovaj novi zakon ne mogu da se ospore. Moram nešto da kažem na kraju, svi pominju - gde ste bili, imali ste prilike da amandmanima popravite zakon. Ako je nešto bazirano na temeljima koji su loši, ne može šminkanjem, krečenjem da se popravi. Temelji ovog zakona su izuzetno loši, oni nas udaljavaju od sveta i predstavljaju katastrofu za mladu generaciju u ovoj našoj Srbiji. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto se niko više nije javio za reč, zaključujem načelni pretres. Molim narodne poslanike da postave svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje Predlog zakona o univerzitetu u načelu. Za su glasala 132 poslanika, protiv 37, uzdržanih nema, nisu glasala tri, ukupno su prisutna 172 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila Predlog zakona u načelu. Otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Član 5. Na član 5. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Pošto je amandman Vlade prihvatio Odbor za prosvetu, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Član 10. Na član 10. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Pošto je amandman Vlade prihvatio Odbor za prosvetu, konstaujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 10. stav 3. amandman je podneo narodni poslanik Jožef Kasa. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, jer je predloženo rešenje sadržano u amandmanu Vlade na ovaj član. Odbor za prosvetu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li narodni poslanik Jožef Kasa ostaje pri svom amandmanu ili prihvata rešenje sadržano u amandmanu Vlade?(Nije tu.) Da li neko želi reč? (Ne želi.) Molim narodne poslanike da, radi utvrđivanja kvoruma, postave svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje amandman. Za ovaj amandman glasalo je 35 narodnih poslanika, protiv je 135, dva su uzdržana, 12 nije glasalo, 184 poslanika je prisutno. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Član 10. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Mile Jovičić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, jer je predloženo rešenje sadržano u amandmanu Vlade na ovaj član. Odbor za prosvetu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da se može prihvatiti. Da li narodni poslanik Mile Jovičić ostaje pri svom amandmanu ili prihvata rešenje sadržano u amandmanu Vlade?(Prihvata rešenje.) Zahvaljujem. Pošto je prihvatio rešenje, ovaj amandman postaje sastavni deo Predlog zakona i o njemu se ne glasa. Član 11. Na član 11. st. 1. i 3. amandman su podneli narodni poslanici Nebojša Leković i Tihomir Arsić. Vlada, Odbor za prosvetu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne želi.) Molim narodne poslanike da, radi utvrđivanja kvoruma, postave svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje amandman. Za 34, protiv146, tri su uzdržana, šest nije glasalo, 189 poslanika je prisutno. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Član 12. Na član 12. amandman su podneli narodni poslanici Nebojša Leković i Tihomir Arsić. Vlada, Odbor za prosvetu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne želi.) Molim narodne poslanike da, radi utvrđivanja kvoruma, postave svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje amandman. Za39, protiv je 146, dva uzdržana, tri nije glasalo, 190 poslanika je prisutno. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Član 22. Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik dr Stevan Vrbaški. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da se amandman može prihvatiti. Da li neko želi reč? (Ne želi.) Molim narodne poslanike da, radi utvrđivanja kvoruma, postave svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje amandman. Za 43, protiv 143, tri uzdržana, pet nije glasalo, 194 narodna poslanika je prisutno. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Član 24. Na član 24. st. 1, 3. i 4. amandman je podneo Zakonodavni odbor. Pošto su amandman Zakonodavnog odbora prihvatili predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu, konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Član 24. Na član 24. stav 7. amandman su podneli narodni poslanici Nebojša Leković i Tihomir Arsić i u međuvremenu su odustali od tog amandmana. Član 26. Na član 26. stav 2. amandman je podneo narodni poslanik dr Stevan Vrbaški. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da se amandman može prihvatiti. Da li neko želi reč? (Ne želi.) Molim narodne poslanike da, radi utvrđivanja kvoruma, postave svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje amandman. Za 40, protiv je 147, dva uzdržana, dva nisu glasala, 191 narodni poslanik je prisutan. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Predlog da se posle člana 31. doda novi član 32. Narodni poslanici Spasoje Krunić i prof. dr Milan Božić podneli su amandman kojim predlažu da se posle člana 31. doda novi član 32. Vlada i Odbor za prosvetu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne želi.) Molim narodne poslanike da, radi utvrđivanja kvoruma, postave svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje amandman. Za 41, protiv je 144, tri uzdržana, tri nisu glasala, 191 narodni poslanik je prisutan. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 34. stav 2. amandman su podneli narodnii poslanici Nebojša Leković i Tihomir Arsić. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da se amandman može prihvatiti. Da li neko želi reč? (Ne želi.) Molim narodne poslanike da postave svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanjse amandman. Za 42, protiv 143, dva uzdržana, nije glasalo šest, ukupno su prisutna 193 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 35. st. 2. i3. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Pošto je amandman Vlade prihvatio Odbor za prosvetu, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 35. stav 2. amandman je podneo narodni poslanik Jožef Kasa. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, jer je predloženo rešenje sadržano u amandmanu Vlade na ovaj član. Odbor za prosvetu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor samatra da se amandman može prihvatiti. Da li narodni poslanik Jožef Kasa ostaje pri svom amandmanu ili prihvata rešenje sadržano u amandmanu Vlade? Pošto nije tu, molim narodne poslanike da radi utvrđenja kvoruma postave svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje amandman. Za 39, protiv 144, tri uzdržana, četiri nisu glasala, ukupno je prisutno 190 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna Skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 37. st. 2. i3. amandman su podneli narodni poslanici Nebojša Leković i Tihomir Arsić, ali su ovaj amandman povukli. Na član 39. stav 2. amandman je podneo narodni poslanik Išpanovič Ištvan. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da se amandman može prihatiti. Da li neko želi reč? Ima reč narodni poslanik Išpanovič Ištvan.
Moram dati objašnjenje za ovaj predlog. Naime, ovde stoji, kada se uči na jeziku nacionalne manjine ili na stranom jeziku, da se u tom slučaju proverava znanje jezika nacionalne manjine. Ja sam u amandmanu predložio da se to odnosi samo na strani jezik, odnosno uglavnom na strance. Smatram da je ova odredba zakona u suprotnosti sa Ustavom. Naime, u članu 32. Ustava Republike Srbije stoji "školovanje je svakom dostupno pod jednakim uslovima, pripadnici drugih naroda i narodnosti imaju pravo na obrazovanje na svom jeziku u skladu sa zakonom". Naime, tu je došlo do takvog predloga da je pomešano i stavljeno pod istu kapu učenje na stranom jeziku i na jeziku nacionalne manjine domaćih državljanina. U zakonu se ne može praviti razlika kod obrazovanja između Srba, Mađara i ostalih nacionalnih manjina. Prema tome, moraju da se obrazuju pod istim uslovima. Iz tih razloga ja vas lepo molim da uvažite i usvojite ovaj amandman. Znači, normalno je da se za strance, odnosno za one studente koji uče na engelskom ili kineskom jeziku proverava znanje, ali za mene koji sam završio gimnaziju na mađarskom jeziku nemojte da moram polagati ispit iz mađarskog jezika.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, potpredsednik Vlade.
Mislim da se ovde ne radi ni o kakvoj distriminaciji pripadnika nacionalne manjine. Naime, i srpska deca koja završe gimnaziju na srpskom jeziku polažu i maturski ispit i prijemni ispit na fakultetima iz srpskog jezika. Znači, pod istim uslovima hoćemo da upisujemo i decu koja pripadaju nacionalnim manjinama i decu koja pripadaju srpskom narodu. Tu nema nikakve diskriminacije. Ne može da se prihvati zahtev da u toku studija može da se pređe sa jezika manjine na neki drugi jezik zato što bi tu dolazilo do zloupotrebe, pa bi neko studirao četiri godine na jednom jeziku, a onda bi dva - tri ispita ostavio da završi fakultet, prešao na jezik, na neki drugi ili na jezik naroda i na taj način dezavuisao i nastavne planove i programe, raspored profesora i sve ono što država uređuje fakultetom. Ali, mislim da gospodin Išpanovič nije u pravu kada tvrdi da se uvođenjem polaganja jezika kao uslova za upis na fakultet uvodi bila kakva diskriminacija prema građanima Srbije.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Molim narodne poslanike da radi utvrđenja kvoruma postave svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje amandman. Za 37, protiv 152, tri uzdržana, jedan nije glasao, ukupno su prisutna 193 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna Skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 39. stav 3. amandman je podneo narodni poslanik Išpanovič Ištvan. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodvani odbor smatra da se amandman može prihvatiti. Da li neko želi reč? Ima reč narodni poslanik Išpanovič Ištvan.
Gospodin Nikolić je već pokušao da obrazlaže ovaj sledeći stav. Inače, ako imate pred sobom ovo obrazloženje zašto se odbija moj amandman, mogu vam reći da je to za mene uvredljivo. Naime, pretpostavlja se da onaj ko uči na jeziku nacionalne manjine preći će da polaže, kao što gospodin Nikolić kaže, da bi lakše prošao i položio ispite na srpskom jeziku umesto na jeziku nacionalne manjine. Mogu vas uveriti da mi koji smo završili fakultet na nematernjem jeziku daleko smo u težoj situaciji. Ne znam koliko je vas studiralo na nematernjem jeziku. Taj zna kakve su muke onoga ko studira na nekom drugom jeziku. Ja sam predložio, s obzirom da je nastavni plan i program isti, bez obzira da li neko uči na jednom, drugom ili trećem jeziku, da on može u slučaju određenih razloga da prelazi i da završi ako je započeo studije na jednom jeziku, da završi na drugom, pošto je plan i program potpuno isti. Ja sam predložio da se to briše i sada predlažem.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Molim narodne poslanike da postave svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje amandman. Za 45, protiv 146, niko se nije uzdržao, nije glasalo četiri, ukupno je prisutno 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna Skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 40. stav 1. amandman su podneli narodni poslanici Spasoje Krunić i prof.dr Milan Božić. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman a Zakonodavni odbor smatra da se amandman može prihvatiti, s tim što bi u slučaju prihvatanja ovog amandmana trebalo izvršiti dopunu člana 105. Predloga zakona u smislu utvrđivanja nadležnosti veća fakulteta da predlaže broj studenata koji se mogu upisati na prvu godinu studija. Da li neko želi reč? (Ne.) Molim narodne poslanike da radi utvrđivanja kvoruma ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje amandman. Za 47, protiv 148, uzdržanih nema, nije glasalo tri, ukupno prisutno 198 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 40. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Pošto je amandman Vlade prihvatio Odbor za prosvetu, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 41. stav 5. amandman su podneli narodni narodni poslanici Nebojša Leković i Tihomir Arsić. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da se Amandman može prihvatiti. Da li neko želi reč? (Ne.) Molim narodne poslanike da radi utvrđivanja kvoruma ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje amandman. Za 46, protiv 147, uzdržanih nema, nije glasalo tri, ukupno prisutno 196 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 41. stav 5. amandman je podneo Zakonodavni odbor. Pošto su amandman Zakonodavnog odbora prihvatili predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 45. stav 2. amandman su podneli narodni poslanici Nebojša Leković i Tihomir Arsić. Oni su ovaj amandman povukli. Na član 46. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Pošto je amandman Vlade prihvatio Odbor za prosvetu, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 46. stav 1. po suštini istovetan amandman, podneo je narodni poslanik Jožef Kasa. Vlada nije prihvatila ovaj amandman jer su predložena rešenja sadržana u amandmanu Vlade na ovaj član. Odbor za prosvetu nije prihvatio ovaj amandman a Zakonodavni odbor smatra da se amandman može prihvatiti. Da li narodni poslanik Jožef Kasa ostaje pri svom amandmanu ili prihvata rešenje sadržano u amandmanu Vlade. Pošto narodni poslanik Jožef Kasa nije tu moramo glasati o amandmanu. Da li neko želi reč? (Ne.) Molim narodne poslanike da radi utvrđivanja kvoruma ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje amandman. Za 39, protiv 150, uzdržanih tri, nije glasao jedan, ukupno prisutno 193 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 50. st. 1. i2. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Pošto je amandman Vlade prihvatio Odbor za prosvetu, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 50. amandman su podneli narodni poslanici Nebojša Leković i Tihomir Arsić. Oni su povukli ovaj amandman. Na član 51. stav 3. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Pošto je amandman Vlade prihvatio Odbor za prosvetu, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 52. stav 1. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Pošto je amandman Vlade prihvatio Odbor za prosvetu, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 59. stav 2. amandman su podneli narodni poslanici Spasoje Krunić i prof.dr Milan Božić. Vlada, Odbor za prosvetu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Molim narodne poslanike da radi utvrđivanja kvoruma ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje amandman. Za je glasalo 43, protiv 148, uzdržanih tri, nije glasalo dva, ukupno prisutno 196 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 61. stav 5. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Pošto je amandman Vlade prihvatio Odbor za prosvetu, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 69. stav 5. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Pošto je amandman Vlade prihvatio Odbor za prosvetu, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 76. stav 4. amandman je podneo Zakonodavni odbor. Pošto su amandman Zakonodavnog odbora prihvatili predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 78. stav 2. amandman je podneo narodni poslanik dr Stevan Vrbaški. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da se amandman može prihvatiti. Da li neko želi reč? (Ne.) Molim narodne poslanike da radi utvrđivanja kvoruma ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje amandman. Za 42, protiv 149, uzdržan jedan, nije glasalo tri, ukupno prisutno 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 84. amandman je podneo narodni poslanik dr Stevan Vrbaški. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da se amandman može prihvatiti. Da li neko želi reč? (Ne.) Molim narodne poslanike da radi utvrđivanja kvoruma ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje amandman. Za 40, protiv 152, uzdržanih četiri, nije glasalo tri, ukupno prisutno 199 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 88. stav 2. amandman su podneli narodni poslanici prof.dr Milan Božić, Spasoje Krunić i dr Gvozden Rosić. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da se amandman može prihvatiti. Da li neko želi reč? Ima reč narodni poslanik dr Gvozden Rosić.
Dame i gospodo, neću vam oduzimati puno vremena, radi se o delu zakona koji tretira izbor nastavnika i saradnika na fakultetu. Predviđeno je zakonom da dekan fakulteta odlučuje o objavljivanju konkursa, a naš amandman je sasvim jednostavan. Dekan fakulteta odlučuje o objavljivanju konkursa na predlog veća fakulteta i dekanu se ostavlja pravo da iz razloga upravnih ili nadzornih, donese konačnu odluku gde se time upravno i nadzorno pravo države ne osporava. Istovremeno, stručan savet dekanu, pogotovu kada se uzme u obzir da se na svim fakultetima izvodi nastava iz ogromnog broja disciplina, za koje samo jedna osoba ne može biti stručna, apsolutno je neophodan. Mišljenje Vlade, kada je u pitanju stručna pomoć, savetodavna, predlagačka, dekanu po pitanju našeg amandmana je sledeća - Vlada ne prihvata, jer je predloženo rešenje suprotno ovlašćenjima dekana datim u Preldogu zakona. Citiram "osnovno, tim rešenjem bi se ograničila data ovlašćenja dekana u pogledu odlučivanja po objavljivanju konkursa i izboru kandidata" to je jedno viđenje, jedan stav Vlade koji ima svoje određene argumente. Ono što je kod nas izazvalo određenu konfuziju, činjenica da je Vlada sama dala amandman 11. na taj isti Predlog zakona, gde kaže: "Dodaju se reči na predlog katedre, jer Vlada smatra da se u postupak sticanja zvanja treba uključiti i jedan od stručnih organa kakav je katedra". Dakle, imali smo prethodan stav Vlade da bi se dodavanjem nekog stručnog organa koji bi predlagao, ograničilo ovlašćenje dekana, a nakon toga Vlada daje sopstveni amandman kojim ograničava ovlašćenje dekana, s tim što to ograničavanje je prebačeno u nadležnost katedre. Smatramo, a siguran sam da će se složiti ogromna većina ljudi koja radi na univerzitetu, da je ipak veće fakulteta, s obzirom na broj ljudi i broj nastavnika, najstručniji, najkvalifikovaniji, najkompetentniji organ koji, mislim da može da donese ipak daleko kvalitetnije odluke nego što to može katedra. Naravno, u duhu stručne pomoći bez ulaska u ingerencije osnivača su i naši sledeći amandmani, da vam ne bi oduzimao puno vremena, molio bih vas da to imate u vidu.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč? (Ne javlja.) Molim narodne poslanike da postave svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje amandman. Za je glasalo 45, protiv 147, uzdržan jedan, nije glasalo pet, ukupno je prisutno 198 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 88. stav 2. amandman su podneli narodni poslanici Nebojša Leković i Tihomir Arsić, koji su odustali od tog amandmana. Na član 88. stav 2. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Pošto je amandman Vlade prihvatio Odbor za prosvetu, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 89. stav 1. istovetne amandmane podneli su narodni poslanici Nebojša Leković i Tihomir Arsić i narodni poslanici prof. dr Milan Božić, Spasoje Krunić i dr Gvozden Rosić. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ove amandmane, Zakonodavni odbor smatra da se amandmani mogu prihvatiti, s tim što bi u slučaju prihvatanja ovih amandmana trebalo izvršiti dopunu člana 105. Predloga zakona u smislu utvrđivanja nadležnosti veća da obrazuje komisiju iz člana 89. Da li neko želi reč? (Ne želi.) Molim narodne poslanike da postave svoje kartice u poslaničke jedinice radi utvrđenja kvoruma. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje amandman. Za je glasalo 46, protiv 148, uzdržanih nema, nije glasalo četiri, ukupno je prisutno198narodnih poslanika Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 91. stav 1. amandman su podneli narodni poslanici prof. dr Milan Božić, Spasoje Krunić i dr Gvozden Rosić. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da se amandman može prihvatiti. Da li neko želi reč? (Ne želi.) Molim narodne poslanike da postave svoje kartice u poslaničke jedinice radi utvrđenja kvoruma. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje amandman. Za 43, protiv 148, uzdržanih nema, nije glasalo pet, ukupno je prisutno 196 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 98. stav 2. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Pošto je amandman Vlade prihvatio Odbor za prosvetu, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 99. stav 3. amandman su podneli narodni poslanici Nebojša Leković i Tihomir Arsić. Ovaj amandman su povukli. Na član 102. stav 1. tačka 1. amandman je podneo Zakonodavni odbor. Pošto su amandman Zakonodavnog odbora prihvatili predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 104. stav 1. amandman je podneo Zakonodavni odbor. Pošto su amandman Zakonodavnog odbora prihvatili predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 105. stav 1. tačka 1. amandman je podneo Zakonodavni odbor. Pošto su amandman Zakonodavnog odbora prihvatili predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 105. stav 1. tačka 2. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Pošto je amandman Vlade prihvatio Odbor za prosvetu, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 105. stav 1. amandman su podneli narodni poslanici prof. dr Milan Božić, Spasoje Krunić i dr Gvozden Rosić. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da se amandman može prihvatiti. Da li neko želi reč? (Ne želi.) Molim narodne poslanike da postave svoje kartice u poslaničke jedinice radi utvrđenja kvoruma. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje amandman. Za je glasalo 42, protiv 154, uzdržanih nema, nije glasalo dva, ukupno je prisutno 198narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 109. stav 2. amandman su podneli narodni poslanici Nebojša Leković i Tihomir Arsić. Vlada, Odbor za prosvetu i Zakonodavni odbor, nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne želi.) Molim narodne poslanike da postave svoje kartice u poslaničke jedinice radi utvrđenja kvoruma. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje amandman. Za40, protiv 148, uzdržanih jedan, nije glasalo dva, ukupno je prisutan 191 narodni poslanik. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 110. stav 2. amandman su podneli narodni poslanici prof dr. Milan Božić, Spasoje Krunić i dr Gvozden Rosić. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da se amandman može prihvatiti. Da li neko želi reč? (Ne.) Molim narodne poslanike da, radi utvrđivanja kvoruma, ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum. Stavljam na glasanje amandman. Za 41, protiv 151, uzdržanih nema, nije glasao jedan, ukupno su prisutna 193 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 110. stav 2. amandman je podneo narodni poslanik Tihomir Arsić. On je amandman povukao. Na član 110. stav 2. amandman su podneli narodni poslanici Nebojša Leković i Tihomir Arsić. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da se amandman može prihvatiti, pod uslovom da se prihvati njihov amandman na član 11. Predloga zakona, kojim se predlaže da se naziv "Upravni odbor" zameni nazivom "Savet". Da li neko želi reč? (Ne.) Molim narodne poslanike da, radi utvrđivanja kvoruma, ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum. Stavljam na glasanje amandman. Za 39, protiv 153, uzdržanih jedan, nije glasao jedan, ukupno su prisutna 194 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 116. st. 1. i 2. amandman su podneli narodni poslanici Nebojša Leković i Tihomir Arsić. Vlada, Odbor za prosvetu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Molim narodne poslanike da radi utvrđivanja kvoruma ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum. Stavljam na glasanje amandman. Za 34, protiv 157, uzdržanih sedam, nije glasalo dva, ukupno je prisutno 200 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 116. stav 2. amandman je podneo Zakonodavni odbor. Pošto su amandman Zakonodavnog odbora prihvatili predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 117. stav 1. amandman je podneo narodni poslanik Tihomir Arsić. On je amandman povukao. Na član 117. stav 1. amandman su podneli narodni poslanici Nebojša Leković i Tihomir Arsić. Oni su ovaj amandman povukli. Na član 122. stav 2. amandman su podneli narodni poslanici Nebojša Leković i Tihomir Arsić. Oni su ovaj amandman povukli. Na član 123. stav 2. amandman su podneli narodni poslanici prof. dr Milan Božić, Spasoje Krunić i dr Gvozden Rosić. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da se amandman može prihvatiti. Da li neko želi reč? (Ne.) Molim narodne poslanike da, radi utvrđivanja kvoruma, ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum. Stavljam na glasanje amandman. Za 43, protiv 150, uzdržanih nema, nije glasalo tri, ukupno je prisutno 196 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 123. stav 2. amandman je podneo narodni poslanik Tihomir Arsić. On je amandman povukao. Na član 123. stav 2. amandman su podneli narodni poslanici Nebojša Leković i Tihomir Arsić. Oni su amandman povukli. Na član 129. stav 1. amandman su podneli narodni poslanici Nebojša Leković i Tihomir Arsić. Oni su ovaj amandman povukli. Na član 129. stav 2. amandman je podneo Zakonodavni odbor. Pošto su amandman Zakonodavnog odbora prihvatili predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 130. stav 1. amandman je podneo narodni poslanik Tihomir Arsić. On je amandman povukao. Na član 130. stav 1. amandman su podneli narodni poslanici Nebojša Leković i Tihomir Arsić. Oni su ovaj amandman povukli. Na član 134. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Pošto je amandman Vlade prihvatio Odbor za prosvetu, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 137. stv 3. amandman je podneo narodni poslanik Jožef Kasa. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da se amandman može prihvatiti, s tim što je prihvatanje ovog amandmana uslovljeno prihvatanjem amandmana na član 35. istog narodnog poslanika. Da li neko želi reč? (Ne.) Molim narodne poslanike da, radi utvrđivanja kvoruma, ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum. Stavljam na glasanje amandman. Za41, protiv 147, uzdržanih pet, nije glasalo pet, ukupno je prisutno 198 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 152. amandman je podneo Zakonodavni odbor. Pošto su amandman Zakonodavnog odbora prihvatili predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 155. st. 1. i2. amandman je podneo Zakonodavni odbor. Pošto su amandman Zakonodavnog odbora prihvatili predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 156. st. 1. i2. amandman je podneo Zakonodavni odbor. Pošto su amandman Zakonodavnog odbora prihvatili predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 161. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Pošto je amandman Vlade prihvatio Odbor za prosvetu, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 163. amandman je podneo poslanik dr Stevan Vrbaški. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da se amandman može prihvatiti. Da li neko želi reč? (Ne.) Molim narodne poslanike da, radi utvrđivanja kvoruma, ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum. Stavljam na glasanje amandman. Za 34, protiv 146, uzdržanih jedan, nije glasalo 11, ukupno su prisutna 192 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 163. amandman je podneo Zakonodavni odbor. Pošto su amandman Zakonodavnog odbora prihvatili predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Predlog da se posle člana 164. doda novi član 165. Vlada Republike Srbije podnela je amandman kojim predlaže da se posle člana 164. doda novi član 165. Pošto je amandman Vlade prihvatio Odbor za prosvetu, konstatujem da je ovajamandman postao sastavi deo Predloga zakona. Član 167. Na član 167. amandman su podneli narodni poslanici Nebojša Leković i Tihomir Arsić. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da se amandman može prihvatiti. Da li neko želi reč? (Ne.) Molim narodne poslanike da, radi utvrđivanja kvoruma, ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje amandman. Za40, protiv 146, uzdržanih jedan, nije glasalo sedam, ukupno su prisutna 194 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Da li neko želi reč o Predlogu zakona u pojedinostima? (Ne želi.) Pošto se niko ne javlja za reč, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Molim narodne poslanike da, radi utvrđivanja kvoruma, ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje Predlog zakona o univerzitetu, u celini. Za 153, protiv46, uzdržanihniko, nije glasao jedan, ukupno je prisutno 200 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog zakona o univerzitetu. Molim vas, pre nego što završimo večerašnju sednicu, predlažem da konstatujemo potvrđivanje mandata narodnih poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije za upražnjena poslanička mesta, i to: jednog poslanika sa izborne liste Socijalistička partija Srbije, Jugoslovenska levica, Nova demokratija - Slobodan Milošević i šest poslanika sa izbornih lista Srpske radikalne stranke, kako bismo omogućilo njihovo učešće u radu Narodne skupštine. Uručen vam je izveštaj Republičke izborne komisije o izboru narodnih poslanika u izbornim jedinicama 8 - Sombor, 9 - Novi Sad, 19 - Užice, 21 - Kraljevo, 25 - Leskovac i 26 - Vranje,radi popune upražnjenih poslaničkih mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije i izveštaj Administarativnog odobra, koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnih poslanika, sa predlogom da Narodna skupština, shodno članu 30. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje potvrđivanje mandata narodnim poslanicima sa izbornih lista: a) Socijalistička partija Srbije, Jugoslovenska levica, Nova demokratija - Slobodan Milošević - Oliveru Varagiću, iz izborne jedinice 19 - Užice. b) Srpska radikalna stranka: Milanu Ćuku, iz izborne jedinice 8 - Sombor, Miladinu Zarkovu, iz izborne jedinice 9 - Novi Sad, Stanoju Čumiću, iz izborne jedinice 19 - Užice, Miodragu Krasojeviću, iz izborne jedinice 21 - Kraljevo, Dragoljubu Janaćkoviću, iz izborne jedinice 25 - Leskovac i Vlastimiru Trajkoviću, iz izborne jedinice 26 - Vranje. Na osnovu izveštaja Republičke izborne komisije i izveštaja i predloga Administrativnog odbora, a shodno članu 30. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatujem potvrđivanje mandata narodnim poslanicima: OliveruVaragiću, Milanu Ćuku, Miladinu Zarkovu, Stanoju Čumiću, Miodragu Krasojeviću, Dragoljubu Janaćkoviću i VlastimiruTrajkoviću. Čestitam narodnim poslanicima na izboru. Zahvaljujem na strpljenju, vidimo se sutra u 10,00 časova. Poštovani narodni poslanici, otvaram Treću sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 1998. godini. Prema službenoj evidenciji današnjoj sednici prisustvuje 130 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Obaveštavam Narodnu skupštinu da sam odobrio odsustvo sledećim narodnm poslanicima: Prof. dr MilovanuBojiću, Radetu Svilaru, Ljubomiru Pešalju i Velimiru Bati Živojinoviću. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri, sekretar Vlade Republike Srbije kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Nastavljamo rad po dnevnom redu. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O POREZU NA DOHODAK GRAĐANA Primili ste Predlog zakona, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane narodnih poslanika Ratomira Munitlaka i Žarka Jokanovića, kao i mišljenje Vlade Republike Srbije o ovim amandmanima. Uručena su vam obaveštenja narodnih poslanika Ratomira Munitlaka i Žarka Jokanovića da povlače svoje amandmane, podnete na Predlog ovog zakona. Primili ste izveštaj Odbora za finansije, koji nije imao primedaba na Predlog zakona i predlaže Narodnoj skupštini da ga usvoji. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora, koji je prihvatio Predlog zakona u načelu i u pojedinostima. Na sednici Zakonodavnog odbora mišljenje je izdvojio narodni poslanik Milan Miković. Da li predstavnik predlagača želi reč? Ima reč Borislav Milačić, ministar za finansije.