Gospodine predsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici Hrvatskoga sabora. Zakonom o pravima i dužnostima zastupnika u Hrvatskom saboru uređena su prava i dužnosti zastupnika u Hrvatskom saboru, između ostalog i pravo na besplatan prijevoz u javnom prometu, željezničkom, riječnom, pomorskom i zračnom na području Republike Hrvatske i u gradskom prometu. Također, ovim zakonom uređen je i način ostvarivanja ovog prava te da se sredstva za ove naknade osiguravaju u državnom proračunu. Vlada Republike Hrvatske ocjenjuje potrebnim i nužnim u procesu realizacije ciljeva i načela iz programa gospodarskog oporavka Republike Hrvatske i na ovaj način doprinijeti smanjenju rashoda državnog proračuna Republike Hrvatske. Sukladno tome Vlada predlaže prestanak prava zastupnika na besplatan prijevoz sredstvima javnog prometa i u vezi s time se predlaže da se briše u članku 3. točka 4., također da se briše i naslov iznad članka 7. i članak 7. Zakona kojim se uređuje način ostvarivanja ovog prava i osiguranje sredstava u državnom proračunu. Također, manje izmjene posebno u dosadašnjoj točci 5. koja postaje sad točka 4. gdje je propisano da zastupnik ima pravo na zastupničku mirovinu prema uvjetima utvrđenim ovim zakonom, dodaju se još riječi: i drugim posebnim zakonima. U ovom slučaju misli se posebno na Zakon o smanjivanju mirovina određenih odnosno ostvarenih prema posebnim propisima u mirovinskom osiguranju. Zakonom je također propisano da se smanjuje mirovina zastupnika u Hrvatskom saboru za 10%. Gospodine predsjedniče, predlažemo Hrvatskom saboru da donese ovaj konačni prijedlog zakona. Hvala.
Hvala. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime kluba HDZ-a gospodin zastupnik Emil Tomljanović. Izvolite.
Hvala lijepo, poštovani gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege, uvaženi državni tajniče. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podržava prijedlog koji je pred nama, dakle Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o pravima i dužnostima zastupnika u Hrvatskom saboru. Uporište ovakvom stavu pronalazimo u prvom redu u mogućnosti smanjenja rashoda Državnog proračuna Republike Hrvatske kao jednim od bitnih elemenata potrebnim i nužnim u postupku realizacije ciljeva i načela programa gospodarskog oporavka Republike Hrvatske. Dakle, smanjenje rashoda državnog proračuna i to na svim razinama, ponavljam na svim razinama, u ovom momentu uistinu je nužnost pa svi zakonski prijedlozi koji idu u tom pravcu ne samo da su dobrodošli već predstavljaju i osnovni preduvjet gospodarskog oporavka i to bez obzira na njihovu visinu i karakter. Što se tiče konkretnog zakonskog prijedloga, radi se o vrlo malim izmjenama zakona koje se svode na ukidanje prava zastupnicima na besplatan prijevoz, odnosno naknadu troškova prijevoza u javnom prometu na području Republike Hrvatske, kao i u gradskom prometu. Dakle, stupanjem na snagu ovog zakona ukida se to pravo. Što se tiče nomotehničkih intervencija u članak 3. postojećeg zakona jednim dijelom one su nepotrebne, shodno činjenici što je već člankom 3. zakona definirano da zastupnik temeljem obnašanja zastupničke dužnosti ima pravo, ali i obveze koje su već utvrđene posebnim propisima. Zaključno, u smislu potpore svim aktivnostima Vlade Republike Hrvatske u procesu realizacije programa gospodarskog oporavka Republike Hrvatske ovaj prijedlog zakona treba poduprijeti i to ne samo zbog konkretnih financijskih pokazatelja jer su oni minimalni, već i na vrijednosnoj odnosno načelnoj razini, na razini poruke hrvatskoj javnosti. U tom smislu predlažemo, Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice predlaže da se ovaj zakonski prijedlog podupre. Hvala lijepo.
Hvala. U ime kluba HNS-a, HSU-a gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Uvaženi gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Klub HNS-HSU će apsolutno podržati ovu izmjenu zakona. Ako treba štedjeti, a treba i mora se onda trebamo svakako krenuti od nas. Podržali smo sve dosadašnje oblike štednje i što se plaća tiče i što se mirovina tiče i što se tiče naših kava, sokova, što se tiče javnog prijevoza podržat ćemo. Nadamo se da će Vlada biti dosljedna i da će i glede uporabe službenih vozila isto se odnositi i na štednje u tom području. No, kolegice i kolege, budimo realni. Nešto nedostaje ovom prijedlogu zakona. Nešto nedostaje, a nismo od predlagatelja čuli o tome ni jednu jedinu riječ. Nas u klubu HNS, HSU zanima kolegice i kolege koliko je koštao Hrvatski sabor javni prijevoz saborskih zastupnika u tijeku 2008. godine, u tijeku 2009. godine i koliko ćemo mi ove godine uistinu uštedjeti. Brojke nisu nevažne. Bilo bi dobro, ponavljam po stoti put kada se donose ovakvi zakoni da imamo bar malo analitike, malo objektivnosti, da vidimo koji je stvarni učinak onog što danas činimo. Ovih dana kolegice i kolege u medijima vidjeli ste niz zanimljivih podataka vezanih uz s jedne strane pokušaj Vlade da doprinese punjenju proračuna. U tom smislu povećali smo PDV, uveli krizni porez i još niz drugih mjera. Koji je rezultat? Rezultat je slabije punjenje proračuna negoli prije godinu dana. Onda smo donijeli niz mjera štednje da se manje troši. Donijeli smo desetak mjera. Rezultat je koji? Troši se 0,6% više ove godine nego u istom razdoblju prošle godine. Kolegice i kolege kamo curi novac? Zašto mjere koje Vlada ne poduzima ne daju nikakve, baš nikakve rezultate. Dapače, suprotno onome što smo očekivali. Dakle, čini nam se da ponavljamo po stoti put. Štedimo na tisućama ili desecima tisuća kuna, a cure milijarde. To svakako ne može se dozvoliti. Kolegice i kolege, Vladi je trebalo punih 6, 7 mjeseci da shvati da je kriza pokucala na naša vrata. Tada je premijer rekao kriza će nas eventualno samo malo okrznuti. Mi ćemo proći bolje nego ostali. Na žalost, čini nam se da Vlada nije shvatila da je kriza prošla u većini europskih i svjetskih država, barem one s kojima se volimo uspoređivati. Ne znam da li se to dobacuje meni ili nekom drugome, a mi još uvijek krpamo rupe i ne shvaćamo kako su te države uspjele se izvući iz gospodarske krize. Kolegice i kolege, jedini izraz je da povećamo ukupne gospodarske aktivnosti, da povećamo zaposlenost, da povećamo proizvodnju. Ovo nije ništa drugo nego populizam, to je bacanje pijeska u oči. Ovakvim mjerama možemo i trebamo štedjeti, ali nemojmo očekivati da ćemo na ovaj način izaći iz krize, pa čak ni napraviti najmanji pomak iz krize. Hvala lijepo.
Hvala. U ime kluba SDP-a, gospodin zastupnik Slavko Linić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Klub SDP-a podržat će Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o pravima dužnosnika. Mi ocjenjujemo da to i nije veliko odricanje, jer najveći dio saborskih zastupnika koristio je prijevoz za dolazak i odlazak sa sjednice Sabora, a to će i nadalje biti priznato. Prema tome, rekli bi do sada jedno pravo koje je dalo mogućnost mnogima da koriste prijevoze u svojim gradovima, putovanjima van dolaska i odlaska na posao. Najveći dio saborskih zastupnika nije ni koristio. I to je vjerojatno po našoj procjeni razlog zašto predlagač nije iznio i iznos koji će se uštediti sa ovim izmjenama i dopunama. Evidentno da je najveći dio troškova do sada po ovom zakonu ostvarivan za određena putovanja prema Dubrovniku ili Splitu iz jednostavnog razloga što je Croatia Airlines razliku karte obračunavala Hrvatskom saboru. Budimo iskreni, prijevozi gradskih prijevoznika za eventualne prijevoze u Zagrebu, Rijeci, bilo kojem drugom gradu ti prijevoznici nisu fakturirali Hrvatskom saboru pa tih troškova u biti za poreske obveznike nije ni bilo osim što su taj trošak prikazivali ili imali kao besplatni prijevoz prijevoznici i teretili su eventualno lokalne prijevoznike. Prema tome, ono što mi procjenjujemo svrha ovog zakona je čisto samo poruka Vlade i predsjednice Vlade da pokušavamo štediti. Ali je evidentno da se ovakvim uštedama bitne promjene u državnom proračunu na rashodovnoj strani ne može razriješiti. To je i razlog zašto klub SDP-a neprekidno posljednja dva mjeseca inzistira na raspravi o rebalansu proračuna. Evidentno je da u 2010. godini ne ostvarujemo proračun koji smo donijeli za ovu godinu, da imamo povećanje rashodovne strane, da te rashode ne možemo pokriti sa prihodovnom stranom jer imamo značajni pad prihoda i u biti financiranje svih tih povećanja rashoda imamo daljnjim zaduživanjem, imamo stvaranjem deficita, destabilizacijom financija od strane fiskalne vlasti. To je nešto što moramo raspraviti u Hrvatskom saboru, to je ono što želimo otvoreno porazgovarati gdje dodatno naći mogućnosti ušteda, gdje dodatno visinu rashoda uskladiti sa prihodovnom stranom koja je očito ugrožena u ovoj godini. Ali na žalost te rasprave u Hrvatskom saboru nema. Također Vladin program mjera štednje koje prije nešto više od mjesec i pol dana premijerka objavila hrvatskoj javnosti nikad nisu pretvorene u brojke niti je u biti valorizirano, tako da ni građanin ni ozbiljna poslovna javnost, pa ni mi u Hrvatskom saboru nismo u stanju procijeniti efekte mjera ni efikasnost provedbe mjera od strane Vlade Republike Hrvatske. Dok god ne vidimo taj rebalans, dok god o rebalansu ne porazgovaramo ozbiljno u Hrvatskom saboru mi u biti bitno saznanje o uštedama nećemo imati. Sve ovo ostaje ja bih rekao deklarativno, sve ovo ostaju nekakve poruke, ali pravi efekt u smanjenju troškova za poreske obveznike u 2010. godini nema. To je razlog da klub SDP-a još jednom poziva Vladu Republike Hrvatske da uputi rebalans proračuna u saborske klupe, a neovisno o tome podržavamo ovu deklarativnu normu, ovaj deklarativni prijedlog Vlade da jednostavno pokažemo da nemamo ništa protiv štednje, ali ocjenjujemo da efekti štednje će biti zaista mali.
Hvala. U ime kluba SDSS-a, gospodin zastupnik Mile Horvat. Izvolite.
Zahvaljujem se gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče. Ja ću u ime kluba Samostalne demokratske srpske stranke prokomentirati ovaj prijedlog zakona koji je pred nama. Dakle po našem mišljenju ovaj je prijedlog zakona sa svoje dvije odredbe je u principu benigni zakon kojim se treba poslati određena poruka javnosti, da postoji još uvijek nekakve privilegije saborskih zastupnika o kojima treba razgovarati i koje u pravilu treba dokinuti i onda će otprilike se učiniti u proračunu Republike Hrvatske značajna ušteda. To je rečeno i u obrazloženju Vlade gdje ona kaže da se postupak donosi, da se zakon donosi po hitnom postupku, to se ocjenjuje potrebnim i nužnim u procesu realizacije, ciljeva i načela iz programa gospodarskog oporavka Republike Hrvatske. Dakle sugerira se po tko zna koji puta da postoji, da treba dokinuti određena prava saborskim zastupnicima, kao što su to, kao što je to rečeno prije nekog vremena vezano za kave, mineralne vode u saborskim prostorijama, kao što je to rečeno da treba uraditi i sa parkirnim kartama saborskim zastupnicima, pa evo danas i sa mirovinama saborskih zastupnika. Mislim da ćete se svi u ovoj sabornici složiti da i mi ćemo ga uostalom prihvatiti, složit ćemo se da se besplatni javni prijevoz saborskim zastupnicima treba ukinuti. Jasno je to danas, u današnje vrijeme ako tramvaj u Gradu Zagrebu plaćaju umirovljenici, ako plaćaju studenti, nema nikakvog razloga da to ne plaćaju i saborski zastupnici. Po nekakvim mom mišljenju saborski zastupnici su uglavnom privatno situirani ljudi, i materijalno i profesionalno, neki su čak i u nekakvom svom paralelnom privatnom biznisu i ovakve vrste privilegija im u svakom slučaju ne trebaju i mislim da nitko nije protiv toga da se ovaj javni prijevoz saborskim zastupnicima ubuduće ukine. Iako bi bilo dobro da smo u ovom prijedlogu dobili bar nekakav prikaz izračuna koliko je ustvari sredstava time potrošeno, odnosno koliko se, kakav je financijski efekat za proračun se očekuje kad se ovaj zakon donose. Mi u SDSS-u smo posebno zainteresirani, mislimo da ovu privilegiju zastupnika treba ukinuti jer se često srećemo sa kategorijom ljudi koja živi ispod svakog socijalnog minimuma, i bilo bi vrlo nekorektno onda govoriti o ovome o čemu mi sad govorimo na drugačiji način. No međutim, zašto sam se javio za ovu raspravu? Zato što mislim da to nije suština problema. Stari ljudi, odnosno stari Latini su nekad rekli kad se želi riješiti problem onda treba ići u središte stvari, odnosno in medias res. Postavlja se ovdje jedno otvoreno pitanje da iskreno odgovorimo sami sebi jesu li upravo te stvari kojima smo sad mi sebi ovdje dokinuli poput kava, poput prijevoza, poput parkirnih karata, poput mirovina itd., je li to rješavanje problema, je li to in medias res rješenje problema za vrijeme koje dolazi? Ili se tu ponovno šalje jedna poruka javnosti da postoji još uvijek kategorija, kategorija ekstra privilegiranih kojima te ekstra privilegije onda na neki način treba i ukinuti i onda će proračun biti znatno, znatno kvalitetniji, znatno puniji. Nekako istovremeno kad smo dobili ovaj prijedlog zakona, dobili smo, objavljeno je u novinama, objavljena je u novinama u "Jutarnjem listu" jedna vijest. Ja ću se ovdje referirati samo na te dvije vijesti, jedna je, one su vremenski dijametralno suprotne, jedna je iz ovog vremena, a jedna vijest je iz nekog prošlog vremena. Dakle u "Jutarnjem listu" je objavljen naslov "pijani milijarderi" a odnosi se na sedam agencija, vladinih agencija gdje su izneseni parametri koliko tih sedam vladinih agencija troše sredstava za zakup koji se mjere milijonskim iznosima, za zakup poslovnog prostora, govori se pojedinačno o plaćama ljudi koji su na čelu tih agencija i te plaće su kolege i kolegice iznad, često iznad nekakvih prosjeka naših plaća, a ovdje se naravno ne spominje da oni imaju uz to i ostale … [[Ne razumije se.]] poput službenog auta, poput mobitela koji koriste 25 sati na dan, poput mogućnosti da učestvuju na nekakvim poslovima o kojima neću sad govoriti, pa čak i o mogućnostima da imaju nekakva svoja izvanredna životna osiguranja na osnovu nekakvih drugih premija itd., itd. U ovom članku čak pojedina ravnateljica te agencije javno priznaje da je svjesna da ima nesrazmjerno veliku plaću, i nesrazmjerno velike beneficije po osnovu te svoje funkcije, s obzirom na ovo vrijeme ali šta je tu je, ona je to dobila. Dakle da li ovo sve skupa traži nekakav poseban komentar, da li bi i dalje mogli razgovarati i o menadžerskim ugovorima koji su kao teme, kojima su kao teme preplavljene dnevne novine, o astronomskim otpremninama ljudi koji su bili na čelu državnih firmi, dakle ne govorim o privatnom biznisu koji ima pravo da se ponaša prema nekakvim svojim pravilima, ali ovo su ljudi koji uživaju nekakve privilegije, enormno velike privilegije, a na čelu su firmi, agencija, fondova koji su u većinskom vlasništvu Republike Hrvatske. Svakako da je najveća beneficija tih ljudi što su oni daleko u svojem poslu, u svojoj službi daleko od pogleda javnosti od kritike javnosti, i oni ne mogu biti kao saborski zastupnici svaki dan na medijima, gdje se prati njihov rad i gdje svatko ima pravo da ocijeni da li je netko svojim prisustvom u ovim saborskim klupama ažuran na poslu ili nije ažuran na poslu, da li ima kvalitetnu raspravu ili nema i da li je time odradio svoju plaću a ne da dobije još nekakve dodatne beneficije. Pitanje isto tako koliko takvih beneficiranih, povlaštenih službi ima na lokalnom nivou o kojima ne znamo ništa i o kojima ne možemo ovoga trenutka govoriti a nismo imali prilike da nam se to kaže niti kroz javnost, niti kroz medije niti kroz rasprave u ovom Domu. Ljudi s kojima se razgovara svaki dan često se pitaju kada čitaju činjenicu da je netko tko je bio na čelu velike državne tvrtke odlazi u mirovinu i dobija otpremninu od par stotina milijuna kuna, pitaju se pa zar to u ovoj državi gdje većina stanovništva ne može platiti struju redovitim svojim primanjima postoji, i zar je moguće da ljudima koji su na čelu takvih državnih tvrtki nije dovoljna činjenica što su u kategoriji direktora i što imaju visoke plaće i što imaju sve mogućnosti da iskreiraju svoj život na način kako misle da im to odgovara potrebno da imaju još neke menadžerske ugovore sa astronomskim garancijama da ukoliko ne budu reizabrani tvrtke moraju da im plate te iznose onda je jednostavnije da dobiju novi mandat nego da im se isplaćuje ugovoreni iznos otpremnine poslije reizbora. Dakle, to je nešto što se dešava u životu to je nešto što je naša realnost. I ovaj drugi člana o kojem bi govorio, koji bi pročitao, a koji se odnosi na ovu temu i sa čime ću zaključiti jeste članak koji je pronađen u jednim novinama zove se "Stogodišnjak" a pisan je 1910. godine. Tada Saboru Slavonije i Hrvatske je bio predsjednik Sabora doktor Bogdan Medaković i on je dobio uredbu kojom se uređuju određena prava tadašnjih saborskih zastupnika. Tadašnji saborski zastupnici su u ime putnog troška imali pravo u prvom redu željezničku pristojbu, ako nije bilo željeznice tada imali su pravo na parobrodsku vezu, dobivali su parobrodsku pristojbu, imali su pravo na kilometrinu. Isto tako u samom Zagrebu, za fijaker u Zagrebu, za prijevoz prtljage druge male izdatke dobivali su zastupnici po 10 kruna. Prema tome, zašto sam ovo pročitao zato što ovakva vrsta troškova parlamentarizma nije izum ovog vremena, to je nešto se primjenjivalo uvijek i parlamentarizam je uvijek koštao, na ovaj ili onaj način, činjenica da košta i ovaj današnji. Pa ako nismo spremni da imamo kategoriju ljudi koji imaju pravo na određene beneficije onda to treba reći, sasvim jasno da i mi na kraju nismo za to da u ovoj situaciji u kojoj živimo svi, mi imamo nešto ekstra ali nismo ni za to da budemo javno diskreditirani, da se periodično svaka dva, tri mjeseca povlači jedna stvar prema saborskim zastupnicima koja je ustvari bagatelna stvar u nekakvim novčanim iznosima, a više jedna poruka da ovdje sjede ljudi koji su imali nekakve enormne privilegije i sada ćemo im svaka dva tri mjeseca kada se pojavi određena potreba u društvu poslati poruku, njima ćemo uzeti to, to to i to, i onda ćemo imati sređeno stanje u društvu. Isto tako možemo se sami zapitati da li smo zbog ovog svega krivi sami, jesmo li se sami doveli u ovakvu priliku i ovakvu situaciju u kojoj se nalazimo, i svojim raspravama i svojim interesovanjem, svojim prisustvom ovdje u ovoj Sabornici i da li sve to skupa treba na kraju drugačije da se postavi. Ostavljamo svima to na razmišljanje. MI na kraju svakako kao Klub u Hrvatskom saboru podržavamo ove izmjene Prijedloga zakona, ali nismo zadovoljni sa porukom koja je trebala biti sa izmjenom ovoga Zakona poslana javnosti. Hvala.
Hvala. Prelazimo na pojedinačnu raspravu, prvi je gospodin Gordan Maras. Nema ga. Gospodin Nenad Stazić. Nema ga. Gospodin Davorko Vidović. Izvolite.
Malo sam se iznenadio brzinom. Kolegice i kolege primijetio sam stanovitu nelagodu kada je riječ o privilegijama nas samih, bilo da se one donose ili ukidaju, a prisustvujemo posljednjih godina ipak učestalijem ukidanju tih povlastica ma kakve one bile, što i ne čudi. Međutim, nastavno na ono što je moj prethodnik maločas rekao možda stvarno da iskoristimo priliku i porazgovaramo o onome što se meni čini da je meritum stvari. Izvjesno je da se ukidanjem jedne ovakve povlastice, koja moram reći iz vrlo površne analize, koja je bila sasvim ne svrhovita jer nisam stekao dojam da je tu povlasticu tu privilegiju koristilo pretjerano mnogo saborskih zastupnika. Jer većina nas ne koristi javni prijevoz, mislim da zbog toga i nema podataka, uštede će biti nikakve ili vrlo minimalne. S druge strane jasno je da se ovakva jedna nesvrhovita povlastica trebala ukinuti i ranije jer ona nije ni na koji način pridonosila kvaliteti rada i pretpostavljam više da je trebala biti u jednom simboličnom smislu kada je onaj koji ju je donio kada ju je projektirao trebala je više označiti davanje odriješenih ruku, u punom smislu te riječi saborskim zastupnicima za koje se nekada govorilo kada je uspostavljen prvi višestranački parlament da je iznad Sabora samo Dragi Bog. Ako bi se gledala povijest privilegija političkih povlastica prije svega saborskih zastupnika kao vrha ili vidljivoga vrha te sante političke elite, dakle ono što građani svakodnevno vide i o čemu mogu prosuđivati, onda ona ima svoje trajanje. Ja podsjećam da je 2000. godine ondašnja Vlada smanjila plaće saborskim zastupnicima, ministrima za preko 30 ja mislim 40%, što je bilo veliko i značajno smanjenje. I da su se te plaće održale njihova bi realna vrijednost sada bila negdje dvostruko veća plaća od one koje saborski zastupnici imaju. Spominjali su kolege ukidanje tih besplatnih kava, mineralnih voda i jednog vrlo konkretnog prava to je parking u garaži koji čini značajnu stavku, jer svaki dan izdvojiti 60, 70 kuna da bi se moglo doći na posao i parkirati auto nije tako mala stavka za ljude koji rade i trebaju raditi i živjeti isključivo od svojih plaća i nikakvih drugih prihoda ne imati. Na stranu i to što su plaće saborskih zastupnika negdje u razini trećeg, četvrtoga menadžerskog ešalona u bankama i javnim poduzećima itd. Drugim riječima, kada je riječ o povlasticama, plaćama, primanjima saborskih zastupnika onda bih rekao da postoji jedno opće mnijenje da su one u svakom slučaju previsoke. Kada biste sa ljudima porazgovarali koliko su visoke i koliko bi to trebalo srezati, nikada to ne bi bilo dovoljno, čak i da je besplatno bilo bi previše reći će neki. E sada dolazimo zapravo do onoga što ja mislim da je središnje pitanje koje se valja postaviti kada se uređuju prava ljudi koji imaju zadaću predstavljati građane ove zemlje. Iza svakoga od nas stoji četrdesetak tisuća glasova i mi bismo u tom smislu trebali biti doista pravi predstavnici onih koji su nas birali. No međutim, opće nezadovoljstvo političkim elitama, načinom na koji funkcioniraju političke elite u ovih dvadesetak godina su dovele do toga da je rejting politički ugled i opći ugled nas koji obnavljamo bilo kakvu javnu društvenu funkciju, a posebno saborskih zastupnika na nedopustivo niskom nivou. Ima li tome opravdanja? Možemo li to stanje prihvatiti i uzeti kao činjenicu i odnereagirati na to? Možemo li se ljutiti na to i reći da je neopravdano, jer svatko od nas ima svoje nekakvo mišljenje i o sebi i o svojim kolegama ili možemo osvijestiti dosita uzroke takvih problema. Prvo, to radikalno nezadovoljstvo političkim elitama ima svoj uzrok rekao bih u tri ključne karakteristike koje su zbilja prisutne kada je riječ o političkim elitama u Hrvatskoj. Ne mora nas previše tješiti što nije mnogo bolje stanje ni u drugim zemljama. To je niska razina odgovornosti koja se prečesto pokazuje kada je riječ o tim političkim elitama, pa i nama ako hoćete ovdje u Saboru. Prisjetite se poštovane kolege, prisjetite se koliko smo puta, posebno predstavnici vladajuće koalicije donosili jedan zakon, žestoko ga i vatreno branili, da bi se tri mjeseca, mjesec dana ili 5 mjeseci poslije taj isti zakon mijenjao i onda bi oni isti koji su ga žestoko zagovarali, žestoko napadali i branili suprotno rješenje. To nije prilog odgovornosti niti vjerodostojnosti nas koji sjedimo u Saboru. Pretvaranje saborskih zastupnika isključivo u glasačku mašinu u ljude koji sa gotovim mišljenjima imaju zadaću samo ili podići ruku ili ukoliko su revniji onda to i braniti. Ne može biti i na tome se ne može iscrpsti funkcija saborskih zastupnika i zastupnika građana. Sjetimo se kako je politička elita svih ovih godina sijala iluzije, kako su se gradila Potemkinova sela, kako su se obmanjivali ljudi. Zašto bi nam ljudi onda vjerovali? Zašto bi vjerovali u odgovornost i ozbiljnost ako smo bili dionici takve političke prakse na koju su neki upozoravali, a neki su je bogami i svesrdno podržavali. Imamo Hrvatsku zaduženu zemlju u kojoj sami priznajemo da nismo u banani nego u ananasu i da ne znamo kako ćemo se izvući. Pa tko je za to kriv i odgovoran? Pa nisu valjda ljudi koji ne donose odluke, jer je sve ovo naše aktualno stanje nije ništa drugo nego posljedica loših političkih odluka i neodgovornosti koja se manifestira u čemu god pipnete i što god taknete u našoj zemlji. Spomenut ću da pod tim saborski zastupnici i politička elita se podrazumijevaju kao što je spomenuo kolega maločas i lokalni politički moćnici, oni koji disponiraju sa vlašću i sa povjerenjem od građana na katastrofalan način. Obzirom da su mi nešto bolje poznate prilike, vjerojatno je i drugdje tako, u gradu Sisku gradonačelnik u istom danu kada donosi odluku o uvođenju prireza, sebi određuje plaću koja je veća u to vrijeme od plaće predsjednika Republike i predsjednika Vlade. Istina to je kasnije pod pritiskom spušteno nešto niže. Ili ovih dana u istom danu kada gradonačelnik tog istog malog i osiromašenog grada Siska donosi odluku da se pogase svjetla u gradu u ime štednje, u kojemu se ne kosi trava i grad Sisak izgleda kao recimo nekakav afrički gradić u Savani prekriven travom, gradonačelnik donosi odluku da se formira nova institucija, nova ustanova da bi zaposlio samo jednu jedinu osobu, to je njegova žena. To su nevjerojatne priče koje idu u prilog tome da nas ljudi percipiraju kao neodgovorne, lakomislene i sebične osobe. Kada je riječ o poštenju, sve afere, sve privatizacije koje stoje vezane su za politiku i političku elitu. S obzirom da ovaj zakon neće rekli smo bitno promijeniti niti doprinijeti uštedama, on sasvim sigurno može kao i reakcije na njega koje smo vidjeli u medijima, može doprinijeti tome da osvijestimo razinu naše vlastite odgovornosti za stanja i ponašanja svih koji čine tu tzv. hrvatsku političku elitu. Naravno da ovaj zakon i ovu uštedu podržavam.
Hvala. Imamo jedan ispravak. Gospođa Ivanka Roksandić, izvolite.
Hvala, gospodine predsjedniče. Pa kolega Vidović je izrekao jedan netočan navod pokušavajući na primjeru gradonačelnika grada Siska, a znam da je to normalno jer je gradonačelnik grada Siska njega smijenio sa šestomjesečnog mjesta gradonačelnika, izrekao da su u gradu Sisku pogašena svjetla, da smo kao ne znam gdje, a u isto vrijeme je osnovao ustanovu da bi zaposlio jednu osobu što je potpuno netočno. Osim toga, pomiješali ste kruške i jabuke, zna se kad su svjetla pogašena i otkud se plaćaju, a zna se otkud se plaćaju zaposlenici ustanove. Ali zašto niste zato rekli da u Sisačko-moslavačkoj županiji županica Marina Lovrić ima 13 savjetnika i Savjet od 13 osoba koji godišnje koštaju milijun i 200 građane Sisačko-moslavačke županije. Dakle, zaista ste sve ispolitizirali.
Nije spominjana bila županica, ali onda njoj nije mjesto u ispravku. … [[Upadica se ne razumije.]] Molim? … [[Upadica se ne razumije.]] Izvolite. Povreda Poslovnika, gospodin Davorko Vidović.
Poslovnikom je predviđeno da se kaže da sam ja netočno rekao, a kolegica nije rekla da sam bilo što netočno rekao. Istina je da su pogašena svjetlo, svako drugo svjetlo… … [[Upadica se ne razumije.]] Istina je. … [[Upadica se ne razumije.]] A zaboga to je donesena odluka gradonačelnika. I istina je da je zaposlena samo jedna osoba, gradonačelnikova žena u Koncertnoj direkciji Siska. Što je netočno, što je netočno kolegice u tome, pa recite.
U pogledu svjetla nije povrijeđen Poslovnik jer ste vi tvrdili da su pogašena svjetla, a gospođa je tvrdila da nisu pogašena svjetla. … [[Upadica se ne razumije.]] Uopće ne ulazim u meritum nego vi ste tvrdili jedno, ona drugo i tu nije povrijeđen Poslovnik. U tom pogledu nije gospođa povrijedila Poslovnik jer je ona samo rekla tvrdnju suprotnu nego što ste vi rekli, a koliko je to istinita o tom potom. Imamo još jednu repliku, gospođa Marijana Petir. Izvolite.
Poštovani kolega Vidović, vi ste spominjali beneficije koje postoje i na lokalnim razinama. Ja mislim da je dobro da ste ovdje u Hrvatskom saboru kad se raspravlja o pravima dužnosnika govori i o tome, jer se često stvara potpuno kriva percepcija u javnosti da ovdje zastupnici imaju ne znam kakva prava, a zna se da nemamo niti službene mobitele niti kartice, niti vozače kao što to imaju čelnici lokalne i regionalne samouprave. Ja bih voljela da ste bili onda malo kritični i prema kolegama iz svoje stranke kad ste već spominjali grad Sisak i gradonačelnika HDZ-a. Bilo bi dobro da ste spomenuli jedan drastičan primjer kojem vi svjedočite i za kojeg znate u Sisačko-moslavačkoj županiji. Riječ je o gospođi Lovrić koja je županica iz SDP-a, koja znate da ima najveći broj savjetnika u državi, da je Ministarstvo uprave donijelo rješenje da je gospođa Lovrić protuzakonito imenovala tih 13 savjetnika za koje troši preko milijun kuna, da je riječ redom o krovopokrivačima, o limarima, o umirovljenicima koji u ničemu ne mogu savjetovati i da se ovdje kupuje ustvari koalicijske partnere. Najnovije uhljebljivanje u Razvojnoj agenciji SIMORA-i koja bi trebala biti negdje mjesto gdje se skuplja znanje i doista se puno očekivalo od te razvojne agencije da pomogne ljudima u pisanju projekata. Tamo redom sjede predsjednici koalicijskih stranaka gospođe Lovrić, a da ne spominjemo enormne računa za reprezentaciju i sve ostalo. Tako da ja se slažem s vama da treba gledati sve razine i naravno da kad postoji neki problem i kad nešto nije u redu da to treba raskrinkat, da to treba jasno reći, ali bih voljela da ste onda u tom svom izlaganju bili toliko objektivni da ste spomenuli i drugu stranu odnosno članicu svoje stranke. Hvala lijepo.
Hvala. Odgovor, gospodin Davorko Vidović. Izvolite.
Pa meni se kolegice upalilo crveno svjetlo, mogao bih ja još navoditi bezbroj primjera za kršenje ili u najmanju ruku problematično i nemoralno ponašanje upravo jako izraženo na lokalnoj razini. To što ima županica Lovrić ne znam koliko savjetnika i način na koji ih ima, isto to ima i gradonačelnik grada Siska samo izgleda to njegovi savjetnici po istom kriteriju, istom principu nisu problematični a od ove jesu. Ja bih volio da se uvede jedan jedinstven, dakle da se zakonski to uredi tko može imat savjetnike, koliko ih može i na koji način platiti. Ja sam spomenuo grad Sisak jer sam gradski vijećnik i dobro poznajem tamo prilike i čudom se čudim kako je što takvo moguće. Taj isti gradonačelnik Siska kojeg smo spomenuli proganja i zajedno sa svojim prijateljem advokatom plaća tužbe i traži istrage da vidi kako su se prije 10 godina zaposlila recimo šefica oporbe u Sisku. To su skandalozne stvari, to nadilazi okvire jednog grada jer se to događa u Hrvatskoj koja bi htjela biti pravno uređena i normalna zemlja. Ne podržavam bilo kakav oblik zloporabe bilo koje vlasi od bilo koga, uključivo dakako i članove moje vlastite stranke.
Hvala. Gospodin Dragutin Lesar. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Kada sam 2005. godine predlagao izmjenu samo jednog članka istog zakona izazvao sam opću sablazan i optužbe da se bavim demagogijom. Ja sam naime tada promjenom samo jednog članka predlagao da se uvjeti za pravo na mirovinu saborskih zastupnika promijene, da se povlašteni status izbriše i da kao i svi ostali u ovoj državi u mirovinu odlazimo po općim mirovinskim propisima. Tada je to bila demagogija za najveći dio kolegica i kolega u Saboru, ali i za Vladu Republike Hrvatske koja najprije godinu i pol dana nije dala mišljenje na moj prijedlog zakona, pa je onda grupa stručnjaka proučavala moj prijedlog zakona kao što to reče bivši premijer Sanader, a onda je zahvaljujući tadašnjem predsjedniku Šeksu prije izbora rasprava o zakonu otvorena. I što se sada desilo? Unatrag godinu i pol dana Vlada je sedam puta se ponašala kao demagog i mijenjala taj zakon. Ovo ponašala kao demagog naročito naglašavam, jer je Vlada predlagala i dva puta korekciju tog Zakona o mirovina pa su onda mijenjani uvjeti za odlazak u mirovinu, pa su onda mirovine smanjivane, pa su onda plaće smanjivane, pa su se parking kartice ukidale a sad smo došli i na javni prijevoz. Kada sam te 2005. rekao da saborski, mi saborski zastupnici osim tih mirovina imamo i druge privilegije bio sam napadnut da riječ "privilegija" nije primjerena za Parlament i članove Parlamenta, da to nisu ni privilegije ni povlastice nego uobičajeno pravo koje većina zemalja u Europi daje članovima Parlamenta. A sada jedna po jedna ta neprivilegija, nepovlastica voljom Vlade i vladajuće većine koja je tad vikala demagogija, predmet ozbiljnih prepreka, rasprava, promjena i ukidanja. Meni je dosta čudno da se Vlada u obrazloženju ovog zakona poziva na štednju, na uštedu, a da u obrazloženju zakona nije dat ni jedan podatak koliko je to novaca u jednoj kalendarskoj godini na teret državnog proračuna bilo isplaćeno zbog korištenja javnih prometala. Niti pa piše koliko će sada biti manji izdaci. S obzirom da Vlada nije dala podatke niti u masi niti pojedinačno ja bih volio znati koji su to zastupnici, da li ih uopće ima gospodine državni tajniče koji su javni prijevoz koristili mimo posla za Sabor. Dakle, za ne znam turistička putovanja, iz dosade nisu znali kaj radi pa su putovali po Hrvatskoj, odlazili na vjenčanja, na godišnje odmore, na izlete, u lov. Ima li takvih? Je li razlog ukidanja te odredbe o javnom prijevozu činjenica da se to masovno zloupotrebljavalo, a ne za posao u Saboru. Treće. U 2008. godini za cijelu kalendarsku godinu ja sam utrošio na teret državnog proračuna 2059 kuna i napravio trošak za javni prijevoz. A u 2009. 2425 kuna. To je službeni podatak od Sabora za cijelu godinu. Da sam to isto vrijeme umjesto koristeći javni prijevoz pisao putni nalog i koristio auto dobivao bih mjesečno 1600 kuna, ratu za kredit za auto. I sada u obrazloženju ovog zakona kao velika ušteda veli nećete više koristi javni prijevoz, nego auto stop ili pješke na noge. Jer u obrazloženju piše da se ovo pravo ili ovo pitanje mora urediti na drugačiji način. Kako će Vlada sada urediti pitanje dolaska i odlaska saborskih zastupnika na sjednice na drugačiji način? Pa ja sad pitam zašto onda Vlada nije išla uštedom, pa rekla ovako. Svi državni dužnosnici, usput budi rečeno i članovima Vlade isto se ukida pravo na besplatni javni prijevoz. Ne piše ovdje. Da li drugim državnim dužnosnicima to pravo ostaje ili se i njima ukida? Dakle, ako se željelo uštedjeti novac, onda je trebalo promijeniti članak 7. i napisati da svi državni dužnosnici za obavljanje svoje funkcije koriste javni prijevoz, odnosno imaju pravo na javni prijevoz i samo taj iznos priznati. E tada kada bi se ukinulo putni nalozi i naknade 2 kune po kilometru za vlastiti auto, e tada bi bile milijunske uštede, e tada bi se uštedilo jako puno novaca, kada bi i članovi Vlade, državni tajnici, zamjenici ministra, saborski zastupnici i svi koji to pravo koriste i oni sa službenim autima 24 sata na dan sa vozačem ili bez vozača bili upućeni na javni prijevoz onda bi to bilo puno jeftinije. I tada bih vjerovao da se radi o namjeri uštede. Ali ukidanjem ovoga članka ne ukida se pravo pisanja putnih naloga i dvije kune po kilometru za auto što je skuplje od javnog prijevoza, ne jedanput, 5 puta skuplje. I sad ne razumijem gospodarska kriza, proračun u banani, moramo štediti, ukidamo jeftiniju varijantu i ostavljamo skuplju. Gdje ima tu logike? Ili se samo radi o demagoškoj kozmetici da bi se pred narodom opravdalo, eto vidite još jednu privilegiju smo ukinuli koja neće doduše smanjiti trošak ali lijepo zvuči. Lijepi naslov u novinama je isto – još jedna privilegija ukinuta. Ona koja je skuplja i ostavlja veće rashode ona će ostati. I što sad? Umjesto 2000 kn godišnje vlakom ili autobusom da pišem putne naloge i dižem 5 puta više novaca. To je želja Vlade gospodine državni, na to me upućujete. Ne razumijem. Bilo bi bolje da ste išli davati podatke i računati, vidjeti gdje je veći trošak i kao što jeste u Europi trend da i svi državni dužnosnici koriste javni prijevoz umjesto službenih automobila, a naročito vlastitih automobila, pa dvije kune po kilometru. Pa neki kolege ovdje u Saboru godišnje za to dignu i po 90000 kn. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo jedan ispravak, gospodin Davor Huška. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa kolega Lesar predlaže korištenje javnog prijevoza za sve zastupnike i ostale državne dužnosnike. Ja moram reći da to nije moguće jednostavno napraviti. Kolega morate znati da ljudi putuju iz različitih dijelova Republike Hrvatske gdje ne postoji jednostavno tako organizirani javni prijevoz da bi se svakodnevno mogao koristiti i da čovjek na vrijeme dođe ovdje u Sabor, da se na vrijeme vrati kući i tako iz dana u dan. Lako je vama koristiti javni prijevoz kad sjednete praktično u svom mjestu u vlak, izađete u Zagrebu iz vlaka. Ali morate znati da nisu svi gradovi i mjesta u Republici Hrvatskoj u takvoj mogućnosti i tako dobro povezani sa javnim prijevozom sa našim radnim mjestom ovdje u Hrvatskom saboru. Isto tako, troškovi upotrebe osobnog automobila su limitirani mjesečno, po kilometru i na godišnjoj razini. Pa vas molim da ne stvarate zbrku i širite laže među gledateljima i građanima Republike Hrvatske o desecima tisuća ljudi koje zastupnici troše za korištenje privatnog automobila, za dolazak na posao i odlazak s posla iz Hrvatskog sabora. Hvala.
Hvala. Zaključno, u ime kluba, zapravo 5 minuta u ime kluba HDSSB-a, gospodin zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, gospodine iz Vlade. Pa evo naši portali, naslovnice novina, dakle i elektronski i pisani mediji na prvim stranama, odnosno na udarnim, u udarnim vijestima govore o kresanju, rezanju još jedne privilegije omražene, lijene, nepoštene, neodgovorne političke elite. Kakva je percepcija javnosti i kakva je ja bih rekao jedan pomalo, jedan mali zločesti podsmijeh ljudi, običnih ljudi ili opravdan podsmijeh ljudi na evo kako reče netko prije mene na jedan udar Vlade na prava koja imaju saborski zastupnici. Kada sam ovdje prije dvije godine s ove govornice se čudio kako to saborski zastupnici imaju stanku u radu ljetnom od 2 mjeseca, 15. srpanj, 15. rujna, pa onda zimski 15. prosinca do 15. siječnja, nisam naišao na odobravanje, iako je to Poslovniku Hrvatskog sabora tako od valjda otkako je Hrvatskog sabora u ovoj novoj državi. Međutim ja bih ovdje više govorio o tome zbog čega je došlo do percepcije javnosti u kojoj ljudi pozdravljaju, građani pozdravljaju ovakvu odluku i ona zapravo i služi jedne politikantske, odluku, odnosno prijedlog zakona, i pa i demagoške svrhe, eto brine se Vlada Republike Hrvatske da se i dakle počne, kako bih rekao i od glave i evo režu nekakve privilegije, kako netko reče ovdje čini mi se vaš potpredsjednik jedanput također u raspravi stečena prava, a stječu se samo i isključivo odlukom Hrvatskog sabora i, ili opet za stjecanje ili protiv stjecanja. Kada sam govorio ovdje prije godinu dana o stečenom pravu dužnosnika Vlade Republike Hrvatske o korištenju 130 službenih automobila i 80 vozača, onda sam dobio također odgovor, da kažem od vašega potpredsjednika, da je to stečeno pravo. Evo očito je da ovdje nema odgovora, koliko će rezanjem ove privilegije biti ušteda? Koliko je to dužnosnika, odnosno saborskih zastupnika koristilo javni prijevoz u, zračni, riječni, željeznički, cestovni u druge svrhe osim eventualno dolaska u Sabor Republike Hrvatske, a i to većinom dolaze posebnim automobilima, osim onih koji kao neki od nas nikada nisu imali potrebu da polože vozački ispit pa, jer su ih uvijek vozili u Hrvatski sabor, ili pak u Vladu Republike Hrvatske, i nikada nisu imali potrebe polagati vozački ispit i koristiti vlastiti automobil. A ima i takvih i ovdje, a poglavito u Vladi Republike Hrvatske, koji su valjda cijeli život ih vozaju neki drugi. Takva prava, takve privilegije treba rezati. Jasno da sam i za ovaj prijedlog zakona kojim se dakle uskraćuje pravo na prijevoz na području Republike Hrvatske svim prijevoznim sredstvima, osim za potrebe jasno dolaska na radno mjesto u Hrvatski sabor, a i to bi bilo vrlo mjerljivo, i bilo bi potrebno mjeriti nazočnosti, barem prisutnost ovdje u Hrvatskom saboru koji vrlo često zjapi prazan. A o tome nitko ne govori, niti se to ocjenjuje, niti se to honorira ili se kažnjava. Koliko sudjelujemo ovdje u ovako važnim temama u Hrvatskom saboru, a država je pred navodno ulaskom u Europsku uniju, zakoni se redaju kao na traci, a evo nas ovdje sad neću brojiti, ali nema ni trećina od 153. O tome bi trebalo razgovarati, a ova mjera neće donijeti nikakve uštede, ali jasno sve ono što je na ovaj način regulirano da je nepotrebno i zaista je nepotrebno da ja putujem na more vlakom na račun građana, poreskih obveznika, nego da putujem svojim novcem. Ne znam zašto, zašto bih ja putovao vlakom, avionom, autobusom na teret naših poreznih obveznika.
Hvala.
Evo, ja ću biti za i klub HDSSB-a ovaj, iako mislimo da je demagogija i politikanstvo.
Imamo jedan ispravak, gospodin Davor Huška. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Kolega Boro je rekao da je ovo samo jedna politikantska, odnosno demagoška odluka. Ne mogu se s tim složiti. Kolega podsjećam vas da je samo za vrijeme našeg mandata u ove dvije i pol godine ovim zadnjim zakonskim izmjenama poreza treći put smanjena plaća zastupnicima u Hrvatskom saboru. To je jedan skladan doprinos zastupnika mjerama štednje koje zakone izglasavamo upravo mi ovdje i na taj način koliko je moguće pokušavamo smanjiti troškove saborskih zastupnika. Podsjećam da nema više besplatnog parkiranja što smo imali svojevremeno ovdje na Markovom trgu i u okolnim ulicama nego sa parkiranjem u garaži normalno plaća. I isto tako nema više sokova, pića, kava na odborima koji zasjedaju često za vrijeme sjednica Hrvatskog sabora, i to su sve mjere štednje koje zastupnici evo i ovim jednim malim doprinosom o kojem danas raspravljamo daju upravo u ovom teškom trenutku i Hrvatskoj i državnom proračunu. Hvala.
Imamo povredu Poslovnika, gosopdin Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Ovo je ispravak mišljenja, dakle povreda Poslovnika po članku 209., to je ispravak mišljenja a ne ispravak činjenica. Prema tome, neispravno upotrijebljen institut ispravka.
Zaključno gosopdin Pavle Matičić, državni tajnik. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo. Zahvaljujem se na raspravi o ovom Konačnom prijedlogu zakona o pravima dužnosnika i zastupnika, posebno se zahvaljujem na podršci za donošenje ovog Konačnog prijedloga zakona. Na Konačni prijedlog zakona dobili smo jedan amandman gospodina zastupnika Emila Tomljanovića, Vlada prihvaća amandman zastupnika Emila Tomljanovića uz razloge navede u obrazloženju uz amandman.
Hvala. Zaključujem raspravu. Odlučivat ćemo kada se steknu uvjeti. Dame i gospodo zastupnice i zastupnici, prelazimo na glasovanje o raspravljenim točkama dnevnog reda. 1. Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o pravima i dužnostima zastupnika u Hrvatskom saboru. Bio je hitni postupak, P.Z.br. 546. Rasprava je završena. Amandmane je podnio zastupnik Emil Tomljanović. Tijekom rasprave predstavnik predlagatelja je prihvatio amandmane zastupnika, te se o njima ne glasuje, jer oni postaju sastavni dio Konačnog prijedloga zakona sukladno članku 169. Poslovnika. Dajem, dakle na glasovanje Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o pravima i dužnostima zastupnika u Hrvatskom saboru. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj konačni prijedlog zakona je prihvaćen većinom glasova, 94 glasa za, 3 suzdržana i ništa protiv zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Gospodine predsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici. Na temelju članka 125. stavka 2. ustava Republike Hrvatske i članka 57. stavka 1. podstavka 5. Poslovnika Hrvatskoga sabora u svezi sa člankom 8. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav Hrvatskoga sabora podnosi Hrvatskom saboru prijedlog odluke o izboru jednog suca Ustavnog suda Republike Hrvatske koji je jednoglasno utvrdio na sjednici održanoj 30. lipnja 2010. godine. TE predlaže Hrvatskom saboru da Odluku o izboru jednog suca Ustavnog suda Republike Hrvatske donese na ovoj sjednici. Na temelju članka 6. ustavnog Zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske Odbor predlaže Hrvatskom saboru prijedlog liste kandidata koji ulaze u uži izbor za suca Ustavnog suda Republike Hrvatske, i to magistricu znanosti Nevenku Šenhorst, i magistricu znanosti Antoniju KOvačić. Sukladno članku 9. stavku 2. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske predsjednica Ustavnog suda je 18. siječnja 2010. godine izvijestila Hrvatski sabor da 18. srpnja 2010. godine istječe mandat sutkinji Ustavnog suda Republike Hrvatske magistrici znanosti Nevenki Šenhorst. Člankom 125. stavkom 2. Ustava Republike Hrvatske i člankom 6. stavkom 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske, propisano je da postupak kandidiranja sudaca Ustavnog suda i predlaganje za izbor Hrvatskom saboru provodi Odbor Hrvatskoga sabora nadležan za Ustav. Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav Hrvatskoga sabora uputio je sukladno članku 6. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske, poziv pravosudnim institucijama, pravnim fakultetima, odvjetničkoj komori, pravničkim udrugama, političkim stankama i drugim pravnim osobama i pojedincima da predlože kandidate za izbor jednog suca Ustavnog suda Republike Hrvatske. Poziv je objavljen u Narodnim novinama, Vjesniku, Večernjem listu, i web stranici Hrvatskoga sabora. Rok za podnošenje kandidatura je bio 60 dana, te posljednji dan za podnošenje kandidatura bio je 31. svibnja 2010. godine. Uz poziv je od kandidata zatraženo da uz životopis trebaju priložiti dokumentaciju o ispunjenju zakonom propisanih uvjeta posebice domovnicu, diplome o završenim stupnjevima obrazovanja, potvrde o radnom iskustvu u pravnoj struci, presliku radne knjižice i potvrde poslodavce, ovjerenje kaznenog suda da se protiv kandidata ne vodi kazneni postupak i potvrdu Ministarstva financija, Porezne uprave da je kandidat podmirio sve dospjele obveze. Na poziv su pravovremeno pristigle kandidature, Branka Čizmeka, Mirska Klinžić, Antonije KOvačić, Zorana Pičuljana i Nevenke Šenhorst. Na sjednici održanoj 30. lipnja 2010. godine, Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav Hrvatskoga sabora jednoglasno je utvrdio da je pet kandidata pravovremeno podnijelo kandidature, svih ovih petero kandidata. Člankom 6. stavkom 4. ustavnog Zakona o Ustavnom sudu Republike Hrvatske propisano je da nadležni Odbor obavlja javni razgovor sa svakim kandidatom koji ispunjava uvjete za Ustavnog suca Ustavnog suda Republike Hrvatske i na temelju prikupljenih podataka i rezultata razgovora sastavlja listu kandidata koji ulaze u uži izbor za suca ustavnog suda Republike Hrvatske, s tim da lista kandidata u pravilu sadržava više kandidata od broja sudaca Ustavnog suda koji se bira. Odbor je pozvao na javni razgovor sve kandidate čije kandidature je utvrdio pravovaljanim. Tijekom javnog razgovora članovi Odbora pobliže su se upoznali sa kandidatima koji su iznijeli podatke koje su smatrali bitnim. Službena zabilješka sa javnog razgovora sa kandidatima je sastavni dio ovog prijedloga odluke. Nakon objavljene odluke odbor je odlučio način utvrđivanja liste kandidata koji ulaze u uži izbor za suce Ustavnog suda Republike Hrvatske. Prijedlog predsjednika odbora Vladimira šeksa da listu kandidata koji ulaze u uži izbor za jednog suca Ustavnog suda Republike Hrvatske čini dva kandidata za koje se glasuje tajnim glasovanje, odbor je prihvatio jednoglasno. Tajnim glasovanjem utvrđeno je da su kandidati dobili sljedeći broj glasova Branko Čizmek i Mirko Klinžić nijedan, Antonija Kovačić 8, Zoran Pičuljan 4, Nevenka Šernhorst s 12 glasova. Iz iznijetog proizlazi da Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav Hrvatskog sabora, predlaže Hrvatskom saboru prijedlog liste kandidata koji ulaze u uži izbor za jednog suca Ustavnog suda Republike Hrvatske i to magistricu znanosti Nevenku Šernhorst i magistricu znanosti Antoniju Kovačić. Hvala.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu. U ime kluba SDP-a gospodin zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovani predsjedniče Odbora za Ustav, kolegice i kolege zastupnici. U demokratskim zemljama Ustavni sud je čuvar pravne države i garant vladavine prava. To mora biti i u REpublici Hrvatskoj. Dakle, neobično cijenimo ulogu Ustavnog suda u demokratskom parlamentarnom sustavu. U ovom smislu je namijenjena uloga i u hrvatskom pravnom sustavu uloga Ustavnog suda pa je shodno tome klub SDP-a u formi 55 zastupnika hrvatskog Parlamenta kod inicijative za promjenu Ustava Republike Hrvatske predložio da se u Ustavu Republike Hrvatske koji je važio do zadnjih promjena unese odredba da se ustavni suci biraju dvotrećinskom većinom svih zastupnika u hrvatskom Parlamentu. Dakle, ta novela na prijedlog grupe zastupnika usvojila je pravno pravilo, normu da se suci Ustavnog suda biraju dvotrećinskom većinom. Smatramo da je Ustav donešen, proglašen i da je valjan. Posljedica toga je da se odredba članka 125. odnosno članka 25. promjena Ustava Republike Hrvatske može i mora izravno primjenjivati. Dakle, da se i u ovom slučaju sudac ili sutkinja Ustavnog suda mora birati dvotrećinskom većinom hrvatskog Parlamenta. To je prethodno pitanje koje odlučuje principijelno o primjeni Ustava i o suštini. Da je to tako pokušat ću potkrijepiti sa nekoliko činjenica. Naime, kod promjena Ustava 2001. Ustava Republike Hrvatske zakon koji je tada donešen o provedbi Ustava predviđa, dakle uređuje, utvrđuje da se Ustav može i treba izravno primjenjivati. Tako odredbom članka 2. Zakona o provedbi Ustava je izričito navedeno "Odredbe Ustava za čiju primjenu prema Ustavu ne mora donijeti Ustavni zakon ili zakon primjenjuju se neposredno od dana proglašenja Ustava". Smatramo da je to prethodno pitanje važno dakle iz principijelnog i suštinskog stajališta, pa je naša sugestija, odnosno naše traženje da se to usvoji kao pravilo, a drugim riječima to znači da nakon rasprave o ovoj točci dnevnog reda o prijedlogu odluke Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav, trema uslijediti unutar parlamentarno usuglašavanje. Mislim da je to korak u demokratizaciju ali je to značajan korak za jačanje pozicije suca Ustavnog suda i njegovom legitimitetu. Shodno tome, klub SDP-a zavisno od toga usuglašavanja postupit će i kod glasovanja. Hvala vam lijepa.
Hvala. Danas ćemo raspravljati o prijedlozima, kako ćemo glasovati kada budemo glasovali. ... [[Govornik se ne razumije.]] Gospodin Milorad Pupovac u ime kluba SDSS-a. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Moglo bi se reći da ćemo danas obaviti posao koji je više ili manje tehničke prirode, popuniti jedno mjesto u Ustavnom sudu. Međutim, po mišljenju Kluba zastupnika SDSS-a, to ne može biti tehničko pitanje iz jednostavno razloga što su u međuvremenu donešene promjene Ustava Republike Hrvatske. Te promjene Ustava Republike Hrvatske dakle u značajnoj mjeri mijenjaju postupak izbora sudaca Ustavnog suda, jer se njima propisuje da se ustavni suci biraju dvotrećinskom većinom. I namjera ovoga Sabora i onih koji su predlagali i koji su se usuglasili da se takav postupak izbora ustavnih sudaca unese u ustavne promjene i da se prihvati kao što su prihvaćene od strane ovoga Sabora, je očito bila rukovođenja dosadašnjom lošom praksom mogli bismo reći sudaca Ustavnog suda ili praksom koja je trpila od niza nedostataka kada su posrijedi izbori sudaca Ustavnoga suda koje smo mogli primjetiti i o kojima je bila različitih rasprava i u samoj javnosti stručnoj i onoj koja nije stručna, a i među nama samima. Iz tog razloga se s pravom postavlja pitanje da li ćemo mi nastaviti postupak izbora sudaca Ustavnoga suda ne obazirući se na ovu promjenu koja je izvršena u Ustavu Republike Hrvatske ili ćemo tu promjenu i razloge zbog kojih je do te promjene došlo uvažiti i pokušati stvoriti pretpostavke da se izbor sudaca ustavnoga suda obavlja upravo po odredbama, novim odredbama Ustava, odnosno po novom sadržaju koji je predvidio da se suci Ustavnog suda biraju 2/3-skom većinom. Moglo bi se reći da je to više doktrinarno nego praktično pitanje jer je riječ o izboru jednoga suca odnosno u ovom slučaju jedne sutkinje budući da su dvije kandidatkinje posrijedi. Međutim, cijela stvar sa Ustavom i jeste takva da ga treba promatrati striktno i cijela stvar sa ustavnim odredbama jeste takva da ga treba promatrati ne na osnovi volje ili na osnovi namjere ili ne na osnovi onoga što bi netko u nekom trenutku mogao imati kao specifičan stranački interes nego po striktnoj dikciji samoga slova Ustava. Iz toga razloga smo mi u klubu SDSS-a bliski onom mišljenju koje smatra da treba doći do usuglašavanja oko toga pitanja. Možda je malo prekasno za to usuglašavanje, možda je to usuglašavanje trebalo napraviti odmah sa usuglašavanjem promjena Ustava, možda je o toj stvari trebalo doista voditi računa odmah nakon što se usuglasila ova kao i sve druge odredbe. Ali mislim isto tako da Ustavni sud neće trpjeti ukoliko se provede još jedno usuglašavanje u tom pogledu i ukoliko to usuglašavanje rezultira dogovorom između klubova u ovom Saboru i onda se nakon toga pristupi glasanju za ove dvije kandidatkinje. Netko može reći kako je usuglašavanje nešto što nije najprimjerenije. Ja bih mogao reći da, to je imalo svoje loše posljedice početkom 2000. je usuglašavanje rezultiralo najrazličitijim partijskim, stranačkim dogovorima koji nisu uvijek vodili računa ni o struci, koji nisu uvijek vodili računa čak ni o zakonu ni Ustavu. Ali na temelju toga iskustva mi možemo ići korak dalje i ovoga trenutka voditi više računa o onom što je struka i o onome što su odredbe i ustava i zakona. Kad bih mogao suditi po struci kao zastupnik na temelju onoga što smo dobili od pojedinih kandidatkinja i kandidata onda bismo mogli procijeniti ili zaključiti da nismo dobili najbolje što bi struka u Hrvatskoj mogla ponuditi, bilo iz akademskih, bilo iz neakademskih sudskih krugova. Način na koji su pisane pojedine biografije, pojedini životopisi ne ulijevaju najveće povjerenje u pogledu toga što se zove stručnost i u pogledu toga što se zove kvalificiranost. Ali taj posao je već obavljen na nadležnom odboru, Odboru za Ustav i mi ga u tom pogledu možemo samo naknadno ne komentirati nego se osvrnuti na tu stvar. Hoću kazati da je ovo prilika, ako ne da nešto značajno promijenimo u pogledu prakse izbora sudaca Ustavnog suda onda da se barem podsjetimo na loša iskustva te prakse koju smo imali do sada. I kao što je ovdje već rečeno, ukoliko ćemo mi svojim načinom biranja sudaca Ustavnog suda doprinositi devalviranju institucije ustavnoga suca i Ustavnoga suda ovdje baš u ovome Saboru onda mi svoj posao kao zastupnici nećemo niti možemo obavljati dobro. Dakle, da mi kao zastupnici u tom slučaju ne doprinosimo niti institucionalizaciji u pravosuđu niti doprinosimo jačanju institucionalnosti u pravosuđu nego naprotiv, doprinosimo nečemu što u pravosuđu ne smije biti prisutno, a to je arbitražna volja, to je namjera, to je interes i nešto što zapravo opterećuje naše pravosuđe. I ako se to događa na razini izbora sudaca Ustavnoga suda onda naravno ne treba biti čudno i ne treba čuditi što će se to događati i na nižim razinama. I onda naravno ne treba biti niti čudno da se nas kao zastupnike u Hrvatskom saboru smatra suodgovornim za takvo stanje niti zato što nas se smatra suodgovornim za stanje u samome Ustavnome sudu. A moje mišljenje na kraju ovoga što sam imao za reći jeste da je potrebno nastaviti s praksom usuglašavanja i da je potrebno unaprijediti tu praksu usuglašavanja. To nije ništa neobično niti u demokracijama koje su starije od nas, nije ništa neobično ni u demokracijama u kojima ustavni sudovi imaju mnogo jače i važnije ovlasti nego što ih ima Ustavni sud u Republici Hrvatskoj po osnovi Ustava. I iz toga razloga je samo pitanje koje kriterije ćemo imati i da li ćemo ih uvijek iznova povećavati, da li ćemo ih uvijek iznova razvijati i jačati kada je po srijedi princip usuglašavanja ili ćemo ih uvijek iznova na neki način srozavati, uvijek iznova na neki način revalvirati. I iz tog razloga mi se čini da poziv na usuglašavanje stoji, da je dobar, mi ćemo ga podržati, ali bih volio da je došao nešto ranije i da je došao u pravom momentu, dakle u momentu neposredno nakon usuglašenih stavova oko odredaba Ustava. A na kraju će ostati i pitanje koje može zvučati radikalno sa ove govornice. Da li nakon što su usvojene promjene Ustava, da li i nakon što znamo kakvu smo praksu imali kada je posrijedi izbor sudaca Ustavnoga suda u proteklom razdoblju, da li je opravdano razmišljati o tome da se Ustavni sud u cjelini izabere u skladu sa novim odredbama Ustava Republike Hrvatske. Ne samo da se popuni jedno mjesto suca Ustavnoga suda kao što bi to trebali danas učiniti, nego mislim da bi tema usuglašavanja trebala biti i to da li smo suglasni s tim da bi unapređivanje rada suda i sastava Ustavnoga suda u značajnoj mjeri bilo postignuto time ukoliko bismo donijeli odluku ovaj Sabor na temelju usuglašenih stavova klubova, da je zapravo sastav Ustavnoga suda Republike Hrvatske potrebno osigurati na temelju novih odredaba i novoga načina biranja, a to znači 2/3 većinom u postupku izbora u ovom Saboru. Zahvaljujem.
Hvala. Pojedinačna rasprava, imamo jednu prijavu. Gospođa Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Povodom izbora sudaca Ustavnog suda ne možemo mimoići glavnu temu, a to je način na koji se suci biraju, a u svjetlu novog Ustava, odnosno izmjena i dopuna Ustava. Moramo napomenuti da je evo na prijedlog i inicijativu kluba SDP-a Ustav izmijenjen u ovoj odredbi koja se tiče izbora ustavnih sudaca na način da je to utvrđeno da se suci Ustavnog suda biraju 2/3 većinom. Svakako da je to jedan veliki demokratski iskorak i koji jamči onda jednu ravnotežu u Ustavnom sudu svjetonazora ustavnih sudaca. To govori i o tomu, sam način dakle koji mora prema vani biti nedvojben i koji onda govori i koji je poziv kandidatima, da o tome neće odlučivati većina, tzv. vladina većina nego da će se u Saboru o tome raspravljati ne nekakvim trulim trgovinama i konsenzusom, nego jednostavno odabirom najboljih. Takva jedna dilema koja se nakon izglasavanja izmjena i dopuna Ustava pojavila i različita tumačenja, da je to za primjenu Ustava i to svih njegovih odredbi i normi potrebno je donijeti Ustavni zakon po provedbi Ustava. I to je točno o onom dijelu koji govori o razradi određenih odredbi. Međutim, ondje gdje je jasno kao u ovom konkretnom slučaju, kod ove odredbe rečeno da se ustavni suci biraju 2/3 većinom. Tu donošenje Ustavnog zakona o primjeni Ustava ne može ništa drugo reći niti ima išta reći na ovu temu. Ustavni zakon za provedbu Ustava donosi se ondje najčešće gdje su načelne odredbe i gdje sam Ustav upućuje kao nekakva blanketna norma da će se u konkretnom slučaju donijeti zakon koji će dalje razraditi određene situacije, koji definira status najčešće nekih institucija, temeljne ovlasti, a onda upućuje zakonodavca da donese u određenom roku zakon. Međutim, ovdje je sasvim to jasno. Na žalost mi ovdje od kluba HDZ-a nismo dobili odgovor na ovo pitanje, a mislim da je to važno pitanje i prevažno pitanje. Jer kako se biraju ustavni suci to nije jedna puka norma koja jamči onda i kvalitetu samog sadržaj. Prema tome, evo to je jedno neću duljiti ni ponavljati ono što je govorio kolega Leko govoreći u ime kluba SDP-a smatramo da upravo ova pitanja treba razjasniti prije jer ona su važna jednako kao i sam sadržaj. Hvala lijepa.
Hvala. Zaključno predsjednik odbora, gospodin Vladimir Šeks. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici. Procedura za izbor za upražnjeno mjesto jednog suca Ustavnog suda, konkretnije sutkinje je počela po i dovršila po Ustavnog zakonu o Ustavnom sudu kada je predsjednica Ustavnog suda izvijestila Hrvatski sabor da sutkinji Nevenki Šernhorst ističe mandat mislim 18. ili 16. srpnja ove godine i u skladu sa Ustavnim zakonom o Ustavnom sudu je počela procedura. U međuvremenu je došlo i do promjene Ustava, gdje je promjenom Ustava utvrđeno da se izbor suca Ustavnog suda obavlja 2/3 većinom. Geneza ili podrijetlo te ideje, doista je u pravu Klub zastupnika SDP-a da je to bila izvorno ideja Kluba zastupnika SDP-a koji su prihvatili onda i klubovi IDS-a, HNS-a i ostali klubovi u Hrvatskom saboru i ostali zastupnici i ona je ugrađena u Ustav. Upravo sa tom da se suci Ustavnog suda biraju 2/3 većinom željelo se učiniti jedan kvalitativni korak naprijed, da dođe do doista do jednoga potrebnoga usuglašavanja oko toga kojega kandidata izabrati za suca Ustavnog suda. Dvotrećinska većina traži nužno i neizbježno traži usuglašavanje, jer nema ni jedna politička opcija, ni jedna stranka nema dvotrećinsku većinu u Hrvatskom saboru, i zbog toga će i u ovoj fazi nakon završne ove rasprave biti potrebno provesti usuglašavanje. Mi smo morali postupak provesti po ustavnom Zakonu o Ustavnom sudu, koji određuje proceduru, i ona je u cijelosti striktno besprijekorno poštovana, ali sada je došlo do promjene Ustava i sada treba uoči glasovanja provesti usuglašavanje o tome kojeg ćemo prvo, u prvom redu o tome kojeg, koje od ove dvije kandidatkinje će nastojati se klubovi usuglasiti oko toga za koga će se odlučiti od ove dvije kandidatkinje. To je u prvom redu o tome. Drugo pitanje koje se postavlja, koje je postavljeno, a to je da li kod izbora za sutkinju Ustavnog suda treba primijeniti ustavnu odredbu novog Ustava, biranje dvotrećinskom većinom ili postojećeg ustavnog Zakona o Ustavnom sudu. Ja predlažem odmah da mi u petak u 9 i 30 sjednicu odbora na kojoj ćemo usuglasiti ovo prvo, u prvom redu proceduralno pitanje, proceduralno pitanje i nakon usuglašavanja oko toga proceduralnoga pitanja mislim da bi se negdje, da bi se predsjednici klubova trebali sastati negdje u 11 i 30 i pokušati se usuglasiti i oko ovog drugoga pitanja koje se odnosi na ove dvije kandidatkinje. Dakle to više nije onda nikakva, odbacuju se bilo kakve spekulacije o bilo kakvoj trgovini, niti o bilo kakvim, nego jednostavno se radi u skladu sa Ustavom, radi se o usuglašavanju i traženju koncenzualnoga po mogućnosti izbora za najboljeg kandidata od, kandidatkinja od predloženih. Inače i nakon ove promjene Ustava bit će nužno, to smo mi najavljivali na svim raspravama, i na Odboru za Ustav, i u Hrvatskom saboru i radnim skupinama, treba prići izradi novog ustavnog Zakona o Ustavnom sudu, koji treba sada po Ustavu je samo riješeno, po novom Ustavu je samo riješeno da se izbor suca Ustavnog suda obavlja dvotrećinskom većinom, ali cijela ostala procedura, cijeli ostali postupak još uvijek je važeći ustavni Zakon o Ustavnom sudu koji predviđa i javni oglas, obavljanje intervjua sa kandidatima, ulogu odbora koji profilira, kojima će dati zeleno svijetlo na glasovanje u Saboru. Dakle ta cijela procedura se treba potpuno drugačije regulirati jer je praksa svih ovih godina pokazala da je to potrebno, da je to nužno da je to neophodno, a posebno iz toga razloga što smo mi sada uvodimo dvotrećinsku većinu za izbor i uveli smo jednu sigurnosnu klauzulu u Ustavu, a to je da ako sudac kojem istječe mandat ne bude novi sudac izabran ili sutkinja izabrana da ostaje još 6 mjeseci mandat toga suca kojemu je istekao mandat u tečaju, da bi se, da bi sud djelovao u punom sastavu. Ali ovim novim ustavnim Zakonom o Ustavnom sudu Republike Hrvatske, mi smo na Odboru za Ustav raspravljali i to ćemo i sugerirati i predložiti da se donese novi ustavni Zakon o Ustavnom sudu prema kojem bi procedura za izbor suca Ustavnog suda počela već godinu dana prije isteka mandata jednoga suca. Dakle godinu dana prije bi već počela procedura i tu bi se onda, u toj proceduri bi se, jasno ustavnim zakonom utvrdio način kako bi dolazilo do usuglašavanja, kako bi se dolazilo do kandidata za suce Ustavnog suda i na koji način bi dakle, dakle se došlo u tome usuglašavanju koje bi sve bilo u okviru Hrvatskog sabora, njegovih tijela, da bi se došlo do onih najprimjerenijih kandidata za suce Ustavnog suda i gdje bi se u tom postupku usuglašavanja pravodobno već izašlo pred Sabor na plenarnu sjednicu da bi bio usuglašeni kandidati ili kandidatkinje za suce Ustavnog suda, tako da koji se onda jasno imenuju, biraju i o njima se glasuje dvotrećinskom većinom. Inače gospođe i gospodo zastupnici, Ustavni sud Republike Hrvatske, njegove odluke imaju respektabilan značaj u Europi i od strane sudova, ustavnih sudova u Europi i u političkoj javnosti Europe, odluke Ustavnog suda Republike Hrvatske i njegov rad su na cijenjeni i procijenjeni na jednoj zavidnoj, stručnoj razini. Bilo je nezadovoljstvo sa pojedinim odlukama Ustavnog suda u Hrvatskoj i domaćoj političkoj javnosti, bilo je nezadovoljstva radi izbora nekih članova Ustavnog suda, ali globalno rečeno Ustavni sud Republike Hrvatske uživa daleko veći respekt i ugled u Europi i svijetu nego što ga uživa na žalost u Hrvatskoj. I mi možemo biti doista i ponosni na naš Ustavni sud Republike Hrvatske koji je čuvar ustanoviti, koji je čuvar zakonitosti i da kao takav i prepoznat i u Europi i u svijetu kao doista jedna institucija koja je na primjerenoj razini. Jasno to treba nadograđivati i kroz novi ustavni Zakon o Ustavnom sudu ćemo još, više će se unaprijediti rad i kvaliteta i procedura da doista dođu oni koji su najkvalificiraniji za rad u Ustavnom sudu, jer Ustavni sud je sui generis četvrta vlast, zakonodavna, izvršna, sudbena ali Ustavni sud je sui generis četvrta vlast u Republici Hrvatskoj. On je čuvar Ustavnosti Hrvatske države. Dakle, zaključno. Odbor za Ustav ostaje kod svoga prijedloga da se predlaže Saboru da se od ove dvije kandidatkinje, izabere jedna, predlažemo da u petak u 9 i 30 Odbor za Ustav raspravi, zauzme pravno stajalište oko procedure, oko potrebne većine za izbor suca Ustavnog suda a u 11 i 30 da se nađu predsjednici Klubova da se usuglase u pogledu kandidatkinja jedne sutkinje Ustavnog suda. Hvala.
Hvala. Zaključujem raspravu. Odlučivat ćemo najvjerojatnije u petak. Hvala. Sad ćemo odglasati, pa ću se izjasniti u vezi toga. Ovako, prijedlog Odluke o izboru jednog suca Ustavnog suda Republike Hrvatske. Predlagatelj je Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav. Rasprava je zaključena. Budući je predloženo više kandidata, provest će se sukladno članku 231. Poslovnika tajno glasovanje. Predloženi kandidat za suca Ustavnog suda smatra se izabranim sucem ako za njega glasa dvije trećine zastupnika, odnosno 102 zastupnika. Gospođe i gospodo, predlažem da mi tri zastupnika pomažu kod provođenja tajnog glasovanja, i to predlažem Emila Tomljanovića, gospođu Sonju Šimunović i gospodina Gorana Beusa Richembergha. Da li se slažemo? Ako nema, onda gospođa Danica Hursa. Ako nema gospodina Richembergha gospođa Danica Hursa. Određujem stanku od 30 minuta. Glasački listići su ispred, a riječ će dobiti osim Vesne Pusić i gospodin Andrija Hebrang, jer je tražio riječ. Hvala.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, dame i gospodo zastupnici. Pred vama je Prijedlog o izmjenama i dopunama Zakona o sprečavanju nereda na športskim natjecanjima. Prvi Zakon o sprečavanju nereda na športskim natjecanjima stupio je na snagu 23. srpnja 2003. godine, a dva puta je mijenjan 2006. i 2009. godine. Od donošenja prvoga Zakona 2003. godine reći ću vam nekoliko statističkih podataka koji su se odnosili na kršenje toga zakona, a inače općenito na kršenje javnog reda i mira. Tako je od srpnja 2003. godine do jučerašnjeg dana ukupno privedeno 9175 osoba, od toga po Zakonu o sprečavanju nereda na športskim natjecanjima 4004 osobe, a po drugim zakonima 5 tisuća i nešto osoba. U ovom zadnjem periodu od donošenja najzadnjih izmjena i dopuna zakona od 17. travnja 2009. godine privedeno je 1766 osoba od toga po Zakonu o sprečavanju nereda 1468 dok po drugim Zakonima je 300 osoba. Ozlijeđeno osoba od 2003. do 2010. godine je bilo sa lakšim tjelesnim ozljedama 374, teške tjelesne ozljede je dobilo 36 osoba. Za razdoblje od zadnjih izmjena znači od 17. travnja prošle godine, lakše tjelesne ozljede su zadobile 74 osobe, a teške tjelesne ozljede 7 osoba. Ozlijeđeno je policijskih službenika ukupno u ovom razdoblju od 7 godine, lake tjelesne ozljede je dobio 91 policijski službenih, teške tjelesne ozljede 6 policijskih službenika. U razdoblju od 17. travnja 2009. 30 policijskih službenika je zadobilo lakše tjelesne ozljede, jedan policijskih službenik je zadobio jednu tešku tjelesnu ozljedu. Oštećena vozila, MUP-ova vozila 44, autobusa gradskih 52, tramvaja 37, željezničkih vagona 11, osobnih vozila 178, u zadnjem periodu od 17. travnja MUP-ovih vozila 10, autobusa javnog prijevoza 12, tramvaj 1, željezničkih vagona 2, osobnih vozila 26. Ovo sve ukazuje da je ovaj problem nereda na športskim natjecanjima i u svezi i oko športskih natjecanja aktualna, da taj problem ne varira i ne oscilira ali je permanentno i stalno prisutan u Hrvatskom društvu i u Hrvatskoj javnosti. Do sada je ukupno prema 119 navijača su izrečene zaštitne mjere zabrane prisustvovanja na određenim športskim natjecanjima sukladno Zakonu o sprečavanju nereda na športskim natjecanjima. Prema 94 navijača izrečene su novčane kazne do 10 tisuća kuna i to najviše je izrečeno novčanih kazni u rasponu od 1000 do 2000 kuna prema 50 navijača, najmanje ove teže novčane kazne takve su novčane kazne od 8 do 9 tisuća kuna izrečene prema jednoj osobi, i od 9 do 10 tisuća kuna prema jednoj osobi. Prema 18 navijača izrečene su sljedeće kazne zatvora do 90 zatvora, u sljedećim rasponima. Do 10 dana dobilo je 5 navijača, od 11 do 20 dana 3 navijača, od 21 do 30 dana 6 navijača, do 40 dana 2 navijača, od 40 do 50 dana 2 navijača i od 50 dana do 90 dana ni jedan navijač. Prema saznanjima Ministarstva unutarnjih poslova sve te kazne su bile uvjetne nije bilo niti jedne bezuvjetne zatvorske kazne. To su bili razlozi zbog čega je Ministarstvo unutarnjih poslova predložilo Vladi nove izmjene i dopune Zakona o sprečavanju nereda na športskim natjecanjima, budući očigledno da je ovakvo kršenje ne samo Zakona o sprečavanju nereda nego i drugih Zakona na športskim natjecanjima izuzetno senzibiliziralo Hrvatsku javnost i Hrvatska javnost i Hrvatski građani su očekivali od Ministarstva unutarnjih poslova i Hrvatske vlade da reagira i da reagira naročito na zadnja kršenja Zakona gdje je došlo do nereda većih razmjera, među ostalima i do jedne vrlo teške ozljede jednoga posjetitelja i teške tjelesne ozljede jednoga policajca uz veliku materijalnu štetu i uz ozljeđivanje još većeg broja osoba. Zbog toga je Ministarstvo unutarnjih poslova predložilo Vladi a Vlada usvojila i uputila u Saborsku proceduru ove izmjene i dopune Zakona, ja ću vam pokušati reći samo one najbitnije novine. Najbitnije novine su da se u Zakonu uvodu četiri kaznena djela mimo kaznenog zakona zbog toga što smatramo da su ovo 4 vrste specifičnih kaznenih djela koje se najčešće događaju na športskim natjecanjima i koja po svom pojavnom obliku izazivaju nerede i predstavljaju potencijalnu opasnost za nerede većih razmjera. To je kazneno djelo sudjelovanja u tučnjavi ili napadu na gledatelje ili druge osobe, zatim drugo kazneno djelo, organiziranje nasilja na športskim natjecanjima, 3. kazneno djelo uništavanja stvari ili imovine na športskom natjecanju i 4. kazneno djelo nepoštivanja mjera i zabrana. I za njega se uvodi kaznena odgovornost za vrijeme trajanja zaštitnih mjera, sigurnosnih mjera ili drugih mjera Sui generis. Kroz statistiku i kroz praćenje događanja na športskim natjecanjima, ustanovljeno je da su ovo najteži oblici kršenja zakona koji se najčešće ponavljaju na športskim natjecanjima i koji u najvećoj mjeri ugrožavaju sigurnost posjetitelja, ali i ljudi oko stadiona i drugih mjesta gdje se odvijaju športska natjecanja. Druga novina je da se daje mogućnost Prekršajnom sudu da na prijedlog nadležne policijske uprave osobi za koju postoji saznanja da se ranije protupravno ponašala na športskom natjecanju bilo u Republici Hrvatskoj ili u inozemstvu izrekne zabranu prisustvovanja određenom športskom natjecanju ili zabranu prisustvovanja športskim natjecanjima za vrijeme koje ne može biti kraće od 6 mjeseci ili duže od godinu dana. Navedeno se odnosi na saznanje o protupravnom ponašanju navijača u inozemstvu bez obzira da li je protiv njih u inozemstvu vođen bilo kakav postupak. Naime, vrlo često se događalo da policije drugih zemalja nisu htjele procesuirati počinitelje bilo kaznenih djela bilo prekršaja u drugim zemljama, nego su prema njima primijenili policijske ovlasti i zatim ih praktično izručila sa područja svoje zemlje, a nakon toga bez ovakve odredbe se prema tim počiniteljima raznih protupravnih ponašanja nije moglo postupati niti u Republici Hrvatskoj. Ukoliko nisu bili kažnjeni u inozemstvu praktično su prošli nekažnjeni. Zatim je treća novina da se povećavaju novčani iznosi, novčanih kazni i trajanje kazne zatvora i to za ona najteža protupravna ponašanja bilo u smislu da se najčešće ponavljaju bilo u smislu da nanose najveću štetu drugim gledateljima koji borave na športskim natjecanjima. Četvrta novina je kod provedbe postojeće zaštitne mjere, zabrane odlaska na športska natjecanja u inozemstvu propisuje se obveza predaje putne isprave u nadležnu policijsku postaju i to 7 dana prije održavanja određenog športskog natjecanja. Također u pogledu provedbe važećih zaštitnih mjera mijenja se vrijeme javljanja u policijsku postaju, pa se tako osoba umjesto pola sata prije početka športskog natjecanja dužna javiti u policijsku postaju dva sata prije početka natjecanja. Naime, onaj prijašnji period od pola sata se pokazo često puta kao neučinkovit i smatramo da ovo vrijeme treba produžiti kako bi se ta zaštitna mjera mogla zaista i operativno i efikasno provesti. Također se propisuje novi protupravni oblik ponašanja, a to je maskiranje radi prekrivanja identiteta i to prije svega zbog toga što smo bili svjedoci puno puta, da su počinitelji protupravnih ponašanja i to onih najtežih oblika protupravnog ponašanja bili gotovo redovito maskirani, tako da ni ono video snimanje nije moglo dati očekivane rezultate u smislu identifikacije pronalaženja i sankcioniranja počinitelja tih najtežih protupravnih ponašanja kojima su nanošene teške tjelesne ozljede ili je došlo do uništavanja imovine veće vrijednosti. Zabranjuje se dolazak na prostor športskog natjecanja u alkoholiziranom stanju, te se zabranjuje prodaja alkoholnih pića na prostoru športskog objekta. Zatim je također predložena novina da se policiji daje mogućnost da zabrani održavanje športskog natjecanja, ukoliko športski objekt nije opremljen prema odredbama ovog zakona i ukoliko ta njegova neopremljenost može predstavljati uzrok većeg narušavanja javnog reda i mira odnosno većih oblika protupravnog ponašanja. Jedna od novih novina je također da se propisuje dužnost službenih osoba organizatora koji vode natjecanje da privremeno ili trajno prekinu športsko natjecanje kada je za vrijeme njegovog održavanja došlo do protupravnog ponašanja gledatelja u većem obimu. Prije je to bilo znatno blaže i organizatori športskog natjecanja nisu nikada primijenili ovu mjeru, premda je prema mišljenju policije u nekoliko slučajeva bilo slučaja i situacija kada su mogli primijeniti ovu mjeru. Dakle, ovakvim normiranjem se predviđa veća odgovornost i obveza organizatora da primijeni ovu mjeru. Također se propisuje dužnost organizatora da iz razloga sigurnosti na zahtjev policije ograniči broj ulaznica koje se mogu staviti u prodaju neovisno o ukupnom kapacitetu športskom objekta kako bi se spriječila protupravna ponašanja i u konačnici i stradavanja ljudi koji prisustvuju športskim natjecanjima. Pooštravaju se uvjeti angažiranja zaštitara od zaštitarskih trgovačkih društava. Organizatoru športskog natjecanja daje se mogućnost da odbije prodati ulaznicu i poduzme mjere za neomogućavanje ulaska na športsko natjecanje osobi za koju raspolaže saznanjima da se ranije protupravno ponašala. I propisano je da 30% osoba koje obavljaju redarske poslove na športskim natjecanjima moraju biti zaštitari, te moraju nositi odoru i imati zaštitarsku iskaznicu i radni nalog. Budući se do sada pokazalo da angažiranje redara od strane organizatora koji nisu bili kvalificirani zaštitari je predstavljalo dosta velike probleme u osiguravanju reda i mira na športskim natjecanjima. I na kraju, propisuje se mogućnost dostave podataka sadržanih u zbirci podataka o osobama i događajima na športskim natjecanjima i drugim korisnicima koji su dužni provoditi određene obveze na temelju ovoga zakona i ti podaci se mogu razmjenjivati i dostavljati onim subjektima koji se moraju angažirati u sprečavanju nereda na športskim natjecanjima. Dakle, ovim zakonom su predviđene izmjene i dopune odnosno novine koje se tiču svih. A tiču se prije svega organizatora športskih natjecanja zbog toga što smatramo da organizatori moraju snositi i najveću odgovornost. A nadamo se da će ovakve izmjene i dopune onda lančano prouzročiti i nove odnose između organizatora zaštitarskih tvrtki. Budući tu do sada nisu bili odnosi regulirani i između organizatora i vlasnika športskog objekta, budući je tu do sada bilo prebacivanja odgovornosti između vlasnika športskih objekata i organizatora športskih natjecanja. Uglavnom smatramo da je ovako predloženi zakon dobar, da će uspostaviti više reda prije svega u odnosima između aktera športskih natjecanja, da će djelovati i preventivno, ali i represivno prema huliganima koji narušavaju javni red i mir i koji prave najveće probleme i da će dosljedna primjena ovoga zakona pridonijeti boljem stanju na športskim natjecanjima, manje nereda i bolju sigurnost ljudi koji žele otići na športska natjecanja i u miru gledati natjecanja. Hvala lijepa.
Hvala. Odbori za zakonodavstvo? Unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost? Obitelj, mladež i šport? Ljudska prava i prava nacionalnih manjina? Nema zainteresiranih. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HSS-a, gospođa zastupnica Marijana Petir. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, zastupnice i zastupnici, gospodine državni tajniče sa suradnicima. Šport kao aktivnost i spektakli osmišljava život većeg broja ljudi, njihov stil života, identitet, određene obrasce ponašanja i vrijednosti. U tom smislu i politika je fokusirana na ono što se događa oko športa. Ako želimo živjeti u društvu čiji će navijači na športskim natjecanjima navijati, a ne razbijati i divljati pravi je trenutak za osvještavanje sve većeg problema nasilja na športskim utakmicama. U vrijeme recesije kad se režu svi nepotrebni troškovi kad se provodi proračunska štednja treba se zamisliti nad enormnim ekonomskim štetama koje rezultiraju ogromnim troškovima angažmana službi sigurnosti na utakmicama zbog divljanja huligana. Hvatanje u koštac s problemima raznih vrsta nasilja u zajednici nije samo posao nadležnih tijela već društva općenito. Rješavanje tog problema zahtijeva obimne zakonske, kulturne, ekonomske i druge društvene promjene i inicijative. Upravo na takav sveobuhvatan način treba pristupiti i rješavanju jednog od dugo gorućih vrsta nasilja, nasilju na športskim natjecanjima, poglavito nogometnim. Ta vrsta nasilja vjerno oslikava stanje duha nacije i svakim danom mutira u neke nove oblike. Stoga i športsko nasilje zahtijeva razne preventivne mjere koje se ostvaruju suradnjom stručnjaka iz različitih područja pravosuđa, policije, školstva i športa, kao i suradnjom športskih klubova, navijačkih udruga, lokalne uprave i samouprave te angažmanom javnih osoba radi motiviranja odnosno senzibiliziranja cjelokupnog građanstva. Budući da je jedan od sastavnih dijelova športa i navijanje koje ponekad završi huliganskim neredima, prepoznata je potreba da se djeci i mladima, budućim športašima i navijačima na prigodan način ukaže na nešportsko i društveno neprihvatljivo ponašanje na športskim natjecanjima te da ih se počne sustavno educirati o toj problematici. No do sada sve te aktivnosti nisu dale željene rezultate. Divljanje navijača na nogometnoj utakmici Dinamo-Hajduk u Zagrebu koja je povod za izmjene ovog zakona, a u kojima su teško stradali jedan policajac i dva navijača lakše je ozlijeđeno 18 policajaca i 18 navijača, ponovo nameće pitanje kako postupati prema nasilnim mangupima u navijačkim redovima. TV snimke te utakmice pokazuju zapaljene petarde, trganje i bacanje stolica po terenu, tuču s policijom, jednog oca kako ustrašeno trči tribinama s petogodišnjom kćerkicom da je spasi od užasa. Policija je izvijestila da je ukupno privedeno 89 osoba, 65 Dinamovih i 25 gostujućih Hajdukovih navijača, a prije i poslije utakmice oštećeno je 6 službenih vozila, 2 autobusa i 2 tramvaja. 33-godišnjem policajcu Kristijanu Trokteru huligani su petardom izbili oko. A tko su ustvari ti huligani? Procjenjuje se da se radi o 7 do 8% mlade populacije koja je uvjetima odrastanja u Hrvatskoj iznimno zbunjena, izgubljena i treba joj stručna pomoć. Radi se zapravo o bumerangu koji nam mladi vraćaju za ono što smo sve ove godine propuštali činiti u odgoju i vrijednosnom sustavu pa su mladi primali neke druge vrijednosne poruke. Mi u HSS-u smo stajališta da izmjene zakona trebaju ići u smjeru kako bi se navijalo a ne spašavalo živu glavu što se do sada događalo i kako bi se kaznilo huligane, a ne obične građane. Ovim zakonom predlaže se zabrana maskiranja na športskim natjecanjima radi prikrivanja identiteta i uvođenje prekršajne prijave za sve koji to učine i mi u klubu HSS-a smatramo da je to dobro. Uvodi se nulta stopa tolerancije na alkohol posjetitelja sportskih natjecanja, zabranjuje se prodaja alkoholnih pića unutar sportskih objekata što smatramo da nije dobro i to ću kasnije obrazložiti. U zakonu su unesena nova kaznena djela: sudjelovanje u tučnjavi ili napadu na gledatelje ili druge osobe, organiziranje nasilja na sportskim natjecanjima, uništavanje stvari ili imovine te nepoštivanje mjera i zabrana. Porazne statistike spomenuo je državni tajnik. Iz njih se uočava porast svih vrsta prekršaja i kaznenih djela što je pokazatelj da je krajnje vrijeme za obračun sa huliganizmom. No štete koje su nanijete Hrvatskoj daleko su veće od onih koje se mogu mjeriti brojkama jer su klubovi do sada zbog izgreda svojih navijača platili kazne od 800 tisuća eura. Uz nogometnu reprezentaciju to se penje na 2 milijuna eura. Želim reći konkretno što mi smatramo da u ovom zakonu nije dobro i da bi trebalo promijeniti. Niti jedna članica UEFA-e nema ovako rigorozan zakon. Ovim zakonom uvodi se nulta tolerancija na alkohol što znači da možete voziti automobil ako imate 0,5% promila alkohola u krvi ali ne možete popiti čašicu pivu na utakmici kad gledate svoj omiljeni klub. Isto tako, ukoliko odbijete alkotest kaznit će vas sa 2 do 15 tisuća kuna. To nas upućuje, kad iščitavamo ovaj zakon, da se mi ustvari ne usmjeravamo protiv huligana nego da se usmjeravamo protiv 98% građana koji su sasvim normalni, pristojni ljudi koji dolaze na utakmice, koji popiju čašu pive i nakon tog sjede i gledaju utakmicu i uživaju. Na većini malih stadiona kao što su primjerice Zaprešić ili Sisak ili slični stadioni kafići imaju najmove i toče piće od čega zarađuju i ti kafići i naravno zarađuju stadioni jer taj najam koji je mjesečno 3, 4 tisuće eura ili više se koristi za održavanje stadiona. Po ovom zakonu to više neće biti moguće. Spomenut ću primjer Lige prvaka na kojoj nije bilo niti jednog incidenta. Gledalo ju je 80 tisuća gledatelja, a sponzor im je bila jedna pivovara. Isto tako, spomenut ću hokejaški klub Medveščak s kojim smo svi ponosni jer su ostvarili iznimne rezultate. Imali su veću posjećenost nego svi nogometni klubovi zajedno, a glavni sponzor im je bila jedna pivovara i nije se dogodio niti jedan incident. Ovim zakonom mi rušimo klubove, rušimo sponzorske ugovore, rušimo PDV i napadamo obične građane koji popiju čašu pive ili vina i ne rade nikakve izgrede. Niti jedna zemlja u Europi nema ovako rigorozan zakon. Moram reći da po sadašnjem zakonu MUP ima pravo zabraniti točenje alkohola organizatoru koji se ne pridržava pravila i dakle, to je ovog trenutka već definirano, tako da smatramo da nije bilo nikakve potrebe niti povoda za izmjenu tih odredbi. Ako pogledamo pravila UEFA-e policija intervenira isključivo kad je nečiji život doveden u pitanje, a ne kada se baca pirotehnika. Oni to rješavaju drugačije. Kada se baca pirotehnika UEFA kažnjava stadione i klubove. Na primjer, plastično ću objasniti što bi to značilo. To bi značilo da kada bi prilikom utakmice Hajduka u Splitu, Torcida bacala pirotehniku tada bi Hajduk bio kažnjen na način da ne može više igrati utakmice u Splitu, nego bi ih morao igrati u Zagrebu a to znači da bi onda sam Hajduk kao klub trebao obaviti razgovore sa svojim navijačima da to više ne rade što bi imalo utjecaj i na druge navijačke skupine kada bi vidjeli takav primjer. To se u svijetu zove generalna prevencija i meni nije jasno zbog čega mi takvu generalnu prevenciju nismo uveli ovdje u našem zakonu. Ovim zakonom mi na neki način guramo policiju da se razračunava sa građanima umjesto da suzbijamo huligane i mislimo da to nije dobar put. Ako se sjećate utakmice lige UEFA-e kad je Hajduk igrao protiv Bordeausa, hajdukovi igrači su unijeli pijetla na utakmicu. Inače, taj pijetao se nalazi na grbu Bordeausa odrubili su mu glavu i nakon toga Hajduk nije nešto više od godinu dana mogao igrati na svom stadionu u Splitu. To je bilo davnih dana, prije možda desetak godina. Ovaj zakon, ali i Pravilnik hrvatskog nogometnog saveza trebali bi regulirati takva pitanja, dakle ugraditi suspenzije stadiona i sankcije, a ne se usmjeravati kažnjavanjem običnih građana. Sjetimo se nedavne situacije koja je bila poprilično ružna sa rasističkim ispadima kad su dinamovci huktali, torcidaši bacali banane, vrijeđali igrače. Takve situacije zaslužuju kaznu, a mi smo vidjeli na televiziji trenera koji je slegnuo ramenima i čudio se što mu uopće novinari postavljaju pitanje oko toga jer je on smatrao da to nije ništa strašno. U ovom zakonu također kazneno djelo postaje napad na policajca što je već uređeno Kaznenim zakonom što mi iščitavamo na sljedeći način. Lopov koji napadne policajca imat će manju kaznu nego neki klinac koji napadne policajca na utakmici. Mislim da i klub HSS-a smatra da bi doista trebalo ovaj zakon dodatno doraditi i sagledati sve ove aspekte na koje sam upozorila kroz naše primjedbe. Možda zakon nije ni bilo potrebno mijenjati, budući da se opet kroz ove izmjene zakona propustilo primijeniti engleski model po kojem su za sigurnost na stadionima odgovorni organizatori, klubovi, savezi, vlasnici dok je policijska odgovornost ograničena na sigurnost izvan stadiona. Odgovornost klubova i saveza u zakonu nije dovoljno naglašena to sam već rekla. Mnogi ističu kako bi pravilo trebalo biti da se utakmica ako organizatori ne mogu jamčiti sigurnosti ne smije niti odigrati ili može isključivo ako se sa tribina uklone izgrednici. U koštac sa problemom huliganizma trebali bi se uhvatiti svi uz opći društveni konsenzus pogotovo mediji i politika. Mi u klubu HSS-a smatramo da je potrebno prestati sa praksom selektivne primjene zakona i na taj način štiti propuste organizatora športskih natjecanja, a pogotovo odgovornih osoba za organizaciju športskih priredbi. Zakone treba primjenjivati, dakle mi već imamo zakon ali smo propustili primijeniti neke njegove odredbe. Ali isto tako mi u klubu HSS-a smatramo da je zakone potrebno donositi za većinu građana, a ne da donosimo zakone prema nekim idealima, pa onda većinu građana dovodimo u prekršaj jer je nemoguće takve zakone uopće provoditi. Stoga predlažemo da se ako i drugi klubovi smatraju da je potrebno još razgovarati vezano uz ovaj zakon, da ga je potrebno još razgovarati vezano uz ovaj zakon, da ga je potrebno doraditi, da se ovaj zakon uputi u drugo čitanje. Jer mislimo da nam je cilj doista suzbiti ovakva nasilna ponašanja huligana, ali isto tako športu i klubovima vratiti onu razinu koju bi trebali imati u društvu. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo jedan ispravak, gospodin Arsen Bauk. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče zbog povijesne istine. Dakle, slučaj "pjevac" nije bio protiv Bordeausa nego protiv Tottenhama 2:1 u Splitu, 1:0 u Londonu. Zahvaljujem.
Nastavljamo sa ovom točkom dnevnog reda koju smo započeli. U ime kluba SDP-a, gospodin zastupnik Šime Lučin.
Hvala lijepo. Kolegice i kolege, evo u završnici nogometnog svjetskog prvenstva mi donosimo Zakon o sprječavanju nereda na športskim ili sportskim natjecanjima. Bilo bi možda bolje da tom prilikom i tim povodom donosimo ovaj zakon, na žalost mi ovaj zakon donosimo povodom nečeg drugog, donosimo ga kao reakciju na događaje 1. svibnja, dakle kao reakciju na osnovu prvomajske fešte u Maksimiru između Dinama i Hajduka. Iz iskustva kad se zakoni donose kao reakcija na neke konkretne događaje oni u pravilu ne daju rezultat. Ja bih volio kao što sam rekao, ako ne povodom svjetskog nogometnog prvenstva, da smo povodom nečeg drugog ili nekog drugog događaja donosili ovakav tip zakona. Čini mi se da smo ovom problemu dakle neredima na sportskim terenima pristupili jednodimenzionalno, zapravo da nismo sagledali širi društveni kontekst. Ako pogledate ovaj zakon, dakle ove izmjene koje se predlažu i ako pogledate i važeći dakle zakon, onakav kakav sada imamo, vi ćete vidjeti de facto da su to čisto represivni zakoni, od 1. do zadnjeg članka to se može nazvati klasični policijski zakon. I ovaj zakon nije pisan po mjeri građanina, po mjeri navijača, nego po mjeri policije. Ja ne tvrdim da ovo ne treba stajati možda malo drugačije ili akcent staviti na nešto drugo nešto što je stavljeno u Zakonu o sprječavanju nereda na sportskim terenima, ali za mene i nas u klubu SDP-a je problem onoga što nema u ovom zakonu, a držimo da bi trebalo biti u tom zakonu. Dakle da pažljivo iščitate ovaj zakon, po meni se on nikako ne može zvati Zakon o sprječavanju nereda na sportskim terenima, odnosno natjecanjima. Ovaj zakon bi zapravo trebalo nazvati Zakon o kažnjavanju nereda i onih koji izazivaju nerede na sportskim terenima, iz jednostavnog razloga jer u ovom zakonu nema ni riječi odnosno ne potencira se uopće prevencija. Dakle, a prevencijom se zapravo sprečavaju neredi. Tako da mi zapravo nije jasno zašto predlagatelj uvijek i uporno poseže za ovom represivnom pričom da istovremeno ne sagledava širi društveni problem odnosno širu društvenu dimenziju. Vidite ovim Zakonom se neće dati nikakav doprinos da se našim klubovima koji otiđu izvan Hrvatske na pripreme zabranjuju održavanje prijateljskih utakmica. Jednostavno jer Hrvatski sport pogotovo nogomet nosi križ nereda oko stadiona na stadionima. Dakle, ono što mi se čini da bi bilo dobro, mislim da je Klub HSS-a predložio a mi bi u SDP-u to svesrdno podržali a to je da idemo u još jedno čitanje jer neće se ništa desiti u dva mjeseca. Meni nije jasno zašto idemo po hitnom postupku. Dakle, taj hitni postupak govori o tome da je ovo zapravo reakcija na utakmicu Hajduk-Dinamo. Ja sam uvjeren da nije bilo nereda 1. svibnja da ne bi bilo niti ovog Zakona, i to problematizira cijelu ovu priču. Što recimo, ako se sutra ili za tri mjeseca desi opet nekakav nered, a izvjesno je da će se desiti hoćemo li opet mijenjati Zakon ili ćemo sada iskoristiti priliku kada smo krenuli u tu izmjenu da napravimo jednu ozbiljniju priču. Koju priču? Prije svega, organizatori, uprave, igrači dakle sportaši i posebno navijači. Dakle, o tome u ovom zakonu se malo jako govori da ne kažem ništa. Ono što mene zabrinjava također kada pročitam ovaj Zakon pa ga kompariram s onim što sada imamo, a to je kako će se ovaj Zakon primjenjivati. Pa jako teško. Zašto? Pa zato kada vidite naš ni jedan stadion, ako ćemo o nogometu, a i u dobrom dijelu dvorana ne imajući na umu ove novo izgrađene, zapravo nemaju uvjete. Što to znači? To znači da ćemo zabranjivati ne samo niže ligaške nogometne utakmice ili rukometne, nego i dobar dio prvoligaša. Druga priča koja je jako zanimljiva, mene bi zapravo interesirala jedna činjenica u kojoj mjeri ovi podaci koji su tu izneseni mislim na statističke podatke, koliko je ljudi privedeno, koliko je ljudi zadržano, koliko je ljudi kažnjeno itd., jednostavno imam dojam da je cilj ovog Zakona da što više ljudi uhitimo, da ih što više kaznimo, da ih što više zatočimo negdje, ja mislim da je to krivi cilj. Cilj bi trebao biti da uopće nemamo nereda, odnosno da nemamo uopće potrebe za represivnom politikom. Ono što još treba imati na umu, ovakvim tipom Zakona de facto policija na sebe preuzima cjelokupnu odgovornost za cilj i red na nogometnim i drugim sportskim natjecanjima. Ja ne znam da li je to pametno, iz jednostavnog razloga, jer meni se čini, dakle vraćam se na staru priču uprave, organizatori moraju biti odgovorni. Evo, ja bih državni tajniče molio da nam kažete, uz sve nerede od najnižeg ranga sportskog natjecanja do najviše da nam kažete koliko je organizatora, koliko je članova uprave, predsjednika, trenera, nogometaša, košarkaša, rukometaša, vaterpolista kažnjeno do kada imamo od travnja 2009. ovaj Zakona, a znamo da je bilo. Vaterpolo nema nereda, ali na žalost u vaterpolu ima nečeg drugog, ali o tome nećemo jer nije tema. Zapravo, sada mi je ovako asocijacija. MI bi mogli otvoriti jednu širu priču a ta šira priča bi se mogla ovako konotirati. Na žalost sport je jako podesan mediji za politiku i političare, dajte pročešljajte malo uprave pa ćete vidjeti gdje koliko političara sjedi u kojim upravama, ajmo napraviti ih prozvati te političare napraviti ih odgovornim, a neću govoriti o policijskim dužnosnicima koji ne znam je li još uvijek, ali su dugo vremena sjedili po upravama različitih i posebno nogometnih klubova. To je sada asocijacija generalno na politiku i sport. Dakle, onoš to bih ja želio i vjerujem da imamo vremena i da se ništa bitno neće dogoditi a to je da pokušamo razgovarati i pokušamo uključiti u ovu priču prosvjetare, sociologe, psihologe, dakle ljude koji se ne bave samo ovim dijelom represivnog sustava. Isto tako možda bi bilo dobri, pravilnicima ili ne znam već s čim, kako će se zapravo primjena ovog Zakona osigurati. Nama se dešava sljedeće, nama policija sada i redari, zajedno s policijom, i zaštitari ne mogu kontrolirati unošenje pirotehnike na stadione. Kako će zapravo kontrolirati je li netko pod utjecajem alkohola ili ne. Je li to znači da svaki koji ulazi u stadion morati puhati u dreger da mu se utvrdi količina alkohola u krvi. Dakle, uvijek se vraćamo na organizatore je li, kako je moguće da ta pirotehnika se pojavi na tim stadionima. I ono što mislim da je dobro, i meni je znate koja mi je prva asocijacija bila, nakon događaja 1. svibnja ove godine. Dakle, kada je policija nakon svega što se desilo i dalje uporno tvrdila da nije napravila ni jednu grešku. Pazite, meni se odmah rodila ideja i zapravo potakla me ona priča o kojoj se u Hrvatskoj ne govori a manje više je završena u svim zemljama u okruženju a to je tzv. građanski nadzor rada policije. Nema šanse da nije bilo propusta, ja ću vam navesti barem tri prema Zakonu o policiji. Barem tri ako treba. Prema tome, ja mogu razumjeti situaciju, napetost, adrenalin nakon nesretnog ranjavanja jednog policajca, ali neki ljudi su s pravom postavili pitanje da li je to sve moralo biti tako. I sada pazite, policija uporno tvrdi da nije bilo propusta, ok, ako nije bilo propusta od strane policije, onda su samo huligani krivi, i onda smo zapravo riješili problem. Dakle, za 1. svibnja nitko nije kriv nego ona grupa koja je napravila izgred, to je nemoguće. Propustio je netko pirotehniku, propustio je netko alkohol itd. Dok ne počnemo prave stvari nazivati pravim imenom nećemo ništa riješiti. I moramo razbiti iluziju to naglašavam, da ćemo nerede na sportskim terenima riješiti isključivo represijom. Razbijmo iluziju Britanskog modela, ljudi o tome pričaju koji ne znaju. Da, oni su makli nerede sa nekoliko stadiona i nekoliko natjecanja koji su zapravo su na neki način van eksponirani, ali na nižem rangu natjecanja izvan Britanije cijele ne Engleske neredi se i dalje rješavaju. Prema tome, moramo ozbiljno govoriti o tim stvarima. Dakle, posebna priča je oko stadiona, terena itd. naši sportski klubovi barem velika većina njih ne samo u nogometu, nego u dobrom dijelu sportova u Hrvatskoj su u tzv. tranziciji. Malo ih je nešto kod privatnih sponzora, malo ih je nešto privatizirano većina ih je naslonjena na jedinice regionalne i lokalne samouprave i jednostavno cijela ta situacija se odražava na ovo stanje. Mi jednostavno u ovom zakonu kažemo policija može zabraniti sportski događaja, pa mogla ga je i do sada. Evo moje jedno pitanje, zašto niste zabranili utakmicu u Maksimiru 1. svibnja? To je za mene ključno pitanje. A ono je bilo očito što će se desiti, trebalo je zabraniti. Ja vas uvjeravam prvi puta ajde nazovimo ih sportski djelatnici dobiju na određeni način signal da se misli ozbiljno, njih učiniti odgovornim za nerede na sportskim terenima, priča će se uozbiljiti. Evo, neću o detaljima, jer zapravo većina ovih prijedloga koje se navode u ovom zakonu mi smo raspravili u travnju prošle godine, oni su bili sadržani u onom prijedlogu i nisu ušli u konačni prijedlog. Evo sada će ući ali ja sam uvjeren da oni samo kao takvi jedini oni neće riješiti problem. Stoga, klub SDP-a će podržati ovaj zakon, ali nas ne veseli što u tom zakonu nema i nečeg drugog. Dakle, nema riječi o prevenciji, nema riječi o sprečavanjima nereda, nego ima samo riječi o saniranju nereda. I predlagatelja molimo da još jednom razmisli o tome da otiđemo u još jedno čitanje. Možda ćemo biti pametniji i možda ćemo i dio ove priče oko prevencije osmisliti. Hvala lijepo.
Hvala. Klub zastupnika HDZ-a, gospodin zastupnik Vedran Rožić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, predstavnici Vlade Republike Hrvatske, kolegice i kolege zastupnici. Pred nama je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sprečavanju nereda na športskim natjecanjima s Konačnim prijedlogom zakona. Ovaj prijedlog bi se trebao donijeti po hitnom postupku, da bi se shvatio zbog čega je potrebna ažurnost u donošenju izmjena i dopuna, potrebno je se podsjetiti na vrijeme kada je ovaj zakon usvojen. Naime, zakon je donesen u srpnju 2003. godine, međutim prilikom provedbe zakona odnosno izvršenja zaštitne mjere zabrane prisustvovanja određenim športskim natjecanjima osobama kojima je izrečena zaštitna mjera, nije bila obvezna javljati se policiji uoči ili za vrijeme športskog natjecanja. Zbog toga je u lipnju 2006. godine usvojen Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o sprečavanju nereda na športskim natjecanjima. Tim izmjenama zakona propisan je mehanizam provedbe zaštitnih mjera, a policija je dobila ovlast za ustrojavanje i vođenje zbirke podatka prijestupnika i događaja na športskim natjecanjima, kao i za međunarodnu razmjenu tih podataka. Takve izmjena zakona dovele su do smanjenja izgreda na stadionima, ali se je dogodio drugi problem, jer je došlo do povećanja broja izgreda na pravcima putovanja navijača te do učestalih izgreda od strane hrvatskih navijača na gostujućim utakmicama u inozemstvu. Zbog nereda navijača počinjenih u inozemstvu došlo je do novih izmjena i dopuna Zakona o sprečavanju nereda na športskim natjecanjima koje su stupile u travnju 2009. godine. Tada su uvedene i tri vrste zaštitnih mjera. Prva, zabrana prisustvovanja određenim športskim natjecanjima na području Republike Hrvatske s obvezom javljanja u policijsku postaju. Druga, zabrana prisustvovanja određenim športskim natjecanja na području Republike Hrvatske s obvezom boravka u policijskoj postaji. I treća, zabrana odlaska na određena športska natjecanja u inozemstvo na kojima sudjeluju hrvatske reprezentacije ili klubovi s obvezom javljanja u policijsku postaju. Od stupanja na snagu tih zadnjih izmjena zakona znači od travnja 2009. godine do svibnja 2010. godine privedene su tisuću 652 osobe, te je protiv tisuću 380 osoba podnijet optužni prijedlog. U toj nepunoj godini dana u neredima za vrijeme održavanja športskih događaja, kao i na dolasku i na odlasku sa tih istih športskih događaja, ozlijeđeno je na desetke navijača i policijskih službenika i nanesena je velika materijalna šteta na željezničkim vagonima, autobusima, osobnim vozilima, kao i na službenim vozilima Ministarstva unutarnjih poslova. Isto tako prema odredbama zakona vlasnici ili korisnici športskih objekata trebali su u roku od godine dana od stupanja zakona na snagu, te iste objekte opremiti uređajima za kontrolu i brojanje ulaznica, te što je još važnije uvođenja videonadzora s mogućnošću ispisa i pohranjivanja snimljenog zapisa. Nažalost, uvidom u stvarno stanje, utvrđeno je da ti objekti još nisu opremljeni prema zakonu. Uočeno je da i prekršajni sudovi svoja pravomoćna rješenja kojima su prestupnicima izrekli zaštitne mjere ne dostavljaju nacionalnim športskim savezima, te na taj način ni savezi ni klubovi ne provode obveze utvrđene zakonom. Posljednji događaji na športskim natjecanjima, a posebice se to odnosi na utakmicu između NK dinama i HNK Hajduka, pokazali su da zakon nije učinkovito djelovao prema određenoj skupini navijača, a vidimo da se i klubovima zabranjuju i odigravanja čak i prijateljskih utakmica u inozemstvu zbog straha od nereda navijača tih naših klubova. Evo i primjer Dinama na zadnjim pripremama, da praktički moraju u ilegali odigravati prijateljske utakmice. Imajući na umu navedeno predlagatelj je pristupio izradi i dopuni zakona iz kojih je potrebno izdvojiti uvođenje nulte tolerancije na alkoholiziranost posjetitelja športskih natjecanja, zabrane prodaje alkoholnih pića na prostoru športskog objekta, davanje mogućnosti policiji da zabrani održavanje športskog natjecanja ukoliko športski objekt nije opremljen prema odredbama ovog zakona. Obveza predaje putne isprave uz postojeću zaštitnu mjeru zabrane odlaska na športsko natjecanje u inozemstvo i uvođenje u zakon kaznenih djela na način da su neki do sada propisani teži oblici protupravnih ponašanja sada opisani kao i kaznena djela. Ta nova kaznena djela su uvođena sa člankom 31.a sudjelovanje u tučnjavi ili napadu na gledatelje ili druge osobe, člankom 31.b organiziranje nasilja na športskim natjecanjima, člankom 31.c uništavanje stvari ili imovine na športskim natjecanjima te člankom 31.d nepoštivanje mjera i zabrana. Moramo kazati da su ove nove kaznene odredbe dosta rigorozne. Dakle, poštujući i prihvaćajući predložene izmjene i dopune Zakona o sprečavanju nereda na športskim natjecanjima želimo naglasiti kako prihvaćamo odgovarajuću primjenu represivnih mjera nad osobama devijantnog ponašanja. Isto tako smatramo da se kod kaznenih mjera, bez obzira koliko bile djelotvorne, mora nastojati primijeniti restitucija discipline uz pomoć pravodobnog odgoja koji započinje u obitelji, nastavlja se u vrtićima, školama, vjerskim institucijama, športskim i političkim udrugama koje su katkada nemoćne i neučinkovite. Treba naglasiti da je to neupitno globalni problem na koji treba stalno upozoravati, a državne i športske institucije trebaju maksimalno doprinositi da se kod jednog dijela navijača nadvlada ekstremni delikt koji sustavno treba iskorijeniti. Slijedeći primjer škola diljem svijeta u kojima je dobrovoljni rad učenika obvezna praksa pa čak i uvjet za izlazak na maturalni ispit smatramo potrebitim ovu praksu provoditi i kod nas. Uključivanjem učenika u osnovnim i srednjim školama u osmišljene humanitarne programe svakako će kod njih poticati zakonitosti normalnog odgoja, a s tim u svezi i učenje suosjećanja s drukčijim članovima društva, potom iskazivanje odgovornosti, brige i pažljivosti u komunikaciji s osobama iz svoje obitelji ili šireg miljea. Razvijanjem sposobnosti razumijevanja i uživljavanja u probleme drugih ljudi mladi oblikuju bolje međusobne odnose, razvijaju altruizam te se u dostatnoj mjeri smanjuje egoistična komponenta i nepoželjno neprimjereno ponašanje u vidu okrutnosti, agresije ili nacionalne i vjerske netolerancije. Analogno s iznesenim slobodni smo istaknuti kako se i prema osobama koje su se ogriješile o zakon može primijeniti institucija discipline. Isključiva primjena zakonskih kaznenih mjera može biti učinkovito, ali ukoliko osobe racionalno osvijeste svoje neprimjereno ponašanje recidiv će biti toliko manji. Možda treba razmisliti da se uz kazneni postupak provede obvezatni rad za opće dobro gdje bi kažnjenici imali priliku pokazati razumijevanje i požrtvovnost oprema sobama kojima je pomoć potrebna. I na kraju, predlagatelj smatra da će navedene izmjene i dopune utjecati na počinitelje te ih odvratiti od daljnjeg činjenja istih. Također želi se utjecati na organizatora športskih događaja klubova i saveza, kao i na vlasnike i korisnike športskih objekata imajući u vidu činjenicu da su rokovi za opremanje športskih objekata isti. Kako bi se donijele što kvalitetnije izmjene i dopune klub HDZ-a daje potporu prijedlogu HSS-a za upućivanje ovog prijedloga zakona u drugo čitanje.
Hvala. Klub zastupnika HNS-a, HSU-a, gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege. Kao što su prethodnici rekli, ovaj Zakon o sprečavanju nereda na sportskim natjecanjima donijet je u Hrvatskom saboru 2003. godine. Dakle, prošlo je sedam godina i nažalost u tih sedam godina idemo sada treći put na popravni ispit. Treći put. Kada smo zakon mijenjali i dopunjavali prošle godine u travnju mjesecu tada smo rekli da ćemo ako uvedemo nove zaštitne mjere bili vjerojatno daleko učinkovitiji pa mi samo dozvolite da pročitam koje su to mjere uvedene u travnju mjesecu prošle godine. To je mjera zabrane prisustvovanja određenim sportskim natjecanjima od strane izgrednika s obvezom javlja u policijsku postaju ili čak s obvezom boravka u policijskoj postaji. Zatim zabrana odlaska na određena sportska natjecanja u inozemstvo, zatim povećanje novčanih kazni i kazni zatvori. Dakle, to su bile one temeljne mjere koje smo donijeli. Kolegice i kolege, budimo realni, recimo što smo postigli, koji su rezultati uvođenja tih mjera. Rezultata gotovo da i nije bilo. E sad se moramo pitati zašto te mjere nisu dale nikakav rezultat. Ja ću nešto drugačije iščitati brojke koje su nam ovdje dostavljene. Kolegice i kolege, pogledajte. Policija je vrlo korektno odradila svoj posao. Policija je pratila ono što se događa u i oko terena i privela je u proteklih godinu dana 1652 osobe. 200 od njih je pušteno, ali sa pravom su podnijeli optužni prijedlog za 1380 izgrednika. Ponavljam, 1380. Moramo se, kolegice i kolege, sad pitati koliko je njih kažnjeno za ono što su činili, ugrožavali druge gledatelje, uništavali imovinu. Prekršajni sudovi kaznili su 121 osobu zaštitnim mjerama, izricanjem dakle zaštitne mjere. To je, kolegice i kolege, samo 8,5% od onih protiv kojih je podnijet optužni prijedlog. Kolegice i kolege, samo 95 izgrednika, to je manje od 6% novčano je kažnjeno i još samo 1% njih dobili su uvjetnu kaznu zatvora. Ukupno sve skupa je to 15%. Žalosno. Prema tome, imali smo i do sada mehanizam da im stanemo na kraj, ali nisu svi odradili svoj dio posla onako kako je to trebalo učiniti. Policija je ovdje apsolutno najmanje kriva. I klub HNS, HSU podržat će ovaj zakon isključivo zbog toga jer policija smatra da će im ovim zakonom biti olakšan posao. Ostali subjekti i sudovi, i klubovi i savezi apsolutno ne zaslužuju prolaznu ocjenu. Nadalje, tehnička opremljenost koju su klubovi trebali osigurati od video nadzora, od čitača karata. Vi danas možete znati u svakom trenutku tko vam je na stadionu imenom i prezimenom ako hoćete, ako hoćete. To nije odrađeno. Nadalje. Prekršajni sudovi i za ovaj mali broj ljudi za koji su donijeli određene mjere nisu nikoga o tome praktično obavijestili ni sportske saveze. Sportski savezi normalno tu informaciju ne mogu spustiti na klubove i klubovi ne mogu onda poduzeti ništa jer ne znaju tko je kažnjen s kojom mjerom. Dakle, to je žalosno. Apsolutni nedostatak koordinacije između onih nositelja koji su trebali sprječavati te nerede, apsolutni nedostatak koordinacije. Što sada predlagatelj smatra da možemo učiniti da bi novim represivnim mjerama doprinijeli da situacija sutra bude ipak bolja nego danas. Predlažu da propišemo novi oblik protupravnog ponašanja maskiranjem. Predlažu da se uvede nulta tolerancija na alkoholiziranost. Predlažu zabranu prodaje alkoholnih pića na prostoru sportskih objekata. Predlažu preciziranje obveza organizatora. Predlažu davanje mogućnosti policiji da zabrane održavanje sportskih natjecanja, odnosno u kojim će slučajevima organizator to morati učiniti. Predlažu da se teži oblici protupravnog ponašanja sada upišu kao kazneno, odnosno pišu kao kaznena djela. Slažemo se. Predlažu uvođenje zabrane prisustvovanja športskim natjecanjima na temelju saznanja o ranijim protupravnim ponašanjima. To je u redu. Onaj tko ponavlja te prekršaje sigurno mora apsolutno biti kažnjen sve težim i težim jasno, odnosno mjerama novčanim ili zatvorskim kaznama. Predlažu da se oduzmu putne isprave onima koji bi mogli eventualno stvarati nerede u inozemstvu. Predlažu povećanje novčanih i kazni zatvora. Predlažu da se dostave podaci i drugim korisnicima kako bi spriječili ulaz izgrednika na sportska natjecanja. Primjećujete i kolege su prije mene rekli dio tih mjera već smo i do sada mogli uz nešto bolju organizaciju i sami odraditi. No, mi smo vrlo pažljivo u klubu HNS, HSU pročitali ovaj prijedlog zakona i predlagatelja molimo da nam pomogne odgovoriti na pitanja. Evo ja ću pričekati samo da državni tajnik završi, jer bi mi bi vama željeli pomoći ovaj puta isključivo vama, policiji da odvjetnici ne nađu rupu u zakonu ili da mogu interpretirati određene riječi na način da rezultati opet budu ništavni. Dajte molim vas idemo po redu. Stranica peta, članak 3. točka 4. piše: "Kada je za vrijeme održavanja sportskog natjecanja došlo do protupravnog ponašanja gledatelja u većem obimu." Ono podcrtamo u većem obimu. Što znači u većem obimu? Tko će odrediti što je u većem obimu? Da li će za odvjetnika biti jedna kategorizacija, a za sud ili vas u policiji nešto drugo. Prema tome, to bi možda trebalo vidjeti na koji način regulirati. Zatim članak 4. sam kraj tog članka na stranici 5. prema zahtjevu policije, a iz razloga sigurnosti organizator je dužan ograničiti broj ulaznica koje se stavljaju u prodaju na broj manji od ukupnog kapaciteta športskih objekata. Što znači manji? Jedan ulaznica manje, jedan posto manje, tri posto manje. I tu bi trebalo može bit oprezno pa čak u neko vrijeme kroz nekoliko godina pokušati eventualno i tu izbjeći mogućnost da se na bilo koji način stadioni pretrpaju i da jasno iz tog razloga dođe do nereda. Članak 31b. stranica 7. četvrti i peti redak piše: "Došlo je do oštećenja ili uništenja tuđe stvari ili imovine veće vrijednosti. Ponovo što je veće vrijednosti, tko odlučuje što je veće vrijednosti. Da li će za odvjetnika biti veća vrijednost toliko i toliko tisuća kuna, za vas i mene neki sasvim drugi broj. Isto vrijedi i za članak 31c. Ovo namjerno zahtijevam. Znam da postoji u nekim drugim mjestima neke interpretacije, ali moramo ovdje bit jasno što vi i mi branimo sutra. Stranica 8. članak 14. Negdje u sredini stranice točka 4. "Osoba kojoj je izrečena zaštitna mjera iz članka 32. stavka 1. podstavak 3. ovog zakona dužna je najkasnije pola sata prije početka određenog sportskog natjecanja." E sad određenog sportskog natjecanja. Jel' to temeljem one presude ranije, jer se to može opet tumačiti na razne načine. Zašto to kažem? Jer ćete, pogledajte 9. stranicu sada, na 9. stranici članak 15. ovaj pod članak recimo 34a. imate u prvom odjeljku stoji četvrti, peti i šesti redak, čitam: "Može izreći zabranu prisustvovanja određenom sportskom natjecanju ili zabranu prisustvovanja sportskim natjecanjima." Dakle, imate i varijantu određenom sportskom natjecanju i zabranu prisustvovanja sportskim natjecanjima. A u sljedećem odjeljku točka 2. imate pri kraju "javiti se dežurnom policijskom službeniku, te ga izvijestiti o adresi na kojoj će se nalaziti za vrijeme trajanja određenog sportskog natjecanja. Ne spominju se sad više zabrane prisustvovanja sportskim natjecanjima, ovo je množina. Dakle, malo uskladiti prvi i drugi odjeljak, da bi znali točno na što se to odnosi da ne bi ponovo odvjetnici nalazili prostora da svoje štićenike ovdje izvlače. Stranica 10. članak 20. sam kraj stranice i tog članka pod točkom 3. stoji: Novčanom kaznom od 5 do 50000 kn ili kaznom zatvora od najmanje 30 do 60 dana kaznit će se fizička osoba koja je dva ili više puta od dana počinjenja prekršaja u razdoblju od dvije godine unatrag pravomoćno proglašena krivom za prekršaj iz ovog članka. Naime, ponavljače mi smatramo u našem klubu treba drastično kažnjavati. Ovdje vidimo da se nakon dvije godine brišu crveni kartoni. Nismo sigurni da to treba učiniti, nismo sigurni, nismo sigurni da dvije godine razdoblje nakon kojega ćemo reći dobro gospodo odradili ste svoje, brišu se crveni kartoni idemo od početka. To nije dobra poruka. Hvala lijepa.
Klub zastupnika HDSSB-a, gosopdin zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Evo ovdje je kod mojih prethodnika prilično dobro izanaliziran ovaj prijedlog zakona, i jasno je izrečeno da je ovo jedna suma, jedan zbroj represivnih mjera, dakle kako netko reče da bi ovo bio zakon, o zapravo o kažnjavanju nereda na športskim natjecanjima, evo s konačnim prijedlogom zakona, ili pak s drugim čitanjem kako to već netko ovdje predlaže. Kada sagledamo sve ono što ovdje piše čini mi se, iako nisam jasno pristalica nereda, huliganstva i ostaloga, da bismo mi mogli stadione onaj polako pretvoriti u kazalište, a mislim da to nije cilj predlagatelj da stadioni koji ipak su nešto različito ili namjena im je nešto drugačija negoli kazalištima, da budu zaista poput kazališta. Ja moram reći da stadioni i ponašanja na stadionima zapravo održava i stanje u društvu i to moramo uzeti u obzir. Netko je ovdje govorio o egoizmu, a ne altruizmu, netko je govorio o nedostatku pedagoških mjera počevši ili o mjerama koje su potrebne, koje je potrebno provoditi u odgoju od vrtića, pa školskog doba itd., učiti ljude altruizmu a ne egoizmu ili pak hedonizmu, ponekad je to teško u ovakvom da kažem, u ovakvoj situaciji kada zapravo primjera u društvu za takvu, za takav altruizam imamo vrlo malo. I kada su primjeri egoizma omraženi, a stadioni su postali zapravo nešto drugo nego prije. Prije su bogati dolazili na stadione da bi gledali nogometaše, uglavnom amatere, da ne kažem grublje rečeno sirotinju koja je igrala. Danas je obrnuto. Danas oni koji igraju su uglavnom bogataši, a oni koji dolaze na stadione su upravo suprotno. Kaže jedna medicinska bolje spriječiti nego liječiti. Dakle ovo su mjere liječničke, ovo su mjere kada već dođe zapravo do izgreda, i do posljedica koje su ponekad, evo imamo slučaj i sa teškim tjelesnim ozljeđivanjem, a masa je njih došla sa lakim tjelesnim ozljedama prema kvalifikaciji tjelesnih ozljeda, dakle spriječiti, a ne liječiti. Kako spriječiti? Vrlo je malo u prijedlogu ovoga zakona ili u obrazloženju dakle mjera kojim bismo zapravo zapriječili i promijenili ponašanje i to nasilništvo koje se događa na našim stadionima. Zar zaista kad već je povod utakmica Dinamo-Hajduk u Zagrebu 1. svibnja, zar zaista ne možemo uvjeriti naše ljude, da kažem hrvatske ljude sa juga i sjevera da su da ne kažem jedno i da ukoliko igra Dinamo sa stranim klubom ili Hajduk da netko navija za strance. Pa dokle ćemo ić? Pa možemo li te ljude privesti i s njima razgovarati? Može li se na neki način utjecati na njih, da se ne ponašaju tako? Da nisu neprijateljske skupine bili i plavi, nego nešto što je jedno. Kome je u cilju da na taj način razdvaja te mlade ljude, da ih na taj način indoktrinira, da mrze jedni druge, da imate izgrede ne samo na utakmicama, negoli i tijekom turističke sezone kada netko nosi nekakav dres Dinamov negdje u nekakvom mjestu u Dalmaciji, na otoku ili gdje. I toga ima. Bez natjecanja. Mržnja po pripadnosti nekakvoj športskoj. Eh, sad na kraju malo o samom, o samim nepreciznostima koje je gospodin Dorić odlično uočio u svom izlaganju, a posebno bih istaknuo nešto što je ovdje da kažem fakultativno izrečeno da dakle policija može, u članku 9., dakle policija, predzadnji red policija može zabraniti održavanje športskog natjecanja. Može. Može. Ali ne mora i vjerujte mi bojim se da nikad i neće. To se još nije dogodilo. Je li tako gospodine državni tajniče? Nikada policija nije zabranila, iako piše da može. Upravo iz onoga razloga što smo, što su u klubovima situirani i neki političari iz političkih da kažem elita ili nekakvi tajkuni itd. Nikada ovo može nije bilo realizirano, nikada se to nije dogodilo u Hrvatskoj. Vjerujte mi da se to dogodilo jedanput, dvaput, možda bi nešto se ipak promijenilo ili možda bi se ipak netko zamislio. Nadalje u članku 8. piše zabraniti pristup u športski objekt osobi koja je u alkoholiziranom stanju. Pa hoće li na stadionima na 8, 9, 10 koliko ima ulaza stajati dreger aparati i ljudi puhati u onoj gužvi i metežu koji nastaje prilikom ulaska na, ako je netko išao na utakmicu dobro zna kakav je metež kada 20 tisuća ljudi ulazi na ne znam 5, 10, 15 ulaza. Hoće li biti netko ovlašten da legitimira, kako se to kaže, ili uzima identitet nekome kada ulazi na stadion da bi provjerio je li to osoba kojoj je zabranjen zbog ranijih prijestupa, je li to osoba kojoj je zabranjen pristup na stadion? A to u članku 13. piše da organizator športskog natjecanja ili ugovorni distributer odbit će prodati ili dodijeliti ulaznicu za određeno natjecanje osobi za koju raspolaže saznanjima da ranije protupravno ponašala, da će poduzeti mjere za onemogućavanje pristupa na prostor športskog … [[Ne razumije se.]] Znači onaj blagajnik koji prodaje ulaznicu, hoće li on tražiti osobnu iskaznicu svakome da vidi je li to taj koji je na spisku nepoželjnih, nepoćudnih osoba koje ne smiju pristupiti zbog ranijih prekršaja na sportskim. Kako mislite, kako vi to mislite izvesti? Kako primijeniti ovaj zakon? I kako netko reče, čini mi se ovdje iz, gospodin Lučin, pomalo je ovaj zakon neprimjenljiv. Ili ćemo ulaziti od 8 ujutru, a utakmica u 5 popodne. Drugačije to ne ide. I tko je ovlastio blagajnika da legitimira osobu koja ..., on ne može to raditi, onda mora policija prodavati ulaznice, policija ima pravo tražiti osobnu iskaznicu. Kaže, alkoholizirano stanje, ajde vi ćete reći, možda sumnja, nećemo sve testirati na alkohol, nego sumnja. Ponekad ni liječnici ne mogu raspoznati alkoholizirano stanje, a kamoli nekakav laik koji je na ulazu redar, itd. I liječnik teško raspozna pogotovo ako je to tzv. pripito stanje od 0,5 do 1,0 promila. I kada mi dovedu stranku u ambulantu iz prometne nezgodne teško je utvrditi ako je 0,6 teško je utvrditi da je on u pripitom stanju, odlično kupi papiriće sa poda, hoda ravno po crti itd. Jasno s obzirom da jesam da se na našim stadionima ne događa ovakvo nasilje, jer to su sve mladi ljudi, neki ljudi ostaju zauvijek invalidi. Proživljavaju teške traume, ali zaista pretvoriti stadion u kazalište ni to nema smisla. Krenimo u preventivu, krenimo u prevenciju, krenimo u edukaciju, krenimo pedagoškim mjerama tim mladim ljudima, zašto ne bi bio prikazan film o posljedicama koje su na javnoj televiziji, kao što provodite odlično akciju u vezi sigurnosti prometa pa imate jumbo plakate s upozorenjima za bicikliste itd., zbog čega ne bismo široko krenuli ovako akcijom da mladim ljudima na razne načine, medijski, imamo i taj internet pokažemo, strašne posljedice ovakvih nereda na našim športskim objektima, stadionima. Možda, ne možda, nego vjerujem da bismo postigli nekakav rezultat, da bi se ti mladi ljudi zamislili i da bi ipak promijenili svoj način ponašanja. Kao i ostali klubovi i HDSSB je za drugo čitanje uz naznaku ili preporuku da se ove nepreciznosti, koje ne bih ponavljao, o kojima je gospodin Dorić govorio, isprave u samom tekstu. Hvala lijepo.
Hvala. U 12.37 isteklo je vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta, pojedinačna rasprava. Gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Ovo je četvrti puta kada ću imati priliku govoriti o istom problemu. I sjećam se rasprave u prvoj izmjeni Zakona kada sam državnom tajniku kolegi Buconjiću rekao nakon jedne intervencije u članak koji govori o policijskim ovlastima da prilikom prvog velikog nereda na nogometnom stadionu ću tražiti ostavku njegovu ili ministra, ako do njega dođe, a policija ne iskoristi ovlasti prekidanja utakmice ili zabranu održavanja. To se desilo po obrazloženju Zakona 1. svibnja ove godine, a očito neredi u Maksimiru su bili povod za pisanje ovih izmjena i kada sam u medijima vidio da Vlada ponovno predlaže pooštravanje sankcija vjerujte mi da sam očekivao da ćete predložiti članak 1. u Zagrebu i Splitu policija uvodi tešku konjicu, kada se igra u Splitu u Luci će biti topovnjača Petar Krešimir IV. A u Zagrebu ćemo od Slovenaca posuditi Pilatuse jer MIG-ovi ne lete pa ćemo Pilatusima održavati red. Jedno te isto, nikakvo širenje ovlasti Policije dovođenje prekršajnih sudaca na stadione i drastične kazne neće riješiti problem s kojim smo suočeni, odnosno, samo širenje policijskih ovlasti i represije neće riješiti problem. I ne radi se o neredima na športskim stadionima nego na nogometnim stadionima. Ne svima. Po prvi put i predlagatelj u obrazloženju i povodu Zakona piše da je nogomet problem. U nekim drugim sportovima već godinama koji imaju daleko više gledatelja svjedočimo da se može organizirati sportska priredba bez nereda, bez bengalki, petardi, bakljaže, konjice, i makljaže jer gledajući utakmice Prve nogometne lige u Hrvatskoj uvijek čini mi se da ima, naročito ove utakmice visokog rizika na stadionima ima više redara i policajaca nego gledatelja i opet dođe do nereda. U ovim Izmjenama ponovno imate odredbu kada je za vrijeme održavanja sportskog natjecanja došlo do protupravnog ponašanja gledatelja u većem obimu, službene osobe, organizatora koji vode natjecanje dužne su privremeno ili trajno prekinuti sportsko natjecanje. U različitim varijacijama se ove odredbe upisuju u Zakon. Ali kada ste već spomenuli 1. svibnja i utakmicu Dinamo i Hajduk, pa zar u postojećem Zakonu nisu bili stečeni uvjeti za prekid utakmice. Gospodine državni tajniče meni se čini da po postojećem zakonu tog 1. svibnja je policija bila ovlaštena narediti organizatoru prekid utakmice. Ne samo to, i po pravilima Sportskog saveza delegat utakmice i glavni sudac utakmice je mogao prekinuti utakmicu. Ali se radilo naprosto o oportunitetu, s obzirom na "značaj" utakmicu, nitko nije želio donijeti odluku i riskirati i prekinuti takvu utakmicu i nogometni savez natjerati da je ponavlja tako dugo dok se ona ne održi bez nereda i u tome je problem. Nema nitko hrabrosti ni u policiji, ni u nogometnom savezu, Dinamu i Hajduku narediti prekidanje utakmice kada počinju neredi. Nego se to tolerira, i kakva je sankcija izrečena organizatoru te utakmice od strane Hrvatskog nogometnog saveza, ili Udruženja prvoligaša, jer kada spomenemo Hrvatski nogometni savez i odgovornost saveza za sportske nerede, onda predsjednik tog nogometnog saveza se ograđuje od bilo kakve odgovornosti jer oni kao s tim nemaju nikakve veze. Oni nisu u tom filmu, oni nemaju nikakve veze, nemaju nikakve ovlasti, sve je to udruženje
Ispričavam se gospodine zastupniče, samo nekoliko sekundi. Može?
Samo izvolite, pa vi ste predsjednik.
Želim pozdraviti ovdje gospodina ministra prve zemlje koja nas je priznala, ministra vanjskih poslova Islanda gospodina Össura Skarphédinssona koji se nalazi na čelu izaslanstva vanjskih poslova naše prijateljske i prve zemlje koja nas je priznala Islanda. ... [[Pljesak.]] Hvala vam lijepa. Izvolite gospodine zastupniče, ispričavam se.
Sve u redu gospodine predsjedniče, možda nam i oni mogu dati savjet kako rješavati sportske huligane. Dakle, pooštravamo zakone, dajemo veće ovlasti policiji, dižemo kazne, a ne riješimo problem. Zato ću gospodine državni tajniče ono što vam stalno ukazujem i 4. put. Tako dugo dok odgovornost za stanje na nogometnim stadionima neće biti na Športskom savezu i Hrvatskom olimpijskom odboru, tako dugo dok se neće sankcionirati klubovi ali ne od strane vlasti, policije i pravosuđa, nego sportskog saveza, nogometnog saveza, tako dugo dok im se neće izricati mjera zabrana igranja pred publikom, tako dugo dok oni neće njihove mecene početi gubiti novac na zabranama takmičenja i tako dugo dok ne dirnete u organizacijsku strukturu onih koji rukovode tim savezima i klubovima, tako dugo će oni povlađivati tobože navijačima, tako dugo će oni moći na stadione unositi bengalke, petarde kao da su šibice, tako dugo će vam se oni moći maskirati i izazivati nerede i tako dugo ćete vi na stadion slati više policajaca, konjice, pilatusa i topovnjača nego ima gledatelja. To nije kritika vama, jer nije vaš resor. To je kritika čiji je resor Zakon o športu, koji ni nakon svih upozorenja nemaju političke hrabrosti predložiti novi zakon i unijeti u njega odgovornost športskih saveza o onome što se zbiva. Putovali su u Veliku Britaniju, ne znam da li ste vi s njima bili gospođo Adlešić ... Ona je išla negdje prije godinu dana pitati Engleze. Vratila se doma još veći Englez. Tamo odakle iskustva pokupljujemo vidite da nema ograde oko igrališta i da nemaju nerede. Mi imamo ograde i nerede. I tamo ima manje redara i policajaca nego kod nas onih koji karte trgaju. Oni opet nemaju nerede, mi imamo nerede. Uzrok problema, uzročnici problema su klubovi i rukovodstva klubova i političari koji sjede u vodstvima nogometnog saveza, koji naprosto žmire i prave se da ništa ne vide, ništa ne znaju i ništa ne čuju. Učinite njih odgovornim tako dugo dok oni ne zabrane održavanje takvih ... dok ne počnu oduzimati bodove zbog nereda, dok ne izbacuju iz lige, ništa nećete napraviti. Samo trošite proračunski novac, maltretirate vaše ljude, moraju raditi prekovremeno. Zagreb izgleda kao da je došlo do nove pobune i opet sve isto. Dakle, onaj zakon iz 2003. o sankcioniranja sportskog saveza bio bi dostatan. 1. svibnja bio je nered, utakmica nije prekinuta. Zašto policija 1. svibnja nije tražila prekid utakmice u Maksimiru gospodine tajniče? Zašto policija nije zatražila prekid te utakmice, kada već oni iz saveza i kluba nisu imali političke hrabrosti? Koga ste se vi u policiji bojali?
Hvala. Gospodin zastupnik Arsen Bauk. Izvolite. Replike kažete. E ako su bile replike onda ćemo po replikama. Gospodin zastupnik Marin Jurjević ima repliku.
Ja se slažem sa vašom konstatacijom da samo širenje policijskih ovlasti neće riješiti problem nasilja. Ako je išta sigurno to je sigurno. Naše je društvo kao onaj tzv. Pretis lonac pod pritiskom, imate ventile. Jedan od tih ventila su ti stadioni gdje se prazni nezadovoljstvo ljudi. Nije to fenomen samo hrvatski. Kada govorimo o nasilju onda to treba gledati šire. I u Engleskoj nije to riješeno kao što se ovdje često govori, pa se nasilje samo maklo sa stadiona na neke druge pozicije oko stadiona. Problem nasilja, nezadovoljstva, problem mladalačkog nasilja je vezan i uz neke dublje procese u društvu. I dok ne shvatimo da ne možemo riješiti taj problem povećavajući represiju nad onima koji eventualno stvaraju nerede na stadionima, a da ne shvatimo da u društvu postoji jedno duboko nezadovoljstvo mladih generacija ili dijela onih koji najviše participiraju u publici na takvim športskim priredbama nećemo ništa riješiti. Zato je u ovom Saboru potreban jedan širi razgovor o nasilju u Hrvatskoj društvu kao neadekvatnom odgovoru na svakodnevno nasilje, nad egzistencijalnim potrebama ljudi u Hrvatskoj.
Odgovor na repliku.
Kolega Jurjeviću u najnižim ligama takmičenja kada do prekida utakmice dođe zbog ponašanja gledatelja, lokalni nogometni savezi klubu oduzimaju bodove. To je normalno. Kako to da to nije nikako moguće primijeniti u 1. Hrvatskoj nogometnoj ligi? Što su u košarkaškom savezu napravili? Što su vaterpolo savezu napravili? Što su u rukometnom savezu napravili da oni mogu normalno održavati športske priredbe bez divljanja? Jesu li ikome progledali kroz prste prilikom najmanjeg incidenta ili su oni sankcionirali takva ponašanja? Ili s drugog. Kako to da jedino nogometni savez prepusti najprije brigu o prvoj ligi udruženju ili udruzi prvoligaša … [[Govornik se ne razumije.]] zove, pere ruke od svega i svi su nemoćni. Što mislite samo u prvom slučaju šest bodova minus i 10 utakmica bez gledatelja? Bi li onda nakon toga jedna jedina bengalka ušla na stadion? Bi li se onda ti isti predsjednici ili potpredsjednici klubova šepurili pred kamerama, davali ne znam kakve sve bezobrazne izjave, bi li vi onda kad morali imati 500 policajaca na nogometnom stadionu?
I gospodin zastupnik Ivan Hanžek, replika.
Potpredsjedniče. Naime, ja mislim da mi po mnogim stvarima živimo u nekoliko država u ovoj državi. Kolega me zapravo naveo na jedan primjer. Onaj nezadovoljni dio ću samo na kraju napomenuti. Spomenuo je košarku. Košarkaški savez i udruga sankcioniraju bacanje role toalet papira na teren. Sankcioniranje u neimanju himne za izvođenje ili kvar uređaja ako je bio koji je mogući taj čas dijelom više sile. Ali što se sad tiče policija? Policija za Košarkaški klub Zabok procjenjuje koliko će i kolike mjere treba poduzeti i odredi da treba pratiti gostujuću momčad od naplatnih kućica, dva puta do 10 km, da treba toliko interventnih i toliko općih policajaca. Nikad se ništa nije dogodilo, nikad nikoga nismo tukli, nikad nije došlo do prekida utakmice, moglo je biti povišenih tonova, ali bez većih problema. Međutim, postoji drugi problem. To se ne radi svugdje u Hrvatskoj. Nakon toga dolazi faktura košarkaškom klubu od MUP-a, 60 za interventnog po satu i 40 kuna po općem policajcu. Postavljam pitanje za koga plaćaju službu porezni obveznici. To je za mene neprihvatljivo. A u drugoj replici, iskoristit ću govoriti o ovom problemu koji se tiče prekida. Glavni problem su kladionice. Gospodo, prvu ligu prekinut utakmicu to znači da će na kladionicama nekoliko milijuna eura se manje vrtiti i uvijek je novac u pitanju, a ne zakonsko slovo i zakon. Hvala.
E ideali, ideali. Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Dragutin Lesar.
Rekoste ideali? Potpredsjedniče, nisu ideali nego lova, športska lova je u pitanju. Zato nemamo reda [[Upadica Šeks: E to je tužno.]] Interesantan prijedlog. Što mislite kako bi bilo kad bi svaki drugi tjedan mi Mamiću poslali fakturu za onih 500 policajaca dva dana prije, dva dana nakon utakmice, da karikiramo stvar do kraja. I drugo, koliko Dinama i Hajduka postoji? Koliko Dinama imamo? Kad se prodaju igrači je jedan, kad se kupuje drugi, kad se ne plaća porez treći. I Zakon o športu ne prepoznaje taj problem. Želim vjerovati, gospodine državni tajniče, da ćete mi ipak odgovoriti na pitanje zašto 1. svibnja policija nije prekinula utakmicu u Maksimiru.
I gospodin zastupnik Arsen Bauk. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Ja sam za razliku od kolege Lesara prisustvovao jednoj izmjeni Zakona o sprečavanju nereda na sportskim natjecanjima, ali sjećam se da tako nazovem svečane lože koja je tada bila dobrano popunjena ministrima i državnim tajnicima kad se bio predstavljao taj zakon. Dakle, tu je bila potpredsjednica Vlade, bio je ministar pravosuđa, bio je ministar u ministarstvu koje ima pod sobom sport, bili su iz Ministarstva unutarnjih poslova i cijeli red tamo je bio popunjen. Dapače, prilikom javne rasprave koja je prethodila raspravi u Saboru potpredsjednica Adlešič je dobila, mediji su joj tepali ono što su inače prije govorili bivšoj britanskoj premijerki Margaret Thatcher, "čelična lady" zato jer je prva najava tog odnosno važećeg zakona bila dosta oštra a onda je pod pritiskom javnosti, pod pritiskom proizvođača piva ili alkoholnih pića, pod pritiskom raznoraznih drugih zainteresiranih strana te odredbe su polako i polako postajale blaže i još blaže i još blaže i na kraju se taj čelik dobrano iskalio, dakle nije više bio tako tvrd. Sad je očito lekcija naučena pa niti se ne daju jake najave, a niti se pojavljuje pred Saborom kod ovakvim zakona. Očito to više tema nije tako zanimljiva. No međutim nisu hrvatski političari jedini političari koji s vremena na vrijeme se vole petljati u sport. Mislim sad je nogometno prvenstvo, imamo dva recentna slučaja. Dakle, nakon ispadanja francuske reprezentacije francuski predsjednik je naložio svome ministarstvu da provjeri kako se troši novac u Nogometnom savezu, a predsjednik Nigerije je odlučio dakle da se njegova reprezentacija neće više natjecati dvije godine dok se balo ne stabiliziraju i zato ih nema u ovim kvalifikacijama za Afrički kup nacija 2012. Imamo također… … [[Upadica se ne razumije.]] Ne znam za Sjevernu Koreju, ne dolaze informacije o tome. Imamo nekoliko primjera dakle, da se malo odmaknemo od Hajduka i Dinama jer očito je glavna intencija ovog zakona sprečavanje nereda na utakmicama Hajduka i Dinama jer svi drugi su više-manje zanemarivi, mislim tko zna, možda se pojave. Dakle jedan primjer koliko ustvari, nekoliko primjera koliko navijači emotivno doživljavaju loše rezultate svog kluba ili reprezentacije. Ja ću navesti neke. Dakle, 29-godišnji Arsenalov navijač iz Nairobija, iz Kenije, izvršio je samoubojstvo nakon što je Arsenal ispao od Manchester Uniteda u polufinalu Lige prvaka. Doduše, bio je u alkoholiziranom stanju i dosta je popio, navode portali. Nakon ispadanja Brazila sa Svjetskog prvenstva 2010. godine jedan 18-godišnjak na Haitiju skočio je pod auto. 1994. godine jedan navijač ubio je igrača kolumbijske reprezentacije Escobara zato što je dao autogol na svjetskom prvenstvu u Sjedinjenim Američkim Državama. Pa je 15 godina kasnije dogodila se obrnuta stvar, jedan centarfor kolumbijskog Junior de Barranquille ubio je navijača pištoljem zato što mu je zamjerao što nisu osvojili titulu. U dogovorenoj tučnjavi navijača 2008. godine, u dogovorenoj tučnjavi između navijača Partizana i Vojvodine u Srbiji ubijen je jedan navijač Vojvodine. Imamo primjer također susjedne Bosne i Hercegovine, dakle prilikom, prije utakmice Široki Brijeg Sarajevo smrtno je stradao jedan navijač Sarajeva. I naravno najveća nesreća koja se pamti, dakle do koje sam uspio doći, dakle 1985. u Bruxellesu na finalu lige, tada je bio kup prvaka Liverpool Juventus 39 ljudi poginulo. Najmanja navijačica 17 godina, najstarija navijačica također 58 godina. Kažu da je taj nered u Bruxellesu bio osveta navijača Liverpoola zato što su godinu dana prije u finalu kupa prvaka u Rimu pretučeni od talijanskih navijača, da se ta osveta dosta dugo planirala. Prema tome, imamo dakle i ove pojedinačne slučajeve da tako kažem emocionalne prirode i imamo ove organizirane. Nama su problem ovi organizirani. Između dva kluba najjači rivalitet je grčkih atenskih klubova Olympiakosa i Panathinaikosa i u bilo kojem sportu da se ta dva kluba susretnu dolazi do nereda uključujući i žensku odbojku. Tako da vjerujem da kada bi se u Hrvatskoj riješio problem na nogometnim natjecanjima našlo bi se možda načina da se navijačke skupine sukobe i u drugim sportovima. Koliko je ta mržnja velika dokazuje podatak da se na vaterpolo utakmici tih dvaju klubova navijači su pokušali baciti električni semafor u bazen upaljeni. Kakve bi to posljedice imalo za vaterpoliste koji su u bazenu. Dakle, strujni udar možemo samo zamisliti. To je policija i ljudi sa klupe tih klubova jedva spriječili. Što napraviti? Prvenstveno dakle ljudi sport prate pod povišenim emocijama, posebno dakle od svojih omiljenih klubova, a posebno nogomet i činjenica je da je problem recimo na nogometnim utakmicama kada je zvuk vuvuzela ometa normalno praćenje utakmice, onda se smanjuje ton. Ali se za neka skandiranja koja bi bilo bolje da se tada smanji ton, ton ne smanjuje. Na utakmici Hajduka i Dinama u veljači 2009. godine jedan nogometaš je nakon utakmice zapalio baklju, a čelnici kluba ili klubova su se pokušali naći olakotne okolnosti koje će prekršajni sudac tom nogometašu pronaći umjesto da u stvari traže otegotne okolnosti. I to je sve ono što utječe na navijače. Kaže, kad mogu oni možemo i mi. Daje se primjer. E sada, što se tiče političara. U velikom broju sportskih saveza sudjeluju političari, naše kolege zastupnici, lokalni dužnosnici izvršna ili dužnosnici izvršne vlasti i u nekim sportskim savezima unatoč u navodne znakove rizičnim natjecanjima, unatoč regionalnim ligama sa zemljama gdje nastupaju klubovi zemalja do kojih smo do prije petnaestak godina bili u ratu takve vrste nereda nema ni u regionalnoj košarkaškoj ligi o kojoj je govorio gospodin Hanžek, ni u regionalnoj vaterpolo ligi, a u nogometnoj ligi eto ima. Zbog čega? Moje je mišljenje jednostavno da se nema petlje riješiti taj problem. To se ne odnosi na vas koji tu sjedite, nego na one koji su bili prošli put, a sad ih nema i da se taj problem može raspetljati samo ako se ima petlje. Jer problem je u kladionicama, problem je u velikoj količini novca koji se vrti. Ili je jednostavno strah nešto poduzeti po tom pitanju pa se ovako vatrogasnim mjerama nakon svakog nereda promijene nekoliko odredaba zakona upitno je. Kolega Grubišić je u svojoj raspravi naveo primjer dakle svjesnog navijanja za strane klubove. Dakle, pretpostavljam da se radi o navijačima sa juga kad igra Dinamo u Europi i navijačima sa sjevera kad igra Hajduk u Europi. Ovo je prilika dakle da se jasno kaže još jedan stav i Hajduku i Dinamu i Šibeniku i Cibaliji želim što dalji plasman u Europi, da im igrači dobiju veću vrijednost pa makar Mamić i za to ne platio ni kune poreza. Zahvaljujem.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Šime Lučin.
Hvala lijepa. Pa zapravo moja bi osnovna teza bila sljedeća kolega Bauk, radi se o tome da ćemo mi prvi puta dobiti kvalitetan zakon na ovu temu kad budemo o njemu raspravljali nevezano za nekakav incident, za nekakav događaj, za nekakav obračun. Podsjetit ću vas. Prvi zakon od 2003. nije pisalo Ministarstvo unutarnjih poslova, pisalo je Ministarstvo obrazovanja. Ne kažem ni da je to dobro, nego kažem da će vjerojatno biti dobro kad ta dva ministarstva i još neko treće sjednu i naprave jedan cjelovit zakon. Stoga mislim da bi bilo nužno radi poslovničkog procedure itd. da sad to ne elaboriram, da nam Vlada omogući dodatkom nekakvih svojih amandmana, da nešto, ako prihvati inicijativu da idemo u drugo čitanje, da razgovaramo nešto o prevenciji. Jer ako idemo sa ovakvim prijedlogom u drugo čitanje opet od prevencije obzirom na Poslovnik nećemo moći razgovarati jer ne možemo mijenjati one članke koji se ne spominju u prijedlogu. Dakle, jednostavno riječ je o tome da nije dobro da policija sama donosi rješenja, da policija na sebe uzima to teško breme rješavanja tog problema. Ne može se zapravo, ne može se ovaj problem riješiti ni konjima, ni vodenim topovima, ni električnim palicama. To se jedino može riješiti upornim društvenim radom i stavljanjem svih kockica pogotovo kada je riječ o sportu u Hrvatskoj na svoje mjesto.
I odgovor na repliku, gospodin Arsen Bauk.
Svaki put kad raspravljamo o Zakonu o sprječavanju nereda raspravljamo nakon nekog incidenta. To doduše nije jedini slučaj kod tog zakona. Dakle, mi zakone mijenjamo u pet mjeseci dva, tri puta. To je sad postala praksa. Prema tome, ne vidim zašto bi tu navijači i navijački neredi bili izuzeti. Dapače, to je, tako funkcionira ova Vlada i zato smo u takvom stanju kakvom jesmo. Ono što je kolega Lesar spomenuo, dakle da se ministarstvo koje je zaduženo za sport time pozabavi i neka druga tijela državne uprave upravo su i na tragu toga da se nadam da će drugo čitanje biti nešto bolje, da će rasprava biti sveobuhvatnija. Jer moj osjećaj je da u stvari su sve pustili na leđa državnog tajnika Buconjića i MUP-a i da se tako, da se tako dakle ovome problemu pristupa. I naravno, nadam se da neće proteći onoliko vremena do drugog čitanja ovog zakona koliko treba za Zakon o prebivalištu koji je isto u nadležnosti MUP-a. Samo da podsjetim da ističe šest mjeseci. Zahvaljujem.
Gospodin zastupnik Perica Bukić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, uvaženi državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici. Evo čuli smo dosta toga o zakonu koji je donesen 2003. I ja bih se složio sa konstatacijom većine da je prevencija ta koja bi trebala biti u prvom planu. I kad razgovaramo o prevenciji nasilja na sportskim terenima, trebali bi prije svega bit svjesni činjenice da se ona odvija, da se prevencija od tih vrsta ponašanja treba provoditi na način da napor u tom smislu dosegnu sve segmente društva. Znači prevencija nasilja nema smisla ako je izdvojena, fragmentirana, odnosno drugim riječima važno je promoviranje aktivnog sudjelovanja svih da ih nazovem zainteresiranih strana od sportskih saveza koji su često ovdje spominjani, sportskih organizacija, dužnosnika, gledatelja, trenera, igrača, odgojno-obrazovnih institucija, obitelji, ali i medija. Mediji bi trebali postaviti u pravilu perspektivu izolirane incidente, i takvo nesportsko ponašanje, a ne da takvi incidenti budu … [[Ne razumije se.]] odnosno top tema događanja. To znači da nasilje u sportu koje je destruktivno i kontraproduktivno treba suprotstaviti sveukupne društvene mehanizme u kojima je svaki mali kotačić jednako važan u suzbijanju negativnih pojava. Ovdje bih istaknuo potrebu o edukaciji i informiranja i roditelja i obrazovnih institucija o vlastitoj ulozi i dijeljenju odgovornosti sa svim ostalim čimbenicima na društvenoj i državnoj razini. Ni jedna zemlja ne može pronaći idealno rješenje za borbu protiv huliganizma i nasilja u sportu, ali možemo promovirati aktivno sudjelovanje u prevenciji istoga, i primjenjivati … [[Ne razumije se.]] provedbu zakona i kodeksa ponašanja koji moraju biti jasno formulirani i jasno identificirati potencijalne kazne za prekršitelje, odnosno prekršaje. U skladu sa ovim kao okvir rješavanja problema Vlada Republike Hrvatske je podnijela ovaj prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sprječavanju nereda na sportskim natjecanjima. Prvo zbog poteškoća do kojih je dolazilo kod provedbe zakona, posljedice provedbe, odnosno izvršavanja zaštitne mjere zabrane prisustvovanja na određenim sportskim natjecanjima na inicijativu upravo Ministarstva unutrašnjih poslova 2006. godine usvojene su izmjene i dopune zakona kao pisani mehanizam provedbe zaštitnih mjera, te su uređena i pitanja unapređenja sigurnosti na sportskim događanjima, a policija je dobila i ovlast za … [[Ne razumije se.]] i vođenje zbirke podataka prijestupnika i događaja na sportskim natjecanjima, kao i za međunarodnu razmjenu istih podataka. Ove izmjene zakona dovele su do smanjenja izgreda na stadionima, ali došlo je do povećanja broja izgreda na pravcima putovanja navijača, upravo tih dogovorenih tučnjava, te do učestalih izgreda od strane hrvatskih navijača na gostujućim utakmicama u inozemstvu. Zbog nereda počinjenih u inozemstvu od strane hrvatskih navijača, pristupilo se izradi novih izmjena i dopuna Zakona o sprječavanju nereda na sportskim natjecanjima 2009. godine i tu su uvedene nove zaštitne mjere primjerice zabrana prisustvovanja određenim sportskim natjecanjima u Republici Hrvatskoj s obvezom javljanja u policijsku postaju, zabrana prisustvovanja određenim natjecanjima u Republici Hrvatskoj s obvezom boravka u policijskoj postaji i zabrana odlaska na određena sportska natjecanja u inozemstvu na kojima sudjeluju hrvatske reprezentacije i sportski klubovi, s obvezom javljanja u policijsku postaju. Nakon događanja na utakmici između Dinama i Hajduka, ove godine u Zagrebu, pokazalo se da zakon nije uspio prevenirati nerede određenih skupina navijača, što je rezultiralo brojnim težim i lakšim povredama, razbijanjem, uništavanjem imovine i slično. Imajući na umu navedeno, predlagatelj je pristupio izradi ovih izmjena i dopuna zakona, te se kako smo imali prigodu čuti predložio čitav niz izmjena i dopuna zakona. Predlagatelj naravno smatra da će one učinkovitije utjecati na počinitelje protupravnog ponašanja na sportskim natjecanjima, te ih odvratiti od daljnjeg činjenja istih, kao i preventivno djelovati na ostale da se ne ponašaju protupravno. Također želi se utjecati na organizatore sportskih natjecanja u pogledu ispunjenja njihovih obveza i odgovornosti, kao i na vlasnike i korisnike sportskih objekata imajući u vidu činjenicu da su rokovi za opremanje sportskih objekata istekli. To je vrlo važno naglasiti financijski, financijsko stanje u određenim klubovima koji uglavnom skrbe o takvim borilištima, dvoranama, odnosno stadionima, i to je vjerojatno jedan od glavnih razloga kašnjenja i neispunjavanja potrebnih uvjeta u pogledu tih obveza vezano na opremanje stadiona. Nasilje u sportu je pitanje koje treba držati stalno pod nadzorom, te je potrebno razvijati nove dalekosežne, ako je potrebno i oštrije strategije što podupire i ovaj prijedlog zakona. Sport može inspirirati najbolje i najgore u ljudima, moramo osigurati da u potpunosti razbije svoje pozitivne potencijale, među kojima ističem važne društvene i gospodarske uloge. Sport može jačati i veze unutar društva i djelovati kao katalizator za socijalno uključivanje, i nadam se da s ovim i dorađenim prijedlogom zakona i planom djelovanja možemo napraviti značajan napreda u sprječavanju i smanjenju svih vrsta nasilja u sportu. Hvala lijepo.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Šimo Đurđević.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Kolega Bukić ja smatram da mi u Hrvatskoj imamo dobar rad športskih udruga i saveza bez obzira na kojoj razini je riječ, dobar rad športskih škola, dobro obrazovani i educirani kadrovi koji dolaze sa Kineziološkog fakulteta, dobar rad i vodstvo Hrvatskog olimpijskog odbora krovne udruge, i nadam se ubuduće dobrog rada Nacionalnog vijeća za šport. Športski pedagozi kažu da je športska kultura dio opće kulture jednog čovjeka, jednog građanina, bez obzira da li upražnjava športske aktivnosti ili ima uopće znanje iz područja športa. Ali nešto što nemamo, nemamo već godinama, a na tomu trebamo konačno otpočeti raditi, a to je navijačka kultura i kultura navijanja, tom skupinom nitko se do sada nije bavio, i mislim da je krajnje vrijeme da sve ovo što sam nabrojio, što je vrijedno u športu da ne upropastimo, da ne radimo sa navijačima ubuduće. Ima svijetlih primjera, Cibalia Vinkovci, Ultrasi, u zadnje dvije, tri godine nikada nigdje nikakovi nered nisu napravili ni u Vinkovcima ni vani, a to je znak da klub Cibalia iz Vinkovaca, da zajednica, grad, županija, radi sa tom svojom registriranom navijačkom skupinom, što bi trebao biti primjer i za ostale klubove bez obzira o kojoj vrsti športa je riječ. Hvala lijepo.
Hvala. I gospođa zastupnica Suzana Bilić Vardić.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege. Pa evo danas smo dosta toga čuli u raspravi o prijedlogu o izmjenama i dopunama Zakona o sprječavanju nereda na športskim natjecanjima. Ja ću odmah reći da iako je ovo treća izmjena zakona i sama sam sudjelovala, odnosno svi ovdje koji smo prošle godine kad su bile druge izmjene i dopune ovoga zakona, i očito je da postojeće odredbe Zakona nisu učinkovito djelovale prema određenoj skupini navijača koji su unatoč prethodnim zakonskim postroženjima sankcijama nastavili s činjenjem protupravnih ponašanja. Rekli su neki i zamjerili su to predlagatelju da je Zakon, da je prijedlog za ove izmjene i dopune zakona bilo nemilo događanje na utakmici od 1. svibnja u Maksimiru Dinamo-Hajduk. Ja neću predlagatelju ni to zamjeriti. Ako ćemo ovim izmjenama i dopunama Zakona u ovom prvom čitanju sa našim prijedlozima i primjedbama do drugog čitanja možda poboljšati ovaj prijedlog Zakona ali pri tome pridonijeti da se izbjegne ono što smo danas u raspravi čuli, ono što se dogodilo u Zagrebu. I ne daj Bože ono što se dogodilo prije 25 godina isto u mjesecu svibnju u onoj tamo nekoj drugoj državi, neću reći ime, ali kao opomenu rastućim neredima i nasilju koje se događa na Hrvatskim športskim natjecanjima, a onda ću se složiti sa kolegama koji kažu na stadionima. Jer činjenica je da svi ostali sportovi nemaju toliki broj izgreda, incidenata i tragedija kao što imaju nogometni stadioni. Neću se složiti s onima koji su rekli da ne žele stadione kao kazališta jer ja želim onakve stadione kakve imamo prilike gledati u Ligi prvaka, stadione na koje može ići cijela obitelj, na koje mogu roditelji povesti svoju djecu gdje možemo uživati u ljepoti nogometne ili bilo koje druge igre. I mislim da smo svi ovdje zajedno, pri tome ne misleći samo na policiju u Hrvatskome društvu nego i sve one koji u sportu participiraju, a to su stvarno i organizatori i uprave i igrači, dužni pridonijeti tome da u Hrvatskoj ostvarimo taj cilj da budemo slični Europi kojoj težimo i ne volim stoga danas kada netko kaže nije Engleska riješila nerede. Mene cijela ova eskalacija koja se događa u Hrvatskoj podsjeća na Englesku, ja mislim da imamo volje, da imamo znanja, da se sa praksom koja se događa na Hrvatskim stadionima prestane. Rekli su danas neki ovdje da treba uvesti kaznu, zabranu igranja pred publikom. Pa dobro su tu neki rekli koliko je osim na velikim derbijima, koliko je gledatelja na utakmicama prve Hrvatske nogometne lige to je možda problem organizatora, možda problem Hrvatskog nogometnog saveza ali ne želim da se u ovoj raspravi koju smo ovdje danas vodili, prebaci problem na kladionice, prebaci problem na funkcioniranje Hrvatskog nogometnog saveza kada svi i sami znamo da ono što je problem odnosno ono što izaziva nerede na športskim natjecanjima, to je nasilje, i ovaj prijedlog, dakle, ako je ovo u prvome čitanju, koji ide sa strožim sankcijama kaznama, smatram jednako tako da ima preventivnu ulogu. Oni koji su rekli da ako treba s lošim primjerima iz povijesti sportskoga nasilja ili nereda na sportskim natjecanjima, podsjećam da je i o tragediji u Heyselu snimljen film ili da nam policija ili televizija ili mediji umjesto da u prvi plan stavljaju huligane i nasilnike one koji su izazvali nerede na sportskim natjecanjima prikazuju takve slike, pa onda i nesretne i nemile iz Maksimira od 1. svibnja. Stoga stvarno želim vjerovati da će ove izmjene i dopune Zakona sa pooštrenim odredbama i zapriječenim kaznama djelovati preventivno na sve one koji svoju ljubav prema određenom klubu i športu izražavaju na krajnje neprimjeren i za društvo opasan način. Podržat ću i podržavam Vladu Republike Hrvatske o njezinom opredjeljenju za nultu toleranciju za nasilje na svakome mjestu pa i na stadionima. Jednako tako i ovu nultu toleranciju prema alkoholu. Ja se slažem da se negdje vani na stadionima može nešto popiti ali mi ćemo svi to moći učiniti kada dovedemo u red one koji nas prisiljavaju na ovakve mjere pa se onda nećemo zafrkavati koliko može netko popiti kada je u ovakvim situacijama alkohol jedan od povoda ali sigurno ne jedini uzročnik svega onoga što se na stadionima događa. Jasno iskoristiti ću ovu priliku da upozorim na ulogu koju mediji u prezentaciji svega ovoga imaju kada sam već spomenula alkohol, reklame, lijepo je kolegica Petir i s velikim dijelom njezinog izlaganja se mogu složiti, kada je rekla tko su veliki sponzori svih ovih velikih prvenstava, Europskih prvenstava, Europskih liga, pa znači li to da su na utakmicama neredi, da su navijači pijani, ne znači. Prema tome, gledajući i imajući dobre primjere iz našega okruženja, mislim da i mi u Hrvatskoj možemo stanje stvari dovesti do toga. Stoga da ne duljim više podržat ću izmjene i dopune Zakona o sprečavanju nereda na športskim natjecanjima.
Hvala. Tri replike. Prva gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Pa teško se kolegice i ne složiti s onim što ste uglavnom govorili, međutim, spominjući ove sponzore i probleme organizatora i uopće broja ljudi koji posjećuje utakmice, treba u biti reći o suštini problema, da smo mi danas o ovom zakonu trebali raspravljati i o Izmjenama zakona o športu. Konačno je došlo vrijeme da Hrvatska država ne ulupava ogromna sredstva u one timove koji na kraju krajeva imaju i loše rezultate. Ali tu rezultati nisu čak ni bitni, došlo je vrijeme da taj ogromna sredstva damo građanima, u amaterski sport, a molim lijepo da se privatizira profesionalni sport. Spomenuli ste Englesku, upravo je i tamo slučaju gdje su se profesionalne klubovi odnosno klubovi koji imaju profesionalne igrače pod ugovorom privatizirali. Ovakav model primitivni, zaostali model imaju oni koji se nalaze na dnu Europskih ljestvica bilo da su u nogometu ili nekom drugom sportu, kao što je to Malta, Cipar, da ne spominjem neke druge. Prema tome, izvor naših najvećih problema, neću reći da je to izravno povezano i s ovim, ali velikih problema u sportu i sa svim onim što imamo oko njega je upravo u ovakvom modelu i koncept u te rupe bez dna. Ma gdje to ima da ako on ima ugovor profesionalni igrači i ih plaća jedinica lokalne samouprave koji milijune ulupavaju u neke kubove s kojim imamo samo problema. Na kraju krajeva neka ti silni sponzori koji onda mnogi poklisare čak i lokalni moćnici ne bi li od njih iskamčili, zar to nije primjer bezočne korupcije. Pa kada su tako moćni i divni neka se privatiziraju, neka ih oni financiraju pa i neka nose nazive njihovih tvrtki.
Odgovor na repliku.
Uvažena kolegice Marinović Antičević ja znam da vi inače volte HRvatsku smještati na dnu u svemu, pa onda i na ovim modelima, modelima privatizacije športskih klubova. Inače kako prvo to nije točno. A drugo kako ovo uopće nije tema koja pridonosi rješavanju i sprečavanju nereda na športskim natjecanjima. Ja ću se usuditi reći da vi vršite nasilje nad prijedlogom izmjene i dopune Zakona o sprečavanju nereda na športskim natjecanjima.
Gospodin zastupnik Ivan Škaričić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa ja bih se složio u potpunosti sa izlaganjem kolegice Bilić Vardić jer je zapravo pogodila bit cijelog ovog problema, a to je da treba spriječiti nasilje i da se može doći normalno na utakmicu i da obitelj može doći normalno na utakmicu. Nažalost, to sada nije tako. I tu je usporedila Ligu prvaka u nogometu i to je ono što Hrvatskoj treba. Mislim da ovaj zakon na dobar način to predlaže i da je to način i oni primjeri koji su navedeni iz njenog izlaganja Lige prvaka iz Engleske da je to nešto gdje Hrvatska ima jedan uzor kako bi to trebalo riješiti. A da mi se čini da mnogi idu od te teme prave i zapravo se svodi na nekakvo komentiranje o koje čemu, a samo ne o biti ovog problema. U potpunosti se slažem sa izlaganjem kolegice.
Odgovor na repliku.
Hvala lijepa kolega. Slažem se s vama. Ovo nije problem ne samo spriječiti nasilje nego i omogućiti spriječiti uništavanje materijalne imovine, ugrožavanje ljudskih života. Na kraju krajeve ovdje sjede predstavnici Ministarstva unutarnjih poslova, zaštiti život onih koji su po slovu zakona i po odredbama zakona dužni da osiguravaju sigurnost građana i te iste materijalne imovine. I u konačnici možda Engleska nije jedini primjer na koji se Hrvatska treba ugledati, ali po onome što su naši navijači činili ne samo na stadionima u Hrvatskoj, nego u Ukrajini, Malti i gdje su sve bili prateći klubove i reprezentaciju možda jesu ne Hrvatske i Engleska, nego hrvatski i engleski navijači po mnogo čemu slični. A ja mislim i zalažem se i vjerujem da će ove izmjene i dopune zakona pridonijeti poboljšanju stanja na ovome području.
I gospodin zastupnik Šime Lučin, replika.
Hvala lijepo. Pa ja mislim da se mi ne razlikujemo kolegice tako mnogo. Zapravo razlikujemo se u sljedećem, vi mislite, a i ovaj prijedlog ide za tim da se nasilje i nasilnici mogu riješiti zahvaćanjem samo nasilja i nasilnika. Ja osobno mislim da stvari treba korjenito rješavati, a to je da trebamo suzbijati ono odakle nasilje proističe. Ništa vam novo neću kazati ako ću vam kazati to, da nasilje uvijek izaziva nasilje. I tek kad nasilje pobijedimo "mirnim" putem, onda ćemo riješiti problem. I dajte malo pođite na internet, nije vam engleska priča baš tako divna i krasna. Mislim da su engleski navijači mnogo grdiji još i dan danas nego što su to hrvatski. Sva sreća i to je dobro da je to tako.
Odgovor na repliku.
Hvala kolega Lučin, jer čini mi se da sam zapisala u vašem izlaganju kada ste govorili u ime kluba da nije to Engleska tako dobro riješila, a ja vama hoću poručiti da to nije dobro poruka. Jer ono što mi gledamo i ono što svijet gleda u Engleskoj, a složit ćete se da je to natjecanje u njihovoj prvoj ligi je ono što svijet vidi. Nema više ograda, nema više onih rešetki. To je publika sa igralištima. Ja vama hoću poručiti da nije dobra poruka kada kažete da Engleska nije to dobro riješila. Što me briga kako igra 3. liga u Škotskoj, Engleskoj ili Walesu. ... [[Upadica se ne razumije.]] Ja bih voljela da je u mome Brodu ali gradonačelnik nije bio dovoljno pametan mogao je imati i prvu.
A u Perkovcima?
Šima je iz Perkovaca, nemojte mene. Ja sam iz Broda. Ništa više kolegu Lučinu kada on kaže da se u mnogome slaže sa mnom.
Završni osvrt, državni tajnik Ivica Buconjić. Izvolite.
Evo hvala lijepo gospodine predsjedavajući. Nema zastupnika Lesara koji je već nekoliko puta zazivao moju ostavku ako izmjene i dopune zakona ne daju rezultata. Pa vjerojatno da je sada tu ponovno bi to ponovio. Budući da je on svaki put tvrdio da su predložene promjene zakona nisu dobre i da neće dati rezultata. Međutim, slušajući sve vas ovdje, bez obzira na stranačku pripadnost, se da primijetiti jedna raznolikost u pristupu rješavanja problema. I ta raznolikost u pristupu rješavanja problema zaista nema nikakvu stranačku boju, nego očigledno se gleda parcijalno na ulogu pojedinih aktera ili sudionika u tome što zovemo sport, u toj društvenoj aktivnosti. Tu je bilo riječi da se sa ovim zakonom pojačava represija, da policija preuzima nove obaveze, da policija preuzima novu odgovornost. Međutim ako se sve to skupa dobro čita i predložene promjene zakona, nije bila intencija da policija preuzme odgovornost i obveze onih koji bi trebali biti u organizaciji natjecanja odgovorniji. I to se da vidjeti iz članaka 3. i 4., 5. ovoga zakona gdje smo mi uveli jedan dio novih obveza za organizatore. To je i obveza organizatora da prekine utakmicu ukoliko dođe do narušavanja sigurnosti u članku 3. Zatim je to obveza iz članka 4. za organizatora da mora angažirati profesionalne zaštitare zbog toga što se pokazalo da angažirani redari koji nisu profesionalni zaštitari ne obavljaju dobro tu zadaću. Jednim dijelom i doprinose gužvi na terenima. Zatim je propisano u članku 5. da se u slučaju utakmica višeg sigurnosnog rizika mora angažirati najmanje 30% profesionalnih zaštitara. Ima još drugih članaka kojima smo pokušali taj teret odgovornosti ravnomjerno rasporediti na organizatore i na vlasnike stadiona. Vi morate znati da prilikom razgovora sa svim akterima u športskim natjecanjima smo razgovarali prije svega sa dužnosnicima športskih organizacija, športskih saveze, športskih klubova, oni su radili jedan pritisak da se u ovom zakonu jedan teret odgovornosti prebaci i na vlasnike športskih objekata. I sad kad bi išli tom logikom tko su vlasnici športskih objekata, vlasnici športskih objekata su u najvećem dijelu jedinice lokalne samouprave. Što to znači? Da nam treba na gradove i općine prebaciti odgovornost da opremaju stadione sa brojačima ulaznica, sa kamerama, sa ne znam ni ja čim. I opet što to znači? To opet znači da bi trebali prebaciti odgovornost na jedinice lokalne samouprave odnosno na njihove proračune. Da li bi takvo rješenje bilo zadiranje u samostalnost jedinica lokalne samouprave i kršenje Povelje o samostalnosti jedinica lokalne samouprave. Predložiti konzistentne mjere u ovom zakonu nije jednostavno i policija ni u kom slučaju nije htjela preuzimati obvezu, odgovornost i predlagati represiju zbog same represije. Mi smo zaista nastojali ovdje izbalansirati rješenja koja će prije svega učiniti odgovornijim one sudionike koji po prirodi sporta jesu najodgovorniji. Međutim, isto tako moramo voditi računa da postoje i neka pravila čak i svjetskih športskih saveza pa je pitao Lesar zašto se ne kažnjava športske funkcionere, a ovdje nitko nije spomenuo da je FIFA vrlo oštro reagirala na intervenciju francuske vlade kad se na neki način umiješala u šport odnosno na rezultate francuske reprezentacije na svjetskom prvenstvu. Isto tako postoje stroga pravila tko, kada i kako može utakmicu prekidati. Policija ima odgovornost za stanje sigurnosti prije utakmice i propisano je da policija tada mora štititi javni red i mir. Međutim, prekinuti športsko natjecanje tijekom utakmice nije tako jednostavno i mi tu isto moramo uvažavati da postoje određena pravila, propisi i zakoni športskih saveza, nacionalnih čak i svjetskoga koji to reguliraju. Tako da policija ni na koji način nije htjela prigrliti još jedan veliki dio odgovornosti nego smo pokušali prije svega osigurati da policija na neki način može učiniti odgovornima i ostale sudionike u športskim natjecanjima da i oni preuzmu svoj dio odgovornosti. Nažalost, kada se dogodi neki incident ima puno polemika, ima puno rasprava, ali na kraju to sve skupa manje-više završi sa kritikama Ministarstvom unutarnjih poslova i eventualno ostavkom ravnatelja policije ili ministra unutarnjih poslova. To je rekao i gospodin Lučin da je prvi zakon o sprečavanju nereda 2003. pisalo ministarstvo nadležno za sport. Vaša Vlada je u ono vrijeme pokušala druga ministarstva učiniti odgovornima, odnosno resorno nadležnima i za neke druge stvari pa je to bilo ministarstvo nadležno za obrazovanje i bilo nadležno za autoškole. Bilo je tu i prijedloga, ja sam bio puno puta u Saboru, da zašto Ministarstvo unutarnjih poslova predlaže i piše Zakone o sigurnosti cestovnog prometa, zašto ne ministarstvo nadležno za promet. I to su dolazile takve ideje i razmišljanja, kažem od zastupnika različitih stranaka i nije bila prepoznatljiva nikakva stranačka obojenost u svemu tome zbog toga što očigledno ljudi imaju određeni pristup tom problemu. Tu je sad isto bilo pitanje zašto ograničavati prodaju alkohola kad od prodaje alkohola mali klubovima svojim bifeima osiguravaju svoje financiranje. 2009. i 2006. kad smo uvodili obvezu uvođenja brojača onda je bilo isto pitanje upropastit ćete male klubove ukoliko budete malim klubovima nametnuli obvezu da uvode brojače. Mi smo o svemu tome nastojali voditi računa da niti se nekoga favorizira, da se nikoga ne ekskulpira od odgovornosti, ali da se nikome ne nametnu obveze koje jednostavno nisu prirodne za te aktere. Naravno, u svemu tome nije MUP htio preuzeti ni neke represivne metode koje nam nisu potrebne nego smo svi suglasni da jednostavno tu imamo i Ministarstvo športa svoju ulogu, odgovornost i obveze, imaju športski savezi ne samo nogometni nego i u svim drugim sportovima, imaju vlasnici športskih objekata odnosno na neki način jedinice lokalne samouprave. Ali mi smo jednostavno morali reagirati na ona nemila događanja koja su u zadnje vrijeme postala ja bih rekao građanima neprihvatljiva, neizdrživa i predložili smo ovaj zakon. Mi ne tvrdimo da je ovaj zakon idealan, da je savršen, međutim konzultirali smo i Ministarstvo pravosuđa oko pojedinih rješenja, da li bi pretrpjela provjeru na Ustavnom sudu budući da su se udruge navijača uvijek pozivale i na Ustav i na kršenje određenih ustavnih odredbi o pravima i slobodama i o tome smo posebno dobro vodili računa da ne predložimo rješenja koja ne bi pala na Ustavnom sudu, da ne napravimo daljnje probleme. U svakom slučaju, mi smatramo da je ovaj zakon dobar, ne savršen, ne idealan i da ovim zakonom bi čak djelovali i preventivno u ovom dijelu uvođenja kaznenih djela koja se događaju gotovo jedino i isključivo na športskim objektima i da bi već sama ta prijetnja kaznenom odgovornošću djelovala preventivno na huligane da ne čine protupravna ponašanja i kaznena djela na športskim natjecanjima. Ukoliko Vlada prihvati ovaj prijedlog da zakon ide u drugo čitanje MUP će sigurno provesti jednu raspravu i razgovore sa svima koji mogu predložiti neka kvalitetna, dobra rješenja i ukoliko ide zakon u drugo čitanje imat ćete priliku kroz različite institucije predlagati rješenja. A ono što MUP bude smatrao da je korisno, da je bolje od ovih naših predloženih rješenja, nema razloga da ih ne prihvatimo i da eventualno popravimo zakon za drugo čitanje da bude još bolji. Hvala lijepa.
Hvala. Zaključujem raspravu. Nastavak sjednice u 15 sati sa točkom 6. Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade RH i Europske komisije u vezi s Nacionalnim program za Hrvatsku u okviru programa IPA-komponenta pomoć u tranziciji i jačanje institucija za 2009. godinu.
Prelazimo na Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sprječavanju nereda na sportskim natjecanjima. Hitni je postupak, P.Z. br. 556. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Klub zastupnika HSS-a predlaže Hrvatskom saboru donošenje zaključka koji glasi: Zakon o sprječavanju nereda na športskim natjecanjima sa konačnim prijedlogom zakona. Hitni je postupak, prvo i drugo čitanje. Upućuje se u drugo čitanje. Drugo. Zadužuje se Ministarstvo unutarnjih poslova da sve primjedbe iznesene tijekom rasprave o Zakonu o sprječavanju nereda na športskim natjecanjima pomno razmotri, te ih ugradi u sadržaj Konačnog prijedloga zakona u mjeri u kojoj se nalazi da su prijedlozi relevantni i opravdani. Ima li se netko u pogledu predlagača izjasniti? Jel' to? Prihvaća se. Molim onda, predlažem da se izjasnimo o prijedlogu ova dva zaključka. I molim uključimo se i izjasnimo se. Hvala. Rezultat? Ovaj prijedlog da se uputi ovaj zakon u drugo čitanje prihvaćeno je većinom glasova, 98 glasova za, 2 su suzdržana i 2 protiv.
Nastavljamo sa radom. Prema najavi 6. točka dnevnog reda - Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Hrvatske i Europske komisije u vezi s Nacionalnim programom za Hrvatsku u okviru programa IPA – komponenta pomoć u tranziciji i jačanje institucija za 2009. godinu, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 565; Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Prigodom utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo prijedlog predlagatelja da se ovaj zakonski prijedlog raspravi u hitnom postupku. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave, članak 164. Poslovnika. Raspravu su proveli: Odbor za zakonodavstvo, Odbor za financije i državni proračun i Odbor za regionalni razvoj, šumarstvo i vodno gospodarstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik Vlade dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvaženi Hrvoje Dolenc, tajnik Državnog ureda za razvojnu strategiju i koordinaciju fondova Europske unije. Izvolite.
Hvala vam lijepa. Gospodine potpredsjedniče Sabora, gospođe i gospodo zastupnici. Samo kratko, par riječi o ovom našem trećem financijskom sporazumu u okviru prve komponente IPA-e koje smo potpisali. Dakle, krajem prosinca 2009. godine Komisija Europskih zajednica je usvojila Nacionalni program za Hrvatsku u okviru ovog programa IPA – komponenta pomoći i tranziciji i jačanje institucija za 2009. godinu u ukupnoj vrijednosti od 395,1 milijun kuna ili 54 milijuna eura. Darovnica Europske unije Republici Hrvatskoj osigurano je 307,3 milijuna kuna, odnosno 42,1 milijun eura dok se ostatak osigurava u tijelima državne uprave u svojim proračunima dakle kod korisnika ovih projekata odnosno ovog programa. Niz je područja na koje se usmjeravaju sredstva za ove komponente programa IPA-e. Najvažnija područja su usmjerena na usvajanje i provedbu cjelokupne pravne stečevine Europske unije te posebno na pripremu institucija Republike Hrvatske za provedbu poljoprivredne i kohezijske politike Europske zajednice. 18 projekata je definirano kroz ovaj program. Jedan manji instrument koji omogućava sredstva za niz manjih projekata koji se mogu brzo provesti i također je jedan dio sredstava je razvijen za podršku sudjelovanja Hrvatske u programima Zajednice. Znači, za plaćanje članarine s obzirom da Hrvatska kao nečlanica, odnosno kandidatkinja još nema, mora plaćati članarinu da bi mogla sudjelovati u programima zajednice kao korisnim instrumentima za određene projekte. Sporazumom o ovom financiranju određuju se uvjeti potrebni za isporuku i pomoć Europske zajednice, pravila i postupci u vezi sa isplatom vezani za ovu pomoć, uvjeti pod kojima će se upravljati ovom pomoći i iznosi sufinanciranja, te sukladno tome teme za provedbu projekata koje su predložene od strane Republike Hrvatske i prihvaćene od strane Europske komisije, znači uvjet je potvrđivanje predmetnog Sporazuma o financiranju ... [[Govornik se ne razumije.]] donošenje novih ili izmjene postojećih zakona, ali financijski obavezuje Republiku Hrvatsku odnosno njezina tijela i njezine institucije. Mi predlažemo da bi se moglo krenuti sa provedbom ovih projekata prihvati ovaj zakon o potvrđivanju i počnu provoditi projekti, ugovarati i provoditi projekte iz ovog programa. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Koliko vidim ne. U ime klubova krećemo sa raspravom. Otvaram raspravu. Na redu je klub HDZ-a, uvažena zastupnica Marija Pejčinović Burić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine državni tajniče, poštovane kolegice i kolege. Potvrđivanje Sporazuma o financiranju iz IPA sredstava za 2009. godinu u dijelu koji se tiče potpore u pripremama za članstvo, dakle komponente jedan koji podrazumijeva jačanje institucija i pomoć u tranziciji, predstavlja neophodan proceduralni korak kako bi se i formalno bespovratna sredstva namijenjena Republici Hrvatskoj mogla i koristiti. Ovaj dio IPA-e financira one aktivnosti koje su se ranije financirale iz PHARE-a, odnosno CARDS programa i s pravom se može reći da je ovo najdugovječnija komponenta pristupne pomoći, a radi se zapravo na pripremi institucija za dobro funkcioniranje i ispunjavanje obveza koje proistječu iz članstva u EU. Ako pogledate projekte koji su navedeni i usporedite sa politikama Europske unije bit će jasno da upravo ova komponenta predstavlja i ovaj program za 2009. godinu, onu završnu fazu priprema za početak funkcioniranja Hrvatske u članstvu Europske unije. Projekti navedeni u dodatku A njih ukupno dvadesetak ukupne vrijednosti 395 milijuna 59 tisuća 831 kunu od čega su 307 milijuna 340 tisuća i 439 kuna bespovratna sredstva odnosno darovnica pokriva takozvane Kopenhaške kriterije, odnosno sljedeće skupine političke, ekonomske i pravne kriterije, te potporu pripremi projekata kao i sufinanciranje sudjelovanja u tzv. programima zajednice, a kao što ste imali i priliku pročitati za ovo razdoblje predviđeno je sudjelovanje Hrvatske u 14 programa zajednice. Ako se pogleda vremenski slijed kada će se zapravo ova sredstva isplaćivati vidi se kako će to doći na red u proračunskoj 2011. i 2012. godini, odnosno u vremenu kada je realno očekivati da Republika Hrvatska postane članicom Europske unije. Dakle, ovim programom će u velikoj mjeri naglašavam iako će IPA trajati dakle formalno ćemo imati još IPA-u 2010. godine, sigurno ako ne i 2011. Dakle, će se još neki projekti odobravati koji će omogućavati Hrvatskoj da njezine institucije se pripreme za članstvo u Europskoj uniji. Ali ipak, koliko se da iščitati i kada bi se napravila jedna usporedna analiza onoga što se u ovoj komponenti kroz sve programe koje je Hrvatska do sada predpristupne pomoći koristila vidjelo bi se, da su se različite institucije kroz ovih 10-ak godina itekako pripremile za članstvo u Europskoj uniji i da mnoge od njih koje su u ranijim godinama bile na listi sa svojim projektima, više nisu tu, odnosno da je ta pripremljenost dostigla onu razinu za koju se ne procjenjuje da više Europska unija treba davati potporu. Dakle bit će završeno što znači da će novci koji će dolaziti u sljedećim komponentama, u sljedećim programima koje ćemo ovdje imati priliku raspravljati u godinama koje su pred nama, će se više posvetiti tzv. kohezijskoj komponenti, odnosno ravnomjernijem razvoju čitave države, i da ponovo spomenem i onu već notornu činjenicu da će u razdoblju koje je pred nama biti puno veći novci na raspolaganju, da će zbog prirode načina korištenja sredstava strukturnih fondova i kohezijskog fonda ta sredstva biti namijenjena puno širem broju korisnika, to je ponekad u ovim svim vremenima do sada bila primjedba, osobito je ta primjedba dolazila od strane gospodarstva, od strane lokalne i regionalne samouprave. Dolazi vrijeme kada će svi akteri koji su podobni za korištenje programa dakle strukturnih i kohezijskog fonda imati priliku početi koristiti sredstva, i vjerujem da nikad nije dovoljno puta apelirati i poticati na to da se radi na tim projektima, da se radi na institucionalnom osposobljavanju onih koji će to provoditi, jer to je vrijeme ako je nekad i činilo se da je daleko pred nama došlo tu i praktički se može reći da je to doslovno sutra, odnosno od sljedeće godine ili u najkasnije od 2012. godine. Što se tiče strukture sredstava namijenjenih projektima, s izuzetkom sufinanciranja članarine u programima zajednice, ona su usmjerena ili na tzv. twinning, odnosno savjetničke usluge kolega iz državnih uprava država članica koje će bit odabrane u projektima, ili na nabavu roba. Naglašavam ovo zadnje, jer nemali dio novaca ide za nabavu roba, gdje bi se naše tvrtke trebale što više javljati na natječaje koji su već u tijeku ili će uskoro biti otvoreni, a time bi se osim koristi koju će imati javna tijela koja će dobiti opremu kroz projekte, koristi imao i naš gospodarski sektor i novac bi u potpunosti ostao u Hrvatskoj. Mislim da je to u ovim vremenima krize osobito isto tako važna poruka. Evo i da ne duljim zbog neupitne koristi koja će Republika Hrvatska imati od sredstava predviđenih ovim sporazumom, klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će predmetni prijedlog zakona. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Na redu je klub SDP-a, uvaženi zastupnik Daniel Mondekar.
Poštovani potpredsjedniče, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Klub SDP-a podržava ovaj prijedlog zakona, jer što je kolegica prije mene rekla i što se jasno vidi iz dokumenata iz ove komponente mi ćemo i financirati, tj. imati naš jedan dio financiranja programa zajednice, koji sami po sebi onda dalje vuku dodatna sredstva da li za akademsku zajednicu, da li za poslovni sektor, da li za visoko obrazovanje, da li za kulturu, socijalu itd. Također ovdje jasno stoji u dodacima da će od ovoga profitirati različiti sektori, različiti segmenti društva. Da li mi pričamo ovdje o borbi protiv diskriminacije, kontroli granica, da li pričamo o jačanju kapaciteta dalje državnih institucija, da li razgovaramo o nabavi opreme ili zaštiti okoliša. Dakle ovo je nešto o čem smo već raspravljali, nešto što klub SDP-a dakle podržava. Ovi novci naravno ponovit ću bitni su nam jer s jedne strane pripremaju nam se državne institucije za članstvo u Europskoj uniji, ali treba se pripremati i za zaista velike iznose sredstava koji nam dolaze sa članstvom u Europskoj uniji i ovo je na svoj način također jedan, jedna škola kako i na koji način napraviti i kako pripremiti institucije. Mi samo ovdje dakle apeliramo, dakle sa programima zajednice kojih ima jako puno, sa strukturnim fondovima i ono što nam slijedi kad uđemo u Europsku uniju, dakle radi se o zaista velikim novcima, dalje znači apeliramo na edukaciju u svim sektorima, dakle pomoć da se kod recimo programa zajednice, dodatna akademska zajednica, instituti obrazuju za FP. Mi ćemo uskoro u potpunosti moći sudjelovati u svim programima unutar cjeloživotnog učenja da se i tu napravi posao, te također da se maksimalno odradi posao vezan uz strukturne fondove i na kraju evo ga vrlo kratko, apeliramo na tome da se i dalje tražimo zapravo da se izradi nekakav sustav koji će motivirati našu administraciju, kako oni ljudi koji se školuju o trošku države da nauče ovaj težak posao, ne bi olako napuštali državnu upravu. Mi dan danas imamo agencije koje imamo sad upravo u ovom trenutku natječaje za zapošljavanje, jednim dijelom jer nam ljudi trebaju, ali jednim dijelom zato što ljudi naprosto napuštaju državnu službu, nauče svoj posao, odrade i odu dalje. Dakle za kraj apeliramo samo na nastavku edukaciju, priprema za strukturne fondove i motivacija administracije. Hvala puno.
Zahvaljujem. Želi li predstavnik Vlade uzeti riječ? Ne. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se za to steknu potrebni uvjeti.
Prelazimo na Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Hrvatske i Europske komisije u vezi sa Nacionalnim programom za Hrvatsku u okviru programa IPA – komponenta pomoć u tranziciji i jačanje institucija za 2009. godinu. Bio je hitni postupak, P.Z. br. 565. Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Hrvatske i Europske komisije u vezi s nacionalnim programom za Hrvatsku u okviru programa IPA – komponenta pomoć u tranziciji i jačanje institucija za 2009. godinu. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj konačni prijedlog zakona o potvrđivanju sporazuma je prihvaćen većinom glasova, 101 glas za, 1 suzdržan, ništa protiv.
I sad bi se vratili na točku 5., jer su se u međuvremenu stekli uvjeti da o njoj možemo raspravljati. Dakle – - Prijedlog Odluke o imenovanju predsjednika i dijela članova Upravnog vijeća Hrvatske energetske regulatorne agencije Predlagatelj: Vlada Republike Hrvatske Vlada je predložila ove odluke na temelju članka 16. i 18. Zakona o regulaciji energetske djelatnosti. Prijedlog akta primili ste u pretince. Raspravu su proveli Odbor za gospodarstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvažena Nataša Vujec, državna tajnica u Ministarstvu gospodarstva, rada i poduzetništva. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi zastupnici. Odredbama članaka 16. i 18. Zakona o regulaciji energetskih djelatnosti utvrđeno je da predsjednika i članove Upravnog vijeća Hrvatske energetske regulatorne agencije imenuje i razrješuje Hrvatski sabor na prijedlog Vlade Republike Hrvatske. U skladu s navedenim Vlada Republike Hrvatske je temeljem članka 18. stavka 5. Zakona o regulaciji energetskih djelatnosti predložila Hrvatskom saboru razrješenje predsjednika i članova upravnog vijeća, prije isteka razdoblja na koji su imenovani, o čemu je ovaj Visoki dom zaključio raspravu 26. svibnja ove godine. Vlada Republike Hrvatske je na sjednici održanoj 17. lipnja 2010. utvrdila Prijedlog odluke o imenovanju predsjednika i dijela članova Upravnog vijeća Hrvatske energetske regulatorne agencije na ostalo vrijeme do isteka roka punog mandata i predsjednika i članova upravnog vijeća, a sve to sukladno članku 16. stavka 5. Zakona o regulaciji energetskih djelatnosti. Temeljem Prijedloga odluke za predsjednika Hrvatske energetske regulatorne agencije predlaže se magistar znanosti Danijel Žamboki za razdoblje do 30. rujna 2012. godine,a za članove predlažu se Tomislav Jureković za razdoblje do 30. rujna 2014. godine, doktor znanosti Igor Sutlović za razdoblje 30. rujna 2013. godine i Dunja Trakošćanec JOkić za razdoblje do 30. rujna 2011. godine. Kriteriji za izbor člana Upravnog vijeća Hrvatske energetske regulatorne agencije definirani su zakonom o regulaciji energetskih djelatnosti i Statutom Hrvatske energetske regulatorne agencije. Članom upravnog vijeća temeljem tih dokumenata može biti imenovan državljanin Republike Hrvatske sa prebivalištem u Republici Hrvatskoj koji ima najmanje visoku stručnu spremu tehničke pravne ili ekonomske struke, i radno iskustvo od najmanje 10 godina na poslovima energetskih djelatnosti ili drugom srodnom području u energetici, ili u području tehničkih znanosti, polja elektrotehnika, rudarstvo, nafta i geološko inženjerstvo i strojarstvo, te društvenih znanosti, polja ekonomija i pravo. Uz znanje engleskog jezika, a u svojoj se struci istaknuo znanstvenim ili stručnim radom, svojim javnim djelovanjem i dostojan je biti članom upravnog vijeća agencije. Nadalje, predsjednik upravnog vijeća mora još dodatno imati najmanje 4 godine radnog iskustva na rukovodećim poslovima na području enrgetskih djelatnosti ili drugom srodnom području energetici ili iz područja tehničkih znanosti polja elektrotehnika, rudarstvo, nafta, geološko inženjerstvo i strojarstvo, te društvenih znanosti, polja ekonomija i pravo. Sukladno svim navedenim kriterijima, zakonskim odredbama o dužini mandata i obavezama predsjednika i članovima upravnog vijeća Vlada Republike Hrvatske bila je u mogućnosti predložiti malo prije navedene kandidate. Hvala vam na pozornosti.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji Odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu i na redu su prvo klubovi. U ime Kluba HNS-a, iako ovdje to ne piše, ja bum rekel HSU-a jer tako jeste, uvaženi zastupnik Zlatko KOračević.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče, na dopuni. MI u Klubu Hrvatske narodne stranke i Hrvatske stranke umirovljenika podržat ćemo ovaj Prijedlog Vlade o imenovanju novih članova agencije. Međutim, u toj Agenciji je potrošeno izuzetno puno riječi. Svih ovih godina kada smo upozoravali na sve probleme koji su bili evidentni u to vrijeme kada smo upozoravali jer činjenica da je agencija tijelo Sabora koji je zadatak ove agencije poznato i razvidno je iz zakona. Međutim, ovdje se postavlja jedno suštinsko pitanje a to je odnos Vlade i odnos Hrvatskoga sabora. Mi u Klubu Hrvatske narodne stranke i Hrvatske stranke umirovljenika želimo prilikom ove rasprave upravo upozoriti, a istovremeno kolegice i kolege iz pozicije a to je koji i kakav odnos Vlade omogućavamo kada je u pitanju Hrvatska javnost jer mi smo predstavnici hrvatske javnosti. Ne ulazim i ne želim prilikom ove rasprave uopće otvarati temu o kvaliteti rada smijenjenih članova upravnog vijeća. O tome smo mi svoje rekli svake godine kada je bilo izvješće međutim, vi ste uvijek to izvješće podržavali. Uvijek. Međutim, u jednom trenutku se desilo nešto pa ste podržali da se ti ljudi smijene i danas Vlada dolazi s prijedlogom novih ljudi. Ja vjerujem čitajući njihov životopis, ja vjerujem da ti ljudi imaju snage i mogućnosti voditi ovu agenciju u skladu sa zakonom i potrebama i na koncu konca razlogom zašto i zbog čega Hrvatski sabor osnovao tu agenciju kao svoje pomoćno tijelo, ne vladino, nego svoje pomoćno tijelo, međutim, mi kao saborski zastupnici nemamo nikakve mogućnosti utjecati, ni u jednom trenutku nismo imali mogućnosti utjecati. Govorim o bivšim smijenjenim članovima upravnog vijeća. Međutim, u jednom trenutku se desilo nešto što je Vlada obrazložila na način da upravno vijeće nije postupilo na način, da je upravno vijeće postupalo na način koji su narušavali principi stabilnog tržišta toplinske energije, kao razlog zašto i zbog čega se to upravno vijeće smijenilo, dio članova tog upravnog vijeća smijenilo. Ovom prilikom želim jednostavno upozoriti, to je članak 17., 18. Zakona o regulaciji energetskih djelatnosti, koji govori da će Hrvatski sabor razriješiti dužnosti člana upravnog vijeća, prije isteka razdoblja na koji je imenovan, na prijedlog Vlade Republike Hrvatske u slučaju ako to sam zatraži, težoj povredi dužnosti utvrđenih statutom agencije, nemogućnosti urednog obavljanja dužnosti dulje od 6 mjeseci, trajnog gubitka sposobnosti za obavljanje dužnosti, pravomoćne osude za kazneno djelo koje ga čini nedostojnim obavljanja dužnosti i nastupanje okolnosti iz članka 17. koji govori o vlasništvu ili o sukobu interesa u vlasništvu. Pa sada pitam zbog čega smo mi smijenili te ljude? Da li ova odredba ili obrazloženje ili razloga koji je navela Vlada Republike Hrvatske a to je da upravo vijeće nastupilo na način koji je narušilo principe stabilnog tržišta toplinske električne energije? Ja bih volio da mi netko objasni u kojem ovo elementu članka 18. je uključena ova konstatacija Vlada Republike Hrvatske? Međutim, obzirom da nam je svima sve jasno, kolegice i kolege iz pozicije, to je stvarno vaš problem i nešto što pred hrvatskom javnošću morate pojasniti i objasniti zašto i zbog čega ste do jednog trenutka podržavali nešto što u jednom trenutku ne valja i zašto i zbog čega Hrvatski sabor nema mogućnosti autonomno temeljem savjesti, temeljem razumijevanja problema se odrediti prema nečemu u ovom konkretnom slučaju energetskoj djelatnosti. Jednoj djelatnosti koja i inače izuzetno ima direktni utjecaj na standard naših građana, direktni utjecaj na standard naših građana, činjenica da se toleriralo u vremenu iz nas da agencija u nekim gradovima i općinama dozvoljava i 50% povećanje, 20%, 30% povećanje. Da li je to bilo ciljano, ne želim jednostavno vjerovati jer s obzirom da znam o kojim gradovima se radi, sve je moguće. Prema tome, tu se postavlja prije svega pitanje svakome od nas ili svakome od vas odgovornosti prema našim biračima ili prema nekome tko u nekom datom trenutku dao mišljenje koje nije obvezujuće, ponavljam nije obvezujuće, ali je otvorio čitav i ukupni nered u jednom sektoru koji je slijedom toga povlači za sobom smjenjivanje i stvaranje nečega novog. Mislim da je to ključno pitanje. Nije tu opće sporno kada govorimo o zakonu da li prihvatiti ove ljude ili ne, dapače. Pitanje je sasvim drugačije. Odnos Vlade prema Saboru ili relacija Sabor-Vlada što se direktno reflektira u svakodnevnicu naših građana. To je ključno pitanje, na koje pitanje bih rado da svi oni koji su podržavali rad ove agencije svake godine, a mi smo upozoravali na probleme, redovito smo upozoravali na probleme a bilo ih je čitav niz. Ne radi se tu sada samo o kupnji poslovnih prostora, kupnji slika i svega onog ostalog, nego se radi o energetici. Nadalje. Jedno pitanje koje se nameće ne zato jer nema potrebe. Sasvim sigurno ima potrebe za radom i inzistiranje ovakve agencije. Ali poznavajući rad agencije pod vodstvom bivšeg ili smijenjenim članom upravnog vijeća, postavlja se i pitanje svrhe te agencije. Da li u tom kontekstu svih ovih racionalizacija i najavljenih oštrih rezova u programu gospodarskog oporavka, da li će se kakva racionalizacija uvesti i u toj agenciji? Toga nigdje nema i nije predmet ove točke. Ali je prilika da postavimo pitanje i vama kolegice i kolege iz pozicije a i Vladi Republike Hrvatske. Iščitavajući ciljeve ove agencije, ciljeve u zakonu temeljem kojeg smo osnovali ovu agenciju. A s jednom običnom najobičnijom inventurom učinjenoga do sada, da li će doći do nekakvog zaokreta? Mi u klubu HNS i HSU nadamo se da će doći do toga i zato ovom priliko ćemo dati podršku tim ljudima, ali sasvim sigurno želimo upozoriti i osuditi takav način i takav stav kako je Vlada Republike Hrvatske na ovom slučaju nametnula prema Hrvatskom saboru, a ... toga i prema svim građanima Republike Hrvatske što očekujemo izuzetno nekorektnim i nepoštenim. Hvala lijepo.
Moram ipak na kraju reagirati. Ni nepošteno ni nekorektno. Nego po zakonu i proceduri je predložen taj prijedlog. Ja sam tolerirao iako niste govorili o temi o ljudima koji su imenovani, nego o sadržaju agencije što nije tema. A mislim da isto tako bi trebalo prihvatiti i onda raspravljati o temi, a ne van teme. Ali idemo dalje. Sada je na redu klub HDZ-a, uvaženi zastupnik Krešimir Ćosić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana državna tajnice. Evo dozvolite nekoliko riječi o Prijedlogu odluke o imenovanju predsjednika i dijela članova Upravnog vijeća Hrvatske energetske regulatorne agencije. Odredbama članka 16. i 18. Zakona o regulaciji energetskih djelatnosti utvrđeno je da predsjednika i članove Upravnog vijeće Hrvatske energetske regulatorne agencije imenuje i razrješuje Hrvatski sabor na prijedlog Vlade Republike Hrvatske. Sukladno tim činjenicama Vlada Republike Hrvatske na sjednici održanoj 17. lipnja 2010. utvrdila prijedlog odluke o imenovanju predsjednika i dijelova članove Upravnog vijeća Hrvatske energetske regulatorne agencije na preostalo vrijeme do isteka roka punog mandata razriješenog predsjednika i članova Upravnog vijeća Hrvatske energetske regulatorne agencije. U prijedlogu odluke koja je dostavljena Hrvatskom saboru za predsjednika Upravnog vijeća Hrvatske energetske regulatorne agencije predlaže se magistar Danijel Žamboki, s mandatom do 30. rujna 2012. godine. Za članove Upravnog vijeća Hrvatske energetske regulatorne agencije predlaže se nadalje Tomislav Jureković do 30. rujna 2014., doktor Igor Sutlović do 30. rujna 2013., te Dunja Trakošćanec-Jokić do 30. rujna 2011. godine. Svakako, kvaliteta ovako važnih ne samo energetskih regulatornih tijela je izuzetno važno pitanje i normalno je i logično da svaka ozbiljna državna administracija izboru pojedinaca koji sudjeluju i oblikuju rad takvog važnog državnog energetskog tijela poklanja posebnu pažnju. Kontinuitet u radu, kvaliteta rada svakako od interesa je za širu hrvatsku javnost, za socijalnu sigurnost naših građana, posebno za hrvatsko gospodarstvo. Vrlo često se čuju različite primjedbe na temu kompetentnosti, stručnosti, znanja ljudi koji obnašaju različite funkcije u tako važnim državnim tijelima i zbog toga ću si ja dozvoliti nekoliko riječi nešto reći više o životopisu ljudi koji su ovim prijedlogom imenovani za ova važna mjesta u Hrvatskoj energetskoj regulatornoj agenciji. Predsjednik, znanstveni magisterij na Ekonomskom fakultetu sukladno kriterijima, smjer marketing, zatim specijalistički magisterij na Ekonomskom fakultetu, diplomirao na Ekonomskom fakultetu. Kad gledamo formalno kriterije i životopise kandidata onda vidimo da su oni usklađeni, no međutim ipak jedan životopis zaslužuje možda i malo više pažnje, malo više osvrta. Tomislav Jureković, diplomirani inženjer, završio fakultet strojarstva i brodogradnje u Zagrebu, diplomirao na usmjerenju energetskih postrojenja, završio postdiplomski studij plin i plinska tehnika. Stručno usavršavanje: LNG understanding, strategic itd., commercial foundamentals, školovanje u Engleskoj, školovanje u Njemačkoj, školovanje u Nizozemskoj. Studijski boravci u Nizozemskoj '99., Njemačkoj '93., '96., 2000.i 2001 sudjelovao na 50-tak konferencija i stručnih skupova u Hrvatskoj i Europi. Jezici: engleski, njemački, govori francuski i tehnički ruski. Dalje, relevantno iskustvo. Poslovi funkcije u sustavima hrvatskog plinskog gospodarstva i općoj energetici s težištem na razvoju poslovanja, razvoju projekata, upravljanju resursima te razvoju i primjeni institucionalnog regulatornog okvira poslovanja, upravo ono što je nadležnost Hrvatske energetske regulatorne agencije. Dalje, relevantno iskustvo, strateško i poslovno planiranje, razvoj projekata opskrbe plinom i distribucije prirodnog plina, razvoj legislative regulatornog okvira poslovanja u energetici. Upravo ono što radi Hrvatska energetska regulatorna agencija. Međunarodni poslovi, međunarodna iskustva. Međunarodna poslovna tehnička suradnja na područjima razvoja projekata distribucije i opskrbe plinom, konceptualni razvoj plinski opskrbnih sustava, studije izvodljivosti, evaluacije projekata itd. Strateško planiranje, institucionalni odnosi, odnosi s regulatornim tijelima, vanjska suradnja itd. To je ono što trebamo i što poželjet možemo. To je komentar direktno ili indirektno na primjedbe da ljudi koji sjede u tako važnim tijelima su nestručni i nekompetentni. Publikacije, predavanja. Istanbul, Berlin, Budimpešta, London, Varšava itd. Pokušajmo zaista kad imamo priliku, istaknuti ljude koji svojim životopisom zaista apsolutno zaslužuju povjerenje i nema nikakvog razloga da s punim opravdanjem očekujemo da će oni svojim iskustvom, svojim radom dati doprinos jačanju ovog važnog državnog tijela. Iz svega toga, to je samo jedan segment, jedna vrlo kratka ilustracija, želim jasno reći klub HDZ-a će dati punu potporu prijedlogu odluke o imenovanju predsjednika i dijela članova Upravnog vijeća Hrvatske energetske regulatorne agencije. Hvala.
Zahvaljujem. I u ime kluba SDP-a uvaženi zastupnik Luka Denona. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege. Naravno pod cijenu da budem opomenut da se ne držim točke dnevnog reda i da raspravljam ili govorim o nečemu što ne piše u ovoj točki dnevnog rada, naravno da moram krenuti s nečim što mi se čini da nije ipak bit ove točke dnevnog reda. Točka je suhoparna, smijenjeni su neki ljudi i imenuju se drugi ljudi. E sad je pitanje zbog čega su smijenjeni i zašto se imenuju neki drugi ljudi. Kada sam slušao predstavnika Hrvatske demokratske zajednice imao sam osjećaj da smo onda prvi puta pogriješili jer sad smo, čitajući životopise otkrili da su to zaista kvalitetni ljudi i jesu po papiru, po školi, po školovanju. Očito je da smo onda one koje smo smijenili pogriješili, možda su bili krive struke. Takav sam dojam stekao da je zato čitan životopis ljudi koji će biti sada imenovani. Nekako imam osjećaj kao da onda oni su bili krivi. No međutim nije stvar u tome da su bili krivi ljudi, stvar je u tome što su dio, predsjednik i dio članova upravnog vijeća Hrvatske energetske regulatorne agencije jednostavno je smijenjen iz vrlo jednostavnog razloga, zato što nije prije nego što su donijeli svoje, što po zakonu imaju pravo na to, neobvezujuće mišljenje, nisu pitali nikoga u Vladi Republike Hrvatske i zato su smijenjeni. I to je razlog zašto danas govorimo o imenovanju drugih ljudi. Poruka koju je Vlada Republike Hrvatske poslala na takav način i ovim kvalitetnim ljudima je vi u HERA-i nećete biti samostalni iako bi trebali biti nego ćete biti smijenjeni ako ne budete prije nego što donosite svoja obvezujuća ili neobvezujuća mišljenja, ako ne budete pitali Vladu Republike Hrvatske bit ćete smijenjeni. Tako da ta kvaliteta je neupitna i nije bitna u ovom imenovanju jer ako budu pitali onda će ostat, ako ne budu pitali nikoga u Vladi neće se ni oni dugo zadržati. Kao što je kolega iz HNS-a rekao, mi jesmo već u nekoliko navrata kad god su izvješća HERA-e dolazila pred ovaj Sabor klub SDP-a je odbio ta izvješća sa jasnom porukom da nismo zadovoljni radom Hrvatske energetske regulatorne agencije i tu poruku smo kroz tu raspravu o odbijanju vrlo jasno poslali. Međutim, ako se bude i dalje govorilo o tome i smjenjivalo ljude koji neće pitati nekoga za svoj samostalni stručni rad koji budu morali imati u jednom prevažnom sektoru kao što je energetika, onda bi bilo dobro da u ovoj eri štednje i svega uštedimo na takvoj agenciji koja će morati funkcionirati na način da će morati pitati nekoga pa tek onda izreći svoje mišljenje. Mislim da bi se puno uštedilo jer kao što znamo HERA ima negdje 40-tak zaposlenih koliko mene pamćenje sjeća a i uselili su pred neko vrijeme u jednu vrlo modernu zgradu koju su platili 40-tak milijuna kuna. Dakle, prilična ušteda bi bila jer takva Agencija koja bude samo figurirala na papiru a ne bude imala onaj svoj pravi značaj da regulira prevažno tržište kao što je tržište energenata onda zaista nije potrebno. Kao što sam rekao šalje se jedna kriva poruka jer u svakom slučaju tržište koje bi trebalo kontrolirati i regulirati je prevažno tržište svugdje u Europi pa tako i kod nas, za posljedicu što imamo u Hrvatskoj, imamo potpuni kaos na primjer kod tržišta plina. Poprilično nekontrolirano, uništavamo sve ono što je dobro i tržište plina očito ne funkcionira. Ne znamo i danas da li imamo dovoljnih količina plina koja će nas sredinom ili krajem ove godine ponovno doći na red da li plina ima ili nema. Da li imamo prave cijene električne energije. Naravno da nemamo, zato što ta Agencija i to upravno vijeće nisu do sada radili svoj posao onako kako treba. DA li možemo iz tog izvješća možemo iščitati, iz te cijene energenata ili električne energije dio te cijene treba ići u razvoj za obnovljive izvore energije. Nikada nećemo saznati gdje su ti novci koji su odvajani na poseban račun za obnovljive izvore energije gdje su ti novci i što je s tim novcima učinjeno. Očito je, da samo ne ponavljam da rafinerije rade ali mi i dalje uvozimo sve moguće derivate. Tu je uloga te Energetske agencije, regulatornog dijela te agencije koja je potpuno nezavisna trebala biti i ja sada ovim činom, svojim činom danas ne govorim da je sada Vlada kriva što je to tako. Ne gospođe i gospodo u Hrvatskom saboru smo mi krivi što je tome tako što dozvoljavamo da Vlada Republike Hrvatske na ovakav način se direktno miješa u poslove energetske agencije i smjenjuje ljude onda ne zbog dobrog ili lošeg rada nego ih smjenjuje zato što nisu pitali prije negoli su pitali poslije svoje neformalne odluke koje su donijeli. Takav način nije dobar i poruka ovim kvalitetnim ljudima koji će biti imenovani je ta, ako ne budete poslušali ono što vam Vlada kaže biti ćete i dalje smijenjeni. U svakom slučaju energetska agencija ako bude tako radila je poprilično bespotrebna i tu bi se dalo puno novca uštediti jer onda to može puno manje ljudi obavljati i na mirniji način jer će pitati Vladu i onda ćemo dobiti prave cijene plina, električne energije i derivata na našem tržištu. Nije dobro da se na takav način odnosimo prema jednom prevažnom tijelu koje u Europi a i u Hrvatskoj gdje je tržište energenata poprilično u kaosu treba voditi računa, zato što nas se to tiče svakog od nas građanina direktno jer mi živimo u takovoj Republici Hrvatskoj.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu, glasovat ćemo kada se za to steknu potrebni uvjeti.
Prelazimo na Prijedlog odluke o imenovanju predsjednika i dijela članova Upravnog vijeća Hrvatske energetske regulatorne agencije. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Prijedlog odluke o imenovanju predsjednika i dijela članova Upravnog vijeća Hrvatske energetske regulatorne agencije. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Prijedlog odluke o imenovanju je prihvaćen većinom glasova, 82 glasa za, 3 suzdržana i 17 protiv.
Time smo završili točku 5. sada nastavljamo sa točkom 7. ispričavam se preskačemo 7., 8., 9. i 10. jer nemamo uvjete za raspravu o njima i prelazimo na točku 11. - Izvješće o stanju i radu kaznionica, zatvora i odgojnih zavoda za 2009. godinu Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Vlada je podnijela ovo izvješće na temelju članka 6. Zakona o izvršavanju kazne zatvora. Prijedlog akta primili ste u pretince. Raspravu su proveli Odbor za pravosuđe i Odbor za obitelj, mladež i šport. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? DA. Uvaženi Zoran Pičuljan, državni tajnik u Ministarstvu pravosuđa.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, poštovane dame i gospodo zastupnici. Evo u ovom paketu koji će se pojaviti pred vama ovaj tjedan i sljedeći tjedan iz domene pravosuđa i dva su izvješća koje je jedno novo, a drugo je pomalo standardizirano u ovome visokom domu a to je Izvješće o zatvorskom sustavu i o novom stanju probacijskoga sustava. Radi se u svakom slučaju o komplementarnoj i vezanoj materiji, radi se ustvari o dva izvješća koja se dograđuju i koja jedno bez drugoga neće u budućnosti se moći sustavno pratiti ova materija izvršenja kazne zatvora i alternativnih sankcija. Ono što je bitno reći kada se govori, ja govorim o oba izvješća pa ćemo ih povezani tako da vjerojatno će tako biti i rasprava. Ono što je bitno vezano uz 2009. godinu na koju se odnosi ova Izvješća jest da je to bila godina intervencija u stabilizaciju zatvorskoga sustava, pravnih intervencija i stvarnih intervencija ali isto tako i godina početka izgradnje novoga probacijskoga sustava. Ono što karakterizira zatvorski sustav, i to ne godinu dana, ne 2009. ne ovu godinu, ne zadnjih pet godina nego sustavno ova dva desetljeća jest njegova prekapacitiranost je u 2009. godini u jednom prostoru, zatvorskome sustavu gdje je bilo osigurano smještaj za 3350 zatvorenika bilo je čak gotovo 5000 zatvorenika. S jedne strane prekapacitiranost s druge strane potkapacitiranost. Potkapacitiranost u broju službenika, osobito pravosudnih policajaca ali i službenika koji se bave strukovnim koji se bave strukom, ne samo domenom sigurnosti, pa je čak gotovo 800 mjesta bilo ne pokriveno. Sve ovo ukazuje na probleme koji su se onda rodili u konačnici i problemi sigurnosne prirode, ali prije svega smještaj koji nije bio dostatan, nije bio kvalitetan za zatvorenike u Hrvatskim kaznenionicama i zatvorima. Na standarde smještaja upozorio je i Ustavni sud, upozorio je i pučki pravobranitelj. I u ovom izvješću koje je tako strukturirano nema skrivanja nego je na sve to praktički sve je to prikazano i kazano na koji način će se u jednome razumnom vremenu pokušati razriješiti ovaj problem koji uistinu postoji i ne treba ga skrivati bez obzira o kakvom se vremenu, teškome vremenu financijske krize nalazimo. Eto zbog toga je reakcija 2009. godine u stvari bila jedna godina kada smo mislili da treba učiniti jedan, da treba sačiniti jedan akcijski plan intervencija u ovaj sustav koji neće donijeti olako obećanu brzinu, nego koji će u jednom razumnome vremenu sa značajnim ulaganjima u ljude, u opremu ali i u prostor otkloniti ove sadašnje nedostatke. Tako je planirano prije svega i to je ono što se uistinu može reći da je u fazi izvršenja zatvor, kaznionica u Glini, njezin povećani kapacitet od čak za 410 zatvorenika. To će biti krajem ove godine. I negdje smo, pored toga to će morati pratiti i u ovo doba neintervencije, nezapošljavanja u državnu upravu zapošljavanjem novog broja od 105, preko 100 službenika u glinskoj kaznionici. Taj natječaj će uskoro biti objavljen. Na kraju sustavno, u samom izvješću i u akcijskome planu strukturirano je i nastavak kako u pet godina kroz pet godina kroz intervenciju zagrebački zatvor u Šibeniku. Na kraju završavamo i taj dio. Završili bi u sljedećih nekoliko godina i taj dio posla. Ono što je bitno da se sam ovaj, reakcija na taj na zatvorski sustav i to reakcija kako sustavno unaprijediti zatvorski sustav je upravo stvaranje probacijskoga sustava. I zbog toga je usvojena Strategija za razvoj probacijske službe od 2008. do ... [[Govornik se ne razumije.]] godine smatrajući se pet godina razuman rok, rok kojim postupno, koji postupno sa snažnim intervencijama i sa dobrom dinamikom provedbe u stvari garantira da će se ta služba u konačnici i profesionalno, ali i profesionalno sa službeničkog sustava, ali profesionalno organizirana, profesionalno ustrojena. Tako je 2009. godine u ovom izvješću to imate osnovana Uprava za probaciju. Proširena je njezina nadležnost iz dijela i na ... [[Govornik se ne razumije.]] žrtava i svjedocima vrlo interesantno i vrlo važno sa aspekta pravosuđa otvorena pet probacijskih ureda i u ovom trenutku u tom probacijskome sustavu koji je još uvijek oslonjeno na sustav povjerenika preko 360 povjerenika izvršavalo se tada 1000 i nešto, 1017 presuda. Danas preko 2200. Ono što je bitno za kraj reći, a to je da i neki financijski pokazatelji koji idu in favorem ovakvom rješavanju, ovakvoj intervenciji u zatvorski probacijski sustav, a to jedan zatvorenik dnevno košta u zatvorskome sustavu 360 kuna. U današnjem sustavu povjerenika probacijskom 45 kuna, a očekujemo da bi ovakav zatvorski sustav sa novih 70 službenika koji će biti zaposleni i čiji će natječaji ići tijekom ovoga i sljedećeg mjeseca i do konca godine biti zaposleni sedamdesetak ljudi i time popunjeni i svi uredi, praktički da će se taj trošak svesti na 30-tak kuna. Dozvolite još samo dvije rečenice, a to je da sveobuhvatnu reformu i intervenciju u pravosudni sustav u ovom trenutku prati i modernizacija ako ne i reforma zatvorskoga i probacijskoga sustava. To je komplementarna materija bez pomoći i bez razumijevanja sudova, Državnog odvjetništva, a i snažne intervencije u Ministarstvo pravosuđa što se isto tako u smislu profesionalizacije upravo provodi neće biti ni dobre probacijske službe niti snažnoga zatvorskoga sustava, oslonjenost prije svega na profesionalizam i na pošten pristup ovome složenom i teškom poslu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Koliko vidim ne. Onda idemo, otvaram raspravu i prvo su klubovi. U ime kluba SDP-a, uvažena zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, ravnatelju, kolegice i kolege. Stanje u hrvatskim zatvorima i kaznionicama je alarmantno. I svake godine već od 2004., 2005. kada se pokazalo pravo stanje u zatvorima svake godine govorimo isto, a svake godine je stanje sve teže. To nije moja nekakva osobna opservacija ili kluba SDP-a. To govori pučki pravobranitelj. Govori otvoreno i zbog toga njegovo izvješće ne dobiva prolaznu ocjenu, nego tek toliko, nešto što se tolerira jer zbog Europe ne može se negirati, pa njegovo izvješće koje je vrlo detaljno i u ovom segmentu dobiva tek ocjenu primili, Vlada primila na znanje. Naime, zbog čega zato se ne slažem ovdje govoreći u ime kluba s ocjenom državnog tajnika da probacija i uspjeh probacije mislim da bi trebali govoriti o kušnji, a ne o tako jednom pojmu koji prema narodu, prema građanima zvuči kao neki deus ex mahina koji će spasiti ovu tešku situaciju. Trebamo govoriti hrvatskim jezikom i prava je šteta što taj zakon nema takav i hrvatski naziv. Očito se građane u nedostatku prave inicijative i sredstava htjelo impresionirati sa ovakvim pojmom koji ima izvorište, korijen u stranim jezicima počevši još od latinskog. Naime, zbog čega smo se mi doveli u ovakvo stanje u zatvorima i kaznionicama, u tim institucijama koje su koncem 2003. godine od međunarodnih institucija dobile samo pohvalu. Stanje se počelo pogoršavati zbog zaustavljanja kazneno-pravne reforme, odnosno kad je zaustavljena i stavljena van snage novela Kaznenog zakona 2003. godine. Vidimo sada da se u ministarstvu, da Vlada priprema izmjene, ali koji će, koje će doživjeti svjetlo dana tek na kraju mandata i vratit ćemo se sedam godina unazad. Možemo misliti da je ta kazneno-pravna reforma imala tada podršku i da bez takve novele, odnosno bez takvog koncepta Kaznenog zakona, gdje će za Kazneni zakon biti rezervirana zaista samo najteža i najpogibeljnija ponašanja, a da sve druge, sva druga protupravna, pa i kaznena ponašanja moraju naći mjesto u nekim drugim sankcijama, jer zatvor mora biti ultima ratio kažnjavanja. Ona je kod nas eto ima primat i zato imamo ovo što imamo. Tako da je situacija takva da svaki osmišljeni suvisli tretman ne može doživjeti plodno tlo u takvoj situaciji, i tu su ljudi koji rade u zatvorskom sustavu na čelu s ravnateljem, praktički rade u nemogućim uvjetima. Oni upozoravaju i ministarstvo, ministarstvo upozorava Vladu da trebaju se osigurati sredstva, ta se sredstava ne osiguravaju, ali koliko se sustežu adekvatna sredstva toliko pljušte obećanja gradit ćemo nove zatvore, to već slušamo godinama. Napomenuti je da država, vlast kada je osudila počinitelja kaznenog djela, nisu prema njemu prestale sve obveze, dapače nastale su nove. Mi smo, mi i sada na dnevnom redu imamo i međunarodne ugovore, i različite akte koje ovdje donosimo protiv torture, nečovječnog ponašanja. Naši zatvori i kaznionice zbog prenapučenosti, to je i osnovni razlog, ne zbog ljudi koji rade tamo, to su, njihov život je ugrožen, to je ozbiljni sigurnosni problem, to govori pučki pravobranitelj. Dakle postavlja se pitanje kako iz ovoga izaći. Niti Zakon o probaciji tome neće doskočiti. Jednostavno moramo promijeniti kaznenu politiku na ovaj način kao što smo kažem imali to novelirano 2003. godine. Zatvori su i kaznionice prepuni, a ljudi ne doživljavaju da naš represivni sustav adekvatno reagira, dapače na neki način čak stječe dojam da je država kapitulirala pred teškim zločinima, i zaista takva jedna percepcija čak i u osnovi nije točna, ona mora zabrinuti vladajuće. Zašto ljudi ne doživljavaju jednostavno pravdu koja evo zadovoljava se izdržavanjem kazne kažnjenika u našim kaznionicama i zatvorima? Zato što shvaćaju da su tamo oni koji možda i ne bi trebali biti, odnosno društvo troši ovakva silna sredstva a trebaju biti upravljeni upravo oštrica ta kaznenopravne represije prema najopasnijim počiniteljima, pogotovo ako gledamo ono što najviše tišti naše građane, a to je gospodarski kriminalitet. Pučki pravobranitelj govori kako je prenapučenost, ne samo da je postala i ostala najveći problem, nego da se postotak prenapučenosti, prošle godine, pretprošle godine imali smo 120, negdje 130, sada je u nekim zatvorima 149% popunjenosti kapaciteta. Ukupni kapaciteti u zatvorenim uvjetima su 2 tisuće 495, a broj pritvorenika, zatvorenika kojima je određen istražni zatvor, zatvorenici ili kažnjenici kreće se oko 4 tisuće što iznosi 160% popunjenosti. Je li normalno dakle da se sustežu sredstva, jer u ovo trebaju uložiti velika sredstva, u tu komunalnu, u temeljnu kapitalnu infrastrukturu. Da 2004. godine ministarstvo iz svojih prostorija za koje nije plaćalo ni kunu seli u prostorije, iznajmljene prostorije za koje mjesečno troši stotine, i stotine tisuća. Milijunski iznosi godišnje. Samo od tog razdoblja do sada svi problemi ili ogromna većina problema, čak i kod ovakvog kaznenog zakona bili bi riješeni. I na to ljudi upozoravaju, međutim ništa se tu ne događa. Prema tome, puno slova, puno papira mi ćemo, ako vidimo u ovom izvješću koje nam je Vlada podastrla, vidimo projekcije za 2013., 2014., 2015. godinu. Ali što će sutra biti? Pitanje samoubojstava, najtežih kažnjenika, oni koji su osuđeni na maksimalnu kaznu zatvora 40 godina, suicid u zatvorima, međusobni obračuni, pitanje je koliko će se to koliko toliko držati pod kontrolom. Suicid koji je u zatvoru, kaznionici izvršen ljudi ne doživljavaju kao pravdu i optužuju vlast za to. Oprema tome, ali nije moguće, nije moguće u takvom jednom maloj površini takvu osjetljivu populaciju uopće držati pod kontrolom, a kamo je osposobljavati za normalan život kad sutra izađe iz tih ustanova da budu korisni građani ovog društva, jer nije samo kazna retribucija, osveta, odmazda, ona uvijek u našem sustavu ima elemente odgoja, preodgoja, što nam je u biti i najvažnije kod same kazne. Evo primjerice u Zagrebu, Rijeci, Splitu, i Osijeku popunjenost tih zatvora u prosjeku se kreće što kaže pučki pravobranitelj 160% i 200%. To su alarmantni podaci. Nisu rijetke situacije da mlađi primarni delikventi izdržavaju kaznu sa okorjelim kriminalcima, povratnicima, višestrukim počiniteljima, što zdravi izvršavaju kaznu zatvora sa bolesnim, zaraženi hepatitisom C, da i zdravstvena zaštita tu otežana, ne zbog toga što oni nemaju pristup liječniku, nego jednostavno nema toliko čuvara koji bi mogli opsluživati te zatvorenike. Potresne su priče koje i slike koje pučki pravobranitelj prikazuje u pojedinim, gotovo u svim zatvorima i kaznionicama. To izaziva evo ovdje je o tome govorio i državni tajnik, izaziva i reakciju Europskog suda za ljudska prava, gotovo nema, ne prođe nekoliko mjeseci da nam ne stigne presuda koja kažnjava Hrvatsku i naređuje joj i daje joj određeni rok u kojem se stanje mora popraviti. Mi platimo kaznu, obeštetimo tog zatvorenika, kažnjenika, i opet idu stvari dalje po istom i gorem principu. Pučki pravobranitelj također govori da u mnogim zatvorima i kaznionicama nema stalno zaposlenog psihijatra, već psihijatar dolazi jednom tjedno. Premda ovo izvješće o stanju u radu kaznionica, zatvora i odgojnih zavoda o kojem je danas raspravljano puno je realnije nego u odnosu na prijašnje godine, dakle stvari ne da se ne daju sakriti, ne daju se ni ublažiti, jer to je već opće poznato, pa onda i nema smisla ublažavati situaciju. Mnogi zatvorenici nemaju pristup liječniku upravo zbog toga, ili zakašnjela ta zdravstvena zaštita dolazi upravo zbog situacije da nema tko stražara u adekvatno vrijeme zamijeniti. Iako u međuvremenu su doneseni brojni zakoni koji su poboljšali normativno položaj kao na neki način žele poboljšati ovu situaciju ali o tome je nedvojbeno činjenica stoji da koliko god se ti Zakoni donose oni se neće moći ispoštivati u određenim okolnostima. Tako naš Zakon o izvršavanju kazne zatvora koji je donesen još daleke 2002. godine ili 2003. još kada je nadopunjen i kada smo po prvi put u zatvorski sustav uveli judicijalizaciju dakle postavili smo suca, u zatvorskom sustavu, mnoge napredne, mi smo tada mnoge zemlje u tranziciji su prepisivale naš Zakon. On je bio demokratski, ustrojen, sa svim pravima kažnjenika, sa visokim njegovim standardima, na tragu svih međunarodnih konvencija, o zaštiti tih osoba, protiv nečovječnog postupanja u zatvorima, međutim nije se moglo ispoštivati upravo zbog tako loših uvjeta u zatvorima gdje je osnovni problem skučenost prostora. I što se onda događa? Dogodila se 2007. godina u kojoj smo Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o izvršavanju kazne zatvora, smanjili mogućnost prava kažnjenika i zatvorenika. Politika koja se ne osvrće na ovaj problem u smislu ljudi nisu senzibilizirani za takvu populaciju, ako su oni to zaslužili, neka im tako bude, nisu naši zatvori hoteli, to je ono što našu Vladu ne smije rukovoditi, a očito da na tom tragu i valu Vlada postupa. Ali govorim, to je ozbiljna opasnost ne samo za unutarnju sigurnost ljudi koji tamo rade, to predstavlja ozbiljnu sigurnost za vanjski svijet. Na kraju krajeva zar ti ljudi, sada se i pokazalo u takvim nehumanim uvjetima u kojima izvršavaju kaznu zatvora, kada izađu to nisu više bolji ljudi, čak i oni koji su osuđeni zbog nekakvog relativnog blažeg kaznenog dijela postaju u većoj mjeri nasilnih. Dakle, mi smo ih odveli ne u školu gdje je moguć odgoj nego odveli smo ih u školu kriminala gdje se on susreće sa okorjelim kriminalcima, ali tu kažem ponavljam u takvim jednim uvjetima nije moguće nešto suvislo učiniti. Dakle, ono što se očekuje, što mi u Klubu SDP-a smo očekivali da će promptno čak iz onih rezervnih sredstava nešto biti učinjeno da se odmah djeluje ali djelujmo od početka tako da taj zakon odnosno novela Kaznenog zakona ugleda svjetlost dana što prije, gdje mnogi, mi bismo na takav način automatski riješili najveći broj problema, bili bi efikasniji u obračunavanju sa organiziranim kriminalitetom, narko bossovima, narko mafijom, proizvođačima droge, trgovcima oružjem, trgovcima ljudima, a veliki dio populacije onih primarnih delikvenata koji u pravilu su više pacijenti nego što su zločinci, da djelujemo na nekakav drugačiji način. Ja mislim da je krajnje vrijeme da o ovome ozbiljno razmislite, i što prije počnemo moramo djelovati već sutra kako ovaj ozbiljan problem ne bi postao i nacionalni problem, on već dobrim dijelom jeste, možemo se samo sjetiti i osjetiti, bilo je i susjednih zemlja, bilo je u našoj prošlosti takvih talačkih kriza koje su izazvale ozbiljan problem i krizu. Hvala.
Hvala. Na redu je Klub HDZ-a uvaženi zastupnik Tomislav Čuljak. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Godišnje Izvješće o radu i stanju kaznionica, zatvora i odgojnih zavoda sadrži statističke podatke i pokazatelje koji ukazuju na stanje u zatvorskom sustavu i na probleme s kojima se zatvorski sustav suočava u svom radu. Uprava za zatvorski sustav jedinstvena je upravna organizacija u sastavu Ministarstva pravosuđa osnovana posebnim Zakonom, Zakonom o izvršavanju kazne zatvora. Ustrojstvene jedinice čine 14 zatvora, 7 kaznionica, među kojima je zatvorska bolnica, dva odvojena zavoda, te centar za izobrazbu. Nadležnost i način rada Uprave za zatvorski sustav te prava zatvorenika propisani su kroz nekoliko Zakona, Zakonom o izvršavanju kazne zatvora, zakona o kaznenom postupku, Zakonom o sudovima za mladež, Prekršajnom zakonu, Zakon u o izvršavanju sankcija izrečenih maloljetnicima za kaznena djela i prekršaje, zatim provedbenim propisima donesenih na temelju navedenih Zakona, Europskim zatvorskim pravilima i drugim međunarodnim pravnim propisima. Kazna zatvora dulja od 6 mjeseci izrečena u kaznenom postupku izvršava se u svim kaznionicama i u četiri zatvora, u Gospiću, Puli, Šibeniku i Zagrebu gdje su ustrojeni i posebni odjeli za izvršavanje kazne zatvora u trajanju duljem od 6 mjeseci. U zatvorskoj bolnici u Zagrebu izvršava se sigurnosna mjera obveznog psihijatrijskog liječenja kada je izrečena uz kaznu zatvora te liječenje bolesnih zatvorenika. Kazna maloljetničkog zatvora izvršava se u zatvorenim i poluotvorenim uvjetima u posebnim odjelima u kaznionici u Požegi, dok je odjel za izvršenje ove kazne u otvorenim uvjetima ustrojen u kaznionici u Valturi. Mjera pritvora, kazna zatvora izrečena u kaznenom postupku do 6 mjeseci, kazna zatvora izrečena u prekršajnom postupku, te kazna zatvora kojom je zamijenjena novčana kazna izvršava se zatvorima. Odgojna mjera upućivanja u odgojni zavod koje sudovi izriču maloljetnim počiniteljima kaznenih dijela izvršava se u Odgojnom zavodu u Turopolju i Odgojnom zavodu u Požegi. Važno je napomenuti da standardi koji se propisuju za smještaj zatvorenika su najmanje 4 metra kvadratna ili 10 metara kubnih prostora po zatvoreniku. Ukupni zatvorski kapacitet za smještaj zatvorenika u kaznionicama i zatvorima u 2009. godini bio je 3351 osoba. Od čega 2495 su predviđeni u zatvorenim uvjetima izvršavanja kazne zatvora i mjere pritvora, 640 u poluotvorenim, te 216 u otvorenim uvjetima izvršavanja kazne zatvora. Trend rasta nastavljen je od prošle godine ali je nastavljen kroz ovu godinu. Na kraju 2008. godine bilo je 4 tisuće 734 godine zatvorenika, dok je na kraju 2009. godine bilo 4 tisuće 891 zatvorenik što je povećanje za 157 zatvorenika, odnosno povećanje za 3,3%. U kaznionicama, zatvorima, odgojnim zavodima i Centru za izobrazbu pravilnikom o unutarnjem redu Ministarstva pravosuđa ustrojeno je tri tisuće 27 radnih mjesta za državne službenike i namještenike. Krajem prosinca 2009. godine bilo je zaposleno 2 tisuće 554 službenika i namještenika što je oko 20% manje od ustrojenog, a za 23 službenika manje nego u 2008. godini. Istovremeno broj zatvorenika porastao je za 165 u odnosu na 31. prosinca 2008. godine. Znači na zakonski 3 tisuće 351 zatvorenika ima 2 tisuće 554 službenika, a u suštini toliki broj službenika pokriva u prosjeku od 5 tisuća 100 do 5 tisuća 200 zatvorenika. Osnovni problem uprave za zatvorski sustav je prekapaciranost i nedostatak službenika, pa se zbog toga ostvaruje veliki broj prekovremenih sati. U 2009. godini ostvareno je 379 tisuća i 037 sati prekovremenih sati rada za čega je isplaćeno 21 milijun i 362 tisuće itd. Zašto nije moguće bitno smanjiti prekovremeni rad, jer znamo da Uprava za zatvorski sustav djeluje i radi 24 sata na dan, 7 dana u tjednu, bez obzira jeli praznik, blagdan ili vikend. Naravno i nadalje je stalna tendencija porasta. Tijekom 2009. godine u zatvorskom sustavu Republike Hrvatske boravilo je ukupno 17 tisuća 997 zatvorenika koji su imali različito formalno-pravne status što je povećanje za 451 zatvorenika u odnosu na 2008. godinu. Povećanje se odnosi uglavnom na zatvorene uvjete izvršavanje kazne zatvora. U poluotvorenim i otvorenim uvjetima dolazi do blagog smanjenja. Pritvorenici čine 1/3 ukupne populacije zatvorenika, dok ovisnici čine veliki dio zatvorske populacije. U prosjeku dnevno ima otprilike oko 15% narkomana ili oko tisuću takvih ljudi. Njihov udio proporcionalno je veći od njihovog ukupnog broja u populaciji zatvorenika te se na njih troše ogromna sredstva. Samo je lani na njihovo znači u prošloj godini na njihovo liječenje utrošeno oko 5 milijuna nešto preko 5 milijuna kuna. Važno je za naglasiti da se povećava dugotrajnost kazne zatvora. Na kraju 2009. godine u sastavu je bilo 2,5% zatvorenika sa izrečenom dugom kaznom zatvora od 20 godina i više. U Lepoglavi je primjerice prosjek izdržavanja kazne zatvora 9 godina i 10 mjeseci. U porastu je i sve veći broj pritužbi zatvorenika koji ukazuju na svoja prava, te usljeđuju tužbe, a i povećava se rizik sigurnosti posebno se to odražava na nadolazeće ljeto. Evo primjer je i odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske koja je svojim odlukama od 17. ožujka 2009. a u povodu tužbe pritvorenika zatvora u Zagrebu ustvrdio da je pritvorenicima u zatvoru u Zagrebu nisu osigurani standardi i propisani europskim zatvorskim pravilima iz 2006. godine koje je prihvatio Odbor ministara Vijeća Europe preporukom od 11. siječnja 2006. godine, kao ni uvjeti u slučaju prenapučenosti prihvaćene preporukom Odbora ministara Vijeće Europe u odnosu na prenapučenost zatvora i inflacije zatvorske populacije. U cilju rješavanja stanja prenapučenosti, ostvarivanja propisanih uvjeta i standarda u zatvorskom sustavu, te poštivanja ljudskih prava zatvorenika Vlada Republike Hrvatske donijela je Akcijski plan za unapređenje zatvorskog sustava u razdoblju od 2009. do 2014. godine. Dostavila ga je Hrvatskom saboru na usvajanje, a Hrvatski sabor akcijski plan je usvojio 13. veljače 2009. godine. Navedenim akcijskim planom predviđeno je završetak novog objekta u kaznionica u Glini sa 420 zatvorenika, izgradnje zgrade za prijam i posjetu, proširenje kapaciteta kuhinje i blagovaonice za zatvorenike i adaptacija zgrade za zdravstvenu zaštitu zatvorenika. Isto je tako predviđena dogradnja zgrade zatvora u Zagrebu sa 376 zatvorenika. Izgradnja nove kaznionice i zatvora u Šibeniku za otprilike tisuću 230 zatvorenika. Isto tako predviđeno je provesti izobrazbu službenika za posebna znanja i vještine potrebne u radu sa zatvorenicima. Evo ovo navedeno godišnje izvješće pokazuje u kojem je stanju zatvorski sustav danas. I klub HDZ-a podržat će izglasavanje i potvrditi donošenje ovog izvješća. Hvala.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Jedini prijavljen uvaženi zastupnik Ivan Šantek. Izvolite.
Hvala. Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče sa suradnicima, poštovane kolegice i kolege. Izvješće o stanju i radu kaznionica, zatvora i odgojnih zavoda za prethodnu godinu dostavlja se Vladi Republike Hrvatske u lipnju tekuće godine a nakon toga Hrvatskom saboru radi usvajanja, a podnosi je Uprava za zatvorski sustav. Kao što smo čuli ustrojstvene jedinice reći ću možda najsloženije državne uprave u Republici Hrvatskoj sastoji se od 14 zatvora i 7 kaznionica, među kojima je zatvorska bolnica, 2 odgojna zavoda, te centar za izobrazbu. S obzirom da sam dugo godina radio u tom sustavu, reći ću nešto koje možda moji prethodnici nisu ovako jasno rekli kao što ću ja reći. Temeljni problem zatvorskog sustava u Republici Hrvatskoj mogu se svesti na dvije činjenice. Jedno je nedostatak smještajnog prostora i kronični nedostatak financijskih sredstava radi ispunjavanja zakonskih obveza prema zatvorenicima. Mislim da su svi moji prethodnici govorili upravo u ovom prvom dijelu dakle koji se odnosi na smještajne kapacitete i ovdje je rečeno i nabrojene su dijelovi iz akcijskog plana koji Vlada Republike Hrvatske podnosi da bi poboljšala stanje u zatvorskom sustavu, ali upravo ovaj drugi dio je vrlo važan, a koji govori ustvari da sve počiva na novcu i koliko love toliko muzike, kako kaže naša narodna izreka. Tijekom 2009. godine u zatvorskom sustavu boravilo je, kao što smo čuli, skoro 18 tisuća zatvorenika koji su imali različite statuse. Početkom 2009. godine 3099 zatvorenika je već izdržavalo kaznu, a sa izdržavanjem kazne nastavili su i tijekom 2009. godine. U Odjelu za dijagnostiku tijekom prošle godine zaprimljeno je novih 1943 zatvorenika. Većina ih je bila muškog spola, dakle preko 94%, a samo 5,4% su bile žene. Svaki četvrti dijagnosticirani zatvorenik u Odjelu za dijagnostiku i programiranje imao je izrečenu neku sigurnosnu mjeru tako da najveći broj zatvorenika, 44% imao je izrečenu sigurnosnu mjeru obaveznog liječenja od ovisnosti o opojnim drogama. Zatim slijedi skupina od 24% zatvorenika koji su imali izrečenu sigurnosnu mjeru obveznog liječenja ovisnosti o alkoholu. Gotovo podjednak broj zatvorenika imao je izrečenu sigurnosnu mjeru obaveznog psihijatrijskog liječenja. U zatvorskom sustavu Republike Hrvatske i nadalje je evidentno povećanje broja zatvorenika koje nije praćeno odgovarajućim povećanjem smještajnih kapaciteta. Prenapučenost kaznionica i zatvora te teškoće u ispunjavanju hrvatskih i međunarodnih standarda smještaja rezultiraju čestim tužbama zatvorenika radi naknade štete pred nacionalnim i Međunarodnim sudom za ljudska prava u Strassbourgu. Ukupni zatvorski kapacitet za smještaj zatvorenika u kaznionicama u protekloj godini bilo za 3351 osobu od čega 2495 u zatvorenim uvjetima, 640 ili 19% u poluotvorenim te 216 u otvorenim uvjetima za izdržavanje kazne zatvora. Ono što svakako brine što bi još jednom naglasio ovdje je da se iz godine u godinu prenose obveze i povećavaju financijske obveze iz prethodne godine. Tako je iz ovog izvješća vidljivo da je manjak prihoda i primitaka koji su preneseni iz protekle godine bio 25 milijuna 376 tisuća, a manjak primitaka za pokriće u sljedećem razdoblju je 41 milijun 569 tisuća kuna. Ukupno nepodmirene obveze su manje od ukupnog manjka prihoda i primitaka i sastoje se od ostalih nepodmirenih obveza na teret državnog proračuna u iznosu od 22 milijuna 940 tisuća kuna, nedospjelih nepodmirenih obveza na teret državnog proračuna u iznosu 10 milijuna 90 tisuća kuna i ukupnih nepodmirenih obveza na teret vlastite djelatnosti u iznosu 8 milijuna 160 tisuća kuna. Iz izvješća je vidljivo koliko je ustvari složen i zahtjevan zatvorski sustav. Sve što se događa u društvu događa se i u zatvorskom sustavu, samo na manjem prostoru i daleko intenzivnije. Isto tako, stanje ljudskih prava u nekoj zemlji provjerava se prvo po stanju u zatvorskom sustavu tako da ne čudi proces pridruživanja Hrvatske Europskoj uniji provjeravao upravo kroz to stanje. Odbor za sprečavanje mučenja, neljudskog i ponižavajućeg ponašanja i postupanja ili kažnjavanja Vijeća Europe, kao i naš pučki pravobranitelj, redovito prate stanje ljudskih prava u zatvorskom sustavu o čemu se redovito izvještava Hrvatski sabor. Upravo u cilju rješavanja stanja prenapučenosti, ostvarivanje propisanih uvjeta iz standarda u zatvorskom sustavu te poštivanja na temelju ljudskih prava zatvorenika Vlada Republike Hrvatske je donijela Akcijski plan za unapređenje zatvorskog sustava u razdoblju 2009. do 2014. godine i dostavilo ga Hrvatskom saboru na usvajanje. Hrvatski sabor Akcijski je plan usvojio 13. veljače 2009. godine. Državnim proračunom Republike Hrvatske za 2009. predviđena su sredstva od 38 milijuna 220 tisuća za završetak izgradnje opremanja zgrade za 420 ili koliko smo već čuli, 410 zatvorenika u kaznionicu u Glini koja će vjerujemo biti useljena do kraja godine, a za toliki broj isto tako ono što nas koji smo iz Gline naročito raduje, da će biti raspisan natječaj za prijem u pravosudnu policiju što znate i sami da postoji veliki interes. Za dogradnju zatvora u Zagrebu u Državnom proračunu Republike Hrvatske predviđena su sredstva od 4 milijuna i 600 tisuća kuna što je dovoljno samo za izgradnju projektne dokumentacije, ishođenje dozvole za gradnju. Za izgradnju novih kapaciteta u državnom proračunu Republike Hrvatske nisu osigurana dodatna financijska sredstva zbog čega su se 16. ožujka prošle godine Europskoj razvojnoj banci prezentirali projekti radi sufinanciranja izgradnje, odnosno odobravanja kredita. Smatram ovdje važnim naglasiti da će se isto tako potpuni uvođenjem probacijskog sustava također bitno pridonijeti smanjenju prenapučenosti zatvora i kaznionica. Taj sustav, kao što smo vidjeli iz uvodnog izvješća državnog tajnika je ustvari tek u povojima i ovo je čini mi se prva godina kada se podnosi izvješće o stanju u tom odjelu. Izvješće dakle koje je nama ovdje prezentirano je sveobuhvatno i pregledno, a njegovim pažljivim čitanjem vidimo opseg i složenost poslova službenika i namještenika u zatvorskom sustavu Republike Hrvatske. Za mene je ovo izvješće u redu i ja ću kao takvog prihvatiti.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu. Želi li predstavnik… Hvala. Glasovat ćemo kad se steknu za to potrebni uvjeti.
Prelazimo na Izvješće o stanju i radu kaznionica, zatvora i odgojnih zavoda za 2009. godinu. Podnositelj je Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu saborskih radnih tijela, dajem na glasovanje zaključak koji glasi: prihvaća se Izvješće o stanju i radu kaznionica, zatvora i odgojnih zavoda za 2009. godinu. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovo izvješće je prihvaćeno većinom glasova, 100 glasova za, jedan suzdržan i jedan protiv.
Prelazimo na točku 12., a to je - Izvješće o radu Uprave za probaciju Ministarstva pravosuđa za 2009. godinu Vlada je podnijela ovo izvješće na temelju članka 2. Zakona o probaciji. Prijedlog akta primili ste u pretince. Raspravu su proveli Odbor za pravosuđe. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] Dakle ostaje kod obrazloženja iz prethodne točke jer ih je spojio. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Koliko vidim ne. Otvaram raspravu. Prvo su na redu klubovi. I uvažena zastupnica Ana Lovrin u ime kluba HDZ-a. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Gospodine državni tajniče sa suradnicima. Kolegice i kolege. Pred nama je Izvješće o radu Uprave za probaciju Ministarstva pravosuđa za 2009. godinu, uz priloženi Akcijski plan razvoja o probaciji u Republici Hrvatskoj od 2010. do 2014. koji je donijela hrvatska Vlada na sjednici u lipnju ove godine. Ono što bih prije svega rekla da će klub Hrvatske demokratske zajednice podržati ovo izvješće i kao što se iz izvješća vidi ono se odnosi zapravo na jedan vrlo kratki period 2009. godine iz jednostavnoga razloga jer je u rujnu 2009. Uredbom o izmjenama i dopunama Uredbe o unutarnjem ustrojstvu Ministarstva pravosuđa osnovana Uprava za probaciju čije izvješće danas imamo na raspravi kao upravna organizacija u sastavu Ministarstva pravosuđa koja obavlja upravne i stručne poslove kod odlučivanja o kaznenom progonu, izboru, izvršavanju kazneno-pravnih sankcija, mjera kazneno-pravnih sankcija i mjera punoljetnom počinitelju kaznenog djela kod organizacije i podrške i pomoći žrtvi i oštećeniku, te podrške i pomoći obitelji žrtve i obitelji počinitelja kaznenoga djela. Provodi stručnu izobrazbu probacijskih službenika, obavlja unutarnji nadzor pravilnog, pravodobnog i zakonitog rada ustrojstvenih jedinica, službenika i namještenika uprave. U prosincu 2009. godine ovdje u Hrvatskom saboru donijeli smo Zakon o probaciji, stoga je on tek ja bih rekla u povojima primjene. U skladu sa nizom preporuka Vijeća Europe, Vijeća Europe i pozitivnom praksom u mnogim europskim zemljama u sklopu reforme pravosuđa koja se u Hrvatskoj provodi od 2005. godine donijeta je, odnosno izražena je i snažna podrška razvijanju sustava probacije kao načinu da se rastereti skup i prenapučen zatvorski sustav humanizira i izvršavanje kazneno-pravnih sankcija, pospješi resocijalizacija počinitelja kaznenih djela, smanji rizik od ponavljanja počinjenog kaznenog djela i da se što učinkovitije zaštiti društvena zajednica. Zakon o probaciji u Republici Hrvatskoj podržan je i kroz bilateralnu pomoć u reformskim zahvatima. U prosincu 2009. godine donijete su također smjernice za izradu novog Kaznenog zakona među kojima je istaknuta potreba unapređenja i povećanja djelotvornosti sustava kazneno-pravnih sankcija i to kroz reformu kazne zatvora u cilju ograničenja mogućnosti izricanja kratkotrajnih zatvorskih kazni, smanjenju broja supletornih zatvorskih kazni te poticanjem što je ovdje izuzetno bitno primjene alternativnih sankcija koje će se provoditi u probacijskom sustavu. Petogodišnjom strategijom ustrojavanja nacionalne probacijske službe kao dva glavna cilja određen je razvoj profesionalne prakse i izgradnja profesionalnih organizacija, a njena je misija suradnja sa zajednicom kako bi se zaštitila javnost i smanjio rizik od recidivizma kroz resocijalizaciju i reintegraciju počinitelja kaznenoga djela u društvo, te osiguranje poštivanja prava i potreba žrtava. Ispunjavanjem ciljeva strategija Hrvatske će i ovim akcijskim planom ispuniti i zahtjeve Europske unije i udovoljiti preporukama Vijeća Europe vezano uz mjeru pritvora, sankcija i mjera u zajednici, te uvjetnoga otpusta. Dakle, ono što želim reći ovdje da je osim ovog samoga izvješća iz kojega uglavnom iščitavamo, dakle što su zadaće Uprave za probaciju sukladno Zakonu o probaciji iz kojega iščitavamo da je preustrojem Ministarstva pravosuđa u rujnu uspostavljena Uprava za probaciju, da je donijet Zakon o probaciji. Također iščitavamo iz statističkih izvješća i iz grafikona i što je dobro da je od 2004. od kada ovdje imamo podatke do 2009. rapidno raste broj izrečenih presuda zaštitnoga nadzora uz uvjetnu osudu i rada za opće dobro na slobodi što je i bilo poticano prije svega u cilju rasterećenja zatvorskoga sustava za koji smo čuli da jest bremenit problemima, da je glavni problem i glavni teret zatvora u Hrvatskoj. Ali i ne samo u Hrvatskoj već i u mnogim drugim zemljama Europe prenapučenost, da rješavanje te prenapučenosti samim širenjem kapaciteta iziskuje znatna financijska sredstva. Ali da se mnogo učinkovitije i puno učinkovitije ovaj problem može riješiti i ne samo zbog rješavanja prenapučenosti, nego i zbog bolje resocijalizacije, zbog smanjenja tzv. kriminalne infekcije mladih počinitelja prije svega i počinitelja lakših kaznenih djela. Dakle, da se kroz sustav probacije ovaj problem može daleko učinkovitije riješiti. I ono što je iz ovoga izvješća još zamjećujemo jest prilično neravnomjeran broj izrečenih alternativnih sankcija u sudovima na području Hrvatske. Dakle, po pojedinim županijskim sudovima o čemu tu imamo detaljan prikaz što znači da treba i dalje raditi na edukaciji sudaca u tome smjeru. Jednako tako i na ujednačavanju sudske prakse. Iz ovoga izvješća proizlazi također da je ustrojstvo unutar Ministarstva pravosuđa dovršeno da se osnivaju regionalni uredi što ima sasvim svoje opravdanje u tome da se Uprava za probaciju ustroji na način da ima profesionalne službenike a to smo od državnoga tajnika čuli da će takvom organizacijom onda biti i znatno smanjena potrebna sredstva iz razloga što današnji jedan dan u zatvoru ili kaznionici košta kako smo čuli otprilike 370 i nešto kuna. Dan u zatvorskoj bolnici 600 kuna. Današnja provedba probacije putem povjerenika Ministarstva pravosuđa također oko 360 kuna, a ustrojem ove uprave na način da se zaposle i angažiraju profesionalni službenici bi se svela na cijenu od 45 kuna. Dakle, uz to što smo nizom strateških dokumenata i zakona već podržali Strategiju razvoja probacije ustrojem ministarstva, donošenjem zakona evo danas ćemo podržati i ovo izvješće koje doduše nije veliko, jer ne može niti bit, obzirom da je tek početak primjene, ali svakako podržavamo akcijski plan koji mislim da je puno značajniji uz ovo izvješće kojim su utvrđeni ciljevi i zadaće ove uprave i stoga očekujemo da će izvješće za 2010. biti opširnije, jer će na koncu imati i cijelu godinu primjene. Ono što možemo sa zadovoljstvom konstatirati dakle da je trend povećanja izricanja alternativnih sankcija u uzlaznoj putanji, da imamo institucije, imamo zakonski okvir i očekujemo da će uspostavljanje probacijskog sustava osim što će rasteretiti zatvorski sustav, osim što će smanjiti potrebna financijska sredstva pridonijeti i boljoj resocijalizaciji osuđenika, smanjenoj kriminalnoj infekciji poglavito kao što sam rekla mlađih osuđenika i onih za lakša kaznena djela. Hvala.
Hvala. Klub SDP-a, gospođa zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, ravnatelju, kolegice i kolege. Klub SDP-a će podržati Izvješće o radu Uprave za probaciju Ministarstva pravosuđa za 2009. godinu, međutim i ovom prilikom napominjemo da sam Zakon o probaciji neće spasiti tešku situaciju sam po sebi, jer to vam je logika dakle pod postojećeg Kaznenog zakona, gdje je sve i svašta postalo kazneno djelo, bez mogućnosti uvjetne osude, dakle da svakog i najmanjeg počinitelja stavljamo u zatvor a onda kažemo to je skupo i onda imamo Zakon o probaciji kako da ga izvučemo iz zatvora. Pa sama vlast je onda nevjerodostojna što to radi, a sve je to zbog toga, ja ne znam zbog čega i kakvom upornošću se ova vlast vodi, već 7 godina odbijajući novelirati na adekvatan način Kazneni zakon. Ovdje se čak govori da bi suci trebali u manjoj mjeri provoditi supletorni zatvor. Pa 2003. godine supletorni zatvor smo bili ukinuli. Bili smo ukinuli čitav niz kaznenih djela, odnosno kaznu zatvora za bagatelna kaznena djela, za ljude koji su žrtve organiziranog kriminala. Pa je li porazna situacija da 64% predmeta Vrhovnog suda je zlouporaba droga u onom svom osnovnom elementu? Za jednim jointom, to je opasna trgovina. 64%. A naš Kazneni zakon sa inkriminacijom lakšeg i težeg djela, oblika ima preko 7 stotina inkriminacija, a oni se bave jednim člankom u 64%. Pa kad će se baviti onda i drugim teškim, kad će se baviti gospodarskim kriminalitetom, zlouporabe službenog položaja, zlouporabe prava vjerovnika. Kad će se baviti takvim kaznenim djelima? Pa naravno da se bave ovim lakšim djelima, ali i struka sama kaže maknite to od nas. To govori državni, Državno odvjetništvo u svojim izvješćima, to suci govore kojima je lakše suditi ovo, ovakva bagatelna djela gdje onda mi omladinu, u pravilu mlade ljude upućujemo u kaznionice. I onda novi Zakon o probaciji koji će ih izvući odatle. Pa dajte ljudi. Očito Vlada i u ovom segmentu djeluje zaista kao raštimani orkestar. Uvijek idemo zaobilaznim putem, stvaramo sebi probleme. Pa i Zakon o probaciji je odlična stvar, dobra je stvar, ali ono mora biti rezervirano zaista da se iz zatvora, iz kaznionica, dakle oni koji pokazuju i volju i snagu da se poprave, da tretmani ti imaju učinka, i da imaju tamo normalne uvjete, da i za njih bude rezervirana probacija. Nije ona rezervirana samo za bagatelne počinitelje, ali kao svaka dobra stvar ona košta. Mi kućni pritvor, i istražni zatvor imamo još od 2003. godine, i ta mjera se ne primjenjuje. Dakle i sada kada više nemamo, kada je istraga maknuta iz oficijelnog sudskog postupka i prebačena u pretfazu koju provodi Državno odvjetništvo zajedno sa policijom, mi još se tim institutom u dovoljnoj mjeri ne koristimo, odnosno uopće se ne koristimo zato što su to skupe stvari. Prema tome, od samog ovog, od samog Zakona o probaciji koliko god sve ove predradnje u ovom administrativnom dijelu bile izvršene, ukoliko se čak i osiguraju potrebna sredstva radi izvršenja, neće biti velike koristi ukoliko mi imamo zakonodavni okvir koji će to onemogućavati, ili će otežavati tu situaciju. Evo ovdje se također govori o potrebnoj noveli Kaznenog zatvora. Kaže u više puta je istaknuta potreba unapređenja i povećanja odgovornosti sustava kaznenopravnih sankcija, date su smjernice, 2009. za izradu novog Kaznenog zakona, a Vlada nas je izvijestila već ima dvije godine da radi na izmjenama novog zakona, a ovdje vidimo dakle da tek 17. prosinca 2009. godine da je dala smjernice za izradu novog Kaznenog zakona. Ponavljam niti probacija neće spasiti efikasnost kaznenog sudovanja, niti poboljšati situaciju u našem penalnom sustavu bez promjene istinske promjene Kaznenog zakona u smislu tom da rasteretimo i tijela progona, represivna, a onda kasnije u tom penalnom sustavu ukoliko se ne usredotočimo na ono što građani od nas očekuju da se iza brave, da te kaznionice i zatvori budu rezervirani za opasne počinitelje, a da oni koji su praktički njihova žrtva, da ih rezerviramo kao svjedoke kako bi zaista bili djelotvorni u borbi protiv organiziranog kriminala, na takav način suzbijamo i korupciju i sve ovi problemi vrlo brzo u dobroj mjeri bi time bili riješeni. Hvala.
Hvala. Pojedinačna rasprava, gospodin zastupnik Ante Kulušić. Izvolite.
Gospdine predsjedniče, državni tajniče, ravnatelju. Kaže kolegica Ingrid Zakon o probaciji odličan zakon, ali prije toga moram malo lupit po Vladi. Podržavam Izvješće o radu Uprave za probaciju i vrlo kratko jednu primjedbu. Kao što ste kazali ustrojen je središnji ured i 12 ureda za probaciju na području Republike Hrvatske, ali mislim da bi bilo potrebno s obzirom da se u Šibeniku gradi jedan od najvećih zatvora u REpublici Hrvatskoj, mislim da jedan od takvih ureda bude u Šibeniku. Evo samo toliko. Hvala.
želi li državni tajnik završni osvrt? Da. Zoran Pičuljan, državni tajnik u Ministarstvu pravosuđa. Izvolite.
Hvala lijepo. Uvaženi gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo. Evo ja vam se zahvaljujem na raspravi koja je i ovog puta bila plodonosna i pokazala je da smo čini mi se ponovno još i bolje pogodili upravo na način kako ovo izvješće strukturirano upravo zahvaljujući i Hrvatskome saboru, a i izvješćima Pučkog pravobranitelja i svih onih koji na indirektan način ukazuju na slabosti ili probleme koji se pojavljuju u ovome iznimno složenom sustavu. Sustav bremenit problemima, no sustav koji se iz izvješća 2009. godine vidi da te probleme rješava kratkoročnom akcijom, a isto tako ima i viziju i strategiju dugoročnog izlaza i ovih problema koji se u zatvorskom sustavu pojavljuju. Ono što mi se čini da valja istaknuti da je nedovoljno ponekad istaknuto, iz ovih pustih brojki se teško vidi da ovaj sustav u 2009. godini nije jest u potpunosti govori teškoćama koje su u njemu bile prekapacitiranost i potkapacitiranosti i nismo imali nijednu ozbiljniju situaciju i to zahvaljujući samo jednoj činjenici, samo jednoj ustvari dobroj stvari, a to je da u tom sustavu rade prave profesionalci, ljudi koji znaju obavljati svoj posao i koji upravo jest i obveza ove Vlade i sljedećih vlada da razinu njihove sigurnosti i njihove profesionalnosti dignu na što višu razinu. Ono što je bitno i što se vidi i time ću završiti, neće biti bitnog poboljšanja i bez ovakvog akcijskog plana i bez njegove provedbe, a Vlada je odlučna da ga provede i u ovim kriznim vremenima. Ali naravno ono što je uvažena zastupnica Marinović govorila i bez snažne intervencije u kaznenom zakonodavstvu. U ovom trenutku se ta snažna intervencija ta vrlo profesionalna visoko stručna čini u Ministarstvu pravosuđa na jedan način da bi koncem godine imali jedan Kazneni zakon koji bi mogao biti uistinu na ponos ove struke i Republike Hrvatske. Dakle, očekujemo da ćemo dogodine doći sa izvješćem koji će potvrditi da probacijski sustav napreduje, da je on u jednoj mjeri rasteretio zatvorski sustav. Nećemo biti optimisti i reći da će samo on to učiniti, trebat će intervencije u kaznenom zakonodavstvu i u prekršajnom, trebat će biti vezano uz pritvore puno, puno ja bih rekao hrabriji nego do sada. I sve te intervencije u jednom razumnom razdoblju od 3 do 5 godina mogu odgovoriti, mogu hrvatski zatvorski sustav stabilizirati, dignuti na višu razinu, a oživjeti hrvatski probacijski sustav i u 5 godina nakon intervencije u kaznenom zakonodavstvu možemo polučiti puni efekt. Sve drugo bilo bi ja bih rekao olako obećana brzina, a nju uistinu nije davat, uistinu takva obećanja nije potrebno davati u bilo kakvim a pogotovo u ovakvim vremenima. Zahvaljujem.
Hvala. Zaključujem raspravu.
7. Izvješće o radu Uprave za probaciju Ministarstva pravosuđa za 2009. godinu. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu saborskog matičnog radnog tijela dajem na glasovanje zaključak koji glasi: prihvaća se izvješće o radu Uprave za probaciju Ministarstva pravosuđa za 2009. godinu. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovo izvješće je prihvaćeno sa 101 glas za, jedan suzdržan i ništa protiv.
Prelazimo na sljedeću točku - Izvješće o provedbi Nacionalnog programa sigurnosti cestovnog prometa Republike Hrvatske 2006. – 2010., za 2009. godinu Podnositelj je Vlada. Vlada je podnijela ovo izvješće na temelju članka 111. Poslovnika Hrvatskog sabora i zaključka Hrvatskog sabora od 2. lipnja 2008. godine. Raspravu su proveli Odbor za pomorstvo, promet i veze i Odbor za lokalnu područnu (regionalnu) samoupravu. Izvješća ste primili na sjednici. Državni tajnik u Ministarstvu unutarnjih poslova Ivica Buconjić će dodatno obrazložiti izvješće. Izvolite.
Evo hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pred vama Izvješće o provedbi Nacionalnog programa sigurnosti cestovnog prometa Republike Hrvatske 2006. - 2010. za 2009. godinu konkretno izvješće za 2009. godinu. Prvi nacionalni program koji je Vlada Republike Hrvatske počela provoditi bio je 1994. godine. Budući je stanje sigurnosti cestovnog prometa u Hrvatskoj bilo alarmantno sa puno poginulih, puno prometnih nezgoda i puno šteta. Nacionalni program sigurnosti cestovnog prometa se provodi kroz strateške aktivnosti i kroz dodatne aktivnosti. Strateške aktivnosti su smanjivanje brzine vozila i poštivanje najviših dopuštenih brzina, zatim zaštita djece, mladih i najranjivijih sudionika u prometu, suzbijanje vožnje pod utjecajem alkohola i opojnih droga u prometu, saniranje opisanih mjesta, a od dodatnih aktivnosti su najvažnije povećanje razine tehničke ispravnosti vozila, unapređenje prometne statistike i analize, uporaba sigurnosnog pojasa i dnevnih svjetala na vozilima i poštivanje semaforskih svjetla. Zatim je izvršena promjena obrasca kojim se prate prometne nesreće pa je na taj način prošireno i osuvremenjeno prikupljanje podataka važne za daljnje raščlambe planiranja i postupanja s ciljem smanjenja broja i posljedica prometnih nesreća, a u sklopu akcije vezanih za korištenje sigurnosnog pojasa emitiran je navedeni TV radio spot, znači provođene su promidžbeno-promotivne aktivnosti kojima je prije svega preventivni karakter i značaj. Zakon o sigurnosti cestovnog prometa stupio je na snagu 17. lipnja 2008. godine, a donesen je prvenstveno radi usklađivanja sa odredbama Prekršajnog zakona, te radi usklađivanja s propisima Europske unije što je u potpunosti postignuto i sa direktivama i sa pravnom stečevinom Europske unije. Iako je Zakon o sigurnosti cestovnog prometa koncipiran na način da ima izrazito preventivan karakter za pojedine osobito društveno opasne prekršaje propisuje kao alternativu i kaznu zatvora. A inače su kazne zatvora u tom zakonu 2009. godine bile povećane u odnosu na dotadašnje razdoblje. Može se zaključiti da je novi Zakon o sigurnosti cestovnog prometa u punoj primjeni, te se njegovi rezultati očituju u prvom redu na poboljšanju stanja sigurnosti u cestovnom prometu koje je osobito vidljivo u 2009. godini, odnosno prvoj punoj godini njegove primjene. Inače je uobičajena praksa da se stanje sigurnosti cestovnog prometa u svim zemljama Europske unije, pa i u svijetu mjeri određenim markantnim statističkim pokazateljima, pa ću ja reći samo nekoliko najvažnijih i to u usporedbi sa 2008. godini da se može lakše pratiti da li je došlo do poboljšanja ili pogoršanja stanja. Tako je 2009. godini bilo ukupno 50 tisuća 388 prometnih nesreća. U odnosu na 2008. godinu kada ih je bilo 53 tisuće 495. to je smanjivanje od 5,8% Sa nastradalima smo imali 2009. godine 15 tisuća 730 u odnosu na broj iz 2008. kada ih je bilo 16 tisuća 290. To je smanjivanje od 3,4%. Nastradale osobe, ukupno smo imali 2009. 22 tisuće 471 osobu, a godinu ranije 2008. 23 tisuće 69 što je smanjenje od 2,6% u odnosu na 2008. godinu. I ono što je možda najvažnije, da je došlo do jednog značajnog smanjivanja broja smrtno stradalih osoba u prometu. Naime, 2009. godine smo imali 548 smrtno stradalih osoba u prometu, a 2008. godine 664 što znači da je 2009. godine, znači u promatranom izvještajnom razdoblju, poginulo 116 manje sudionika u prometu što je za 17,5% manje smrtno stradalih. I smatramo da je to upravo najvrjedniji rezultat svih aktivnosti koje Ministarstvo unutarnjih poslova, ali i druge nadležne institucije, provodilo u provođenju svih propisa koji utječu na sigurnost cestovnog prometa. Prema okolnostima koje su prethodile prometnim nesrećama odnosno uzrocima i dalje je najveći broj nesreća događa zbog nepoštivanja prometnih pravila, prometne signalizacije odnosno ljudskih pogrešaka. U 2009. godini najviše osoba je poginulo zbog nepropisne ili neprilagođene brzine, 55,3% zbog nepoštivanja prednosti prolaska 6% i zbog pogrešaka pješaka 3,6%. Prema vrstama, tijekom 2009. godine najviše je osoba poginulo prilikom slijetanja vozila s kolnika, to je bio slučaj u 36,3% prometnih nezgoda. Prilikom sudara vozila iz suprotnih smjerova 21%, kod naleta na pješaka 17,9% i kod bočnih sudara 6,7%. Ako se promatra broj stradalih osoba prema svojstvu u prometnoj nezgodi 2009. godine je u svojstvu vozača smrtno stradalo ukupno 305 osoba što je 18,2% manje nego 2008. Putnika je stradalo 140 što je isto smanjivanje od 9,1% u odnosu na godinu ranije. Pješaka je poginulo 103 što je smanjivanje od 24,8% u odnosu na 2008. godinu. I ono što je isto također vrlo važno reći je da je osjetno smanjen i udjel mladih vozača u svim prometnim nesrećama i stradavanjima što znači da su one i norme iz Zakona o sigurnosti cestovnog prometa, ali i postupanju policije dale rezultate. A smatramo da je tu isto tako bila važna i promidžbena kampanja koja se kontinuirano provodi svih ovih godina, međutim s druge strane imamo povećan broj poginulih putnika na motociklima i na traktorima. Ministarstvo unutarnjih poslova prati upravo ove trendove i kampanja ove godine, promidžbena kampanja koja se odvija putem medija elektronskih i tiskanih je upravo i ciljano usmjerena prema ovim skupinama sudionika u prometu kojih je prošle godine poginulo više nego godinu prije, znači imamo ja bih rekao dobru kampanju usmjerenu prema putnicima na motociklima. I ono što je isto tako zabrinjavajuće, da je 2009. godine poginulo četvero djece više što je 23,6% u odnosu na 2008. godinu i isto tako Ministarstvo unutarnjih poslova ulaže značajne napore upravo u preveniranju stradavanja tih najranjivijih skupina odnosno djece kako bi taj trend povećanja stradavanja djece u prometu smanjili i kako bi osigurali veću sigurnost djece u prometu. I za kraj mogu reći sa zadovoljstvom da su ovi pozitivni trendovi koje smo imali prošle godine nastavljeni i u ovoj godini i za prvih 6 mjeseci, odnosno do jučerašnjega dana imali smo 210 smrtno stradalih osoba u odnosu na 242 smrtno stradale osobe prošle godine u istom razdoblju što znači da je do 5. srpnja ove godine smrtno stradalo 32 ljudi. 32 osobe su manje smrtno stradale u odnosu na isto razdoblje prošle godine. I nadamo se da ćemo dosljednom primjenom zakona i provođenjem svih onih mjera i aktivnosti koje proizlaze iz Nacionalnog programa sigurnosti cestovnog prometa uspjeti sačuvati ove dobre trendove i utjecati na to da što je moguće manje bude prometnih nezgoda, što je moguće manje materijalnih šteta i ono što je najvažnije, da sačuvamo što je moguće više života hrvatskih građana sudionika u prometu i da sve te probleme svedemo na razinu Europske unije, odnosno na ciljanu brojku od 10 smrtno stradalih sudionika u prometu u odnosu na 100 tisuća stanovnika. Hvala lijepa.
Hvala. Odbor za pomorstvo, promet i veze? Odbor za lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu? Otvaram raspravu. Klub zastupnika SDP-a, gospodin zastupnik Luka Denona. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Gospodine državni tajniče. Uvijek je teško govoriti kada je ova tema na dnevnom redu, onda je zaista teško reći da je Izvješće o provedbi Nacionalnog programa sigurnosti cestovnog prometa Republike Hrvatske za 2009. godinu uspješno ili pozitivno. Naravno, asocira nas uvijek to koji je cilj bio Nacionalnog programa sigurnosti cestovnog prometa 2006.-2010. godine. Krajnji cilj je bio da u Republici Hrvatskoj na 100 tisuća stanovnika bude najviše 10 poginulih. Znači, kada govorimo o onima koji ginu na našim cestama zaista je onda teško reći ovo je izvješće za 2009. godinu dobro, ali ono je takovo i statistički gledano je bolje nego što je to bilo svih ovih godina do sada. I dozvolite vrlo kratko onda da kažem i ono što mi se čini da je u ovom trenutku bitno za reći. Bilo bi dobro da se možda na kraju ili ne znam kada očitujete i o prijedlogu zaključaka Odbora za pomorstvo i promet gdje čini mi se da su dobri zaključci, da bi trebalo dio njih ipak uvažiti. A jedan od njih je da budući istječe to razdoblje, da je ovo 2010. godina da bi bilo dobro da se onda za buduće razdoblje napravi jedna ozbiljna analiza svega onoga učinjenoga da bi dostigli taj cilj od 10 na 100 tisuća da bi bili negdje u europskim okvirima i da vidimo što smo dobroga napravili, gdje još trebamo nešto učiniti za nekakav budući nacionalni program. Mislim da od tog budućeg nacionalnog programa ne bi trebalo odustati. Moram priznati da mi je isto također teško pohvaliti policiju. Dakle, iz ovog izvješća je vidljivo da je ministarstvo koje je najveći teret podnijelo u 2009. godini, da bi ovakvo izvješće bilo pred nama je upravo Ministarstvo unutrašnjih poslova, ali mi se čini da to onda, da to nije dovoljno. Mislim da ti napori policije da budu, da djeluju i edukativno i represivno nije što uporno ponavljamo nije dobro za cjelovit jedan ovakav projekat koji stremi ka cilju od tih deset na sto. Nedovoljno je da to padne na pleća samo policije, a da svi oni drugi nisu dovoljno uključeni. Čak neki koji su bili i odlukama vezani da nešto naprave i nisu to napravili i to treba ovdje naglasiti. Taj cilj se jednostavno može dostići samo onda kada to bude simbioza svih onih ministarstava koji su dužni učiniti puno više na toj sigurnosti pogotovo u onoj preventivi koja nam također nedostaje. Pa ću ja samo nekoliko primjera navesti uz tu pohvalu naravno policiji. I čini mi se da je i ova promjena Zakona o sigurnosti prometa na cestama uz ove povećanu represiju hajmo tako reći također doprinijela da je i broj nezgoda ali i broj smrtno stradalih i ranjenih u saobraćajnim nesrećama bio manji. Ono što nedostaje iz ovog temeljnog dijela možda bi bilo dobro kada bi se koncentrirali sada pogotovo u ovom razdoblju kada smo prestali izgrađivati autoceste, da možda dio novaca također uložimo u saniranje postojećih županijskih i lokalnih cesta koje su također poznate po tome da imaju i svoje crne točke za koje uvijek kad se tamo nešto dogodi naravno bude kriv vozač. Ali nije moguće da jednostavno uvijek je ili previše pijan ili prebrzo vozio ili je premlad pa se na tom mjestu događaju saobraćajne nesreće. Očito je da nešto i sa cestom možda nije u redu što su naravno i savjeti za sigurnost prometa na cestama po nekim županijama utvrdili koja su to kritična mjesta i crne točke u cestovnoj mreži Republike Hrvatske koja bi trebalo sanirati. Pa bi i na taj način kroz sanaciju takovih crnih točaka kojih u Republici Hrvatskoj ima kroz razne projekte Hrvatskih cesta možda trebalo dati naglasak u ovoj 2010. godini ili do kraja ove godine pa početak 2011. da se saniraju i te crne točke. Ono što je također u raspravi kod usvajanja ovog izvješća na odboru primijećeno, a to je da je potrebno učiniti možda više na onoj edukaciji koja je u nekim županijama, znači u nekim dijelovima Hrvatske pokazala se kao dobra, a to je da je potrebno učiniti više na edukaciji onih koji prvi dođu na mjesto nesreće, a to je prije svega i policija i vatrogasci. Znači, edukacija iz pružanja prve ili hitne medicinske pomoći, osnovnu edukaciju bi trebali proći svi oni koji prvi dolaze na mjesto nesreće, a to su prije svega i policajci i vatrogasci. U nekim dijelovima Republike Hrvatske taj je projekat ili program također dobro ide, pa bi bilo dobro da ga onda možda u budućem programu za cijelu Hrvatsku također učinimo dostupnima. Vidim da je nešto novaca i ostalo, pa bi se možda to moglo s tim novcima napraviti. Nedostatak je također što i u ovoj turističkoj sezoni će biti primjetljivo ili primijećeno postoje naime turisti koji nam dolaze iz udaljenijih zemalja, europskih zemalja koji se dobro informiraju i traže naravno takva informacija je dostupna kada dolaze na naše otoke. Takvih turista ima. Turisti nam koji dolaze nisu nužno svi zdravi. Znači, neki od njih boluju i od kroničnih bolesti ali i takvi ljudi trebaju godišnji odmor i onda se informiraju koliko im je potrebno ako im se nešto dogodi na jednom od naših otoka ako su ga izabrali kao destinaciju, koliko im je potrebno vremena ne daj Bože da se kakvo zlo dogodi u onom zlatnom satu doći do prvog kliničkog bolničkog centra koji im može pružiti onu zdravstvenu uslugu na koju su i u svojim zemljama navikli, pa je očito da bi u tom slučaju bilo potrebno ponovno oživjeti onaj projekat heliodroma na našim otocima kako bi eto i na taj način i stanovništvo na tim našim otocima ali i gosti koji nam dolaze imali tu sigurnost da ipak mogu u tom eventualno zlatnom satu doći do ozbiljnog kliničkog bolničkog centra gdje će im biti moguće pružiti svu onu medicinsku uslugu koja je u datom trenutku potrebna. Ono što moram također upozoriti je to da neka ministarstva nisu na žalost ispoštovala sve one odredbe koje su ili na što su se obavezale temeljem ovog Nacionalnog programa da će učiniti to je prije svega Ministarstvo znanosti, znači školstva. Nisu znači neke svoje obaveze koje su trebali učiniti nisu izvršili. Mislim da to nije dobro, jer Ministarstvo znanosti, obrazovanja i sporta nije donijelo program osposobljavanja za vožnju biciklom, program biciklističkog ispita i obveze potvrde iz stavka da sad ne nabrajam što sve nisu napravili. Mislim da to nije dobro, ponavljam za temeljni cilj deset na sto ili do deset na sto tisuća stanovnika potrebno je da to ne padne samo na teret represivnih organa kao što je policija, nego bi to trebalo biti jedna šira aktivnost u Republici Hrvatskoj svih onih zainteresiranih. I u tom slučaju poprilično je nejasno zašto se u Ministarstvu za škole nekako grčevito bori da u srednjim školama nemamo nigdje, ama baš nigdje nikakvu poduku ili nekakvu natruhu da će se nešto događati iz nečega što se jednostavno zove kultura prometa. Budući da iz tih srednjoškolskih klupa stasaju najmlađi naši vozači i da su to prilično, da su to djeca koja nisu navikla na promet ovakav kakav je i da im treba vremena da se priviknu na naše divljanje po cestama zaista bi bilo nužno i potrebno da osim onoga što imamo u osnovnom školstvu, pa i u vrtićima da bi bilo potrebno da onda i toj generaciji mladih ljudi pružimo nekakvu mogućnost da kroz tu hajmo tako reći kulturu prometa koja bi možda bila u nekakvom satu tehničkog odgoja ili ne znam čega gdje bi se to moglo staviti, da se i na taj način kroz tu kulturu prometa na neki način ukaže na to koje su opasnosti koje ih čekaju kada iz školskih klupa za svoj 18. rođendan ili 19. rođendan sjednu u očev automobil i eto da bar imaju nekakvu natruhu što ih očekuje i da se onda na takav način i prilagodi to njihovo normalnije ponašanje na cestama, a sve zato da ta sigurnost za te mlade ljude isto druge bude veća nego što je do sada. Što se iz ovog izvješća još dade zaključiti, osim što možemo reći da je pozitivno i da je okej, također da je, neću sad popamtiti sve te brojke, nije temeljno ali je znakovito, da je u prošloj godini negdje oko 25 tisuća tehnički neispravnih vozila, odnosno bez tehničkog pregleda, bez registracije bilo na našim cestama. Popriličan broj, jer osim što smo mladi, osim što vozimo pod utjecajem alkohola ili droge, osim što prebrzo vozimo, osim što eto divljamo na cestama pa se nesreće događaju, očito je da, ili vjerojatno je da sigurno i taj dio sigurnosti na cestama doprinosi da su nam i vozila tehnički ispravna. Jer to je ono što je represijom ustanovljeno. Ono što nije represijom ustanovljeno taj je broj daleko veći. Znači vozimo se sa ljudima koji voze prometala koja nisu tehnički ispravna. Očito je da bi i na tom, u tom segmentu također trebalo nešto drugačije poduzeti, pa da se takvi ljudi ne pojavljuju na cestama, znači kazne bi trebale biti puno veće, jer to je jedini način očito da se na neki način upristojimo. Evo to je ono što mi u SDP-u mislimo da bi trebalo napraviti. Ponavljam bilo bi nam zadovoljstvo kada biste prihvatili dio zaključaka Odbora za pomorstvo, promet i veze. I na kraju naglasak, puno je onih i recidivista koji se pojavljuju ponovno na našim cestama, a nismo znali ili ne znamo još uvijek kako njima stati na kraj. Ponavljam mislim da bi ta sveobuhvatna akcija ne samo da ostane na Ministarstvu unutrašnjih poslova, nego i na drugim ministarstvima, zajedničkim snagama, možda u budućnosti došlo do toga da imamo taj, ostvaren taj cilj od 10 na 100 tisuća, ali bi možda trebalo i učiniti više da se recedivisti što manje pojavljuju na našim cestama, znači te kazne bi trebale biti još strožije. Zahvaljujem.
Hvala. Klub HNS-a i HSU-a, gospođa zastupnica Danica Hursa. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine potpredsjedniče, uvaženi državni tajniče, kolegice i kolege. Realizacija nacionalnog programa sigurnosti cestovnog prometa u razdoblju od 2006. do 2010. provodila se u 2009. kroz osnovne ili strateške aktivnosti a to su smanjenje brzine vozila i poštivanje najviših dopuštenih brzina, zaštite djece, mladih i najranjivijih sudionika u prometu, suzbijanje vožnje pod utjecajem alkohola i opojnih droga u prometu, te saniranje opasnih mjesta. Osim osnovnih provodile su se dodatne aktivnosti, kao povećanje razine tehničke ispravnosti vozila, uporaba sigurnosnih pojaseva itd. Nacionalni program 2006.-2010. temelj je svih aktivnosti vezanih za poboljšanje stanja sigurnosti cestovnog prometa. Osnova nacionalnog programa bazirana je na preventivnom djelovanju, pri čemu je nažalost nemoguće stići do povećane razine sigurnosti cestovnog prometa i bez represivne komponente. Bolje stanje u sigurnosti cestovnog prometa jeste posljedica angažiranja raznih subjekata, od udruga građana, strukovnih udruga i državnih institucija, koje organiziraju i provode razne aktivnosti kao što su seminari, okrugli stolovi, na temu sigurnosti cestovnog prometa. Naravno, rezultati uvijek mogu i moraju biti bolji što ovisi o nizu faktora, a jedan od važnih je svakako i mogućnost financijskog ulaganja na područje sigurnosti u cestovnom prometu. Pokazatelji stanja sigurnosti cestovnog prometa u Republici Hrvatskoj u protekloj 2009. u odnosu na prethodnu 2008. govori da je smanjen ukupan broj prometnih nesreća za 3 tisuće 107 ili 5,8%. Smanjen broj nesreća s poginulim osobama za 92 ili eto 15,7%. Smanjen broj nesreća s ozlijeđenim osobama za 468 ili je to 3%. Manji broj poginulih osoba za 116 ili je to 17,5%. Broj teško ozlijeđenih osoba smanjen za 125, odnosno za 3,1% i broj lakše ozlijeđenih osoba smanjen za 357 ili je to 1,9%. Od ukupnog broja smrtno stradalih sudionika prometnih nesreća njih 341, ili je to 62,7% preminulo je na mjestu nesreće, 58 ili 10,7% pri prijevozu do zdravstvene ustanove, a 149 ili je to 27,2% u razdoblju od 30 dana od prometne nesreće. Ova dobra i pozitivna kretanja u sigurnosti cestovnog prometa postignuta su u uvjetima stalnog povećanja broja vozila i vozača na hrvatskim cestama, i povećanja ukupnog obujma prometa na cestama. Najteže prometne nesreće događaju se zbog ljudskih pogrešaka, odnosno grubog kršenja prometnih pravila i nepoštivanja prometne signalizacije. I dalje je glavni uzrok smrtnog stradavanja brzina, pa je zbog nepoštivanja njenog ograničenja, ili neprilagođivanja brzine uvjetima na kolniku poginulo preko 55,3% ukupnog broja poginulih osoba. Do smrtnih stradavanja u 36,3% slučajeva došlo je prilikom slijetanja vozila s kolnika. Agresivna vožnja predstavlja po svemu sudeći sveopći problem, a na žalost je i u porastu. Agresivna vožnja postaje paradigma ponašanja u prometu. Svijest javnosti o opasnostima i rizicima koji su posljedica takve vožnje i takvog ponašanja u prometu valja podići na bitno višu razinu, kako bismo postali društvo koje jednostavno ne prihvaća takvo ponašanje na cesti. Nasuprot takvoj vožnji prihvatimo i njegujmo defanzivnu vožnju, koju možemo opisati kao način ponašanja koji nam omogućuje da u cestovnom prometu preživimo, da ostanemo neozlijeđeni, da ne oštetimo svoje vozilo, ali istodobno da svojim ponašanjem čuvamo živote, zdravlje i imovinu drugih sudionika u prometu. Izvješće govori da je smanjen broj prometnih nesreća i stradavanja u njima koje su prouzrokovali mladi vozači osobe od 16 do 24 godine. Smanjio se i udjel u svim nesrećama i stradavanjima koje je prouzrokovala ova skupina vozača što se smatra najboljom pozitivnom promjenom stanja u sigurnosti cestovnog prometa. Edukacija i to ona ciljana, usmjerena prema svim kategorijama sudionika u prometu, jedno je od najsnažnijih raspoloživih sredstava u borbi za smanjenje broja prometnih nezgoda. Dakako, nužno je potrebno uspostaviti cjeloviti i kvalitetni sustav edukacije na nivou cijele države, te tada sustavno raditi na njegovoj provedbi. Mobilizacija stručne javnosti i raznih subjekata od udruga građana, strukovnih udruga do državnih institucija koje su organizirale i provele razne aktivnosti kao što su seminari, okrugli stolovi i slično, pridonijela je bez sumnje poboljšanju sigurnosti cestovnog prometa. U tom dijelu može se i mora dati više, a posebice je važno kontinuirano obrazovanje i provođenje prometnog odgoja mladih kroz programe primjerene njihovom uzrastu. U 2009. godini planirano je 5 educirajućih kampanja za koje će se ugovori potpisati tek ove godine, pa će i realizacija ići s vremenskim odmakom. Ali mi kažemo bolje ikad nego nikad. Mediji mogu dati i daju značajan doprinos poboljšanju sveukupnog stanja sigurnosti cestovnog prometa i podizanju prometne kulture svih sudionika u prometu. Osim "Crne kronike" u kojoj se uglavnom opisuju posljedice prometnih nesreća, mora se kroz razne edukativne sadržaje više propagirati pozitivno ponašanje u prometu. Što je plan za dalje, odnosno ovu godinu zadnju godinu nacionalnog programa, također nalazimo u izvješću. A ja ću podvući samo neke pozicije za koje držimo da su važne i o kojima treba posebno voditi računa. Sigurnost djece i mladih u prometu, ozljede u prometnim nesrećama vodeći si uzrok smrti i invaliditeta djece i malih u većini zemalja svijeta. U Hrvatskoj svako 3. dijete koje umre u dobi od jedne do 19 godina, umire kao posljedica ozljeda nastalih uslijed prometnih nesreća. Prema podacima MUP-a u prometnim je nesrećama u Hrvatskoj 2007. godine stradalo tisuću 797 djece, do 14 godina. Poginulo je 25, ozlijeđeno je tisuću 772, od toga 14,2% s teškim ozljedama. Najviše je djece njih 16 poginulo u svojstvu putnika, 8 u svojstvu pješaka i jedan kao vozač. Zadnjih godina bilježi se porast stradavanja djece u svojstvu putnika. U ovom slučaju posebnu veliku odgovornost snose odrasli vozači najčešće roditelji. Mogućnost daljnjeg poboljšanja stanja sigurnosti treba tražiti i u žurnijem i prikladnijem prijevozu ozlijeđenih osoba u prometnim nesrećama, uvođenjem hitne helikopterske medicinske pomoći. Zato s posebnim žaljenjem spominjem nerealiziranu stavku iz 2009. godine, koja je trebala taj vid pomoći i poboljšanja uvesti. Podaci da su u Hrvatskoj od 2003. do 2009. u cestovnom prometu poginule 4 tisuće 351 osoba, od kojih je 336 osoba preminulo tijekom prijevoza u medicinsku ustanovu, a tisuću 359 tijekom 30 dana od stradavanja u prometnoj nesreći. Visoka stopa smrtnosti u fazi zbrinjavanja teško ozlijeđenih osoba u prometnim nesrećama uvjetovana je i nedovoljno kvalitetnim i efikasnim načinom zbrinjavanja u adekvatnu medicinsku ustanovu. Prema podacima Svjetske zdravstvene organizacije i pozitivnim iskustvima većine zemalja EU-a kontinuiranjem djelovanjem sustava HEMSa koji omogućuje hospitalizaciju teških pacijenata u roku od jedno sata. Riječ je o onom zlatnom satu. Smrtnost se smanjuje za 30% što bi u našoj situaciji rezultiralo spašavanjem 400 života, znači u razdoblju od 7 godina. Za svaku je pohvalu i treba je kontinuirano provoditi akcija "Stop neosiguranim vozilima" koja je rezultirala promjenom trenda u broju neosiguranih vozila za drugu polovicu prošle godine, a početak ove godine bilježi stagnaciju i to je dobar znak. I na kraju, unatoč tome što Hrvatske ceste gotovo svakodnevno ubiru nove žrtve, statistički podaci Ministarstva unutarnjih poslova da se stanje napokon popravlja. Broj poginulih u prometu na 100 tisuća stanovnika s preklanjskih 15, smanjen je na 12 što je na tragu smjernica zacrtanih Nacionalnim programom cestovnog prometa iz 2006. Cilj tog programa je broj poginulih svesti na manje od 600 pa i niše, tj. smanjiti broj poginulih osoba na 10 smrtno stradalih na 100 tisuća stanovnika. Cilj Europe je 7 poginulih na 100 tisuća stanovnika. Sigurnost prometa čine tri bitna čimbenika. Sudionici prometa, vozila i ceste. Krivnja za nesreće najčešće pada na vozače pri čemu kontinuirano podizanje prometne kulture svih sudionika, posebno vozača najbrže može smanjiti crne statističke pokazatelje. No, stručnjaci upozoravaju, a i mi to znamo da se znatno više mora ulagati i u poboljšanje infrastrukture, kao i kontinuirano praćenje vozila posebice onih koji bez osiguranja i registracije često učestvuju u prometu. Klub HNS-a, HSU-a će prihvatiti Izvješće o stanju sigurnosti cestovnog prometa u 2009. godini.
Hvala. Pojedinačna rasprava. Gospodin zastupnik Gordan Maras. Nema ga. Gospodin zastupnik Milivoj Škvorc. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Pred nama je izvješće o provedbi Nacionalnog programa sigurnosti cestovnog prometa Republike Hrvatske za 2009. godinu. Rezultati koje možemo iščitati iz izvješća o provedbi Nacionalnog programa sigurnosti cestovnog prometa Republike Hrvatske za 2009. godinu jasno pokazuju kako je njegovo donošenje zajednost razrađenim planom bitnih strateških aktivnosti i interdisciplinarnim pristupom koji je u njemu primijenjen, a koji je u njemu primijenjen, a koji je doveo do mobilizacije cijelog niza različitih subjekata, od državnih institucija udruga građana, strukovnih udruga, medija, u njegovoj provedbi bio zaista pun pogodak. Ne može se u brojčanim pokazateljima u izvješću ne zamijetiti i to odmah da je u 2009. godini broj smrtno stradalih u prometnim nesrećama sveden na razinu iz 1965. godine. Ako bismo se svojim sjećanjima vratili samo na zagrebačke ulice te '65. godine i usporedili broj automobila tada i prometne gužve kojima smo svakodnevni svjedoci danas, jasno je da je riječ o dobro provedenim preventivnim, ali i represivnim mjerama koje su broj poginulih na našim cestama u odnosu na 2008. godinu smanjili čak bismo rekli za 17,5%. No iako je poginulo 116 osoba manje nego prošle godine 548 smrtno stradalih još je uvijek velik broj jer je, složit ćemo se svi, i jedan izgubljeni život previše. Zato još uvijek predstoji, mislim da mogu reći, prava borba za postizanje cilja zbog kojeg je ovaj nacionalni program donesen, a to je 10 poginulih na 100 tisuća stanovnika. Svaka potpora tom nastojanju je potrebna i nužna, jednako kao što je nužno da u tome sudjeluju svi koji na bilo koji način mogu doprinijeti i ovo upravo zato i jest nacionalni program u kojem rezultati ne ovise samo o Ministarstvu unutarnjih poslova i dobrom radu Prometne policije, već i cijelom nizu drugih sudionika. Kako je i dalje više od 50% nesreća sa smrtnim posljedicama izazvala nepropisna i neprilagođena brzina jasno je da je nužno pojačati preventivno-represivne mjere upravo prema takvim sudionicima u prometu što je uostalom i predviđeno ovim programom. Predstoji nam ozbiljan rad na suzbijanju pojave alkoholiziranih vozača. Vraćanje dozvoljeni 0,5 promila nije se pokazalo kao razlog većeg udjela u prometnim nesrećama, ali je stav o vožnji u alkoholiziranom stanju još uvijek u našem društvu nažalost opće prihvatljiv stav. Tu nam predstoji veliki posao koji po mom mišljenju treba početi odrađivati daleko prije nego što vozač postane ponosni vlasnik vozačke dozvole, dakle možemo reći još u dječjem vrtiću. Bez promjene stava tu neće biti većih pomaka iako učestale preventivno-represivne akcije Prometne policije sigurno daju rezultate, osobito kod mladih vozača. Pa iz osobnog iskustva mogu posvjedočiti da kad je riječ o večernjim i noćnim izlascima mladih sve se češće na sreću mogu čuti njihovi međusobni dogovori o tome da onaj koji tu večer preuzima odgovornost za vožnju neće konzumirati alkohol. Kad već govorimo o mladim vozačima, a prošlih smo godina o tome uistinu često i puno govorili, konačno dobra vijest. Vjerujem da je svakog tko je pročitao ovo izvješće iskreno obradovao podatak da je ova dobna skupina osjetno smanjila svoj udio i to u svim prometnim nesrećama i stradavanjima. Nakon brojnih prigovora kojima smo bili izloženi od strane budućih mladih vozača vezanih uz neka ograničenja čini se da je bilo dobro ustrajati i da je to baš kao što je istaknuto u ovom izvješću najistaknutije dostignuće zbog kojeg treba pohvaliti se aktere koji su njemu doprinijeli. S dolaskom lijepog vremena, prvih sunčanih dana dnevne informativne emisije već kao po nekom pisanom pravilu dočekujemo sa zebnjom i nelagodom jer su vrlo često prve minute rezervirane za tragične nesreće s poginulim motociklistima. Iako se i ovdje broj poginulih u odnosu na 2008. smanjio i to čak za 22%, a na mopedima još i više, za gotovo 35%, aktivnosti se u prevenciji kada je riječ o ovoj ciljanoj skupini nikako ne smiju smanjiti. Suradnja s motoklubovima kojih u Hrvatskoj stvarno ima veliki broj očigledno su dali rezultate i radna skupina nacionalnog programa treba ih i dalje poticati da i sami rade na edukaciji svojih članova. I na kraju, jedino što iz ovog izvješća smatram uznemiravajućim, a što je i u njemu istaknuto jest povećanje broja stradale djece u prometnim nesrećama u kojima su bili putnici u automobilima i to vlastitih roditelja. Pored niza aktivnosti provedenih u okviru ovog Nacionalnog programa od edukativnih programa u suradnji s udrugama, radijskih i televizijskih spotova, podaci govore da ovu kampanju treba u budućnosti još pojačati. Ako je potrebno, osigurati i veća financijska sredstva jer za razliku od drugih sudionika u prometu ova skupina ne može sama sebe zaštiti i njezina sigurnost ovisi o nama, pa je naša odgovornost tim veća. Iako je veći dio aktivnosti koje su navedene u ovom godišnjem izvješću provelo Ministarstvo unutarnjih poslova pa njegovim djelatnicima idu i najveće zasluge i pohvale. Treba reći da je zakonska regulativa u mnogome omogućila brže i učinkovitije djelovanje prema prekršiteljima prometnih propisa, a da posebno veseli što su se u realizaciji Nacionalnog programa sigurnosti cestovnog prometa našle i mnogobrojne strukovne i druge udruge građana, škole i druge institucije i sve to uz suradnju i podršku medija. Za nadati se je, i to ne bez razloga, da ćemo s istim pristupom dogodine na našim klupama naći izvješće s još boljim pokazateljima o stanju sigurnosti na našim cestama. Podržat ću ovo izvješće. Hvala.
Hvala. Gospođa zastupnica Mirela Holy. Izvolite.
Hvala vam, poštovani potpredsjedniče. Pa na samom početku želim reći da pozdravljam to što je situacija u 2009. godini bolja nego u godini prije i sigurna sam, odnosno uvjerena sam da je to rezultat toga što imamo veći broj kilometara autocesta koji sigurno utječu na smanjenje broja smrtno stradalih u hrvatskom prometu. Bez obzira na to što su brojke iz ovog izvješća pozitivne u odnosu na prethodne godine i prethodno razdoblje, ipak treba spomenuti da je krajem lipnja, točnije 26.6. u "Jutarnjem listu" objavljen jedan članak u kojem se govori da u hrvatske ceste najopasnije ceste u Europi. Taj članak se temelji na rezultatima koji je dao Austrijski prometni klub i gdje se govori, mislim da nemaju baš potpuno pouzdane podatke da je Hrvatska sa svojih 150 poginulih na milijun stanovnika zemlja koja ima najveći broj smrtno stradalih u Europi bez obzira na to što je taj broj prenapuhan u odnosu na stvarno stanje u 2009. godini mislim da nas duboko mora uznemiravati takva konstatacija i da se moramo duboko zapitati na koji način možemo doći do cilja, a cilj bi nam trebao biti onakav kakav je u Europskoj uniji, a to je znači sedam ili ispod sedam poginulih na sto tisuća stanovnika. I imam neke prijedloge koje ću iznijeti tijekom ove rasprave. Naime, vi ste konstatirali u svom uvodnom izlaganju, a tako piše i u ovom izvješću da se najveći broj prometnih nesreća u stvari događa zbog nepoštivanja prometnih pravila. Mislim da je ključna stvar, odnosno da se događaju uslijed ljudskih pogrešaka, mislim da je ključna stvar u suzbijanju ovog glavnog uzroka u principu edukacija. Edukacija i naravno i preventivno kaznene mjere koje čini se ipak ne donose onoliko dobre rezultate kako bismo mi to očekivali. Kada govorimo o edukaciji htjela bih spomenuti da naravno provođenje nacionalnih kampanja košta dosta novaca i da ne može se provesti neka nacionalna kampanja ukoliko uključujete u to masovne medije poput televizije bez nekakvih milijun ili više kuna. Međutim, postoje i drugi načini vrlo učinkovite edukacije vozača i ciljane populacije uz korištenje znatno manjih sredstava, odnosno znatno manje novca, a mislim da je možda njihov doseg, doseg takvih aktivnosti znatno učinkovitiji nego što je to recimo provedba kampanja kakve smo imali prilike vidjeti u proteklih nekoliko godina, a koje se odnose na sigurnost djece u prometu. Vidimo ove godine gdje je posebna pažnja posvećena i znači oprezu motociklista i slično. Na što točno mislim? Mislim na gerilske kampanje koje su se dosta često provode u europskim zemljama. One često koriste Internet kao medij i svode se često na objavu šokantnih fotografija i to ne montiranih fotografija, odnosno glumljenih fotografija, nego fotografija koje su rezultat znači pravih prometnih nesreća gdje su ljudi koji gledaju takve sadržaje, a koji se šire uz pomoć različitih mailing listi svjesni toga da se radi znači o stvarnim okolnostima i stvarnim ljudima koji su stradali u takvim nesrećama zbog svoje nepažnje, zbog svojih pogrešaka. Činjenica je da jesu takvi sadržaji šokantni i da mogu biti uznemirujući. Međutim, šokirati nekoga znači otvoriti mu oči i takvi sadržaji zasigurno mogu utjecati na to da svi oni koji su skloni tome da stisnu malo jače papučicu gasa razmisle drugi put kada to čine na otvorenoj cesti, na autocesti kakvim se rizicima u stvari izlažu. Tu također treba reći da je pozitivno to što je smanjen broj mladih vozača, odnosno te dobne skupine u svim prometnim nesrećama i stradavanjima. Međutim, svi mi koji smo korisnici pretpostavljam tih različitih mailing listi, a imali smo prilike a pretpostavljam ne samo ja nego i vi nekoliko puta u proteklih recimo tri do četiri mjeseca dobivati mailove sadržaja gdje se upozorava na to kako su neki mladi vozači koji su skrivili smrti mlade djevojke ili čak nekoliko mladih djevojaka na žalost ostali na nikoji način kažnjeni. Izgubljeni su mladi životi. Ja ne znam da li se može nešto po tom pitanju napraviti, ali mislim da je to nešto što duboko vrijeđa roditelje i znači prijatelje a i cijelu zajednicu kada mladi ljudi koji su neoprezni prilikom vožnje zbog toga pod izlikom da su stariji punoljetnici ili ne znam mlađi punoljetnici ili tako ne ostaju znači na meti nekakvih represivnih mjera i ne završavaju u zatvoru posebice kada se to odnosi na pripadnike tzv. zlatne mladeži. Također veseli podatak što je smanjen broj stradanja motociklista. Međutim, uznemiruje i podatak da se povećava broj stradalih putnika na motociklima. Pretpostavljam da je broj manjih stradavanja ljudi koji voze motocikle taj zbog toga što znači se provode malo strože kontrole što se tiče nošenja kaciga i znači sudionici takvi u prometu koriste više kaciga nego prije, pa pretpostavljam da se vjerojatno događa i to da, znači sami putnici na takvim vozilima još uvijek možda ne koriste u dovoljnoj mjeri zaštitna sredstva, odnosno kacige koliko bi to trebali. Tu također stoji i podatak da je u 2009. godini povećan broj teškog stradavanja djece u prometu, a vidimo da se taj trend nastavlja i u ovoj godini, pa bih samo spomenula da je u proteklom razdoblju, odnosno u proteklih mjesec i nešto veći broj slučajeva stradavanja djece u autobusima što mi se čini apsolutno neprihvatljivim i postavljam pitanje što se čini u stvari kako bi se kontrolirali, kako bi se provodio učinkoviti nadzor vozila koja prevoze djecu i mislim da bi takva vozila trebala biti izvrgnuta posebnom nadzoru. I što se čini po pitanju kontrole vozača koji, znači voze djecu. I na kraju, osvrnut ću se na pitanje saniranja opasnih mjesta. Nisam zadovoljna sa ovim dijelom izvješća zbog toga što tu piše da se, znači je izrađena nekakva projektna dokumentacija za njihovu sanaciju. Pretpostavljam da se to radi u onim dijelovima gdje se može na neki način promjenom smjera ceste ili slično nešto napraviti. Ali mislim da je također nužno da se na svim evidentiranim crnim točkama, a takvih je dosta i u gradovima, a i na cestama koje su izvan mjesta postave znakovi, odnosno upozorenja u određenim razmacima na kojima bi se u stvari vozači upozoravali na to da se približavaju tzv. crnim točkama kako bi posebno pažnju i posebni oprez primjenjivali kada se približavaju tim mjestima. Mislim da bi ste u buduće kada ćete pisati izvješće trebali na malo razrađeniji način govoriti o tome koje su to konkretne mjere koje se tiču znači saniranja ili rješavanja određenih problema sa kojima se susrećemo u prometu. Hvala lijepa.
gospodin zastupnik Šime Lučin. Izvolite. Bila je replika, pardon ispričavam se, gospodin zastupnik Ivan Hanžek, replika.
Sad neću biti dugačak, ali mogao sam za kaznu potpredsjedniku. Kolegici samo odgovor. Na žalost mi se ne bavimo jednim problemom, koji je prisutan kad se radi o tehničkoj ispravnosti vozila. Autobusni prijevoznici su pod u vlasništvu stanica za tehnički pregled, i mi nemamo pravo stanje tehničke ispravnosti vozila. Kolega Kulušić me gleda. Da, u vlasništvu prijevoznika ili u dvorištu prijevoznika sa radnim i drugim međusobnim obavezama, i zato nam je stanje autobusa u javnom prijevozu takovo da nije garantirana sigurnost i tehnička ispravnost vozila nakon periodičnih pregleda.
I gospodin zastupnik Šime Lučin.
Hvala lijepo. Evo ja ću nastojati biti sasvim kratak. Zapravo vjerojatno ne bi ni razgovarao i pričao o ovoj temi da me nije potakao državni tajnik prilikom jutrošnje rasprave o Zakonu o sprječavanju nereda na sportskim terenima. On je na kraju u svom završnom obraćanju spomenuo da različite ove političke opcije, zastupnici itd. vide različito pozicioniranje Ministarstva unutarnjih poslova u njegovim djelatnostima, pa onda između ostalog je naveo jel kako neki misle da recimo kad je riječ o sigurnosti cestovnog prometa, pa ako hoćete i nacionalnog programa jel, treba preferirati Ministarstvo prometa, a kad je recimo, kad je riječ o autoškolama kako treba preferirati Ministarstvo znanosti, odnosno ono ministarstvo, pardon obrazovanja koja se time bave. Sad moje pitanje jednostavno glasi a gdje je logičkije zaključka od toga da se prometom između ostalog bavi Ministarstvo prometa, a obrazovanjem pa bilo to i autoškole da se bavi Ministarstvo obrazovanja. Zapravo ja ću iskoristiti ovu priliku da napomenem da je ovo zadnja godina nacionalnog programa. Možda bi trebalo razmisliti da se nacionalni program za naredno razdoblje kad se na Vladi utvrde ciljevi, kad se utvrde prioriteti, da taj nacionalni program možda raspravimo ovdje i u Saboru. Mislim da bi na taj način taj nacionalni program dobio i na težini i na značaju. Druga stvar, ja bi vas također podsjetio da na temu sigurnosti i realizacije ovog nacionalnog programa nismo razgovarali do prije dvije godine u Hrvatskom saboru. Na ovaj način ipak mislim da se daje značaj svemu tome. Dakle da se vratim na početnu misao. Mislim da je dobro što Ministarstvo unutarnjih poslova, policija, posebno prometna policija radi svoj posao. I što taj posao evo nakon dugo vremena počima davati određene rezultate. Međutim to nije dovoljno. To nije dovoljno. Mislim da policija i previše ima svojih poslova i obveza da bi se bavila recimo utvrđivanjem i saniranjem opasnih mjesta na prometnicama, ne znam da bi se bavilo kontrolom i edukacijom ljudi u prometu. Kad imate na umu jednu činjenicu, a to je da su djeca u prometu još uvijek najranjivija skupina, da su motoristi i biciklisti koji su opet mladi pa i djeca najranjiviji u prometu, očito je dakle da ono što su neke kolege trebale, govorile da treba toj skupini u smislu edukacije posvetiti dužnu pažnju. Dakle završavam na način da još jednom pozivam državnog tajnika, odnosno Ministarstvo unutarnjih poslova da o novom modelu nacionalnog programa, mislim da on mora bit novi model, ovaj je očito pokazao sve svoje nedostatke i u smislu financiranja i u smislu svega onoga što je sad, da ne ponavljam se i ne navodim naznačeno kao prioritet. Da bi bilo dobro da jedan takav novi model, odnosno sa novim ciljevima i novi nacionalni program za naredno četverogodišnje ili petogodišnje razdoblje dođe na raspravu u Hrvatskom saboru, i da ga pokušamo na određeni način dogovorom usvojiti jer bi tada dobio na težini i vjerujem da bi onda svi stajali bez obzira na ono o čemu sam maloprije govorio, a to kako netko vidi neku stvar, gdje netko treba bit, koje ministarstvo, koji resor, zapravo da bi takav program polučio veće rezultate. Hvala lijepo.
Hvala. I završni osvrt, državni tajnik Ivica Buconjić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedavajući. Ja prije svega zahvaljujem svim zastupnicima koji su prokomentirali ovo izvješće, zbog toga što je iz svih rasprava bilo vidljivo da postoji interes svih da se dobri rezultati, dobri podaci zaista ne osporavaju, ne relativiziraju, nego da se oda priznanje onima koji su dali svoj doprinos, da oni budu takvi kakvi jesu. Naravno da uvijek može i mora biti bolje, mislim da je to rekao zastupnik Denona, da se ne možemo skrivati iza statističkih podataka, jer dok još uvijek ovoliko ljudi gine na prometnicama, nema i ne smije biti mjesta zadovoljstvu. Ja bih samo evo nakratko, odnosno ukratko na kraju htio reći da osim ovih podataka, mjera i aktivnosti koji su izneseni u ovom izvješću, Ministarstvo unutarnjih poslova radi još niz drugih aktivnosti koji su sigurno doprinijele tome da trendovi sigurnosti cestovnog prometa budu bolji u prošloj godini u odnosu na prethodne godine i na prethodno razdoblje. Ministarstvo unutarnjih poslova je ja bih rekao počelo voditi reda i u sustavu obuke novih vozača u autoškolama, i kroz ovo prethodno razdoblje smo zaista tu uveli reda, smanjili smo broj autoškola, prije svega onih koje nisu kvalitetno radile, koje nisu imale opremu, koje nisu imale potrebne kadrove, koji nisu mogli kvalitetno educirati polaznike autoškola, i to je sigurno isto znatnim dijelom doprinijelo onom podatku da imamo manje smrtno stradalih među mladim vozačima. Isto tako smo krenuli i u kvalitetnije uspostavljanje mreže ispitnih centara, kako bi tu dali doprinos dobroj provjeri i izdavanju dozvole za uključivanje u promet, odnosno u svijet vozača. Isto tako smo napravili ja bih rekao jedan dobar iskorak u području tehničkih predmeta, međutim tu moram reći da to što je MUP doprinio tome da imamo manje tehnički neispravnih vozila u prometu, i među onim vozilima koja prouzrokuju prometne nezgode, osiguravateljske kuće nas nisu pratile u tom pravcu. Osiguravateljske kuće su nama uvjetovale, odnosno MUP-u da će one sudjelovati financijski u financiranju nacionalnog programa sigurnosti cestovnog prometa, ukoliko bude direktna korelacija, ukoliko oni kao osiguravatelji budu imali manje neosiguranih vozila, ukoliko bude manje šteta koje oni moraju isplaćivati. Ja odgovorno tvrdim da je MUP tu sigurno napravio značajan iskorak, imamo manje prometnih nezgoda, imamo manje prometnih nezgoda u kojima sudjeluju tehnička neispravna ili neosigurana vozila, i pozvao bih osiguravateljske kuće da i svojim financijskim doprinosom Nacionalnom programu sigurnosti cestovnog prometa, poprate te pozitivne trendove i aktivnosti. Što se tiče opasnih mjesta ovo što je rekla i komentirala zastupnica Holy i mislim zastupnik Denona, MUP je odlučio načiniti male korake ali za koje očekujemo da bi ipak dali dobre rezultate, pa smo počeli opremati očevidne ekipe u MUP-u sa GPS uređajima da se točno može znati na kojem mjestu, ali ne više u nekim relacijama kilometar bliže ili dalje, nego da točno možemo detektirati na kojim mjestima u metar događaju prometne nezgode sa najtežim posljedicama i da zaista možemo biti potpuno objektivni u označavanju tih opasnih mjesta kao ona mjesta koja su opasna i kojima treba posvetiti pažnju. Isto tako smo krenuli u nabavku zajedno sa Hrvatskim autocestama dvaju helikoptera koje ćemo koristiti i za regulaciju prometa u kritičnim razdobljima, ali po potrebi za brzu evakuaciju najteže stradalih sudionika u prometu. Ukratko, znači osim ovih mjera koje smo vam prikazali u ovom izvješću Ministarstvo unutarnjih poslova poduzima i niz drugih mjera koje su prije svega mjere aktivnosti iz naših svakodnevnih aktivnosti, obveza. I vjerujem da će i te aktivnosti koje nisu bile pobrojane u ovom izvješću dati sigurno još jedan doprinos da stanje bude bolje. I ono što je rekao gospodin Lučin upravo je ministar imenovao novu radnu skupinu za izradu prijedloga nove strategije nacionalnog programa sigurnosti cestovnog prometa za razdoblje od 2011. - 2015. Inzistirat ćemo i dalje na tom multidisciplinarnom i multiresorskom pristupu ovom problemu zbog toga što ne želimo samo represijom popravljati stanje, nego i činjenjem odgovornijim onima koji sigurno moraju imati svoje mjesto i koji moraju podnijeti veći teret u ovom zajedničkom cilju, a to je postizanje bolje sigurnosti u cestovnom prometu. I još jedanput zaključno. Nadam se da će ovo trenutno dobro stanje potrajati. Sa ovim podacima na današnji dan u Hrvatskoj jesmo ispod 10 smrtno stradalih na 100 tisuća stanovnika. I to sigurno mora biti dodatni poticaj svim djelatnicima Ministarstva unutarnjih poslova, prije svega djelatnicima Prometne policije da i dalje budu angažirani kako bi napokon dostigli taj ciljani broj. A onda kroz iduće petogodišnje razdoblje da se i počnemo približavati onom broju koji nam je nametnula Europska unija a na kraju krajeva koje treba biti prije svega nama interes i cilj a to je oko 7 smrtno stradalih na 100 tisuća stanovnika. Hvala vam lijepa.
Hvala. Zaključujem raspravu.
8. Izvješće o provedbi Nacionalnog programa sigurnosti cestovnog prometa Republike Hrvatske 2006.-2010. godina, za 2009. godinu. Podnositelj Vlada Republike Hrvatska. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu saborskih radnih tijela, dajem na glasovanje zaključak koji glasi: prihvaća se Izvješće o provedbi Nacionalnog programa sigurnosti cestovnog prometa Republike Hrvatske 2006.-2010. godina, za 2009. godinu. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovo izvješće prihvaćeno je većinom glasova 101 glas za, 3 suzdržana i ništa protiv.
Prelazimo na sljedeću točku - Konačni prijedlog Zakona o zaštiti od neionizirajućeg zračenja, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. broj 571 Predlagatelja je Vlada. Raspravu su proveli Odbori za zakonodavstvo, europske integracije, zdravstvo i socijalnu skrb. Izvješća ste primili na sjednici. Državni tajnik u Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi Ante Zvonimir Golem će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Uvažene dame i gospodo. Zaštita od neionizirajućeg zračenja u Republici Hrvatskoj uređena je Zakonom o zaštiti od neionizirajućeg zračenja iz 1999. godine i provedbenim propisima donesenim na temelju toga zakona. U Hrvatskoj kao i u cijelom svijetu osnažuje porast broja uređaja koji proizvode različite vrste zračenja. Takve uređaji upotrebljavaju se u brojnim ljudskim djelatnostima, gospodarstvu, proizvodnji, trgovini, prometu, te komunikacijama, znanosti, obrani, medicini i kućanstvu. Neionizirajuće zračenje podrazumijeva dio elektromagnetskog spektra koji u primarnoj interakciji sa materijom ne stvara ionizaciju. Europsko vijeće 12. srpnja 1999. godine usvojilo je preporuke Europske komisije u cilju preventivnog ograničavanja ozračenja stanovništva od izlaganja elektromagnetskim poljima. Svrha tih preporuka je utvrđivanje EU okvira za nacionalne strategije i norme mjera zaštite u cilju osiguranja visoke razine zaštite radnika i stanovništva ali i za EU zakonodavstvo u odnosu na izlaganje ljudi neionizirajućem zračenju. Zakonom čije se donošenje predlaže namjerava se postići usklađenje hrvatskog zakonodavnog okvira zaštite od toga tipa zračenja sa europskim okvirom. Zakon o zaštiti zračenja koji je donesen '99. godine prije svega u cilju osiguranja zdravstvene sigurnosti svih ljudi od štetnog djelovanja potrebno je unaprijediti i modernizirati sukladno i znanstvenim dostignućima. To je moguće postići pravovremenim prepoznavanjem i utvrđivanjem mogućih štetnih učinaka i preventivnim djelovanjem već kod samog izvora neionizirajućeg zračenja kako bi se onemogućila njihova pojava. Na jedinstven i planirani način namjerava se osigurati zaštita života i zdravlje ljudi, bez obzira na vrstu, intenzitet, podrijetlo i namjenu neionizirajućeg zračenja. Ova zaštita može se ostvariti najbolje unaprijed planiranim i obvezujućim mjerama postupanja čija je provedba u svim uvjetima mora ako ne u potpunosti otkloniti onda bar dovesti u situaciju da smanji rizik od štetnih posljedica. Provedba predloženog zakona neće zahtijevati niti dodatna sredstava iz državnog proračuna, jer će se za nadzor koristiti već postojeća državna infrastruktura. Zahvaljujem.
Hvala. Odbor za zdravstvo i socijalnu skrb, europske integracije, zakonodavstvo? Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a, gospodin zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo. Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Pred nama je vrlo važan Zakon o zaštite od neionizirajućeg zračenja. Jednog smo donijeli prije nekoliko godina, međutim vrlo velika i budna dinamika na ovom području evo obvezala je ministarstvo da donese novi zakon usklađen sa smjernicama u Europskoj uniji. Samo bih rekao što je neionizirajuće zračenje i zašto je ovaj zakon od posebnog značaja za javno zdravstvo i za javno zdravstveni problem. Neionizirajuće zračenje za razliku od ionizirajućeg ne može podijeliti atom, nema toliku energiju i zbog toga se njemu pridaje manje važnosti. Međutim, to nije opravdano jer posljednja istraživanja su pokazala da i takvo neionizirajuće zračenje može dovesti do određenih oštećenja i da svaka država mora precizno regulirati i izvore zračenja i obvezati osobe koje s njim rade na određeni stupanj edukacije i odrediti nadležne pravne osobe koje će cjelokupni sustav stručno nadzirati. Ja bih samo spomenuo nekoliko u medicini a i šire upotrebljavanih neionizirajućih izvora za koje nismo nikada potpuno sigurni da ne mogu dovesti do težih oštećenja. Sada recimo spomenimo samo laser koji u medicini itekako koristi za uništenje tkiva, ali koji može ako se upotrebljava izvan medicine i u nekontroliranim uvjetima dovesti do ozbiljnog oštećenja. A znamo da se upotrebljava pri različitim glazbenim svjetlosnim priredbama kao pokazivač i igračka koja se može kupiti na kioscima, a može ošteti retinu dakle nepovratno ošteti vid čovjeka, može dovesti do hipertermije, dakle do povećanja temperature i koagulacije bjelančevina i ... promjena, kemijskih promjena, fotokemijskih promjena, čak može oštetiti kod visokih energija i strukturu nukleinskih kiselina DNK i RNK. Ultrazvuk koji upotrebljavamo svakodnevno pogotovo u medicini, ali i šire, sve do građevinarstva, može oštetiti ljudsko tkivo ako dođe do fokusiranja velikih energija. Znamo da je američki koledž za pedijatriju ograničio i upotrebu dijagnostičkog ultrazvuka na nerođeno dijete na način da se upotrebljava ultrazvuk nižih energija, dakle ne power doppler, color doppler nego nižih energija i da se vrijeme i broj pregleda skrate na medicinski potrebnu mjeru. Isto tako treba spomenuti solarije koji se široko upotrebljavaju za ljepotu izgleda, dakle za zatamnjenje kože, a nisu dovoljno često pod kontrolom, česte su zloupotrebe. Izlaganje ultravertnim zrakama u solariju povećava rizik nastanka malignog tumora kože 15 puta više nego izlaganje suncu, a kaže ako se osoba koja je mlađa od 35 godina izlaže solariju da se onda čak za 75% povećava rizik nastanka melanoma. Neću dalje plašiti s mobitelima, neću dalje plašiti s malignim mogućim bolestima čija je latencija nekoliko desetaka godina pa još i ne znamo što se sve može dogoditi, no zbog svega toga Ministarstvo je prihvatilo sve one međunarodne preporuke institucije, prije svega Međunarodnog povjerenstva za zaštitu od neionizirajućih zračenja, Svjetsku zdravstvenu organizaciju i neke institucije Europske unije da uskladi naše propise s europskim. I zato se na vrlo kvalitetan način ovdje postavlja okvir zaštite, a detaljna zaštita i detaljni propisi su za svaku vrstu neionizirajućeg zračenja napisat će se u posebnim podzakonskim aktima koje donosi resorno ministarstvo u suradnji sa stručnjacima. I ovdje je dobro regulirano da se postave načela ove zaštite, to znači načela predostrožnosti, smanjenja ili prekida izloženosti kad je to neophodno, načela ograničenja izlaganja što znači utvrđivanje gornje granice dozvoljene doze, dozvoljene energije izlaganja i na kraju, posebna pravila i propisi za medicinske izvore, odnosno za medicinsku primjenu. Možda bi trebalo istaknuti da je vrlo dobro određeno vođenje stručnog nadzora, inspekcijskog nadzora. Isto tako vrlo striktno će biti propisano izdavanje dozvola za stručne poslove za ovlaštene osobe koje će nadzirati čitav sustav i ono što je ne manje važno, to je da će ministarstvo voditi očevidnik pravnih osoba koje upotrebljavaju izvore zračenja i na taj način ih moći dobro kontrolirati. Možda jedino mala primjedba, to sam rekao i na odboru danas, zapriječene kazne su doista neuobičajeno visoke pa će se novčanom kaznom do 500 tisuća kazniti za prekršaj pravna osoba koja primjerice nema zdravstvene ili stručne uvjete za obavljanje djelatnosti. 500 tisuća kuna je doista visoka kazna, čak puno viša nego kod ionizirajućeg zračenja. Vjerojatno je, ne vjerojatno nego sigurno zakonodavac bio tako strog zbog toga što se neionizirajuće zračenje češće zloupotrebljava, puno češće nego ionizirajuće, pogotovo u gospodarskim djelatnostima poput solarija koji nisu kontrolirani itd., pa je vjerojatno i to posljedica ovako visokih kazni. U zaključku, klub Hrvatske demokratske zajednice podržava ovakav pristup, podržava ovaj zakon i predlaže da ga se prihvati. Hvala lijepo.
Hvala. Klub HNS-a, HSU-a, gospođa zastupnica Danica Hursa. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Uvaženi državni tajniče, kolegice i kolege. Zakonom o zaštiti od neionizirajućeg zračenja iz 1999. godine, kao i nizom provedbenih propisa regulirana je zaštita od istog u Republici Hrvatskoj. Danas svjedočimo činjenici da smo okruženi sve većim brojem izvora zračenja koji u interakciji s materijom ne uzrokuju ionizaciju atoma i molekula. Ti izvori zračenja nalaze se u predmetima naše svakodnevne upotrebe kao što su mobiteli, mikrovalne pećnice, dalekovodi, različite antene, odašiljači, solariji, laseri u zdravstvu, laseru u industriji zabave, radio i televizijski prijemnici, osobna računala, ultrazvučni aparati u medicini i gospodarstvu. Ljudi su dakle sve više izloženi povećanoj razini zračenja što povećava i rizik od štetnih učinaka po zdravlje ljudi, od nekontroliranog i suvišnog ozračivanja, posebno radnika koji rukuju tim uređajima. Djelovanje neionizirajućeg zračenja odnosno izlaganje tom zračenju možemo podijeliti u tri razreda. Prvo, ozračivanje radnika odnosi se na odrasle zdrave osobe koji tijekom rada mogu biti kontinuirano ili povremeno izložene zračenju. Drugo, ozračivanje stanovništva i treće, medicinsko ozračivanje bolesnika u svrhu dijagnostike ili terapije. U nacionalnim propisima u svijetu postoji još uvijek neujednačenost u pogledu zakonskog uređenja pojedinih dijelova spektra pa čak i oklijevanje u donošenju propisa iz ovog područja budući da se ulazi u tržišne interese određenih skupina, od proizvođača uređaja koji proizvode neionizirajuća zračenja kao što su ultrazvuk, laseri, solariji itd., koji su zainteresirani za njihov neograničavajući promet i uporabu do samih korisnika koji često nesvjesno zagovaraju uporabu uređaja ignorirajući ili ne mareći za mogućnost bilo kakvih štetnih nusposljedica uporabe. No, ipak se posljednjih deset godina intenzivno radi na postizanju međunarodnog suglasja oko načela, mjera kojima će se utjecati na promet i uporabu te oko granice izlaganja za pojedine vrste neionizirajućeg zračenja. Razlog je prebrzo često i nekontrolirano uvođenje brojnih izvora tih zračenja u život ljudi, a istovremeno sve je više izvješća i saznanja o štetnostima ovih zračenja. Svjetska zdravstvena organizacija brojnim je izvješćima i publikacijama tijekom niza godina, posebice nizom tematskih brojeva edicije "Zdravstvena mjerila za okoliš" prikupila i objavila rezultate znanstvenih istraživanja po pojedinim područjima sa svrhom sustavnog i argumentiranog prikaza mogućih štetnih učinaka neionizirajućeg zračenja, s preporukama za poduzimanje mjera zaštite. Takva izvješća polazište su za izgradnju međunarodne i nacionalne strategije za zaštitu od neionizirajućeg zračenja. Zakonom čije se donošenje predlaže namjerava se postići usklađenje hrvatskog zakonodavnog okvira zaštite od neionizirajućeg zračenja s europskim. Zakon je kao što sam rekla donesen 1999. godine prije svega u cilju osiguranja zdravstvene sigurnosti svih ljudi od štetnog djelovanja neionizirajućeg zračenja. To je moguće postići pravovremenim prepoznavanjem i utvrđivanjem mogućih štetnih učinaka i preventivnim djelovanjem već kod samog izvora neionizirajućeg zračenja kako bi se onemogućila njihova pojava. Ovaj zakon nije zamišljen kao restriktivan, kao propis koji će onemogućiti uporabu brojnih uređaja koji proizvode neionizirajuće zračenje na dobrobit ljudi kao što je ultrazvuk u zdravstvu, radio i mikro valovi u telekomunikacijama, laseri u tehnologiji već je prvenstveni cilj urediti ovo područje, tj. cijeli slijed od proizvođača, dobavljača do krajnjeg korisnika i rukovatelja i drugih osoba. Svatko u svom djelokrugu obvezan je postupati na način kojim se osigurava najveća moguća zaštita zdravlja i života ljudi. Predloženim zakonom uređuje se samo opća pitanja, obveze i mjere koje su zajedničke za sve vrste neionizirajućeg zračenja. Sve posebnosti trebaju se detaljno urediti pravilnicima. Tu ću podcrtati i podvući, dakle pravilnike za sva područja je nužno donijeti. U protivnom će ovaj zakon ostati kao vrlo dobro educirajuće štivo. I evo, ja ću ipak iskoristiti priliku, ja ću ipak nešto reći o mobitelima. Doktor Hebrang se suzdržao oko toga, ali ja ću ipak iskoristiti pa možda malo razmisle o svemu. Telekomunikacijske kompanije zanemaruju znanje potrošača. Važno im je da njihovi proizvodi budu na što većem tehničkom stupnju. Njihovi novi proizvodi su već u prodaji, već se primjenjuju dok se još prave studije o mogućem negativnom utjecaju na naše zdravlje. Znanstvenici ili autori koji sprovode te studije obično rade za te telekomunikacijske kompanije. Dakle, nisu nezavisni. Te studije obično traju prekratko. Ako u prvih pet godina svakodnevne upotrebe mobitela nije bilo nikakvih simptoma nekih bolesti to ne znači da ih neće biti poslije. Osim toga, ne trebamo ni sami telefonirati mobitelom. Dovoljno je da netko u našoj blizini telefonira i mi smo pod utjecajem zračenja. Osim toga mobitel zrači i kada se ne telefonira njime. Bolest kao što je Alzheimer tek se otkrije kad je već 80% moždanih stanica uništeno, a onda je prekasno. Sve više i više ljudi postaju alergični na elektro smog. Poznati su slučajevi u Finskoj. Simptomi su zaboravljanje, problemi sa koncentracijom, drhtanje, grčevi, zujanje u glavi, besanica. Osim toga, moždani udar nastupa kao što vidimo sve ranije. Te osobe su mjerile na određenim mjestima opterećenost elektromagnetskim zrakama i dokumentirali su svoje simptome koji su uvijek bili veći i drastičniji sukladno s većim izmjerenim vrijednostima elektromagnetskog zračenja. Ljudska tijela apsorbiraju visoko frekventna valna područja, ljudsko tkivo pri tome poprima toplinu. Poprimljena energija se označava kao specifični stupanj apsorbiranja i mjeri se u vatu po kilogramima. Osobe koje su osjetljive na elektro smog kada konzultiraju liječnika budu dijagnosticirane kao psihički bolesne, a iza toga slijedi profit i zna se korist ima farmaceutska industrija. Klub HNS-a i HSU-a će prihvatiti Prijedlog zakona o zaštiti od neionizirajućeg zračenja.
Hvala lijepa. Ali ovo sa mobitelima ste me prestrašili. To je opasno jako. Pojedinačna rasprava, gospodin zastupnik Stjepan Kundić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine tajniče, kolegice i kolege. Neionizirajuće zračenje podrazumijeva dio elektro magnetskog spektra koji u primarnoj interakciji sa materijom ne stvara ionizaciju. Prema neslužbenoj, ali uobičajenoj i prihvaćenoj konvenciji u svijetu taj dio elektromagnetskog spektra podijeljen je na dijelove koji imaju posebne nazive. Kao prvo elektromagnetski valovi iznimno ekstremno niskih frekvencija, zatim radio valovi, mikro valovi, infra crveno zračenje, vidljiva svjetlost, ultra ljubičasto zračenje. Uobičajeno je u neionizirajuća zračenja uvrstiti i statička magnetska polja, a također i ultrazvuk iako je on po svojim fizikalnim svojstvima potpuno drukčija pojava zapravo mehanički val. Koji su biološki učinci i zdravstvene posljedice izlaganja neionizirajućeg zračenja za ljude. To ovisi prvo o vrsti zračenja, drugo o uvjetima i vremenu izlaganja i treće o osobnoj osjetljivosti i drugim čimbenicima. Moram napomenuti da čovjek nema osjetila kojima bi mogao registrirati neionizirajuće zračenje osim ako je intenzitet zračenja tako veliki da pobudi osjet topline. Različita istraživanja i posljedice pojedinih zabilježenih nezgoda ukazale su na pojave lokalnih lezija, nekroza, katarakta, termalnih stresova od hipertermije. Genetski učinci, utjecaji na razvoj i deratogeni učinci također su prikazani u pojedinim objavljenim izvješćima o provedbenim istraživanjima. Nekoliko je izvješća koja upućuju i na pojavu kromosomskih operacija, promjena u mitozi i mejozi stanica, dakle i mutagenetske učinke posebice kod mikrovalova i ultrazvuka. U brojnim istraživanjima prikazuju se i učinci opaženi na ponašanju pojedinaca izloženih neionizirajućem zračenju. Preporuka Međunarodnog povjerenstva za zaštitu od neionizirajućeg zračenja čije su radne skupine u Svjetsku zdravstvenu organizaciju iz Ženeve ponajviše zalažu za usaglašavanje međunarodnih preporuka i jedinstvenih normi predstavljaju temelj za pravno uređenje ovoga područja u okviru nacionalnog zakonodavstva. Zakonskim prijedlogom određena su načela zaštite od neionizirajućeg zračenja. Kao prvo načelo predostrožnosti. Znači, provodi se primjenom mjera zaštite kojima se sprječavaju ili smanjuju štete i učinci za život i zdravlje osoba koje obavljaju djelatnost s izvorima neionizirajućeg zračenja i osoba koje su izložene tom zračenju. Zatim nadalje, ograničenje izlaganja neionizirajućem zračenju ostvaruje se utvrđivanjem gornje granice dopuštene izloženosti ljudi tim zračenjima i primjenom granica za najveću razinu tog zračenja koju smije imitirati taj izvor kako je predložilo Međunarodno povjerenstvo za zaštitu od tog zračenja. Propisanim mjerama zaštite osigurava se zaštita pacijenata kod primjene izvora neionizirajućeg zračenja u medicinskoj dijagnostici i terapiji, te osoba koje rade s izvorima tog zračenja. Ovaj zakon pod oznakom P.Z. 571 naravno da ću ga prihvatiti i podržati. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Evo bit ću vrlo kratak i ovo, moja rasprava više je pitanje državnom tajniku negoli, pa i svima nama, negoli prava rasprava. Naime ja sam se obraćao u dva navrata Ministarstvu zdravstva, na zamolbu jednog obrtnika koji je želio proizvesti jednu lampu, koja bi na bazi UVC zračenja djelovala virucidno. U literaturi ima bezbroj podataka da ta zračenja tako djeluju i ne sjećam se svih detalja iz odgovora, ali se sjećam barem nekih elemenata. Rečeno je da UVC zračenje može biti štetno za oči, ne navodi se dakako u kojoj dozi, kaže se da nije regulirano pravilnicima u Hrvatskoj, i kaže se čini mi se da se ne postoje i standardi odnosno direktive Europske unije glede količine UVC zračenja, za A i B se zna. E sada taj čovjek je želio biti kao inovator prvi kji bi proizveo i zahvaljujući gripi koja je tad bila aktualna uspjeti prodati jasno i zaraditi, zaposliti naše ljude i zaraditi. To je radio zajedno sa talijanskim partnerom, i nije želio da Talijan to radi, nego je želio baš u Hrvatskoj, i sve moguće, na sva moguća vrata je pokucao da bi u biti vidio što i kako napraviti. Dakle ovo samo govorim da vidimo kako se ponekad na čudu nađu inovatori, posebno kada nešto nije regulirano, kad je nešto novo, a i zato je inovacija da bude nova i da ne bude, da bude prvi. Da li je moguće gospodine državni tajniče da eventualno kad se ovako nešto dogodi, da se možda kao konzultant pozove ili zamoli nekoga, nekog stručnjaka iz zemlje Europske unije koja ima određene, određenu regulativu, standarde, norme, itd., da se u biti na taj način osiguramo da se nešto ne dogodi zlo, a istovremeno da ne zapriječimo proizvodnju jasno takvih lampi ili takvih proizvoda jer biotehnologija je jedno područje koje silno brzo napreduje. Svaki dan imamo inovacija i zašto ne bi i hrvatski građani sudjelovali u toj velikoj utrci jasno u pokušaju da osvoje tržište sa svojim proizvodima. Dakle pitanje je što napraviti onda kada nekim pravilnikom nismo regulirali kvantum, zračenje, raspon dozvoljenog zračenja ili bilo što drugo u ovom području? Evo.
Hvala. Završni osvrt, državni tajnik Ante Zvonimir Golem. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo. Evo zahvaljujem. Ja sam, samo bih htio onda odgovoriti. To je apsolutno moguće, dapače ja se nadam da ulaskom Hrvatske u Europsku uniju više takvo pitanje ni neće biti potrebno, jer će se sve što je sukladno direktivama moći raditi. Radi se o jednom području koje je za cijeli svijet, pa i za Europsku uniju još uvijek dosta područje neistraženo, i siguran sam da u tom smjeru, pogotovo kod UVC zraka, da je jasno da se nije moglo razaznati kakav bi stvarni utjecaj bio po zdravlje. Iz tog jednostavnog razloga koliko je meni poznato to nije u ovom trenutku regulirano niti pravilnicima, odnosno direktivama Europske unije, ali naša suradnja na tom području, sa državama Europske unije bit će sigurno bolja kada u Europsku uniju uđemo. Hvala lijepo.
Hvala. Zaključujem raspravu.
Prelazimo na Konačni prijedlog Zakona o zaštiti od neionizirajućeg zračenja, bio je hitni postupak, P.Z.E. br. 571. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o zaštiti od neionizirajućeg zračenja. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj konačni prijedlog zakona je prihvaćen jednoglasno sa 103 glasa.
Još ćemo jednu točku večeras raspraviti – - Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Ugovora o osnivanju Regionalne škole za javnu upravu (RESPA), hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 554 Predlagatelj je Vlada. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Ustav, Poslovnik i politički sustav. Izvješća ste primili na sjednici. Državni tajnik u Ministarstvu uprave, Davor Ljubanović će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo, uvažene zastupnice i zastupnici Hrvatskoga sabora. Danas je pred vama Prijedlog Zakona o potvrđivanju Ugovora o osnivanju Regionalne škole za javnu upravu, ili skraćeno RESPA. Budući da se odredbama ugovora o osnivanju Regionalne škole za javnu upravu utvrđuju financijske obveze za Republiku Hrvatsku ovaj ugovor podliježe potvrđivanju po članku 18. Zakona o izvršavanju i sklapanju međunarodnih ugovora. U ovom slučaju radi se o ugovoru koji je 21. studenoga 2008. godine u Podgorici potpisao tadašnji državni tajnik Središnjeg državnog ureda za upravu, budući da se radi o jednoj inicijativi, koja je istaknuta još 2003. godine, na sastanku u Solunu između predstavnika Europske unije i zemalja koje se nalaze u našem okruženju, tzv. zapadnog Balkana. Cilj ugovora, odnosno cilj ove inicijative je stvaranje okvira unutar kojega će se unaprjeđivati suradnja na području javne uprave, poticati suradnja između institucija koja se bave javnom upravom između zemalja članica Regionalne škole za javnu upravu i sličnih institucija u državama članica Europske unije, gdje će se razvijati ljudski potencijali u javnoj upravi u skladu s načelima europskog upravnog prostora, te sustavi treninga javnih službenika kroz seminare ljetne i zimske škole, analizirati regionalne potrebe za izobrazbom s ciljem prepoznavanja onih potreba koje bi se moglo uspješno provoditi na regionalnoj razini. Osnivanje ove, potvrđivanjem ovog ugovora stupiti će na snagu i, odnosno njegovom ratifikacijom od strane 5 zemalja članica, on će stupiti na snagu i time će se osnovati Regionalna škola za javnu upravu sa sjedištem u Danilovgradu u Crnoj gori. Za osnivanje ove škole Vlada Republike Hrvatske u državnom proračunu osigurala je već za 2009. godinu iznos od 120 tisuća eura, za prvu godinu djelovanja, i za drugu godinu 150 tisuća eura, koji nisu dakle iskorišteni, budući da u 2009. godini nisu stvoreni još bili uvjeti za ratifikaciju ovoga ugovora. To bi bilo osnovno što se tiče te škole. Predlažem evo usvajanje ovoga zakona i potvrđivanje ugovora o osnivanju Regionalne škole za javnu upravu. Hvala lijepo.
Hvala. Odbori? Otvaram raspravu. Klub zastupnika SDP-a gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Klub SDP-a podržat će prijedlog Zakona o potvrđivanju ugovora o osnivanju regionalne škole za javnu upravu kolokvijalno i skraćeno nazvano RESPA što ne treba ni čuditi jer je upravo Hrvatska sada još već daleke 2003. godine prisustvovala i sastanku Europske unije i zemalja tzv. zapadnog Balkana u Solunu, dakle preciznije to je bilo u lipnju 2003. godine uz relativno žestoko protivljenje današnjeg predlagača, a ondašnje oporbe. Evo igrom sudbine ili ne baš samo nje, činjenica je ta da ondašnji usprotivitelji donošenja ovakvog prijedloga zakona odnosno uopće inicijative o stvaranju regionalne škole za javnu upravu sada su i predlagači o potvrđivanju ugovora upravo o osnivanju ove škole. Dakle, da napomenem tu su sve zemlje bivše Jugoslavije osim Slovenije koja je otišla daleko pa i po pitanjima javne uprave. Kada govorimo o potvrđivanju ugovora o osnivanju regionalne škole za javnu upravu, napomenuti je evo da je unazad nekog vremena pri Ministarstvu uprave i osnovan Centar za izobrazbu ljudi u javnoj upravi što svakako treba pozdraviti. Međutim, pitanje je koliko će taj centar prerasti zaista u školu javne uprave. Možda je preambiciozno reći nešto slično po uzoru na Francusku školu javne uprave koja je daleko poznatija čak i od njihovih pravnih fakulteta. Ali u svakom slučaju i tomu treba težiti. Ali da to ne bude educiranost radi same edukacije, čisti ... nego jednostavno da upravo osuvremenimo u smislu onoga što svi mi ovdje pa i oni koji nisu ovdje obećaju građanima kada dođu na vlast kako će napraviti malu učinkovitu upravu, upravu koja će biti dostupna građanima i upravo u njezinoj službi. Međutim, koliko smo mi svjetlosnim godinama udaljeni još uvijek od takvog nekog normalnog stanja, možda najbolje svjedoči sam Pučki pravobranitelj koji je vrlo smjelo i istinito, to mu je i dužnost, ocrtao stanje u našoj javnoj upravi i zato zaradio nekakvu kaznu, tako da vladajući nisu prihvatili izvješće kao što su prihvatili druga izvješća i Pravobraniteljica za ravnopravnost spolova, Pravobraniteljice za djecu, nego je Pučki pravobranitelj dobio ocjenu primili na znanje jer je bio nositelj tih vijesti, odnosno podsjetio na ozbiljnu situaciju koju imamo u državnoj upravi. Naime, kako i tamo stoji činjenica je da dosadašnje iskustvo i praksa u primjeni zakona da napominjem da je stupio na snagu Zakon o upravnim sporovima i upravni postupak još 1. siječnja 2010. godine i da ćemo njegove učinke i dalje pratiti, odnosno tek sada moći pratiti. Ali u svakom slučaju bez obzira na sve to dosadašnja iskustva i praksa u primjeni zakona, a u sklopu reforme državne uprave i u suradnji sa stranim ekspertima gdje smo mi usklađivali zakone s pravnom stečevinom Europske unije, pokazala su da su neke ključne promjene koje bi trebale ukloniti uzroke lošeg stanja u upravi teško ostvaruju. Dakle, kao što je i pučki pravobranitelj ističe da su stvorene zakonske pretpostavke za depolitizaciju uprave i ograničen je broj političkih imenovanih dužnosnika u upravi do potrebni promjena nažalost nije došlo. Na to pučki pravobranitelj upozorava Vladu da protivno načelima intencije i zakonske izmjene svojom uredbom i sama Vlada omogućila je dotadašnjim političkim imenovanim dužnosnicima da po povoljnijim uvjetima natječaja od onih koji se primjenjuju na druge državne službenike ostanu na ključnim rukovodećim dužnostima kao najveći državni službenici. Takva praksa teško da može prekinuti začarani krug smjena i postavljanja "svojih" političkih podobnih i osobno lojalnih eventualnih izborni promjena i promjena na čelu upravnih tijela. Dakle, ostaje i dalje ogroman problem politiziranost rukovodećeg sloja kao jedan od ključnih i velikih uzroka, zapravo najglavniji uzrok klijentelizma i političke korupcije a time i nereda, neažurnosti, nearbitražnosti i neodgovornosti prema građanima. Stoga je važno i dosljedno ostvarivati sva načela i odredbe novih i izmijenjenih zakona u sustavu državne uprave. Depolitizacije i dovršenje normativnog okvira koje se odnosi na regrutiranje, na nagrađivanje, usavršavanje ali i na napredovanje državni službenika kao i stvaranje institucionalnih materijalnih pretpostavki za njegovu punu primjenu u praksi, trebalo bi ojačati i unaprijediti stalnost profesionalizma i nepristranost i etiku u upravnom sustavu. Vidite i ovdje u izričitoj odredbi ovog prijedloga Zakona o potvrđivanju ugovora o osnivanju RESPA-e članak 20. je to sažeo upravo na vrlo jednostavan način. On nosi naziv Uvjeti zapošljavanja. "Zapošljavanje, odabir, unapređenje i svi drugi upravljanja zaposlenicima temeljit će se na radnom učinku te će se poštivati pravo jednake dostupnosti zaposlenja, pravičnosti, transparentnosti, raznolikosti", dobro sada zbog specifičnosti same RESPA-e jer uče sve više zemalja i zastupljenosti svih članica RESPA. Dakle koliko su ta jednostavna načela i zbog čega je tomu tako, teško primjenjiva. A dobra vladavina je ona vladavina koja je upravo ... koja je izračuniva i koja je predvidljiva, koja ne ovisi o kadrovskoj kombinaciji ove ili one političke garniture. A mi se još uvijek mučimo sa reformom pravosuđa, ali prava reforma pravosuđa, odnosno reforma uprave, preduvjet je reforme pravosuđa. Ja bih se usudila reći da i reforma pravosuđa uznapredovala puno više nego uprava. I zbog toga mi i dan danas imamo veliki još uvijek veliki broj slučajeva koji proističu neažurnosti uprave. Nema sumnje da će i samo donošenje ovakvog zakona, odnosno ta jedna regionalna suradnja dovesti ja bih rekla do jedne političke klime, da i ono što se događa i u regiji budu jednostavne zemlje primorane i prisiljene svoju upravu učiniti upravo takvom, transparentnom, otvorenom, izračunjivom, otvorenom za ljude koji žele tu graditi svoju političku karijeru. Mi se susrećemo upravo sa situacijom da imamo vojsku slao plaćenih činovnika koja je počesto nemotivirana, dapače demotivirana, da je veliki broj službenika, da je takvo stanje atrofiralo upravo zadnjih godina kad je veliki broj ljudi zaposlen u upravi, da tome treba stati na kraj. Na kraju krajeva, to je nelojalno i nekorektno prema ljudima u samoj upravi koji u biti odrađuju cijeli dio posla, a jedan dobar dio koji ondje je došao po različitim kriterijima, samo ne onima koji su ovdje transparentno navedeni u članku 20., praktički ometaju rad. Za napomenuti je možda i ovom prilikom da je Austrija koja ne pozna šutnju administracije prije već nekoliko godina probala jedan pilot program kako bi svoje službenike i namještenike, dakle ljude u državnoj upravi pravedno nagradila. To znači da su i oni sami primijetili iako nemaju šutnju administracije i svi zahtjevi se u zakonskom roku rješavaju da ipak postoje tzv. motori koji cijelu upravu vuku pa da postoji … [[Govornica se ne razumije.]] ljudi koji imaju istu plaću naravno na istoj razini, a da tako nisu ažurni kao ti tzv. motori. Pa je napravila takav pilot projekt da je odredila da će svi imati u određenom platnom razredu minimalnu plaću, ali da mogu je višestruko premašiti s obzirom na broj riješenih predmeta. I tada je nastala jagma za predmetima, čak su jedan drugome provaljivali u ormare ne bi li, praktički počeli su se ponašati kao privatnici koji što više riješe stvari tako su i nagrađeni. Dakle, dok god nemamo uz to, eto to je jedan motivacijski možda najbolji element, dakle da i plaća ovisi o otme koliko su službenici, koliko su namještenici riješili broj predmeta. Dakle ono famozno, dođite sutra na najefikasniji mogući način i na najjeftiniji, iako se čini da bi to dodatno nagrađivanje osiromašilo državu, vjerujem da je to naj, odnosno mi u klubu SDP-a uvjereni smo da je to najjeftiniji način, prije svega zato što imate zadovoljne građane, imate motivirane službenike, namještenike, a onda u krajnjoj liniji pripomažete i reformi pravosuđa jer ti predmeti onda ne dospijevaju na sud. Evo, klub SDP-a podržava donošenje ovakvog zakona. Hvala.
Hvala. Klub zastupnika HDZ-a, gospođa zastupnica Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će donošenje Zakona o potvrđivanju Ugovora o osnivanju Regionalne škole za javnu upravu. Gledajući šire ovaj zakon kojim se potvrđuje ugovor mogli bismo staviti i svrstati u kontekst nekoliko strateških dokumenata, primjerice Strategiju reforme državne uprave, Strategiju razvoja ljudskih potencijala u državnoj upravi, Strategiju suzbijanja korupcije, Strategiju stručnog osposobljavanja i usavršavanja državnih službenika, konačno i Program gospodarskog oporavka koji u poglavlju javne uprave predviđa također smanjenje troškova i povećanje efikasnosti i stručnosti po načelu jedan novi za dva otišla. A naravno da bi taj jedan novi mogao zamijeniti kvalitetno dva otišla mora biti za toliko efikasniji i sposobniji i educiraniji. Gospođa zastupnica može dignuti onu pločicu pa ako ima nešto za reći. Dakle sve to, također i Program gospodarskog oporavka predviđa plan izobrazbe zaposlenih u javnoj upravi o europskim institucijama, europskim propisima i procedurama. Kroz sve ove strateške dokumente provlači se načelo potrebe trajne edukacije pa oni predviđaju i donose odredbe o dužnostima, dakle obvezi i omogućavanju stalne edukacije. Danas ne samo da je notorna činjenica da je nakon formalnog obrazovanja nužno daljnje kontinuirano obrazovanje i usavršavanje znanja i vještina, već je Zakonom o državnim službenicima i predviđena takva obaveza za sve državne službenike radi osobnog razvoja i napredovanja u karijeri, a dakako sve to u cilju povećanja učinkovitosti i kvalitete rada u državnoj upravi. Na nacionalnoj razini organizacijski okvir za stručno osposobljavanje i usavršavanje državnih službenika uspostavljen je ustrojavanjem Centra za stručno osposobljavanje i usavršavanje službenika pri Ministarstvu uprave sa statusom zavoda i kako smo evo danas ovdje čuli, kroz njega se odvija 120 programa i u protekloj godini je prošlo kroz tu edukaciju otprilike 9 tisuća polaznika odnosno državnih službenika. Nedvojbeno je da upravni predmeti i rad u državnoj službi postaju sve složeniji, poglavito obzirom na proširenje pravnih izvora međunarodnoga prava, prava Europske unije i traže bolju obrazovnu pripremu i stalno usavršavanje i edukaciju. U sklopu toga i u tom cilju smatramo da je dobro došao i ovaj zakon o potvrđivanju ugovora kojim će se institucionalizirati međudržavna regionalna suradnja u obrazovanju državnih i javnih službenika. Naime točno je, Europska unija, njezine institucije pa i vlade europskih država kontinuirano potiču suradnju na području jugoistočne Europe želeći na neki način i to područje svrstati, odnosno osigurati što jedinstvenije administrativno, pravno pa i gospodarsko područje, odnosno područje jednakijih, što jednakijih standarda u tim svim oblastima. Inicijativa za stvaranje formalnog okvira za ovu suradnju je potekla još, odnosno pokrenuta u Solunu točno 2003. godine, ali na sastanku Europske unije sa zemljama jugoistočne Europe, odnosno evo ovim zemljama kako je kolegica rekla bivše Jugoslavije bez Slovenije, stvaranje međunarodnih institucija odnosno organizacija i pogotovo ukoliko je ovo multilateralna suradnja, naravno traži svoje vrijeme pregovora i dogovora do konačnog potpisivanja i ratifikacije ugovora, pa je tako u svibnju 2006. potpisan protokol o suradnji i od tada su te članice ovoga ugovora zapravo surađivale kroz mrežu nacionalnih institucija, a onda su dalje provođene aktivnosti do 2008. kada je pokrenut postupak za sklapanje ugovora o osnivanju regionalne škole i ona je od potpisa pet ugovornih članica počinje djelovati sa pravnom osobnošću u Crnoj Gori, sa sjedištem u Crnoj Gori u Danilov gradu, a budući da iz ovog ugovora proističu financijske obveze za Republiku Hrvatsku onda je potrebno da se on i ratificira. Dakle, ovim ugovorom reguliraju se načela aktivnosti tijela organizacije, nadležnost, djelovanje i financiranje regionalne škole. Svrha ugovora je stvaranje pravnog okvira za razvoj suradnje na području obrazovanja u javnoj upravi, zemalja članica međusobno, ali i njihove suradnje sa institucijama Europske unije u cilju jačanja administrativnih kapaciteta i efikasnosti javnih službi u skladu s potrebama europskih integracija i prihvaćanja pravne stečevine Europske unije kao i europskih standarda. Ciljevi regionalne škole su unapređenje suradnje i jačanje razmjene sa zemljama Europske unije i europskog gospodarskog prostora, razvitak ljudskih potencijala u zemljama članicama u skladu sa standardima Europske unije, jačanja administrativnih sposobnosti u zemljama članicama u skladu sa europskim standardima, a aktivnosti su analiza regionalnih potreba za edukacijom, trening javnih službenika, unapređenje i institucionalizacije sustava, treninga i obrazovanja, unapređenje dostupnosti sustava u zemljama članicama, utvrđivanje zajedničke metodologije treninga i edukativnih materijala, mreže razmjene i zajednička praksa i iskustva. Ovaj ugovor predviđa da regionalna škola bude otvorena za širenje članstva na druge države kandidate i potencijalne kandidate za članstvo u Europskoj uniji, a upravljanje i financiranje ustrojeno je na principu konsenzusa i jednakosti u pravima i obvezama što znači da se upravni odbor sastoji od po jednog predstavnika od svake zemlje članice i financiranje je predviđeno na principu jednakog doprinosa svih zemalja članica što je otprilike se predviđa da bi godišnje to financiranje iznosilo oko pet milijuna i 600 tisuća kuna. A same to je tzv. hladni pogon, a same aktivnosti odnosno programi financirali bi se odnosno predviđa se da se može i očekuje se da se financiraju sredstvima donatora na način da oni ili sami upravljaju aktivnostima i projektima ili da ta sredstva uplate školi za njezino izravno raspolaganje. Predviđeno je da ugovor traje sedam godina sa mogućnošću otkaza svake članice ugovora sa određenim otkaznim rokom što je i logično obzirom na potrebu planiranja aktivnosti. Dakle, mora postojati i određeni otkazni rok izlaza iz toga ugovora. Naravno da se očekuje, čuli smo i od predlagatelja da je Europska unija do sada u ovih godinu dana ako sam dobro to zapamtila uložila oko 2 milijuna eura u djelatnost ove škole. Dakle, očekuje se da će ta sredstva pristizati i dalje za financiranje programa koji bi se odvijali. I kroz edukaciju u toj školi u kojoj se očekuje edukacija na jednoj višoj razini treninga, dakle europskog prava i europskih standarda. I zaključno. Obzirom na nespornu potrebu stalne edukacije i usavršavanja radnih vještina u cilju jačanja efikasnosti i integriteta državnih službenika o čemu također treba posebno voditi računa. Ovaj zakon kao klub podržavamo uz jedno pitanje ili sugestiju predlagatelju. Naime, ova kratica RESPA dobro zvuči, lako je izgovorljiva, lijep se s njom barata. Ali ne znam šta kažu jezikoslovci pa možda i nomotehničari kako će se zakon, kako to da se zakon zove Zakon o potvrđivanju ugovora o osnivanju regionalne škole za javnu upravu što je hrvatski naziv ove škole, a u zagradi iza toga je kratica engleskoga naziva. Dakle, malo možda nespretno ili nezgrapno jer ova kratica ne odražava ovaj naziv koji je ispred toga pa o tome bi možda valjalo razmisliti. Hvala lijepa.
Hvala. Pa to možemo odrezati. Klub zastupnika HSS-a, gospodin zastupnik Stanko Grčić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, uvaženi državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Evo zaključcima još Europskog vijeća u Madridu iz prosinca '95. godine prvi se puta u stvari spominje odgovarajući upravni kapaciteti kao eksplicitni kriteriji za pridruživanje. No tek je ljeto '97. godine u pitanju pridruživanja deset zemalja iz srednje i istočne Europe, a upravni kapaciteti su upotrijebljeni kao zaseban kriterij. U mišljenjima o pojedinim kandidaturama preporuke se nisu odnosile samo na upravnu sposobnost usvajanja i pojedinih dijelova, već na potrebu općeg razvoja njihovih upravnih sustava. Dane su jasne napomene kakve standarde mora ispunjavati javna uprava, pojedine zemlje. Komisija osim što je procjenjivala upravnu sposobnost određene zemlje za provođenje politike pojedinih ključnih sektora ona je sad dovela i davala i opće upute za upravne kapacitete. Sigma kao zajednička inicijativa OECD-a i Europske unije interpretira zahtjev Europske unije u odnosu na tranzicijske zemlje, kodificira i oblikuje upravne standarde, te procjenjuje upravne kapacitete te sposobnosti primjene regulative Europske unije i nacionalnog zakonodavstva od strane uprava tranzicijskih zemalja. U pogledu službeničkog zakonodavstva preporuke i kriteriji prosudbe Sigme su sljedeće: jasno razgraničavanje između političkih i službeničkih položaja u upravi kako bi se osigurala depolitizirana javna uprava, zapošljavanje i napredovanje u službi mora biti utemeljeno na sposobnosti i kompetenciji kako bi se unaprijedile profesionalna razina javne uprave. Hijerarhijska podređenost u upravnoj organizaciji uz vanjsku kontrolu zakonitosti kako bi se osnažile linije odgovornosti, kvalitetna regulacija dužnosti i uprava službenika posebno dužnosti političke neutralnosti i poštenja, djelotvorna regulacija procesuiranja pritužbi službenika i zaštite njihovih službeničkih prava kao i regulacija ocjene rada službenika s dovoljnim jamcima kako bi se službenici mogli zaštititi od nepravednih ocjena. Platni sustav treba biti utvrđen zakonom, transparentan, te s malim stupnjem slobode rukovoditelja u određivanju plaće pojedinog službenika. Sam projekt osnivanja Regionalne škole za javnu upravu kako ovdje nazivamo po engleskom nazivu RESPA iniciranje solunskom agendom iz 2003. godine a u svibnju 2006. godine spomenute države potpisale su protokol o suradnji. Sukladno ciljevima iz protokola, provedene su brojne aktivnosti u razdoblju od 2006. do 2008. godine, a stvoreni su i svi potrebni preduvjeti za prijelaz u drugu fazu razvoja u koji je RESPA trebala prerasti u međunarodnu organizaciju, odnosno profesionalnu školu za javnu upravu, koja će aktivno surađivati s nacionalnim školama za javnu upravu na temelju analize regionalnih potreba za izobrazbom, osmišljavati, organizirati i provoditi programe izobrazbe i javnih službenika. U tom smislu odlukom Vlade Republike Hrvatske od 14. studenog 2008. godine pokrenut je postupak za sklapanje ugovora o osnivanju Regionalne škole za javnu upravu. Ugovor o osnivanju Regionalne škole za javnu upravu predstavlja pravnu osnovu koja omogućava Republici Hrvatskoj sudjelovanje u procesima i aktivnostima koji će se provoditi u skladu s preuzetim ugovorenim obavezama, a odnosit će se na unapređenje suradnje na području javne uprave između članica RESPA-e, poticanje suradnje između institucija javne uprave članica RESPA-e i sličnih institucija u državama članicama Europske uniej. Razvitak ljudskih potencijala u javnoj upravi članica RESPA-e u skladu s načelima europskog upravnog prostora sustave treninga javnih službenika kroz seminare ljetne i zimske škole, analizom regionalne potrebe za izobrazbom s ciljem prepoznavanja onih potreba za izobrazbom koja bi se mogla uspješno provoditi na regionalnoj razini. A usmjerene su na jačanje administrativne sposobnosti, njihove javne uprave, razmjenu … [[Ne razumije se.]] informacija putem web stranica, stvaranje zajedničke elektroničke knjižnice i izdavanje specijaliziranih publikacija, te razvoj metodoloških smjernica za djelotvoran trening, raznih materijala za trening, te jačanje istraživačke baze podučavanja i obrazovanja između njihovih javnih uprava. RESPA je značajna posebice iz razloga što se Hrvatska nalazi među rijetkim zemljama koja nemaju ni jednu javnu, niti privatnu obrazovnu instituciju za stručno osposobljavanje upravnog osoblja, a osnovna pretpostavka neutralne i profesionalne uprave leži u visokoj stručnosti službenika koji su sposobni za rješavanje sve složenijih i javnih problema. Stoga su razni treninzi, seminari te ljetne i zimske škole dobrodošle, i oblici osposobljavanja službenika i javne uprave kako bi usvojili i svom djelovanju primjenjivali načela europskog upravnog prostora. Iz svega ovog iznijetog klub Hrvatske seljačke stranke podržava donošenje Zakona o potvrđivanju Ugovora o osnivanju Regionalne škole za javnu upravu. Hvala vam lijepa.
Hvala. Jedan ispravak, gospođa zastupnica Marija Lugarić.
Reći ću samo jedan mali ispravak. Rekli ste da u Hrvatskoj ne postoji škola javne uprave i studij. Postoji, 2005. je Vlada osnovala društveno veleučilište gdje postoji studij javne uprave. O tome ću nešto više govoriti u pojedinačnoj raspravi.
Klub zastupnika HNS-a, HSU-a, gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Obzirom da je ovo i prvo i drugo čitanje, ja ću pod onim prvim čitanjem samo dvije minute utrošiti da nešto više kažem o suradnji na ovim prostorima, ne samo u ovom području, nego i drugim područjima, jer imamo zaista rijetko kada priliku o tome govoriti što nije dobro, a posebno je loše to što ne uspijemo iskoordinirati naš rad mi koji sjedimo u izaslanstvu Vijeća Europe, sa kolegama iz IPU-a, sa kolegama iz OSE-a, sa kolegama iz NATO-a, itd., iz skupštine NATO-a, a ovo je prilika da barem dio tih tema dotaknemo. Naime svi se sjećamo kad su se sastali čelni ljudi zemalja Europske unije u Solunu 2003. godine, da je jedan od zaključaka koji je tada donijet glasio, mjesto svim državama jugoistočne Europe jeste u Europskoj uniji, i tada su čelnici Europske unije rekli da bi oni jako voljeli da suradnja u najrazličitijim područjima bude puno intenzivnija, puno kvalitetnija. I moram reći da je uistinu došlo do pomaka, značajnih pomaka, što se tiče suradnje na razini parlamenata negdje sredinom ovog desetljeća, formiranje tzv. … [[Ne razumije se.]] Naime, redovno se sastaju parlamentarni odbori za europske integracije, svih zemalja članica s prostora bivše Jugoslavije, plus Albanija. Tu se jasno prenose iskustva, posebno naše izaslanstvo, i makedonsko izaslanstvo, jer smo mi zemlje kandidati, mi sudjelujemo u europskom projektu te vrste, prema tome mi prenosimo to europska iskustva na ostale države, i mislim da je to dobro. To je zaista dobro i treba podržati taj rad. Potpredsjednik Mimica je na čelu našeg malog izaslanstva, i on uvijek vodi naše parlamentarno izaslanstvo na sastanke KOSAP. Zatim treba reći da i na razini lokalne i regionalne vlasti također postoje značajni pomaci, koji su za svaku pohvalu. Prekogranična suradnja putem recimo jedan primjer jadranska euroregija koju dijelom financira Europska unija, jedan dobar primjer takve suradnje. Formiranje i nalaz, to je zajednica svih jedinica lokalne samouprave sa prostora država s jugoistočne Europe, i ono što je loše međutim da Republika Hrvatska nije kroz svoju zajednicu gradova, odnosno udrugu gradova sudjelovala, odlučila se sudjelovati u tom projektu, tako da smo mi ostali vlastitom voljom izvan tog sustava, što po meni nije dobro. Evo danas imamo još jedan mogući oblik suradnje, želimo jasno ratificirati ovaj ugovor o formiranju Regionalne škole za javnu upravu i klub HNS, HSU će to podržati, ali ne bez prigovora. Naime, kolegice i kolege mi uistinu moramo reći da 150 tisuća eura možda i nije veliki novac, ali s druge strane i jeste veliki novac, posebno ako znamo da smo u zadnjih 7, 8 mjeseci prestali redovito financirati u Hrvatskoj, na hrvatskim sveučilištima čak 2 tisuće 299 znanstvenih projekata. To je nešto što nije dobro. Dakle gasimo jedan sustav, otvaramo drugi. Također je ministar znanosti i obrazovanja odlučio ne financirati projekte u okviru sedmog okvirnog programa. Dakle Europska unija daje većinu sredstava, a Hrvatska je financirala sa 100 tisuća kuna svaki od tih projekata. Naše sudjelovanje je od 1.7. prošle godine obustavljeno. Kao znanstvenik moram vam reći da 150 tisuća eura dakle otprilike milijun kuna, je za nas znanstvenike i ljude koji radimo u školstvu veliki novac. Prosječno jedan projekt u HRvatskoj se financira sa oko 80 tisuća kuna. Dakle to je novac dostatan za petnaestak znanstvenih projekata. Malo prije smo čuli postoje škole za javnu upravu u Hrvatskoj. Vi platite i najkvalitetnije stručnjake iz zapadne Europe za 100, 200 eura će vam itekako predavati po satu. Koliko ćete sati moći odraditi za 150 tisuća eura? Ogroman broj. Stotine, i stotine, i stotine sati najkvalitetnije nastave. Prema tome, nisam ja protiv da mi surađujemo sa kolegama iz Crne Gore, Srbije, Makedonije itd. ali moram vam reći da s ovim novcem smo mogli i sami napraviti jako, jako značajne pomake u kvaliteti nastave i u obuci naših službenika. Ono što bih želio zamoliti tajnika da nam kaže, da iz teksta nismo to mogli iščitati. Naime, javna uprava i državna uprava nisu sinonimi. Mnogi će od nas reći da je javna uprava širi pojam i da vjerojatno obuhvaća i službenike ljude koji rade i u lokalnoj i u županijskoj samoupravi. Ako je tako onda nas zanima, na koji način ćete uključiti županijsku odnosno lokalnu samoupravu? Da li postoji dogovori s njima? Da li oni participiraju u određenom iznosu? Po kom ključu će se oni angažirati da zajedno sa državnim službenicima sudjeluju u toj nastavi? Prema tome, nas svakako zanima da vidimo koliko će ovaj projekt biti sveobuhvatan i koliko će on doprinijeti ne samo državnoj samoupravi već i lokalnoj i regionalnoj samoupravi? Hvala lijepo.
Hvala. Pojedinačna rasprava. Gospođa zastupnica Romana Jerković. Nema je. Gospodin zastupnik Gordan Maras. Nema ga. Gospodin zastupnik Ivo Grbić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani državni tajniče, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Danas raspravljamo o Prijedlogu Zakona o potvrđivanju ugovora o osnivanju regionalne škole za javnu upravu kojom se potvrđuje ugovor o osnivanju regionalne škole kako bi njegove odredbe postale sastavni dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske. Ugovor o osnivanju regionalne škole za javnu upravu potpisan je u Podgorici u studenome 2008. godine. Njegovim odredbama utvrđuju se financijske obveze za Republiku Hrvatsku pa sukladno članku 18. Zakona o izvršavanju i sklapanju međunarodnih ugovora, ugovor podliježe postupku potvrđivanja. Potvrđivanje međunarodnog ugovora, država i formalno izražava spremnost da bude vezana potpisanim međunarodnim ugovorom, a s obzirom na činjenicu da se više ne mogu vršiti izmjene i dopune teksta međunarodnog ugovora, te da će se određene aktivnosti za stranke potpisnice provoditi tijekom 2010. godine, razvidna je potreba donošenja zakona po hitnom postupku. Ovaj ugovor daje Republici HRvatskoj pravnu osnovu za sudjelovanje u procesima i aktivnostima koji će se provoditi sukladno preuzetim obvezama, a odnose se na unapređenje suradnje na području javne uprave između članica regionalne škole za javnu upravu, poticanje suradnje između institucija javne uprave, članica regionalne škole za javnu upravu i sličnih institucija u država članica Europske unije. Razvitak ljudskih potencijala u javnoj upravi, provedbu sustava treninga javnih službenika kroz seminare, škole, analizu regionalnih potreba za izobrazbom, razmjenom informacija, te jačanje istraživačke baze, podučavanja i obrazovanja između javnih uprava. Radi navedenog, a u cilju jačanja administrativnih sposobnosti javnih uprava ugovorenih stranaka u skladu sa zahtjevima procesa europskih integracija, podržavam donošenje Zakona o potvrđivanju ugovora o osnivanju regionalne škole za javnu upravu. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Josip Salapić. Nema ga. Gospođa zastupnica Mirela Holy. Izvolite.
Hvala vam poštovani gospodine potpredsjedniče. Na samom početku želim reći da ću podržati donošenje ovog zakona, jer smatram da je svaki korak koji poduzimamo učinkovitije i kvalitetnije javne uprave nasušna potreba Hrvatske. Nažalost, troma, glomazna iznad svega neučinkovita administracija već je cijeli niz godina kamen oko vrata Hrvatske, problem s kojim se nijedna vlada do sada nije učinkovito pozabavila. U vrijeme gospodarske krize gdje je nužno svaku kunu okrenuti nekoliko puta, taj problem je još veći i neugodniji. Građani i građanke Hrvatske iznimno su nezadovoljni javnom upravom i opravdano očekuju da se Vlada uhvati u koštac s ovim problemom. Vlada uporno izbjegava suočavanje i rješavanje ovog problema, a Hrvatska sve više i više tone u mrtvilo i bezizlaznost. Iako ovaj zakon, odnosno ratifikacija ovog ugovora ne predstavlja čak ni sramežljivu naznaku želje Vlade da se uhvati u koštac s ovim iznimno ozbiljnim hrvatskim problemom, svaka edukacija koja ide u pravcu promocije i ideje javne uprave kao servisa građana i građanki a ne bahatog aparata koji je nažalost postao samom sebi svrha, ipak je pozitivna promjena. Imala sam priliku nekoliko godina raditi u ministarstvu i radeći u tijelu javne vlasti uvidjela sam koliko je javna uprava bremenita problemima, koliko među službenicima i službenicama i namještenicima ima jako maleni broj onih rekla bih žalostan broj onih koji i koje smatraju da javna uprava treba biti servis građana i građanki, a ne samoj sebi svrha. Bojim se da to uvjerenje velikim dijelom prevladava i među čelnicima i čelnicama, dužnosnicima i dužnosnicama, ministrima i ministricama, odnosno da malo njih razumije što znači demokratsko vladanje, a još manje ih zna što znači dobro upravljanje državnim novcem. To znači da vladajućim hrvatskim političkim prostorom dominira tradicionalni obrazac vladanja državom jedinicama lokalne ili regionalne samouprave koji podrazumijeva centralizaciju i čvrstu hijerarhiju od vrha do dna. Moderna demokratska društva traže potpuno drugačiji model javne uprave koja ne primjenjuje načela vladanja, nego načela upravljanja. Što to znači upravljati a ne vladati u smislu javne uprave? To znači na prvom mjestu odgovornije, učinkovitije upravljanje novcem poreznih obveznika, javnu upravu koja manje koštao i više pruža. Javna uprava postaje servis zadovoljnih građana i građanki u kojoj rade odgovorni i efikasni i visokoprofesionalni službenici i službenice. Hrvatska nažalost još uvijek nije zadovoljila jedan od ključnih uvjeta javnih vlasti koja upravlja, a ne vlada, a to je vladavina prava koja osigura pravnu sigurnosti svih građana i građanki. Hrvatski sabor mora donositi kvalitetnije zakona, a odgovornost izvršne vlasti je da provedbu tih zakona osigura svim građanima i građankama Hrvatske pod istim uvjetima bez privilegiranja ili diskriminiranja pojedinaca ili grupa. Nažalost, svako izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama govore nam koliko je u našoj državi taj iznimno važan zakon za svako moderno demokratsko i otvoreno društvo ustvari zakon ukras, zakon deklarativnog tipa, zakon koji imamo, ali ga vladajuća garnitura ne provodi, a nema ga ni u budućnosti namjeru provoditi. U Hrvatskoj i sudjelovanje javnosti u procesu donošenja političkih odluka usprkos postojanju zakona koji garantiraju takvo sudjelovanje ne poštuje ili se pak fingira sudjelovanje provedbom pro forma javnih rasprava koje ne rezultiraju nikakvim bitnim korekcijama i poboljšanjima zakona i dokumenata. Hrvatska je također još uvijek iznimno centralizirana zemlja što znači da se Ustavom zajamčeno načelo supsidijarnosti ne provodi u praksi jer se o banalnim svakodnevnim problemima i pitanjima koje muče stanovništvo odlučuje jako daleko od njih, bez ikakve mogućnosti da u stvarnosti odlučuju o svojoj sudbini. Osim ovih nabrojanih činjenica koje su ogromna prepreka za realizaciju ideje o transparentnoj, učinkovitoj javnoj upravi koja upravlja, a ne vlada, u Hrvatskoj se susrećemo i s cijelim nizom drugim apsurda za koje sumnjam da bi se mogli dogoditi negdje drugdje. Konkretno, mislim na slučaj društvenog veleučilišta iz Gundulićeve 10 u Zagrebu koje iako je osnovano uredbom Vlade još 2005. godine i to u cilju reforme i prilagodbe europskom upravnom sustavu te svake godine upisuje studente i studentice uz potporu nadležnog ministarstva pa samim time i troši novac svih građana i građanki Hrvatske, njihova svjedodžba im nažalost ne omogućava zapošljavanje u institucijama javne vlasti, a za što se školuju. Naime, kada studenti i studentice završe studij javne uprave i steknu diplomu odnosno svjedodžbu dobivaju naziv prvostupnik ili prvostupnica javne uprave s kojom ne mogu konkurirati ni na jedno radno mjesto ponuđeno na tržištu ni u javnom ni u privatnom sektoru, sukladno sistematizaciji za državne službenike i namještenike, kao ni na radno mjesto lokalne odnosno regionalne samouprave. Ovim osobama onemogućeno je daljnje školovanje jer Agencija za visoko obrazovanje nije dala dopusnicu za program njihova daljnjeg školovanja, a čime se na još jedan način onemogućava njihovo konkuriranje na tržištu rada. Dakle, iako je Vlada osnovala društveno veleučilište upravo u cilju osposobljavanja novih kadrova za reformu i modernizaciju državne uprave i za to troši novac poreznih obveznika i obveznika Vlada nije učinila ništa kako bi omogućila zapošljavanje ovih osoba u tijelima javne vlasti, odnosno nije izmijenila sistematizaciju za državne službenike i namještenike, nije poslala naputak tijelima lokalne i regionalne samouprave s informacijom o postojanju ovakvih kadrova. A sve dok se tijela najviše vlasti budu ovako neracionalno i neorganizirano ponašala po metodi glava ne zna što joj rade ruke efikasna i transparentna javna uprava ostat će naš nedosanjani san. I zato bih voljela vjerovati da ovaj zakon ukazuje na iskreno opredjeljenje Vlade da napokon krene u implementaciju takvog modernog i demokratskog modela javne uprave, ali nažalost naša svakodnevna praksa i apsurdi s kojima se susrećemo ukazuju na to da je za vladajuću političku elitu želja za uspostavom efikasne, transparentne i znatno jeftinije javne uprave samo parola ili transparent za međunarodno zajednicu europske birokrate. Nadam se da će me budući potezi Vlade i praksa demantirati.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Miljenko Dorić.
Kolegica Holy, ja mislim da ste stvarno pogodili u bit jednog dijela problematike o kojoj danas raspravljamo. Hrvatska je čak i u ovoj materiji jedna, naime pokazuje da smo uistinu centralizirana država. Mi u Parlamentu danas raspravljamo o ovoj školi, a mogli smo puno toga već davno riješiti da smo dozvolili da i županije kroz prekograničnu suradnju sa Mađarima, sa Slovencima, sa Talijanima, prenose najbolje iskustva, isto tako unapređuju rad svojih službenika, ali gdje zapinje? Ne znam da li vi znate da Hrvatska nikada nije potpisala ni prvi protokol, ni drugi protokol, ni treći protokol na … [[Govornik se ne razumije.]] konvenciju o prekograničnoj suradnji koja upravo govori o mehanizmima kako to treba ostvariti. Dakle, mi nismo čak ni ono što je 90% europskih država učinilo, mi nismo i nažalost ne sklapamo bilateralne ugovore sa tim državama da bi omogućili upravo takvu prekograničnu suradnju jedinica lokalne i regionalne samouprave. Prema tome, to je jedno područje koje ste načeli, o kome bi sigurno valjalo raspravljati ubuduće i pokušati u biti puno toga promijeniti u našemu ponašanju.
Gospođa zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, gospodine državni tajniče. Ja sam zapravo htjela u svom govoru vrlo kratko spomenuti ovaj slučaj društvenog veleučilišta i studenata javne uprave. Oni su bili ovdje kod nas u Saboru. Osim kolegice Holy i mene tu s njima na razgovoru su bili gospođa Lovrin, kolega Salapić, gospođa Šimac-Bonačić, dakle nismo bili samo nekolicina nas i oni su doista izložili veliki problem. Ja vas molim gospodine državni tajniče da date nama neki odgovor kako bi mi znali njima odgovoriti, što zapravo oni kao prvostupnici javne uprave u državi mogu raditi? Oni taj studij nisu upisali eto tako jer im se to možda samo sviđa, oni su kao što je kolegica Holy rekla upisali studij na veleučilištu koji je osnovala Vlada i kojim Vlada uglavnom plaća i školarine. Oni su u jednoj toj prigodi potpisali peticiju, to je peticija 1200-tinjak potpisa studentica i studenata javne uprave i poreznog studija koji umoljavaju da zapravo nešto učinimo da ne bi ispalo da su oni protratili svoje vrijeme na studije jer niti mogu pisati dalje specijalistički studij da bi stekli dakle diplomu magistra struke što je nekakav ekvivalent prijašnjoj visokoj stručnoj spremi, dakle četverogodišnjem studiju, a sa sadašnjom prvostupničkom diplomom se naprosto nitko ne može zaposliti. Stoga zapravo ja bih voljela čuti odgovor od državnog tajnika hoće li se i kada zapravo reformirati sustav sistematizacije radnih mjesta u javnoj upravi kako bi se ljudima koji imaju prvostupničke diplome, koji studiraju na studiju javne uprave, koji ponavljam je osnovala država i država u većini slučajeva za njih plaća školarinu, da ti ljudi mogu šta i raditi jer su upravo zbog toga i osnovani. Jer doista je malo apsurdno da osnivamo međunarodne ili zajedničke institucije koje se imaju baviti obrazovanjem kadrova u javnoj uprava sa drugim državama, da za to koristimo dosta novaca. Mislim da je kolega Dorić u svojoj raspravi dosta dobro stavio relaciju koliko je to zapravo velik novac kad usporedimo s ostalim novcem koji se ulaže u znanost i obrazovanje, a da zapravo s druge strane u Hrvatskoj imamo nešto što postoji, nešto što funkcionira. Onda ti ljudi, školujemo ih za burzu, naprosto nema smisla školovat ljude za burzu. Tim više što je i sama potpredsjednica vlade gospođa Kosor prije nekoliko tjedana, da bi stvar bila doista apsurdna, rekla na sjednici Vlade kako trebamo u Hrvatskoj pokrenuti, odnosno izvršno tijelo vjerojatno ministarstvo obrazovanja da treba pokrenuti osnivanje posebnog visoko obrazovnog učilišta javne uprave. Sve to imamo. Stoga doista negdje apel kao zastupnica upućujem u ime svih tih studenata i tih mladih ljudi koji su bili s nama ovdje na razgovoru da se zapravo nešto učini da oni nakon svog školovanja ne završe na burzi nego da završe u javnoj upravi, poslu za kojeg su zapravo i školovani i posao za kojeg su obrazovani. Zahvaljujem.
Hvala. Završni osvrt, državni tajnik u Ministarstvu uprave, Davor Ljubanović. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Uvažene zastupnice, uvaženi zastupnici prije svega bih želio reći da mi je drago da postoji konsenzus o tome da postoji potreba daljnje izobrazbe i trajne izobrazbe javnih službenika. U svakom slučaju i ovaj prijedlog zakona ide u tom smjeru i drago mi je da ćete ga podržati. Ono što bih dalje želio reći možda i još jedno pitanje se postavilo, dakle javna ili državna uprava na engleskom jeziku je public administration. Znači, to bi se moglo prevesti kao javna i tako onda i prevodimo. U tom smislu i intencija je da ta školovanja, odnosno ti programi izobrazbe koji su za sada oni praktični, to su višednevni treninzi da tako ih nazovem ovisno o temi o kojoj se radi da budu onda dostupni svima. Za sada su to uglavnom sudjelovali državni službenici, ali je ideja da budu onda i uključeni s obzirom da je mali broj do sada bio u tri godine oko 165 državnih službenika iz Republike Hrvatske bilo iz lokalne samouprave, ali su to više izuzeci bili nego pravilo da oni sudjeluju. U trećoj fazi razvoja RESPA-e predviđeno je da ona preraste u akademsku instituciju gdje će biti i studijski programi, ali to ćemo vidjeti dokle će doći. To ovisi i o drugim zemljama članicama regionalne škole i dakle zajedničkom radu i nastojanju na razvoju te škole. Ako mogu reći osvrt samo na prvostupnike. Da, tu definitivno postoji poteškoće u zapošljavanju. Ministarstvo uprave je na temelju zakona o državnim službenicima iz 2005. donijelo podzakonske propise kojima se uređuje ovo pitanje i kojima se ažurira da tako kažem i uvodi ove Bolonjske stupnjeve u propise. Međutim, sad je na resornim ministarstvima, odnosno na tijelima uprave da svoje pravilnike o unutarnjem redu usklade sa time. Ono što još nedostaje u cijeloj toj karici na čemu trenutno radimo i u sklopu strategije reforme državne uprave, a zatim i strategiji razvoja ljudskih potencijala to je i Zakon o plaćama koji nedostaje kao posljednja karika da se promijeni ovaj sustav u kojemu je Zakonom o državnim službenicima i podzakonskim propisima i provedena depolitizacija državne uprave na jedan dobar način, a sad ona je provedena, sad možemo razgovarati o nijansama i to je definitivno dobro. Htio bih reći evo da kada govorimo o ovom, o Centru za stručno osposobljavanje i usavršavanje, dakle ovdje je jedan katalog. Ove godine proslavili smo pet godina tog centra, 9000 dakle od nula službenika do 9000, od 0 programa do 120 programa gdje se radi i o dakle i o jezicima, programima pripreme za rad u Europskoj uniji, odnosno na fondovima Europske unije, pripremaju se službenici za razno razne stvari, povećavaju se njihova znanja, vještine i kompetencije i upravo na taj, to je sustav centar je zadužen za horizontalne programe izobrazbe dakle one programe izobrazbe zajedničke za sve državne službenike bez obzira na to u kojem tijelu rade. Postoji još niz aktivnosti izobrazbe koje provodi svako tijelo državne uprave, a to su one specijalističke gdje se radi o pojedinim upravnim resorima, gdje se radi o specijalističkim programima izobrazbe u kojima sudjeluju samo oni državni službenici iz tog tijela. Na primjer diplomatska akademija, policijska akademija, pravosudna akademija itd. i tu je jedan velik broj aktivnosti izobrazbe koje su organizirane u okviru ovih pred pristupnog procesa Europskoj uniji, raznih programa prilagodbe hrvatskog sustava sustavu Europske unije. Ono što bih još samo dodatno rekao da to je samo prikaz procesa. Dakle, proces je počeo još i donošenjem tog Zakona o državnim službenicima gdje se uvode svi ovi, dakle provodi se i depolitizacija, uvodi se sustav izobrazbe u državnu službu koji je obvezatan i besplatan, osnovana je čak i akademija lokalne demokracije 2006. godine gdje Vlada Republike Hrvatske, dakle ovaj centar je osnovan i provodi programe izobrazbe za državne službenike, akademija lokalne demokracije je Vlada izdvojila milijun kuna, izdvaja svake godine za provedbu programa izobrazbe za službenike u lokalnoj samoupravi i izabrane dužnosnike isto tako. Nadalje, ono što je, zašto to sve traje dugo. Ono što je potrebno shvatiti kada se radi o državnoj upravi, odnosno o javnoj upravi da mi upravo sada radimo na promjeni upravne kulture. Dakle, ono što ste i sami spomenuli u svojim izlaganjima, a to je da se radi o promjeni pristupa što je u stvari uprava, da to nije više provedba vlasti, nego je to služba, odnosno uprava u službi građana. Postoje razne aktivnosti. Jedna od stvari koje se provode u sklopu Strategije reforme državne uprave i ta modernizacija kroz primjenu modernih informatičko-komunikacijskih sredstava komuniciranja između ostalog i kroz Zakon o općem upravnom postupku koji je stupio na snagu ove godine gdje se omogućava pravno se uvodi mogućnost da stranke komuniciraju i u okviru upravnog postupka putem, elektroničkim putem. Isto tako i Uredba o uredskom poslovanju koja je onda isto tako jedan mehanizam koji to omogućava. Strategijom reforme državne uprave samo i akcijskim planu Vlade Republike Hrvatske za provedbu Strategije razvoja ljudskih potencijala u razdoblju 2010./2013. spomenuta je i to je jedna od mjera koja će se provesti, izrada studije opravdanosti i osnivanje škole za javnu upravu gdje bi ovaj dio nacionalni dakle programa izobrazbe, dakle ovaj centar akademija lokalne demokracije i vidjet ćemo što bi to još bilo opravdano da postoji jedna škola za javnu upravu, a onda bi regionalna škola za javnu upravu bila u stvari nadogradnja na tu školu. Dakle, gdje mi ne možemo u raznim sektorima, upravnim sektorima ne možemo imati veliki broj stručnjaka. Preskupa bi bila izobrazba, dakle samo za jednog ili dva ili tri stručnjaka. Zato je ideja da postoji regionalna škola za javnu upravu u okviru će tih jedan, dva ili tri stručnjaka za pojedino upravno područje zajedno sa tim stručnjacima iz tih zemalja, onda tvoriti, sačiniti jednu grupu gdje će dobiti odgovarajuću izobrazbu, gdje će se baš za njih moći organizirati i napraviti jedan takav program. Da li je 150 tisuća eura puno ili malo, teško je reći, ovisno s koje strane gledate. Ako važnost izobrazbe prepoznala Europska unija, oni jačaju naše upravne kapacitete, dakle 2 milijuna eura je uloženo svake godine za aktivnosti izobrazbe, i u okviru pretpristupnih fondova i dalje regionalnih programa će se i dalje financirati iza Europske unije aktivnosti Regionalne škole za javnu upravu, a ovih naših 150 tisuća eura svake zemlje članice je ustvari financiranje samo tajništva. Dakle to je onaj dio koji je nužan da se zaposli 12 do 14 ljudi koliko je predviđeno da mogu organizirati te treninge. I još samo za dodatak, to je, nije jeftino to je istina, Crna Gora je da bi dobila sjedište ove škole uložila 5 milijuna eura za izgradnju tog centra u Danilovgradu i za izgradnju hotela koji je odmah do centra za smještaj polaznika treninga. Tako da to je prva međunarodna organizacija u Crnoj Gori i bili su da tako kažem jako zainteresirani da bi je dobili, puno su u nju uložili. Izobrazba nije jeftina, teško je govoriti o tome, ali definitivno ono što je sigurno je da zajedničkim naporima u svim segmentima javne uprave da stvaramo i potičemo tu promjenu upravne kulture i vjerujemo da će to u dogledno vrijeme i povećati zadovoljstvo građana sa javnom upravom. Hvala vam lijepo.
Hvala. Zaključujem raspravu. Prekidam sjednicu. Nastavak sutra u 9 i 30 sa Prijedlogom za iskazivanje povjerenja Draženu Bošnjakoviću za obnašanje dužnosti ministra pravosuđa, a nakon toga Godišnji financijski izvještaj HABOR-a za 2009. godinu, Godišnje izvješće Hrvatske narodne banke isto za 2009. godinu i Godišnje izvješće o radu Hrvatske agencije za poštu, elektroničke telekomunikacije za 2009., Izvještaj o radu Nacionalne zaklade za razvoj civilnog društva, itd.
Prelazimo na Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju ugovora o osnivanju Regularne škole za javnu upravu (RESPA), hitni postupak, P.Z. br. 554. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju ugovora o osnivanju Regularne škole za javnu upravu (RESPA). Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju ugovora je prihvaćen većinom glasova 98 glasova za, jedan suzdržan i jedan protiv. Dobro jutro gospođe i gospodo zastupnice i zastupnici, sve vas srdačno pozdravljam kao i predsjednicu Vlade Republike Hrvatske gospođu Jadranku Kosor, potpredsjednika, ministre. Prelazimo na točku dnevnog reda koja je najavljena, a to je - Prijedlog za iskazivanje povjerenja Draženu Bošnjakoviću za obnašanje dužnosti ministra pravosuđa Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Vlada je podnijela ovaj prijedlog na temelju članka 109. Ustava Republike Hrvatske i članka 6. zakona o Vladi Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Molim predsjednicu Vlade gospođu Jadranku Kosor da uvodno obrazloži prijedlog. Izvolite.