Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče, uvažene dame i gospodo zastupnici. Pred nama je Nacrt prijedloga zakona o potvrđivanju, dakle ratifikacija Kyoto protokola nakon nekoliko godina nastojanja dobivanja jedne pozicije koja bi nas izjednačila sa svim ostalim potpisnicima. Mi smo to uspjeli i sada predlažemo ratifikaciju Kyotskog protokola. On je dio Okvirne konvencije Ujedinjenih naroda o zaštiti klime koja je donesena 1992. godine još u Rio de Janeiru. Nakon pokušaja i nekoliko godina pokušaja implementacije ove konvencije stekao se dojam da je potrebno donijeti jedan novi jači dokument a to je protokol koji je '97. potpisan u Kyotu. Taj protokol se odnosi na obvezatno razdoblje između 2008. i 2012. godine. On je vezan na temeljnu godinu, baznu godinu 1990. gdje je odlučeno da se uzme granica emisija koja je postignuta općenito u svijetu 1990. godine kao temeljna godina i da potpisnice imaju obvezu smanjenja emisije u ovom obračunskom razdoblju od 2008. do 2012. pri čemu je Hrvatska dobila zadatak da smanji svoje emisije u odnosu na '90. za 5%. Hrvatska je potpisala taj protokol zajedno sa drugim zemljama. Prije toga je '96. godine Hrvatska ratificirala Okvirnu konvenciju, međutim nismo ušli u ratifikaciju Kyotskog protokola iz osnova zato što je prema prvom izvješću koje smo prinjeli konvenciji ustanovljeno je da pozicija Republike Hrvatske u odnosu na ostale potpisnice nije jednaka. 1990. godina prema osnovnom proračunu emisija stakleničkih plinova predstavlja godinu kad je Hrvatska kao samostalna država mogla računati u svom izvješću samo na izvore emisija, dakle energetska postrojenja koje se nalazi na današnjem teritoriju Republike Hrvatske a sve one termoelektrane u koje je Hrvatska ulagala nizom godina kao dio bivše države koje se nalazi na teritoriju Srbije ili Bosne i Hercegovine dakle danas samostalnih država nisu se mogle uzeti u obzir. A jedan veliki dio električne energije odnosno općenito energije koji smo dobivali iz tih izvora je upravo ulazio u bilancu Hrvatske. 2001. godine u Marakešu je podnesen zahtjev da se temeljem članka 4. točka 6. ove konvencije Hrvatskoj dopusti određena fleksibilnost. Taj članak omogućuje državama u tranziciji da odrede jednu drugu temeljnu godinu, drugu baznu godinu kad je za njih povoljniji režim emisija stakleničkih plinova. Hrvatska je iz poznatih okolnosti prije '90. godine imala manju emisiju, dakle manju potrošnju električne energije. Nakon '90. godine smo ušli u rat praktički i naša kompletna industrija i sve je zamrlo tako da sve aktivnosti koje su vezane a posebno u energetskom sektoru su bile manje i Hrvatska jedina od tih država potpisnica nije imala mogućnost izabrati neku od povoljnijih godina. Odlučili smo se za drugi pristup, odlučili smo se za pristup pokazivanje i dokazivanje da Hrvatska po svojoj proizvodnji električne energije, po emisijama stakleničkih plinova, po svim onim pokazateljima koji se temelje na tome da se dokaže kakav položaj imamo u odnosu prema drugim zemljama smo zapravo na jednoj razini malih emisija i da je nama pripada zapravo jedan drugi položaj i da možemo startati sa druge pozicije. Na koncu smo pokazali čisto dijagramski da svrstavanjem, dakle dolaskom u poziciju prema dozvoljem emisijama od 31,12 milijuna tona CO2 na godinu mi dolazimo na razinu potrošnje električne energije 1974. godinu. Dakle, poštivanje tih osnovnih odredbi bi Republiku Hrvatsku bacilo praktički u poziciju od prije trideset godina, onemogućilo bilo kakav daljnji industrijski razvoj koji nam je izuzetno nužan i ta činjenica je na koncu dovela do toga da je 2006. godine u Nairobiu odlukom Skupštine Okvirne konvencije Hrvatskoj dodano još 3,5 milijuna tona tako da smo danas na razini od 34,62 milijuna tona i na taj način mi krećemo prema ciljevima Kyoto protokola. Dosta često se u Hrvatskoj u tisku ili u razgovorima pojavljuju dvije osnovne teze. Prvo neodgovornost Hrvatske ili neodgovornost svih onih koji su zaduženi za razvoj države, zašto nismo ratificirali Kyoto protokol kad su ga ratificirale druge zemlje. Dakle, to je jedna teza. Druga teza je da potpisivanjem i ratifikacijom Kyoto protokola ćemo se dovesti u poziciju kad nećemo moći razvijati industriju i kad nećemo moći razvijati naše gospodarstvo općenito. Jedna i druga teza zapravo imaju i svojih osnova ali i razloga zbog čega to nismo napravili. Dakle, mi smo svjesni. Mi se kao Hrvatska država pogotovo u svim našim planovima, programima ponašamo kao da smo ratificirali Kyoto protokol, mi se držimo, radimo planove, razvoj naše energetike, razvoj industrije i svega onog što ide je vezan kao da smo ratificirali a s druge strane smo se morali izboriti za ovu fleksibilnost, morali smo dovesti Hrvatsku državu u isti, u ravnopravni odnos sa svim ostalim potpisnicima. Nismo se mogli dovesti u poziciju da budemo na startnoj poziciji od prije trideset godina. Dakle, to su bili razlozi zbog čega smo mi ovih šest godina vodili određenu borbu u okviru konvencije, imali niz sastanaka, niz dokaza, niz dogovora, razgovora, kalkulacija svih mogućih da pokažemo da je Hrvatska voljna poštivati ciljeve Kyoto protokola. Voljna je i razmišlja o tome da se zaštiti, da da svoj doprinos u zaštiti klime, ali da želi samo istu startnu poziciju. Dakle mi nismo ovim što smo dobili tu fleksibilnost sebe doveli sad tako da možemo dignuti sve 4 u zrak ako mogu reći slikovito i reći: Mi smo riješili problem. Nismo. Mi smo se doveli samo u poziciju u kojoj su i sve ostale države svijeta i doveli smo se u poziciju i sad ćemo pokazati da ćemo dati svoj doprinos i da imamo odgovornost prema klimi. Jer činjenica je ta da se, da je danas su svi postali svjesni toga. Ne samo Europa koja izuzetno puno pridaje zaštiti klime u svim svojim projektima pogotovo zadnjih godina nego i svijet i Sjedinjene Američke Države koje nisu potpisnice Kyoto protokola su počele provoditi mjere. Mi svi znamo što se događa u Kaliforniji sa obnovljivim izvorima energije. Sa upućivanjem u promet i plinskih automobila i korištenje vodika kao goriva. Svjesni smo toga da je odluka predsjednika Busha da se uvede 17% obnovljivih goriva u promet. Dakle oni manje diesel, bio diesel koriste više bioetanol. Svjesni smo toga da se Kina sad unatoč tome da svaki tjedan pušta u rad jednu novu termoelektranu pokretanu na ugljen da i ona počinje razmišljati o novim, novim pokazateljima. I sad su se zemlje okrenule prema «post Kyotu», dakle poslije 2012. Europska unija vodi u čitavom svijetu u kampanji u borbi za očuvanje klime. Topljenje leda na Antarktiku, otapanje tundra i svih onih močvarnih područja zamrznutih na sjeveru naše planete koje dodatno emitiraju izuzetno jakog potencijala stakleničke plinove kao što je metan, pokazuju da je situacija postala ozbiljna. Prema tome mi se moramo okrenuti programu, svjetskom programu, a pogotovo programu Europe. Europa je odlučila danas pod predsjedanjem Njemačke čitavih, dio ovaj vrijeme predsjedanje Njemačke Europskom unijom je posvećen energiji i klimi. Dakle odnosu proizvodnje energije i klime i utjecaju na klimu. Donesena je odluka na razini Europske unije da se učini sve, danas ne možemo odmah zaustaviti sve što se događa da se sve učini da se taj utjecaj antropogeni dakle utjecaj čovjeka na klimatske promjene, na emisije stakleničkih plinova svede na razinu da se ograniči globalni porast temperature na 2 stupnja Celzijusa. Dakle od nekakve temeljne temperature ako krenemo negdje tamo 90-tih godina nije došlo do tolike velike promjene sada, ali da se učini sve da se smanji na 2, porast na 2 stupnja. U tom smislu je Europska unija donesla program svoj da ukoliko u «post Kyotu» do 2030. godine sve zemlje potpisnice, današnje potpisnice u Konvenciji o zaštiti klime odluči smanjiti proizvodnju tih stakleničkih plinova za 20% u odnosu na '90.-tu. Mi smo sad govorimo o 5% u Kyoto periodu, za 20%, onda će Europska unija sa svojim zemljama smanjiti za 30%. Ukoliko se taj dogovor na svjetskoj razini ne postigne Europska unija odlučila je da će bez obzira na bilo što ukupnu proizvodnju stakleničkih plinova smanjiti do 2030. godine za 20%. Dakle to je daleko ozbiljniji i daleko složeniji postupak u odnosu na ovih 5% ili 8% što imaju razvijene zemlje danas prema Kyotu. Mi duboko vjerujemo da ćemo već u periodu Kyoto protokola dakle 2008. do 2012. ući u Europsku uniju i onda ćemo zajedno sa zemljama Europske unije ući u taj projekt smanjenja za 20%. Europska unija se ponaša prema Kyoto protokolu i prema post Kyotu kao jedna zajednica zemalja u ukupnoj proizvodnji energije a isto tako i stakleničkih plinova. Dakle zemlje koje su u lošijoj poziciji dobivaju kod promjene dakle to je, oni to zovu «burden sharing». Dakle podjelom tereta dobivaju određene pomoć u emisijama od drugih zemalja koje su uspjele tehnološkim mjerama smanjiti svoju emisiju. Dakle ono što se može očekivati od Europske unije da će nam pomoći u tom velikom naporu smanjenja proizvodnje stakleničkih plinova. Međutim mi moramo učiniti sve što je i našim osnovnim i našim mogućim sredstvima. Sredstva ili metode kako ćemo mi doći i dostići Kyoto ciljeve, dakle sad ipak vratimo se na Kyoto protokol na onih minus 5 posto gledajući sadašnju bilancu gdje, dali smo sad i sljedeće, drugo, treće izvješće o emisiji stakleničkih plinova prema obvezi, prema Ujedinjenim narodima su nekoliko projekata koje moramo provoditi. Prije svega to je energetska učinkovitost koja daje najveće uštede dakle gledajući samo na rad postrojenja, gledajući na zgrade, gledajući na korištenje topline ili energije za hlađenje, izolacije i sve ono što može doprinijeti bitno smanjenju potrošnje energije a time i smanjenju same emisije stakleničkih plinova. Drugi mogući izvor su obnovljivi izvori energije. Mi danas imamo niz projekata korištenja vjetropotencijala. Hrvatska ima jedan određeni vjetropotencijal premda postoji jedna razina vjetrova koje su izvan mogućnosti korištenja, ali i postoji jedan određeni predio pogotovo u zaobalju kod nas gdje ne postoje naseljena područja. Gdje ne postoje ni mogućnosti za nikakvu poljoprivrednu i drugu aktivnost premda te vjetroelektrane ni tu ne smetaju. Postoji niz projekata izgradnje vjetroenergije. Korištenje bio mase je jedna od jako važnih mogućih izvora. Korištenje sunčeve energije pogotovo u našoj Dalmaciji, na otocima za proizvodnju dakle za korištenje topline manje nego za proizvodnju električne energije. Hidroenergetika dakle hidroenergija je nešto što je u visokom stupnju iskorišteno u Hrvatskoj. Mi imamo ovisno o hidrološkoj godini između 36 do 50, čak 50% proizvodnje električne energije iz hidrocentrala. Postoje još određeni potencijali koji nisu jako veliki. Ali i te ćemo krenuti iskorištavati. Uvođenje plina, zamjena goriva pogotovo tekućeg, naftnog, nafte sa plinom i to, i prirodnim plinom koji, kojeg imamo i u određenim količinama u Hrvatskoj, izgradnjom budućih terminala, plinovoda i sve onoga što, o čemu ste upoznati. To je jedna od mogućnosti gdje se može smanjiti zbog većeg udjela vodikove energije u tom plinu. Može se koristiti i taj dio. Ono što je posebno zanimljivo to je promet. Uvođenje novih obnovljivih izvora energije dakle bio diesela i bio etanola. Danas su već nekoliko tvornica izgrađeno u Hrvatskoj. Jedna već radi. Nekoliko ih je u izgradnji. Postoji nekoliko planova. Postoji uredba Vlade o uvođenju određene zamjenske količine tih goriva. Jedna od zanimljivih možda stvari je i naš plan gospodarenja otpadom, izgradnja novih centara gospodarenja otpadom gdje će po u čitavoj Hrvatskoj samo po županiji biti jedan centar gospodarenja otpadom. Mi smo nedavno predstavili te osnovne ideje. Radi se o tome da će se iskoristiti i bio plin iz otpada. Po našoj procjeni se radi negdje oko 25 do 30 mega vata dodatne električne energije kao obnovljivi izvor energije, tako da je tu dosta veliki potencijal. Jedan od potencijala su i šume, ne kao korištenje kao gorivo, nego kao ponor CO2. Tako da Hrvatska ima svoj plan dostizanja ciljeva Kyoto protokola, ali mi već danas razmišljamo o budućnosti. Ono što nam je izuzetno važno je da osiguramo energiju u dovoljnoj količini da se može razvijati i gospodarstvo. I još jedna možda samo mala stvar. Dosta često se govori o tome koliko će nas koštati približavanje Kyoto protokolu. Postoje određene kalkulacije. Međutim, radi se o kalkulacijama o investicijama u obnovljive izvore energije što zapravo nije trošak nego je investicija. Jest da je to nešto skuplja struja. Međutim, postoje određeni već postoji pravilnik o takozvanoj fidin tarifi, dakle povlaštenom primanju električne energije isko generacije i iz obnovljivih izvora tako da i taj dio predstavlja praktički više investiciju nego trošak. Evo hvala lijepo.
Hvala. Odbor za prostorno uređenje i zaštitu okoliša. Predsjednik odbora poštovani zastupnik Marko Širac. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, kolege i kolegice zastupnici, gospodine državni tajniče. Odbor za prostorno uređenje i zaštitu okoliša Hrvatskog sabora raspravio je na 55. sjednici održanoj 20. travnja 2007. godine Prijedlog zakona o potvrđivanju Kyotskog protokola uz Okvirnu konvenciju Ujedinjenih naroda o promjeni klime s konačnim prijedlogom zakona. Odbor za prostorno uređenje i zaštitu okoliša na temelju svoje nadležnosti iz članka 83. Poslovnika Hrvatskog sabora raspravio je predloženi nacrt zakona kao matično radno tijelo. Nakon provedene rasprave odbor je jednoglasno odlučio predložiti Hrvatskom saboru donošenje Zakona o potvrđivanju Kyotskog protokola uz Okvirnu konvenciju Ujedinjenih naroda o promjeni klime.
Hvala. Odbor za europske integracije. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a poštovani zastupnik Marko Širac. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, kolege i kolegice zastupnici, gospodine državni tajniče. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice smatra da je vrlo važno da ratificiramo Kyotski sporazum. Naime, klimatske promjene na našem planetu stalan su proces. Njih nije moguće zaustaviti, ali je moguće usporiti. Klimatske promjene većim dijelom posljedica su prirodnih pojava, a manjim dijelom imaju svoje izvorište u modernim ljudskim aktivnostima. Od početka industrijske revolucije ljudskim aktivnostima mijenja se priroda da bi se ljudski život učinio boljim, a pritom ne mareći za moguće posljedice. Izgaranjem fosilnih goriva, industrijskim procesima, preradom poljoprivrednih proizvoda iz otpada nastaju staklenički plinovi od kojih su najznačajniji ugljični dioksid, metan, freon i drugi. Unos tih plinova u atmosferu stalno raste. U posljednjih 100 godina koncentracija dušikovog oksida u atmosferi porasla je 15%, ugljičnog dioksida 32%, a metana 110%. Radi rasta unosa tih plinova u atmosferu povećava se oštećenje ozonskog sloja atmosfere što ima za posljedicu porast prosječne temperature na zemlji i klimatske, ozbiljne klimatske promjene. Dakle, te promjene se radi toga ubrzavaju. Činjenice o globalnom zatopljenju godinama su prikrivane zbog interesa velikih svjetskih kompanijama u nekim industrijskim najrazvijenijim zemljama kao što je to bio slučaj u Sjedinjenim Američkim Državama, Engleskoj, Francuskoj i drugima. Republika Hrvatska na svom prostoru ima 3 klimatske zone – mediteransku, planinsku i kontinentalnu, stoga je osjetljiva na klimatske promjene zbog mogućeg utjecaja tih promjena na ukupnu biološku raznolikost, na vodna bogatstva, na zdravlje našega stanovništva. Stoga, Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice drži da Republika Hrvatska treba aktivno sudjelovati u međunarodnim naporima usmjerenim rješavanju klimatskih promjena. Okvirna konvencija Ujedinjenih naroda o promjeni klime prihvaćena je na summitu u Rio de Jeneiru 1992. godine, a Republika Hrvatska ju je ratificirala 1996. godine kada je i postala stranka dodatka 2. te Konvencije koji obuhvaća 40 razvijenih država i država s ekonomijom u tranziciji a koje su preuzele obavezu zadržavanja emisije stakleničkih plinova na nivou iz 1990. godine. Vrlo se brzo pokazalo da je to preoptimistički preuzeta obaveza, da provedba tih obaveza iz Kyotske konvencije neće biti dovoljna za zaštitu globalnog klimatskog sustava zemlje, pa je na konferenciji stranaka konvencije u Kyotu 11. prosinca 1997. usvojen Kyotski protokol za države dodatka jedan, tj. za ovih 40 razvijenih država i država čije su ekonomije u tranziciji i preuzele su obavezu smanjenja emisije stakleničkih plinova u prosjeku za 5% u razdoblju od 2008. do 2012. u odnosu na baznu 1990. godinu. Europska unija je preuzela i dodatne obaveze, pa je rekla da će sniziti ispuštanje stakleničkih plinova više od tih 5%, odnosno preuzela je dobrovoljno obavezu da će ih sniziti 8%, s time da nekim državama ograničava ispuštanje daleko preko tih 8%, a nekim manje razvijem državama u Europskoj uniji povisiva taj prag čak i do 27%. Mi smo potpisali Kyotski protokol 11. ožujka 1999. godine ali ga Republika Hrvatska nije ratificirala jer tada nije raspolagala sa potpunim podacima o emisiji stakleničkih plinova i gospodarskim isplativim mogućnostima njihovog smanjenja. Pored toga Republika Hrvatska nije mogla pristati na izbor bazne godine u kojoj su emisije bile najviše po modelu fleksibilnosti koji se, koji je primijenjen kod država sa ekonomijama u tranziciji. Jer prema proračunu emisija stakleničkih plinova 1990. godine kao bazne godine nije odražavala pravo stanje u Republici Hrvatskoj. Stoga je na 7. Konferenciji stranaka Konvencije 2001. godine podnijela zahtjev za uvažavanje specifičnosti u određivanju bazne godine prema članku 6. stavak 4. Konvencije i zatražila povećanje visine emisije u baznoj 1992. godini. Pregovori su trajali 5 godina. I u studenom 2006. godine je taj problem razriješen. Hrvatskoj je dodijeljeno ili dopušteno povećanje emisije u baznoj godini za 3 i pol milijuna tona CO2, a kada se to financijski izrazi to je negdje obzirom da 1 tona je oko 14 eura, 1 tona CO2 smatra se u našim europskim prilika da je to vrijednost 14 eura, dakle oko 50 milijuna eura, odnosno stvorita je situacija da se Republika Hrvatska sa svojim gospodarstvom može normalno razvijati i poštivajući naravno preuzete obaveze iz Kyotskog protokola. Nama je određena ta granica u visini od 34 i pol milijuna tona CO2. Cilj ispunjena obaveze Kyotskog protokola jest smanjenje emisije stakleničkih plinova u razdoblju od 2008. do 2012. Emisija, da emisija bude barem ispod 5% niža od emisije iz 1990. godine, dakle one bazne godine koju smo prihvatili kao i svi drugi za godinu po kojoj se računa to ograničenje. Kako u Republici Hrvatskoj u vremenu od 1990. do '94., tj. tijekom Domovinskog rata zabilježen znatan pad emisije stakleničkih plinova, a tek potom od 2004. rast sa trendom od 3,3% to znači da emisiju stakleničkih plinova Republika Hrvatska treba smanjiti, naravno mislim tu na godišnje mjere i količine za 50% od ovih 3,5%. Stoga je napravljen Nacrt strategije i akcijskog plana za ublažavanje klimatskih promjena u Republici Hrvatskoj. Strategijom se predlažu mjere koje je moguće ostvariti ciljeve utvrđene KYotskom protokolom. Te mjere će se provoditi prvenstveno u sektoru energetike koji prema podacima ima učešće u stakleničkim plinovima sa 74,9%. Primjenom obnovljivih izvora energije, što je tu i tajnik isticao unapređenje energetske učinkovitosti u proizvodnji i potrošnji energije, primjena goriva sa manjom količinom ugljika, posebice prirodnog plina, mjerama poboljšanja industrijskih procesa, boljim gospodarenjem otpadom, te korištenjem biogoriva, biodizela, bioetenola i ostalih goriva u transportu. Možemo reći i sljedeće, naravno za realizaciju ovih programa zadužene su naša Ministarstva zaštite okoliša, gospodarstva, Ministarstvo mora, turizma, prometa, Agencija za zaštitu okoliša, fond i naravno druge stručne institucije u Republici Hrvatskoj koje rade na rješavanju tih problema. Vrijedno je istaći koje koristi će imati Republika Hrvatska od ratifikacije ovog Kyotskog protokola. Po nama to su smanjenje štetnih utjecaja na klimatske promjene, smanjenje ovisnosti o fosilnim gorivima, prvenstveno nafti i ugljenu, umanjit će se posljedice od porasta cijene nafte, poveća će se sigurnost u opskrbi energijom, otvoriti nove mogućnosti za poduzetništvo i zapošljavanje, smanjit će se emisija štetnih tvari koje utječu na zdravlje i prirodne ekosustave. Što smo preuzeli kao obavezu ako ratificiramo danas ovaj Kyotski protokol? Dužni smo izvješćivati tijekom svake godine o stanju emisija u Republici Hrvatskoj, zatim dvogodišnje o provedbi mjera i projekcija, periodički o svim promjenama provedbe Kyotskog protokola, zatim uspostava nacionalnog sustava za praćenje emisija, uspostava registra emisija stakleničkih plinova, dozvoljene kvote transakcije sa emisijom itd. Naime, dame i gospodo danas se među državama ozbiljno trguje sa kvotama koje državama stoje na raspolaganju po navedenim cijenama od negdje 14 eura za tonu CO2. Jedna država drugoj slobodno prodaje ako je negdje u međuvremenu postigla sniženje emisije stakleničkih plinova. Sankcije za stranke protokola koje će u razdoblju od 2008. do 2012. ispuštati veće količine emisije od dozvoljenih uređene su odlukom prema kojoj će se premašena kvota povećati za 30%, te oduzeti od dozvoljene kvote stranci u periodu 2012. i 2020. I na kraju da kažem da su sredstva provedbu Kyotskog protokola potrebno je osigurati u državnom proračunu za 2007. godinu, odnosno za ovu godinu stanoviti dio sredstava je već osiguran u protokoli. Klub zastupnik Hrvatske demokratske zajednice smatra da je potrebno ratificirati Kyotski protokol. To će omogućiti Republici Hrvatskoj sudjelovanje na sastancima stranaka protokola i pregovorima koji su već započeti o definiranju i preuzimanju obaveza u drugom obvezujućem razdoblju tj. 2012. do 2020. godine. Pored toga ispunit ćemo obaveze iz Nacionalnog programa Republike Hrvatske za pridruženje u Europsku uniju za 2007. godinu koje smo i mi ovdje u Hrvatskom saboru donijeli. Uz navedeno, ratifikacija Kyotskog protokola uvjet je za pristupanje Republike Hrvatske Europskoj uniji. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podržat će donošenje ovoga zakona.
Hvala lijepa. Klub zastupnika HNS-a, poštovana zastupnica Alenka Košiša Čičin-Šain. Izvolite.
Dobar dan poštovani kolegice i kolege. Protokol iz Kyota uz Okvirnu konvenciju Ujedinjenih naroda o promjeni klime je dodatak međunarodnog Sporazuma o klimatskim promjenama i potpisan je sa ciljem smanjivanja emisije ugljičnog dioksida i drugih stakleničkih plinova. Protokol je potpisan u Kyotu u organizaciji Konvencije Ujedinjenih Naroda za klimatske promjene 97. godine. Za njegovo stupanje na snagu bilo je potrebno da ga ratificira najmanje 55 država i da države koje su ratificirale protokol čine najmanje 55% zagađivača. Do sada su ga potpisale 169 država i država i vladinih organizacija, a države koje su ga do sada ratificirale čine 61% zagađivača. Što nam donosi Kyoto protokol? Protokolom se smanjuje ispuštanje šest tipova stakleničkih pliva: ugljičnog dioksida, metana, didušikovog oksida, fluoriranih ugljikovodika, perfluoroiranih vodika i heksafluorida. Zašto je protokol iz Kyota bitan? Gledajući globalno posljednjih 10 godina bile su među najtoplijim unazad 350 godina od kada se bilježi vrijeme u meteorološkom smislu tog pojma. Do kraja stoljeća temperatura na zemlji mogla bi porasti za 6oC. Iako se to u prvi mah ne čini puno, to bi zaista bila loša vijest ne samo za snježne vrhove poput Alpi nego za cjelokupnu bio ravnotežu našeg planeta. Povećanje već od 2oC u odnosu na prosjek, a koje je zabilježeno u ljeto 2003. godine, odnijelo je više od 30 tisuća života u Europi i to samo od srčanih udara i moždanih udara izazvanih vrućinom. Tih je 2 stupnja više ako se nastavi, dovoljno da se rastopi ledena kapa otoka Grenlanda što će dovesti do poremećaja temperature inače tople golske struje koja će i u sredozemne krajeve na koncu donijeti izuzetno hladnu klimu. Vrlo sličan scenarij dešavao se prije zadnjeg ledenog doba. Ukoliko je ova tema važna, najbolje govori činjenica da gotovo u svim europskim parlamentarnim kampanjama u posljednjih nekoliko godina klimatske promjene i zaštita od tih promjena je prva parlamentarna tema koju budući parlamentarci komuniciraju s javnošću. Kao što rekoh na početku, to je zaista sve skupa loša vijest. Međutim, dobra je ta da ovaj tren možemo ako ne do kraja zaustaviti onda barem što je više moguće usporiti. Kyoto protokol jedan je od pokušaja da se napravi baš tako nešto. Smanjenje emisije štetnih plinova u atmosferu neće obnoviti naš planet, ali je ipak dobar početak, a svaki je čovjek odgovoran u ovom pogledu truditi se da budućim generacijama ostavimo u nasljeđe što zdraviji okoliš. Od početka industrijske revolucije emisija štetnih plinova svake je godine eksponencijalno rasla, a sve da bi ljudski život bi što lagodniji. Danas se zbog takvog načina života razmišlja, ponovo moramo boriti ne za lagodu nego uopće za ljudski život u budućnosti. Mora postojati politička volja za rješavanje pitanja zaštite okoliša i to ne samo na lokalnoj već i na globalnoj razini. Poput mnogih stvari u današnjem globaliziranom svijetu, pitanje zaštite okoliša nije rješivo na temelju samo jedne države već ga svi moraju prepoznati kao svoj interes, e tu već Hrvatska znatno kaska. Kao prvo protokol se ratificira tek sada bez obzira na činjenicu da smo ga potpisali 99. godine. Znam da nam usklađivanje zakonodavstva s Europskom unijom ide strašno sporo, ali sedam godina ipak je vleiki broj godina. Mogu se složiti da je bilo nekih poteškoća oko ratificiranja ovog sporazuma. Prije svega tu mislim na određivanje kvota dopuštene emisije plinova za Republiku Hrvatsku. Naime određivanje bazne godine prema kojoj će se regulirati smanjenje, predstavljalo je poteškoću 90-tih godina naša proizvodnja zbog objektivnih razloga koliko smo sada malo prije čuli, bila toliko niska da bi smanjenje na temelju toga bilo zaista nestvarno, odnosno bolje rečeno smiješno. Međutim pregovarati o tim kvotama punih pet godina isto tako je smiješno, iako je vjerojatno bilo oduživanje i sa druge strane ponukano načinom ili bolje rečeno agilnošću i pripremljenošću kojom vodimo pregovore s Europskom unijom, smatram da je veći komad odgovornosti ipak na našoj strani. Pitanje je zašto nam je bilo potrebno toliko vremena za izradu dokumentacije poput nacionalnog izvješća o promjeni klime ili podataka o emisiji stakleničkih plinova. Radili se tu o objektivnim razlozima i ako da, koji su to, ili se ipak radi o svojevrsnoj ignoranciji ove teme. Takvim načinom rada Republika Hrvatska smještena je uz bok jednog Kazahstana, doduše istina jest da su SAD i Australija u sličnom položaju što se tiče Kyoto protokola, ali one su ratifikaciju tog sporazuma odbile. Samo Kazahstan i mi odugovlačimo sa njegovim ratificiranjem što puno govorio nama samima. Htjeli to neki priznati ili ne, potpisivanjem ovog sporazuma povlačimo određeni vanjskopolitički potez i gradimo sliku o sebi u međunarodnoj zajednici. Šlamperajem po ovom pitanju naša je slika u svijetu narušena što mogu potvrditi mnogi diplomatski stručnjaci, naravno ne oni koji se bave time iz karijere nego oni koji su stvarno diplomatski obrazovani. Možda nismo krucijalna zemlja u očuvanju klime, ali stupanj građanstva jednog naroda se procjenjuje kroz osviještenost o tim klimatskim problemima. Ako se ovaj proces znatno uspori zbog toga što netko nije radio svoj posao kako treba, a za to ima više od četiri godine jer protokol je potpisan u proljeće 99. onda to javnost ipak treba znati. Ono gdje Republika Hrvatska također kaska jest razvoj izvora alternativne energije. Naime ako nam se predviđanja nekih futorologa o nestanku najčešćih izvora energije kao što su nafta ili zemni plin za 50-tak godina čine preuveličanim, ionako se novi izvori nafte i plina često pronalaze, moramo biti svjesni da male države poput naše mora danas ulagati u obnovljive izvore energije kako bi ih imala sutra, a to ne radimo u dovoljnoj mjeri. I svake zime kada nam zbog niskih temperatura prijeti nestašica plina glavnog energenta za grijanje, pitamo se zašto hrvatske kuće nemaju solarne kolektore za grijanje vode kojima bi sigurno smanjilo se opterećenje potrošnje plina za grijanje. Zašto se gotovo cijela Dalmacija grije na najskuplji energent struju, a nismo već do sada doveli plin sa Ivanovog polja do Splita? Sunce na Hvaru godišnje sije 2 tisuće 700 sati u godini. Znate šta to znači. Da li nam je konačno potrebno sustavno državno ulaganje i poticanje energetske učinkovitosti krajnjih potrošača? Štednja energije odavno nije samo ekonomski već prvenstveno ekološki i socijalni imperativ. Zasad se još uvijek samo inzistira na biodizelu, a to nikako nije dovoljno, pogotovo ako imamo na umu da on ima upitnu energetsku isplativost jer proizvodi manje energije nego što se u njega ulaže. Moramo jednom početi razmišljati o budućnosti, a Kyoto protokol je odličan početak jer nudi veliki spektar mogućnosti. Ako nitko drugi zagovaratelji šuma doći će na svoje jer ovaj protokol svakoj zemlji potpisnici omogućuje da poveća svoje kvote emisije ispušnih plinova putem izgradnje šume, odnosno putem pošumljavanja s obzirom da šume apsorbiraju CO2. Kao što je to često kod međunarodne suradnje ovaj protokol nudi zaista velike mogućnosti, ali samo je na nama da ih iskoristimo što je više moguće. Ono što me još ovdje muči kod ovog protokola je činjenica da se već spominjane kvote mogu prodavati drugim zemljama u slučaju da određena zemlja ne uspije ispuniti svoje kvote. Iako to rješenje smatram izuzetno dobrim jer je fleksibilno i uistinu je bolje da neka zemlja kupi tuđe kvote nego da premaši svoje, no ono čega se bojim jest primjena te odredbe na tzv. hrvatski način. Sama činjenica da se ta mogućnost trgovine kvotama nigdje ne spominje u uvodu prijedloga, a radi se o bitnim stvarima pomalo me čini nervoznom jer mi se čini kao da Vlada pokušava neke stvari učiniti manje važnima. Čak se i ne bojim toliko razvoja crnog tržišta kvotama iako je i to moguće, ali smatram da se međunarodna zajednica već susrela sa sličnim problemima te je zato i uvela rigoroznu kontrolu i sustav izvješćivanja. Ono čega se pomalo bojim jest činjenica da bi određeni ljudi koji su ili budu na vlasti mogli pomisliti kako je Hrvatskoj isplativije prodavati svoje kvote nego razvijati vlastitu industriju kako bi te kvote ispunila. Možda vam se taj moj strah čini pretjeranim, ali nemojmo zaboraviti da je politika nebrojeno puta išla u smjeru prodavanja hrvatskog vlasništva kako bi se hitno namaknuo novac za određene goruće probleme. Pa recimo primjer povrat duga umirovljenicima, a još više da bi se prikrila činjenica da ne znaju kako te iste probleme dugoročno riješiti. Zaista bi bilo katastrofalno kad bi se trgovanje ovim kvotama odigravalo po istoj ovoj logici, bez ikakve dugoročne vizije. Uvjerena sam da će se većina zastupnika ovdje složiti kako je Hrvatskoj u interesu razviti industriju toliko da u potpunosti ispunimo ove kvote. Najgore što bi nam se moglo desiti da netko namjerno stopira razvoj određenih industrija kako bi se na brzinu mogli namaknuti novci. To je samo kratkoročno rješenje, a mi kao i Vlada morali bi se baviti upravo dugoročnim strategijama. Mi ispred Hrvatske narodne stranke dakako da ćemo podržati Prijedlog Zakona o ratifikaciji ovog Kyotskog sporazuma, svakako iako u osobnoj raspravi kojoj ću se priključiti malo kasnije ću dati također još neka osobna razmišljanja. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Marko Širac.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Kolegica zastupnica Šajin je u svom izlaganju iznijela sljedeće 7 godina je dug period od dana potpisa do dana ratifikacije protokola i trebalo ga je daleko prije ratificirati. To nije točan navod. Protokol nismo smjeli ratificirati sve dok nije Republika Hrvatska izborila da joj se povećaju količine ispuštanja CO2 za 3 i pol milijona tona jer bi hrvatskom gospodarstvu i Republici Hrvatskoj bile nanijete velike gospodarske štete, naš razvoj bi se zaustavio na nivou 1970. godine.
Klub zastupnika HSS-a, poštovani zastupnik Božidar Pankretić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, državni tajniče. Pa evo dozvolite nekoliko rečenica vezanih uz Kyoto sporazum. Na početku želim istaknuti općenitu važnost rekao bih globalnog zatopljenja, stakleničkog efekta, svega onoga što se oko nas danas događa. Mislimo da je čovječanstvo ipak postalo svjesno da su određene promjene koje se događaju u klimi ipak pod utjecajem nas samih i da u tom dijelu možemo počiniti određene pomake. Republika Hrvatska je potpisala Kyotski protokol 11. ožujka 1999. godine, ali ga nije ratificirala zbog rekao bih poznatih razloga vezanih uz pregovore koje je činila evo gotovo do 2006. godine kada smo te pregovore, mogu slobodno reći, uspješno završili i dobili određena povećanja vezana uz mogućnost dodatnih 3 i pol milijona tona CO2. Mislim da je to važno i da u svakom slučaju taj pomak koji je određivan, mi ga možemo ocjenjivati kao što smo i ovdje čuli da je to trebalo brže ili sporije, no međutim u pregovorima uvijek postoje dvije strane, jedna je koja se uvijek rekao bih žuri, ali i druga koja želi ispuniti svoje određene ciljeve. Kada govorimo o globalnom zatopljenju mislim da smo svi svjesni da ono što ćemo učiniti vezano uz naš okoliš, ono što pokušavamo ostaviti nije za današnje vrijeme nego je za ono što dolazi nakon nas. U tom dijelu vjerujem da i mi kao država možemo puno toga više učiniti nego što je to do sada učinjeno. Mislim da je promišljanje koje se odnosi na obnovljive izvore energije izuzetno bitno, no međutim htjeli ili ne htjeli priznati tim pitanjem se već bavimo 10-tak godina, aktivno zadnjih 7 godina od kada imamo i određene strategije i određene prijedloge koji su donašani i na Vladama Republike Hrvatske, no međutim htjeli ili ne htjeli priznati tu smo još uvijek u samim začetcima. Biodizel kao nešto u što se rekao bih puno puta već do sada iza ove govornice, ali i na određenim skupovima a posebice u ministarstvima na neki način klelo i danas moramo reći je čisto u dijelu početnih projekata. Mi imamo do sada pogon koji je napravljen za proizvodnju, započeo je u svibnju 2006. preko tvrtke "Mobidip". Njegov kapacitet je 20 tisuća tona. Nažalost, moramo reći da se sirovina za njega još uvijek uvozi, da je negdje proizvodnja bila 7 tisuća tona ali i ona činjenica da smo sav taj biodiesel izvezli. Tvrtka "Vitreks" također ima određenu proizvodnju, planiraju također nažalost izvesti jer još uvijek nismo napravili sve one pravne i institucionalne okvire, rekao bih pozitivno tržišno okruženje u dijelu da bi to moglo završiti na našem tržištu. Mislim da nam je tu prilika značajna, naslušao sam se u proteklih desetak godina stvarno velikog dijela stručnjaka i onih ljudi koji su se bavili ovom tematikom da je prostor na kojem je moguće učiniti u Hrvatskoj vrlo pogodan za proizvodnju biodiesela i nužno je da evo i Vlada i da se potakne da se taj dio problema iskoristi. Ono o čemu je također potrebno govoriti zasigurno je korištenje vjetroelektrana, korištenje biomasa za proizvodnju topline, korištenje određenih ja bih rekao energenata u ovom dijelu koji bi smanjili emisiju CO2, koji bi poboljšali naše okruženje pa dakako i pridržavali se ovoga sporazuma kojega danas ratificiramo. Svjesni smo toga da tu nećemo smjeti više gubiti vrijeme, svjesni toga da ćemo morati ubrzati određene stvari. Međutim, kada govorimo o zaštiti okoliša, kada govorimo o određenoj budućnosti onda se moramo i ovog trenutka pa rekao i o izvorima na neki način prisjetiti trenutka koji je bio prije 21 godinu, točno 21 godinu i jedan dan havarija katastrofe u Černobilu koji nažalost je teško pogodio rekao bih i danas svi mi ovdje možemo reći osjećaju se određene posljedice svega toga. Nikad nećemo ni biti svjesni što se dogodilo, kakav je utjecaj bio. Samo svaki dan sve više primjećujemo da ljudi nažalost obolijevaju od onih bolesti prečesto koje nisu bile rekao bih u nekim prošlim vremenima toliko. Ali kada sam spomenuo ovu temu spomenuo sam ju iz vrlo jasnog razloga pa bih želio naglasiti možda još jednu stvar. Nažalost, kada se radila određena strategija vezana uz otpad a posebice radioaktivni otpad tada je na neki način prihvaćena inicijativa pojedinih zastupnika HSS-a da se iz tih određenih prijedloga isključe određene lokacije a posebice Moslavačka gora ali nažalost u ovom dijelu moram reći da je ostala jedna lokacija a to je Trbovska gora. U tom dijelu kao dio još uvijek lokacije koja se definira u programu za odlaganje radioaktivnog otpada. Moram to spomenuti iz razloga što stvarno evo čuli smo i nedavno da su nažalost na lokalnoj razini vlasti i donijele takav prostorni plan. Mi u HSS-u se tome protivimo i moram reći, stavit ćemo i u proceduru zakonski prijedlog koji će ispraviti rekao bih tu grešku i potvrditi ono što je rekao bih i nedavno premijer Sanader spomenuo da nuklearni otpad, radioaktivni otpad se neće locirati nigdje u Hrvatskoj nego će se izvoziti. Evo, mi ćemo dati priliku sa zakonskim prijedlogom da evo i svi vi zastupnici to na neki način potvrdite. Ali vratit ću se sada, evo to sam spomenuo samo ove dvije teme na neki način usput, mislim da ih je bilo potrebno spomenuti od ove katastrofe vezano uz Černobil, pa i ovog rekao bih događaja koji objektivno vjerujem da dijelimo to mišljenje ako je ikako moguće da spriječimo bilo kakvu mogućnost zagađenja našega prostora pa zagađenja i radioaktivnim dijelovima. Mislim da tu možemo i napraviti taj iskorak. No međutim, zaintrigirao me rekao bih jedan članak koji je nedavno objavljen a koji govori vezano uz globalno zatopljenje na jedan malo drugačiji način. Radi se o jednom promišljanju koje definiraju određeni znanstvenici i koji dovode i globalno zatopljenje rekao bih na manji utjecaj čovjeka nego na puni, veći utjecaj nečega na što mi ne možemo utjecati a to je priroda, prvenstveno se to odnosi na sunce. Dakako da ti stručnjaci vrlo oštro govore o tome a naročito u Americi gdje gotovo prema nekim podacima 4 milijarde dolara na godišnjoj razini se troši na određena istraživanja u dijelu rekao bih poboljšanja određenih klimatskih uvjeta na istraživanja, a u svakom slučaju u ovom dijelu stručnjaci govore neke stvari nisu pod utjecajem čovjeka, razina CO2 u onom postotku od 0,05% nije takva koja bi utjecala na omotač nego ono što se događa su promjene na suncu i one najdirektnije utječu na promjene koje se događaju na zemlji. Dakako da evo čitajući taj članak i rekao bih informirajući vas i sebe u tome postoji najvjerojatnije određena stvar ali vjerujem da će nam budućnost donijeti promišljanja koja se odnose na tu temu. Mi u Klubu Hrvatske seljačke stranke dakako da podržavamo da se donese ovaj protokol i da se on ratificira. Mislimo da je on izuzetno bitan. Posebice ću tu spomenuti njegovu bitnost. Evo, i danas smo svjedoci jednog događanja. Evo, kad izađemo van i kada dođemo na naša polja nažalost srest ćemo tamo vrlo rekao bih zaprepaštene naše poljoprivredne proizvođače koji ne znaju šta da rade. Sjetva je trebala početi ili sjetva je već trebala gotovo završiti, no međutim oni nisu ni sami ne znaju što da učine, je li da krenu sa sjetvom, je li da ne krenu jer ovakva suša koja se već sada u ovom trenutku pojavila definitivno mogu to najaviti. Nažalost, ne znam, ne bih želio biti zloslutni prorok u tom dijelu, izazvat će izuzetno velike štete. Svi oni koji su to već učinili prije nekoliko tjedana gotovo da će morati presijavati svoje usjeve a ako ovakva suša se nastavi gotovo da ćemo morati reći da će ovo biti jedna od najtežih godina vezano uz kukuruz i one proljetne usjeve koje smo imali sada. Sve to dakako ide u prilog ovome o čemu smo prije govorili. Naši utjecaji, naša mogućnost da spriječimo da efekt stakleničkih, staklenika bude što manji. Da pokušamo što manje ispuštati CO2 u atmosferu, da pokušamo poručiti onima, nažalost Hrvatska je bila zajedno sa Sjedinjenim Američkim Državama, Australijom i Kazahstanom, 4 zemlje koje se još nisu priključile a svi znamo da je Sjedinjene Američke Države gotovo petina zagađenja u ovom dijelu dolazi iz Sjedinjenih Američkih Država. Ja sam moram reći bio osobno zadovoljan kada sam vidio da je bivši potpredsjednik Al Gore u onom svom dokumentarnom filmu koji je nagrađen i sa dva Oskara na neki način potaknuo Ameriku u promišljanju da je došlo vrijeme da se te određene stvari i u Americi promijene. Da Amerika krene u smjeru prihvaćanja Kyoto sporazuma. Tako da sve nas kao rekao bih slobodno malu državu ipak plaši način kada se neki bogati zbog direktno interesa ne prihvaćaju određene stvari. Mislim da bi odgovornost za budućnost, odgovornost za buduće generacije trebala navesti i one koji su najveći zagađivači da idu u smjeru tog smanjivanja i CO2 i ukupnog stakleničkog afekta a ne da ipak to postane puno svjesnije neke siromašnije zemlje. A da one koje su najbogatije na svijetu još uvijek se toga ne pridržavaju. U svakom slučaju u ime Kluba HSS-a mi ćemo podržati ratifikaciju ovog Sporazuma. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovana zastupnica Ivanka Roksandić.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa evo poštovani zastupnik Pankretić je rekao jednu netočnost. Rekao je da je nedavno lokalna samouprava tj. općina Dvor donijela prostorni plan u kojem je Trgovska Gora navedena kao moguća lokacija nisko radio-aktivnog otpada što je netočno. Taj plan je objavljen u službenom Glasniku i nigdje ne stoji da je to lokacija zabilježena za nisko radioaktivni otpad. Pokušava se cijelo vrijeme ponovo uznemiriti javnost u našoj županiji. Navodi se samo u obrazloženju tog plana, dakle nigdje u planu, u službenom dokumentu objavljen je na stranicama Službenog glasnika Sisačko-Moslavačke županije, nigdje ne stoji ta lokacija kao takva. Jedino obrazloženje uz taj plan stoji da je predviđeno strategijom gospodarenja otpadom moguća lokacija. Dakle moguća a nigdje stvarna. Nema je u prostornom planu.
Klub zastupnika … … [[Upadica se ne razumije.]] SDP-a poštovani zastupnik [[Upadica: Pročitajte…]] Ivica Pančić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče, dame i gospodo. Evo jesu kolege i kolegice [[Upadica: Jesu]] Neka, neka. Završili sa [[Upadica: Apsolvirali su internu raspravu.]] raspravom. Dobro. Klub SDP-a znači prihvaća Prijedlog zakona o potvrđivanju Protokola iz Kyota. Smatramo ujedno da odredbe ovoga Protokola kao dodatka … [[Govornik se ne razumije.]] konvencije UN-a o promjeni klime predstavljaju podstrek za poduzimanje dodatnih mjera na zaštiti okoliša i veliku mogućnost za energetski, industrijski iskorak Hrvatske u smjeru obnovljivih izvora energije i novih industrijskih tehnologija koje će kao posljedicu imati i otvaranje novih radnih mjesta i daljnji razvoj naše zemlje. Da bi se taj cilj ostvario potrebna je prvenstveno politička volja koja će prisiliti postojeće lobije koji vladaju energetskim i pojedinim industrijskim sektorima da ozbiljno shvate nova kretanja u Europi i svijetu. A neugodna istina kako je to nazvao bivši potpredsjednik SAD-a Al Gore je ta da će nastupajuće klimatske promjene koje je izazvao čovjek svojim djelovanjem imati dramatične posljedice na Zemlju i čovjeka samoga. Čovjeka kao vrstu. Dobro je stoga da će ovim i Hrvatska prihvatiti odredbe smanjenja stakleničkih plinova jer biti u grupi jedine 4 zemlje koje to još nisu učinile nije nimalo pohvalno posebno sada kada je činjenica o ubrzanom globalnom zagrijavanju Zemlje postala opće prihvaćenom. U globalnim razmjerima Republika Hrvatska sa svojim industrijskim, energetskim i ostalim kapacitetima nije veliki zagađivač, ali razumljivo je da zajedno sa ostalim državama svijeta mora dati svoj doprinos u pokušaju saniranja posljedica čovjekovog uvjerenja u mogućnost neograničenoga rasta. Pitanja da li smo 90-tih mogli bolje ispregovarati naše startne pozicije, a moguće da smo mogli da su pregovore vodili stručno osposobljeni pregovarači ili da li su naknadno izdogovarana dodatna dopuštenja za emitiranje stakleničkih plinova dovoljna ili ne, više nisu aktualna. To je iza nas. Ovako dogovorene obveze trebaju biti poticaj našem energetskom industrijskom sektoru da krene u smjeru prilagođavanja novim okolnostima. Istovremeno provedba protokola iz Kyota može biti dobra osnova i za postupno mijenjanje svijesti svakog građana i na, ponaosob. Naše životne navike htjeli mi to ili ne priznati počet će se postupno mijenjati. Jer klima i Zemlja kakvu smo poznavali nestaje i sprema se na zadavanje snažnog udarca čovjekovoj pohlepi, bezobzirnosti i drskosti. Nekoliko ekstremno toplih ljeta i iznimno blagih zima bilo je dostatno da i političke i gospodarske strukture najrazvijenijih europskih zemalja uz SAD i Kinu, najveće zagađivače okoliša pozovu na uzbunu. Upravo zaštita okoliša uz odlučni zahtjev za što veći udio obnovljivih izvora energije postaje jedan od ključnih političkih pitanja vlada Velike Britanije, Njemačke, Švedske i cjelokupne Europske unije uostalom. Zbog toga i Protokol iz Kyota ima svoju veliku važnost. Iako vrlo brzo možda će se morati revidirati u smislu daljnjeg pooštravanja njegovih odredbi jer gledajući globalno posljednjih 10 godina bile su među najtoplijim godinama od kada se bilježi vrijeme u meteorološkom smislu toga pojma. Do kraja stoljeća postoje naravno različiti scenariji. Temperatura na Zemlji mogla bi porasti od 2 do 6 stupnjeva Celzijevih. Topljenje leda na Arktiku i Grenlandu već je na djelu. Procjenjuje se da bi razina svjetskih mora mogla porasti od metra, od jednog metra do šest metara. Podizanje razine od jednoga metra što je najoptimističnija varijanta bit će time ugroženo najmanje 100-tinjak milijuna ljudi diljem svijeta o čemu moramo voditi računa. Kao što moramo biti svjesni da klimatske promjene neće mimoići i nas iako u ovome stoljeću neće možda biti tako dramatične kao u nekim drugim dijelovima svijeta. Ipak dobro je što postoji nada da ovaj trend možemo ako ne do kraja zaustaviti onda bar što je više moguće usporiti. Protokol iz Kyota jedan je od pokušaja da se napravi baš tako nešto. Hrvatska geografski povoljno smještena kao mala zemlja, industrijski ne previše razvijena ima veliku šansu da bude, nadam se da nije previše pretenciozno jedan od lidera u toj novoj industrijskoj i energetskoj ekološkoj politici. Naše opredjeljenje za obnovljive izvore energije uz povećanje energetske učinkovitosti što je također veoma bitno nije sporno barem na verbalnoj razini. U praksi je to malo drugačije. U zadnje vrijeme sve više se govori o proizvodnji bio goriva, bio dizelu, bio etanolu. Određeni broj postrojenja je ili otvoren ili se otvaranja planiraju. Međutim, u ovome slučaju bez prave poveznice između energetskog, industrijskog i agrarnog sektora uz jasnu ulogu države neće biti polučen željeni učinak. Isto tako, sve vidove obnovljivih izvora energije treba razvijati u skladu sa mogućnostima i komparativnim prednostima, stoga i začuđuje da i u ovome popratnom materijalu Vlade nigdje se ne navodi solarna energija, a upravo ova vrsta energije ima ogromne potencijale naročito u Dalmaciji, Splitsko-dalmatinskoj i Dubrovačko-neretvanskoj županiji gdje je i najveći broj sunčanih sati. Može se postaviti i pitanje zašto Vlada nije već započela makar sa pilot projektima na južno dalmatinskim otocima što bi bio doprinos i njihovoj revitalizaciji. Razumljivo je da nećemo koristiti energiju plime i oseke, jer za to nekih velikih preduvjeta nema. Ali sunčeve energije će biti i više nego do sada i treba ih iskoristiti kao i uostalom energiju vjetra. Nije dobro da našu energetsku politiku vode lobiji bez obzira o kome se radilo, niti da u strukturama vlasti sjede ljudi koji će preferirati interes određenoga lobija. Vjerojatno ratificiranjem ovoga protokola sve više će se u javnosti javljati i stručnjaci koji će nužnost smanjenja fosilnih goriva nastojati premostiti ekološki čišćim, odnosno navodno ekološko čišćim energetskim izvorima. Tako planove za gradnju novih hidro centrala treba uzeti sa krajnjom dozom opreza, jer svi veliki zahvati u riječnim tokovima više se ne mogu zasnivati na podacima o klimi i vodnim režimima rijeka kakvi su bili do jučer. Svima je također jasno da je većina hrvatske javnosti i protiv gradnje novih nuklearnih postrojenja koja će se od dijela politike i struke sve više isticati kao pravo rješenje smanjenja stakleničkih plinova. Do takve možebitne odluke sve druge potencijale moramo maksimalno iskoristiti uz povećanje energetske učinkovitosti na svim razinama. Recimo jedno od pitanja koje se nameće je što kanimo poduzeti da prisilimo građevinski lobij da u gradnji stambenih objekata gdje danas ostvaruju iznimne profite koriste materijale koji će štedjeti energiju, a tu leže ogromne mogućnosti za uštedu, a time i smanjenje emisije stakleničkih plinova. Kao što bi trebalo različitim mjerama podsticati i korištenje automobila na plinski pogon, te uvoz hibridnih automobila. Značaj ovog protokola je ipak prvenstveno u tome da svi zajedno u ovoj zemlji postanemo svjesni da je zaštita prirode i okoliša ključno pitanje našega opstanka. Ne mislim samo na nas kao ljudsku vrstu već mislim i na nas kao Hrvate pripadnike jednog relativno malobrojnog naroda. Naša najveća vrijednost što posjedujemo je naš prostor omeđen trima velikim rijekama na kontinentu – Dunavom, Dravom i Savom, te Jadranskim morem na jugu. Nikada kao nacija nećemo graditi avione, niti automobile. Ako ih ikada budemo gradili vjerojatno neće biti kvalitetniji od njemačkih ili švedskih. Ali ono što imamo i bolje nego što ima dobar dio zemalja Europske unije jesu šume, izvorišta pitke vode, nezagađeno poljoprivredno zemljište i još uvijek relativno čisto more. To je naš glavni proizvod, proizvod kojeg je zapadna Europa počela cijeniti kada ga je već uništila. I zbog toga državne institucije se ne smiju više nezainteresirano ponašati kada dođe do određenoga incidenta štiteći pri tome ne okoliš ili zdravlje ljudi već štiteći zagađivača. Karlovac i Sisak su zadnji najveći ti primjeri toga. Zrak u Sisku bio bi već ove ili naredne godine daleko čišći i emisije plinova manje da smo tri godine, prije tri godine započeli sa modernizacijom INA-inih postrojenja kako je to bilo planirano. Ali kada se odustajalo od te modernizacije uopće se nije razmišljalo ni o zaštiti okoliša, a ni o zaštiti zdravlja ljudi. Upravo zbog tih i nekih drugih ekoloških incidenata, brojne ekološke udruge će izjaviti i neće puno pogriješiti da se sustav zaštite okoliša u Hrvatskoj jednostavno raspao koliko god Vlada šutjela o tome stanje nije dobro. Nedopustivo je da se krene u velike zahvate na okoliš kao što je recimo hidro elektrana Lešće na osnovi studije o utjecaju na okoliš iz osamdesetih godina prošlog stoljeća ili ugradnju kanala Dunav – Sava bez svih potrebnih studija uz opće poznata saznanja da se radi o velikoj devastaciji prirode bez neke velike gospodarske koristi toga projekta. Zbog toga svi gospodarski subjekti koji izravno ili neizravno utječu na okoliš moraju biti svjesni da je pravo na zdrav okoliš jedno od temeljnih ljudskih prava što je zapisano i u hrvatskom Ustavu. Vjerujemo da će Protokol iz Kyota biti dodatni mehanizam pritiska na one koji smatraju da radi profita mogu nesmetano zagađivati okoliš i trovati ljude. Znači, za nas u Klubu SDP-a Kyoto protokol je dodatna šansa za održivi razvoj Hrvatske koji bi se temeljio na zaštiti najvrednijeg što Hrvatska posjeduje a to su njezina prirodna bogatstva. Zaštita tih prirodnih bogatstava mora biti temeljni nacionalni interes, jer to će biti i naša najveća komparativna prednost danas-sutra kada postanemo dio ujedinjene Europe. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Marko Širac.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, zastupnik Pančić je u svom izlaganju iznio upravo sad pri kraju slijedeće. Sustav zaštite okoliša u Republici Hrvatskoj se raspao. Pa to je zaistinu netočan navod i nekorektna kvalifikacija svega onoga što Vlada Republike Hrvatske i svi mogući organi, pa i naše gospodarstvo u Republici Hrvatskoj poduzima na zaštiti okoliša.
Drugi ispravak poštovana zastupnica Ivanka Roksandić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa kolega Pančić, rekli ste da je modernizacija Rafinerije u Sisku trebala biti započeta prije tri godine. Nije, trebala je biti započeta davno prije. Podsjetit ću vas samo na neke izjave 2000. godine, a njih je 17 imam potpisano kad su svi obećavali modernizaciju Rafinerije u Sisku. Međutim, ništa. Donesen je i operativni plan ulaganja u rafineriju od 2000. do 2003. pa ništa. Tek 2004. godine se ministarstvo uključilo to i tek tada je ozbiljno pokrenuto nešto u Rafineriji Sisak. A vidite do kud se sve dovelo ove godine, tj. krajem prošle godine.
Treba što prije ratificirati Kyoto protokol. Staklenički plinovi djeluju i na grlo i na zrak. Za klub Nacionalnih manjina, poštovana zastupnica Zdenka Čuhnil. … [[Upadica se ne čuje.]] Da. Klub zastupnika IDS-a, poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče.
Samo molim vas budite pažljivi sa vodom i časom, a i verbalno da budete pažljivi.
Dobro, korektno. Poštovani gospodine predsjedniče, cijenjeni državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici. Evo jučer je u Strasbourgu Europska unija donijela rezoluciju o Hrvatskoj. Pa sada među tih 16 točaka od brže prodati državni udjel u tvrtkama, smanjiti državne potpore, posebice brodogradnji i čeličnom sektoru, onda traže između ostalog i racionalizaciju sudstva, što mora ići ruku pod ruku sa uspostavom odgovarajućih postupaka i kriterija za imenovanje … [[Govornik se ne razumije.]] pravosudnog osoblja kako bi postalo profesionalno i učinkovito. I da ne nabrajam sve dalje, traže da ovaj Dom, ovaj Parlament prihvati i Protokol iz Kyota. Znači jedan od uvjeta hrvatskog ulaska u Europsku uniju najvjerojatnije ne prije 2010., 2011. godine, je i usvajanje ove Rezolucije o Kyotu. Svatko je za maksimalnu zaštitu okoliša, to je slažemo se jedna od kondicija sine qanom. Održivi razvoj svi ćemo reći da je prioritet svakoj ozbiljnoj zajednici. Međutim Hrvatska paralelno s time mora isto tako shvatiti da nama nema opstanka bez industrijalizacije,. Dolazim iz najturističkije regije u Hrvatskoj ali u Istri je industrija na prvom mjestu. I učestvuje u ukupnom prihodu te županije sa preko 33%, na drugom mjestu je trgovina sa 29%, turizam, hoteli znači to negdje oko 9,6, u biti 10%, građevinarstvo je odmah iza toga 8,6%, poljoprivreda je na začelju sa 1,6%, ribarstvo 0,6 ili 0,8%. To je bit. Znači bez industrije, jasno industrije jednog održivog razvoja nema hrvatske održivosti, nema hrvatske uspješnosti, nema nam jednom dječju opstanka. Konačno nije danas 2007. ta industrija ono što je bila pred stotinu ili pred 2 stotina godina. U jednom Buzetu bruto društveni proizvod per capita je negdje na 5. mjestu u Hrvatskoj. pred 30 godina to je bio grad kojega ne bi bilo da tamo nije došlo recimo jedan "Cimos", znači teške industrije iz kojeg se danas izvozi po stanovniku preko 17 tisuća dolara. Znači ja tvrdim da se može živjeti dobro i od poljoprivrede, pod uvjetom da imate jasno 20 hektara, samo ne znam tko to ima u Istri ili Hrvatskoj, a pogotovo je pitanje kako doći do zemlje ako vam je država neće ustupiti kada su Istrijani po srijedi, možete dobro živjeti i od turizma, ako imate mini hotel i ako imamo sadržaje koji mogu zadržati goste cijelu godinu, od golfa na dalje koji će produžiti sezonu. Međutim može se živjeti solidno tvrdim i od industrije. I konačno kada gledate, znate, ova socijalna, sindikalna, radna prava neusporedivo su bolje danas zaštićena u tim industrijskim objektima nego bilo gdje drugdje. Da li će netko napraviti u ovoj zemlji usporedbu i plaća recimo u industriji, turizmu, građevinarstvu, poljoprivredu. Ako bi vidio bi da je na prvom mjestu industrija. Socijalna zaštita je tamo na prvom mjestu. Sindikalna prava su tamo na prvom mjestu. No da ne bi sada ja o tome previše duljio. IDS je apsolutno za ovaj Protokol. Ako je neka zemlja, ja bih se usudio ma za 100% smanjila stakleničke emisije onda je to Hrvatska. Broj zaposlenih, za 100% ne možete, za 50%, broj zaposlenih '90. bio je negdje 2 milijuna ljudi. Danas imamo milijun i 500 tisuća. Kad smo broj umirovljenika imali 600 tisuća danas imamo milijun i 80 tisuća. Uništili smo gotovo svu industriju, poglavito uz Jadran, nije bitno, počnimo od Rijeke, "Torpedo", "Hartera", Tvornica konopa, "Rikard Benčić", "Lenac" je ajde spašen pa možemo ići prema Zadru, Šibeniku dolje, Splitu itd. Sve uvozimo. Gotovo sve. 21 milijardu dolara, izvozimo 10 i pol milijardi dolara. I ovdje bi isto tako bilo dobro napraviti jednu paralelu koliko nam što naprosto u tom brutu proizvodu sa kolikom jedinicom sudjeluje. Paralelu treba napraviti sa zaposlenošću. Opet ću reći, industrija u industriji, imamo broj zaposlenih kao i '90. godine. U turizmu negdje 20 do 30% manje. Znači budimo pošteni i progovorimo o svemu što zapravo ovaj Protokol znači. Moramo mi isto tako shvatiti koliko smo mali, koliko smo beznačajni kada je to zagađenje posrijedi. Mi smo negdje 0,3% europskog tržišta raznih roba. Mi smo gospodo isto tako u velikim problemima, jer se u Hrvatskoj još uvijek malo radi, a i ono što se radi izgleda se ne isplati, osim ako ne sudjelujete u špekulacijama sa nekretninama. Znači, Hrvatska ne može biti orijentirana samo na poljoprivredu, samo na turizam, usluge, odnosno državne službe jer je to jedna kratkoročna politika. Ono što treba svakako uz ovaj Protokol naglasiti je sljedeće. Taj Protokol je stigao ovdje pred Sabor. Hrvatska će postati 170 zemlja u svijetu koja će ratificirati taj sigurno važni dokument ili sporazum. Prema Kyoto protokolu industrijski razvijene zemlje, a tu ubrajaju i Hrvatsku, ne znam po kojim kriterijima, ali ajde ubrajaju nas, trebale bi od 2008. to je iduća godina, do 2012. smanjiti emisiju staklenih plinova za oko 5% u odnosu na baznu 1990. godinu. Dobro da je Hrvatskoj zadržana ova bazna 1990. godina. Već sam rekao tada smo imali negdje oko 500 tisuća radnih mjesta više no što ih imamo danas. Dobro je da je ta '90. godina jer je tada i bilo nešto te industrijske proizvodnje u ovoj zemlji u odnosu na danas. No kako će Hrvatska smanjiti emisiju staklenih plinova pitanje je koje zanima jasno mnoge građane koji su senzibilizirani za tu problematiku. A kako se, neslužbeno doznajemo, čitam iz jednoga teksta, Ministarstvo zaštite okoliša priprema strategiju smanjenja stakleničkih plinova s prijedlogom niza mjera o čemu je nešto govorio i državni tajnik. Primjerice u sektoru proizvodnje energije glavna mjera do 2010. trebala bi biti gradnja vjetro-elektrana i tu bi se zapravo trebalo proizvesti ne znam, nekih 1100 gigabajta električne energije na godinu. Međutim opet, pogledajte koji su otpori na terenu gdje će se smjestiti te vjetro-elektrane. Za sektor prometa glavna mjera do 2010. je korištenje bio-goriva s pretpostavkom da će tako biti nadomješteno 5,7% fosilnih-goriva. Posebnu pozornost trebalo bi posvetiti sektoru kućanstva i usluga jer oko 40% energije stakleničkih plinova u nas nastaje zbog potrošnje energije u ovom području. Znači domaćinstva su de facto najveći pod navodnicima, zagađivači u ovoj zemlji. Najveće bi uštede trebali postići smanjenjem toplinskih gubitaka zgrada, a pri svakom bi se renoviranju zgrade stimulirala poboljšanja toplinske izolacije i smanjenje svih vrsta toplinskih gubitaka. To se u pravilu svugdje u svijetu postiže ugradnjom te staklene vune, međutim eto opet na istarskim prostorima dio građana je dezinformiran oko rokula a priori protiv svega toga. Značajne uštede treba ostvariti u potrošnji električne energije i to korištenjem štednih žarulja, kućanskih aparata najviše kvalitete itd. Gospodin Pančić je predlagao i ovih kako se zovu, hibridnih vozila. Sve je to lijepo, samo to košta i postavlja se pitanje tko u ovoj zemlji sa 4,5 tisuće kuna prosječne plaće ili 4.600,00 može sada računati na jedan hibrid od Nisana ili Toyote. Malo tko! Malo tko! Zatim Hrvatska postaje sve veći ovisnik o uvozu energije pa tako za zadovoljenje vlastitih potreba uvozimo 100% ugljena, oko 75% nafte, 40% plina, 15 do 25% električne energije. U budućnosti se očekuje još veća ovisnost o uvozu tih fosilnih goriva. Opet mi ništa nećemo. Nećemo "Družbu Adriju" kada se vodi izborna kampanja. Sada sam nedavno pročitao da je i premijer gospodin Sanader promijenio mišljenje i da je u jednoj izjavi rekao da je i on, sada ne znam da li i Vlada, za "Družbu Adriju". Kod promjene obnovljenih izvora energije na tom sektoru prednjačilo bi se upotrebom jasno biomase, solarne energije za toplu vodu, geotermalne energije, ali sve to gospodo košta i itekako košta i pitanje je tko si to u ovoj zemlji može priuštiti. Dvije rečenice i o rokulu, kada sam već spomenuo tu staklenu vunu da je to ekološka industrija, da je to investicija 75 milijuna eura. Izvoz u prvoj godini 0,5% hrvatskog izvoza, da nema zagađenja, zapošljavanje itd. Kako ćemo se mi ili kako ćemo Hrvatsku bolje rečeno, ekološki približiti ovom protokolu, a s druge strane nećemo ni zajedničke otpadne te centre ili zone za zbrinjavanje otpada, pa nećemo vjetro-elektrane, pa nećemo akumulacije. Dobro da je gospodin Pankretić spominjao ova sušna ljeta. Pa nećemo staklenu vunu, pa nećemo solarnu energiju, pa nećemo plinovode itd. Što hoćemo? Hoćemo politizirati, želimo sve imati, ali isto tako moramo shvatiti da živjeti pod staklenim zvonom se ne može i nadam se isto tako da nećemo doći u situaciju da moramo prodavati svoje kvote nego da ćemo vlastitom industrijom koristiti te svoje kvote. Superiornom tvrdim industrijom, doći ćemo do superiorne tehnologije, a time jasno i do ekološke zaštite. I zato između ostaloga treba razmišljati i o industrijalizaciji Hrvatske. Problem su na neki način i dio eko udruga od kojih neke su itekako dobro financirane i često u službi politike. Meni nije strano reći jer to na svim stranicama naše stranke možete vidjeti da ukupan prihod moje stranke na godišnjoj razini je negdje iznad 3 milijuna kuna, recimo "Zelena Istra" ima milijun i pol kuna. Znači i to je postao na neki način biznis itd. itd. Vidimo da na istarskim prostorima o svemu govorimo osim o cigaretama, ali to je neka druga priča. Istina je i ta da se Hrvatskoj željelo nametnuti neke standarde od perioda nakon 90-te, rata itd. kada je dobar dio industrije bio uništen i zato je u najmanju ruku korektno da je uzeta ova 90-ta godina kao startna godina. Ali ponavljam, Hrvatska je na žalost deindustrijalizirana zemlja, možda se nađemo u problemima za godinu, dvije ili pet, daj Bože i sa ovih plus 3,5 miluna tona CO2. I za kraj, treba se opredijeliti za jednu superiornu tehnologiju. Nećemo valjda prodavati svoje kvote, iako se treba i zapitati gdje ćemo mi smještati onaj naš dio otpada iz Nuklearne elektrane Krško. Kada Sjedinjene Američke Države, pa bio i to gospodin Ghore koji je bio potpredsjednik zajedno sa gospodinom Clintonom, razmišlja o toj problematici, to treba pozdraviti, ali sve treba uzeti s rezervom znajući ili pitajući se što je ta zemlja na tom području učinila. Kada vi vozite recimo autom prema Veneciji u jednom danu preko onoga autoputa negdje u tom gradu prođe 30 hiljada kamiona. Kada gledate nizinu rijeke Po imate … [[Ne razumije se.]] ali zato imate u tom dijelu 50 tisuća dolara bruto društvenog proizvoda per capita. Mi po zagađenosti smo manji od autoceste Verona-Padova-Venecija-Udine. I dobro bi bilo kada bi Hrvatska mogla na sebe preuzeti pod navodnicima, i problem otapanja leda na Antarktiku i propadanje ne znam Venecije i sušnih ljeta i vratiti ponovo zemlji zimu da nam ne propadaju pršuti. Sve bi bilo dobro, ali gospodo mali smo, iako se svi slažemo da najveća vrijednost Hrvatske su ljudi, prostor, more, šuma, dobra hrana ali da bi preživjeli mi moramo i raditi. … [[Upadica se ne čuje.]] I dobro vino, tako je gospodine Jarnjak. I zato vratimo tih 0,5 promila. Evo Kramarić je konačno malo živnuo. I za kraj kaže gospodin Pančić, sustav zaštite se raspao, industrija se gospodo u ovoj zemlji raspala a sustav de facto nismo ni imali. Treba ga stvoriti, a možda će ratifikacija ovog Kyotskog protokola uz Okvirnu konvenciju Ujedinjenih naroda o promjeni klime biti prvi korak na tom planu.
Hvala. U 11,23 isteklo je vrijeme za prijavu u raspravi u trajanju od 10 minuta. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Tonči Tadić.
Poštovani gospodine predsjedniče. Gospodin Kajin je spomenuo da pojedine stranke u cilju politizacije u predizborne svrhe su protiv pojedinih projekata. Da, mi smo protiv projekta "Družba Adrija" i to smo i bili i ostajemo, a ovo što se sada nudi to je zapravo modifikacija projekta koji isključuje transport nafte morem i predviđa transport nafte iz Sibira samo kopnom do Trsta. Mi smo bili uvijek protiv transporta nafte morem, a bili smo za to da Hrvatska zaradi na tranzitu nafte, ali ovo je zapravo potpuno izvrtanje teza. Sad se govori o "Družba Adriji", ali samo u onom njezinom dijelu da nafta dođe do Hrvatske i preko Hrvatske do Trsta. Dakle, molim vas budimo precizniji i mi u Saboru i gospodin predsjednik Republike i predsjednik Vlade kad se obraćaju javnosti kad govore o tome koji se projekt zapravo podržava, a protiv kojeg se protive. Osim toga, gospodine predsjedniče moram podsjetiti da je prije više od dvije godine održana rasprava o onom našem prijedlogu.
Da, to ćemo, to ne kroz ispravak netočnih navoda.
Ok. Ali nije bilo glasovanja.
Da, ali ne kroz ispravak netočnog navoda. Poštovani zastupnik Ivan Jarnjak, ispravak netočnog navoda.
Ispravljam netočan navod zastupnika Kajina koji je rekel da se raspala industrija. To možda kod tebe doma, ali u Hrvatskoj industrija nije, jer hrvatska industrija je stalno iz godine u godinu u porastu. Hvala lijepo.
Za Klub zastupnika nacionalnih manjina poštovana zastupnica Zdenka Čuhnil. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine tajniče, kolegice i kolege. Klub nacionalnih manjina podržava Zakon o potvrđivanju Kyotskog protokola uz okvirnu konvenciju Ujedinjenih naroda o promjeni klime koju je Hrvatska ratificirala, ali odmah i otvaramo pitanje nije li prerano isti ratificirati ili još bolje jesmo li spremni isti provoditi jer sankcije u vidu kazne nisu male. Staklenički plinovi koji utječu na temperaturu planeta Zemlje samo manjim dijelom potiču iz industrijalizacije i ljudskih aktivnosti. Većinu čine prirodni izvori pa ipak posljednja dva stoljeća sinergijskim i kumulativnim djelovanjem ugljičnog dioksida, metana, dušičnog oksida i ostalih plinova efekt staklenika izražen ekvivalentom CO2 nekontrolirano je rastao. U cilju smanjenja stakleničkih plinova i zaštite klimatskih promjene države su se Kyotskim protokolom obvezale smanjiti emisiju, odnosno smanjiti emisiju u odnosu na 1990. godinu. Hrvatska je iskoristila specifične okolnosti u izboru bazne godine za obračun budući da je naša ekonomija i gospodarstvo u tranziciji i uz dopunskih 3 i pol milijona tone CO2 ekvalenta ne možemo biti nezadovoljni sa 34,6 milijona tona ugljičnog dioksida u ekvalentu. No, možemo li i jesmo li spremni ovu emisiju bazne godine u razdoblju 2008.-2012. smanjiti barem za 5% znajući da emisija stakleničkih plinova u čvrstoj je korelaciji s bruto domaćim proizvodom, a shodno tome isto tako znamo da je u posljednjih godina svake godine smo imali 3 i pol posto godišnji porast. Budući da je najveće onečišćenje zraka ili 75% upravo potiče iz sektora energetike što smo mi do sada učinili. Svakako da se moramo prije svega okrenuti obnovljivim izvorima energije. Kada su u pitanju vjetroelektrane dobro je da smo krenuli, da smo napravili prvi vjetropark na Pagu i Šibeniku, ali to je zaista sve premalo ako pogledamo u odnosu na Njemačku koja proizvodi, odnosno čije vjetroelektrane proizvode 17 milijona kilovat sati ili ako pogledamo trokut Austrija, Češka, Slovačka gdje u tom trokutu danas se vrti više od tisuću elektrana. Kada je u pitanju korištenje sunčeve energije iako znamo da Jadran ima gotovo 2 tisuće 600 sunčevih sati godišnje i da bi se moglo svih 7 županija opskrbljivati za gotovo 70% energije, ukupne energije iz tih izvora na žalost nismo niti počeli. Jednako takva situacija je i sa geotermalnom energijom koja se možemo reći u zametku ili gotovo ne koristi. Korištenje biomase za proizvodnju topline i kogeneraciju tek je isto tako na početku, a tone biomase propadaju. Od biomase uključujući drvni otpad, slamu, kukuruzovinu kao otpade poljoprivrede moglo bi se ne samo proizvesti energiju već i uštedjeti tone CO2 ekvivalenta i njima tržiti, a istovremeno stvoriti tisuće radnih mjesta. Samo da kažem da jedna Finska iz biomase zadovoljava 25% ukupnih potreba za energijom. Primjena goriva s manje ugljika ili bolje reći sa emisijom, sa manjom emisijom stakleničkih plinova kao što je biodizel, bioetanol u transportu je na početku. Bez sirovinske baze iako poljoprivrednici vape za tržištem i tržišnim kulturama uzrok tome je i loša poticajna politika, pa možda i neuvrštavanje u europske programe o kojima smo jučer govorili. Ne samo da bismo smanjili emisije i štetan utjecaj na klimatske promjene, smanjili bismo kao što je to ovdje već danas rečeno i ovisnost o fosilnim gorivima i o uvozu, povećali sigurnost opskrbe energijom, ali što je najvažnije otvorili bismo mogućnost novog zapošljavanja s manje neobrađenih površina. Istovremeno bismo ispunili obvezu da kao pristupna članica Unije 2010. godine u ukupnoj potrošnji goriva, naglašavam u transportu bude najmanje 5,75% goriva kako biodizela, bioetanola i bioplina, odnosno bili bismo spremniji 2020. godine taj udio u transportu zasigurno ispuniti sa 20% o čemu pomalo upućuje i nedavni berlinski dogovor ili ne znam kako da ga nazovem ugovor. Kako je moguće da u zemlji u kojoj uspijeva uljana repica, soja, suncokret mi uvozimo tone i tone ulja, čak i za ljudsku prehranu, a mogli bismo proizvesti sve to i barem 100 tisuća tona za biodizel. Pogoni za proizvodnju biodizela su krenuli, napravljen je u Ozlju kapaciteta 30 tisuća tona i samo za tu tvornicu bilo bi potrebno 30 tisuća hektara uljane repice. Govori se o gradnji pokraj Vukovara, govori se o "Agrokoru" i njegovim kapacitetima, Čepinu sa 40 tisuća tona itd., a mi imamo posijano ni manje ni više nego 15 tisuća hektara uljane repice, i time je priča završena. I bilo bi zaista komično da nije tragično odnosno da nije takvo i stanje u poljoprivredi jer nažalost ispada da sve ove sirovine za ove tvornice i ako ih izgradimo mi ćemo uvoziti. Kolegice i kolege, ipak ću još jednom ponoviti priču iz Češke Republike. Sa 110 tisuća hektara ih 90-tih godina danas siju uljanu repicu na 350 tisuća hektara s više od milijun tona proizvodnje. Tehnički i tehnološki poticajima su je doveli s 3 tone na gotovo 5 tona a mi danas postižemo jedva 2 tone po hektaru. Danas je to u Češkoj najprofitabilnija ratarska kultura koju država više ne potiče ali zato potiče tim sredstvima potrošnju biodiesela držeći cijenu biodiesela ispod cijene derivata nafte, manje zagađuju okoliš jer se manje proizvodi stakleničkih plinova a mogla je bez bojazni ratificirati Kyotski protokol. I želim još jednom naglasiti da i biodiesel i bioetanol i bioplin prvenstveno je problem poljoprivrede. Ona je mogla i može na tom problemu odnosno na proizvodnji tih energenata najviše profitirati od onoga posijanih površina, zaposlenih ljudi da ne ponavljam sve ono što bi se pozitivno događalo u našoj poljoprivredi. Tek drugo je energetski problem jer nikada zasigurno Hrvatska neće moći proizvesti više od 10% ukupnih bioenergenata i tek 3. možemo reći da je to problem Ministarstva okoliša odnosno ekološki problem zagađivanja itd. Kretanja roba i ljudi globalan je i teško zaustavljiv trend. Promet raste pa se iz dan u dan povećava broj vozila na cestama, zračni promet, gužve u marinama. Većina prometala za pogon radi naftne derivate, izravno opterećuje okoliš produktima izgaranja i stvara dodatne emisije stakleničkih plinova. Potrošnja motornih goriva u cestovnom prometu u stalnom je porastu što je uzrokovano povećanjem broja vozila i Hrvatska mora biti zabrinuta, govorim o emisiji stakleničkih plinova već time što zadnje tri godine imamo porast 40% automobila odnosno porasla je potrošnja goriva, govorim opet u transportu za 33%. Na temelju Zakona o Fondu za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost od 2004. godine uvedena je posebna naknada za okoliš za vozila na motorni pogon čime se ostvaruje načelo onečišćivač plaća te mogućnost financiranja projekata čistijeg transporta djelom prihoda od te naknade. Zanima nas kolika se sredstva prikupljaju i koliko ih se usmjerava povratno u proizvodnju čistih goriva i manjih zagađivača o kojima sam govorila. Koliko gradova koristi takvo gorivo u gradskom prometu, tzv. koncept održivog razvoja ili održivog gradskog prometa jer je to u strategiji već više od dvije godine. Da li uopće ima grada koji je to u svoju praksu uveo? Ili da pitamo još dalje, koliko gradova prati stanje okoliša, prije svega mislim na zrak i onečišćenje zraka i koliko ih provodi nadzor nad utjecajem prometa odnosno na utjecaj prometa na okoliš. Na ovo je teško dobiti odgovor. Kako ćemo smanjiti i tko garantira proviđenje predviđenih scenarija, tim više što planiramo jači rast bruto domaćeg proizvoda kao odraz gospodarske aktivnosti čime se neminovno povećavaju emisije stakleničkih plinova a ne smanjuju. Provedba Kyotskog protokola propisuje uspostavu registra emisije stakleničkih plinova u cilju praćenja kretanja emisija znači i smanjenje odnosno povećanje te mogućnost trgovanja emisijama u okviru Kyotskog protokola i EU sustava za trgovanje emisijama ali jednako tako i sankcioniranje slučajeva nepridržavanja stranaka utvrđenih obveza. Možemo li se mi obvezati na ispunjenje 2008., 2012. da ćemo smanjiti emisiju plinova za 5% i jesmo li spremni platiti cijenu, pa makar i tih 14 eura po toni CO2 ekvilenta koju cijenu moramo platiti za smanjenje pa makar kako je ovdje rečeno to bila i nova investicija odnosno E investicija u energetsku efikasnost i obnovljive izvore. Znači da bismo trebali znati više kako bismo lakše digli ruku za ratifikaciju iako smo svjesni da je ona uvjet za Europsku uniju. Hvala lijepa.
Hvala. Klub HSP-a poštovani zastupnik Tonči Tadić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, dame i gospodo zastupnici, poštovani gospodine državni tajniče. Hrvatski sabor ratificira evo, sprema se ratificirati Kyoto protokol upravo ove godine nakon zime koja je bila iznimno blaga i koja je vjerujemo razbila i zadnju skepsu kod onih koji su vjerovali da zapravo nemamo posla sa globalnim zatopljenjem odnosno da se ne treba upuštati u bilo koja smanjenja stakleničkih plinova. Očito je dakle već iz ove godine da je nažalost taj najgori scenarij već na djelu. Hrvatska međutim kasni sa ratifikacijom, protokol je potpisan 1997. 11. prosinca u Kyotu a mi to eto ratificiramo devet i pol godina kasnije. Zanimljivo je da u članku 3. protokol predviđa da zemlje koje su ga ratificirale već do 2005. pokažu prve rezultate, pazite 2005. a mi smo već na 2007. a ne da ne samo nismo ratificirali niti nismo napravili nikakve popratne dokumente, strategije odluke, zakone, pravilnike kojima bismo pokazali da nam je doista stalo do svega toga zajedno. Dio razloga kašnjenja u ratifikaciji bio je i to što je hrvatska delegacija pri potpisivanju pristala na nerazumno visok stupanj smanjenja stakleničkih plinova kao da je Hrvatska razvijena zemlja. Dakle, ponašali su se kao da smo mi u rangu razvijenosti jedne Italije ili Engleske, tako da nas strašno interesira kako je stvar dalje tekla, odnosno sa kojom polaznom crtom zapravo Hrvatska ulazi u ovu cijelu priču. Mi smo ipak nerazvijena zemlja i nije jasno zašto je naša delegacija pri potpisu prihvatila stupanj sniženja emisije stakleničkih plinova kao za razvijene zemlje. Naravno, usvajanje Kyoto protokola, njegova ratifikacija nije samo puki čin. Iz ovoga treba proizaći čitav niz vrlo jasnih strategija, zakona, pravilnika i planova koji će pokazati da nam je doista stalo do toga i da doista nešto radimo. Naime, kristalno je jasno da rast standarda, rast GDP-a po glavi stanovništva sa sobom uvijek povlači rast potrošnje energije, odnosno zemlje koja ima veću potrošnju energije po stanovniku u pravilu su zemlje sa većim bruto društvenim proizvodom po stanovniku. Dakle, želimo li jači razvoj Hrvatske, želimo li njezin brži razvoj, želimo li njezinu reindustrijalizaciju, želimo li smanjenje udjela uslužnih djelatnost, dakle trgovine i građevine u našem gospodarstvu moramo ići na veću potrošnju energije. Ali naravno, stvar neće biti jednostavna. Hrvatska uvozi gledano 2005. 52% svojih energetskih potreba što znači da doista ovisimo o tome kolika će biti cijena nafte, kakva će biti opskrba plinom, hoćemo li biti doista u odgovarajućoj mjeri opskrbljeni sa električnom energijom. Želimo li se čvrsto pridržavati Kyoto protokola to znači da moramo poticati sve izvore energije koji isključuju emisiju stakleničkih plinova, a to znači da moramo poticati hidro elektrane, da moramo poticati korištenje bio mase, bio plina i općenito svih bio goriva. To znači da moramo preispitati možda planove koji zabranjuju postavljanje vjetroelektrana na otocima, odnosno da moramo bitno poticati postavljanje vjetroelektrana na pogodnim mjestima u Dalmatinskoj zagori ili u Lici. To govori jednako da moramo čim više poticati i korištenje solarnih panela, ali naravno i možda po prvi put postavljanje neke solarne elektrane. Drugo, moramo se domoći čim prije izvora energije koje imamo investirane izvan Republike Hrvatske i to nije ništa sramotno i ništa čudno. Oprostit ćete, Austrija planira investira oko pola milijarde eura u energetske izvore na teritoriju BiH. Već su kupili dio elektro privrede Makedonije i doista nema razloga da i Hrvatska dio svoje emisije stakleničkih plinova ne preseli u druge zemlje. To ljudi rade. Ali nama pripada polovica termo elektrane Obrenovac u Srbiji. No, unatoč tome što smo ovdje u Saboru ratificirali ugovor o energetskoj zajednici gospoda nam ne daju struju. Na tu činjenicu upozorio sam nedavno i na sastanku parlamentaraca srednje europske inicijative u Bugarskoj. Također, isto odnosi i na elektrane koje smo su investirali na teritoriju BiH. Također, Hrvatska je suvlasnik nuklearke u Krškom. Čak i iz redova pojedinih pripadnika Green peacea se čuje da ako svijet doista želi povećanje potrošnje energije, a smanjenje emisije stakleničkih plinova da će nam možda nuklearna energija biti jedina opcija. U ovom slučaju Hrvatska je suvlasnik Krškog, ali doista nas ništa ne priječi da su investiramo u nuklearke u Ukrajini ili Bugarskoj ili Češkoj ili tko zna gdje, ako će nam to osigurati struju. Naravno, ne uz uvjet da poslije potpišemo sporazume, oprostite mi gospodine predsjedniče, koji su dovoljno idiotski kao što je bio onaj kakav je sporazum potpisao Goran Granić sa Romanom Notom koji su nas obvezali da uzmemo polovicu otpada iz Krškog, mada to po prvotnom sporazumu o gradnji nismo bili obvezni. Ovaj protokol nas ujedno obvezuje da pogledamo bolje u strukturu emisije naših stakleničkih plinova. Nisu naime staklenički plinovi samo ugljični dioksid. Staklenički plinovi su i metan i to iz neuređenih, iz divljih odlagališta otpada i to spada u emisiju. Staklenički plinovi su i emisije ugljikovodika iz naših nemoderniziranih rafinerija u Sisku i Urinju. Ali pazite, mi ćemo biti zasuti i sa zagađenjem iz Bosanskog Broda iz rafinerije koju su kupili Rusi i u kojoj će rafinirati naftu krcatu benzena i sumpora kao što se to već radi u Sisku, na što sam još jučer upozorio na tiskovnoj u Brodu. Također, mi moramo voditi računa i o tome da nam 30% potrošnje energije u ovoj zemlji odnosi promet. Ako ćemo se doista držati onoga što prihvaćamo ovim Kyoto protokolom onda moramo poticati čim više transport sa željeznicom, onda moramo poticati smještaj šlepera na niskopodne vagone na relaciji Split-Zagreb ili Zagreb-Vinkovci. Onda moramo poticati brodski tranzit na relaciji Rijeka-Split. Usput rečeno ne postoji ni jedna brodska linija i ni jedna koncesija za vezu Pula-Zadar. Ni jedna, nego se na toj relaciji vozi naokolo. Dakle, ako želimo doista poštivati ono na što se zaklinjemo ratificirajući Kyoto protokol onda moramo poticati one oblike transporta koji troše manje energije i manje emitiraju stakleničkih plinova. Međutim, u ovoj zemlji se grade samo auto ceste. Nema ni govora da bismo možda modernizirali neku prugu. Nema ni govora da bismo uveli više brodskih linija da rasteretimo našu obalu od automobila, odnosno naše tranzitne pravce od kamiona. Jer i to pazite emitira stakleničke plinove. Dakle, Klub HSP-a apsolutno podržava ovaj protokol. Međutim, posebno nas zanima sa čim će to hrvatska Vlada, kako ova tako i sve iduće izaći pred ovaj Sabor i pred hrvatsku javnost. Dakle, sa kojim to zakonima, pravilnicima, odlukama koje će doista značiti da nam je stalo do toga što smo ratificirali. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovana zastupnica Mirjana Brnadić.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Kolega Tadić je kazao u svojoj raspravi da nisu napravljene nikakve strategije, pravilnici u zaštiti okoliša. Pa to je zaista neistina i nekorektno, jer u ovom razdoblju od tri i pol godine donesena je Strategija o otpadu, donesen je Pravilnik o prikupljanju ambalažnog otpada na kojemu nam zavide mnoge razvijenije europske zelje. Donesen je i Nacrt strategije i akcijski plan za ublažavanje klimatskih promjena. Doneseno je niz mjera i akcija, da ne kažem o sanaciji odlagališta otpada koja je zaista revolucionarna u ovom periodu i bilo bi kada je u pitanju zaštita okoliša korektno priznati da je u posljednjih 4 godine baš u tom području najviše učinjeno. Hvala.
Klub HSLS-a, poštovani zastupnik Zlatko Kramarić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Moram prije svega reći da danas govorim kao zabrinuti građanin, zabrinuti čovjek koji je svjestan da svijet niti je počeo sa mnom niti sa ovom generacijom niti će s nama završiti iako ne može biti svejedno što ćemo ostaviti onim generacijama koje dolaze. A pogotovo ovako kad sjedimo na ovako jednom prevažnom mjestu i kada možemo donositi ipak neke odluke koje mogu na neki način utjecati na taj budući život, ako već nismo mogli utjecati na ono što se dogodilo u bližoj ili daljoj prošlosti. Na ovom mjestu se već doista vrlo često govorilo o ovoj našoj nacionalnoj energetskoj politici, odnosno da li, kao i o tome kako smo se odnosili prema činjenici da smo bili, da smo suvlasnici "Brenovca", da smo gradili Đerdap, da smo gradili najveći broj energetskih objekata u susjednoj nam Bosni i Hercegovini. I to su stvari koje se ovdje doista od kraja '90.-ih godina pa početkom 2000. svaki puta iznova javljaju. Sjećamo se onih burnih rasprava i oko nuklearke "krško" i svega onoga što se i onda bilo događalo. I bez obzira da li smo, moram biti isto iskreni prema sami sebi da bi o istom uvijek trebalo govoriti isto. I onda je bilo bez obzira da li smo pripadali poziciji ili opoziciji kod nekih zastupnika upravo jedan istovjetni stav da doista budemo ako ništa drugo odgovorni. I isto nismo jednostavno prihvaćali sve one obveze koje su proizlazile iz onoga sporazuma o nuklearnoj elektrani u Krškom. Mogu doista potvrditi da smo kolega Tadić i ja, iako nismo pripadali istim političkim pozicijama u Parlamentu, govorili isto i itekako smo se zalagali da vidimo koje su to, koje bi to pozicije bi si mogli osigurati da doista ne potpisujemo sve što nam dođe na stol i da nema potrebe da svaki puta u inferiornoj poziciji. Isto također kad je bila rasprava o prometu, o transportima, neki način, svaka čast što se grade ceste, autoceste, one su itekako važne i doista prinose jednoj novoj slici Hrvatske kao jedne moderne europske zemlje gdje su ceste također važne. Ali upravo zbog, imajući na umu i neke druge elemente itekako smo se zalagali, sam se zalagao da se doista vrati ono važno što ima željeznički promet u Hrvatskoj i da na neki način probamo izbalansirati ulaganja u cestovni promet ili željeznički promet ili svaki ostali. Isto također, bez obzira što ne znam dolazim na neki način kao liberal koji je pretpostavka da se dobro, da smo na sličnim pozicijama kao i ove civilne udruge, isto također i te stvari treba demistificirati i da sve te, i da svi akteri na toj civilnoj sceni također su nečiji lobisti i da po neki puta doista moramo biti oprezni da nam se ne prodaje rog za svijeću. Jer isto neki lobiji itekako snažno stoje iza tih udruga i poneki puta doista neke njihove akcije zapravo nisu u funkciji onoga što, modernizacije, industrijalizacije Hrvatske, nego jednostavno treba demistificirati kažem i tu njihovu ulogu. Isto također kada se govori o Hrvatskoj kao jednoj cjelini onda ja mogu, imam, razumijem i poštujem one kolege koji na neki način brane okoliš ne znam na Jadranu. Ali isto tako znate nije mi znate svejedno ako netko dopušta da naftovodi recimo slobodno prolaze mojom Slavonijom i Baranjom. I kao da se tamo također ne može dogoditi ove nesreće i također tamo su štete, mogu biti itekako velike. A pogotovo ne znam one neke priče o proizvodnji, ne znam biodizela koje su isto vrlo često u funkciji određenih lobističkih krugova. A zaboravlja se da bi input mogao biti skuplji od outputa. Ono energije koliko biste trebali dobiti na taj način da biste morali uložiti i puno više nego što će biti rezultat. Ja se sjećam nekih predavanja, profesor Devidea prije 20-ak i više godina kad on upravo govori o toj ne znam entropičnosti da dosita puno više će jedinica morati uložiti nego ono što se, da se doista javlja ovaj obrnuti efekat. Prije 20-ak i više godina. Na kraju i ova ekološka etika isto postaje, imala je punopravno građanstvo na našim fakultetima. O tome se predaje, piše i doista možemo reći da ova Hrvatska nije nesenzibilizirana, neosviještena i da ne postoji literatura i da ne postoje ljudi i grupe koji to neprestano i promoviraju. Zato kažem, ovdje govorim iz pozicije zabrinutoga čovjeka. Znate, gledati ove slike u nedjeljnim dnevnicima kako se ne znam tamo pola Grenlanda ili Antarktika već to otapa, pa gledati onda suše u Africi, nekim drugim prostorima. A na kraju i sami vidimo da se klima unazad 10-ak godina dramatično promijenila. Na neki način morate reagirati i ne može vam biti svejedno. I upravo zbog toga ovaj prijedlog ovog Zakona o potvrđivanju ovog Protokola itekako je zapravo bitan. Kažem ne treba biti neki veliki stručnjak pa primijetiti da te klimatske promjene koje se događaju svih ovih godina, a nije ih moguće … [[Govornik se ne razumije.]] niti slučajnim o prirodnim uzorcima tj. promjenama u aktivnostima sunca. Kontrola ispuštanja stakleničkih plinova u atmosferu zasigurno je jedan od najvažnijih pitanja čovječanstva danas. I kažem, vrlo je bitan da postoji ovakav Protokol koji predstavlja taj prvi globalni korak na planu očuvanja zemljine atmosfere, odnosno utjecaja na klimatske promjene. Upravo u tom smislu ta globalizacija zapravo isto ono što kad smo jučer govorili ne smijemo prema njoj imati upravo onaj efekat koji se upravo sastoji u tome da nešto volimo ili ne volimo iz nekih uskih političkih razloga. Nego očito to su stvari koje se događaju i na koje morate imate odgovore, a ne da kažete da vam se nešto ne sviđa. I samim time što vam se ne sviđa onda jednostavno to ne želite prihvatiti. To nam se događa i mi od tih stvari ne možemo pobjeći. Iako je činjenica da Hrvatska vrlo malo pridonosi globalnom emitiranju plinova na toj globalnoj razini svakako i mi moramo kao ozbiljni ljudi dati svoj skromni doprinos u tome. Mi smo taj Protokol potpisali u ožujku '99. godine, ali ga do danas nismo ratificirali. I normalno ono što je bio problem i s kojim se mi sad suočavamo da kod potpisivanja toga Protokola nije se obratila pozornost na energetsku strukturu u kojoj je Hrvatska dobivala energiju iz drugih republika bivše Jugoslavije, te na činjenicu velikog pada stakleničkih plinova tijekom rata što je opet za pozitivno da je Hrvatska, da je Hrvatskoj određena preniska dopuštena razina zagađenja. I upravo iz tih razloga tamo na 7. Konferenciji 2001. godine mi smo podnijeli zahtjev za uvažavanje i specifičnosti u određivanju te bazne godine i zatražili povećanje dopuštene visine emisije. I upravo ti pregovori su završeni prošle godine. Usvojena je Odluka kojom se Republici Hrvatskoj priznaju upravo te specifičnosti. Okolnosti … [[Govornik se ne razumije.]] plinova prije i nakon 1990. godine prošloga stoljeća te dopušta se povećanje visine emisije. I upravo, e sada, znači to je ta početak upravo koji, moramo biti svjesni da se to nije dogodilo doista mi bismo doveli u pitanje daljnji razvoj industrijalizacije Republike Hrvatske. I sada kad se to dogodilo e sada moramo imati neku strategiju. I vidjeti što zapravo, što zapravo mi od te, sad od te činjenice što mi to hoćemo napraviti. Znači sve je sad išlo to dobro, da se to nije dogodilo bilo bi, nalazili bi se u velikim problemima ali sad da vidimo da li postoji i strategija? Ono što smo mi po nekoliko puta ovdje primjećivali upravo ta olako … [[Govornik se ne razumije.]] Nije doista moguće da ne možemo biti subjekti svoje sadašnjosti [[Upadica: Svoj na svome.]] Pa i svoj na svome, da. To je, to pripada doduše paradigmi 19. stoljeća … [[Govornik se ne razumije.]] ali, svakako da na neki način određuje i nas. I sada ono što mi zapravo očekujemo bilo koji kompozicija, saziv Sabora da vidimo što to mi možemo napraviti? I da se do toga dogovorimo, a ne da nam se pojedini lobisti kroz onda, koji se onda sakriju kao čista mimikrija kroz neke političke stranke, guraju svoje interese i onda zapravo imate jednoga momenta ne znam, ceste su u prvom planu pa ne znam onda neka alternativna energija je u prvom planu. Pa, a zapravo zaboravlja se pogledati cjelina pa se onda ne znam jako ljutimo na Družbu Adria. Pa onda Družba Adria, ne znam, trebalo, bilo bi zanimljivo vidjeti jednu predsjedničku kampanju pa sada, sada pa onda, pa jako dugo, dugo ništa pa sada opet neki novi, novi momenti. A ne znam, onda bi trebali JANAF ili već kako se zovu ti naftovodi bi trebali da prolaze opet kažem našim kontinentalnim dijelom Hrvatske. To su sve zapravo stvari na koje mi nemamo prave odgovore. Iako moramo biti svjesni da neke, da su, da neke stvari nije moguće sve i da hoćemo pobjeći. Ja se nadam odnosno u ime Kluba da će ovaj potpis iz kraja devedesetih godina odnosno preciznije 1999. kojim se Hrvatska obvezala na nešto što je bilo vrlo teško poštivati zbog preniske dopuštene emisije stakleničkih plnova, služiti kao dobar primjer da se ovakve stvari više ne događaju. I doduše možemo postaviti pitanje zašto i prije 2001. godine nismo podnijeli zahtjev za … [[Govornik se ne razumije.]] specifičnih okolnosti u pogledu bazne godine i dopuštene visine emisije plinova. Pa bi onda vjerojatno i ranije imali ovaj Prijedlog zakona o potvrđivanju ovoga protokola. Jer znate nije lijepo vidjeti na internetskim stranicama svjetskih ekoloških udruga kao jedna od nekoliko država koje nismo ratificirali ovaj protokol, a s druge, a u isto vrijeme se reklamiramo kao zemlja čiste prirode i ekološkog turizma … … [[Upadica se ne razumije.]] Vidite kako se upravo, kako to, kako smo vrlo brzo sami zapravo sebe dovodimo u poziciju licemjerstva, hipokrizije koja se onda vrlo brzo odnosno prebrzo otkrije i to nešto ne funkcionira. I upravo cijelo vrijeme imam osjećaj te naše nedovršenosti i odnosno dvostrukih kriterija. Želite … [[Govornik se ne razumije.]] jedno lice a onda na kraju vrlo brzo vas kad se uhvati ono se kaže rukama u pekmezu i pokazuje se da baš i nismo takvi. Ali ćemo pozdraviti uspjeh nadležnih ministarstava koji su uspjeli dogovoriti ove nove kvote za emisije ovih plinova za Republiku Hrvatsku. I to bih volio kažem, ja, mislim to bih volio da smo to što prije napravili ali da ratificiramo ovaj dokument ali ono se kaže: «Bolje ikad nego nikad.» I na kraju budimo iskreni nije nimalo, jasno je nama da nije lako pregovarati o povećanju kvote nakon što su gotovo sve zemlje potpisnice ratificirale sporazum. To je, uvijek je zapravo nezgodno. Zato upravo i taj tajming i u pravo vrijeme reagirati nije loše. Znači mi ćemo kao Klub ovu ratifikaciju podržati i nadam se, nadamo se da će osim ograničenjem emisije ovih planova ova ratifikacija biti jedna od smjernica budućeg razvoja hrvatske industrije prema tim novim, čistijim tehnologijama ali tu treba biti jasno da ne treba neke stvari mistificirati te razvoju hrvatske energetike prema obnovljivim izvorima. Ništa više ni ništa manje. Hvala vam.
Hvala. Idemo na pojedinačnu raspravu. Poštovani zastupnik [[Upadice se ne razumiju.]] Mir malo! Poštovani zastupnik Vladimir Štengl. Izvolite.
Hvala. Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Staklenički plinovi u atmosferi potječu uglavnom iz prirodnih izvora. Vodena para, ali i manjim dijelom su rezultat modernih ljudskih aktivnosti. Cijena je to industrijske revolucije u posljednjih 200-tinjak godina. Unos stakleničkih plinova od najznačajnijeg među njima ugljikovog dioksida te ostalih metana … [[Govornik se ne razumije.]] dušikovog oksida, floriranih ugljikovodičnih spojeva, sumporovog heksaflorida stalno i sigurno raste. Izvori su izgaranje posebnih goriva, poljoprivredne djelatnosti, otpad i naravno industrijski procesi. Njihove koncentracije u atmosferi od početka industrijalizacije do danas su porasle. CO2 recimo 32%, metan čak 110%. Radi različitog doprinosa efektu staklenika pojedinih stakleničkih plinova ukupna emisija stakleničkih plinova iskazuje se ekvivalent masom emisije CO2. Klimatske promjene su po mišljenju stručnjaka nepovratan proces pa nastavno na to svako kašnjenje sa mjerama i aktivnostima zahtijeva drastičnije mjere. Republika Hrvatska kao zemlja svakako osjetljiva na klimatske promjene radi Jadranske obale, radi poljoprivrede i šumarstva, vodnog bogatstva konačno i zdravlja stanovnika mora aktivno sudjelovati u međunarodnim naporima usmjerenim rješavanju klimatskih promjena. 1992. u Rio de Janeiru je prihvaćena okvirna Konvencija UN-a o promjeni klime koju je od tada ratificiralo 189 zemalja uključujući i Republiku Hrvatsku 1996. godine s time da je Republika Hrvatska stranka dodatka 1. Konvencije koja obuhvaća 40 razvijenijih država i država s ekonomijom u tranziciji. Mislim da je ovo naročito značajan podatak jer da kažemo da je Republika Hrvatska na neki način ovdje ušla u jedno ipak elitno društvo. Iste države iako je tu recimo i Monako koji je beznačajan po površini, vjerojatno i toj emisiji. Iste države su preuzele obvezu zadržavanja emisije stakleničkih plinova na razini 1990. kao bazne godine do kraja 2000. godine a što se brzo pokazalo kao nedovoljno za zaštitu klimatskog sustava. Na 3. konferenciji stranaka Konvencije u Kyotu prosinca 1997. usvojen je Kyotski protokol koji za države dodatka 1. dakle i Republiku Hrvatsku propisuje obvezu smanjenja emisije prosječno 5% za razdoblje od 2008. do 2012. u odnosu na baznu godinu. Za Republiku Hrvatsku smanjenje od 5% u odnosu na baznu godinu 1990. teško je ostvarivo. Zahtjevom za uvažavanjem specifičnosti u određivanju bazne godine Republika Hrvatska je zatražila povećanje visine emisije u baznoj godini dakle 1990. Za sve to su postojali čvrsti razlozi radi novonastalih uvjeta u odnosu na bivšu državu i svih posljedica proisteklih iz te činjenice. I konačno 2006. godine usvojenom odlukom Republici Hrvatskoj se priznaju specifične okolnosti u pogledu emisije stakleničkih plinova te se dolazi do ukupne emisije od 34,62 milijuna ekvivalent tona CO2. Kyoto protkol ima za cilj zadržavanje porasta emisije stakleničkih plinova za buduća razdoblja. Nacrt strategije i akcijskog plana za ublažavanje klimatskih promjena u Republici Hrvatskoj predlaže mjere najvećim dijelom u sektoru energetike primjenom obnovljivih izvora energije, vjetro-elektrana, bio-mase, racionalnu potrošnju energije, primjenu goriva sa manje ugljika, primjenu bio goriva u transportu. Naglasak je dakle na smanjenju ovisnosti od fosilnih goriva. Značajka je Kyotskog protokola i to da on uvažava i količinu CO2 koji biljke fotosintezom apsorbiraju, dakle ugrađuju ga u bio masu, uklanjaju ga iz atmosfere. Ovo daje posebnu važnost gospodarenju šumama, itekako značajnoj djelatnosti u i za Republiku Hrvatsku. Ratifikacija Kyotskog protokola uvjet je za pristupanje Republike Hrvatske Europskoj uniji i zato, a i ne samo zato podržavam donošenje ovog zakona. Hvala.
Hvala. Poštovana zastupnica Mirjana Brnadić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Evo od 1992. godine kada je u Rio de Janeiru prihvaćena Okvirna konvencija Ujedinjenih naroda o promjeni klime, Republika Hrvatska se aktivno uključila te je 1996. godine zajedno sa još 186 zemalja ratificirala ovu Okvirnu konvenciju i preuzela zapravo obvezu zadržavanja emisije stakleničkih plinova na razini iz 1990. godine. Kyotski protokol koji je zapravo kao sljedeći korak u nastojanju ka smanjenju stakleničkih plinova koji je usvojen 97. godine propisuje obvezu smanjenja emisija u prosjeku za 5% u razdoblju od 2008. do 2012. godine u odnosu na tzv. baznu godinu, a to je 1990. godina. Kako je za Republiku Hrvatsku ta bazna godina 1990. godina vrlo nepovoljna, razloge je iznio gospodin državni tajnik pa ih ne bi sada ponavljala, zato je zatraženo 2001. godine povećanje emisija što je i prihvaćeno 2006. godine u Najrobiju i ja sam to izračunala da je to dodatnih negdje cca 11,6% što zaista držim dobrim postignućem i svake pohvale pregovaračkim timovima. Naravno da nam donošenje ovog Zakona o prihvaćanju Kyotskog protokola donosi višestruke obveze koje smo dužni poduzimati. U nacrtu strategije i akcijskom planu za ublažavanje klimatskih promjena definirane su mjere za smanjenje emisija. Te mjere će se najvećim dijelom provoditi u sektoru energetike, a to znači primjenom obnovljivih izvora energije. Već imamo dvije takve sekcije vjetro-elektrana, nadamo se da će se one nastaviti graditi. Korištenje bio mase za proizvodnju topline, unapređenje energetske učinkovitosti u proizvodnji i potrošnji energije, dakle u području izgradnje zgrada i tu bih se osvrnula sa jednim osobnim primjerom. Naime poznato je i tvrdi se da 40% energije se troši u domaćinstvu. Ja sam osobno u svojoj kući koja je starije izgradnje htjela uvesti centralno grijanje. Za 150 kvadrata stambene površine dala sam da mi se izradi troškovnik za tri energenta, dakle struju, lož ulje i solarnu energiju, plin nisam mogla iz prostornih razloga i došla sam do takvih podataka da je zaista danas, u današnje vrijeme nemoguće za jednu obiteljsku kuću napraviti solarno grijanje jer je izračun za 150 kvadrata cca 90 tisuća kuna cijena uvođenja solarnog grijanja dok je na lož ulje cca 50 tisuća kuna i na struju 25 tisuća kuna. Dakle razlike su ogromne i uvođenje solarnog grijanja pa se kolegica Košiša Čičin-Šain pita zašto nema više ćelija solarnog grijanja na kućama u Dalmaciji što je i meni strašno žao i ja sam to htjela napraviti, međutim neisplativo je i cijeli moj život bi prošao dok bih ja isplatila cijelo to postrojenje i zato apeliram i sa ovoga mjesta i na Ministarstvo za zaštitu okoliša, na Vladu, a i na Fond za energetsku učinkovitost da se poduzmu određene mjere jer aparatura, odnosno materijal za solarno grijanje se kompletno uvozi. Da li bi naša država mogla osloboditi od carina taj potrebne uređaje za solarno grijanje ili bi banke mogle dati naravno subvencionirane, manje kamate za kredite za uvođenje solarnog grijanja jer je zaista šteta da toliko sunčanih dana ne koristimo za proizvodnju energije. Evo to su neka pitanja koja se nadam da će ova Vlada sigurno razmotriti, da će Ministarstvo za zaštitu okoliša sigurno naći načina kako to riješiti i uvjerena sam da će to biti i u narednom četverogodišnjem razdoblju. Jer što se kasnije počne sa poduzimanjem mjera i aktivnosti, potrebne su i drastičnije mjere i zato se nadam da će te mjere se brzo i poduzeti. Zato je za pozdraviti aktivno sudjelovanje Republike Hrvatske u međunarodnim naporima rješavanja klimatskih promjena za razliku od razvijenih država kao što su SAD koje vidimo poduzimaju određene mjere, ali i dalje ne žele potpisati Kyotski sporazum. Sve mjere koje smo dužni poduzeti u konačnici znači da štitimo i naša vodna bogatstva koja su neizmjerna i koja zaista moramo poduzeti sve da ih zaštitimo, da zaštitimo ukupnu biološku raznolikost, a i konačno zdravlje ljudi. Tako da evo drago mi je da svi na isti način razmišljamo i da ćemo glasovati za donošenje ovog zakona. Hvala.
Hvala. Poštovani zastupnik Željko Pavlic. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče eto dopustite da se ja ukratko osvrnem na ovaj zakon. Dakle podržavam ovaj zakon, podržavam sve ono što piše u ovom zakonu, dakle o Sporazumu iz Kyota i na žalost eto mogu konstatirati, dakle mislim da smo mi među zadnjim državama u svijetu koje prihvaćaju taj sporazum. Ali isto također žalosno je konstatirati da neke bitne, puno bitnije zemlje od Hrvatske, puno razvijenije zemlje nisu potpisale taj sporazum. U prvom redu to su Sjedinjene Američke Države i Australija, koja je i dalje dakle ispuštaju velike količine stakleničkih plinova u atmosferu uzrokujući tako daljnje zagađenje. Ovih dana u medijima mogli smo pročitati da i jednu vijest, evo koja je tak dosta bombastično bila najavljena, veli otkriven jedan novi planet, otkrivena je nova zemlja, planet za koji se pretpostavlja da bi mogao biti, mogući kao dakle, mogli planet u budućnosti na kojem bi mogli živjeti ljudi makar je on udaljen preko 20 svjetlosnih godina. Ispada da mi ovdje ljudska vrsta zapravo tražimo neki rezervni položaj u svemiru kao da smo već ovu našu zemlju već otpisali. Sve to na neki način i u duhu katastrofičara koji govore o klimi u zemlji koja će se poremetiti u idućim desetljećima na takav način da će opstanak ljudskog roda na planeti Zemlji biti upitan. Oni govore dakle da se trima jahačima apokalipse koji već sada stoljećima jašu po zemlji, to su rat, siromaštvo i glad i bolesti, dakle da im se pridruži četvrti jahač apokalipse to je zagađenje i da dakle koji će bitno utjecati na budućnost ljudskog roda. Ja se nadam dakle da neće do toga doći iako su upozorenja i ozbiljnih znanstvenika, klimatologa i zadnje vrijeme gospodarstvenika takva da upozoravaju da ipak ljudska vrsta ima budućnosti na ovom planetu. Zbog toga i podržavam, dakle zbog tih globalnih pitanja ovaj sporazum, a isto tako ovaj sporazum podržavam i čisto iz naših razloga što se tiče konkretno npr. zdravlja u Republici Hrvatskoj, npr. sumporni dioksid jedan je od stakleničkih plinova za koji se planira da se smanji emisija kako u svijetu tako i u Republici Hrvatskoj. Na žalost, situacija u Republici Hrvatskoj je takva da je upravo sumporov dioksid u nekim našim krajevima, ovdje smo imali raspravu dakle o stanju zdravlja, stanju zraka u gradu Sisku. Ondje je baš upozoreno na velike količine sumporovog dioksida u zraku naših Siščana, npr. je tako zabilježeno da je količina sumpornog dioksida u jednom danu prema podacima s nadležne mjerne stanice da se u roku od 6 do 9 sati da je skočila sa 6 na 38 mjernih jedinica, a zna se da je sumporov dioksid je kemijski spoj neposredno otrovan za ljude i životinje. Ono što zabrinjava dakle u Hrvatskoj što se tiče emisije emitiranja, dakle spuštanja tog spoja sumporovog dioksida je da je ponovno došlo 2005. npr. u odnosu na 2004. do povećanja i spuštanja i to za 15,5% nakon određenih godina kada je išlo prema manjim nekim vrijednostima, sada je to opet počelo rasti, mislim da i zbog tih razloga dakle, zbog mogućnosti da spasimo zdravlje i živote naših ljudi moramo prihvatiti ovaj sporazum. Ono na što su svi upozoravali do danas, danas dakle s kojima se ja isto i slažem da moramo promijeniti strukturu dakle izvora goriva koji koristimo u Republici Hrvatskoj jer na žalost danas Republika Hrvatska većinu svoje energije dakle koristi upravo iz posebnih goriva ili iz hidroelektrana što mislim da nije dobro, dok smo u upotrebi obnovljivih ili nekih alternativnih oblika energije njihovih izvora na samom dnu što se tiče ne samo Europe, nego i svijeta pa nam tako podaci govore da samo 0,6% energije u Republici Hrvatskoj je energije koja se proizvodi pod utjecajem vjetra. Ovo je sve dakle korištenje termoelektrana na ugljen, plin, nukloelektrane Krško ili hidroelektrana. Ono što dakle nama u Hrvatskoj treba je da napravimo dakle jedan novi plan, da strategiju imamo, ali na žalost čuli smo da nam fale ulaganja koja bi nam pomogla da čim prije prijeđemo na obnovljive izvore energije. To su biotermalna energija, Hrvatska je bogata upravo tim dakle geotermalnim oblicima energije, na žalost ona su neiskorištena. Hrvatska leži zapravo na velikim nalazištima tople vode, ali malo je toga iskorišteno. Da ne govorimo o energiji plime i oseke ili energiji valova. Hrvatska je dakle zemlja koja ima veliku morsku obalu, dakle ima velike površine pod morem, a na žalost ništa se za sada od toga ne koriste. Jedini koliko znam način korištenja energije valova su morske orgulje u gradu Zadru, ali od toga se ne dobiva energija, nego se dobiva zvuk. Također što se tiče biomase, gotovo da nemamo nikakvih informacija o tome da se energija biomase koristi u Republici Hrvatskoj, a inače je vani to jako interesantan način dobivanja energije i on progresivno iz godine u godinu raste. Tu treba možda istaknuti je da glavna prednost biomase u odnosu na fosilna goriva manja emisija štetnih plinova i otpadnih voda također su dodatne prednosti zbrinjavanje i iskorištavanje otpada i ostataka iz poljoprivrede, šumarstva i drvne industrije, smanjenje uvoza energenata, ulaganja u poljoprivredu i nerazvijena područja i povećanje sigurnosti opskrbe električnom energijom. O biodizelu dakle bilo je ovdje ne samo danas puno, puno riječi. Na žalost možemo reći da se tu malo, malo zbilja toga napravilo. S jedne strane u Hrvatskoj imamo preko 300 tisuća neobrađenog, 300 tisuća hektara neobrađenog zemljišta, s druge strane doći ćemo možda u situaciju da moramo uljanu repicu izvoziti da bi se tu proizvodila, proizvodilo biodizel gorivo, a isto tako smo danas u situaciji da kad se i to biodizel gorivo proizvede da ga jednostavno moramo izvoziti jer se tu nema na koji način prodavati. Također je bilo riječi i o solarnoj energiji. Evo ja ovdje imam jednu izjavu našeg isto tako znanstvenika iz instituta Ruđera Boškovića, gospodina Natka Uruja koji govori o tome, tj. ističe kada bismo samo 3% teritorija Hrvatske prekrili sunčevim pretvornicama u toplinsku i električnu energiju dobili bismo oko 8 puta više od današnje ukupne energetske potrošnje u Hrvatskoj. Normalno da to ne možemo ostvariti, ali to nam slikovito pokazuje kako možemo iskoristiti solarnu energiju, ali tu smo isto evo ga kolegica je govorila o teškoćama koje ljudi imaju da bi ugradili tu solarnu energiju upravo zbog cijene ćelija i materijala. Još samo za kraj da još imamo dakle potencijala rezervi kako bismo smanjili potrošnju energije koja potječe iz fosilnih goriva, također mnogi ističu da je jedan od važnijih resursa također i racionalna potrošnja električne energije. Upravo i o tome dakle treba voditi računa da mi sami racionalno trošimo energiju, dakle da ugasimo žarulju koja nam nepotrebno svijetli i ta žarulja koliko ona svijetli svaki dan 10 ili 15 minuta duže da i ona troši električnu energiju, da je zbog toga zagađenje možda puno veće. Ovdje je isto bilo riječi dakle da skrenemo promet s ceste na naše željeznice. Hvala lijepa.
Hvala. Poštovana zastupnica Alenka Košiša Čičin-Šain. Izvolite.
Hvala lijepo. Evo, iako sam veći dio svojih stavova iznijela već raspravu u ime kluba ja bi ipak se još osvrnula na neke aspekte koje nisam govorila u okviru klubske rasprave a to je uglavnom vezano na kontroverze oko obnovljivih odnosno alternativnih oblika energije. Naime, govoreći o tome tu se ne treba zavaravati da se sve skupa to svodi samo na plemenite namjere. Naime, ovdje se radi dakako i o unosnim prihodima svih proizvođača od opreme koja je potrebna za tu proizvodnju. Dakle, iako dakako podržavamo i podržavam potpisivanje i ratificiranje ovog Kyotskog sporazuma ali ne treba se zaboraviti da se potreba Hrvatske neće moći namiriti samo alternativnim izvorima energije i da ustvari u cijeloj toj kako bih rekla igri postoje i posebni interesi lobija koji tu zarađuju i privređuju dobre novce prodajući razno raznu opremu potrebnu za proizvodnju alternativnih oblika energije. Međutim, Hrvatsku rastuće potrebe za energijom učinit će Hrvatsku također i potrebnom nekim ozbiljnijim oblicima energije i mislim da se mi ovdje moramo dobro zapitati koji su to stabilniji i znatniji izvori energije zbog toga što kao što sam već naglasila ranije jedan veliki dio Hrvatske recimo Dalmacija nije plinificiran a to je jedan vrlo konkretni projekt koji stoji pred nama i koji bi dakako mogao isto tako doprinijeti smanjenju emisije stakleničkih plinova zbog toga što Hrvatska ima Ivanovo polje, što ima priliku doći do zemnog plina i pitanje je samo da se izvede plinifikacija odnosno da se plinovod provede do Dalmacije, do Splita i da se izvrši plinifikacija naših gradova uz dalmatinsku obalu. Isto tako, pitanje nije li potrebno raditi termoelektranu na plin koja bi tada opskrbljivala energijom cijeli prostor Dalmacije. Dakako to je pitanje ja neću reći održivog nego izdrživog razvoja. Dobro, izdrživog razvoja. Dakle, to je jedan projekt koji je pred nama o kojem je svakako vrijedno razmisliti i mislim da bi bilo dobro da ova ili slijedeća Vlada uzme taj projekt u prioritete. Što se tiče ušteda svakako bih htjela spomenuti da je važne su uštede dakako u građevinarstvu odnosno u graditeljstvu i prošle godine u ljetu donesen je Pravilnik o toplinskoj zaštiti isto tako ispred vašeg ministarstva. Ono što bih ja htjela spomenuti je da bi trebalo posebnu pažnju pridati provođenju mjera iz tog pravilnika odnosno ići sa svim mogućim pozitivnim mjerama da se on ne odnosi samo na novu izgradnju nego da se potiče i vlasnike objekata koji ne idu momentalno u neke posebne rekonstrukcije ili nemaju potrebu iz nekih drugih razloga za rekonstrukcijama da se na rekonstrukcije objekata ide upravo iz naslova bolje izolacije fasade odnosno manje gubitaka energije iz postojećih objekata. Taj odnos odnosno taj način pristupa bi se mogao stimulirati raznim državnim poticajima, dakle da država bude ta koja to potiče. Mi kao što znate danas na mnogim objektima nemamo uopće fasadu, govorim znači o obiteljskim objektima koji završe na ciglenoj gradnji i nikada ne dobiju fasadu. Dakle, to su enormni gubici energije a da ne govorimo da ne dobiju i toplinski izoliranu fasadu. Dakle, država treba biti ta koja će dati programe gdje će se poticati da se objekti pogotovo u privatnim vlasništvima idu u rekonstrukciju odnosno da se toplinski izoliraju kako bi se stimulirala što manji gubici energije. Govoreći o ozbiljnim potrebama energije u Hrvatskoj svakako ne treba zanemariti niti hidropotencijale iako je kolega rekao da se na to ne možemo oslanjati u potpunosti iz razloga što se mijenjaju klimatski uvjeti, međutim mislim da Hrvatska još uvijek mora se oslanjati na hidro potencijale. Oko Zagreba se planiraju četiri reverzibilne elektrane na samoj Savi. A isto tako postoje drugi vodotoci na kojima je moguće to izgraditi. I dakako zajedničko tržište na ovom dijelu, na ovom prostoru Balkana gdje se može kroz zajedničko tržište doći do jeftinijih izvora energije. I na kraju možda još samo jedna napomena da nema industrijalizacije bez energetike i sigurno da je jedna od stvari o kojoj ćemo morati promišljati u budućnosti ako želimo se razvijati a mislim da je Hrvatskoj nužno da se razvija i da ne može sve bazirati samo na uslugama i trgovini, da potiče industrijski razvoj na svoj način, na održivi način a u tom kontekstu će se sigurno trebati promišljati i o upotrebi nuklearnog energenta bez obzira da li se to radilo kroz Elektranu Krško ili na neki drugi način. Hvala lijepa.
Replika poštovani zastupnik Jakša Marasović.
Gospodine predsjedniče, kolege i kolegice. Nitko normalan ne bi trebao biti protiv Kyota jer to je nužno, samo šta mi znamo za to. Mi smo kap u moru. A što se tiče energije Hrvatska već sada uvodi 2,5 do 3 milijarde kilovat sati. Ova druga proizvodnja je iz hidroenergije otprilike pola a pola iz, ili 45%, 40% a drugo iz termoelektrana. Mi imamo rast godišnji oko 5%. Dakle, vrlo je jednostavno uračunati gdje ćemo biti 2012., gdje ćemo biti 2020. jer bez obzira na ja bih kazao lošu industrijalizaciju ali potrošnja energije raste, raste komoditet. Treba se grijati, treba se hladiti i o tome bi morali isto tako razmišljati, pogotovo što ponavljam ponovo smo mi kap u moru. Oni koji najviše zagađuju i oni koji najviše proizvode CO2 i ostale zagađivače mislim da ne shvaćaju ozbiljno ovaj problem, još uvijek vjeruju da to nema utjecaja na globalno zatopljenje i nisam siguran da mi sebi nećemo vezati ruke sa ovim. A vjerujte mi jedan dan koji je vrlo brzo pitanje je hoće se te energije i moći kupiti? S time da još jednu stvar moram naglasiti. Otprilike kod nas energija je jeftinija 50%. Dakle 100% je skuplja u Italiji nego kod nas. I to morate znati.
Odgovor na repliku poštovana zastupnica Alenka Košiša Čičin-Šain.
Hvala lijepo. Evo samo bih dopunila nešto kolegu. Naime činjenica da je pitanje ušteda odnosno smanjenja je pitanje vlastite savjesti odnosno osobne savjesti svakog građanina naravno dakako. Međutim ipak ono o čemu treba razmišljati da država svojim mjerama treba poticati razne programe koji će ići prema stanovništvu na način da se ono motivira financijski kao što je rekla gospođa Brnarić ili netko ili kolega Marasović. Dakle da se, da postoje državni programi koji će djelovati stimulativno na stanovništvo da ono samo brine o tome kako da je potrošnja što niža, kako da su uštede što veće. Dakle da se pripremi da taj komfor ne ide na uštrb novih potrošnja.
Hvala. Poštovani zastupnik Šemso Tanković. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Poštovani državni tajniče najprije da kažem da ću glasovati za ovaj Zakon jer mislim da on zavrjeđuje našu podršku. No ja bih htio da ovoj mojoj kratkoj diskusiji kažem neka svoja iskustava vezana za problem okoliša i sve ono što je vezano za okoliš. Kao statističar po zanimanju sretan sam ako mogu reći da naša državna statistika kada je u pitanju okoliš ali i generalno ona se uklapa u europsku matricu. I možda po toj statistici Hrvatska je najbliže Europskoj uniji jer jednostavno to su neke metodološke stvari koje se moraju definirati, koje se moraju naznačiti jer one olakšavaju puno stručnih analiza ali i međunarodnu komparaciju. I ako pogledate statistiku okoliša vidjet ćete da su mnogi pojmovi vrlo jasno naznačeni. Bez te jasne definicije se ne mogu raditi niti ozbiljnije analize. No ima tu jedan detalj koji mene osobno intrigira u kojoj mjeri je to doista realno ili manje realno? Kod statistike je najvažniji dio onaj ako dijelimo određene faze rada, onaj koji se zove prikupljanje podataka. Nisam siguran da li podaci koje mi dobivamo obzirom na izvore tko ih daje su baš najvjerodostojniji. Da samo kažem ovaj jedan najsvježiji primjer. Vjerojatno svima je nama znano da ono što se događalo sa Karlovačkom pivovarom nije od jučer. I da se nije dogodio onaj ekološki, nesreća u okolišu mi praktički o tim stvarima ne bismo niti znali da se to događa. Prema tome očito da pitanje u kojoj mjeri druge zemlje iz našeg okoliša nama daju kvalitetne podatke koji su vezane za ovu problematiku? U kojoj mjeri mi dajemo kvalitetne podatke? Ne znam. Jednostavno tu bi trebalo o tim stvarima malo pozabaviti se kako bismo mogli odgovoriti cijeloj situaciji, a to želimo zaštititi i ovu zemlju i sve ono što se događa. Jedno posebno pitanje koje na neki način možemo utjecati na cijelu ovu problematiku su investicije. Ja se sjećam dobro da je negdje u zadnjem desetljeću 20. stoljeća Europska banka za obnovu i razvoj je dala jednu veliku tranšu za investicije Republici Hrvatskoj i na neki način kazala je: Vi možete ove novce investirati za malu i srednju privredu. Ali su bili šokirani kad su konstatirali da u onim kriterijima za dodjelu tih kredita uopće nisu postojali eko kriteriji. I bit ću vrlo kratak. Ta je banka doista otvorila to radno mjesto. I negdje ako me informacije ne varaju oko 500 kredita je dodijeljeno, dodijeljeno raznim korisnicima uz poštivanje onoga elementarnog kriterija o kojem danas govorimo. Ekološki kriteriji. I to je ono što je za nas u ovoj trenutku i najbitnije. Investicije i investitori ako jasno i glasno definiraju te ekološke kriterije oni mogu i najsnažnije utjecati na sve ono što će se i u budućnosti događati. Još jednom toliko od mene uz naravno jasnu naznaku da ću podržati ovaj Zakon. Hvala vam.
Hvala. Završni osvrt državni tajnik Nikola Ružinski. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Dobili smo jedan amandman pa bih ja rekao, Odbora za zakonodavstvo. Radi se o jednoj tehničkoj ispravci, a mogu reći da mi prihvaćamo amandman tako da bi bilo potpuno jasno. Ja bih vam se svima vama koji ste uzeli učešća u raspravi prvo zahvalio na podršci. Zahvalio bih vam se i na vašim primjedbama, idejama koje su vezane i koje pokazuju da je ova problematika, problematika zaštite okoliša vezana uz energetiku i globalno zatopljenje zaista izuzetno ozbiljno primljena i u ovom Saboru i pokazuje da je i Hrvatski sabor isto tako svjestan situacije koja se događa u promjeni klime. Jasno da … [[Govornik se ne razumije.]] ovdje riječi, to je rekao uvaženi zastupnik gospodin Tadić da je pročitao, oprostite možda sam krivo rekao, da je pročitao da se u nekim medijima javljaju i dvojbe oko toga da li je čovjek taj koji utječe bitno na promjenu klime. Postoje različita mišljenja u znanstvenim krugovima, postoje velike rasprave oko toga. Međutim, postoji ta očita vjerojatnost da ako je i u malom, onom malom postotku možda upravo ta čovjekova aktivnost jezičac na vagi. Međutim, mi ne možemo riskirati u tim stvarima. Mi se moramo ponašati na ovaj način kao što se ponašamo. I ono što bih htio reći općenito što je bilo u nekoliko navrata rečeno da je zapravo naša sramota što smo među zadnjim zemljama koje ratificiraju Kyoto protokol. Ako pogledate popis država koje su stranke Kyoto protokola, ako pobrojite taj popis država onda vidite da smo u jednom elitnom društvu, da smo u malom društvu zemalja koje su potpisnice i obveznice Aneksa 1. Dakle, mi smo jedne od zadnjih potpisnica od tog malog broja zemalja koje su se odlučile potpisati Kyoto protokol. I druga stvar, zašto smo, pitanje zašto smo mi to uopće potpisali, da li smo ga trebali potpisati i da li smo trebali se drugačije pogađati prilikom potpisivanja. Mi smo ga potpisali zato što smo smatrali da ga treba potpisati i još uvijek smatramo da ga je trebalo potpisati. Nije bio naš izbor hoćemo li mi pristati na 5% ili ne. Nije bio naš izbor na procjenu količine stakleničkih plinova koje Hrvatska emitira u atmosferu, nego je to rezultat veoma, veoma detaljne analize, veoma opstežnih recenzija od strane stručnjaka i dužnosnika Okvirne konvencije Ujedinjenih naroda o zaštiti klime. Dakle, nismo mi to birali i nismo mi se na tome odredili. To je u skladu sa ovim svim zakonima. Ima dosta, dosta stvari koje ste vi spomenuli. Ja bih se samo na neke osvrnuo. Možda ako se gleda oko recimo uvažena zastupnica Košiša Čičin-Šain, ne vidim je sad ovaj čas ovdje je rekla da se boji da ćemo zbog onog odredbe Kyoto protokola o trgovanju emisijama da će se sad netko naći i početi prodavati naše emisije. Cijene od 14 eura koje su ovdje spomenute to su troškovi koji su predviđeni. Međutim, danas je cijena kod trgovanja negdje oko dvadesetak eura, dvadesetak dolara po tono. Međutim kazna za ono neispunjenje je negdje reda veličina sto dolara. Prema tome, ne postoji opasnost, ne postoji mogućnost da bilo tko počne trgovati našim emisijama. Postoje različiti mehanizmi ulaganja u to. Dakle, postoji mogućnost da neka od država uloži u Hrvatsku, u energetsku učinkovitost, smanjenje emisije i da onda dijele te kvote koje su postignute smanjenjem. Mi imamo nekoliko zahtjeva, nekoliko zemalja. Čak je netko nekad i potpisao jedan ugovor između Hrvatske i jedne druge države. Neću ih sad spominjati o tome da će se ići u zajedničke, to su tzv. … [[Govornik govori engleski, ne razumije se.]] u zajednička ulaganja, u smanjenje. Mi nismo dopustili razvitak toga. Mi danas imamo ovih dana delegaciju iz Japana koja želi ulagati u određene dijelove. Međutim, sve ono što je vezano uz javno vlasništvo neće biti tih mogućnosti ako netko u privatnom vlasništvu neka od industrija krene u takav jedan zajednički mora dobiti dozvolu Vlade. Prema tome, to još uvijek ne postoje te mogućnosti. Ali nema opasnosti od trgovanja emisijama. Ja bih se osvrnuo malo na ova goriva koja su, prije svega na bio dizel koja se spominje kao jedna mogućnost. Mi smo krenuli i sami ste spomenuli nekoliko tvornica je već izgrađeno. Izuzetno velika potražnja je za bio gorivima se javlja u Europi i tu postoji jedna mogućnost čak i izvoznog potencijala. Međutim, prema današnjoj analizi naše obveze mi smo donesli uredbu o tome da ćemo 5,7% goriva zamijeniti bio gorivima u prometu, prvenstveno jer preskupo je to za proizvodnju električne energije ali i tu postoje mogućnosti. Dakle, da bismo izvršili tu obvezu samo u dizel gorivima treba nam otprilike oko 70 000 tona godišnje bio dizela. Zato nam treba oko 210 000 ha površina. Čuli smo danas ovdje je netko spomenuo da imamo 300 000 potencijalnih. To je samo potencijal. Jasno je da je danas cijena uljane repice na tržištu negdje oko 4,6 kuna po kilogramu, da bi se isplatilo po današnjem našem prinosu to ste vi rekli da nam prinos nije naročit i ne možemo se njime pohvaliti. Onda bi trebala cijena trebala biti tri što bi se moglo riješiti subvencijama. Dakle, sve ono što se radi postaje program Vlade, program Ministarstva poljoprivrede u subvenciji u sijanju uljane repice. Pri tome treba imati doduše na umu da to nije najnepovoljnije rješenje zato što se to treba, što je to u plodoredu svake treće godine se koristi. Prema tome, postoji nam mogućnost za dvije godine uzgajamo kukuruz, pa proizvodimo bio etanol. Dakle, postoji mogućnost, jer postoje planovi. Mi imamo evo strategiju koja je bila nedavno spomenuta pri završetku. Ona je sad u raspravi i bit će javno objavljena i mi ćemo reći kako će se to raditi. Ovdje je bilo čak i pitanja dakle ja se moram osvrnuti na uvaženog zastupnika Pankretića koji je spomenuo da se radioaktivni otpad, premda je bilo odgovoreno. Dakle, nema planova za odlagalište radioaktivnog otpada u Republici Hrvatskoj i sve je točno ono što je rečeno. Dosta često se govorilo o hidrocentralama. Mi imamo hidrocentrale, imamo naša proizvodnja električne energije kao što sam rekao negdje u početku je negdje na razini blizu 40 čak nekad kad su povoljnije godine 50%. Imamo u planu, dakle naš sustav, energetski sustav ima u planu izgradnje velikih hidrocentrala i malih hidrocentrala. Dakle, male hidrocentrale bi trebale biti one najmanje koje bi se koristile i potoke i razne male rječice za lokalne potrebe ali i za mogućnost davanja u javnu mrežu. Prema svim procjenama ukupni potencijal računajući i ove hidrocentrale na Savi i hidrocentrali na Dravi o kojima još uvijek razgovaramo sa Mađarskom stranom i dobili smo negativni njihov odgovor se kreće sa rekonstrukcijom određenih centrala, kreće se svega na razini od možda 250 megavata. Dakle, imamo ih u planu ali tu već više nemamo tako veliki potencijal. Ono što se pojavilo priča oko “Družbe Adrie“, oko opet povrata natrag na onaj jedan projekt koji je pao na procjeni utjecaja na okoliš. Kažem pao, dakle javno mišljenje nevladine, vladine udruge profesionalci su bili zabrinuti za stanje, moguće stanje u Jadranskom moru i taj projekt odustalo se od tog projekta. Međutim, potpisivanjem jednog novog ugovora o pan europskom naftovodu koji bi trebao proći kroz Hrvatsku i dalje kroz Sloveniju do Trsta otvara se mogućnost da se i nafta iz bivšeg projekta “Družba Adria“ priključi na taj naftovod i ne dolazeći u zaljev u Kvarner, nego odlazeći kopnenim putem do Trsta. Isto tako to je bilo ono što je gospodin premijer rekao na govoru, dakle ne postoji oživljavanje buduće udruge, buduće družbe Adrie, odnosno ovog projekta. Ono što moram ovdje reći, što me neugodno iznenadilo, ali ja mislim da imam pravo reći da kad se kaže da se sustav zaštite okoliša u Hrvatskoj raspao bez obzira što je gospodin Kajin rekao da sustav zaštite okoliša nije u principu ni postojao ja moram reći da je to, javlja se u zadnje vrijeme i u dnevnom tisku, to je slogan jedne nevladine udruge gdje je predsjednik te nevladine udruge pred nekoliko dana kad je bilo u Europskom parlamentu rasprava o izvješću o stanju u Republici Hrvatskoj tamo i tužio nas sa tim istim da se sustav raspao sa određenim podacima. Put tog našeg predstavnika je financirala jedna inozemna zaklada. Prema tome to je bilo sve u sredstvima javnih priopćavanja. I to je stvar koja zaista se ne može govoriti danas kad smo mi na vidljivi način očistili okoliš. Ova Vlada je donesla niz projekata i programa počevši od ovoga što smo čuli, od ambalažnog otpada, gume, ulja, stari automobili, zatvorili smo preko tisuću novih radnih mjesta i pomaci u kvaliteti i zaštiti okoliša su očiti, bar to ono što dobivamo i što nam javnost priznaje, što nam je priznala Europska komisija u screeningu. Ja sam na čelu te grupe pregovora oko zaštite okoliša, oko najsloženijeg sustava kojeg ćemo morati ispregovarati. Dobili smo posebno priznanje i za ambalažni otpad. Istovremeno su nas određeni tužili opet za jedan pravilnik vezan oko automobila. Opet je Europska komisija, opet je vratila i rekla ne, pravilnik je u redu. Dakle mi imamo uz sve imamo i ovo ove neke ekološke udruge nažalost koje ne misle na način da se poboljša sustav stanja u okolišu nego da se on dovede u pitanje. Dakle zaštita okoliša koja je izuzetno senzibilizirana u Europskoj uniji se koristi za ove stvari. To sam morao reći premda nema veze čisto sa ovim što smo sada govorili. Dosta često je bilo govora o vjetroelektranama. Dosta često, evo sad zadnje je bilo riječi i o tome da se pojedini lobiji ili pojedini proizvođači te opreme uključuju u trku. Jasno je da se uključuju. Jasno je da je situacija sa proizvodnjom opreme posebno složena. I mi pokušavamo učiniti ono što možemo. Danas da biste izgradili jednu vjetroelektranu na stup tzv. stup na jedan, jednu elektranu od 2, 2 i pol megawata se danas u Europi mora čekati između 2 do 2 i pol godine. Određenim sufinanciranjem projekta prvo od Ministarstva zaštite okoliša, nakon toga od fonda, je počela proizvodnja vjetroelektrane u Hrvatskoj. Naša domaća firma "Končar" će uskoro krenuti sa prvim pilot projektom koji će biti instaliran gore kod Klisa. Isto tako moram reći da je u pravilniku koje je doneslo Ministarstvo gospodarstva naznačeno da će prednost u izgradnji imati oni poduzetnici koji će koristiti za vjetroelektrane, ali ne samo za vjetroelektrane nego i za druge stvari, barem 70% domaće opreme. Ima nekoliko tih proizvođača koji su obišli i gledali i traže mogućnost izgradnje i stupova i dobrog dijela bar što se tiče vjetroelektrana ali odnosi se na druge stvari. Posebna priča je sa solarnim, korištenjem solarne energije. Čuli smo se da je investicija u jedan takav sustav grijanja koji se radi, ja vjerujem da se radilo o Pagu ili nekom takvom objektu, ali već i na moru gdje imamo izuzetno veliki broj sati koji se može koristiti sunce i ta je investicija velika. Fond za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost je pokrenuo nekoliko projekata proizvodnje opreme. Proizvodnje opreme. I upravo sam evo jučer imao prilike razgovarati sa jednom našom kompanijom koja mijenja sustav proizvodnje ćelija za pretvorbu sunčevih zraka u toplinsku energiju. Taj čitavi proces u svijetu nažalost ide sporo. Eta toga je, eta tih ćelija je dosta mali i investicije su velike, ali ćemo napraviti i mi ćemo se uključiti u taj dio da se ta proizvodnja kod nas pojača i da se poveća. I ono što moram odgovoriti o tome kojim ćemo mi pravilnicima, kojim zakonima, kako ćemo mi provesti. Mi smo donesli jedan čitav niz zakona, meni je žao što nema uvaženog zastupnika Tončija Tadića ovdje, ali počet ću, samo nabrojat ću neke. Evo, u procesu je upravo, bit će za koji dan novi Zakon o zaštiti okoliša. Zakon o građenju je u izradi. Spomenut je ovdje maloprije Pravilnik o toplinskoj izolaciji zgrada. Mi smo upravo u završetku tzv. Pravilnika o označavanju, ekooznačavanju, zove se "ekolejbl" direktiva gdje će pojedini proizvodi o kojima danas nismo govorili, a to su električni kućanski aparati, televizori, kompjuteri, svi imati posebnu naljepnicu da su oni ekološki prihvatljivi. To znači da troše manje energije nego što troše ovi ostali. Isto tako Ministarstvo gospodarstva je doneslo posebni Pravilnik o tarifama za, iz obnovljivih izvora energije, tzv. fidim tarifama. Te fidim tarife znače da svi obnovljivi izvori energije, a to znači vjetar, biomasa itd. uključujući i one koji imaju kogeneraciju u svom energetskom iskorištenju imaj povlaštenu tarifu i imaju pravo direktnog priključka. To se odnosi i na male hidroelektrane i na ostale stvari. Ministarstvo zaštite okoliša doneslo je odluku o uvođenju biogoriva u visini od 5,7%. Ova je godina, 2007., je određena sa 0,9% prema mogućnostima što znači ekvivalent od 20 tisuća tona biodizela koji svi prodavači goriva moraju imati, dakle tih 0,9% moraju imati u svom sustavu prodaje. Nažalost još nemamo svu tu količinu, ne možemo, nemamo ju proizvedenu. Ali se kažem ima nekoliko projekata i nekoliko projekata koje čak računaju i na to uvoznu komponentu. Ali ona je jedan od spomenutih ovdje projekata proizvodnje biodizela se temelji na reciklaži jestivog ulja, dakle što je još jedan posebni doprinos koji je isto tako ostvaren zahvaljujući našem Pravilniku o postupanju sa otpadnim uljima. Dakle koristi se otpadna ulja za proizvodnju biogoriva. Zato što ta otpadna ulja nisu pogodna za rafinaciju i za ponovno korištenje ljudsko. Nisu pogodna za ono što se danas najviše koristi, a to je dodatak stočnoj hrani. Mi razmišljamo isto tako i o investicijama izvan Hrvatske u energiju. Ali moramo biti svjesni toga da ako investiramo u susjednu Bosnu i Hercegovinu koja je nedavno raspisala veliki natječaj za sufinanciranje projekata da to što smo mi ispunili naš formalni uvjet nismo ispunili našu obvezu prema Kyotu. Tako da se ja ne bih s time posebno hvalio. Međutim to je nužda, nužda je da ćemo morati investirati tamo gdje to bude moguće, ali uz uvjete da se proizvodi na način kako se može. Metan, odlagališta, neuređena odlagališta to je isto jedna stvar koje smo svjesni i zato kroz naš fond ide ovaj čas sanacija prijeko 200 neuređenih odlagališta. Dakle sva ta odlagališta su sada u fazi uređenja i tu ćemo zaustavit po posebnim propisima tako da ondje gdje se može koristiti bio plin u postojećima, a tamo ne gdje se pretvara metan u CO2 koji opet nije najbolje rješenje ali je 17 puta bolji nego što je to danas. Isto tako ja sam spomenuo da budući centri za gospodarenje otpadom će imati iskorištenje bio plina i njegovo pretvaranje u električnu energiju. Kada govorimo o nekim drugim projektima, dakle projektima koji su vezani uz farme, svinjogojske farme, koji su vezani uz recimo ja sam nedavno prije par dana bio na otvaranju jednog novog posla, obrade otpadnih voda u jednoj našoj firmi koja se bavi obradom ostataka od proizvodnje mesa, dakle i tamo se planira konačno zbrinjavanje otpada na način proizvodnje bio plina. Dakle ima jedan niz projekata koje mi radimo, nismo mogli sve ove projekte popisati ovdje u ovom našem prijedlogu zakona, tako da to zaista nije mjesto. Međutim kad je već toliki interes u tome, mislim da je bila moja dužnost vas informirati o svemu ovome što se, bar u nekoliko riječi. I možda da se osvrnem, ja ne idem baš čisto konzistentno nego prema vašim intervencija. Uvaženi zastupnik Kramarić je spomenuo zašto nismo ranije ratificirali. Zašto nismo ranije ratificirali, ja sam pokušao objasniti ovdje, ali reći ću vam samo jednu od osnovnih stvari. Ova točka fleksibilnost, točka 4., članak 4. točka 6. konvencije kaže točno da se može, da se zemljama u tranziciji omogućuje izbor druge godine. Dakle nije bilo pravnog osnova. Mi smo se borili oko pravnog osnova i ono što smo mi napravili je ova druga država koju ste spomenuli Kazahstan rekao gospodo dajte nam pomognite da mi riješimo naš problem, on nije isti kao i vaš, on je drugačiji opet se ne uklapa. Mi smo se zaista, evo ja kada sam preuzeo dužnost na kojoj sam sada, prva stvar koja me dočekala je ratifikacija Kyoto protokola i čitavo to vrijeme se nastojimo nekako organizirati da bismo mogli to napraviti. Dakle ja ne bih više duljio. Ja se nadam da sam odgovorio na sve. Još jedanput vam se zahvaljujem na podršci, jer vjerujem da ćemo dobiti podršku o ratifikaciji. Mi ćemo vas izvijestiti o svemu, o strategiji, imati ćemo razgovora i oko toga. Napraviti ćemo sve, ali mi mislimo i vjerujemo i nadamo se da će potpisivanje ovog Kyoto protokola osim što predstavlja veliki teret ne samo za nas nego i za sve države, ići i u jednom smjeru poticanja nove proizvodnje i da ne govorim što će učiniti u zaštiti naše klime. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Idemo na sljedeću točku. … [[Upadica se ne čuje.]] Točno je, da. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Ivica Pančić.
Gospodin državni tajnik je rekao da se ne može govoriti da se sustav zaštite okoliša urušio, odnosno da on ne postoji. Naravno smatram da je to netočno. O ocjeni se možemo sporiti, ali da sustav ne funkcionira pokazuju primjeri Siska zagađenje zraka, pokazuju primjera Karlovca gdje je nesretan čovjek umro, pokazuju primjeri ne znam kada postavim pitanje što je sa gradnjom hidroelektrane Lešće gdje je studija o utjecaju na okoliš odgovara mi se iz ministarstva da se studija nalazi u stručnoj službi skupštine zajednice općina Karlovac. To je možda bilo u komunizmu, ali jedan sustav koji funkcionira ne može jednome saborskom zastupniku odgovoriti na to pitanje na taj način. Studija o utjecaju na okoliš mora biti i u vašem ministarstvu ako želite pratiti kako se taj projekat sprovoditi. I upravo zbog toga ljudi dolaze do ocjene da taj sustav zaštite okoliša baš i nije na razini na kojoj bi trebao biti. Hvala.
Što je neobično da se nalazi u zajednici općina Karlovac? … [[Upadica se ne čuje.]] Jedino to što ih nema više, ali to je jedini nedostatak. Poštovani zastupnik Miroslav Korenika. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Na tragu ovoga što je ispravio već kolega Pančić, činjenica je da ministarstvo svojim neradom ili sporošću pridonosi da sustav zaštite okoliša ne funkcionira. Ja ću dati primjer, što je sa planom gospodarenja otpadom koji kasni jer ministarstvo samo ne poštuje rokove iz zakona koje je samo predložilo ovom Visokom domu. Kada kasni ministarstvo tada kasni po piramidi, po sustavu piramide županije. Prema tome očito da vi pričate jedno, a stvarnost i realnost je nešto sasvim drugo.
Hvala. Zaključujem raspravu. Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Kyotskog protokola uz Okvirnu konvenciju Ujedinjenih naroda o promjeni klime. Amandman koji je podnio Odbor za zakonodavstvo predlagatelj je prihvatio. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 97 glasova za i 1 suzdržanim prihvaćen, usvojen predloženi zakon.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Vrlo kratko. 17. kolovoza 2006. godine stupio je na snagu novi Zakon o sigurnosno-obavještajnim službama u Hrvatskoj u sustavu i tim zakonom je cjelovito regulirano područje sigurnosno-obavještajnih poslova, ali je također posebno se nastojalo da kroz taj zakon se postigne osnovni cilj, a to je stvaranje sigurnosnih preduvjeta u cijeloj Hrvatskoj i zaštita svega onoga što nam je od nacionalnog interesa. Međutim se vodilo računa da se u taj zakon ugrade i najviši standardi zaštite temeljnih ljudskih prava i sloboda kako bi kroz rad sigurnosno-obavještajnih agencija i službi bilo što manje kršenja tih temeljnih ljudskih prava i sloboda. Stoga je posebno razrađeno pitanje u tom zakonu, a to je nadležnost nadzora sigurnosnih službi i zakonitosti rada. I kroz taj zakon su tri razine nadzora predviđene i one se i u praksi ostvaruju. To je izvršno stručno dio, a to znači Ured Vijeća za nacionalnu sigurnost, parlamentarno to je Sabor i odbor i u tu spada i građansko-civilni nadzor, to je Vijeće za građanski nadzor. Moramo reći da u ove nešto više od 3 godine koliko radi Vijeće za građanski nadzor sigurnosno-obavještajnih agencija i službi u ovom Zakonu koji je sada u prošloj godini stupio na snagu nisu bitno odstupili od one odredbe koje je taj Zakon i nadležnosti koje su oni imali i u prvom zakonu kada su informirane. Bitno je također napomenuti da je Vijeće za građanski nadzor do sada održalo 111 sjednica što samostalnih, što zajedno sa odborom i da je obradilo do sada 105 službi. Naime, predviđeno je u principu da Vijeće za građanski, civilno-građanski, civilni nadzor bude servis na koji će se obraćati građani sa svojim primjedbama. Dakle, temeljem članka 110. Zakona o sigurnosnim službama je predviđeno da sve ono što nije do kraja precizno razrađeno i precizirano u Zakonu o radu vijeća da se to onda uređuje aktom koji donosi Hrvatski sabor na prijedlog odbora, a to znači da se donosi ta odluka koju onda, o radu Vijeća za civilni nadzor koje onda služi za detaljnije propisivanje rada Vijeća. Sukladno tome je odbor sačinio prijedlog navedenog akta koji je danas ovdje, odbor i vijeće zajedno su ga raspravili i na sjednici 23. ožujka 2007. godine jednoglasno i odbor i članovi vijeća su donijeli zaključak da Saboru predlože donošenje ovakve odluke koja je sada ovdje pred vama. Dakle, rekao sam već da se ne razlikuje od onoga što je bilo i prije u zakonu, prema tome možemo reći da je zajednički utvrđenim tekstom prijedloga odluke i odbora i vijeće ne propisuje se novi način postupanja vijeća, već se usklađuje samo nazivi Sigurnosno-obavještajne agencije propisani novim Zakonom o sigurnosno-obavještajnom sustavu u Republici Hrvatskoj. Predloženom odlukom uređuje se pitanje kao što su, razrađuje se postupak utvrđivanje, predlaganje kandidata … [[Govornik se ne razumije.]] predsjednika i 6 članova vijeća, rješavaju se pitanja vezana za prava i dužnosti predsjednika i članova vijeća, utvrđuje se položaj vijeća pri odboru, uređuje se način rada vijeća, postupak donošenja odluka te postupanje s podacima i materijalima. I na kraju, uređuju se druga tehnička pitanja vezana uz rad vijeća. Dakle, ovim Prijedlogom mi želimo postići sljedeće, da Hrvatski sabor donoseći tu odluku omogući da s obzirom na jesen ističe mandat sadašnjim članovima Vijeća se sada raspiše donošenjem tom odlukom se već u ovom proljetnom dijelu saziva raspiše javni poziv za imenovanje novih članova vijeća, da se taj javni poziv obradi i da se Hrvatskom saboru do kraja ljetnog zasjedanja predloži i da imenuje novog predsjednika i nove članove Vijeća kako ne bi ušli u jesenski dio zasjedanja kada više neće biti praktički moguće nešto slično napraviti, da to ne radimo u žurbi predložili smo da to napravimo za sada. Gospodine predsjedniče, predlažem da se to tako i usvoji. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Otvaram raspravu. Za klub HSP-a, poštovani zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Kratko ću i jasno u ime kluba Hrvatske stranke prava. Klub će normalno podržati Prijedlog odluke o Vijeću za građanski nadzor sigurnosno-obavještajnih agencija i svakako podržavamo i ovo što smo imali na odboru da se u ovome razdoblju prije održavanja parlamentarnih izbora obavi imenovanje predsjednika i članova Vijeća jer znamo i sami da sadašnje Vijeće radi bez predsjednika još od 2005. godine kad je gospodin Vlatko Cvrtila dao ostavku jer je otišao za savjetnika u Ured predsjednika. Također već kada govorimo o ovome dijelu, znači vidjelo se dosad da je dobro što Hrvatska ima Vijeće za građanski nadzor sigurnosno-obavještajnih agencija i iz rezultata rada je vidljivo da je to dobro u smislu zaštite ljudskih i drugih prava i sloboda hrvatskih građana. Ovdje koristim također prigodu iskazati zadovoljstvo kluba Hrvatske stranke prava da je imenovanjem gospodina Karamarka ravnateljem Obavještajne agencije i gospodina Čačića došlo do bitnog pomaka u profesionalnom radu sigurnosno-obavještajnih službi i dogodilo se ono što je dugo Hrvatskoj trebalo, a to je to da se službe sad bave onim za što jesu plaćene što im je temeljna svrha i zadaća, a da se ne bave kao ranije sami sobom s obzirom na sve ono što je ranije bilo za razno razne afere kad je jedna afera nasljeđivala drugu. Znači ovo je način kako i na koji je i percepcija javnosti se promijenila vezano za rad sigurnosno-obavještajne zajednice i to je ono još treba jačati tako da svi građani Hrvatske imaju puno povjerenje u rad. I također još samo ovo moram na kraju reći da evo ponavljam i zahtjev koji sam ja u ime svoga kluba dao i gospodin Ante Markov i Srećko Ferenčak gospodinu i predsjedniku Sabora i predsjedniku odbora da se održi hitna sjednica, izvanredna odbora u vezi objavljenog video zapisa Brijunske sjednice vojnog i političkog vrha od 31. srpnja '95. godine. Naime, prema našim saznanjima došlo je do kršenja Zakona o zaštiti tajnosti podataka jer je video zapis javno prikazan više puta na HTV-u, a nemamo saznanja da je obavljena deklasifikacija tajnosti za javnost, znamo samo da je obavljena deklasifikacija za potrebe Haaškog tužiteljstva, a postoje čak i temeljene sumnje da je presnimavanjem i premotavanjem došlo do toga da je čak u jednom dijelu taj video zapis i krivotvoren u smislu pokrivanja onih krivotvorenih transkripata koji su već prije toga bili poslani Haaškom tužiteljstvu. Evo toliko. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Damir Kajin.
Pa gospodin Pero Kovačević je doslovce rekao da je došlo objavom te video snimke do kršenja zakonitosti. Ja smatram upravo suprotno. Hrvatska je imala pravo na istinu ili čuti istinu, ja kao građanin ja sam želio znati što se i na koji način se razgovaralo na Brijonima i držim da je Hrvatska radiotelevizija morala objaviti tu snimku u trenutku kada ju je netko proslijedio i da je to dobro što su napravili. Apsolutno, Haški sud ne treba niti mistificirati, ne treba ga s druge strane niti ignorirati. A to da je vjerojatno ovdje bilo malo igre tužiteljstva sa hrvatskom javnošću preko tog medija u to ne treba sumnjati kao što i da su nam na neki način htjeli vratiti lopticu jer jednostavno ne želimo priznati s druge strane da je ipak taj sud za nas učinio neke stvari. Jer ako ništa drugo, tamo je cjelokupno političko vodstvo iz Srbija ili bilo ili skončalo.
Hvala. Završni osvrt? Predsjednik odbora Ivan Jarnjak. Izvolite.
Ja zahvaljujem na podršci ovog prijedloga odluke. To je ustvari bitno. Ovaj drugi dio koji je iznesen želim samo reći da prije nekoliko dana sam ja zatražio od Ureda Vijeća za nacionalnu sigurnost i sigurnosno-obavještajne agencije, SOA-e i drugih da pripreme analizu pojavnosti i objavljivanje dokumenata sa oznakom tajnosti i primjenu Zakona o zaštiti podataka, zaštićenih podataka. Prema tome, mislim da je tu bitno da odbor i tako će biti pripremljen, odbor će biti pripremljen tako da govori o principu, da govori o pojavnosti a nikako ne samo o jednom konkretnom slučaju. Hvala lijepa. I preporučam se da glasate za odluku.
Hvala. Zaključujem raspravu. Prijedlog odluke o Vijeću za građanski nadzor sigurnosno-obavještajnih agencija. Dajem na glasovanje prijedlog odluke. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 90 glasova za i 6 suzdržanih donesena predložena odluka.