Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu predloga poslaničke grupe SRS, a u skladu sa članom 209. Poslovnika Narodne skupštine, predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović odredila je četvrtak, 30. jun 2011. godine, sa početkom u 10,00 časova, kao Dan za odgovaranje na poslanička pitanja u vezi sa aktuelnim temama. Aktuelne teme u vezi sa kojima će predsednik Vlade, pojedini ministri i drugi funkcioneri u Vladi odgovarati na poslanička pitanja jesu: 1. REZULTATI SARADNjE REPUBLIKE SRBIJE SA HAŠKIM TRIBUNALOM, koju je podnela poslanička grupa SRS. Podsećam vas da je poslanička grupa SRS zatražila da na poslanička pitanja u vezi sa ovom aktuelnom temom odgovaraju: Boris Tadić, predsednik Republike Srbije, Mirko Cvetković, predsednik Vlade, Snežana Malović, ministar pravde, Rasim Ljajić, ministar rada i socijalne politike i predsednik Nacionalnog saveta za saradnju sa Međunarodnim krivičnim tribunalom za bivšu Jugoslaviju i Vladimir Vukčević, tužilac za ratne zločine. Takođe vas obaveštavam da je predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, pozvala da današnjoj sednici, a u vezi sa ovom temom, prisustvuje i gospodin Dušan Ignjatović, direktor Kancelarije za saradnju sa Haškim tribunalom. 2. ODNOS REPUBLIKE SRBIJE PREMA VOJNIM SAVEZIMA, koju je podnela poslanička grupa SRS. Podsećam vas, takođe, da je poslanička grupa SRS zatražila da na poslanička pitanja u vezi sa ovom aktuelnom temom odgovaraju: Boris Tadić, predsednik Republike Srbije, Mirko Cvetković, predsednik Vlade, Vuk Jeremić, ministar spoljnih poslova i Dragan Šutanovac, ministar odbrane. 3. POLITIKA VLADE SRBIJE PREMA JUŽNOJ SRPSKOJ POKRAJINI U KONTEKSTU OTVORENIH ZAHTEVA ZAPADNIH DIPLOMATA DA JE PRIZNANjE TZV. NEZAVISNOG KOSOVA USLOV ZA ULAZAK U EU, koju je podnela poslanička grupa SRS. Podsećam vas da je poslanička grupa SRS zatražila da na poslanička pitanja u vezi sa ovom aktuelnom temom odgovaraju: Boris Tadić, predsednik Republike Srbije, Mirko Cvetković, predsednik Vlade, Borisav Stefanović, šef pregovaračkog tima u predstojećem dijalogu sa privremenim institucijama samouprave u Prištini i Goran Bogdanović, ministar za KiM. Pre prelaska na rad, napominjem da predsednik Republike, gospodin Boris Tadić, nije pozvan na današnju sednicu jer ne postoji pravni osnov da predsednik Republike odgovara na poslanička pitanja, s obzirom da on ne spada u krug funkcionera koji su prema odredbama čl. 204, 209. i 210. Poslovnika Narodne skupštine dužni da odgovaraju na poslanička pitanja. Dozvolite mi, takođe, da vas najpre podsetim na odredbe Poslovnika koje se odnose na način postavljanja poslaničkih pitanja, a u vezi sa aktuelnom temom: - pravo da postavljaju pitanja imaju svi narodni poslanici i to: pravo da prvi postavi pitanje ima predstavnik predlagača aktuelne teme, zatim prijavljeni predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa, počevši od predstavnika brojčano najmanje poslaničke grupe, pa do brojčano najveće poslaničke grupe i narodni poslanici prema prijavama, a do isteka ukupnog vremena za postavljanje pitanja i davanje odgovora. Narodni poslanici podnose predsedniku Narodne skupštine prijave za postavljanje pitanja u pisanom obliku, do početka odgovaranja, a usmeno, u toku trajanja odgovaranja. Narodni poslanik može da postavi najviše tri pitanja (član 213. Poslovnika); - odgovaranje na poslanička pitanja može trajati najduže 180 minuta, a obavlja se bez obzira na broj prisutnih narodnih poslanika u sali (član 212. Poslovnika); - vreme u okviru koga narodni poslanik usmeno postavlja pitanje iznosi najduže tri minuta, a odgovor na to pitanje najduže pet minuta. Posle odgovora, narodni poslanik koji je postavio pitanje može da postavi još najviše dva potpitanja, u ukupnom trajanju do dva minuta, a odgovor na ova potpitanja može da traje ukupno do pet minuta. Nakon toga, pravo na postavljanje pitanja imaju i drugi narodni poslanici, prema redosledu prijava (član 214. Poslovnika); - u toku trajanja postavljanja pitanja i davanja odgovora, shodno se primenjuju odredbe Poslovnika Narodne skupštine, s tim što nisu dozvoljene replike i ukazivanja na povredu Poslovnika (član 216. Poslovnika). U skladu sa tim, molim sve narodne poslanike koji žele da koriste svoje pravo da postave poslaničko pitanje vezano za aktuelne teme, da odmah podnesu prijave za reč sa spiskom narodnih poslanika koji žele da postave pitanje pre nego što pređemo na samo postavljanje pitanja, da bi mogla da se formira lista u skladu sa odredbama Poslovnika koji propisuje redosled i način na koji narodni poslanici dobijaju pravo da postave pitanja. Da li još neka poslanička grupa želi da preda spisak sa imenima poslanika koji žele da postave pitanje? Molim vas da to učinite, da bismo mogli da nastavimo sa radom. Prelazimo na postavljanje poslaničkih pitanja. U skladu sa odredbama Poslovnika, pravo da postavi pitanje kao prvi po redosledu je predlagač. Reč ima narodni poslanik Boris Aleksić. Izvolite, tri minuta.
Hvala gospođo Čomić. Dame i gospodo narodni poslanici, kao što svi znamo, tema svih tema jesu KiM. Nažalost, ovde imamo prisutna samo tri ministra iz Vlade Republike Srbije. Nemamo lica koja predstavljaju Republiku Srbiju i pregovaraju, sprovode princip faktičkog priznanja KiM, pregovaraju sa šiptarskim separatistima i teroristima sa KiM i zaista to na prvom mestu začuđuje. Dakle, prvo i osnovno pitanje – kako ste uopšte mogli da uđete u proces faktičkog priznanja KiM na taj način što obavljate pregovore sa predstavnicima vlade Hašima Tačija, samozvane vlade, koju je, evo, i Dik Marti identifikovao kao glavnog mafijaša i čoveka koji je učestvovao u trgovini ljudskim organima. Dakle, u kidnapovanju Srba i uklanjanju i trgovini njihovim organima. Oni su prodavali te organe bogatim zemljama na zapadu, a vi ste sada u pregovorima sa takvim kriminalcima, sa takvim mafijašima i teroristima. Podsećam vas da u Izveštaju Dika Martija vrlo precizno stoji da je čak i nemačka javna služba 9. januara 2007. godine, u dokumentu koji je klasifikovan kao tajni, na 57. strani identifikovala Hašima Tačija kao glavnog mafijaša na Kosovu i Metohiji, da ga je takođe još u jednom izveštaju nemačke tajne policije od 22. februara 2005. godine, uz Ljuhu i Haradinaja, imenovala kao ključne ličnosti organizovanog kriminala na Kosovu i Metohiji, ana 27. strani tog izveštaja, u koji je imao uvid Dik Marti, jasno se piše i stoji kakve su sve zločine činili šiptarski teroristi iz tzv. dreničke grupe. Sada vi ste ušli u pregovore sa predstavnicima Hašima Tačija. To je protivustavno, to je protivzakonito. Po međunarodnom javnom pravu sprovodite takozvano faktičko priznanje Kosova i Metohije. Da li je ta politika u skladu sa onim što je predsednik Srbije Boris Tadić izjavio 3. juna u petak, a prenela Agencija BETA, da je velika Albanija, realnost sa kojom bi Srbija mogla da živi ukoliko bi postojala sporazumno rešenje? Da li vi, u stvari, sprovodeći politiku Borisa Tadića sprovodite ideju stvaranja velike Albanije? Dakle, da li se vi pripremate da uspostavite međudržavne odnose sa Kosovom i Metohijom? Pogledajte, od početka su vam predstavnici zapadnih zemalja govorili da će Srbija na vašem putu ka Evropskoj uniji morati da prizna nezavisnost Kosova. To je prvi izjavio Andrejas Scobela, aprila 2007. godine, nemački ambasador, da Srbija mora da prizna nezavisno Kosovo. Godine 2008. je od strane Evropske komisije u sred Prištine organizovana manifestacija "Ajmo u Evropu". (Predsedavajuća: Tri minuta.) Sponzori te manifestacije su bili Misija Euleksa i Kancelarije Evropske komisije. Ona je vezana za Kosovo i Metohiju, dakle i pristupanje Kosova Evropskoj uniji. Molim vas, odgovorite.
Da li se neko od predstavnika Vlade javlja za reč? (Da.) Ministar Gordan Bogdanović.
Hvala. Gospođo potpredsednice, poštovani poslanici, ovo što je poslanik Aleksić iznosio, svima je jasno da Vlada Republike Srbije ima jednu politiku, ta politika se zasniva pre svega na Ustavu i na skupštinskim rezolucijama koje su donete u ovoj skupštini 2007. i 2008. godine. Da li vodimo politiku prema Kosovu i Metohiji i prema Ustavu? Budite sigurni - da. Da li želimo da priznamo Kosovo i Metohiju? Ne. Ovde ne želim na bilo koji način da bilo koga uveravam u ono što mi radimo u ovim pregovorima. Pre svega cilj ovih pregovora je na koji način da omogućimo bolji život svim građanima Kosova i Metohije, pre svega Srbima, a znate svi u kakvim uslovima i sa kakvim problemima se suočava pre svega Srpska zajednica na prostoru Kosova i Metohije. Iz tog razloga, Vlada Republike Srbije ne smatra ove pregovore, kao potvrdu nezavisnosti Kosova i Metohije. Naprotiv, smatramo da je ovo u interesu pre svega Srba na Kosovu i Metohiji, a samim tim i države Srbije. Svedoci smo da Srbi na Kosovu i Metohiji imaju svakodnevne probleme, suočavaju se slobodom kretanja, sa pravnom zaštitom, sa problemima oko povratka, problemima sa strujom, telekomunikacijama. Ova Vlada ne vidi drugi način kako možemo da rešimo te probleme, jedino da razgovaramo sa Albancima. Hajde neka mi neko u ovoj sali objasni na koji način možemo da rešimo te probleme, ako ne sednemo i razgovaramo. Mi da možemo te probleme sami da rešimo, mi bi ih unazad 12 godina rešili. Prema tome, ova vlada je čvrsto opredeljena za dijalog, jer smatra da jedino razgovorima, pregovorima možemo da dođemo do rešavanja svakodnevnih problema sa kojima se suočava Srpska zajednica na Kosovu i Metohiji. Naravno, krucijalno pitanje je status. Mi očekujemo da ćemo i posle ovih tehničkih pitanja sesti i razgovarati o statusu Kosova i Metohije, jer po nama status Kosova i Metohije nije završen, niti na bilo koji način ovim pregovorima želimo ili implicitno da priznamo Kosovo i Metohiju kao nezavisnu državu. Znači, ni na koji način ne želim ovde da vas uveravam u ispravnost naše politike. Građani Republike Srbije će dati zadnju reč.
Molim narodne poslanike da ne dobaciju i da ne krše Poslovnik. Odredbe Poslovnika o redu na sednici Narodne skupštine važe i kada je sednica sa aktuelnom temom i kada su poslanička pitanja. Sve poslanike molim da prestanu da razgovaraju i da glasnim razgovorom ometaju učesnike sednice koji dobijaju pravo na reč. Još jedanput, molim vas bez dobacivanja iz klupe, svi će imati pravo na reč. Nemojte da pravite strategiju za pravljenje incidenata na sednici koja treba da bude posvećena aktuelnoj temi, nego da imamo sednicu u kojoj se poštuju odredbe Poslovnika Narodne skupštine. Nastavite, ministre.
Što se tiče priznavanja Kosova i Metohije i zahteva nekih zemalja, zemlje koje su prihvatile nezavisnost Kosova i Metohije bi želele da Srbija prizna nezavisnost Kosova i Metohije, međutim to su individualni zahtevi, to su individualna tumačenja. Imali smo prilike ovde kada su i nemački parlamentarci gostovali da je posle toga demantovano da Vlada Nemačke traži da Srbija prizna Kosovo i Metohiju kao uslov za ulazak u EU. Prema tome, to niko ne traži, niti ćemo to učiniti. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Boris Aleksić, dva minuta, dva potpitanja.
Hvala, gospođo Čomić. Prvo, po Ustavu Republike Srbije rešen je status Kosova i Metohije, Kosovo i Metohija su neodvojivi deo Republike Srbije. Tako je i po Povelji organizacije UN, tako je i po završnom Helsinškom aktu, tako je i po Pariskom sporazumu i nizu rezolucija od Rezolucije 1244. Uzmite i pročitajte to. Tražite od ministra Jeremića. Možda ne smatrate da je ovaj proces koji obavljate u pregovorima sa teroristima faktičko priznanje, ali to smatra međunarodno javno pravo. Po međunarodnom javnom pravu postoji "de facto" i "de iure" priznanje. "De facto" priznanje vam je, na primer, priznanje Kine od strane SAD, nije bila deklaracija, ali je Nikson posetio 1972. godine Kinu i to se smatra trenutkom priznanja. Priznanje vam je Sovjetskog Saveza, sporazumi sa Sovjetskim Savezom niza zemalja od 1921. do 1924. godine, koji su ekonomski sporazum, upravo ovo što radi vaš Borko Stefanović kada pregovara o CEFTA sporazumu. Kada je zaključen CEFTA sporazum tu je bio prisutan UNMIK. Znači, bile su prisutne UN, ali vi ste izbacili UN i počeli ste sa faktičkim priznanjem Kosova i Metohije. Na taj način činite krivično delo i narušavate ustavni poredak Republike Srbije i zbog toga ćete jednog dana da odgovarate. Što se tiče zahteva sa zapada, Evropski parlament je pozvao 5. februara 2009. godine da se prizna nezavisnost Kosova i Metohije. Dana 23. maja 2011. godine Franc Šozberger, izvestilac Komiteta Regije i regija za Balkan i Evropu pozvao je da se i Vojvodina uključi u pregovore sa EU. Predstavnik Ministarstva inostranih poslova Nemačke, Voren Hojer, 14. juna je izjavio da je realnost nezavisno Kosovo koje Beograd mora da prizna. Nemački poslanici su 27. juna rekli da će Beograd morati da prizna nezavisno Kosovo. Nemački ambasador Volfgang Mas je izjavio23. juna da su dobrosusedski odnosi, pa i odnosi sa Kosovom, odnosi Srbije kriterijum za ulazak u EU. (Predsedavajuća: Dva minuta.) Američki diplomata, Galuči, izjavio je da Srbija ne može u EU dok ne prizna Kosovo.
Molim sve narodne poslanike da poštuju odredbe Poslovnika koji se odnose na propise za korišćenje tri minuta i dva minuta. Dakle, narodni poslanik Boris Aleksić nije postavio dva potpitanja. Molim vas da to ne činite. Dakle, sednica je jasno koncipirana. Propisi od tri minuta, koje koristi poslanik u prvom postavljanju pitanja i dva minuta, koje koristi u drugom, su jasno napisani u odredbama Poslovnika Narodne skupštine. Vaše pravo da dobijete dva minuta je pravo da postavite potpitanja. Molim vas za ubuduće, da koristite svoje pravo iz odredbi Poslovnika Narodne skupštine sa onim što piše. Inače, sednica gubi smisao. Da li neko od ministara želi da da komentar? (Da.) Ministar Goran Bogdanović.
Poštovani poslanici, gospodine Aleksiću, da je status KiM rešen, danas bi dole imali i vojsku, i policiju i sve institucije države Srbije. Nažalost, i vama i meni je poznato da mi nemamo, ili vrlo malo imamo ingerencija na samom KiM. Znate i sami koliko se suočavam sa problemima kretanja na KiM, iako dole živim sa porodicom. Zamislite kako se kreću drugi ministri i drugi ljudi. Prema tome, da je status rešen ne bi imali te probleme. Bili bismo u situaciji da rešavamo dole probleme, a ne da zavisimo od međunarodne zajednice i da zavisimo od Albanaca. Zato tražimo da se nastavi ovaj dijalog, da se razgovara o statusu. Po nama, status nije rešen. Odlično znam i Rezoluciju 1244, odlično znam i sve dokumente vezane za KiM koji su doneti, ne samo od 1999. godine, nego od 1997. pa nadalje. Prema tome, mislim da ne bi trebali da koristimo situaciju tešku situaciju na KiM u dnevno-političke svrhe i da ovde držimo lekciju – na koji način i kako rešavati te probleme. Slažem se, svaka sugestija, svaka primedba je dobrodošla. Očekujem od vas da date konkretne predloge o ovim pregovorima, i sutra o pregovorima oko statusa, i na koji način možemo da poboljšamo život ljudi na KiM, a ne da ovde konstatujemo da je status rešen, pozivajući se na Ustav, pozivajući se na Rezoluciju i pozivajući se na završni akt, i na mnoge dokumente koji su doneti 90-tih i posle 1999. godine. Svi bi mi voleli da imamo dole ingerencije. Svi bi mi voleli dole da Srbi i drugi nealbanci, pa čak i Albanci, nemaju problema sa slobodom kretanja, sa telekomunikacijama, sa strujom. Nažalost, to je jedna realnost sa kojom smo se sada suočili, gde želimo na jedan adekvatan način, na obostrani interes da rešimo te probleme. Sada imamo situaciju na KiM, da su Albanci dobili sve ono što su tražili. Sa druge strane, imamo Srbe koji su izgubili sve ono što su imali. Iz tog razloga, krenuli smo u ove pregovore i računamo, verujemo da ćemo rešiti obostrani interes, kako za Srbe tako i za Albance. Nama nije cilj da Srbi dobiju sve, a da Albanci izgube sve. Moramo i toga da budemo svesni. Dole želimo probleme da rešimo na jedan kompromisan način, način kojim će manje biti nezadovoljni i jedni i drugi. Hvala.
Da li žele reč, odnosno pravo da postave pitanje predsednik ili ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe PUPS? (Ne.) Da li želi reč predsednik ili ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Manjina? (Da.) Molim vas da se prijavite. Narodni poslanik Riza Halimi, pravo da postavi pitanje. Imate tri minuta.
Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što postavim pitanje, konstatovaću da je preuranjeno postavljena tema na sednici Narodne skupštine. Trenutno govorimo o kandidaturi, a ulazak u EU je jedan dugoročniji proces o kojem će, sigurno, ova skupština u narednim sazivima imati mogućnosti da raspravlja. Podržao bih ono što sam na početku čuo, da je briga Skupštine i drugih organa države da se staraju o problemima koje srpska zajednica ima na Kosovu. To je sasvim legitimno. Naravno, oni imaju problema i ti problemi treba da se rešavaju, i moraju da se rešavaju, uz pomoć međunarodne zajednice i verovatno institucija Kosova, koje su neizbežne u tom kontekstu. Postavljam pitanje – koliko je pitanje Albanaca u Preševu, Bujanovcu i Medveđi, u Preševskoj dolini taoc trenutnog stanja i nedostatka bilo kog dijaloga do sada na relaciji Beograda i Prištine? Dobro je što je tu i ministar Ljajić. Dva puta sam postavljao pitanje – šta da se radi sa penzionerima koji su deo svog radnog staža proveli na Kosovu? Oni ne mogu, ako su ceo radni staž proveli, ne mogu da se penzionišu. Ako su deo staža odradili na teritoriji Kosova, to im se ne priznaje. Vreme ide. Penzioneri u međuvremenu umiru, a ne mogu to osnovno pravo da realizuju. Govorim o Albancima Preševa, Bujanovca i Medveđe. Ne govorim o problematici, onoj većoj problematici oko penzionisanja i penzijskih fondova na Kosovu. Govorim o građanima ove države koji su deo svog staža odradilina Kosovu. Zatim, ako je dete rođeno u nekom porodilištu u Gnjilanu, u Prištini, oni nemaju pravo članova svoje porodice. Ne mogu dečiji dodatak da ostvare. Čak se i sudski procesi otvaraju protiv lekara, kada su ih primili na vakcinaciju i na osnovu tih potvrda, dobijali dečiji dodatak. Vodi se sudski proces u Bujanovcu povodom ovakvim situacija. (Predsedavajuća: Tri minuta.) Pitanje je moje – da li je ovo stanovništvo taoc ovog stanja i šta uraditi, da oni nemaju ove probleme, i to teške životne probleme koji se dugo vremena ne rešavaju?
Tri minuta. Zahvaljujem. Da li neko od predstavnika Vlade želi da da odgovor? Molim da se prijavite. Molim sve poslanike da se prvo koncentrišu na vreme od tri minuta, a drugo, da vrlo jasno postave pitanje da bi bilo koji ministar imao, ili predstavnik Vlade, ili gospodin Vukčević imali osnova da se jave i da odgovore. Inače, sednica nema smisla, ako se ne postavljaju pitanja. Ne znam zašto to nije jasno. Narodni poslanik Riza Halimi. Želite li da postavite dodatna dva pitanja? Izvolite. Molim vas da se prijavite. Imate dva minuta.
Imam dva minuta. Dobro. Sada bih govorio o problemu diploma, visokoškolskih diploma. Dobio sam direktno od premijera Vlade odgovor, da za ovu temu treba sačekati dijalog između Beograda i Prištine. Pitanjeje – koliko treba čekati? Kada omladina ode ili na Kosovo, ili u Evropu, ili bilo gde, a pogotovo kada se javi problem čak i međudržavni, i kada se rizikuje i režim i liberalizacija viza, kada dolaze predstavnici belgijske ambasade ili Vlade, ili Norveške ili Švedske, tih dana se aktuelizuje taj problem odlaska mladih ljudi sa tog područja, i odmah se zaboravi. Odmah se zaboravi da je to posledica strašno teškog ekonomskog stanja na tom području, da mladi ljudi, pored toga što im se ne priznaju diplome koje su stekli na univerzitetima Prištine, Tirane ili Tetova, na sopstvenu režiju, bez korišćenja ijednog državnog fonda, te diplome se ne priznaju i ti ljudi onda moraju da nađu rešenje. Ako u rodnom mestu, ako u državi čiji građani ne mogu da reše te osnovne probleme, moraju tražiti rešenja – jedan deo na Kosovu, drugi deo po Evropi. Onda odmah ova albanska zajednica, zajedno sa romskom zajednicom, postaju problem koji, kao što vidimo, ova vlada još uvek ne počinje da rešava. Radi se o ozbiljnim i teškim životnim problemima. Ova pitanja sam postavio više puta, ali odgovori su nejasni.
Dva minuta. Zahvaljujem. Da li neko od predstavnika Vlade želi da odgovori na pitanje, ako je razumeo da je pitanje postavljeno? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović. Nije prisutan. Narodni poslanik Velimir Ilić ima pravo da postavi pitanje, kao predsednik poslaničke grupe. Izvolite. Tri minuta.
Gospodo ministri, gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, želeo sam da postavim par pitanja. Kakva je svrha i uloga Ministarstva za KiM, ako oni ne učestvuju i ne vode pregovore koji se odnose na KiM, na probleme koji su dole evidentni? Kakva je uloga ministra u Vladi? Zašto njegovo sedište nije na KiM? Da li ministar Vlade Republike Srbije može da uđe kad god želi na teritoriju Republike Srbije, na Kosovo, ili ne može? Kakav je njegov odnos i da li poštuje Ustav Republike Srbije, a vrlo često ga krši, davajući neke izjave koje nisu u skladu sa Ustavom Republike Srbije? Kako je moguće da ministri Vlade Republike Srbije ne budu primljeni na Kosovo kad treba da urade radnu posetu, ako se poštuje važeća Rezolucija 1244, koja je jedino što imamo i što je najveće, u ovom momentu, blago Republike Srbije? Ko vas je ovlastio da vi jednostavno kršite dve rezolucije ovog parlamenta u kome se nalazite? Šta ste kao Ministarstvo uradili na ekonomskom planu za Srbe koji žive dole – da dobiju posao, da obezbede egzistenciju, da mogu da rade? Koje to firme rade, sa kim rade? Da li je Srbija u obavezi da otkupi ono što proizvode, pošto to Albanci neće? Oni su potpuno ekonomski nestabilni. Nemaju nikakvu stabilnost, nikakvu zaštitu, ništa. Šta se učinili, kao Ministarstvo, da u 21. veku najosnovnije građanin srpske nacionalnosti na Kosovu dobije slobodnu kretanja? To je nešto najosnovnije. Šta matica Srbija radi dole da se obezbedi egzistencija za Srbe koji jednostavno odlaze jedan po jedan jer nemaju gde da rade, nemaju šta da rade? Da li je moguće da u Leposaviću, na primer, ne radi nijedna firma? Zašto niste učinili nešto da se pokrenu preduzeća koja se bave preradom drveta, izradom nameštaja i da Vlada Republike Srbije preuzme obavezu da otkupi njihove proizvode i da im to na vreme plati, a posebno u domenu poljoprivrede šta ste uradili kao ministar?
Tri minuta. Zahvaljujem. Da li se neko od predstavnika Vlade javlja da da odgovor? Pet minuta. Molim da se prijavite. Ministar Goran Bogdanović ima reč.
Hvala. Poštovani poslanici, hvala gospodine Iliću što ste postavili ovoliko pitanja. Potrudiću se na svako da vam dam odgovor. Prvo pitanje – kakva je uloga Ministarstva za KiM i šta Ministarstvo za KiM radi u pregovorima? I prošli put kada smo ovde imali sednicu posvećenu, između ostalog, KiM-u sam odgovorio na to pitanje. Ministarstvo za KiM daje potpunu logistiku oko pregovora sa Prištinom. U timu za pregovore je i moj savetnik i moj bivši šef kabineta i mnogi radnici Ministarstva za KiM koji na sve moguće načine pokušavaju da pomognu da se ovaj proces privede kraju, na obostrano zadovoljstvo svih građana KiM. Prema tome, uloga Ministarstva je logistička, ekspertska i uloga Ministarstva je da na sve načine, pogotovo što poznaje odlično situaciju na terenu, pomogne oko ovih pregovora. Zbog čega sedište Ministarstva nije na KiM? Gospodine Iliću, zbog čega se niste borili kada su bili mnogo bolji uslovi da sedište Ministarstva ili pre toga koordinacionog centra bude na KiM? Verujte, meni bi mnogo lakše bilo da sam na Kosovu, da je sedište Ministarstva za Kosovu, da budem svakodnevno sa svojom porodicom, a ne ovde u Beogradu. Mi smo otvorili dve kancelarije, Ministarstvo za KiM, jednu u Gračanici, jednu u Kosovskoj Mitrovici koje funkcionišu gde građani KiM mogu kroz te kancelarije da podnose zahteve, da daju sugestije i da preko tih kancelarija ostvaruju svoja prava. Da li mogu da uđem na Kosovo ili ne mogu? Nažalost, ne mogu južno od reke Ibar da uđem kad god hoću. To je činjenica i od te činjenice ne treba bežati. To je poznato svima, to je poznato i međunarodnoj zajednici. Na sever naravno da mogu tamo da ulazim jer tamo i živim i mislim da nisam imao do sada nikakve probleme što se toga tiče. Da li poštujem Ustav? Poštujem, i te kako. Jako vodim računa ne samo da poštujem Ustav, nego da poštujem i skupštinske rezolucije, pa i Rezoluciju 1244 jer to je moja obaveza. Šta smo uradili na ekonomskom planu, što se tiče KiM? Gospodine Iliću, mnogo toga. Nažalost, ja nemam taj jeftini marketing, pa upravo iz razloga što ne mogu da pokažem javnosti, pre svega ovde u centralnoj Srbiji, šta je Ministarstvo za KiM uradilo u zadnje dve i po godine. Mnogo toga smo uradili, počevši od održivog opstanka. Pre svega, kad to kažem, mislim na otvaranje novih radnih mesta. Poznato je da smo u poslednje dve i po godine uložili negde oko dva miliona evra za poslove malih i srednjih preduzeća, da smo na taj način otvorili negde oko 317 radnih mesta, da smo kontrolisali utrošak svakog dinara koji je išao na prostore KiM. Mnogo toga smo uradili i u poljoprivredi jer znamo da broj ljudi koji je opstao na prostoru KiM živi u ruralnim sredinama. Poseban akcenat smo stavili na povratničke zajednice, pre svega u Metohiji i u Kosovskom Pomoravlju. Nabavljali smo priplodnu stoku, zasade, obnavljali smo mehanizaciju. Znači, imamo situaciju da uMetohiji, gde pretežno ljudi žive od svog rada obrađujući zemlju, nabavili smo nekoliko kombajna, nekoliko desetina traktora, priključne mehanizacije, preko sto priplodnih krava, nekoliko desetina ovaca. Napravili smo negde oko 20-30 štala. Prema tome, govorim vam o aspektu razvoja poljoprivrede na tom području. (Predsedavajuća: Pet minuta, ministre. Molim vas da završite.) Mi smo išli sa jednim pilot projektom u jednoj opštini gde smo zasadili oko šest hektara maline, jagoda, gde smo obezbedili egzistenciju 40 povratničkih porodica, da imaju prihode preko 500 evra mesečno.
Zahvaljujem. Da li narodni poslanik želi da postavi dodatna dva pitanja? Imate dva minuta. Samo se prijavite, molim vas. Izvolite, gospodine Iliću.
Gospodine ministre, slušajući vas, ja sam se izuzetno razočarao. Vi podnosite izveštaj Parlamentu i kažete, nabavili smo 30 krava, nabavili smo nekoliko desetina ovaca. Znate koji su to rezultati? Kad jedan ministar iz jedne ozbiljne vlade kaže da u jednoj pokrajini je nabavio 30 krava i nekoliko desetina ovaca. Pa to je tuga, to je žalosno. Koji su proizvođači mesa dole? Gde izvoze, gde su proizvođači mleka? Ko im otkupljuje proizvode? Gde plasiraju to, na koji način, kakvu ste organizaciju napravili da ljudi prežive da se radi itd,? Vaša priča i, nemojte se ljutiti ja vas molim, ali pojam koji ste upotrebili – uradili smo mnogo. Znate šta to znači? To može da kaže na ulici neki čobanin ili negde kad ga sretnete, šta si uradio, a on kaže – mnogo. Konkretnovas pitam, na primer, ja vama kažem, ministarstvo u kome sam ja bio je uradilo investicionih radova preko milijardu na Kosovu, 400 miliona kuća, objekata koji su urađeni. Ovo što sad dole otvarate ove objekte, to smo gospodin Đilas i ja otvorili i obezbedili sve. U Zubinom Potoku sportske terene, hale, itd. Niz objekata, putna infrastruktura, prilaze manastirima, prilaze mnogim našim selima i enklavama, itd. Prema tome, ja vas molim, kad ubuduće budete došli u Parlament, donosite izveštaj, veoma konkretan i jasan. Molim vas da budete ozbiljan ministar. Kada dođete da izlažete rezultate vašeg rada na Kosovu, napišite materijal i.. (Predsedavajuća: Dva minuta.) …podelite poslanicima i konkretno toliko puteva kilometara, toliko objekata, koliko kuća je napravljeno, koliko stanova, itd. (Predsedavajuća: Dva minuta.) Toliko je ljudi zaposleno, koliko firmi otvoreno, a ne ovako – uradili smo mnogo, pa molim vas, vi ste ozbiljan ministar. Kupite 30 krava, to jedan običan domaćin ....
Narodni poslaniče, dva minuta ste iskoristili. Zahvaljujem. Ministar Goran Bogdanović, pet minuta.
Gospodine Iliću, da uradili smo mnogo, za razliku od vas koji niste uradili ništa. Pominjete cifru od milijardu, da ste uložili na prostoru Kosova. Gde su ti putevi? Pa to dole građani na KiM znaju, ko je gradio puteve i koliko smo mi puteva samo uradili u samo dve i po godine. Koji put? Hajde konkretno koji put ste uradili? Ja dole živim, na teritoriji opštine Leposavić, gde sam svakodnevno. Koji put ste uradili, koji put ste uradili na teritoriji opštine Mitrovica, koji put ste uradili na teritorije opštine Gnjilane, koji put ste uradili na teritorije opštine Gračanica, Štrpce? Pa molim vas, pa ja najbolje znam šta ste vi uradili i koliko ste ulagali. Mi smo sada sa mnogo manje para, mnogo više stanova, kuća, puteva uradili nego vi. Mislim da ova sednica ne treba da bude tema, slažem se, nemam ja taj problem da kažem sve ono što smo uradili, jer ja imam i čime da se ponosim. To građani KiM najbolje znaju. Za ove dve i po godine smo uradili dosta toga i puteva i stanova i kuća. Ako vam kažem da smo samo za dve i po godine uradili 130 stanova, 70 kuća, da smo uradili nekoliko kilometara puteva. Nema lokalne samouprave, ne postoji više selo na KiM gde nema asfalta. A to smo mi uradili zadnje dve i po godine. Ne postoji više naselje gde nema kanalizacije, ne postoji urbana sredina ni u opštini Leposavić, ni u Zvečanu, ni u Mitrovici, ni u Zubinom potoku da nema ulice. Prema tome, hajde da se koristimo argumentima i činjenicama. Ne želim na bilo koji način da omalovažavam tešku situaciju na Kosovu, ali ne mogu da pređem preko činjenica da na takav način se ophodite i prema meni i prema Ministarstvu i da tvrdite da mi dole ništa nismo uradili. Uradili smo i te kako. To građani najbolje znaju.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Samardžić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DSS. (Narodni poslanik Velimir Ilić traži reč.) Narodni poslanici, ja vas upućujem ili na čitanje odredbi kojima se definiše tok sednice sa aktuelnom temom, ili na čitanje stenograma, pošto sam ja pročitala kako teče sednica sa aktuelnom temom, ili na primerak scenarija za sednicu koji je dostupan svim predsednicima poslaničkih grupa. Reč ima narodni poslanik Slobodan Samardžić, ovlašćeni predsednik poslaničke grupe DSS.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, sramota je za ovu Narodnu skupštinu da o KiM govori samo na osnovu poslaničkih pitanja. To je jedina forma rada našega, u kojoj i povodom koje mi možemo nešto o KiM da kažemo. Za tri godine rada ovog Parlamenta, mi smo imali smo jednu dnevnu temu o KiM, koju je inicirala Vlada, sećate se prošle godine. Ako je sramota da se za ovakvo državno pitanje kamče sekunde da bi se nešto više reklo, zato što je Poslovnik ovakav, to nije čudno što se to tako čini. Naime, mi ovih dana i ovih nedelja prisustvujemo poslednjoj fazi priznavanjaKiM od strane Srbije. Ta stvar je započela sa početkom vašeg mandata, dakle, jula 2008. godine. Tada su povučeni mnogi potezi, o kojima ova Skupština nije raspravljala, a potezi koji su zapravo i međunarodnoj zajednici tj. zapadnim zemljama i Albancima na KiM stavljali do znanja da je Srbija spremna da prizna Kosovo i da će to činiti, dakle, korak po korak, fazno, zato što to nije spremna da učini odmah i odjednom, već će to uraditi u jednom periodu koji predstoji. Sad smo negde pri kraju tog procesa. Imamo otvorene ove razgovore i ti razgovori trebaju da završenekakvim rezultatom, nekakvim sporazumom Beograda i Prištine oko određenih pitanja, a taj sporazum zapravo biće taj čin konačni, koji će se moći zvati de jure čin priznanja Kosova. Dakle, od prihvatanja Euleksa koji nema međunarodno pravni osnov i bazira se na planu Martija Ahtisarija, preko policijskog sporazuma sa Euleksom, preko prihvatanja diktata EU u vezi sa Nacrtom rezolucije Generalne skupštine i otpočinjanja ovih razgovora, to je korak po korak. To jeste taktika Vlade i u skladu sa tom taktikom jeste da Skupština o tome ne raspravlja. Cilj je kad se već tako radi da javnost što manje o tome zna. Ove rasprave na Skupštini ipak stavljaju do znanja javnosti o čemu je zapravo reč. Znači, stvar ide do 12. oktobra, kada bi komisija trebalo da da zeleno svetlo Evropskom savetu za kandidaturu i do tada mora da se napravi sporazum sa Prištinom. E, sad u vezi sa tim, postaviću jedno konkretno pitanje, jer mi vreme ističe. To je pitanje za nekoga od predstavnika Vlade. Recite nam – koja će biti forma sporazuma Beograda i Prištine? Dakle, kakav će biti taj dokument, kakva vrsta dokumenta u formalnom pogledu? To pitamo zato što to nije samo formalno pitanje, već je vrlo značajno i praktično i pravno pitanje za ovaj odnos Beograda i Prištine, ali tim pre što javnost o tome ništa ne zna... (Predsedavajuća: Tri minuta.) I tim pre što se o tome jako mnogo spekuliše, počev od predsednika Vlade u pregovorima. Hvala.
Da li se neko od predstavnika Vlade javlja za reč? Ministar Goran Bogdanović, samo vas molim da se prijavite.
Hvala. Slažem se da je problem KiM gorući problem i da Skupština Srbije treba da raspravlja o tome.Budite sigurni da će se to i desiti. Međutim, ne mogu da se složim da je Srbija spremna da prizna KiM, da je svojim postupcima od 1. jula 2008. godine do današnjeg dana činila to na bilo koji način. Ovi pregovori, na bilo koji način, ne prejudiciraju status, ni na koji način ne potvrđuju tzv. nezavisnost KiM. Kakva forma sporazuma će biti, sigurno da što god da se dogovorimo u Briselu neće biti potpisano, ali ja ne želim na bilo koji način da prejudiciram te stvari, niti da govorim u ime šefa pregovaračkog tima. Očekujem svaki čas da će šef pregovaračkog tima ovde stići, i na ta pitanja će vam on dati adekvatan odgovor. Ono što je sigurno, nećemo potpisivati nikakve ugovore niti predugovore.
Narodni poslanik Slobodan Samardžić, dva minuta, dva potpitanja.
Ovaj odgovor je nezadovoljavajući, pa čak mi se čini da nije ni dostojan vašeg položaja u Vladi Srbije. Trebalo bi da znate to, kakva će da bude forma tog sporazuma i zaista, ili Srbija ne zna kuda ide, mora od početka znati kako će bar formalno da izgleda finale tih razgovora, ili neko drugi to vodi, što sasvim je sasvim moguće i zato ne znate, ili vi zapravo niste u igri toj da biste u tim internim relacijama nama dali informaciju o ovom pitanju. Ovo je jako važno pitanje. Prema tome, odgovor je potpuno neadekvatan i bez obzira što će možda predsednik pregovaračke grupe, grupe za razgovor, doći, za mene je to kasno, više ne mogu o tome da govorim poslanički. Rekliste da ovi razgovori ne prejudiciraju status. Zapravo, ovi razgovori su već priznali status samom činjenicom da ste vi krenuli da razgovarate sa Prištinom kao sa ravnopravnom stranom. U rezolucijiGeneralne skupštine, Srbija i Kosovo se nazivaju strane tog razgovora, a vi pregovarate kada je reč o EU da bi ste ostvarili dobrosusedske odnose. Tu je već status uključen. Dobrosusedske odnose možete da razvijate samo sa dobrim susedom, a dobar sused, u međunarodnom žargonu, jeste država. Države su međusobni susedi, samo što treba da budu dobri. To je nešto što demantuje vašu tezu, da vi zapravo ne prejudicirate status. Status je već prejudiciran i on postoji. Kada smo već pomenuli status, postaviću pitanje u vezi sa tim, zato što ste vi u prethodnom odgovoru rekli da ćete u nekoj sledećoj fazi otvoriti pitanje statusa. Molim vas da nam precizno kažete – da li u međunarodnoj zajednici imate neki pozitivni znak ili u zapadnim zemljama koje rukovode ovom stranom. Ono što javnost zna jeste da SAD i velike države članice EU kažu – status je završena priča. O tome na razgovorima neće biti ni reči. (Predsedavajuća: Dva minuta.) To je rekao Tomas Kantrimen i Robert Kuper. Molim vas da kažete - da li imate osnov na osnovu koga tvrdite da će pitanje statusa biti otvoreno?
Reč ima ministar, Goran Bogdanović.
Naravno da imam osnov. Dok god država Srbija ne prizna Kosovo, Kosovo nije nezavisno. Dok god KiM nisu članice UN, dok nemaju stolice u UN, dok god KiM nije prisutno u svim međunarodnim organizacijama, KiM ne može biti nezavisno. Jeste, činjenica je, istina je da velike sile koje su priznale nezavisnost KiM se protive da se ponovo otvori proces oko statusa KiM, ali s druge strane imamo skoro dve trećine zemalja u svetu koje nisu priznale nezavisnost KiM i koje će, siguran sam, nam pomoći da i dalje insistiramo i dobijemo, da sednemo da razgovaramo o statusu KiM jer, ponavljam, KiM za Srbiju nije nezavisno, KiM za dobar deo međunarodne zajednice nije nezavisna država i dok god tako bude učinićemo sve da ponovo razgovaramo o statusu. Kakav će rezultat biti, to ne zavisi samo od nas, nego zavisi od mnogih činilaca. Hvala.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ili neko drugi ko ima prava da iskoristi svoje pravo za postavljanje pitanja u ovom toku sednice javlja za reč? Ako ne, prelazimo na postavljanje pitanja, na aktuelnu temu po redosledu poslanika prijavljenih da iskoriste svoje pravo i to od pripadnika brojno manjih poslaničkih grupa, pa do pripadnika brojno većih poslaničkih grupa. Prvi prijavljeni narodni poslanik sa pravom da postavi pitanje, narodni poslanik Velimir Ilić, a posle njega narodni poslanik Zoran Ostojić. Izvolite, tri minuta.
Želim da iskoristim priliku da nastavimo jedan razgovor koji je bio vrlo nekorektan od strane ministra, jer ja sam bio vrlo konkretan u pitanjima i tražio sam da razgovaramo o nekim životnim pitanjima. Čuli smo pitanja koja su postavljena u vezi statusa, ali u vezi statusa niste ni učestvovali u tome, ali vrlo ste nekorektno rekli da neka vlada nije uradila ništa, a vi ste uradili mnogo. Sada želim da vam kažem, gospodine ministre, kada sam ja bio u Vladi i kada smo radili na Kosovu mnogo, kako vi kažete, vi ste bili u Vladi Hašima Tačija i vi ste učestvovali u onoj vladi, a mi smo u ovoj vladi. Možda smo mogli da sarađujemo, ali nije došlo do saradnje, jer vi ste bili na drugoj strani i minirali ste mnoge naše poslove i niste zato ni znali šta mi radimo. Sećam se jednom, pričali ste o Štrpcima, kada sam dolazio iz Štrpca baš uveče, radili smo nešto, sreo sam Tačija kada smo sišli iz Štrpca dole na magistrali i kolonu vozila gde su bili članovi Vlade Hašima Tačija, on na čelu, u obilasku nekih naselja u kojima ste bili itd. Prema tome, mi smo bili na različitim stranama. Naravno da ćete vi sada reći da mi nismo uradili ništa, a vi ste uradili mnogo, ali za Albance, razumete, jer vi ste bili na onoj strani. Prihvatam to, uradili ste mnogo da se ovo ostvari, ono što oni danas imaju. Sada ste došli ovde da malo nešto izbalansirate. Od kud vi tu, ne znam, to premijer sigurno zna. Možda je neko rekao da ste bili vrlo kooperativni u onoj vladi, pa je rekao – ovo, imaćete jednog kooperativnog ministra, da bude spona između te dve vlade i dva premijera. Prema tome, ja ne znam da li ste se vi sada opredelili. Supruga vam je još tamo, još tamo prima platu, a vi ste ovamo, jel tako? Kakav je taj balans, kako vi sve to sređujete, ja nisam najbolje upućen u to, ali morali biste da se opredelite za koju vladu radite i koje ciljeve ostvarujete i šta je vaš cilj. Mogu reći, gospodin Rasim Ljajić ulazi sada u salu, on je više dole uradio za Srbe sa Kosova, nego vi, ja mislim deset puta, kao ministar mada ne nadležan za to. Vi ste ministar za Kosovo. Prema tome, gospodine Bogdanoviću, meni je jako žao što sam ovo morao da vam kažem, ali istina je surova, ali tačna. Da li je vama još uvek prijatelj Hašim Tači, da li se viđate? (Predsedavajuća: Tri minuta.) Da li sarađujete, kao ministar u ovoj vladi i zašto i nas po nekad ne pusti da odemo u te naše svetinje? Zašto nas uvek protera kada dođemo na Kosovo… (Predsedavajuća: Tri minuta.) … potpuno legitimno, ako se poštuje rezolucija 1244?
Zahvaljujem. Reč ima ministar, Goran Bogdanović.
Hvala. Stvarno želim da uozbiljim rad ove sednice i da vas, gospodine Iliću, demantujem, to što ste govorili. Da, ja jesam bio ministar u Vladi KiM, ali od 2001. do 2004. godine. U to vreme vi niste bili ministar u Vladi Republike Srbije. Kod Redžepija, tako je gospodine, i lično tvoj predsednik stranke i u to vreme predsednik SRJ je nas pozvao, gospodin Koštunica, da učestvujemo u radu Vlade i u radu Skupštine KiM. Prema tome, mi nismo tamo učestvovali samo inicijativno, nego po nalogu ili uz saglasnost države Srbije. Nisam prijatelj sa Tačijem, ali pokušaću, gospodine Iliću, da vam omogućim sledeći put, pa zajedno da odemo, pošto i ja imam problema, pa istovremeno možda rešim i svoj problem odlaska južno od reke Ibar, pa možemo zajedno da obiđemo sve te projekte koje sam vam malopre naveo. Hvala vam.
Narodni poslanik Velimir Ilić, dva minuta, dva podpitanja.
Gospodine ministre, drago mi je da smo održali jedan kontinuitet na Kosovu sa ministrom one vlade, ove vlade, gde ste sve bili to vi najbolje znate, Bajram Redžepi, Tači, svi ostali, to bog ne može da uđe. Doduše, ja nisam ulazio u tu političku strukturu te vaše vlasti dole, ali vi ste bili kada su se udarali temelji države nezavisno Kosovo koju je radio i Redžepi i Tači i svi ostali koji su sa njima radili na tome. Udarali ste te temelje i teško vi to nešto da rešite. Ne znam otkud ova vlada da se opredeli za to kadrovsko rešenje sa vama i zato se možda dogodilo ovo da vi ne budete u pregovaračkom timu, već neki vaš savetnik. To je ponižavajuće za ministarstvo, da neko dođe da razgovara na temama koje su izuzetno važne za Srbiju, a ne resorni ministar. Prema tome, vi morate o tome da razmislite debelo i nemojte se ljutiti. Ovo vam dobronamerno kažem, ali nema smisla, ako ste bili u toj vladi da sada pričamo o ovome, a biće mi drago jednom da nas uvedete, neke naše poslanike pošto vi imate dobre veze da malo prođemo kroz to. Mi nismo uspeli da dođemo na ustoličenje patrijarha u Patrijaršiju, već su nas proterali. Ali, bilo bi nam drago i vam pokažemo šta smo mi uradili, a voleli bismo da vidimo šta ste vi konkretno uradili. Uradili ste mnogo na tome da se Srbi posvađaju dole, da se podele, da počne taj sukob srpsko-srpski, na tome ste mnogo uradili, da se stvore uslovi, jedni nezdravi. (Predsedavajuća: Dva minuta.) Saradnju i razvoj i na tome ste mnogo uradili. Bio sam u vašoj kampanji. Sećate se kada ste delili kalendare… (Predsedavajuća: Dva minuta narodni poslaniče.) … i kada vam je ispadalo po pet eura iz kalendara. Sećate se u Leposaviću.
Molim vas narodni poslanici, odnosno podsećam vas da dva minuta koje narodni poslanik dobije Poslovnikom propisano, dobija da postavi podpitanja, pa vas molim da ne kršite Poslovnik ne koristeći pravo zbog kojih je ova sednica sazvana, a to je da se postavlja pitanje, jer mene onda Poslovnik primorava na to da vas podsećam. Ministar Goran Bogdanović. Izvolite.
Hvala. Gospodine Iliću niste dobro videli, bilo je 10 evra. Deset evra je ispadalo iz tih kalendara kako vi kažete, znam šta sam davao. Šalu na stranu. Verujte mi, ni malo se ne stidim svog učešća u privrednoj Vladi KiM, jer to je tada bila odluka, vi dobro znate i vaša, jer ste vi tada bili član DOS, vi ste čak imali i svoje poslanike u Skupštini Kosova, koji su sedeli pored mene, učestvovali ste u radu predsedništva koalicije Povratak i dobro znate da smo više puta sedeli zajedno. Prema tome, prebacivati meni za učešće u privrednim institucijama, u to vreme, kada je država Srbija stala iza svega toga i mogu reći slobodno da smo mnogo toga dole uradili i pomogli ljudima tih kritičkih 2000, 2001, 2002, 2003. godine tada je teško dole bilo opstati i živeti. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić, posle njega narodni poslanik Vladimir Milentijević.
Neozbiljnost ove sednice nije samo posledica kvaliteta onih koji predstavljaju Vladu nego i želja da se izađe radikalskim inicijativama u susret, pa se sve tri teme spoje i Kosovo, i Hag i vojne integracije i sumnjam da su oni srećni zbog toga. Zaista, koga da pitam o ovim integracijama, uz uvažavanje gospođe Malović, jer znam da ćete ponoviti stav, politika Srbija, vojna neutralnost, kao što jeste stav svih ovih u Skupštini, sem nas i neću da gubim vreme na to. Iskoristiću prisustvo gospodina Bogdanovića, ali mi je žao što nema šefa pregovaračkog tima gospodina Borka Stefanovića, baš bih ga pitao, pre neki dan kada je bio u Prištini, i kada se video sa gospođom Tahiri, potpredsednicom Vlade koja je ujedno i šefica pregovaračkog tima, to je normalno, ali se vidi i sa Haradinajom Kučijem, potpredsednikom Vlade Kosova, a pored tog Kučija, ima i Slobodan Petrović, potpredsednik Vlade, kancelariju i sa njim neće da se vidi, čak ga Kuči pita, zašto se ne vidite sa Srbinom, potpredsednikom Vlade. To je odnos vlasti u Beogradu prema Srbima koji su preuzeli odgovornost za svoj život i ne slušaju više Beograd. Neozbiljna je ova sednica kada pominjete da ste mnogo uradili, tri kombajna i 317 radnih mesta. Vi pet godina niste mogli da završite put Čaglavica-Laplje selo-Gračanica, nego je Hašim Tači mogao da ga završi, nego Vlada Kosova gde sede Srbi. U Novom Brdu ste bojkotovali kao izbore i na prošlim lokalnim izborima podmetnuli neku listu u opštini gde ima 70% Srba zbog vaših aktivnosti iz Beograda, lokalni Srbi koji tamo žive nisu mogli da pobede, pa je neki nesrećni Albanac postao predsednik opštine. Dakle, u opštini gde ima 70% Srba. Ti Srbi imaju gradonačelnika, odnosno predsednika opštine i u Gračanici, Štrpcu i u još jednoj opštini. Na Kosovu je suštinska decentralizacija, ne ona Dinkićeva. Vlast predsednika opštine je velika vlast i postavlja i šefa policije i direktora bolnice. Moje pitanje je sledeće, pošto vi ste pozivali na bojkot izbora ovog puta, govorim o parlamentarnim izborima na Kosovu, ali niste pozvali ni da se izađe, ali ste imali svoju listu, tzv. srpsku listu. Ta lista je u odnosu na one Srbe koji su u Vladi sa Tačijem i koje vi poskrbno zovete Tačijevi Srbi, dobila četiri puta manje glasova od tih Srba koji žive i koji su preuzeli odgovornost za svoje živote. Kažite mi, koliko su para poreski obveznici potrošili za kampanju tih Srba koji nisu učestvovali kao na izborima, a u stvari su učestvovali. To je prvo pitanje.Prihvatam sugestiju, pitanje, koliko je koštala kampanja tih Srba koji su u suštini bili srpska lista, kao nije Srbija učestvovala, a u stvari je učestvovala da bi onemogućila ostalimakoji su preuzeli odgovornost da nastave sa tim poslom.
Reč ima ministar Goran Bogdanović.
Gospodine Ostojiću, prvo, Vlada Republike Srbije i država Srbije nije imala svoju listu za izbore na Kosovu. To je prvo. Drugo, koliko je koštala kampanja? Ni cent, ni dinar, to sasvim odgovorno tvrdim. To što neko ne želi da razgovara, nikada u životu neću sebi uzeti za pravo da nekoga nazivam Tačijevcem, ni Miloševićem, ni Tadićevcem, to nije u mom stilu, ja ne koristim takav rečnik. Nemam taj problem, da razgovaram sa svim ljudima na KiM. Nemam taj problem da razgovaram sa svim ljudima koji čine dobro srpskoj zajednici na KiM. Između ostalog i sa tim Petrovićem, i sa Jeftićem i sa Nikolićem i sa svim ljudima koji žive na KiM. U više navrata sam isticao, svaki Srbin i ovde u ovom parlamentu svaki pripadnik svakog naroda treba da brani interese svoje zajednice, jer na taj način ne ugrožava drugu zajednicu. Zato ja često tražim od tih Srba koji učestvuju i u Vladi Kosova i Skupštini Kosova, ta istinski zaštite interese srpske. Izvinite, ko bi ovde, evo ovde ima pripadnika svih nacionalnih manjina, počevši od Albanaca, Bošnjaka, Mađara, Hrvata, koji bi pripadnik svog naroda glasao u Vladi Kosova za ukidanje telekomunikacija srpskoj zajednici južno od reke Ibar. Ne bi niko i ne treba niko da glasa. Moramo se boriti za svoje interese, kao što sam rekao malopre ne ugrožavajući interese drugog naroda ili druge zajednice, kao što smo mi radili, Koalicija Povratak, od 2000. godine do 2004. godine, borili smo se lavovski i nimalo nam nije bilo lako i trpeli smo mnoge posledice od toga. Zato, nemamo taj problem, svaki učesnik u toj Vladi i u toj Skupštini, koji brani interese srpske zajednice imaće podršku, ne moju, nego ove Vlade. Što se tiče decentralizacije, o Novom Brdu ste govorili, Partešu, Ranilugu, Gračanici, Štrpcu. Hoćete da mi kažete da je stvarno toliko broj ljudi izašao na tim izborima? Gospodine Ostojiću, nije izašlo ni 5% ljudi, verujte mi. To su analize mnogih međunarodnih organizacija koje su bile posmatrači na tim lokalnim izborima. Ne želim ja na ovaj način da omalovažavam bilo koga, ali to su činjenice. Imate danas lokalne samouprave na KiM koje ne znaju gde su im granice, ne znaju koje su im nadležnosti, koje kompetencije. Nije to decentralizacija. Nije to ona decentralizacija, gde smo se ja i gospodin Samardžić u Beču borili da bude. Nije. Ako vi imate lokalnu samoupravu, recimo, govoriću konkretno o Ranilugu, Partešu, Gračanici, oni ne znaju granice i ne znaju kompetencije. Oni nemaju ovlašćenja. Mnogo smo naivno ušli u taj proces, verujte mi. Nepripremljeno. Tada nisu slušali naše sugestije i naše predloge. Imao sam razgovore i sa tim ljudima, i vi to dobro znate, sigurno su vam prenosio, pošto znam da imate kontaktesa njima. Ne vidim da je to način da rešavamo probleme. Slažem se da treba Srbi dole da učine sve, ma gde bili, da li u kosovskim institucijama. Imamo mi Srba i u međunarodnim organizacijama koji isto pomažu. Hajde da idemo na jedan sinhronizovan, konstruktivan način, a ne da se bojimo da dignemo glas i da zaštitimo svoju zajednicu. Evo, najnoviji primer, pre dva dana na Gazimestanu, gde je uhapšeno pet ljudi, mi imamo zamenika ministra policije dole, mi imamo potpredsednika Vlade, mi imamo još mnogo ministara, i niko od njih nije digao glas. Ljudi, ja sam bio na tom Gazimestanu. Verujte mi, zbog toga što nosite srpsku zastavu treba neko da vas hapsi. Pa, izvinite, ako je to tako, onda gde mi živimo? (Predsedavajuća: Pet minuta.) Ponavljam, ni cent, da ne bude dileme, mi nismo dali za izbore.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić, dva minuta.
Znate šta, ta tvrdnja da Srbija nije imala svoju listu, to je jednako tvrdnji da Srbija nije učestvovala u ratu. Ali, kako je Srbija prošla u ratu u kome je učestvovala, tako je i ta lista prošla na tim izborima. Pet puta manje glasova je osvojila nego Srbi koji žive na Kosovu i koji su preuzeli odgovornost, kao što ni cent, pa možda zato nisu osvojili, mada sumnjam da je cent. Ali, hajde da otvorimo pitanje novca. Srbija i poreski obveznici Srbije godišnje izdvajaju po raznim osnovama za Kosovo 500 miliona evra. To je i više nego efekat Dinkićevog zakona za lokalnu samoupravu. Inače, budžet Kosova je manji od milijardu. Budžet Kosova za svih miliona i osamsto hiljada stanovnika, uključujući i 130 hiljada Srba, je negde 900 miliona, a Srbija izdvaja za 130 hiljada Srba 500 miliona. Vi najbolje znate kako žive, po raznim osnovama, ne govorim samo o vašem ministarstvu, po raznim osnovama, iz raznih ministarstava. Idite i vidite kako ti Srbi žive. Nije tačno da ne postoji ovlašćenje lokalne samouprave. Eto, Nenad Cvetković u opštini Parteš gradi bolnicu za Kosovsko pomoravlje. Ima velika ovlašćenja i bilo bi dobro da kad budemo otvorili javnu raspravu o decentralizaciji ovde, stvarnoj i suštinskoj decentralizaciji, da pogledamo. Kažite mi koliko se novca troši na famozne institucije? Recimo, postoji predsednik opštine Štimlje, Glogovac. Pominjete Kancelariju u Gračanici. Od te kancelarija koristi ima samo taj Srbin čija je zgrada, kome plaćate najam u toj kancelariji. Kakav posao može Srbin da uradi? Molim vas, koliko koštaju institucije koje nemaju nikakvog smisla? U opštinama Glogovac i Štimlje nema 20 godina Srba, a mi imamo predsednika opštine i Opštinsko veće. Ne bi me čudilo da imamo i odbornike koji sede negde u Kuršumliji. Šta oni rade? Zašto se to plaća? Da bi na kraju vlada Kosova morala da završava neke poslove, kao što je taj put Laplje selo – Gračanica.
Dva minuta. Reč ima ministar Goran Bogdanović.
Hvala. Gospodine Ostojiću, moram da vas demantujem. Država Srbija na Kosovo i na one ljude koji su prognani sa Kosova i žive ovde u Centralnoj Srbiji izdvaja oko 250 miliona evra godišnje. Ta cifra od 500 miliona je prosto netačna. Znači, 250 miliona, čak i nešto manje. Zdravstvo, prosveta, lokalne samouprave, javna preduzeća itd, penzije itd, socijalna davanja itd, itd. Znači, mi imamo potpuno precizne podatke iz svih ministarstava, imamo bazu podataka i tačno se može videti koliko koje ministarstvo daje novca. Ali, taj novac ne ide samo za tih 130 hiljada Srba koji su ostali na Kosovu, kako vi kažete, nego ide i za onih 200 hiljada Srba koji ovde žive u Centralnoj Srbiji. Što se tiče decentralizacije, tu bi mogli da polemišemo do ujutru. Nema je, nažalost, nema je, verujte mi. Šta znači praviti bolnice u Partešu? Kome pravimo tu bolnicu? Znate kakav dom zdravlja smo mi napravili tamo? Tamo je dovoljno. Pa ne možemo mi da pravimo bolnicu za 1.000 ljudi. (Zoran Ostojić, s mesta: U Pomoravlju živi 1.000 ljudi?) Pa ne u Pomoravlju, nego u Partešu i u Pasjanu, kako vi kažete.U Pomoravlju, u Ranilugu postoji bolnica. U Poretištu postoji. Prema tome, ne treba na taj način gledati to. Slažem se sa vama da mi možda plaćamo bespotrebne ljude. Upravo iz tog razloga, što sam raspustio bio osam lokalnih samouprava na KiM, a ne ukinuo institucije države Srbije na KiM, nego smo prosto raspustili, jer smo imali slučaj da u Dečanima, Đakovici i Uroševcu imamo odbornike, imamo predsednike, zamenike predsednika skupština, sekretare, a dolaskom na čelo ovog ministarstva ja sam raspustio tih 8-9 lokalnih samouprava, i na taj način smo smanjili troškove. Prema tome, slažem se, ima još uvek možda bespotrebno trošenja novca. Ne mogu kažem da je sve idealno, ali mi idemo ka tom putu, u tom pravcu da dole uvedemo instrument kontrole, instrument odgovornosti za ono što se radi na samom terenu, počevši od predsednika opština, direktora i ostalih. Prema tome, to je naša obaveza i mi to radimo. Jeste teško, odmah da vam kažem, ima mnogo sabotiranja, ima mnogo podmetačina, trpimo mnogo kritika, što ne reći, trpimo pretnji, ali, verujte mi, ja od tog cilja neću odustati i trudiću se da svaki dinar, koji ovde poreski obveznici u Srbiji odvajaju od svojih usta, na jedan transparentan način se troši. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Milentijević, a posle njega narodni poslanik Boris Aleksić. Vladimir Milentijević, tri minuta.
Gospođo predsedavajuća, članovi Vlade Republike Srbije, dame i gospodo narodni poslanici, pregovarački timovi u dijalogu Beograda i Prištine najavljuju da će se uskoro u pregovorima postignuti dogovor. Šefica pregovaračkog tima očekuje da će početkom jula biti usvojeno svih šest tačaka sporazuma, a predložio ih je Robert Kuper, posrednik EU u pregovorima. Šta je to Kuper predložio obema stranama? Prvo, da Srbija prizna pečat carine Kosova, onako kako je priznala i primenjuje EU. Drugo, da Srbija prizna registarske tablice Kosova sa oznakom republika Kosovo. Kosovskim Srbima koji ne budu želeli da koriste ove tablice će biti omogućeno da dobiju stare registarske tablice sa oznakom KS, koje su ranije izdavali. Na KiM se više neće moći koristiti bivše registarske tablice kosovskih gradova izdate od strane Srbije. Građani Kosova sa ličnom kartom republike Kosovo će moći da uđu u Srbiju, a kada građani Kosova u tranzitu za druge zemlje prolaze kroz Srbiju na graničnom prelazu između Srbije i druge zemlje na ulazu u tu zemlju koriste pasoš republike Kosova. Sporazum predviđa priznanje vozačkih i saobraćajnih dozvola republike Kosovo. U sporazumu o telekomunikacijama biće prekinut rad mobilne i fiksne telefonije iz Srbije i postojaće sporazum o romingu, tobožepod vrlo povoljnim uslovima. U oblasti energetike predviđa se uspostavljanje saradnje između dva elektroenergetska sistema u kojima će se poštovati dokumenti usvojeni u Atini. O kakavim se dokumentima radi možemo samo da nagađamo. O katastru i matičnim knjigama Edita Tahiri nije komentarisala. S druge strane, šef pregovaračkog tima Beograda je izjavio da ni na koji način neće, ni implicitno ni eksplicitno, priznati nezavisnost Kosova i da je svrha dijaloga sa Prištinom da se pomogne Srbima koji žive na Kosovu. Postaviću tri pitanja članovima Vlade Republike Srbije. Da li su rešenja, koja je iznela šefica pregovaračkog tima Prištine tačna i da li ih je nametnuo Robert Kuper? Pod dva, ako ovakvo rešenje prihvatite i sa ovakvim atributima kosovske nezavisnosti, kome možete više da tvrdite da niste priznali republiku Kosovo? Na koji način, prihvatanjem ovakvog pogubnog sporazuma, pomažete Srbima na Kosovu i Metohiji?
Da li se neko od predstavnika Vlade javlja za reč? Ministar Goran Bogdanović. Izvolite.
Hvala. Poštovani poslanici, mogli ste u poslednjih nekoliko dana da čujete razne verzije u medijima, otprilike, kako će sve to izgledati. Da ne bih o tome govorio, dobro je što je stigao šef pregovaračkog tima i on će, pošto učestvuje u celom procesu, to bolje objasniti.
Ministar Bogdanović je iskoristio dva minuta da odgovara na pitanja, a gospodin Borislav Stefanović traži reč. Obzirom da je narodni poslanik Vladimir Milentijević postavio tri pitanja, zamoliću ga da sada, kada dobije pravo da govori još dva minuta i da postavi dva potpitanja, u dodatnom minutu ponovi pitanja, ako želi da odgovor da Borislav Stefanović. Izvolite.
Postavio sam tri konkretna pitanja, a ona se odnose na problematiku Kosova i Metohije. Dobro je što je došao gospodin Borko, imamo dosta neraščišćenih pitanja. Prvo, da li su rešenja koja je iznela šefica pregovaračkog tima Prištine tačna i da li ih je nametnuo Robert Kuper? Drugo, ako ovakva rešenja prihvatite i sa ovakvim atributima kosovske nezavisnosti, kome možete više da tvrdite da niste priznali republiku Kosovo? Treće, na koji način, prihvatanjem ovako pogubnog sporazuma, pomažete Srbima na Kosovu i Metohiji, pod uslovom da je to sve tačno?
Reč ima Borislav Stefanović.
Prvo se izvinjivam zbog kašnjenja, zaista smo se trudili da stignemo na vreme. Imali smo neke poslednje dogovore pred rundu pregovora. Dakle, mi smo to više puta u javnosti objasnili. U poslednje vreme iz Prištine dolaze razna tumačenja toga šta je dogovoreno, šta nije dogovoreno itd. Mislim da bi bilo mudro za sve nas i za Republiku Srbiju generalno, da ne upadamo u tu zamku objašnjavanja unapred šta su dogovori. Svakako mogu da kažem da ono što je rekla gospođa Tahiri u velikoj meri nije tačno. To da li je naša pozicija tu potpuno ispravna i u skladu sa Ustavom itd. videćete veoma brzo, zato što očekujemo u narednih par dana da imamo vrlo konkretne dogovore za tri do četiri teme, kako smo i najavili. Ono što je sigurno, Republika Srbija i naš pregovarački tim neće učiniti ništa što bi dalo potvrdu tzv. državnosti Kosova, a rešenja će biti takva da omoguće normalan život Srbima na Kosovu i Metohiji, svim našim građanima koji tamo žive. Ovde se čulo dosta teza i žao mi je što nisam bio ovde kada je profesor Samardžić izneo neke stvari na koje mislim da treba da odgovorimo, pa bih voleo da posle i te stvari objasnim detaljnije. Ono što je sigurno je da ljudi sa Kosova i Metohije neće moći da koriste tzv. pasoše Kosova, to mogu da kažem. Mogu da kažem i da neće moći da se koroiste registarske tablice republika Kosovo, sa grbom Kosova. Biće nekih rešenja koja, siguran sam, delu naše opozicije neće biti dobra, ali sam isto tako siguran da vi vrlo dobro razumete, bez obzira šta ovde pričate, kakvo je realno stanje na Kosovu i Metohiji, u kakvu smo situaciju svi zajedno došli. Pri tome, ne želim da ističem ničiju odgovornost, ali moram da podvučem da smo imali niz stvari ispred nas koje su iz nekog razloga nepovoljne za Republiku Srbiju. Budite uvereni, a to ćete i videti, da smo izabrali one koje su najmanje nepovoljne po naše interese. U svakom slučaju, ja ću i pregovarački tim, doći ponovo pred vas, u obliku u kojem vi to tražite od mene, dakle ili u plenumu ili u Odboru ili oba, da detaljno objasnimo šta smo se dogovorili, pri čemu nam je jako važan vaš sud i ono šta vi imate da kažete o tome. Naravno da niti su ovi pregovori priznanje Kosova, niti su rešenja priznanje Kosova, niti smo mi na bilo koji način dali potvrdu tzv. državnosti Kosova, niti je dolazak Euleksa na Kosovo početak priznanja Kosova, niti su razgovori sa Prištinom priznanje Kosova. Isto tako, ovde je rečena jedna teza – da smo mi spremni da razgovaramo sa Hajredinom Kučijem, a nismo spremni da pričamo sa Slobodanom Petrovićem iz SLS. Moram da kažem da u procesu u kojem pokušavamo da ostvarimo za nas interes, naš interes, mi ćemo pričati svuda, sa svima i na svakom mestu, osim sa onima koji su pod optužnicom. Nema potrebe da pričamo sa SLS kad već pričamo sa njihovim šefovima, naročito nema potrebe da pričamo sa SLS u situaciji kada iznose i lične uvrede na račun pregovaračkog tima i u krajnjoj meri dovode u pitanje ceo pregovarački proces, a ne čine mnogo da se situacija, kao što je rekao gospodin Ilić, da juče imamo nekoliko povređenih Srba na Kosovu i Metohiji, tokom proslave Vidovdana, ne učine ništa po tom pitanju. To je samo, nažalost, jedan od primera njihove neaktivnosti. U tom smislu, ja nemam nikakve dvojbe. Srbi na Kosovu i Metohiji žive u teškoj situaciji, naročito oni južno od Ibra. Moram da kažem, što sam rekao i prošli put u Skupštini pred ovim uvaženim domom, da preko 90% naših ljudi ima kosovska dokumenta na jugu… (Predsedavajuća: Pet minuta, gospodine Stefanoviću.) …da se politika koja je do skoro bila ovde propagirana, njih je gurnula u kosovske institucije i da smo mi učinili sve da regulišemo jednu jako tešku situaciju u kojoj oni žive i ne da se borimo protiv nezavisnosti Kosova, već da, nažalost, čupamo Kosovo iz nezavisnosti. To su dve potpuno različite stvari.
Zahvaljujem, gospodine Stefanoviću. Narodni poslanik Vladimir Milentijević, dva minuta, dva potpitanja.
Meni bi bilo drago, gospodine Borko, da je to sve tako, ne sumnjam, to sam rekao neki put kada je konkretno taj izveštaj u pitanju, ali mnogo smo se pribojavali i pribojavamo se od ranijih iskustava da i to nešto ne ispadne drugačije, pa da bude u elementima neke kosovske državnosti, pa da onda mi teško možemo da povratimo Kosovo i da ga zadržimo onako kako se vi zalažete. Ali dobro, nekim svojim aktivnostima, takozvana država Kosovo u suzbijanju kriminala na Kosovu i Metohiji, kriminalcima smatra one Srbe koji ne plaćaju kosovsku carinu i kriminalcima Srbe koji se žestoko bore za očuvanje KiM u sastavu Republike Srbije i prete njihovim hapšenjem. Postavio sam vam to pitanje kada ste gostovali u Zubinom Potoku i niste mi odgovorili, pa sada koristim priliku da vam ponovo to isto postavim – da li Vlada Republike smatra na KiM Srbe kriminalcima koji ne plaćaju carine kosovskim institucijama i bore se za očuvanje KiM? Imao sam i pitanje za gospodina Cvetkovića, s obzirom da on nije nikada za svog mandata od četiri godine posetio KiM, da li je zarad ulaska Srbije u EU Vlada rešila da se odrekne KiM? Ne čini li vam se da je politika Vlade Republike Srbije sve učinila i čini da do toga dođe?
Da li se neko od predstavnika javlja za reč? Imate pet minuta na raspolaganju ako neko želi da odgoovri. Gospodin Borko Stefanović. Izvinite što u potpisu ne stoji vaše ime, nadam se da ćemo rešiti u prenosu. Izvolite.
Možemo da …
Izvinite, gospodine Stefanoviću. Sada vas upozoravam da ne dobacujete i da ne vređate druge učesnike na sednici i da ukoliko ostajete pri strategiji izazivanja incidenata, omalovažavanjem ugleda Narodne skupštine, neprekidnim dobacivanjem, da sve odredbe koje to podrazumevaju i propisuju za sve nas kršite i dalje, onda ću biti prisiljena da vam izričem mere opomene ako drugačije ne možemo zajedno da učestvujemo u sednici čiji je cilj da se onima zbog kojih svi ovde sedimo, a to su građani Srbije, sve ono što je nejasno učini jasnim. Dakle, ovo je poslednje upozorenje. Izvinite, gospodine Stefanoviću, nastavite.
Hvala. Potpuno je legitimno kritikovati politiku Vlade od strane opozicije, ne vidim tu ništa sporno, ali moramo biti argumentovani i konzistentni u tome. Moram da vam kažem da ne bi sigurno prigovarao oko 50% tema oko kojih sada pregovaram da je Vlada Vojislava Koštunice 2006. godine dozvolila da se … Vi, gospodine Milentijeviću, znate ovo vrlo dobro. Sada me pogledajte u oči i recite da to nije tačno. Da smo tada dozvolili da se naša preduzeća, recimo, registruju kod UNMIKA 2006. godine, ne bih sada mogao da pregovaram oko Elektroprivrede i Telekoma. Dolazimo u situaciju da kroz svako rešenje Priština insistira da se potvrdi njihova takozvana državnost, a ja tražim rešenje da se reguliše rad naših kompanija, a to nisu samo kompanije, nego su to radna mesta i Srbi koji ostaju na KiM. Sada, da li ikoga ima u ovoj sali ko će da mi kaže da je to tada pametno urađeno? Naravno da nije pametno urađeno. Hajde da budemo pošteni, ovo nema veze sa strankama, nego mi ne bi sada morali da pregovaramo o ovoj stvari i da moram potpuno legitimno vama to da objašnjavam, a vi u tome da tražite izdaju Kosova. To je prva stvar. Drugo, mislim da je potpuno neprihvatljivo da se u ovom visokom domu i dalje koriste argumenti da je neko priznao Kosovo, izdao Srbiju, izdao Kosovo itd. Neka neko kažena osnovu čega tvrdi tako nešto i šta znači priznanje Kosova, koji su im argumenti. Pustite više te vrednosne sudove i to – vi ste priznali, vi ste priznali. Zbog čega neko misli u ovoj sali da smo mi koji smo u pregovaračkom timu i koji radimo jedan težak posao za ovu državu manje Srbi ili manje patriote od vas? Na osnovu čega ste to izmerili. Ne govorim vama lično, nego pitam, pošto sam dolazeći ovde čuo kakve su stvari, neutemeljene potpuno, rečene u ovoj sali. Izvinite molim vas, da bih prebacio raspravu u načelnu ravan tj. u principijelnu ravan… (Slobodan Samardžić, sa mesta: Kako nas pita, ako ne možemo da odgovorimo?)
Molim vas, bez dobacivanja. Ako treba da ponovim šta je sve zabranjeno narodnim poslanicima i učesnicima sednice… Molim vas da počnete da poštujete odredbe Poslovnika Narodne skupštine. Odredbe Poslovnika Narodne skupštine poštuje i predstavnik Vlade. Sadržaj njegovog govora je sve dok ne prekrši bilo koju odredbu Poslovnika Narodne skupštine, sadržaj njegovog govora ima pravo da ga neometano saopšti. Ako nemate strpljenja i uz poštovanje odredbi da saslušate predstavnika Vlade, onda mene stavljate u nezgodnu poziciju da prekidam i predstavnika Vlade i da vas podsećam šta je naša zajednička obaveza. Molim vas da ne smatrate da je vaše političko uverenje razlog za kršenje Poslovnika ili da je snaga vaših argumenata razlog za kršenje Poslovnika. Za sve izmene Poslovnika ubuduće svi smo jedni drugima na raspolaganju, ali sada je tako kako je i sada ćemo te odredbe Poslovnika poštovati. Nastavite gospodine Stefanović.
Hvala. Izvinjavam se još jednom. Ovo i radim baš zato što sam čuo pitanja koja su postavljana i pokušavam i da ih odgovorim, ali postavljam i vama namerno, apsolutno sam svestan, jer želim da čujem od vas to. Nije to sporno, ali dozvolite mi sada da iskoristim tri minuta, pa ćete vi dobiti priliku da to obrazložite. U suštini, stvar je vrlo jednostavna, vi znate vrlo dobro sa čime se mi borimo i vrlo dobro znate u kakvoj situaciji Srbi na Kosovu žive. Ako ne znate, mi smo spremni sa vama da podelimo tu informaciju. Ali, isto tako moram da kažem jednu važnu stvar. Kada smo imali politiku i u Vladi Vojislava Koštunice - više od autonomije, manje od nezavisnosti, za koju ste svi vi bili, kažite mi – šta mi to dogovaramo sa Prištinom što je više od onoga što ste vi tada nudili? Mogu detaljno da kažem šta ste nudili Prištini tada, a mogu i da kažem šta će Priština da dobije, a šta ćemo mi da dobijemo. Prema tome, pustite te teze da je ovo priznanje Kosova. (Predsedavajuća: Pet minuta.) Znamo svi šta je priznanje Kosova i kako se ono čini, a ovo to nije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Boris Aleksić, pravo da postavi pitanje, tri minuta.
Hvala, gospođo Čomić. Gospodine Stefanoviću, postavljate pitanja poslanicima DSS-a iako znate da ne mogu da odgovore i to je nečasno sa vaše strane, veoma nečasno sa vaše strane. Pod broj jedan, moram da vas pitam, znate, jedan zapadni stručnjak je svojevremeno za Tonija Blera rekao da je to čovek koji misli da svetski problemi mogu da se rešavaju snagom njegovih glupavih osmeha. I to je čuvena rečenica u zapadnim medijima bila. Evo, vi ste ovde deset minuta, došli ste, smeškate se. Ne znam da li vi znate, da li ste čuli ikad za međunarodno javno pravo? Da ste čuli za međunarodno javno pravo, možda ste deklarativno to završavali, znali biste da priznanje država postoji po modelu de iure i de facto. Da ste čitali udžbenik iz međunarodnog javnog prava, našli biste objašnjenje šta znači faktičko priznanje određene teritorije, faktičko priznanje određene teritorije i primere iz međunarodnih odnosa. Primere iz međunarodnih odnosa smo citirali u vašem odsustvu, ali opet ćemo ih navesti – poseta predsednika SAD, Niksona, 1972. godine, Kini i jedan veoma interesantan primer, ekonomski sporazumi koji su potpisivale određene države sa Sovjetskim Savezom u periodu od 1921. do 1924. godine, smatrali su se faktičkim priznavanjem Kosova i Metohije. Vi ste izbacili UN iz pregovora sa šiptarskim treroristima i separatistima, koji su trgovali ljudskim organima, po izveštaju Dika Martija, izbacili ste UNMIK i direktno pregovarate o CEFTA sporazumu. UNMIK je bio tu kad se potpisivao CEFTA sporazum 2006. godine, sada ga nema. Ono što vi radite jeste da izbacujete UN jer se u Povelji UN garantuje suverenitet nezavisnih država, jer se u završnom Helsinškom aktu to, takođe, garantuje, jer se u rezolucijama koje su donele UN, takođe, garantuje suverenitet Srbije i SRJ i uvodite u igru EU, za koju znamo ko kontroliše. Znači, vaš zadatak je, na putu približavanja EU, da izbacite UN, da omogućite EU da obavi svoj prljavi posao koji su radili 1999. godine i da dovedete do faktičkog priznanja nezavisnosti Kosova i Metohije. Možete da pričate ovde koliko god hoćete da ne priznajte KiM, da to nije faktičko priznanje, da sa njima pričate o lepom vremenu i o zvezdama, ma pričate o pasošu KiM. Da li će tu da bude žuti pentagram ili crni orao, svejedno je, da li će na tablicama da bude žuti pentagram ili crni orao, svejedno je, jer će oni to da preformulišu kao svoju oznaku – oznaku nezavisnog Kosova. Kad vi to budete počeli da puštate na preostali deo teritorije Srbije vi ćete faktički priznati, vi ćete narediti organima da to rade. (Predsedavajuća: Tri minuta.) To vam je krivično delo, gospodine.
Tri minuta. Narodni poslaniče, upozorila sam vas pri prvom postavljanju pitanja na obaveze iz Poslovnika. Obaveze iz Poslovnika jasno, da jasnije ne može biti, kažu da narodni poslanik koji dobija pravo na reč, dobija pravo da postavi pitanje. Drugi put koristite pravo od tri minuta i ne postavljate pitanje na osnovu čega ja mogu da zaključim ili da vas uopšte ne interesuje tema sednice o kojoj ste trenutno vodi debata ili da namerno smatrate da ste jedini poslanik u Narodnoj skupštini koji ima prava da ne poštuje odredbe Poslovnika Narodne skupštine. Ni jedno ni drugo nije tačno, osim da pokazujete svojevrstan ponos na neznanje elementarnih odredbi Poslovnika Narodne skupštine. Ovo vas sad drugi put upozoravam da to ne činite i da gestovima uvredljive vrste se ne ophodite predsedavajućima. Drugo upozorenje, imaćete još dva minuta. Ne nailazim ni na odboravanje vaših kolega, prema tome, nemojte više da se arogancijom odnosite prema obavezama koje su jednake za svih 250 narodnih poslanika. Ovo je sednica na kojoj se postavljaju pitanja, ne može biti jednostavnije - u tri minuta pitanje. (Boris Aleksić, sa mesta: Niste dobro čuli.) Kažete da niste dobro čuli? Hoćete li da vam pročitam odredbe ili hoćete da nastavite da dobacujete iz klupe, smatrajući da smete svojom arogancijom da dalje ugrožavate ugled Narodne skupštine? Na vama je izbor, na raspolaganju sam vam. Da li neko od predstavnika Vlade želi da da komentar pošto narodni poslanik nije postavio pitanje? (Da.) Gospodin Borko Stefanović. (Zoran Krasić, sa mesta: Ja ću da ga kaznim.) Narodni poslanik Zoran Popović, narodni poslanik Zoran Krasić, dva poslednja upozorenja za dobacivanje. Dva puta sam na najbolji mogući način koji umem, starajući se o dnevnom redu, vas zamolila da ne koristite strategiju izazivanja incidenata, iskazivanja arogancije, bahatosti i pokušaja slanja poruke da za neke poslanike u Narodnoj skupštini ne važi ni jedna odredba Poslovnika Narodne skupštine. Nedopustivo je da smatrate da imate prava da po svom nahođenju radite šta god vama padne na pamet na sednici Narodne skupštine zato što imate snagu političkih uverenja i ubeđenja. Izvolite, gospodine Stefanoviću.
Hvala lepo. Pokušaću vrlo kratko, nazreo sam pitanja poslanika Aleksića. Mislim da je suština u tome da, nažalost, dešavanja, naši skorašnji istorijski događaji i sve ono što se dešavalo u skorašnjoj prošlosti i sve ono što se dešava Srbima na Kosovu i Metohiji se kreće van domena teoretisanja i pitanja međunarodnog javnog prava, iako ga, čini mi se, dosta dobro poznajem. Ono što je činjenica je da ako Kipar priznaje severni Kipar, tj. tzv. turski deo Kipra kroz fakticitet, onda i mi priznajemo Kosovo. Ako priznaje Kina Hong Kong ili Tajvan, onda i mi priznajemo Kosovo. Sva rešenja za koja se borimo i predlozi koje smo dali ne idu dalje od tih primera. Prema tome, u tom smislu, možete biti sigurni, kao što možete biti sigurni da neće biti potpisivanja bilo kakvih sporazuma, sporazum potpisati sa Prištinom znači staviti se u istu ravan i dati potvrdu o tzv. državnosti, mi to nećemo uraditi i onda, naravno, neki delovi opozicije kažu - pa, vi njima verujete na reč. Drugim rečima, sve što ova vlada uradi, čineći maksimum napora da obezbedi naš interes, nikada nije dovoljno dobro za neke od vas. Ako ste kritični, budite argumentovani ili, što je još bolje, dajte još neki predlog kako stvar da se reši. Nemojte tako ne selektivno govoriti, uvodite EU, a izbacujete UN. Da vam kažem jednu stvar, apsolutno svaki put zahtevamo i insistiramo i preko Njujorka pokušavamo na sve moguće načine da UN uključimo u ove razgovore. To nije tačno da izbacujemo UN. Prema tome, zašto je ovde izneta teza da pregovaramo CEFTA. Ne pregovaramo mi CEFTA, gospodine Aleksiću. Kosovo je član CEFTA kao UNMIK na Kosovu. Pregovaramo modalitete kako će stvar da se reši, da može normalno da se odvija transport ljudi, roba i kapitala preko administrativne linije zato što ako tu stvar ne rešimo svi zajedno na zapadnom Balkanu, a najviše Republika Srbije, trpiće teške posledice, a rekao bih najviše Srbi na Kosovu. Prema tome, reći da je ovo faktičko priznanje je jako daleko od istine, da ne kažem da je potpuna neistina, pogotovo što ako već hoćete da kažete da pričam sa predstavnicima privremenih institucija u Prištini, što je tačno, onda treba da kažete da nisam ni ministar, ni predsednik ove države, pa da kažete da to može biti faktičko priznanje. Ne pričamo o tzv. pasošima Kosova, kako ste rekli, to jeste istaknuto kao jedan vrlo tvrd zahtev Prištine, koja ima jaku i značajnu i upornu podršku dela međunarodne zajednice. Mi smo taj zahtev odbili, a kada budete ocenjivali rešenja koja smo doneli, vodite o tome računa šta je gurano da se prihvati, a ne samo šta je prihvaćeno nego razmislite i o alternativama koje su stavljene pred našu delegaciju. Mislim da je to pravi put da cenite rezultate onoga što smo dobili ako znate sa čime smo se suočili. Pasoši su svakako bili nešto sa čime smo se suočili. Za nas su tzv. pasoši Kosova apsolutno neprihvatljivi. Nemojte da slušate sve što se u Prištini tendenciozno i smišljeno pušta u medije da bi se izazvale upravo ovakve situacije, koje imamo sada u Skupštini Srbije, a takve situacije u Prištini su svakodnevne. Njihov parlament veliku štetu nanosi pregovaračkom procesu i stvara potpuno ne moguću situaciju za njihov pregovarački tim zato što su se sami doveli u tu situaciju, zato što misle da mi u Srbiji imao jedinstvo, a oni ga nemaju. (Predsedavajuća: Pet minuta.) Tako da niko ne izbacuje UNMIK, Euleks postoji na Kosovu kroz naš dogovor i kroz odobrenje Saveta bezbednosti. To ću reći još jednom i stvarno mislim da ne treba da trošimo vreme, a to zašto je UNMIK postao ovakav kakav je sada i zašto je UNMIK danas bleda senka UNMIK iz 1999. godine, nemojte da krivite Vladu Srbije nego razmislite ko donosi odluku i o budžetu i o broju ljudi u UNMIK. To je, gospodo, Savet bezbednosti. Pre nego što pričate o tome, suočite se, to je realnost, a mi smo stavili jedinu institucionalnu prepreku između Hašima Tačija i Srba na Kosovu time što smo takav neefikasan ali neophodan Euleks doveli na Kosovo.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Boris Aleksić, dva minuta, dva potpitanja.
Hvala, gospođo Čomić. Najpre, ako pogledate steno beleške, gospodine Stefanoviću, videćete precizno koja sam vam pitanja postavio, a tiče se međunarodnog javnog prava i tiču se faktičkog priznanja. Što se tiče vašeg odgovora, on je svakako nezadovoljavajući. Sam "Glas Amerike" je 15. aprila 2011. godine preneo, da se prilikom treće runde razgovora govorilo o slobodi kretanja, ličnim kartama, vozačkim dozvolama, ali tzv. pasošu Kosova. Vi kažete da ste odbili pasoš Kosova, ali prihvatili ste lične karte - jeste li prihvatili i vozačke dozvole? Vi već govorite o određenim simbolima koje ste prihvatili i govorite o tome da ste prihvatili nešto, a moglo je da bude još gore. Nas interesuje samo da prihvatite ono što je po Ustavu Republike Srbije, jer ste obavezni to da prihvatite i ono što je po Rezoluciji 1244. Vi kažete da niste ministar. Šta nas briga što niste ministar, vi ste predstavnik Vlade. Mogla je Vlada bilo koga da imenuje. Vi predstavljate ovu državu i to jeste taj proces faktičkog priznanja koji je definisan u samom udžbeniku međunarodnog javnog prava. Tu činjenicu vi ne možete da opovrgnete. Možete da se pravdate čime god hoćete, ali to je ono što vi radite. Da biste ušli u EU, dobili ste ultimatum da uspostavite dobrosusedske odnose sa teroristima na Kim, sa teroristima koji su uzimali ljudske organe i trgovali njima, koje su slali u Londonsku kraljevsku bolnicu, te organe otetih i kidnapovanih Srba. O tome postoje transkripti razgovora, upravo generala Veslija Klarka i Havijera Solane. To je vaš zadatak i vi radite sve što možete u tom pravcu. Umesto da ojačate ulogu UN, vi kažete – niko nije izbacio UNMIK. Vi ste ga izbacili. Godine 2006. su tu bili predstavnici UNMIK. Vi sada direktno pregovarate sa predstavnicima šiptarskih terorističkih vlasti, sa predstavnicima Hašima Tačija. Nema UNMIK. Vi ste ga izbacili.
Dva minuta. Zahvaljujem. Narodni poslaniče, ponovo ste iskoristili dva minuta, a niste postavili nijedno potpitanje. (Boris Aleksić, s mesta: Postavio sam pitanje za lične karte. Morate da slušate.) Uvidom u stenogram, videćete da vaše ponašanje meni daje za pravo izricanje mera, bez prethodnih mera. Ono što je razlog što to ipak neću učiniti, što vidim da nema načina da se razumemo u tome da odredbe Poslovnika važe za vas jednako kao i za ostalih 249 poslanika Narodne skupštine. Reč ima narodna poslanika Aleksandra Janković, posle nje narodni poslanik Ivan Andrić.
Meni je veoma žao što danas nije prisutna njegova ekselencija "mister" Šutanovac, koji je verovatno iscrpljen od brifinga nakon jučerašnjeg rešetanja u ovoj skupštini. Imala bih za njega par pitanja vezanih za NATO i specifičan "SNB" odnos ove vlasti prema njemu. Svejedno, pošto su tu predstavnici vlasti, možda bi mogli da objasne zašto to "SNB" više nije vojna boja, već skraćenica za odnos srpske vlasti prema NATO? To je sadomazohistički blud. Znači "SNB" – sadomazohistički blud. Žrtva uživa u patnjama koje je nanosio i još uvek joj nanosi agresor, s tim što je sada fizička agresija dobila i svoj pravni korelat. Kao što svi znamo, NATO agresija je vodila osnivanje NATO države. Kada smo već kod te NATO države, interesuje me kako vi, kao ministar za KiM u srpskoj Vladi procenjujete blagodeti od ulaska Srbije u NATO? Ministar Šutanovac je rekao da ono ne može sam da odluči o ulasku Srbije u NATO. Zato vas gospodine Bogdanoviću pitam – kakav je vaš odnos prema NATO, tim pre što praktično predstavljate interese naše južne pokrajine? Nije potrebno da budete dobro obavešteni, pa da znate da je u nedavnoj poseti premijera Vladimira Putina bilo rečeno da proširenje NATO predstavlja direktnu pretnju Rusiji i da niko ne shvata iz kojih bi razloga Srbija našla u situaciji koja bi predstavljala pretnju za bezbednost Rusije. Da li postoji bilo kakav interes Srbije da na svojoj teritoriji rakete koje su uperene protiv Rusije? O pitanjima morala, što se NATO tiče bolje i da ne govorim. Kakav imidž bi Srbija imala, da li me slušate gospodine Bogdanoviću? Ne, sluša Borko, pa će on da odgovori. Kakav bi imidž Srbija imala u svetu kao zemlja koja bi ušla u vojni savez koji ju je bombardovao, zahtevajući od nje da prihvati amputaciju dela svoje teritorije, i to dela koji predstavlja kolevku njenog identiteta? Kakav bi to narod bio koji ratuje po svetu za tuđe interese, a pri tome ignoriše teror nad Srbima južne pokrajine? Kakav bi ugled u svetu imala zemlja koja je najvećeg saveznika – Rusiju napustila, a ušla u savez sa onima koji su je uništavali i osakatili? Moram vas gospodine Bogdanoviću da podsetim, da NATO nije bombardovao Srbiju na osnovu demokratskih principa niti gradi Kosovo na osnovu međunarodnog prava. Vojno osvajački karakter NATO ne odgovara miroljubivoj politici Srbije, a demokratija je, naravno, u ovom slučaju samo ideološka oblanda. Malopre se niste složili sa činjenicom da vaša Vlada od 1. jula 2008. godine zapravo vodi puzajući proces priznavanja nezavisnosti KiM. Kakva je uopšte vaša uloga, tim pre što je za šefa pregovaračkog tima predložen neko drugi?
Tri minuta. Zahvaljujem. Da li neko od predstavnika Vlade želi da odgovori? (Ne.) Da li želite dodatno da postavite dva potpitanja? (Da.) Narodna poslanica Aleksandra Janković.
Ovo sve više liči, potpredsednice, na "pozorište u kući". Znači, tu je Borko, on je dežurni koji treba da odgovori a hoće da u ulozi Bogdanovića… (Predsedavajuća: Molim vas da se obraćate sa uvažavanjem učesnicima sednice. Vas niko u ovoj skupštini ne proziva nadimcima, niti skraćenim imenima od milja, nego vam se obraća ili sa – narodna poslanice ili punim imenom i prezimenom. Pravila koja važe za vas, važe i za sve druge učesnike sednice. Molim vas da ne kršite Poslovnik i da ne vređate ugled Narodne skušštine, time što unosite nedopustivu privatnost u tok sednice Narodne skupštine. Izvolite, dva minuta i dva potpitanja.) Sada ću ovu dopustivu privatnost – zar nije zaista tragično da država koju su osnovala dva svetitelja, pretpostavljam da znate koji su, sada ima dve političke ekselencije od kojih jedan ne sme da se meša u svoj posao, niti da ode na teritoriju južne pokrajine, čije interese navodno zastupa? Drugo, umišlja da snima rimejk tog dana, tako što pozira na "enterprajzu" i lamentira na "Fejsbuku". Da li je to tragično? Da li je tragično da Srbin bude uhapšen?Odnosno, tu je naravno i ministarka Malović, ne bih je spominjala u vezi sa Nikolajevićkom, opšti sud za prekršaje u Podujevu je kaznio Todora Balaševića sa 30 dana zatvora zbog toga što je, ističući zastavu Srbije ugrozio javni red i mir. Ističući zastavu Srbije je ugrozio javni red i mir. Balašević je iz Velike Hoče kod Orahovca, sa boravkom u Jagodini. Juče je uhapšen, prekjuče na kontrolnom punktu kod Merdara, pošto je odbio da skloni zastavu Srbije koja je dva metra virila iz njegovog automobila, saopštila je kosovska policija. U kakvoj to državi mi živimo i da li stvarno ovo što sam rekla ova asocijacija na "pozorište u kući", jeste naša realnost – tužna i tragična, ali tačna? Samo nam još fali Vasa S. Tajčić, a znamo ko je.
Da li neko od predstavnika Vlade razume pitanje i želi da odgovori na pitanje? (Ne.) Narodni poslanik Miloš Aligrudić. Imate tri minuta. Izvolite.
Hvala. Pitanje je za gospodina Stefanovića. Pre nego što postavim, samo jedna konstatacija da u ovom dosadašnjem delu sednice koji se odnosio na KiM i ovom dijalogu koji postoji između poslanika i predstavnika Vlade, ostala je jedna stvar u vazduhu. Mislim da nećemo dobiti jasan odgovor do kraja, a to je pitanje razlike između načina na koji se ranije pregovaralo, pre nego što je došlo do jednostranog priznanja nezavisnosti Kosova od strane, odnosno jednostranog proglašenja nezavisnosti i priznavanja te nezavisnosti od strane brojnih država i ovoga kako se danas pregovara. Ta razlika je, pre svega, kada je reč o subjektima pregovora. Ranije su to bili predstavnici međunarodne zajednice, pod okriljem Rezolucije 1244 – privremene institucije, u tom smislu. Ono što vi danas zovete privremenim institucijama, one same sebe zovu, jer su od brojnih država priznate kao institucije države Kosova, odnosno njihovi predstavnici. Iz te jedne razlike fundamentalne proističu i ostale posledice na koje smo mi ovde ukazivali, pa je zato i stvoren utisak da se u određenim pitanjima ne razumemo. Moje pitanje se odnosi na vojne saveze. Dakle, prvo pitanje, neću mnogo objašnjavati, prosto ću ih postaviti. Dakle, pitanje je prvo – kakav je stav Vlade, pošto je ovde stav Skupštine prilično tu nejasan, kakav je stav Vlade oko saradnje sa OKB-om, odnosno Organizacijom za kolektivnu bezbednost i saradnju, koja je pokrenuta u Moskvi, do kojeg stepena mi tu idemo i da li bi Vlada predložila eventualno status posmatrača u toj organizaciji? Naravno, mi smo članica Partnerstva za mir, to članstvo je nastalo pre 2003. godine, a ta vrsta okvira za saradnju i razgovore iza koje, u krajnjoj liniji, stoji NATO pakt, ali koje je šire od NATO alijanse je nama poslužilo kao osnova za razgovor. Mene interesuje zbog čega ne postoji ta mogućnost ili, ako postoji, recite nam da postoji, za tu jednu vrstu prirodnog kontratega za koji bi trebalo prirodno da bude zainteresovana zemlja koja je proglasila vojnu neutralnost. S druge strane, interesuje me, kako je došlo do organizacije ovog skupa, NATO skupa, ove konferencije u Beogradu? Da li je to bilo određeno nama da učinimo od strane članica Partnerstva za mir, od strane NATO pakta ili smo se sami dobrovoljno javili da tako nešto učinimo, imajući u vidu činjenicu da je to velika sramota? Naime, održavati takvu konferenciju u Beogradu, bez obzira na ove druge atribute koje sam napomenuo, je prava sramota. Znate, ovu zemlju je NATO pakt bombardovao, a kasnije su članice NATO pakta priznale nezavisnost Kosova suprotno Rezoluciji 1244. Mi nismo u istom položaju kao i druge članice Partnerstva za mir, kada je u tom pogledu reč. Hvala.
Zahvaljujem. Da li neko od predstavnika Vlade želi da da odgovor na postavljena pitanja? (Ne.) Narodni poslanik Miloš Aligrudić, pravo na dva minuta i dva dodatna podpitanja. Izvolite.
Znate, i nedavanje odgovora je neki odgovor, na koncu, a ja tumačim to što odgovor nisam dobio od prisutnih predstavnika Vlade da su pojedine konstatacije koje sam izrekao tačne. Problem nedavanja odgovora u vezi Organizacije za kolektivnu bezbednost i saradnju se svodi praktično na negiranje te potrebe, iako vi niste dali negativan odgovor da postoji ta potreba da razmotrite, ja bih svakako dobio pozitivan odgovor sa vaše strane. Time se stvara jedan opasan disbalans za Srbiju i ovakvim konferencijama se šalje poruka prema NATO paktu o našoj potrebi približavanja činjenici atlantskih integracija, a s druge strane se šalje poruka Moskvi o udaljenju sa njihovoj političkih pozicija, što mislim da je izuzetno štetno za državu. Postaviću vam dva podpitanja na koja bi trebalo da date odgovore jer su vrlo konkretna. Tiču se pitanja NATO pakta i KiM. Da li vam je poznato da NATO pakt obučava kosovske bezbednosne snage, vojsku tzv. države Kosovo? Da li je to pitanje koje predstavlja, po vama, direktnu pretnju Srbiji? Ako jeste, da li vi to pitanje na bilo kojem forumu otvarate? Znači, pitanje je vrlo konkretno – da li vam je ovo poznato i ako vam je poznato ili vi ili gospodin Bogdanović, neko od vas dvojice, da li je to pitanje koje vi na bilo kojem forumu otvarate, uključujući i ove tzv. pregovore? Hvala.
Izvolite, gospodine Stefanoviću.
Naravno da nam je poznato i naravno da u svakoj prilici iznosimo da je to nešto veoma štetno, loše i za nas neprihvatljivo. Ako je to najkoncizniji odgovor, evo, ja vam ga dajem. To, naravno, ne menja tu realnost koja, nažalost, postoji na KiM i za koju smo najmanje odgovorni i vi ja, gospodine Aligrudiću, i ova vlada i prethodna vlada, vi to vrlo dobro znate. Ali, to je jedna realnost koja u realnom smislu predstavlja potencijalnu pretnju, ne samo za interese Republike Srbije, već i za preostalo srpsko stanovništvo na KiM. Baš zato mislim i da ovaj proces i ovaj dijalog sa Prištinom nam daje mogućnost da otklonimo takve opasnosti po naše interese, između ostalog, da otklonimo mogućnost novih priznanja KiM, baš zato što imamo ovaj dijalog. To je jedan širi kontekst ovog dijaloga i treba ga tako i posmatrati. Znam da sada konstatujući stvari koje postoje na Kosovu, možemo daleko da odemo i verovatno ćemo se u velikoj većini tih stvari složiti i vi i ja. Ali, ono što se verovatno ne možemo složiti je šta činiti po tom pitanju i da li mi išta treba da radimo ili ne treba da radimo. Mi duboko verujemo da moramo nešto da preduzmemo i da budemo aktivni u tom smislu i da razgovaramo sa svima i to, naravno, nije jednostavno. Naravno da će biti uvek onih koji će reći – to je priznanje Kosova, to je de fakto, kako mi je danas rečeno i de jure, itd. Znate šta, ako Kipar priča sa svojim otkinutim delom preko posrednika, ako Hong Kong može da uđe u sastav Kine, ako Tajvan i Kina imaju razgovore, ako postoje mnogi drugi primeri u svetu gde se te stvari dešavaju, gde priznaju dokumenta jedni drugima, zašto bismo mi bežali od jedinog načina da rešimo kosovski problem, a to je kroz direktan razgovor? Vi vrlo dobro znate, još iz Beča, kao što zna i gospodin Samardžić, kako je cela stvar prekinuta i ko je prekinuo celu stvar. Nismo sigurno mi. Oni su sami ustali od stola, otišli u Prištinu, proglasili nezavisnost. Sve napore koje smo uložili bili su usmereni da ih vratimo za pregovarački sto. Mislim da tu činjenicu treba ipak uvažiti. Koja je alternativa tom putu? Da li iko može da odgovori na to? Niko. Zato što alternative nema tom razgovoru i dogovoru. Naravno da on nije perfektan za nas. Voleo bih, verujte, da mogu da dobijem apsolutno sve što mi želimo. Zaista intimno to priželjkujem, kao što bi gospođa Tahiri volela da dobije od nas puno nedvosmisleno priznanje KiM, kao nezavisne države, a neće da dobije. Između toga je jedan veliki prostor u koji su uklješteni preostali Srbi na KiM koji ne znaju gde će da se probude, bez obzira na to što se i vi i ja, svi slažemo da je Kosovo deo Srbije. Ako to ponovimo 27 puta danas, da li ćete uvažiti da je to tako i da ja to ozbiljno mislim i da će to njima da pomogne? Nisam siguran. Koliko budemo jako vikali te parole, budite sigurni, neće im ništa pomoći. Neće. Treba da pričamo svi sa njima što više, da budemo prisutni tamo, da razgovaramo, da čujete šta se dešava. Kosovske dokumente ima 90 i nešto posto Srba južno od Ibra. Zašto? Zato što ne znaju kako da ostvare svoja minimalna prava. Nemojte da kažete da je ova vlada kriva zbog takve situacije. Znate li ko je kriv za tu situaciju? Kriva je ta priča – držite se, braćo! Mi ne priznajemo Kosovo! Tačno. I šta dalje? Šta je sledeći korak? Ništa. Vidite kako ćete platiti struju, vidite kako ćete uzeti izvod iz matičnih knjiga, vidite šta da radite kada dođu da vam plene stvari što niste platili porez tzv. državi Kosovo. Ko? Hoće partije odavde da idu sa mnom tamo, da mi zajedno stanemo pa branimo da nekom ne otmu šporet? Hoću da kažem da su to realne stvari. meni je žao što je tako. Voleo bih da nije tako, ali to je činjenica. Na severu je potpuno druga situacija. Da li to znači da treba da se odreknemo tih ljudi južno od Ibra? (Miloš Aligrudić, s mesta: Vi ste bili ti koji ste odbijali pomoć.) Nije tačno da smo odbijali pomoć, ali pomoć mora da se, gospodine Aligrudiću, kreće u nekim konkretnim predlozima. Ne možemo, pazite, svi se slažemo da moramo da branimo naš Ustav i skupštinske rezolucije, ali šta dalje? Kako ćemo da rešimo taj problem? Mi samo moramo da čekamo da se promene međunarodne okolnosti. Čuo sam tu tezu, ne od vas, ali sam je čuo više puta. To je teza koja obezbeđuje i sigurno, stoji vam čvrsto na tome... (Predsednik: Vreme.) ...završavam, da će poslednji Srbin biti ispraćen naMerdaru sa pleh muzikom. To je status kvo, gospodom. Ja sam energično protiv toga i ova vlada je protiv toga. Mi moramo sve učiniti da to sprečimo, pa makar pričali sa ljudima, kako ih naziva gospodin Aleksić. Oni to znaju, ali neće ka kažu. I tribuni sa severa Kosova neki imaju vrlo razrađene fine poslove sa Albancima. Zašto to ne kažu? Zašto ne kažu gde su pare koje je ova država davala još od vremena prethodne Vlade? Cifre su frapantne, gospodo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospođo Đukić-Dejanović, ove odredbe članova 209. i 210. Poslovnika daju minimalni prostor da se povodom neke aktuelne teme otvori rasprava. Ovo je nešto iznuđeno. Mi smo imali jednu bolju varijantu, podneli smo predlog za izglasavanje nepoverenja Vladi Republike Srbije. Nažalost, ovi Koštuničini nisu hteli da nam daju tih četiri potpisa. Takođe je i predlog za razrešenje predsednika Republike Srbije, nisu nam dali potpise, te ne možemo u okviru tih tačaka dnevnog reda, gde postoji neograničeno veći prostor, da ispričamo i o teškoj ekonomskoj, političkoj, nacionalnoj i svim drugim prilikama sa kojima je suočen srpski narod. Iskoristiću ovu odredbu Poslovnika da povodom aktuelne teme - Rezultati saradnje Republike Srbije sa Haškim tribunalom, otvorim nekoliko tema i postavim nekoliko pitanja. Lako mogu da se prepoznaju pitanja i gospodin Ljajić i Vukčević i Ignjatović si inteligentni, za razliku od nekih koji su malopre predsedavali, pa mogu da prepoznaju pitanja. O čemu se radi? Jedna Nemačka je donela zakon o saradnji sa Haškim tribunalom i prvi član glasi – nijedan Nemac ne može biti isporučen tom nazovi sudu. Godine 2001. imali ste kidnapovanje, isporuku Slobodana Miloševića. Rekli ste, svanuće svima, ništa nije svanulo. Došao je Zakon o saradnji. Kakva je ta saradnja? Šesnaest, navodno dobrovoljno, je otišlo za mandata prethodne Vlade, a država mirna, pasivna, vlast ćuti, vlast trlja ruke, jer navodno optuženi već su otpisani što se tiče ove države. Haraju nevladine organizacije, imamo stvarno montirane sudske postupke i optužnice koje zastupa gospodin Vukčević. Imamo zaštićene svedoke, kojima država garantuje bezbednost. Ovaj sud ne prihvata njihovo svedočenje i Haški tribunal ne prihvata njihovo svedočenje. Gde je pomoć države građanima Republike Srbije, državljanima Republike Srbije koji su optuženi? Sve države pomažu, jer imaju obavezu. Neka se nađe neki Amerikanac u pritvoru. Kompletna administracija, svi mehanizmi, konzulati, ambasadori, ministri, sve je u pogonu da se zaštiti Amerikanac u inostranstvu. Ako je negde u sudu, da vam ne pričam kakve su intervencije. Države koje imaju optužene pred Haškim tribunalom pomažu optužene, pomažu odbranu porodica itd. Kod nas avionska karta i da nije bilo jednog spora 2008. godine u sudnici, verovatno ne bi se ni dostavljala dokumentacija, jer prethodno je dokumentacija iz arhiva dolazila samo preko Tužilaštva Haškog tribunala. (Predsednik: Vreme.) Kakva je ta saradnja? Molim odgovor.
Vreme. Gospodin Rasim Ljajić, izvolite.
Otprilike, ovde ima dva pitanja koja se odnose na istu stvar, a to je odnos države prema optuženicima, koji su građani Srbije i koliko država njima pomaže. Ta saradnja i zapravo ta pomoć regulisana je jednom Odlukom tadašnje Savezne vlade iz 2005. godine, a koju je Srbija prihvatila kao pravni naslednik Srbije i državne zajednice Srbije i Crne Gore. Pomoć se odnosi na to da svaki haški optuženik, koji se dobrovoljno predao, koji je državljanin Srbije i ukoliko nije pravosnažno osuđen, ima prava na novčani iznos pomoći od 200 evra, na 18 avionskih karata i plus 250 evra njemu se prilikom tog, mimo toga, Nacionalni savet može doneti odluku da iz humanitarnih razloga pomaže porodici optuženog ukoliko njegova materijalna situacija je takva da ne mogu da izdržavaju porodice. Što se tiče druge vrste pomoći, na koju vi aludirate, mi imamo saradnju sa odbranama gotovo svih haških optuženika. Do sad je uloženo 1036 zahteva različitih za dostavom dokumentacije i na svih 1036 zahteva je odgovoreno. Ne postoji jedan advokat koji može da kaže da nešto nije učinjeno, a mogli samo to da uradimo. Naravno da je tu bilo pojedinačnih slučajeva sporenja oko neke dokumentacije. U svakom slučaju, mi stojimo na raspolaganju, Kancelarija nacionalnog saveta za svaki vid pomoći. Drugu vrstu pomoći, ako mislite na novčanu pomoć za odbranu, mi nismo u situaciji da pružimo. Haški tribunal plaća odbrane gotovo svih haških optuženika. Ako ste mislili na tu vrstu pomoći. Ukoliko opet prilože dokaze da ne mogu da plate tu odbranu, a većina je te dokaze i priložila. Prema tome, mi ćemo i dalje insistirati na tome da pružamo svu vrstu pomoći našim državljanima koja se tiče dostave dokumentacije i koja je regulisana i Zakonom o saradnji i ovom odlukom Savezne vlade iz 2005. godine.
Zahvaljujem. Izvolite gospodine Krasiću.
Gospodine Ljajiću, to sam upravo preskočio. Rekao sam vam da od jula 2008. godine to je regulisano, ali pre toga ničeg nije bilo. Od jula 2008. godine niste nam dostavili sve. Što nam ne dostavite dokumentaciju za generala Acu Vasiljevića? Što ne dostavite tu dokumentaciju? Njegova ekselencija ministar Šutanovac, lokalni NATO, ne da. Zašto ne da? Gospodine Ljajiću, postoji Zakon o pomoći haškim ljudima koji su optuženi pred Haškim tribunalom. Slobodan Vučetić je doneo jednu privremenu meru, pa je taj zakon odložen da se primenjuje. Na čelu kampanje protiv tog zakona bili su ljudi koji su i glasali za taj zakon. Pustite te finte, znam ja te finte vrlo dobro. Ovde se priča o drugoj vrsti saradnje. Saradnja, odnosno pomoći koja mora da se pruži svakom građaninu u našem inostranstvu koji je suočen ili izveden pred neki sud. Kad ste podigli glas za kršenje ljudskih prava? Kad ste pomogli timu odbrane? Kad je država preko državnih organa razmatrala neke pravne situacije i zauzimala neke stavove. To vas ne interesuje. Vi pričate o avionskoj karti i da može da se fotokopira neka dokumentacija, a jaka mi je saradnja. Velika je saradnja. Ne želite da sarađujete, ne želite da pomažete ljudima koji su optuženi, jer to zadovoljava vaše interese. Vi ste ovde predstavnici proevrospkih, pronato snaga, treba da završite prljav posao. Zašto dozvoljavate da vam po sudovima haraju ti stranci? Još se i pipkaju ispod stola neki, u znak zadovoljstva, časti se cela ulica zato što je Mladić prebačen u Haški tribunal. Sve ima da nam svane sutradan, čim se Mladić preda i isporuči. Šta je svanulo u Srbiji? Novi zahtev da se prizna nezavisno Kosovo. O čemu vipričate? To građani već sve znaju. Suštinska pomoć treba da bude. Pravna pomoć treba da bude. Šta pričate, Haški tribunal plaća odbranu? (Predsednik: Vreme.) Za odbranu Vojislava Šešelja nijedan evro nisu odvojili. (Predsednik: Gospodine Krasiću...) Još mu kartu nisu platili od 24. februara 2003. godine, kad je otišao u Hag. (Predsednik: Vreme.) Ma, vreme tek moje dolazi, gospođo Đukić.
To vi vidite, dobro. Reč ima gospodin Ljajić.
Što se tiče gospodina Vojislava Šešelja, sva dokumentacija koja je data Tužilaštvu, data je i odbrani i vi to dobro znate, i pravnom timu odbrane Šešelja. Sad ću vam reći. U poslednje dve godine, podneli ste mimo toga još 14 zahteva, na kojih je 12 odgovoreno. Nije odgovoren za ovaj, zapravo odgovoren je na ovaj zahtev što se tiče Ace Vasiljevića. Odgovor Vojske je bio da taj predmet nema nikakve veze sa dokumentacijom koja se traži. Druga stvar, ono što nije dato, a dobijeno je od tužilaštva, tiče se radnih dnevnika Ratka Mladića koje je pravni tim tražio, a koji je opet dobijen od strane tužilaštva, ali nikakvih problema nema, možemo da ustupimo sve dnevnike Ratka Mladića i pravnom timu odbrane Vojislava Šešelja. Što se tiče toga da mi ne pomažemo ništa, dovedite mi jednog advokata odbrane bilo kog haškog optuženika koji nije dobio u Kancelariji Nacionalnog saveta ono što je tražio. Vi lično možete da budete nezadovoljni, mada smatram da nemate nikakvog razloga, dovedite jednog advokata koji će reći da nije dobio nešto što je tražio od Nacionalnog saveta.
Narodni poslanik Miroslav Markićević ima reč. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovane kolege narodni poslanici, građani koji gledate ovaj direktan prenos, imam pitanje za gospodina Borislava Stefanovića. Gospodine Stefanoviću, želim da vam kažem unapred, da sve što budem rekao u ovih tri minuta zaista ne odnosi se ništa lično na vas, nego želim da budem principijelan, jer ovo što ja budem pitao, verujem da interesuje veliki broj građana Srbije. Vi ste pre izvesnog vremena ovde rekli i pitali praktično poslanike, iako oni to ne mogu da vam odgovore, šta vi nudite. Sada vam govorim kao čovek, lično u svoje ime, samo ime moje porodice. Nisam protiv da se razgovara bilo sa kim. Ako će da pomogne našoj državi i našem narodu i jednom našem građaninu, nekmoli onome što je juče digao zastavu i jutros vidimo da je jedan imao indeks od nekih naših univerziteta i nisam video da je država reagovala. Šta bih ja vama predložio, iako je možda kasno za to. Rekao sam na spoljnopolitičkom odboru da je vaš šef, ministar Vuk Jeremić, bio prisutan, da sam se ja pitao, ne bi učestvovao u tim pregovorima ni portir iz Ministarstva unutrašnjih poslova. Dakle, ne govorim o vama lično, možda se meni i sviđa kako vi nastupate, kako razgovarate, uopšte ne govorim o tome o vašim sposobnostima, za koje mislim da ste i kvalifikovani, samo je loša bila poruka da razgovara neko iz Ministarstva inostranih poslova. To je pod jedan. Pod dva, ne bi vam pala kruna sa glave da ste došli ovde u Skupštini, pa i da ste došli sa predlogom pregovarača i platforme pregovaračkog tima, i sa tim političkim, da tako kažem, kapitalom odobrenje Narodne skupštine, iako se i onda mi verovatno ne bismo složili svi, ali biste onda išli na te razgovore sa odobrenjem Narodne skupštine i vaš položaj, kredibilitet u javnosti i među građanima Srbije i političkim partijama, bio bi jači i možda bi ti razgovori bili uspešniji. Pod broj tri, gospodine Stefanoviću, da li vi mislite, da ne budem opomenut da nisam postavio pitanje, da je u redu da mi narodni predstavnici, uvažavajući to, lično što ste vi došli ovde, neke sam stvari i čuo od vas, koje nisam uspeo da pročitam, ali to se desi jednom u mesec dana, dva ili tri, da li vi mislite da celokupna naša javnost treba da sazna šta vi tamo, uvažavajući tajnost pregovora za uspešnost, imamo iskustva kod nekih država i tih pregovora, sa sličnim problemima, da li vi mislite da mi iz prištinskih tzv. izvora iz štampe treba da saznajemo neke pojedinosti, pa da onda neki od toga prave karikature, da praktično ne znamo šta je istina. Šta je problem da se dođe ovde, mimo ovoga Poslovnika, jednom mesec dana ili u javnosti, u nekoj direktnoj emisiji, da se pošteno kaže, uvažavajući stvarno situaciju u kojoj se nalazi naš narod tamo. Hvala.
Vreme. Izvolite gospodine Stefanoviću.
Zahvaljujem se. Pre svega da kažem da je ovo dobra forma komunikacije. Nije na meni da to ocenjujem, pošto sam gost u ovom uvaženom domu, ali mogu da kažem da je dobro kada se postavljaju konkretna pitanja. Više puta smo rekli i ranije kada smo bili ovde u Skupštini da je činjenica što, formalno sam zaposlen čovek u Ministarstvu spoljnih poslova, profesionalni diplomata koji je zaposlen na konkursu, ne postavljeno lice i ne osoba koja je imenovana od strane Vlade u MUP, pokazuje činjenicu da je mogao da vodi ove pregovore bilo ko ko ispunjava neke kriterijume koji nisu vezani za radno mesto. Ovu kritiku sam čuo i ranije. Podsetiću vas da postoje primeri u svetu gde stranci vode pregovaračke procese za neku državu. Postoje primeri gde se ljudi unajmljuju na tržištu kao profesionalni pregovarači da nešto ostvare. U ovom slučaju se vodilo računa o tome da postignemo maksimum, u dosta teškoj situaciji ostvarimo najbolji mogući rezultat, ne gledajući pri tome da li neko radi u pošti, u Ministarstvu spoljnih poslova ili nekoj drugoj instituciji. U pregovaračkom procesu ja ni na koji način ne predstavljam Ministarstvo spoljnih poslova, niti ga personifikujem. Da je na mom mestu gospodin Jeremić, onda bi ta primedba stajala. Prema tome, ako je to neki krucijalni zahtev i najveći problem, onda mogu da dam otkaz pa da odem da radim u neku drugu instituciju, onda bi možda to zadovoljilo ove kritičare koje najčešće čujem iz DSS – zašto Ministarstvo spoljnih poslova ne vodi ove pregovore? Znam da niste vi rekli, ali hajde već jednom da stavimo tačku na to. Taj argument je neutemeljen, netačan i ne znači ništa. Što se tiče dolazaka u Skupštinu, potpuno se slažem sa vama, to je neophodno. Ovo je, saradnici će me podsetiti, verovatno moje peti dolazak u Narodnu skupštinu, od toga drugi dolazak u plenum. Sada da ja kažem moje mišljenje. Redovni sam gost na skupštinskom Odboru za KiM. Na tom skupštinskom odboru najčešće, nažalost, nema onih koji najviše kritikuju ovo što radim. Nažalost, ni u plenumu, kao što vidite, neka kamera pokaže, nema onih koji najviše postavljaju u javnosti vrlo nezgodna pitanja. Gde je taj Stefanović? Zašto ne dođe u Skupštinu? Zašto se ne obrati Skupštini? Ja sam danas, dame i gospodo, peti put pred vama i svaka čast vama koji ste ovde ostali i došli da jedno važno pitanje prođemo, a to je pitanje dijaloga sa Prištinom. Skidam vam kapu. Onda objasnite vašim stranačkim kolegama da se malo izmeste iz medija i dođu u skupštinsku salu ili odbor, pa da razgovaraju samnom. Spreman sam u svakom momentu da dođem pred poslanike. Apsolutno nemamo šta da krijemo. Videćete da će naš izveštaj biti detaljan, da će biti potpuno obrazložen i što je najvažnije, da će biti u skladu sa Ustavom Republike Srbije i Rezolucijom ovog doma. Što se tiče javnosti, držali smo se dogovora i držimo se principa da pregovori u svojoj suštini i prirodi ne mogu biti pregovori u javnosti. Inače možemo sesti na televiziju, pred kamere, pa razgovarati. Nikakav rezultat nećemo postići, ali se ja trudim da vama, bar iz principijelne osnove, objasnim šta će biti rešenje. Ono što je gospođa Tahiri uradila u Prištini je veliki minus za njih, veliki auto gol i veliki problem koji su napravili i verujte da su zbog toga na žestokom udaru i pod kritikama. Zašto oni to rade? Zato što imaju strašan pritisak svoje javnosti i svog parlamenta, jedno dubinsko nerazumevanje, jer u Prištini svi misle da ovo što mi ovde radimo je isključivo u interesu Republike Srbije i da je naš tim superioran i nadmoćan u ovom procesu. Ako to misle albanski poslanici i albanski analitičari, ja moram stalno da objašnjavam da mi ne priznajemo Kosovo, da ovo nije priznanje Kosova, da ništa ne potpisujemo, da ne priznajemo pasoše Kosova, ali to nije dovoljno nekima ovde, nego se polazi od pretpostavke – ti si član DS, ti radiš za Borisa Tadića, dakle ti si izdajnik. Ta retorika mora da se izbaci iz našeg političkog života. To je nedolično, netačno, za mene uvredljivo, za mene lično i za moje saradnike od kojih su mnogi potpuno vanstranačke ličnosti. Javnost će biti obaveštene … (Predsednik: Vreme.) … ali javnost nije arena, jer javnost znači da mi moramo da se prepucavamo šta je tačno. Videćete da rešenja koja postignemo, ja vam to kažem unapred, sa punom odgovornošću… (Predsednik: Vreme.) … u Prištini će biti predstavljena na dijametralno suprotan način od onoga kako ćemo mi to da predstavimo i kako ćete vi to pročitati ovde, ali to je normalno. Oni moraju svoju javnost da umire zbog rešenja koja dolaze. Hvala.
Imate reč gospodine Markićeviću.
Gospodine Stefanoviću, mislim da sam vrlo tolerantno i korektno postavio pitanja i dao obrazloženja za pitanja koja sam vama postavio. Ako ste želeli da u odgovoru meni izazovete ovaj aplauz, to je vaše pravo i ovo je politika. Možda sam ja naivan, jedan od milion naivnih Srba koji smatraju da KiM, ako hoćete da vam kažem otvoreno, nije samo ni stav Srba sa KiM. To se tiče svih Srba na svetu. Prema tome, vidite vašu odgovornost. Ne vidim čime sam zaslužio retoriku, niti sam pominjao te ružne izraze, niti merim nečiji patriotizam, samo sam želeo iz najbolje namere da vam postavim neka pitanja, kao što ste vi rekli – da predložim. Recimo da se moje mišljenje uvažavalo, rekao bih u vrhu države kad je lažna država KiM raspisivala izbore da indirektno ne ohrabrujemo Srbe da idu na te izbore, nego da im odlučno kažemo – nemojte da idete na te izbore, to nije vaša država. Vaša država je Srbija. Nego da kažemo – idite vi tamo i dalje ćete iz budžeta Srbije da primate platu, a učestvovaćete na izborima druge države. To je moje mišljenje i moj predlog za sledeće. Doći će i ti sledeći tamo izbori. Jer ako su oni mogli 10,15 godina da bojkotuju izbore koje je organizovala država Srbija, koji su bili tolerantni i demokratskiji nego što su njihovi, pa su postigli šta su postigli, zar to nije nauk za nas? Što se tiče javnosti, gospodine Stefanoviću, naravno, nisam mislio na direktan prenos. Mislio sam da se vama olakša pozicija da više govorite o nekim, kao što ste danas natuknuli, temama koje da mi ne saznajemo iz tzv. prištinskih medija. Nikad nije mnogo o KiM i ovakvoj temi razgovarati i ono što želim da vam kažem i da vam olakšam, nije tačno da nisu bitne granice. Vrlo su bitne granice, zato vi i pregovarate i ne verujte nikome iz EU koji vam kaže da nisu bitne granice. Hvala.
Narodni poslanik Božidar Delić ima reč. Možete pet minuta. Izvolite.
Hvala. Zahvaljujem se. Slažem se sa vama, naravno da su bitne granice. Da nisu bitne granice, ne bi neko proglašavao jednostrano proglašenu nezavisnost Kosova. Onda kažu – dobro, cepanje Srbije u redu, ali nije u redu cepanje Kosova, kao što ste čuli tezu. Vrlo interesantno. Tako da se slažem sa vama. Nisam imao nameru. Potpuno sam razumeo vaše pitanje, zahvalan sam što ste ga postavili. Omogućili ste mi da dam širi odgovor i na neke druge stvari koje nisu konkretno nešto što ste vi rekli. Dakle, to je samo bilo u tom smislu. Ništa više. Hvala.
Narodni poslanik, potpredsednik Božidar Delić ima reč.
Uvažena predsedavajuća, gospodo ministri, gospodo iz ministarstva, kolege narodni poslanici. Kada je SRS zatražila da danas raspravljamo o odnosu Republike Srbije prema vojnim savezima i kada je zatražila da nam se ovde u Skupštini obrate predsednik države, premijer, ministar inostranih poslova i ministar odbrane, to je upravo zbog toga što su jedino to ljudi koji mogu apsolutno da nam daju konkretne odgovore po ovim pitanjima. I vi ste gospođo predsedavajuća u svakom slučaju trebali da obavestite predsednika države da postoji takva inicijativa i smatram da nemate pravo da se pozivate na članove našeg Poslovnika i da kažete da ne postoji pravni osnov da predsednik države dođe u Skupštinu. Mi smo predstavnici naroda, i ono što smo mi danas ovde želeli da pitamo predsednika države i te kako je vezano za ovo naše pitanje. Upravo zbog toga što je predsednik države potpisao SOFA sporazum sa Kondolizom Rajs, a taj SOFA sporazum i te kako zadire u važna pitanja državnog suvereniteta Republike Srbije i odnose sa NATO paktom. Ne znam ko može danas da nam da odgovore na ova pitanja. Vi, takođe, znate za inicijativu koja postoji već dve godine. Vezana je za organizaciju dogovora o kolektivnoj bezbednosti. Možda ovo pitanje uopšte ne bi bilo postavljeno da se ova Skupština i svi drugi državni organi pridržavaju rezolucije ove Skupštine od 2007. godine, kada smo rekli da je Republika Srbija vojno neutralna. Ali, sa druge strane, onda imamo da je Vlada Republike Srbije, pojedini ministri, ili čak i jedan državni sekretar, potpisali tri sporazuma sa NATO, a predsednik države, takođe, potpisao jedan sporazum sa NATO. U međuvremenu je oformljena i naša misija pri NATOpaktu. Juče sam u ovoj Skupštini, kada je bio ministar odbrane, rekao da ova Skupština primenjuje dvostruke standarde. Zato, postaviću pitanja, ali ne znam ko može da da odgovor. Gospođo predsedavajuća, pošto je ovde danas predviđeno da govore ljudi iz Vlade, vi znate da je četiri puta u Republici Srbiji boravio i potpredsednik Ruske Dume koji se interesovao za ova pitanja. Vi, takođe, znate da smo mi ovde … (Predsednik: Vreme. Imate pravo još dva minuta. Izvolite.) Onda, moram postaviti najkonkretnije pitanje, pa očekujem da gospoda makar odgovore pismeno. Svi sporazumi sa NATO paktom, osim Sofa sporazuma, koje je potpisao predsednik, potpisali su ministri ili članovi Vlade. Da li je Vlada svesna činjenice da posle svih ovih sporazuma više uopšte neće biti bitno jesmo li mi formalno članica NATO pakta ili nismo? Drugo pitanje – kada će Ministarstvo inostranih poslova dati svoj stav o ODKB? Pošto se u ovoj Skupštini često puta odgovornost, kad hoćemo da formiramo parlamentarnu delegaciju, koja po mom mišljenju nema veze sa MIP, uvek prebacuje loptica na MIP. Kada će ono dati mišljenje Da bi jednom mi mogli ovde u Skupštini da formiramo tu delegaciju? To su bila pitanja.
Reč ima narodni poslanik Ljubomir Kragović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gosti, želeo bih da istaknem da mi imamo dve prilike, evo po drugi put razgovaramo o ovako ključnim temama, da zahtev poslaničkog kluba SRS, i ono što bih uputio kao kritiku i zahtev kada ćemo imati sednicu upravo ovog doma, a ne raspravu sa javnosti, da se zauzme neki stav, neka platforma i o svim ovim pitanjima koje danas poslanički klub SRS inicirao, a naročito mene interesuju ta pitanja u vezi problema sa KiM, tako da očekujem inicijativu Vlade Republike Srbije, da u što skorijem periodu, bude zakazana ta sednica , kako bi naši ministri i naša Vlada i ovi u pregovaračkom timu mogli da zastupaju upravo one interese koje Narodna skupština usvoji, a jeste stalno kroz izjave, da koriste upravo tu Rezoluciju i da se pozivaju na Ustav. Ono što bih hteo da istaknem da podsetim gospodu da su nas isto tako ubeđivali u pozitivnost misije EULEKS, sa onih 6 tačaka i status neutralnost, i da će to biti boljitak za srpski narod na prostoru KiM.Tada smo učinili jednu veliku grešku, katastrofalnu grešku, minimizirali smo ulogu UNMIK i SB, a maksimizirali smo ulogu, i ustvari preneli sav posao na misiju EULEKS,i mislim da je ta misija pokazala da ona nije realizovala nijednu od tih tačaka, i da nije statusno neutralna, i da Vlada kao što je dala saglasnost da ona dođe na Kosovo, treba da da, da donese odluku da se ukine poverenje toj misiji i da se ponovo vrati misija SB, tj. UNMIK, da on preuzme delovanje, jer je totalni promašaj ove misije EULEKS, na prostoru KiM. Drugo pitanje, koje bih želeo da postavim, gospodin Borko Stefanović, kada ćete vi gospodo iz Vlade, prestati da ubeđujete nas Srbe na prostoru KiM, da nam je bolje da živimo pod vlašću Tačija, nego pod vlašću Tadića. Zašto nas ubeđujete stalno da treba da gradimo šiptarske institucije, a da urušavamo svoje sopstvene. Ja vam odgovorno tvrdim da Srba i srpskog naroda, biće onoliko koliko bude jakih srpskih institucija na prostoru KiM. I na kraju bih u vezi pregovora, ponovo interesantna stvar, nekih 6 tačaka, ponovo jedna velika prevara i jedna velika izdaja, a naročito se odnosi upravo na tu reč sloboda kretanja. Čitam izjavu vašu, juče koju ste dali, da ćete sa ovim dogovorom postići da Srbi mogu da se kreću celom teritorijom KiM. Ja vam odgovorno tvrdim da ni Šiptari ne mogu da se kreću teritorijom KiM. Ni međunarodne snage ne mogu da se kreću, a kamoli Srbi da se kreću po teritoriji KiM. Znači, ni Šiptari, ni pripadnici međunarodnih snaga ne mogu slobodno da se kreću. Kako mi onda mislimo da ostvarimo to svoje pravo? To je zamena teza. Treba omogućiti Šiptarima da se slobodno kreću po teritoriji KiM.
Ko želi da odgovori? Reč ima ministar Goran Bogdanović.
Hvala. Poštovani poslanici, ja ću odgovoriti na ovaj deo pitanja gospodinu Kragoviću zbog čega mi teramo Srbe na prostoru KiM da žive pod vlašću gospodina Tapija i da im je bolje pod vlašću gospodina Tapija nego pod vlašću, kako ste rekli, gospodina Tadića. Ne znam odakle vam takva konstatacija? Jer, poznato je, a i sami ste to rekli, gde god imamo srpske institucije na prostoru KiM tu imamo i Srbe. Upravo zahvaljujući tim institucijama, Srbi su opstali i opstaju i dan-dana. Tako da teza da mi teramo Srbe da žive pod vlašću Tačija je apsolutna neistina. Hvala.
Narodni poslanik Ljubomir Kragović, dva minuta i dva dodatna pitanja.
Pokušaću u najkraće da obrazložim. Kroz par rečenica koje ste u toku današnjeg dana izneli koju je dao ministar za Lešak, ponosan sam što sam bio u koaliciji "Povratak" od 2001. do 2004. godine i bio ministar. Borili smo se lavovski. Išli smo tenkovima na posao a kao rezultat toga dobili smo 17. mart i novu paljevinu Srba i srpskih imovina na prostoru KiM. Drugo, uradili smo 130 stanova. Nema naselja koje nema kanalizaciju. Od toga ste pola uradili u naselju Brđane i ni dan danas nema ni kanalizacije, ni vode, niti je iko useljen u te stanove. Verovatno čekate da vam jedan mandat od četiri godine bude dovoljan da izgradite sto stanova. Raspustili smo osam lokalnih samouprava, a ima ih još, nepotrebnih i suvišnih. U međuvremenu smo napravili četiri šiptarske institucije. Da li je to ova potvrda ovoga o čemu ja govorim? Jeste. To je taj dokaz da vi nas terate da prihvatimo režim Tačija a ne izdajnički režim Borisa Tadića. Isto tako, izjavili ste sledeće: "Na ekonomskom planu, uradili smo jako mnogo". Šta ste uradili? U 2008. godini ste izjavili da ste uštedeli 200 miliona. U 2009. godini verovatno 400. U 2010. godini 800 miliona. Uštedeli ste gde? Na onom terenu gde ne sme da se štedi. To je minimalan novac, minimalna sredstva, ali jako neophodna za pomoć srpskom narodu u njegovoj borbi i u njegovoj rešenosti da ostane da živi na prostoru KiM. Sva ona rešenja koje je ovo ministarstvo na čelu sa ministrom za Lešak donelo su jako, jako negativna i odražavaju se na to da ako ova vlada prestane da deluje, tad će biti boljitka za srpski narod na KiM.
Dva minuta. Gospodin Borko Stefanović.
Moram da kažem da gospodin Kragović mene uvek inspiriše, zaista, vrlo pozitivno. No, neću odgovarati na pitanje iz domena rada Ministarstva za KiM, ali hoću da odgovorim na par pitanja i konstatacija koje ste dali. Pre svega, mislim da je jako važno da kažemo da je Euleks misija koja je dobila potvrdu i odobrenje Saveta bezbednosti. Mi smo dogovorili to suočeni sa trendom galopirajućeg smanjivanja uticaja snage, budžeta i brojnosti UNMIK-a na KiM, odlukama Saveta bezbednosti, gospodine Kragoviću. Ne znam da li se vi i ja dobro razumemo, ali ako se ne razumemo, ja ću da vam dam jedan podatak. Budžet UNMIK-a je smanjen za 76% a osoblja UNMIK-a sa 4.911 na 507. I sada vi kažete da smo mi za to odgovorni, a znate da to donosi Savet bezbednosti u kojem, kao što znate, sede i naši prijatelji. Prema tome, suočeni sa tom situacijom, mi smo morali da dovedemo misiju koja će stajati i kao institucionalna brana između Srba na Kosovu i Hašima Tačija. A vi meni recite, da nema sada tog i takvog, neefikasnog, i puno toga lošeg možemo reći za taj Euleks, šta bi stajalo između nas i njega? Druga stvar koju ste rekli i koja je apsolutno netačna je da su ovi pregovori šarena laža i da su oni uvod, mislim da ste tako rekli – puzajuće priznanje Kosova, dobrosusedske odnose itd. To je sve netačno i ja to moram da demantujem. Jer ako je tačno da je to šarena laža, ja ne znam zašto se meni svakodnevno desetine, stotine Srba sa Kosova javlja i traži da njihove probleme uključimo u ove razgovore? Ako znaju da je šarena laža i mi u stvari samo priznajemo Kosovo, zbog čega oni svi traže da mi rešimo njihove probleme? Kao što traže to od vas, pošto i vi živite na KiM, tako traže i od pregovaračkog tima. Kako smo onda šarena laža? Onda tu nešto nije u redu. Onda ja kad odem na KiM, a idem često, oni ljudi iznose svoje probleme, vrlo otvoreno, vrlo direktno i ja im otvoreno odgovaram. To je u redu. Treba imati normalnu razmenu argumenata i može da postoji sumnja, ali dajte saslušajte šta se dešava, pa donosite sud. Nemojte unapred da govorite – to je sigurno ovo ili sigurno ono. Ne možete vi to znate dok ne vidite rezultat. Kada vidite rezultat, siguran sam, mnogo toga vam se neće svideti, ali to jer normalno, suočeni sa ovom situacijom. Srbi ulaze u kosovske institucije, imaju njihova dokumenta. Niti je gospodin Kragović za to kriv, niti gospodin Bogdanović, niti ja, niti Boris Tadić, nego je kriv život koji je takav tamo gde mi nemamo efektivnu kontrolu nad Kosovom i Metohijom. Recite to otvoreno. Imate UNMIK koji je u opadanju i imate Srbe koji i te kako sarađuju sa Albancima i dobijaju dve plate i sve im je u redu. Nisu im mrske Tačijeve penzije i plate. Hvala.
Ministar Goran Bogdanović, minut i 40 sekundi. Izvolite.
Hvala. Bio sam u dilemi da li uopšte da se javljam da odgovorim gospodinu Kragoviću, ali zarad istine, zarad javnosti, moram da podsetim gospodina Kragovića, očigledno da on nema dobru komunikaciju sa svojim predsednicima opština na Kosovu i Metohiji, pre svega u Štrpu, Vučitrnu, Istoku, Kosovskoj Kamenici. Zamolio bih ga da pita svoje predsednike opština koliko smo napravili stanova u Štrpcu, u Vučitrnu, u Kosovskoj Kamenici, koliko smo stanova napravili u Osojanu. Zarad javnosti, zarad tebe, gospodine Kragoviću, da znaš, u Štrpcu osam stanova, u Kosovskoj Kamenici 13 stanova, u Vučitrnu osam stanova, u Osojanu, opština Istok, 13 stanova. Nije samo u Brđanima i nije samo na severu Kosova. Da li treba da vam kažem koliko smo kuća napravili isto u tim lokalnim samoupravama gde su predsednici opština iz SRS? Pitajte njih. Ali, očigledno je da vi ne putujete Kosovom, da niste u komunikaciji i da tako paušalne ocene olako iznosite ovde, optužujući da mi ništa dole ne radimo. I te kako radimo. Ponavljam, nije me stid to da kažem, jer znam da smo mnogo toga uradili na prostoru Kosova i Metohije. Da, uštedeli smo 200 miliona 2008. godine. Uštedeli smo i 2009. i 2010. godine. Znate kako smo uštedeli? Zato što smo kontrolisali protok novca. Ne, ništa mi nismo uzeli od građana Kosova i Metohije, nego smo kontrolisali da li postoje duple plate, da li postoje ljudi da su mrtvi i da primaju plate itd. Da li ljudi koji se deklarativno zalažu ili su se vratili, povratnici, treba da primaju povratničku pomoć, a žive u Kraljevu, Kragujevcu, Beogradu? Tu smo uštedeli, gospodine Kragoviću. Ono što je bilo namenjeno Srbima na Kosovu, oni su dobili, ali je uskraćeno onim ljudima koji su godinama dobijali to. To ne može više i to, dok sam bar ja na čelu ministarstva, neće biti.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta, tri minuta.
Dame i gospodo pored teške ili bolje reći nikad teže ekonomske situacije u Srbiji i korupcije na svim nivoima vlasti teme o kojima Srpska radikalna stranka želela da razgovara sa predstavnicima Vlade su apsolutno najaktuelnije. Dakle, hteli smo da govorimo o rezultatima saradnje Republike Srbije sa Haškim tribunalom, o odnosu Republike Srbije prema vojnim savezima i politici Vlade Srbije prema južnoj srpskoj Pokrajini, u kontekstu otvorenih zahteva zapadnih diplomata da je priznavanje takozvanog nezavisnog Kosova uslov za ulazak u Evropsku uniju. Nažalost, predsednik parlamenta je ovo sve zbućkala u jedan dan i naravno da je nemoguće da kažemo sve ono što smo želeli da kažemo, druga tema je što ste se vi iz Vlade dobro izvežbali, pa onda u onom drugom odgovoru kada poslanik više ne može da vam odgovara, onda budete i bezobrazni i drski i postavljate pitanje i kažete šta god vam padne na pamet. Ali, dobro, mi smo tu da se prilagođavamo takozvanim demokratskim principima, a građani Srbije vide koliko su to demokratski principi. Čuli smo ovde zaista svega i svačega. Čuli smo i gospodina Borka Stefanovića koji kaže – mogu da kažem šta će Priština da dobije iz ovih pregovora, a šta mi dobijamo. Gospodine Stefanoviću kažite – mi to i hoćemo, mi hoćemo da kažemo o čemu vi to prigovarate i šta će to da dobije, kako vi kažete Priština, a šta će da dobiju Srbi, odnosno država Srbija. Da li vi to već razdvajate Prištinu i Beograd gospodine Stefanoviću. Vrtite glavom, ali mi tvrdimo nažalost da to jeste tako. Bila je interesantna rasprava između gospodina Bogdanovića i gospodina Velimira Ilića. Čovek samo može da zaključi – Bože kako je lepo kada razgovaraju ljudi koji se odlično znaju. Zaista ste mnogo rekli jedan o drugom i mnogo rekli o političkom delovanju, i ne znam gospodine Bogdanoviću čime se vi to ponosite kada kažete da ste bili u šiptarskoj Vladi. To je zaista nedopustivo. Klimajte vi glavom koliko god hoćete gospodine Bogdanoviću, ali to je mrlja na državi Srbiji, ne na vama lično, briga mene što ste vi bili u šiptarskoj vladi, što vaša žena i danas prima šiptarsku platu, nije to tema, nama je problem šta radi država Srbija, šta rade državni organi Republike Srbije. Evo da mi ne istekne vreme, a da ne postavim pitanje, pitanje je – da li vam je prvi uslov za ulazak u Evropsku uniju traženje Hadžića ili dobrosusedski odnosi sa lažnom državom Kosovo, a znamo da je i jedno i drugo. Samo recite koji je redosled.
Ko od predstavnika Vlade želi da da odgovor? Gospodin Borislav Stefanović.
Gospođo Radeta, izvinjavam se što sam klimao glavom, ali nisam mogao drugačije da iskažem svoje duboko neslaganje sa onim što ste rekli. Dakle, da odgovorim na vaše pitanje. Ovo nisu razgovori kojima se na bilo koji način uvodi takozvana dobrosusedska saradnja ili bilo kakav element državnosti Kosova. Mi pregovaramo o praktičnim životnim pitanjima koji u velikoj meri pomažu Srbima na Kosovu, ali pomažu i Albancima. Zato sam rekao da će tu biti stvari koje će obadve stvari nešto da dobiju. Ako me pitate implicitno – da li će Kosovska strana ili takozvana prištinska strana uz punu negaciju njihove državnosti, evo da budem potpuno precizan, da ne bi posle bilo da ja to razdvajam, da dobije elemente državnosti neće. Ne možemo mi da im dajemo elemente državnosti. Mi koji smo najstrožije, najčvršće protiv bilo kakvih elemenata državnosti Kosova. Ali ono o čemu mi pregovaramo, to su pre svega sloboda kretanja, da ljudi mogu slobodno da se kreću, da se osećaju sigurno, da nisu stigmatizovani zbog toga što su Srbi, da se osećaju kao da žive u svojoj zemlji, zato što žive u svojoj zemlji, da se ostvari pravno-imovinska sigurnost u ujednačavanju dva katastra od kojih je jedan nelegalan, falsifikovan, da se na taj način omogući povrćaj imovine po pitanju matičnih knjiga, da ljudi imaju pravo i sigurnost da su podaci ujednačeni i tačni na jednom mestu, po pitanju transporta i funkcionisanja razmene robe, da se omogući normalan trgovinski odnos sa ljudima koji tamo žive. Da li to znači priznanje Kosova? Ne znači. Zna se kako se priznaju države. Ima raznih teorija, slažem se, ali se vrlo dobro zna kako se to radi. Ako Kipar ne priznaje pokušaj jednostranog otcepljenja svoje teritorije, mi smo daleko iznad tog standarda, verujte mi. Naravno da, završavaju i, nadam se odgovarajući na vaše pitanje, mi ćemo ući u fazu gde ćemo regulisati odnos sa Prištinom. Šta to znači? To znači da ćemo regulisati kako ćemo da tretiramo jedni druge i kako ćemo živeti zajedno. Da li to znači priznanje Kosova? Ne znači. Da li nam neko traži priznanje Kosova da bi ušli u EU? Ne traži. Da li ima ljudi ili delova vlada ili čak nekih vlada koje bi to volele da vide? Ima. U EU su 22 države priznale Kosovo, pet nisu. Ne može EU imati jedinstven stav o tome. Ne mogu ja vama da pričam bajke i da ne kažem da ima političkih krugova, uticajnih ljudi i institucija u određenim državama koje se jako bore da mi priznamo Kosovo, čak kao uslov, ali mi to ne prihvatamo. Ako čujete da neki članovi Bundestaga kažu tako nešto, to je njihovo mišljenje. Da li je mišljenje nemačke Vlade? Daleko od toga. Nije daleko, ali nije identično i ne mogu da to traže od nas. Ako bude traženo od nas, vi znate naš odgovor. Sada vi pogledajte u mene i recite – vi ćete priznati. Kažem vam da nećemo. Ko je sad u pravu i kome će građani da veruju? Možda će da veruju onima koji su posle 12 godina doneli neke konkretne rezultate koji će pomoći ljudima tamo, a vi ćete onda to da ismejavate i da kažete da to nisu nikakvi rezultati. Šta je rezultat? Nemojte ništa, nego tamo lepo sedite, pa umrite od toga što ste Srbi. Ako je to rezultat, ja to odbijam, odmah vam kažem. Neće vam se svideti sve što smo uradili, ali je to najbolje što je bilo moguće u tom momentu. Odgovorno to tvrdim. Hvala.
Narodna poslanica Vjerica Radeta, dva minuta, dva potpitanja.
Nisam ni očekivala da će gospodin Stefanović odgovoriti na ono ključno pitanje koje sam postavila na kraju, o redosledu, da li treba pre uhapsiti Hadžića ili priznati lažnu državu Kosovo za put u Evropu, ali ponavljam to, ne kao jedno od dva pitanja. Gospodine Stefanoviću, ako već pričate o nekima koji vrže pritisak na vas, zašto ne kažete ko je to? Mi znamo da je to NATO, znamo da su to članice EU. Mi upravo iz tog razloga kažemo da Srbija ne sme ni u NATO, ni u EU. Zašto vi otvoreno ne kažete ko je to ko pritiska vas iz pregovaračkog tima, Borisa Tadića, Cvetkovića, ministre u Vladi itd? Podsećanje za gospodina Ljajića, kada je odgovarao kolegi Krasiću, da dovedemo advokata, mislim na advokate optuženih u Haškom tribunalu, koji će da kaže da nije dobio neku dokumentaciju koju je tražio. Gospodine Ljajiću, podsećam vas da se Vojislav Šešelj brani sam, nema advokata i ne može da dođe po dokumentaciju, šalje nas iz tima i vi nam ne date. Dakle, kažete zašto Šutanovac nije dozvolio dokumentaciju vezanu za Aleksandra Vasiljevića, koji je odgovoran za sve ono što se dešavalo u Ovčari, za sve ono što se dešavalo na mnogim mestima gde se ratovalo devedesetih godina, zašto je on miljenik režima i onda i sada? Vojislav Šešelj hoće o tome da govorim, ali vi ne date dokumentaciju. Dobro je što je gospodin Vukčević ovde, dobro je zbog toga što je ono što su odgovarali ministri, pre svega Bogdanović i gospodin Stefanović, ako dobro pročitate transkripte, mnogo tema ima, gospodine Vukčeviću, upravo za tužilaštvo na čijem ste čelu. Dva dodatna pitanja, oba za gospodina Vukčevića. Gospodine Vukčeviću, da li ste popili ono vino sa Karom del Ponte kojim je trebalo da se častite jer je uhapšen Mladić? Sram vas bilo. Drugo pitanje, kako ste se lično osećali kada vas je ispod stola dodirivao Bramerc?
Dva minuta, zahvaljujem. Da li neko želi da da odgovor na pitanje? Gospodin Vukčević.
Poštovani poslanici, prvo odmah da objasnim vezano za to vino koje se pominje. Nikada nisam rekao da sam pozvao Karlu del Ponte, to su proneli tabloidi, prema tome to nije istina. Nije u mom karakteru da likujem nad bilo čijom sudbinom. Bio bih nepošten da ne kažem da sam bio zadovoljan kada smo uhvatili Ratka Mladića. Bio sam zadovoljan, jer bio bih nepošten da taj posao radim već pet godina i da budem nezadovoljan uspehom. Hvala.
Da li ministar Rasim Ljajić želi reč? Da, izvolite.
Tačno je, gospodin Šešelj nema advokata, ali ima pravni tim sa kojim već godinama, nadam se, dobro sarađujemo, uprkos ovim vašim primedbama.
Molim vas da ne dobacujete. Osim nepristojnog govora koji koristite, prekinite da dobacujete i ovo je upozorenje narodnoj poslanici Vjerici Radeti. Nakon toga je izricanje kaznenih mera. Iznite, ministre, nastavite.
Objasnio sam zašto nije data dokumentacija vezana za Aleksandra Vasiljevića, jer je procena nadležnih vojnih organa bila da ta dokumentacija nema nikakve veze, dodirnih tačaka sa predmetom koji se vodi protiv Vojislava Šešelja. Treća stvar, kao što dobro znate, deo dokumentacije koju smo mi predali pravnom timu, da su objavljena četiri toma knjiga Vojislava Šešelja, od dokumentacije koje smo mi vama dali.
Zahvaljujem. Pošto na listi govornika prijavljenih da postavljaju poslanička pitanja više nema prijavljenih, završavamo rad, u danu za odgovaranje na poslanička pitanja u vezi sa aktuelnom temom. Zahvaljujem predstavnicima Vlade, gospodinu Borku Stefanoviću i gospodinu Vukčeviću na učešću u sednici. Mi ćemo rad nastaviti u 16,00 časova, kada počinje odgovaranje na poslanička pitanja između 16,00 i 19,00 časova. Hvala. [[Posle pauze]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom da je danas poslednji četvrtak u mesecu, a u skladu sa članom 205. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pristupamo postavljanju poslaničkih pitanja u vremenu od 16,00 do 19,00 časova. Pre nego što pređemo na postavljanje poslaničkih pitanja dozvolite mi da vas podsetim na odredbe Poslovnika Narodne skupštine koje se odnose na način postavljanja poslaničkih pitanja. Narodni poslanik ima pravo da postavi poslaničko pitanje pojedinom ministru ili Vladi iz njihove nadležnosti, a na osnovu člana 204. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine. Poslaničko pitanje mora biti sasvim jasno formulisanona osnovu člana 204. stav 2. PoslovnikaNarodne skupštine. Izlaganje narodnog poslanika koji postavlja pitanje ne može da traje duže od tri minuta na osnovu člana 204. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine. Predsednik Narodne skupštine upozoriće narodnog poslanika koji postavlja poslaničko pitanje ako pitanje nije postavljeno u skladu sa odredbama ovogPoslovnika, odnosno ako nije upućeno nadležnom organu, a na osnovu člana 204.stav 6. Poslovnika Narodne skupštine. Na usmeno postavljeno poslaničko pitanje Vlada, odnosno ministar, moraju odmah usmeno odgovoriti. Ako je za davanje odgovora potrebna određena priprema, oni to moraju odmah obrazložiti, a odgovor narodnom poslaniku dostaviti u pisanom obliku u roku od osam dana od dana kada je pitanje postavljeno, a na osnovu člana 206. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine. Takođe, prema članu 207. Poslovnika, posle datog odgovora na poslaničko pitanje, narodni poslanik koji je postavio pitanje ima pravo da, u trajanju od najviše tri minuta, komentariše odgovor na svoje pitanje ili da postavi dopunsko pitanje. Po dobijanju odgovora na dopunsko pitanje narodni poslanik ima pravo da se izjasni o odgovoru u trajanju od najviše dva minuta. Dakle,postavljanje pitanja prisutnom ministru ili pitanja za koje narodni poslanik traži da se pismeno obavesti predstavnik Vlade, ministar, član Vlade, potpredsednik ili predsednik traju tri minuta. Nakon toga predstavnik Vlade odgovara, ako je prisutan, a nakon toga narodni poslanik ima pravo na tri minuta komentara na odgovor ili postavljanje dopunskog pitanja, a po dobijanju tog odgovora narodni poslanik ima pravo da se izjasni o tom odgovoru u trajanju od najviše dva minuta. U toku trajanja postavljanja pitanja i davanja odgovora shodno se primenjuju odredbe Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, s tim što nisu dozvoljene replike, nisu dozvoljena ukazivanja na povredu Poslovnika, a na osnovu člana 216. Poslovnika Narodne skupštine. U skladu sa tim, molim narodne poslanike da podnesu prijave za postavljanje pitanja. Istovremeno vas podsećam da će redosled postavljanja poslaničkih pitanja biti utvrđen prema dosadašnjoj praksi rada, tako što će naizmenično najpre reč dobijati narodni poslanici koji ne pripadaju ni jednoj poslaničkoj grupi, a zatim narodni poslanici od po broju najmanje do po broju najveće poslaničke grupe. Molim sve poslanike i ovlašćene predstavnike, odnosno predstavnike poslaničkih grupa da podnesu prijave sa imenima narodnih poslanika koji žele da učestvuju u postavljanju pitanja. Narodni poslanik Velimir Ilić, u trenutno dostavljenim spiskovima, je predstavnik sa najmanje brojnom poslaničkom grupom, te ima prava da prvi postavi pitanje. Tri minuta, narodni poslanik Velimir Ilić.
Gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, meni je jako žao što pitanje sam hteo da postavim premijeru ili nekome ko je zadužen za finansije i ekonomiju, meni je jako žao što na današnjoj ovoj našoj raspravi prisustvuju dva ministra, ministar prosvete i ministar zdravstva, ministar zdravlja koji je odnedavno primio dužnost, pa ne mogu sad da pitam ministra zdravlja koji nije ni nadležan za ovo pitanje kojim sam hteo da se bavimo i hteli smo da ga postavimo više puta, ali vas molim da to pitanje prenesete nekome iz Vlade. Želeo bih da napomenem, ovo je 21. vek, a mi već godinama slušamo priču, a i ova vlada kad je konstituisana, posebno kada je rekonstruisana, bilo je obećanje ministara i samog premijera da će neke stvari da se razreše pozitivno.Jedan od prvih problema koji nije rešen, gospodo ministri, to je da se uradi rebalans budžeta za rekonstruisanu Vladu. Jako mi je žao što više puta ovde raspravljamo o jednom problemu koji je neobjašnjiv. Ova vlada je prešla sto dana sa svojom rekonstrukcijom, a da nije urađen rebalans budžeta. Kako funkcionišete, gospodine ministre, kada ste dobili još jedno ministarstvo uz ovo? Kako ta sredstva, kako to koordinirate, kako radite? Kako ministarstva koja su ugašena, koja su podeljena, koja su spojena? Da li svi zajedno kršite Zakon o budžetu i šta se tu zapravo događa? Druga stvar koja je veoma važna, vidim da je sada na Vladi izdvojeno samo 36 miliona dinara za elementarne nepogode koje su zadesile Srbiju. Neobjašnjivo je to da u 21. veku opet gledamo u nebo, opet posmatramo da li će grad uništiti sela širom Srbije kao što se sada dogodilo sa više opština u Srbiji, a posebno Arilje, Lučani, Dragačevski kraj, Kruševac, Čačak, pa sve od Drine do Niša. Šta ćemo uraditi sa tolikom štetom koja je nastala? Da li znate da za toliko novca ne može da se kupi crep u selu Lisa, Vučkovica i Dubac? Tamo nijedan crep na kući nije ostao ceo. Ko će tu štetu nadoknaditi? Veoma važno pitanje koje sam i prošli put postavio, a na njega niko ne nalazi odgovor – šta ćete uraditi sa klizištem u Mramoru kod Niša, koje je krenulo i koje je porušilo 17 kuća i sada ugrožava još 80 kuća. (Predsedavajuća: Tri minuta.) Ako se hitno ne interveniše imaćemo štete na 80 kuća veoma brzo. Sedamnaest porodica živi pod plastenicima, šatorima. (Predsedavajuća: Tri minuta. Narodni poslaniče, iskoristili ste svoje pravo.) Molim vas da to pitanje razrešite i da se to konačno reši.
Da li neko od predstavnika Vlade želi da da odgovor na neko od pitanja koje je postavio narodni poslanik? (Da.) Reč ima ministar Žarko Obradović.
Zahvaljujem se ministru Iliću na postavljenim pitanjima. U ime nas dvojice prisutnih ministara ću preneti ostalim članovima Vlade pitanja. Što se tiče načina rada Vlade i pitanje rebalansa i pitanja načina trošenja sredstava, tu stvarno ne postoji problem na način koji vi predstavljate, bar kada je reč o ovim ministarstvima, s obzirom da je program budžetskog karaktera i unapred se mora planirati sve i sva su sredstva unapred opredeljena, tako da su opredeljena sredstva i za nauku i za prosvetu, pošto ste pitali i za jedno i za drugo. Postoji i Sekretarijat za zakonodavstvo pri Vladi Republike Srbije koje je nadležno za pravno uređenje tog pitanja. Ako je pravno pitanje, onda pravno ne postoji, a ako mislite da treba doneti rebalans budžeta, Vlada će o tome doneti odluku kada bude vreme, kada proceni sa stanovišta stanja finansija da postoji razlog za rebalans budžeta. Hvala.
Narodni poslanik Velimir Ilić, pravo na tri minuta komentara i jedno dopunsko pitanje.
Ministre, razumem vas da imate objašnjenje i da se to pitanje stalno provlači. Isti je odgovor – pravno nema smetnji. Mi smo u ovom parlamentu usvojili budžet. Imamo budžetske stavke definisane. Izuzetno velika sredstva nalazila su se za investicije u NIP. U NIP su predviđena sredstva za bila za autoput Beograd –Čačak. Nije urađen ni jedan metar. Kako je moguće sada? Gde su sredstva koja su bila predviđena u budžetu? Gde je NIP sada? Ko rukovodi sredstvima NIP, to su ogromna sredstva? Kako je mogao to neko da prebacuje, spaja, ako je Zakon o budžetu jasno definisao određene pozicije i određene poslove? Vi ste sada seli i kažete da se to spojilo. Kako, na primer, rudarstvo i energetiku, kako ste podelili gomilu para, kako ste presekli to i rekli - ti, ministre, imaš ova sredstva, ti koristi ta sredstva. To parlament radi, ne može da radi niko drugi. Zašto se bojite rebalansa budžeta? Zašto ne izađete pred parlament i ne donesete zakon o budžetu koji će definisati određene pozicije jasno i glasno? Kao narodni poslanik kada dođem u neku sredinu i pitaju me - da li će se raditi kolektor taj i taj, koji je predviđen u budžetu? Ne znam. Ne znam šta se vi dogovarate. Zakon o budžetu niko ne poštuje. Ko je taj ko daje Trezoru nalog da se prebacuju sredstva? Konkretno, ko deli sredstva iz energetike, to su izuzetno velika sredstva i rudarstva? Ko će da radi remont elektrana? Iz kojih sredstava? To su milijarde. Kako će ti vi to da raspodelite? Valjda parlament donosi o tome odluku i donosi Zakon o budžetu. Ko će da okrene Trezor i da kaže – dajte ovom ministru 100 miliona, a ovome dajte 20? Ko je ta ličnost u ime parlamenta i u ime zakona koji je donesen u ovom parlamentu, ima pravo da to uradi? Nema niko pravo. Vi možete operativno da radite sa budžetskom rezervom, možete nešto sitno, ali velike investicije i otvoriti velike poslove – kako sada jedna kreditna linija kada dođe, od 400 miliona evra, 200 miliona evra, gde je stavite i u koju poziciju, ako je ona predviđena Zakonom o budžetuda ide u ministarstvo koje ne postoji? Kako to radite? Ko je taj ko to naređuje umesto ovog parlamenta koji to treba da definiše? Znate da je Zakon o budžetu sveto pismo. To niko ne sme da prekrši. Mora da dođe da traži rebalans za sitnicu, a ne za milijarde. Ne može niko to da radi, gospodine ministre. Jako mi je žao što to neko uporno krši i nećete da donesete zakon…
Tri minuta. Zahvaljujem. Da li neko od predstavnika Vlade želi da da odgovor na dopunsko pitanje o trošenju budžeta? Ministar Žarko Obradović. Izvolite.
Gospodine Iliću, izvinjavam se, možda nisam u pravu ali mi se čini da se ova pitanja ponavljaju, i to deo pitanja koji su se čuli prilikom 14. marta ove godine kada je bilo reči o Zakonu o Vladi i Zakonu o ministarstvima. Rebalans budžeta se pravi kada postoje ekonomski razlozi za tako nešto. Ako bude bilo potrebe, Vlada će staviti na dnevni red pitanje rebalansa budžeta. Oko načina trošenja sredstava, da tako kažem, pravno nema nedoumica. Postoji i nezavisno telo koji se zove državni revizor, koji može i hoće utvrditi sve vezano za način trošenja sredstava. Ako projekat Beograd-Čačak nije započet, sredstva se neće trošiti. To je logično. Ne mogu se utrošiti za nešto drugo. To nije sporno ni za vas ni za mene.
Narodni poslanik Velimir Ilić, pravo na dva minuta izjašnjavanja o odgovoru. Izvolite.
Ministre, znam da vi niste nadležni za ovo pitanje koje postavljam. Tačno da je donesen Zakon o ministarstvima, novi zakon, ali nije urađen rebalans. Posle toga je morao da ide rebalans. I to je neobjašnjivo. Ne može da se objasni da vi od 30 ministarstava napravite 17. Pazite, u Zakonu o budžetu se gravitira 30 ministarstava. Kako može ministar NIP, koji ima određena sredstva, gde su predviđene određene kreditne linije, kad podignete sada kredit - neki dan smo ovde ratifikovali dva, tri, pet kredita za investicije, a po Zakonu o budžetu je predviđeno da ide u NIP i zadužen je resorni ministar za raspolaganje tim sredstvima. Ne postoji ministarstvo, a ne postoji ni ministar. Gde idu ta sredstva? Kako se troše? Na koju poziciju dolaze? Ko daje nalog Trezoru da ih koristi? Ko ih kontroliše? Razumem da vi imate reviziju i sve ostalo, i to su ljudi, ako im neko kaže, znam autoritet premijera, predsednika – nemojte to da dirate i oni neće dirati. Ali, sutra će neko to pitanje postaviti. Sećam se za jednu stavku kršenja Zakona o budžetu, koji je Vlada odobrila, jedan direktor je dobio dve godine zatvora. Rečeno je da je saučesnik Vlade u kršenju Zakona o budžetu. Ne može Vlada da raspolaže budžetom, parlament donosi Zakon o budžetu. Svaka vama čast u Vladi, ali vas Vlada bira, Vlada postavlja, Vlada kontroliše i Vlada donosi zakon kako raspolažete sredstvima,
Dva minuta. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić. Posle njega narodni poslanik Miletić Mihajlović. Narodni poslanik Bojan Đurić ima reč. Tri minuta.
Uvažena potpredsednice, ministri, dame i gospodo narodni poslanici, na početku zaista moram da primetim da je potpuno ne prihvatljiva atmosfera u kojoj se održava ova sednica. Način na koji se Vlada ponaša je direktno kršenje člana 205. Poslovnika ove skupštine, kojim je propisana obaveza Vlade da najkasnije tri dana pre ovog četvrtka, pre dana održavanja ovog popodnevnog dela sednice, obavesti Narodnu skupštinu koji ministri neće moći da prisustvuju ovoj sednici. Podrazumeva se, ne, dakle, oni koji će moći da dođi, nego oni koji neće, pošto se podrazumeva da Vlada funkcioniše na normalan i odgovoran način prema parlamentu i da samo, izuzetno neki od ministara neće doći. Danas ste vi ovde. Teško je od vas da dobijemo bilo koji odgovor na pitanja koja smo želeli da postavimo, pogotovo na ona koja dolaze iz oblasti ekonomije. Gospodine Obradoviću, vi ste, uz sav trud, gospodinu Iliću pokušali da pružite manje više formalno pravni odgovor. To nije suština poslovanja ovog parlamenta. Gospodin Stanković je već jednom bio ovde u ovoj situaciji prisutan i prihvatio je sve kritike opozicionih narodnih poslanika i u međuvremenu se ništa nije dogodilo, osim što je, čini mi se, jednim delom počeo da poprima manire rada ove vlade u koju je došao pre dva ili tri meseca. Naravno da postoje razlozi da se radi rebalans budžeta. Uopšte nije bitno da li su oni formalno pravni. To je i moje pitanje. Ovaj parlament je pre nekoliko dana usvojio zakon kojim se predviđa nova budžetska obaveza u budžetu Srbije od 10 milijardi dinara. Kako onda ne postoji ekonomski razlog da bude urađen rebalans budžeta? Ili, ako hoćete da mi odgovorite na drugi način, a ne na onaj koji ste malopre probali da date, iz kojih će se sredstava i sa kojih stavki odreći vaše Ministarstvo prosvete? I za gospodina Stankovića isto pitanje – kog novca će se odreći Ministarstvo zdravlja, da bi ovaj predizborni adut stranke koja je vas je predložila na mesto ministra, G17 plus, odnosno URS mogu da se realizuje? Samo u ovoj godini je to 10 milijardi dinara.
Predstavnici Vlade, ministri. Izvolite. MinistarZoran Stanković .
Kao što znate, Ministarstvo zdravlja ima manji budžet dva puta u odnosu na 2007. godinu. Kao što znate, milion i 200 ljudi je bez prihoda i ima samo pet evra na godišnjem nivou po osobi za zdravstvenu zaštitu. Ako bi došlo do daljeg smanjivanja finansiranja Ministarstva zdravlja, onda ne znam kako bismo izdržali sve te aktivnosti. Mogu da vam kažem da sigurno nećemo prihvatiti to i tražićemo da se izuzmemo iz svega ovoga o čemu vi govorite. Hvala.
Narodni poslanik Bojan Đurić, tri minuta za komentar i dopunsko pitanje.
Vrlo sam zadovoljan ovim odgovorom. Gospodine Stankoviću, to su zapravo bili argumenti i LDP ali i drugih opozicionih stranaka u trenutku kada smo osporavali taj besmisleni predlog zakona. Verujem da bi svaki vaš kolega u Vladi mogao da kaže da budžet njegovom ministarstva nije dovoljan. Uostalom, da su budžeti dovoljni, Srbija bi drugačije izgledala, a budžet ne bi imao deficit od oko 100 milijardi dinara u ovoj godini, 140 ili 150 milijardi dinara u sledećoj godini. Samo, znate šta, Vlada je politički organ, a vladajuća koalicija koja čini tu vladu, pre nego što dođe u parlament sa nekim besmislenim predlozima zakona, prvo bi između sebe morala da definiše svoju politiku. Gospodin Obradović je nešto duže u Vladi i nemojte se ljutiti, sa nešto više političkog iskustva, pa je očigledno iz tih razloga izbegao odgovor na ovo pitanje. Ne smem ni da zamislim šta će se desiti krajem avgusta, početkom septembra, kako će prosvetnim radnicima probati da objasni u najavi nekog novog štrajka da nema sredstava za njih ili da nema rebalansa, kao što je bilo pre nekoliko meseci, a da se novac rasipa na ovu stranu. Još jedna stvar, bez obzira da li ćete vi, gospodine Stankoviću, pristati ili nećete pristati na onaj deo budžeta koji je direktno, po Zakonu o budžetu, vezan za Ministarstvo zdravlja i kroz redukciju projekata iz NIP-a koji su ovde najavljeni prošle nedelje, očigledno je da neki investicioni projekti, koji su započeti neće biti završeni, i u sektoru prosvete i u sektoru zdravstva.
Ministar Žarko Obradović. Izvolite.
Danas je na Vladi usvojen Zakon o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja i ja očekujem da bude na dnevnom redu Narodne skupštine Republike Srbije sledeće nedelje. Prema tome, vrlo sam rad da odgovorim na sva vaša pitanja i u vezi tog zakona i pitanja za obrazovanje.
Narodni poslanik Bojan Đurić, dva minuta za komentar.
Verujem da ste i kod tog zakona u najboljem maniru ove vlade predvideli onu rečenicu - za sprovođenje ovog zakona nije potrebno obezbediti dodatna sredstva u budžetu Srbije, a onda ćete se sledeće godine, kao i sve vaše kolege, suočiti sa situacijom da se zakon ne sprovodi.
Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović. Ne, ministre, poslednja je narodnog poslanika u delu sednice poslanička pitanja. Ako se još koji ministar zabuni, ja ću sa zadovoljstvom podsetiti. Narodni poslanik Miletić Mihajlović, tri minuta.
Poštovana predsedavajuća, gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, želim da postavim pitanje predsedniku Vlade i ministarki pravde, ali s obzirom da oni nisu tu, verujem da ćete vi, gospodo ministri, preneti ovo pitanje, a naravno pitanje će biti prosleđeno i onim formalnim putem, kako je već to predviđeno. Zapravo, hteo bih da kandidujem jedno pitanje koje proizilazi iz onoga što je praksa ovde koju mi imamo već radeći ovde ovaj posao zajedno sa vama, gospodo ministri, da kada usvajamo određene zakone, posle određenog vremena često se ti zakoni vraćaju u smislu jedne dopune. Imamo pred sobom izmene i dopune zakona zato što praksa pokazuje u međuvremenu gde su slabosti i šta je to potrebno popraviti u tom zakonu i uskladiti sa onim što je život, što je praksa i što su potrebe i ljudi i delatnosti koja se pokriva tim zakonom. Ovde je reč o zakonu o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava koji u Srbiji funkcioniše već godinu i po dana i smatram da, ne samo ja, nego i poslanici iz naše poslaničke grupe, a verovatno i drugi, ali i dobar deo javnosti da već možemo govoriti o efektima tog zakona, izvršiti određene analize i eventualno učiniti određene izmene i dopune u smislu poboljšanja ove materije koja je regulisana ovim zakonom. Naravno, tu postoje mnogi aspekti koji idu u prilog tome, možda u dovoljnoj meri nisu uzeti u obzir i oni istorijski aspekti, recimo, prvostepeni sud u mlavskom kraju, u Petrovcu na Mlavi, već postoji 135 godina, od 1873. godine i trajanje jednog prvostepenog suda u tom vremenu, od preko jednog veka, od 135 godina, samo za sebe već nešto govori. Drugi momenat koji je i te kako važan, to je teritorijalni aspekt. Da mi imamo npr. u opštini Žagubica selo Laznica, koje je sto, pa čak i više kilometara udaljeno od sedišta osnovnog suda u Požarevcu. To je jedna apsolutna nefunkcionalnost, koja se pokazuje kroz ono što… (Predsedavajuća: Tri minuta.) Molim prisutne ministre da bar daju neki komentar kako bi mi dali mogućnost da postavim dopunsko pitanje.
Zahvaljujem. Da li prisutni ministar i članovi Vlade žele da daju komentar? (Ne) Reč ima narodni poslanik Željko Tomić, a posle njega narodni poslanik Dragan Šormaz. Narodni poslanik Željko Tomić ima tri minuta. Molim vas da se prijavite. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovana gospodo ministri, samo vas dvojica, nažalost, toliko poštujete ovaj parlament, ne vi, nego Vlada Republike Srbije, dame i gospodo narodni poslanici, jutros je ministar za KiM gospodin Goran Bogdanović dao šlagvort za ovo moje današnje pitanje. Izgovorio je da je politika Vlade prema KiM da se zasniva na Ustavu Republike Srbije. Pitanje je za vas, gospodine Obradoviću, želeo sam da ga postavim ministarki pravde gospođi Malović. Ona je našla za shodno da dođe jutros i da mudro ćuti ovde, ali da sada dođe i da mudro odgovara na naša pitanja nije našla za shodno. Podsetnik. Izjava ministra unutrašnjih poslova, predsednika SPS, prvog potpredsednika Vlade i zamenika premijera gospodina Ivice Dačića da treba podeliti Kosovo. Čak ću da citiram. Dačić smatra da je Srbija napravila grešku jer o Kosovu nije razgovarala sa Albanijom, kao i da je razgraničenje između Srbije i Albanije, molim vas da obratite pažnju, jedina realna opcija. Koji dan kasnije oglašava se predsednik Republike Srbije gospodin Boris Tadić. Izjavljuje: "Ne treba se iščuđavati pred idejom o podeli Kosova, budući da ona već dugo figurira u srpskoj javnosti. Dobrodošle su sve ideje za trajno rešavanje pitanja KiM". Podsećam vas na član 8. Ustava Republike Srbije, ne samo na preambulu koju znamo svi, uveren sam u to. Teritorija Republike Srbije je jedinstvena i nedeljiva. Granica Republike Srbije je nepovrediva, a menja se po postupku predviđenom za promene Ustava, a ne inicijativama potpredsednika Vlade i predsednika Republike Srbije, to ja ubacujem. Krivični zakonik, gospodine Obradoviću, član 307. – ko silom ili na drugi, širok pojam, protivustavan način pokuša da otcepi neki deo teritorije Srbije ili da, naglašavam, deo te teritorije pripoji drugoj državi, kazniće se zatvorom od tri do 15 godina. Da pripoji drugoj državi. Ovde imamo predlog da se Kosovo podeli između Srbije i Albanije. Kakva je odgovornost najviših državnih funkcionera? Očekujem odgovor od vas, gospodine Obradoviću. Pitanje je za gospođu Malović, ali ona nije našla za shodno da nam se pridruži. Hvala.
Tri minuta. Zahvaljujem. Reč ima ministar Žarko Obradović.Izvolite.
Gospodine Tomiću, nije reč ni o kakvom predlogu, nego o stavu koji je izneo gospodin Ivica Dačić. Ukoliko smatrate da to nije u skladu sa Ustavom, vi ste vlasni da podnesete prijavu nadležnim organima, pa da onda oni reaguju, ako misle da ste u pravu.
Narodni poslanik Željko Tomić, tri minuta za komentar i dopunsko pitanje.
Pozvao sam vas bar da prokomentarišete Ustav i zakon za koji ste i vi glasali. Ali, vi to niste našli za shodno. Žao mi je, zaista mi je krivo što ste vi u pitanju. Želeo sam sa gospođom Malović da otvorim ovu raspravu, ali ću vas pored Ustava i zakona pozvati na moral i čast jer vi ste kao ministar podneli određenu zakletvu, isto kao i predsednik Srbije Boris Tadić. Podsetiću vas šta ste izgovorili pred Skupštinom i pred svim građanima Republike Srbije. Ova odgovornost je društvena, politička i moralna. Ne podleže krivičnoj odgovornosti. Ali, mandat Vlade teče od polaganja zakletve. To piše i u Zakonu o Vladi. Zakletva glasi: "Zaklinjem se na odanost Republici Srbiji i svojom čašću obavezujem da ću poštovati Ustav i zakon, da ću dužnost člana Vlade vršiti savesno, odgovorno i predano i biti posvećen očuvanju KiM unutar Republike Srbije". Gde je obraz ministra Dačića, gde je obraz i moral predsednika Borisa Tadića? Sada vas pitam šta očekuje svaki građanin Srbije? Vi najavljujete da će se izgleda ukidati imuniteti poslanicima, sudijama, ministrima. Da li će oni potpasti po to ukidanje imuniteta? To je vrlo zanimljivo. Vi možete, da se grubo našalim, i sa kosovskom vladom da igrate društvene igre, klikere, žmurke, masne fote, da se ljubite i grlite koliko hoćete. Da sedite pod zastavom Kosova. Sve to možete, ali pod nekim drugim ustavom i pod nekim drugim zakonima. Dokle god važe ovi zakoni i ovaj Ustav, vi na to nemate pravo i podležete kako moralnoj, tako, boga mi, i krivičnoj odgovornosti. I to svaki građanin Srbije treba da zna. Imamo slučaj da najviši državni funkcioneri se igraju sa Ustavom i zakonima, a za obične građane, tzv. obične građane, to ne važi, pa su u zatvoru mnogi koji su činili mnogo manje stvari. Rekao sam koja je kazna u Krivičnom zakonu, citirao sam. Šta ćemo sa tim? Da li se vi lično pridržavate zakona i Ustava, gospodine Obradoviću i zakletve koju ste dali? Da li se po vama ministar Dačić i predsednik Tadić pridržavaju? Voleo bih da čujem vaš komentar kao ministra prosvete. Hvala vam.
Reč ima ministar Žarko Obradović.
Gospodine Tomiću, upotrebljavate teške reči. U slučaju gospodina predsednika Tadića i gospodina Dačića i reči koje mogu biti deo uvrede. Ako mislite da ste u pravu, oni rade u skladu sa Ustavom i Zakonom, a vi ako mislite suprotno, izvolite, obratite se nadležnim organima, pa inače to ostaje verbalna retorika ovde u sali, koja je namenjena trećem, a to su oni koji gledaju, oni koji gledaju ovu sednicu Narodne skupštine Republike Srbije. Vi ako mislite da ste u pravu, s obzirom da mi radimo u skladu sa Ustavom i zakonom i snosnimo posledice svog rada, ako mislite da ste u pravu, vi izvolite, napravite određeni korak, pa neka nadležni organi procene vrednost vaših reči i njihovu temeljnost. Hvala.
Narodni poslanik Željko Tomić, dva minuta za komentar.
Znam gospodine Obradoviću da hiljade ljudi, građana Srbije može da podnese krivičnu prijavu protiv ministra Dačića i predsednika Tadića i da to krene tim tokom. Moram da vam kažem da DSS očekuje od nadležnih, a nadležan tužilac Miljko Radisavljević, koji je umeo da reaguje po jednom pitanju o tzv. političkom, ali sada ne ume na drastično kršenje Ustava, zakona, da ne kažem zakletve, to je nešto drugo. Portparol Tomo Zorić, mi očekujemo da se oglasi i ovim pitanjem da li će u zatvoru, gospodine Obradoviću, biti ljudi koji lepe plakate kao što su bili mesecima, ljudi koji su pevali određene pesme, a neće biti … odakle se riba čisti od repa ili od glave? To je pitanje za sve građane Srbije. Glasno se ćuti kada jedan visoki crkveni velikodostojnik kaže, priziva egipatski scenario na Trgu Republike u Beogradu. Glasno se ćuti kada navedeni ministar i predsednik Republike su blizu rušenja, pozivanja, rušenja ustavnog poretka. To je strašno. Ili će tužilaštvo da radi svoj posao, ili će DSS Ministarstvo pravde da smatra za ministarstvo nepravde, Ministarstvo pravosuđa za ministarstvo krivosuđa, ili je Srbija država, ili je obična livada i to zavisi od vas. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz. Posle njega narodni poslanik Milovan Radovanović. Dragan Šormaz tri minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministri, vas dvojica 10% Vlade prisutno, poštovani građani Republike Srbije, pre mesec dana, poslednjeg majskog četvrtka rukovodstvo Narodne skupštine, tj. predsedavajući, oni koji odlučuju, su praktično izbegli da se odgovara na pitanja ministara, tj. da se tog dana održi sednica. Dan pre je sednica na brzinu završena, dovedena garda, otpevana himna i svi smo otišli kući, a onda je u četvrtak pre podne uhapšen Ratko Mladić, što je za mene bio signal da se ipak znalo bez obzira što su oni koji su odgovarali na ta pitanja, da li ste duže vreme znali gde se nalazi, odgovarali sa "rabiš". Očigledno je da su znali, jer da nisu znali mi bismo tog četvrtka ovde postavljali pitanja a ministri odgovarali. Danas, mesec dana kasnije, došla su samo dva ministra Vlade. Ne znam kako ova dva ministra mogu da odgovore na pitanje koje ću im postaviti. Probaću tako da ih formulišem, da obojica odgovore, zato što se radi o radu najnesposobnije Vlade u istoriji Srbije, po mom mišljenju. Smatram je istom Vladom, bez obzira što je rekonstruisana, jer je isti predsednik Vlade. Pored toga, smatram da ova Vlada, pored toga što je nesposobna, pre svega da organizuje privredni ambijent u zemlji, bolji život građana, više radnih mesta, najveći problem koji pravi ovoj državi je korupcija. Već sam govorio i podsetiću, a i vas podsećam gospodine Obradoviću, evo zamolio bih vas da podsetite ministra Mrkonjića da sam još u novembru mesecu postavio pitanje vezano za Žeželjev most, do dana današnjeg odgovor nisam dobio, a sve što sam postavio ispostavilo se kao tačno. Dan danas, iako je potpisan ugovor vezano za taj tender, nije udarena ni tabla na mestu gde treba da bude rekonstruisan, izgrađen novi Žeželjev most u Novom Sadu. Ponavljam, koji je mnogo bitan za Koridor red deseti železnice. Veoma su aktuelni tenderi za softvere, tj. za informacione sisteme. U poslednje vreme evo i ovaj OEBS-ov za Skupštinu. Danas je i jedan dnevni red o tome pisao, a znam za jedan slučaj gde se radi o pospešivanju procesa reformi penzionog sistema Svetske banke iz 2005. godine. Svetska banka je 2005. godine odobrila kredit od 25 miliona dolara Srbiji za realizaciju projekta konsolidacija naplate i reforma penzije, penzijske administracije u Srbiji. Šta se dešava sa tim projektom? Znači, raspisan je tender za nabavku informacionog sistema kojim bi trebalo da počne taj projekat da se realizuje. Raspisan je u decembru 2010. godine. Do dna današnjeg odluka nije doneta. Da li je normalno da na raspisan tender i dobijene ponude, evo vi mi odgovorite, da li je normalno da se čeka odluka komisije više od šest meseci?
Zahvaljujem. Da li neko od ministara želi da da odgovor? (Ne.) U tom slučaju ima reč narodni poslanik Milovan Radovanović, tri minuta. Samo momenat, narodni poslanik može da dobije dodatnih tri minuta za komentar na odgovor i dopunsko pitanje. Kada nema odgovora, onda nema zašta da se da komentar. Narodni poslanik Milovan Radovanović ima reč, tri minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodo ministri, članovi Vlade. Normalno je da svaka država treba da koristi one resurse sa kojima raspolaže. Srbija ne može da konkuriše visoko razvijenim industrijskim zemljama, pogotovo u autu, ili elektroindustriji. Trebalo bi da koristimo potencijale koje imamo, pre svega da ulažemo u poljoprivrednu proizvodnju i da koristimo ona prirodna bogatstva kojima raspolažemo. U oblasti energetike, Aleksinački rudnik uglja je nakon više od 100 godina eksploatacije uglja i nakon rudarske nesreće od 17. novembra 1989. godine, kada je poginulo 90 rudara, zatvoren. Aleksinački rudnik uglja raspolaže rezervama od 27 miliona tona uglja, istraženog, veoma kvalitetnog mrkog uglja, a radi se ovde o podzemnoj eksploataciji. Samo u jami "Morava" postoji 13 miliona tona rezervi uglja, a u jami "Dubrava" šest miliona tona. Postoji interesovanje jednog domaćeg kontroverznog biznismena da investira u otvaranje jedne jame. Blizina saobraćajnica, železnička pruga i auto-put čini ga još pogodnijim za moguću eksploataciju, kako jamsku tako i površinsku. Takođe, na potezu između Aleksinca i sela Subotinca nalazi se najveće i najistraženije ležište uljnih škriljaca u bivšoj SFRJ a u sadašnjoj Srbiji, sa rezervom od milijardu i 800 miliona tona uljnih škriljaca i sa kvalitetom koji je u rangu lignita, u ataru sela Subotinca, nalazište je na površini zemlje. Postoji između države Srbije ili određenih organa države Srbije i Estonije kontakt više godina o eksploataciji lignita, odnosno škriljca. Skoro 100% proizvodnje u Estoniji kao energent koristi se za proizvodnju električne energije u termoelektranama uljni škriljac. Pitanje za Vladu, ili resornog ministra, a ja mislim da je to Oliver Dulić – obzirom da je Aleksinački rudnik uglja, pored Kolubare, najveći energetski potencijal u Srbiji, da li možda postoji strategija ili plan u vezi otvaranja i početka eksploatacije Aleksinačkog rudnika uglja u vezi jamske eksploatacije? Da li postoji strategija ili plan u Vladi Republike Srbije ili u resornom ministarstvu o eksploataciji uljnih škriljaca, pogotovo u ataru sela Subotinca, obzirom da se tu radi o mogućnosti površinske eksploatacije?
Zahvaljujem. Da li ministar želi reč? (Da) Ima reč ministar Žarko Obradović.
Samo bih želeo da kažem kolegi Radovanoviću da ću preneti pitanje kolegi Duliću i tražiti da vam dostavi odgovor. To je sve što ja mogu danas da učinim.
Zahvaljujem. Sva pitanja koje postavljaju narodni poslanici a na koje ne dobiju usmeni odgovor biće poslata kao izvod iz stenograma, kao poslaničko pitanje, jasno upućeno Vladi ili kome je već pitanje upućeno. Kao poslaničko pitanje u pismenom obliku potpada pod odredbe Poslovnika Narodne skupštine. Narodni poslanik Milovan Radovanović. Tri minuta za komentar i dopunsko pitanje.
Ovo je veoma važno pitanje, gospodo ministri i dame i gospodo narodni poslanici, ne samo za Aleksinac i okolinu ili za jugoistočni i južni deo Srbije, nego za celu Srbiju, obzirom da je nekada Aleksinački rudnik uglja sa šest jama bio veliki potencijal za proizvodnju visokokvalitetnog mrkog uglja koji se koristio u industrijskoj potrošnji. Obzirom da je zemlja sada u velikoj krizi, kako po pitanju ekonomije, socijale, tako i po pitanju proizvodnje, Srbija treba da se usmeri, bar tako kažu stručnjaci, na one potencijale sa kojima raspolaže. Nedvosmisleno je jasno da je to ulaganje u poljoprivrednu proizvodnju i korišćenje prirodnih bogatstava. Jedno od prirodnih bogatstava je eksploatacija uglja. Imamo primer Kolubare. Osim onih zloupotreba, koje su stvar nadležnih sudskih organa, Aleksinački rudnik uglja, čuli ste već, preneo sam podatke od stručnih ljudi koji se bave tim pitanjima, raspolaže sa zaista ogromnim rezervama veoma kvalitetnog nalazišta mrkog uglja sa jamskom eksploatacijom i uljnih škriljaca delom u ataru sela Subotinca, sa površinskom eksploatacijom i mogućnošću čitavog lanca proizvodnje, gde bi energent bio uljni škriljac kao osnova. Postavlja se pitanje Vladi Republike Srbije i resornom ministru da odgovori po svim ovim temama, zato što je veoma bitno i veoma važno ovo pitanje. Obzirom da neki lokalni političari iz stranaka koji su u republičkoj vlasti i često potežu pitanje, te otvaramo Aleksinački rudnik ugla, te uljne škriljce, sa odgovornog i najkompetentnijeg mesta može da se pruži odgovor na ovo poslaničko pitanje.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Žika Gojković, a posle njega narodna poslanica Zlata Đerić. Narodni poslanik Žika Gojković, tri minuta.
Poštovana gospođo predsedavajuća, gospodo ministri, dame i gospodo poslanici, želim prvo da izrazim zahvalnost gospodinu Obradoviću i gospodinu Stankoviću što su danas došli u ovaj Dom i pokazali poštovanje prema ovom Domu i poslanicima, nažalost, bilo bi dobro da je malo više njihovih kolega danas sa nama, verujem da bi rasprava bila kvalitetnija. Biću vrlo kratak u svojim pitanjima i neću koristiti dodatno vreme. Moje prvo pitanje se odnosi na zakon o restituciji. Kad će konačno ova Skupština videti zakon o restituciji? Nama iz SPO je neprihvatljivo da posle pozitivne odluke Ustavnog suda, još uvek nemamo u skupštinskim klupama zakon o restituciji, pogotovo kažem ako imamo u vidu da je Ustavni sud pozitivno odgovorio na Zakon o povraćaju imovine verskim ustanovama i crkvama. Ne znamo zašto se isti takav zakon ne primenjuje i na građane. Nadamo se da ćemo uskoro videti takav zakon u klupama. Drugo pitanje se odnosi na zakon o otvaranju dosijea. Takođe, pitanje, kad ćemo konačno u Skupštini imati zakon o otvaranju dosijea i da li će Vlada proslediti Skupštini Predlog zakona o otvaranju dosijea, pošto predlog koji je pod hitno postupku predložio SPO nije dobio dovoljan broj glasova da bi bio usvojen, nažalost. Moje treće pitanje je lokalnog karaktera, tiče se opštine Sombor, a odnosi se na Ministarstvo za ekonomiju, tačnije na Uredbu o uslovima i načinu privlačenja stranih direktnih investicija. Ovom uredbom obuhvaćene su lokalne samouprave sa preko 50.000 stanovnika i stope nezaposlenosti preko 20%. Radi se o podsticajnim investitorima po novootvorenom radnom mestu u zavisnosti od područja od 2.000 do 10.000 evra. Nažalost, grad Sombor nije našao svoje mesto na takvoj listi. Moram reći da svima nama, Somborcima, su nejasni kriterijumi na osnovu kojih su svoje mesto našli građani poput Niša, Zaječara, Kraljeva, Jagodine. Naravno da nemamo ništa protiv tih gradova, ali ne znamo da ti gradovi koji su do sad dobijali značajna finansijska sredstva, moraju i ovaj put da budu ispred Sombora koji ima probleme, kao i svi ostali gradovi. Pozivam gospodina Ćirića, koji nažalost nije ovde, da još jednom preispita odluka i da se uveri da kriterijumi koji postoje za sve ove gradove postoje i za Sombor, a za koji moram reći da izlazi na dve granice i da jedna danas u EU, a da će druga biti sutra. Da grad koji ima 200.000 ha zemlje u svojoj imovini sigurno može da bude dobar potencijal za strane investitore. Hvala.
Zahvaljujem. Da li neko od ministara želi da da komentar? Ukoliko ne, reč ima narodna poslanica Zlata Đerić, a posle nje narodni poslanik Saša Dujović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovani ministri, prvo pitanje koje ću postaviti je pitanje ministru ekonomije i regionalnog razvoja, novom ministru i tiče se ekonomske diplomatije, koju sam već jednom delegira ovde kao pitanje i dobila odgovor kojim nisam zadovoljna. Dakle, sad eksplicitno pitam, u kojim zemljama Srbija ima ekonomske diplomate ili ekonomske ambasadore? Koliko su oni do sad koštali budžet RS? Koliko su oni do sad i koje konkretno investitore doveli u Srbiju? Koliko su oni do sad omogućili firmama iz Srbije da plasiraju svoje proizvode u inostranstvo, tj. da izvezu iz RS i da podstaknu izvoz. Njihovi konkretni efekti sada bi već morali biti merljivi i vidljivi u ekonomiji Srbije. Obzirom da se u svakodnevnom životu i prevazilaženju krize to ne vidi, očekujem konkretan odgovor od ministra ekonomije i regionalnog razvoja, jer se svi sećamo ogromne kampanje koja je vođena po pitanju duple diplomatije za koju je jedino Srbija imala interes i za koju je, izgleda, jedino Srbija, od svih zemalja, se setila da pronađe takav jedan patent. Očigledno da Srbija ima više para nego što joj treba, pa ih može rasipati po svetu. Drugo pitanje koje postavljam jeste pitanje što se tiče televizijske pretplate, dakle, direktoru RTS-a i ministarstvu nadležnom za ovo pitanje, pošto su sva ministarstva prepakovana, više ne znam koje je ministarstvo konkretno zaduženo, pretpostavljam da je ekonomije i regionalnog razvoja ili energetike, dakle - po kojim zakonima se RTV pretplata naplaćuje građanima uz brojilo za električnu energiju? Pre svega, da li je tačno da se krše tri zakona takvim načinom naplate, jer ne postoji ugovoreni odnos između građana i RTS-a? To što neko ima brojilo, ne znači da ima i televizijski prijemnik. Na isti način bi se mogla registrovati i vozila, to što neko ima električno brojilo, ne znači da ima i vozilo. Znači, to su neke stvari koje su nezakonite. Prema tome, tužbe koje se upućuju građanima ne mogu da budu realizovane i ja na ovaj način upozoravam građane, odnosno pozivam ih da nastave da ne plaćaju pretplatu, jer je ona potpuno nezakonita. Treće pitanje koje imam direktno Vladi – zašto Vlada ima ovako omalovažavajući odnos prema Parlamentu koji bira? Zar zaista misle da je 126 ruku alhemičara dovoljno da ona opstane? Mi svaki put vidimo sve manje i manje ministara koji žele da odgovore, ne na poslanička pitanja, ovo nisu poslanička pitanja, ovo su pitanja građana koja oni upućuju preko institucije narodnih poslanika. Zahvaljujem se dvojici ministara koji su došli, ali uvek vidim da dolaze oni ministri koji imaju najmanje toga da kažu. Oni za koje imamo ozbiljna pitanja i koji imaju ozbiljnu odgovornost se ne pojavljuju.
Tri minuta. Pojaviće se svi ministri, zajedničkim naporima i predstavnika opozicije i vladajuće većine. Izvinjavam se narodnom poslaniku Saši Dujoviću, mojom nenamernom omaškom, s obzirom da je jedan od narodnih poslanika odustao, reč će prvo imati narodni poslanik Zoran Ostojić, pa onda narodni poslanik Saša Dujović. Narodni poslanik Zoran Ostojić, izvinite još jednom, zaista nije namerno.
Hvala potpredsednice, koleginice i kolege, uvaženi ministri, jel da da ovo izgleda smešno? Niste vi krivi. Ja vam ne čestitam što ste vi ovde. Ali, ovo je i smešno i tužno. Pre podne nas nekolicina nismo bili u prilici da pitamo Borka Stefanovića, jer nije bio tu. Morali smo da razgovaramo sa ministrom za Kosovo i Metohiju. Da ne širim dalje. Uskraćeni smo spojene tri tačke. Oni su složili tri teme, vi, gospodo radikali. Sada su došla dva ministra. Pitao bih "Srbijagas" za novo zaduženje od 210 miliona evra, što je prošlo kada je isključen prenos, juče, bilo je iza ponoći na televiziji. Pitao bih razna pitanja, razne ministre, Dulića svakako za brdsku ili dolinsku varijantu auto-puta oko Pirota, jer je to tema. Šta da pitam gospodina Stankovića? Pristali ste da budete ministar G17, a bili ste ministar vojske u Koštuničinoj vlasti. Da vas pitam o Dražinim kostima? Tu mi nekako izgledate stručni za to, jel Draža ili nije, hoće li unuk da da DNK ili ne, ali time bi doprineo neozbiljnosti i urušavanju institucije parlamenta. Neću to da vas pitam. Neću da vas pitam to zato što neću da dajem doprinos urušavanju institucije parlamenta. Ako ništa ne pitam, vi ćete da ćutite i ja neću imati još dva minuta. Sada ja treba da izmislim neko pitanje da bi dobio dva minuta. Neću ni to. Ovo nije u redu i ovo je urušavanje institucije parlamenta. Jeste da je bio prijem u američkoj ambasadi, završio se u dva sata, gospodin Cvetković je mogao da dođe ovde, ministar finansija je mogao da dođe ovde da malo popričamo o parama, o efektima Dinkićevog zakona koji je DS izglasala. Vas to da pitam i vama bi to bilo smešno i ja bih izgledao smešan kada bih vas to pitao. Samo apelujem da se ovo više ne ponavlja, jer je to rušenje institucije. Nema veze kako se mi zovemo, kakav je ovo saziv, ko je većina, ko je opozicija. Ovo je loše za institucija ovde države, a ono što je loše za instituciju ove države, loše je za državu. Da ispunim, na kraju krajeva, ističe mi tri minuta, postaviću pitanje – kako se osećate, iskreno? Ovo nema veze sa politikom. Iskreno mi kažite – kako se osećate danas posle podne?
Izvolite, ministar Zoran Stanković, pa ministar Žarko Obradović.
Mogu da kažem da se osećam zadovoljno što vas vidim posle dužeg vremena, kao i ostale.
Kolega Ostojiću, hvala vam na tom pitanju. I onako sam mislio da se javim da vam kažem nešto, da bih vam dao priliku da iskoristite i drugi deo vremena. Danas se osećam ovde kao i svaki put kada dođem u parlament, da sam među kolegama i ako hoćete da pomognete nama dvojici, onda bih vas molio da nas pitate nešto iz oblasti koju zastupamo, jer ni mi nismo u situaciji da dajemo objašnjenja, bar ne u punoj meri, za ono što rade naše kolege. Možemo samo da damo odgovor koji je uobičajen, vama sigurno nedovoljan, da ćemo tražiti informacije i vama dostaviti od kolega koje pokrivaju tu oblast. To je nešto što je sasvim logično u odnosu na situaciju koja sada postoji, jer uvek se desi da neko od ministara ne može biti tu ili da poslanici imaju interes za neko pitanje koje možda nije deo delokruga ministra koji je prisutan. Odgovor na prvo pitanje je – normalno i prijatno u društvu vas poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije, a ovo drugo, ako budete pitali nešto iz prosvete i nauke, ja vam stojim na raspolaganju.
Narodni poslanik Zoran Ostojić, tri minuta, dopunski komentar i pitanje.
Drago mi je što je vama drago da nas vidite, i jednom i drugom, ali mi smo ovde da obavimo neki posao, da radimo, a možemo da se družimo u kafani. Kada vi dođete, neki zakon iz prosvete ili zdravstva da branite, pa da onda debatujemo, to je u redu. Znate šta, dugo sam bio novinar. Vlada kada pošalje dva ministra, kao što ste vas dvojica danas, ona nas ograničava, pričam urednički. Sada ne možemo da pitamo. Kažete – mi ćemo preneti to pitanje. Znam da ćete vi preneti to pitanje. Imamo mi institut poslaničkih pitanja utorkom i četvrtkom, to se onda prenese od strane predsednika Skupštine. Čini mi se da, kada ona prenese, povremeno i dobijemo odgovor, što znači da mi je to efikasnije sredstvo da dobijem odgovore na pitanja koja pitam druga ministarstva. Niste vi ovde poslati da budete kuriri, da hvatate beleške. Na kraju krajeva, ne vidim da nešto pišete. Posle ćete da uzmete stenogram. Apsolutno nemam ništa protiv i neću da vam čestitam što ste vi ovde, jer ispada onda da ste vi neki mučenici koji su naterali da dođu ovde i budu mete. Samo kažem da treba svi da razmislimo, govorim i o prepodnevnom danu o poslepodnevnom, da razmislimo, da ne radimo to više sami sebi, odnosno našem parlamentu. Nemam nikakvo pitanje iz prosvete jer bi to značilo da, pošto su vas poslali, ne smem da pitam za "Srbijagas", nego moram da pitam iz prosvete, a ja to ne želim. Želim da pitam i za poreske zakone i za "Srbijagas". Ovde idu blizu izbori, nema nekih problema sa školarinama, nećete ih dizati, šta da vas pitamo? Gospodina Stankovića zaista bih mogao samo da pitam o onim kostima i o DNK. Prema tome, nismo došli ovde da se družimo, imamo pametnija posla i mi i vi da radimo. Ako je ovo institucija propitivanja Vlade, ovo na tu instituciju ne liči. To je bila suština moje diskusije.
Ministar Žarko Obradović ima reč.
Kolega Ostojiću, evo da vam dam priliku za još jedno javljanje. Želim da znate da Vlada nije poslala nas dvojicu da na bilo koji način otupimo oštricu mogućih pitanja od strane predstavnika opozicije ili poslanika Narodne skupštine Republike Srbije. Naš je izbor, evo kolega Stanković i ja smo razgovarali o tome da budemo danas ovde sa vama, jer imamo obavezu da budemo svakog zadnjeg četvrtka u mesecu na raspolaganju Narodnoj skupštini u određeno vreme i to je bio naš izbor, odnosno sve obaveze, odnosno u to doba, evo i kolega Stanković, mi smo bili ovde i nije reč o smišljenom aktu Vlade, činu Vlade, da sada dođu dva ministra, pa da vi nemate šta da pitate. Naravno, vi ste potpuno u pravu i možete da pitate šta hoćete i da dobijete odgovor na pitanje, ali sticajem okolnosti, desilo se da smo samo kolega Stanković i ja danas ovde pred vama.
Narodni poslanik Zoran Ostojić, dva minuta.
Nisam ja vas vređao, ja kritikujem što, kao što ste vi imali izbor i izvršili i odabrali taj izbor da dođete, što i drugi to nisu uradili, jer to je na korist institucije parlamenta, na korist institucije propitivanja Vlade, to je na kraju krajeva, na korist ljudi koji žele da čuju neke stvari koje su životno važne od ministara koji tu nisu. Oni nisu izabrali to što ste vi izabrali, a ja kažem, nema opravdanja, zato što je parlament vama šef. Bio sam na prijem u američkoj ambasadi, ambasadorka je prvo pozdravila poslanike, pa premijera Cvetkovića, zato što ona zna red. Zna ko je kome šef.
Reč ima narodni poslanik Saša Dujović, tri minuta.
Uvažene kolege poslanici, prvo pitanje za ministra Žarka Obradovića, iz njegovog domena, da li će ove godine biti povećana kvota za stipendiju za decu palih boraca, odnosno invalida, ono što se ne kategoriše pod uslovima koji su propisani. To je prvo pitanje. Drugo pitanje, upućeno je Vladi Srbije, nema resornog ministra i radi se o, znači 10. maja sam bio u selu Zmajevogde sam imao sastanak sa jednom povećom grupom malih akcionara zemljoradničkih zadruga poljoprivrednih dobara, koji se bore za povraćaj svoje imovine, imovine koja je privatizovana po njihovom, a po našem isto bespravno, otuđenosti zemljišta, napravljen je jedan krš i lom, kada je u pitanju egzistencija, ogromna golja zemljoradnika, pre svega ubacila..(ne razume se). Radi se o selima Feketić, Mali Iđoš, Maglić, Agrokombinat iz Subotice, Bački Petrovac, itd, jedan ogroman broj sela koji sam kao predsednik Odbora za predstavke obišao i shvatio da tamo zaista sve je tamo privatizacija, tih dobara i zemljoradničkih zadruga umrlo. Ne postoji privreda, ne postoji nešto što može da reaktivira sve to . Oni su se kao udružili i svi naši građani i formirali suUdruženja malih akcionara, oni su kao takvo udruženje pokrenuli jedan veliki broj tužbi, pritužbi, žalbi, molbi, i pre neki dan su bili ispred Doma Narodne Skupštine, i prosto tražili zaštitu od svoje države. Ja sada unjihovo ime postavljam pitanje , šta ćete preduzeti da sve te sulude privatizacije koje su tako urađene, moram biti blag, ne mogu drugačije da nazovem, nego kao jedna gruba pljačka nastala u proteklih 10 godina, i jednostavno se ispita i istina izađe jednom na videlo. To je drugo pitanje. Imam još vremena za treće pitanje, upućujem ga ministarki pravde, nje nema tu, ali pitanje se odnosi na stav Kasacionog suda. Prosto, desilo seda nekoliko hiljada vojnih invalida naplatilo svoje odštete po Zakonu u upravnom postupku i obligacionim odnosima, i do pre nekoliko meseci, sudskim postupcima dolazilo je do potraživanja svojih,jer država je bila dužna, međutim stavom Kasacionog suda to je obustavljeno i stav je sasvim drugačiji sada, i imamo sada situaciju da je još narednih nekoliko hiljada ljudi se upućuje na razgovor gde će evidentno po istom osnovu uspeti da naplati tako neka potraživanja i dovešće ovu državu, jer prosto znamo kakva je procedura, neverovatan položaj da jedne građane prihvatamo i isplaćujemo nešto što im vredi, a drugim građanima kažemo, ne možemo da vam isplatimo, jer vi to ne zaslužujete.
Reč ima ministar Žarko Obradović.
Kolega Dujoviću, samo mogu da kažem u ime Vlade Republike Srbije da mi nastavljamo i čini mi se da se to vidi i u proteklih par godina da stalno povećavamo broj studenata koji su briga države. mi pokušavamo različite socijalne kategorije građana da uključimo u proces visokog obrazovanja, da im pomognemo da im fakultet bude stvarno dostupan. Po nekada ne možemo sva pitanja koja su na dnevnom redu rešiti zakonom, jer zakon ne može da obuhvati sve ono što je deo života i sve kategorije ljudi koji bi želeli da budu uključeni u visoko obrazovanje. Moram da kažem da državni fakulteti i te kako izlaze u susret, da oni takođe pomažu da se jedan broj dece koji su deca ratnih veterana, ili su bez roditelja, da budu primljeni na teret fakulteta bez plaćanja školarina. Vodimo različite afirmativne akcije i broj studenata se povećava, ali ima tu limit koji se zove i budžet, tako da dobre želje se ponekad razbiju u zid novcem. U svakom slučaju, nastojaćemo da studenata bude što više, jer cilj države je da poveća broj ljudi sa visokim obrazovanjem, a Srbija tu zaostaje u odnosu na ostale evropske zemlje. Jedan od načina da se poveća broj studenata koji upisuju fakultete i da se poveća broj onih koji završavaju, da država stvori mogućnosti, ukoliko je moguće. U ovom trenutku, čini mi se da mi finansiramo više od 50% studenata na svim fakultetima, već godinama, što za jednu državu koja se nalazi u ovakvoj ekonomskoj situaciji, u okvirima svetske krize, jeste jedan veliki teret, ali sa druge strane pokazuje našu istrajnost i upornost da ne odstupimo od takve politike, da stvorimo mogućnosti za što veći broj građana, da im bude dostupno visoko obrazovanje i da mogu studirati o trošku države.
Reč ima narodni poslanik Saša Dujović, tri minuta, dopunsko pitanje.
Naravno, mi pratimo sve šta ministarstvo radi, kolike napore ulaže, s obzirom da znamo koliki vam je budžet vezan za plate i investicije, pa još i da se izdvoji za finansiranje dece koja su, morate priznati, zaslužno, ako ne oni, njihovi roditelji, pa samim tim i ta deca, da im se pomogne. Mi očekujemo, ja lično očekujem da vi u ovoj godini, i u narednoj, bez obzira na tešku ekonomsku krizu i na izlazak iz teške krize, da se taj broj dece poveća, jer verujemo da oni to zaslužuju. Ja bih opet skrenuo pažnju na jedan protekli period, a to je da mi žurimo u EU i svi smo mi za to, međutim, imamo mi nešto bliske istorije i prosto moramo da imamo razumevanja da postoji jedna kategorija građana, koja prosto očekuje od te države da njena država ima razumevanja za ono što se dešavalo u proteklom periodu. U tom pravcu bih postavio još jedno dodatno pitanje ministru zdravlja, gospodinu Stankoviću, da pitamo nešto iz njegovog domena, a to je, vojni veterani, ratni veterani imaju potrebu za lečenjem i tu nije ništa strašno što su oni ostavljeni na VMA, u Vojni centar na Karaburmi, u svakom slučaju su u pitanju vojne ustanove, bez obzira na reforme u zdravstvu što se sada sve to objedinjuje, i mi i dalje očekujemo da VMA ima razumevanja za prijem ratnih veterana, pre svega ratnih vojnih invalida, s obzirom da su njihove povrede takvog karaktera, a vi to najbolje znate, da jednostavno ta medicina koja je zastupljena na VMA, po nama najpogodnija i nekako osećaj pripadnosti… (ne razume se). Da li je to i dalje tako, da svi ratni veterani, pre svega oni koji su lečeni na VMA, i dalje u procesu da mogu da se leče na VMA?
Reč ima ministar Stanković.
U svakom slučaju, vi znate da je nadležnost VMA, da je u nadležnosti Ministarstva odbrane, ali mi sa Ministarstvom odbrane svakodnevno komuniciramo i naša je tendencija da tamo gde je započeto lečenje, bude nastavljeno u celom vremenskom periodu koje je potrebno, tako da nema nikakvih odstupanja od te politike koju smo do sada primenjivali.
Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković, a posle nje narodni poslanik Dobrislav Prelić.
Hvala. Dobro veče ili dobar dan, gospodine ministre, i jedan i drugi. Meni je jako žao što ovde danas nema predsednika Vlade niti ima drugih ministara. Moram da podsetim građane Srbije da to što vi danas sedite ovde i to što mi danas sedimo ovde nije naš izbor, nego je naša obaveza i zbog toga nas građani plaćaju. Dakle, to treba da se zna. Želela sam zapravo da postavim pitanje ministru Dačiću, ali, nažalost, pošto njega nema, pokušaću da postavim pitanje gospodinu Obradoviću, sa istom tematikom, naravno, zato što ste vas dvojica danas ovde za mene predstavnici Vlade. Žao mi je što je tako, ali je tako. Dakle, nevreme praćeno jakim olujnim vetrom i gradom veličine oraha pogodilo je jedan dobar deo opština u Srbiji, u petak uveče, 24. juna. Pogodilo je i Aleksinac, Arilje, Lučane, Ivanjicu, Užice, Niš i Čačak. Epilog toga izražen u ciframa izgleda ovako: Aleksinac tri dana bez struje i sve što uz to ide,jedan dan bez vode, 450 miliona štete na objektima, 600 miliona štete na poljoprivrednim površinama. Da vas podsetim, Aleksinac je prošle godine stradao od poplava. Arilje – proglašeno vanredno stanje u samom gradu, objekti u gradu poplavljeni, uništena polovina zasada maline od kojih taj deo Srbije živi više od godinu dana. Šteta samo na malinjacima je 10 miliona evra. U Čajetini su oštećene kuće, automobili, šteta je 15 miliona dinara. Sve zajedno, na prvi pogled sabrano, ukupna šteta tog nevremena iznosi negde oko 40 miliona evra. Vlada je ponudila pomoć od 36,7 miliona dinara. Moram da postavim pitanje ko je kriv za štetu koja je nastala tom prilikom? Reći ću još nekoliko činjenica koje mogu da vam pomognu. Predrag Marić, načelnik sektora za vanredne situacije, u intervjuima koje je davao medijima početkom juna, kada je praktično protivgradna zaštita kao služba prešla iz nadležnosti Hidrometeorološkog zavoda u nadležnost Sektora za vanredne situacije, dakle, u Ministarstvo unutrašnjih poslova, jer zatekao službu u katastrofalnom stanju. Kaže – bez raketa, bez dovoljno obučenih strelaca, hitno je morao da nabavi tri hiljade raketa, a treba mu 15 hiljada. Sada ja vas pitam, gospodo ministri, kada će država i kojom dinamikom isplatiti štetu lokalnim samoupravama i građanima? To je najavio ministar Dačić. Drugo pitanje – postoje li sredstva u budžetu za ove namene, osim ovih 36,7 miliona? Šta se čekalo sa reorganizacijom protivgradne službe, kada je zakon donet na vreme, podsećam, prošle godine negde u septembru mesecu, i kada se zna da će period maj-jun biti izrazito, uvek se zna, to nije novost, taj period kada su moguće oluje? Hvala.
Ministar Žarko Obradović ima reč.
Poštovana koleginice Vojić-Marković, za potpun odgovor na vaše pitanje ipak je potrebno sačekati odgovarajuću informaciju MUP, sektora koji se bavi ovim pitanjem. Jer, vi ste pomenuli više opština koje su bile pogođene elementarnom nepogodom i to je nesporno. Vi ste videli, predstavnici Vlade, pre svega potpredsednik Dačić, ali i ostali ministri su pokušali makar sa ljudima da budu od prvog dana kada se to desilo, zajedno sa njima da utvrde razmere te štete i da sa njima vide mogućnost kako da se pitanje štete reši na način da bude za njih najbezbolnije. Država neće moći objektivno sve ono što je napravljeno štetom tih dana, i zbog grada i zbog obilne kiše, da nadoknadi, ali sam potpuno siguran da će u narednim nedeljama, kada budemo dobili potpun izveštaj o svemu, u skladu sa finansijskim mogućnostima pomoći i ove opštine, a vi ćete dobiti potpun izveštaj i o tome.
Narodna poslanica Milica Vojić-Marković, tri minuta.
Gospođo predsedavajuća, gospodo ministri, dan posle nevremena gospodin Marić se obratio javnosti i obrazložio da protivgradna zaštita nije jedina i nije ona koja je u mogućnosti da pomogne građanima da sačuvaju svoju imovinu od grada, nego da je potrebno da se osiguraju. Primetno je, dakle, da gospodin Marić težište onog u kakvom mu je stanju služba prebacuje na neki drugi teren i govori o osiguranju. Nije rekao ljudima od kog novca. Podsetiću vas, gospodine Obradoviću, na ovo što ste vi rekli da je gospodin Dačić išao da bude sa ljudima, pročitaću vam šta kažu ti ljudi sa kojima je on bio. Činjenica je da je došao helikopterom i da sa ljudima nije ni bio. Čitam vam šta kažu građani: "Došao je ovde helikopterom posle tri dana, nije došao da se sretne sa nama. Nije obišao ni jednu uništenu njivu ni kuću. Na šta to liči? Kada se u Beogradu nešto desi … itd." "Nemamo struje tri dana, oko pet hiljada zamrzivača i frižidera se otopilo. Hrane nema ni u baštama, grad je sve ubio. Ko će na to da reaguje i kad?" Sledeći kaže – kakva je to država? Pitali su uz komentar koji nije za novine. Pored drugih uređaja nisu radili ni pocrkali televizori, pa uglavnom nisu mogli da dobiju ni informacije. Eto, koliko je bio gospodin Dačić sa ljudima i koliko im se našao u nevolji. Video je verovatno sve mnogo bolje, jer se iz helikoptera bolje vidi, poznato je. Dakle, pitanje za vas je sledeće – postoje li sredstva u budžetu za reformisanje službe, koja očigledno ne radi, i kolika su, ako postoje? Drugo pitanje je – u kom roku će služba biti reformisana kako bi građani znali da li treba da gledaju u nebo ili treba možda da pogledaju u svoju vladu?
Ministar Žarko Obradović ima reč.
Gospođo Vojić-Marković, mislim da nema potrebe za taj sarkazam. Gospodin Dačić jeste bio sa Englezima. Ako vi to niste videli, videli su ostali. Ako to nećete da priznate, to je njegovo pravo. Ako vi citirate neke od građana, i to je pravo njihovo da kažu šta misle o tome, ali on jeste bio tamo i to je bio među prvima. Da li je mogao obići sve njive i sve površine koje su pogođene gradom? Pa naravno da nije. Da li je mogao videti sve ljude? Naravno da nije, ali je učinio ono što je mogao, bio je na licu mesta i razgovarao je sa ljudima. Žao mi je što ti građani tako misle, ali to su samo neka od mišljenja vezano za ono što se desilo. Gospodin Dačić jeste bio i Vlada će pomoći. Odgovor na pitanje koje ste postavili će dati kolege iz MUP.
Narodna poslanica Milica Vojić-Marković, dva minuta.
Izgleda da ću morati ja da dam odgovor, pošto sam ja ovde najupućenija u stvar. Stručnjaci kažu da je za protivgradnu zaštitu potrebno pored stacioniranih raketa, koje moraju da budu u dovoljnom broju i u količini, i mobilne rakete. Morate imati dovoljan broj strelaca, a nemate ih. Gospodin Marić je 60 novih zaposlio, ali to je malo, i to obučenih strelaca. Trebaju vam radarske kontrole koje moraju da rade i brže i efikasnije, jer je očigledno da je ovde i radarska kontrola zatajila. Ono što je izgleda pitanje za našeg čuvenog ministra, treba koristiti mlazne avione koji bi leteli iznad gradonosnih oblaka i zasejavali. To je veliko pitanje – imamo li mi to posle svih onih igara i parada koje je naš ministar vojni voleo da vidi? Ono što moram da vam kažem, izgleda da građani nisu videli ministra, jer tako piše u mnogim medijima. On jeste bio u lokalnoj samoupravi, verovatno su tamo bili neki građani, ali nije bio među građanima. Da vam kažem, sve ovo što sam rekla može da uradi samo jedna odgovorna, brza i efikasna Vlada, a vi to niste. Čim vi odete, građani će sigurno moći da budu sigurni u neku drugu vladu. Hvala vam.
Nema ministar pravo na odgovor posle narodne poslanice. Narodni poslanik Dobrislav Prelić ima reč, a posle njega narodna poslanica Olena Papuga.
Dame i gospodo narodni poslanici, uglavnom su naše kolege danas rekle da je ovo pre svega neozbiljno što danas imamo samo dva ministra. Moram samo da kažem da to uopšte nije iznenađujuće. Ovu vladu nisu birali i postavili građani Republike Srbije, već Vašington i Brisel i sasvim je normalno što ovakav odnos Vlada Republike Srbije ima prema svojim građanima. Ali, mi moramo da postavljamo pitanja, pre svega zbog građana i zbog ljudi koji su nas birali, i nadam se da ćete uspeti, bez obzira što pitanja nisu vezana direktno za vaša ministarstva, ali da ćete preneti sa Vlade šta ste raspravljali kada je u pitanju naš agrar i naša poljoprivreda. Naime, izašla je uredba 3. juna o regresiranju repromaterijala o subvencijama od 14.000 dinara odmah posle sedam dana su izašle izmene i dopune te uredbe. Zamislite, gospodo ministri, u toj uredbi doslovce stoji da pravo na regresiranje imaju poljoprivredna gazdinstva koja su od 14. avgusta 2010. do 15. juna 2011. godine uplatili ovaj deo obaveznog penzionog osiguranja od 42.818 dinara. Da li vi znate, ne konkretno vi, ali ministar poljoprivrede i premijer, šta je kalendarska godina? Ovom adaptacijom Vlade naša poljoprivreda je još više nazadovala. Prethodni ministar apsolutno ništa nije radio u prva tri meseca, do ove vaše navodne rekonstrukcije Vlade. Verovatno je znao da putuje. Dušan Petrović bukvalno sve ugovore koji su sklopljeni sa Ministarstvom poljoprivrede, poništio je i morali su ponovo da prave ugovore. Ne mogu da verujem da mu je toliko stalo da dole piše – ministar Dušan Petrović. Mnogi ljudi nisu mogli da uđu u svoje posede zbog administracije. Imali su i dodatne troškove. Ne mogu da verujem kakvu vi uredbu donosite, šta radite i kako možete svi da glasate za tako nešto u Vladi. Ljudi moji, dozovite se u pamet. Žetva je u jeku. Da li ste slučajno pričali o ceni ječma i pšenice? Voleo bih da mi odgovorite sada. Da li znate koja je cena pšenice i da će monopolisti, ne samo diktirati cenu pšenice, nego će opet naš poljoprivrednik biti u takvoj situaciji da će biti u minusu kada sutra preda pšenicu Republici Srbiji. Bruka i sramota, gospodine ministre.
Da li neko od ministara želi da da odgovor? Da, ministar Žarko Obradović.
Ovim odgovorom samo dajem kolegi priliku da nastavi dalje, ali verujte da ću sa zadovoljstvom ovo preneti kolegi Dušanu Petroviću, pa ćete čuti jako detaljan odgovor na vaše pitanje zašto se pristupilo toj meri. Nije Dušan Petrović sujetan čovek da bi poništavao ugovore da bi se potpisao novi ministar, nego su sigurno postojali razlozi za tako nešto. On će kao ministar biti u situaciji da vama, putem odgovora koji ćete dobiti, objasni to, a verovatno i sledeći put kada bude došao u parlament, ako se vi i tada budete interesovali za to pitanje, da vam da kompletan odgovor.
Narodni poslanik Dobrislav Prelić, tri minuta, komentar i dopunsko pitanje.
Meni će biti posebno zadovoljstvo, gospodine ministre, da dođe ovde Dušan Petrović. Ovo je dokumentacija koja je potrebna našim poljoprivrednicima od sutra, da popuni sve ovo da bi ostvarili pravo na premiju od 14.000 dinara po ha. Treba da idu naši poljoprivrednici na kurs za kompjutere i da vode knjigovodstvo da bi mogli sve ovo da popune. Ujedno želim da postavim pitanje: zbog čega služi Agencija za agrarna plaćanja, kojoj je sedište u Šapcu? Kada će biti isplaćene obaveze iz 2010. godine, kada su priplodne junice u pitanju, od 12.500 dinara? Ministarstvo je ove godine donelo odluku da te subvencije budu u visini od 25.000 dinara. Zbog čega se sve ovo radi? Tek sutra se podnose zahtevi za subvencije, zato što nema para u budžetu. U kontinuitetu smo upozoravali Vladu i Ministarstvo poljoprivrede šta će se desiti našem agraru, a vi nas niste čuli, niste želeli da nas čujete. Upozoravali smo na monopol, pre svega u stočarstvu i u mlekarskoj industriji, u prerađivačkoj industriji. Takođe nas niste ozbiljno shvatili. Tek kada je došlo u Srbiji do nestašice mleka, onda ste reagovali. Konkretno smo prozivali i rekli da je "Imlek" monopolista. Tako imamo monopol i u primarnoj poljoprivrednoj proizvodnji, gde će nam sada cenu pšenice diktirati "Ist point", MK "Komerc" i "Viktorija grup". U prerađivačkoj industriji "Matijević" tačno zna kada i u kom delu Srbije izvozi turnus svinja, kada i u kom delu i ovo malo što nam je ostalo na farmama pilića, izvozi turnus. Tačno 10 dana pre toga spusti cenu za 20%. Iz najboljih namera vam govorim, okrenite se Ruskoj Federaciji, jer smo jedina zemlja koja ima bescarinski odnos. Pogledajte kako su sada prošli naši poljoprivrednici kada su trešnje prodavali. Nikada skuplje nisu prodali nego našoj braći Rusima sada. Tako je bilo i pre tri godine i kada je u pitanju voće i povrće. Hvalite se da smo dobili kvote za izvoz mesa. Šta ćemo mi to da izvezemo, kada je naše stočarstvo apsolutno uništeno? Nekada smo bili lider u regionu. Žele da pomognu stočarstvu i ministar Petrović se hvalio komercijalnim kreditima. Ko je danas u situaciji da uzme komercijalni kredit? Ono što je najgore, sve i da jeste u situaciji, ne može da veruje ni ovoj Vladi, ni ovim bankama koje ste doveli, koji su zelenaši, koji zivkaju bukvalno i pre i posle podne, i to sa skrivenih brojeva. Ljudi će da vrate samo kada budu imali, kada ova Vlada bude dovela jedan realan nivo cena i da naš poljoprivrednik može da živi apsolutno od svog rada, a nikako da bude uslovljen cenama iz EU.
Da li ima prijava ministara za odgovor? (Ne.) Reč ima narodna poslanica Olena Papuga.
Poštovana predsedavajuća, gospodo ministri, moje pitanje se odnosi na medijsku strategiju koja je aktuelna ovih dana i postavila bih pitanje ministru kulture Predragu Markoviću, ali ako možete i vi da mi odgovorite. Ministar za kulturu Predrag Marković je izjavio da će nacrt medijske strategije biti u Skupštini Srbije do kraja avgusta, ali da sledi težak korak donošenja zakona koji proizilazi iz te strategije. U novoj strategiji medija je navedeno da država ne može da bude vlasnik medija i da svi mediji treba da privatizuju do 2016. godine. Republika Srbija će se povući iz vlasništva nad svim glasilima, bez odlaganja, a najkasnije u roku od 18 meseci od dana usvajanja ove strategije. Ovih meseci se i po medijima vodila javna rasprava šta će doneti nova medijska strategija. Videlo se da skoro svi učesnici u toj javnoj raspravi su izrazili neku svoju bojazan od privatizacije medija, zato što je dosadašnja privatizacija pokazala da su se mnoga glasila ugasila, da su glasila na jezicima nacionalnih manjina prepuštena tržištu, što ne može da bude dobro. Vlada Vojvodine je zahtevala od Ministarstva kulture da se odbije ta inicijativa koja bi direktno ugrozila visoki stepen manjinskih prava, ne samo u pokrajini nego i u celoj Republici Srbiji, pošto znamo da manjinska glasila ne postoje samo u Vojvodini nego i u lokalnim medijima u Srbiji. Insistirala je na tome da višejezični mediji treba da ostanu u javnom vlasništvu, odnosno u vlasništvu lokalnih samouprava. Dosadašnja iskustva u privatizaciji su pokazala da ta privatizacija i lokalnih medija nije bila dobra i da ta medijska strategija, koja je predložena, neće dovesti ničemu dobro. Na kraju krajeva, u toj radnoj grupi su postojale neke tvrdnje da tu privatizaciju medija traži od nas Evropa, ali volela bih da se malo o tome razgovara danas, da Evropa traži potpunu privatizaciju medija u celoj Republici Srbiji. Moje pitanje bi se odnosilo na to da li će radna grupa i ta medijska strategija izgledati tako kako je predložena i da li će se poslušati zahtevi medijskih kuća, zahtevi nacionalnih saveta nacionalnih manjina i medijskih kuća?
Reč ima ministar Zoran Stanković. Izvolite.
Sada ću malo da odmenim profesora Obradovića. Hoću da vam kažem, kao što ste i sami izjavili, da je strategija i diskusija u toku. Dok traje diskusija mogući su različiti predlozi. Kad bude završena diskusija, sigurno će biti izvršena analiza svih primedbi koje postoje. Nadam se da će oni zauzeti jedan stav koji će zadovoljiti sve što ste rekli.
Da li želite da koristite dodatna tri minuta za dodatno pitanje? Da, narodna poslanica Olena Papuga.
Javna rasprava je završena, ne znam, ne vidim da je javnost, u stvari da je radna grupa određena koja je vodila i pisala tu strategiju voljna da nešto promeni. Nacionalni saveti nacionalnih manjina su najavili a i razni lokalni mediji. Bila sam u pokrajini na toj javnoj raspravi, niko nije bio zadovoljan tim, da kažem, nacrtom strategije, pa me interesuje da li će stvarno da se promeni ta nacionalna strategija o medijima?
Da li neko od predstavnika želi reč? (Ne.) U tom slučaju, reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević, a posle njega narodni poslanik Milan Dimitrijević. Izvolite, tri minuta.
Poštovana gospodo ministri, poštovane kolege narodni poslanici i građani Srbije koji gledaju ovaj direktan prenos, izražavam poštovanje zato što ste vi došli ovde, neću da kažem kao jedan kolega zahvalnost, jer svi mi smo plaćeni od građana Srbije da radimo posao za koji smo dobrovoljno pristali. Nadam se da će moje pitanja biti dovoljno inspirativna i trudiću se da budu iz vaših resora da bih možda dobio dodatno vreme. Gospodine Obradoviću, nedavno je bivši ministar Tomica Milosavljević na pitanje koje je u javnosti ovih dana dosta tretirano, oko trošenja para, oko vakcina, oko saniteta koji nikada nisu kupljeni a plaćeni, oko rekao bih domova zdravlja u Beogradu i da ne ponavljam dalje, gospodin Milosavljević je rekao da su to sve odluke Vlade koja je donela. Prema tome, to se odnosi na vas, ne na gospodina Stankovića on tada nije bio član Vlade i sve ministre ostale koji su samo bili, hajde da ne kažem osam, devet godina, nego zadnjih tri i po godine. Želeo bih da znam kakav je vaš komentar na izjavu gospodina Milosavljevića, šta vi mislite o tome, jeste li vi glasali za to kao član Vlade i za vakcine i za ovu razliku od milion i šesto hiljada? Samo citiram nešto što je bilo u medijima. I jedno pitanje konkretno za vas dvojicu – da li vi znate u ovom trenutku gde se nalazi gospodin Tomica Milosavljević? Pod broj dva – zašto ostali ministri i predsednik Vlade nisu došli? Čvrsto verujem da vi znate zašto nisu došli. Vaša je volja da li ćete da nam odgovorite nama i javnosti, jer s obzirom samo da ste vas dvojica tu, da je makar pola Vlade ne bih postavljao ovo pitanje, verujte mi na reč, ovo bi rekli da je ovo organizovan nedolazak ministara i premijera. Vi ste danas bili na sednici Vlade i Vlada je završena, koliko znam i nemoguće je da vi niste razgovarali sa svojim kolegama. Želeo bih da znamda li ste namerno poslati samo vas dvojica. Sumnjam da je ovaj nedolazak organizovan, ne znam zašto, do sad je bilo dosta ministara, nekima su se sviđala neka pitanja, nekima nisu, ali verujte da šta god ko misli o ovoj instituciji postavljanja poslaničkih pitanja zadnjeg četvrtka u mesecu, dosta građana očekuje odgovore na neka pitanja i verujem da većina kolega narodnih poslanika postavlja ona pitanja koja im njihovi građani, koji su ih birali, koji su za njih glasali u svojim lokalnim sredinama, a nemaju prilike da kao mi ovde u direktnom prenosu postave ministrima ta pitanja. Hvala.
Reč ima ministar Žarko Obradović.
Kolega Markićeviću, hvala na ovom pitanju. Pokušaću da dam odgovor, a uz to ću da zadržim pravo da me kolega Stanković kao lekar ispravi u pojedinim mojim formulacijama ukoliko ne budu tačne. Koliko je meni poznato, a mislim da se dobro sećam, Vlada RS je prilikom donošenja svih odluka vezano za nabavku vakcine apsolutno bila jednoglasna. Moram reći da sada sa stanovišta protoka vremena u odnosu kada se dešavala ova epidemija gripa situacija izgleda različito, pa se možda neki događaji posmatraju u drugačijem svetlu. Sećam se apsolutno onoga što je bilo tada, jer desilo se čini mi se prvo u Čačku, pa je odatle krenulo u slučajevima dece koja su zaražena virusom gripa i znam da je bila ekipa koju je vodio gospodin Kon, da su zasedali svaki dani stručna ekipa je davala procene, razmere gripa i onoga šta država treba da učini da bi se pomoglo građanima. Takođe, činjenica je da je od početka postojao i jedan deo ljudi koji su davali drugačije mišljenje, da nije reč o epidemiji, da ne treba pristupiti uzimanju vakcina, što je objektivno slalo jednu situaciju, konfuziju u javnosti. Kao ministar prosvete u to vreme, a i sada, bio sam prinuđen i ne samo da sam bio prinuđen, mislim da je sasvim bilo logično da sledim savete lekara, da ako lekari kažu da ne treba da se deca okupljaju, da budu zajedno, da se ne bi virus gripa širio među đačkom populacijom, da je logično da smo mi preduzeli odgovarajuće mere da se nastava prekine nekoliko puta, po nekoliko dana i to je objektivno davalo rezultate. Nije bilo širenja gripa među tom populacijom. Ali, imam utisak da je to za vas manje važno pitanje i da je suština vezana za nabavku vakcine. Vlada je bila jednoglasna oko svih odluka, vezano za nabavku vakcina, ali nije Vlada odlučivala ko je od proizvođača neko ko je dao najpovoljniju ponudu. Postoji i druga vrsta postupka vezana za to. Mi na Vladi nismo imali razmimoilaženja oko pitanja nabavke vakcina. Drugo je pitanjezašto pojedini građani nisu hteli, jer imate i drugu stranu te priče, da Vlada nije obezbedila vakcine sigurno bi se od strane javnosti, a i poslanika postavilo pitanje – zašto Vlada to nije učinila, da li ona brine o svojim građanima, da li hoće da ih zaštiti, da li brine o njihovom zdravlju? Sada je priča drugačija zato što je prošlo dugo vremena, ali znam kako je izgledalo u ono doba i znam kako je izgledalo prvih dana, roditelji mole da đaci ne idu u školu, a posle tri dana kažu – puštaj da deca idu u školu, ne znamo šta ćemo sa njima kod kuće i ne možemo da idemo na posao. To je neka slika našeg ponašanja. Nabavka vakcina gripa je vršena po proceduri koja je zahtevala, a znam da smo mi u Vladi bili apsolutno jednoglasni oko toga.
Reč ima ministar Zoran Stanković.
Prvo pitanje, profesor Tomica Milosavljević je početkom meseca bio kao član Izvršnog odbora Svetske zdravstvene organizacije u Ženevi, nakon toga je do 20. i nekog u ovom mesecu bio na godišnjem odmoru, a sada je u Beogradu i obavlja svoje svakodnevne dužnosti. To je odgovor kada je u pitanju profesor Milosavljević. Danas, kada se završila sednica Vlade, premijer je rekao – popodne je Skupština i molim i tražim da ministri prisustvuju na sednici Skupštine i odgovaraju na postavljanje pitanja. Zašto neko nije došao, ne želim da komentarišem, pošto imaju određene aktivnosti, recimo znam da je Pasuljanskim livadama gađanje i da je tamo ministar odbrane sa predsednikom države i sa jednom grupom ministara. Ne bih hteo dalje da elaboriram mnogo ovaj slučaj. Bitno je da sam ovde i sa Obradovićem, pokušaćemo koliko možemo da damo odgovore. Hvala.
Narodni poslanik Miroslav Markićević, tri minuta.
Poštovani gospodo ministri, zadovoljan sam sa onim što vi odgovarate ovde i kako pokušavate da odgovorite na ona pitanja koja nisu direktno iz vašeg resora. Gospodine Stankoviću, želim da vam se javno zahvalim što ste nedavno prisustvovali tribini Opštinskog odbora Nove Srbije na Čukarici, zbog toga, ne da bih reklamirao Opštinski odbor nego zato što su mediji, ne znam zašto to sakrili i prećutali. Mislim da je jedna diskusija od prisutnih građana, kao i vaša bila vrlo korektna i korisna i tom prilikom ste obećali građanima Čukarice, ne znam tamo kako se zove njihova zdravstvena organizaciona jedinica, dom zdravlja, obećali jedan rendgen, čini mi se kineski. Tako ste rekli, rendgen je rendgen, pa nek je i kineski, šta njima fali. Voleo bih da znam šta je sa tom nabavkom odnosno tim obećanjem. Uopšte ne sumnjam u vas da će biti izvršen. Dokle se stiglo sa tim? Za gospodina Obradovića imam jedno pitanje za koje mislim da je on siguran da zna da to pitam iskreno – šta je sa Srbima u Crnoj Gori? Pitam ga kao ministar prosvete – šta naša Vlada preduzima, odnosno Ministarstvo prosvete da zaštiti Srbe u Crnoj Gori, jer oni su podvrgnuti, koliko vidim iz medija i razgovora sa našim zajedničkim prijateljima i jednom pritisku da prihvate crnogorski jezik, iako se još, doduše, po nezvaničnim podacima na popisu u Crnoj Gori izjasnilo preko 50% građana da govori srpskim jezikom. Šta je u mogućnosti da naša Vlada, odnosno Ministarstvo prosvete preduzme da naša deca u Crnoj Gori, deca srpske nacionalnosti imaju mogućnost da govore svojim maternjim jezikom kojim govore njihovi roditelji i đedovi i prađedovi? Dakle, kakve su opšte naše, spram trenutnih političkih odnosa između Srbije i Crne Gore, da naša Vlada, da tako kažem, interveniše i omogući da li su to besplatni udžbenici, da li imamo sredstava dovoljno za to i da li uopšte postoje neke naknade, neki planovi, neke namere da se građanima srpske nacionalnosti u Crnoj Gori po ovom pitanju i pomognu. Hvala.
Ministar Zoran Stanković ima reč.
Potpuno ste u pravu. Na toj tribini na kojoj sam prisustvovao u svojstvu građanina, a odgovarao kao ministar zdravlja, Dom zdravlja Čukarice je izneo jedan neverovatan podatak da su, recimo, pre 1960. godine imali tri rendgena, tri radiologa i veoma razvijenu radiološku službu, a danas imaj imaju jedan rendgen koji je star i preko 40 godina i da ima jednog radiologa i da su prinuđeni da svoj rad organizuju na veoma niskom nivou. Prema tome, tada sam rekao, imajući u vidu da se radi o 450 hiljada stanovnika koji gravitiraju prema Domu zdravlja Čukarica, da mi dobijamo iz donacije od Kineza pet rendgen aparata i da će jedan rendgen aparat zbog broja stanovnika, zbog otežanog funkcionisanja, biti dodeljen Domu zdravlja Čukarica i pri tome ostajem. Hvala.
Ministar Žarko Obradović ima reč. Izvolite.
Kolega Markićeviću, mislim da svi mi iščekujemo rezultate ovih preliminarnih popisa u Crnoj Gori, da vidimo kolko se ljudi izjasnilo kao Srbi, pogotovo oni koji koriste srpski jezik. Moram reći da je ideja ukupnih međudržavnih odnosa, oni nisu bili sjajni u prethodnim godinama zbog svih onih jednostranih akata koje je Vlada Crne Gore preduzela zadnjih godina vezano za jednostrano priznanje nezavisnosti Kosova i Metohije, slanje ambasadora i nekih drugih poteza i prema SPC i konkretnih poteza kada se Srbija optužuje iz ko zna kojeg razloga da je kriva za nešto što nema logičnog osnova. Naša je želja da potpišemo sporazum vezan za obrazovanje. Očekujemo da će to biti uskori. Nadam se da će onda veliki broj pitanja koji je vezan za obrazovanje i za studente i za srednjoškolce koji dolaze iz Crne Gore u Srbiju, da će biti rešeno za njih i za državu Srbiju na jedan povoljan način. Hvala.
Narodni poslanik Miroslav Markićević, dva minuta.
Neću iskoristiti dva minuta, nego ću samo reći da sam zadovoljan odgovorima koje su mi dali ministri, a najviše zbog nekog svog ličnog mišljenja. Izvinjavam se na tome, pošto je moje mišljenje da su to resori gde bi trebalo najmanje politike, odnosno ne bi trebalo uopšte da bude politike. Evo neko iz opozicije hvali neke ministre. Dakle, i gospodin Obradović i gospodin Stanković, čini mi se, čine svojim činjenjem da u najmanjoj mogućoj meri bude politike. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević, a posle njega narodni poslanik Momčilo Duvnjak.
Gospođo predsedavajuća, gospodo ministri, moje pitanje upućeno je ministru zdravlja, gospodinu Stankoviću. Dakle, ovo pitanje se odnosi na delimičnu nestašicu lekova u Srbiji. Moram da podsetim gospodina ministra da je DSSto pitanje postavila 16. decembra 2010. godine, tadašnjem aktuelnom ministru zdravlja, gospodinu Tomici Milosavljeviću. Dakle, u to vreme se dešavalo da je postojala nestašica lekova, ali ne samo lekova nego i sanitetskog materijala. Bilo je slučajeva da su se u pojedinim zdravstvenim centrima hirurzi zaključavali u hiruškim blokovima zajedno sa pacijentima u nemogućnosti da odrade određeni broj operacija koje su bile na programu. Na to poslednje pitanje dobili smo jedan nemušti odgovor, da je razlog nestašice sanitetskog materijala i određene grupe lekova posledica povećanja cene pamuka na svetskom tržištu. Bili smo zaprepašćeni tim odgovorom zato što takav odgovor nije adekvatan, ne odgovara činjenici. Cene mogu biti povećane, ali to ne može biti razlog da nema osnovnih sredstava da se izvrše hitne hiruške intervencije. Danas smo u vrlo sličnoj situaciji. Spominje se da je "Galenika" u kolapsu, da će biti nestašice određene vrste lekova. Spominje se da je "Galenika" u dugovima. Spominje se da će ti dugovi biti sanirani iz budžeta Republike Srbije. Kako je moguće da "Galenika" pre tri godine posluje pozitivno, a da u roku poslednje tri godine pojavi se toliki gubitak? Spominje se da su na čelu "Galenike" kadrovi SPS. Moram podsetiti gospodina ministra i na jednu činjenicu, da je 2009. godine predsednik Narodne skupštine, prof. dr Slavica Đukuć-Dejanović, bila konsultant u "Galenici" i da je zato primala prinadležnosti u iznosu od, kako mediji navode, 700 evra. Kako je moguće da sada, a ona je jedan od učesnika, dakle, funkcioner SPS, budu pare potrošene, da "Galenika" bude u minusu, a da sada pare iz budžeta idu na pomoć "Galenici"?
Reč ima ministar Zoran Stanković.
Moram da vam kažem da, kao što i sami znate, "Galenika" nije u resoru funkcionisanja Ministarstva zdravlja. Međutim, razgovarajući o funkcionisanju tržišta farmaceutskim proizvodima na jednom simpozijumu u Privrednoj komori Srbije, izneli podatke vezane za farmaceutsko tržište i izneli određeno sagledavanje problema i došli do saznanja da "Galenika" kao firma nema ni jedan registrovan lek u Hrvatskoj, nema ni jedan registrovan lek u Sloveniji, a da Hrvatska ima negde preko stotinu, a Slovenija preko 200 registrovanih lekova kod nas. Rekli smo da ćemo tu intervenisati kao država, da se taj odnos, imajući u vidu da je Hrvatska članica CEFTA, da to rešimo. U tom razgovoru koji smo imali sa svim tim farmaceutskim firmama, nama je bila osnovna težnja da tržište lekova u Srbiji bude snabdeveno sa svim onim potrebnim preparatima za naše bolesnike, s tim da, imajući u vidu da je lek koji proizvodi "Galenika" četiri puta jeftiniji od uvoznog leka, da sve to bude prioritet naše farmaceutske industrije, imajući u vidu da, recimo, "nitroglicerin" koji se proizvodi kod nas košta 80 dinara, a uvozni, kojeg sada ima u apotekama, iznosi oko 600 dinara. Obavili smo razgovor i sa direktorom Ognjenovićem. Posle dva ili pet dana razgovora sa Ognjenovićem oni nas obaveštavaju da ne mogu da snabdevaju tržište lekovima. Onda sam na sednici Vlade izneo sve te podatke i izneo sve one stvari koje znate i onda smo, zajedno sa Ministarstvom ekonomije, dobili nalog da to rešimo. Mi smo, u razgovoru sa svim segmentima i sa svim ljudima, imajući posebne razgovore u Republičkom fondu zdravstvenog osiguranja sa svim proizvođačima Galenike, imajući razgovore sa premijerom Cvetkovićem, potpredsednikom Krkobićem i ostalima, uspeli da dogovorimo da se taj dug reprogramira, s obzirom da je oko 22 banaka učestvovalo u finansiranju ili kreditiranju Gelenike, da se odobri, da Vlada da garanciju od 70 miliona evra, znači, ne da ona isplati, nego da garanciju bankama, koje su već tražile tu garanciju da bi oni finansirali ovaj dug i to je dogovoreno. U dogovoru Galenikom i ostalima je dogovoreno da na tržištu ne bude nestašice Galenikinih lekova. To je ono što je Ministarstvo zdravlja odgovorno, u stvari, što je preventivno radilo i za ovo kratko vreme, dogovorio je sve stvari vezane za snabdevenost tržišta lekovima u našoj zemlji i to će biti. Šta se dešavalo od 2009, 2008. ko je bio u Upravnom odboru, da li je bio angažovan, sve to ne znam, ali postoje svi podaci i oni su proverljivi, postoje druge službe koje treba sa tim da se bave, ja se nadam da će oni raditi svoj posao onako kako treba. Sa pozicije Ministarstva zdravlja, mogu da obećam i obećao sam da će lekova biti i ovo što ste vi sada rekli da neće biti lekova, ne stoji. Znači, rekao sam, u više navrata da smo obezbedili da tržište poseduje sve one lekove koji su potrebni za lečenje naših građana i to danas ponovo tvrdim. Hvala.
Reč ima ministar Žarko Obradović.
Kolega Dimitrijeviću, samo još nekoliko rečenica, uz sve ono što je rekao kolega Stanković, dužan sam da kažem nešto i ja, pošto sam govorio i na Vladi Republike Srbije o ovoj temi. Kolega Stanković mi je svedok, s obzirom da smo bili tada zajedno, vezano za ovo pitanje koje ste vi postavili, koje ima tu partijsku dimenziju. Ovde to nije partijsko pitanje, to je pitanje poslovanja jedne firme i rukovodećeg kadra. Želim da znate da prva rečenica koju sam izgovorio na Vladi jeste da treba apsolutno utvrditi način poslovanja rukovodstva, menadžmenta i svako onaj ko je, ako se utvrdio da je učinio nešto suprotno zakonu, na štetu Galenike, na štetu države, naravno, da bude procesuiran i da bude predmet odgovarajućih akcija državnih organa i ako je učinio nešto suprotno zakonu da bude kažnjen,. Ali, treba utvrditi zašto je Galenika dovedena u ovakvo stanje i mi treba da odgovorimo, da li treba Srbiji Galenika sa stanovišta strategije i da li joj treba jedna fabrika koja će proizvoditi lekove i čiji će građani te lekove moći da kupe? Čuli ste kolegu Stankovića, po četiri puta manjoj ceni u odnosu na lekove koji se nalaze na našem tržištu, a koji se proizvode u susednim zemljama i da se tu postavlja još nekoliko vrlo zanimljivih pitanja, o kojima je govorio i kolega Stanković. Ono što je nesporno, da postoji apsolutno opredeljenost Vlade da se utvrdi i način poslovanja Galenike, ali i da se Galenika dovede u stanje da može da proizvodi lekove da građani ne bi te lekove mogli kupiti, nabaviti i da ne bi bila nestašica lekova na tržištu. Hvala.
Narodni poslanik Milan Dimitrijević, tri minuta.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Gospodine Stankoviću, mi smatramo da vi ne snosite nikakvu odgovornost za trenutno stanje u zdravstvu i to je potpuno jasna činjenica. Mi cenimo vaše napore da se nešto popravi. Ali, moram da odgovorim gospodinu Obradoviću sa jednom činjenicom. Da li vi gospodine Obradoviću znate kako se formira prosečna cena leka? Kako se formira prosečna cena leka koja ide na teret Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje? Na taj način što se uzima prosečna cena leka koja je u Italiji, Sloveniji i Hrvatskoj. Znate činjenicu da je stopa doprinosa po glavi stanovnika u Italiji 1200 evra, u Sloveniji 1500 evra, a u Hrvatskoj preko 1000 evra, a kod nas je nepunih 250 evra. To je problem, gospodine Obradoviću. Kada odgovarate na pitanje, morate znati činjenice. Postavljam ovom prilikom pitanje – šta će Vlada uraditi da ovu uredbu promeni? Što se tiče vakcina, gospodine Obradoviću, i tu ste imali odgovore. Stvari nisu tekle tako kako vi objašnjavate. Svetska zdravstvena organizacija je poslala jasan signal našoj vladi i Ministarstvu zdravlja da preti pandemija tzv. svinjskog gripa i da se sve zemlje pripreme. Naše ministarstvo zdravlja je čekalo da se epidemija razvije. U tom trenutku nismo imali vakcine, nismo imali dovoljan broj respiratora i nismo imali dovoljan broj maski. Pregovaralo se, pa umesto da se kupe one vakcine koje koštaju 500 dinara, kupljene su one vakcine koje koštaju 800 dinara. To je ta razlika koja se pominje od milion i 600 hiljada evra. To je predmet istrage. Znači, nespremnost, neodgovornost.
Ministar Žarko Obradović.
Daću vam priliku za još jedno javljanje. Ne razumem vas, da li vi želite da lekovi budu skuplji? Govorim vam da je Galenika prodavala četiri puta jeftinije lekove. Zar to nije dobro za građane Republike Srbije? Jeste. Ne znam zašto mi onda uzimate ovo kao osnov za vaš stav – Italija, Slovenija? Tamo su životni standard i plate daleko veće. Platežne mogućnsoti građana su veće. Ako je vaša ideja da lekovi budu skuplji, onda neka se zna da je to vaš stav. Što se tiče ovog drugog. Vrlo je teško odgovarati u ime kolege koji nije ovde. To je Tomica Milosavljević. Izvinite, vaša konstatcije ne stoji. Kada je Ministarstvo zdravlja, dozvoljavam sebi za pravo da štitim kolegu, a time štitim i Vladu, kada je maja meseca, pre nego što je uopšte stvar postala ozbiljna u Srbiji, formiran je štab i preduzete su prve mere. Većina medija se tada o tome, da kažem, ophodila sa tom temom kao sa nečim što nema svoju ozbiljnost. Bilo je komentara da Vlada po običaju preteruje, da preti građanima, da ih plaši. Pitanje je koliko od 192 zemlje je tada uopšte bilo u situaciji da ima te vakcine o kojima vi govorite, s obzirom da je veoma uzan krug zemalja koje proizvode vakcine. Naravno, oni su prvo požurili da sebe snabdeju sa vakcinama. Svi drugi, uključujući i nas, bili su u situaciji da ih kupujemo putem pogodbe po ceni na koju mi ne možemo da utičemo. Ne možemo da utičemo, jer mi u Vladi Republike Srbije nemamo ni jednog razloga da bilo koji podatak vezano za pitanje nabavke vakcina tumačimo na način koji bi Vladu doveo u situaciju da objašnjava i da se brani. Sada je lako pričati o tome, ali kada se pojavio slučaj gripa u Čačku i kada je posle pisanja novina, broj đaka sutradan, odjedanput za 50% bio manji u odnosu na prethodni dan, a toliko dece uopšte i nije bilo bolesno, tada je bila druga priča. Kada je bio onaj slučaju Kragujevcu, žrtve epidemije tog gripa, znam sve to, jer sam kao ministar bio u vrlo čudnoj situaciji, da grip ima svoje razmere i da treba delovati. Znam da je postojala velika briga građana Republike Srbije, da li će Vlada Republike Srbije obezbediti te vakcine. Kada ih je obezbedila, onda je krenulo razmišljanje o tome da li u opšte treba i primati vakcinu. Pretpostavljam da vas to ne interesuje. Vas interesuju pitanja nabavke vakcina i ostalo. Prema tome, znam da smo mi vezano za sve stavove oko gripa u Vladi bili jedinstveni, a da je vakcina nabavljena od strane tela koja su za to i bila nadležna. Ministar Milosavljević će sigurno imati šta da kaže u prilog o ovoj temi, ali znam sigurno da je veoma mali broj zemalja bio u situaciji da obezbedi vakcine za svoje građane. Svi ostali su morali da kupuju po ceni koja je tada bila na tržištu i tačka.
Narodni poslanik Milan Dimitrijević, dva minuta.
Gospodine Obradoviću, bilo bi mi potrebno malo više vremena da vam objasnim kako funkcioniše novac u zdravstvu. Nisam govorio oko one cene koju Galenika prodaje našim građanima, govorio sam o ceni koju plaća RZZO. O tome ja govorim. Dakle, to je potpuno jasno - za lekove. O tome ja govorim. To nije ništa komplikovano, znate. Zašto je to tako? Postavljam pitanje - kada će onda da promeni tu uredbu? Mi toliko novca nemamo da plaćamo tu cenu. Zašto ta cena nije kao što je u Rumuniji, kao što je u Bugarskoj? Zar se mi ugledamo na Italiju, na Sloveniju i one zemlje koje su daleko ispred nas? To je problem. Što se tiče vakcina, gospodine Obradoviću, mi imamo specijalizovanu kuću koja se bavi proizvodnjom vakcina. Ona se zove "Torlak", Zavod za imunologiju i virusologiju "Torlak", koja godinama ne radi. Kada su poslanici DSS tražili da se iz budžeta odvoje sredstva da bi se taj "Torlak" pomogao, da napravi vakcinu, onda smo dobijali nemušte odgovore i odbijanje amandmana. Zašto "Torlak" nije uvezao tu vakcinu, nego je to išlo preko posrednika "Jugohemije"? Kome su pare ulazile u džep? "Jugohemiji", Miroslavu Miškoviću i tajkunima. To je bila odluka Vlade. Zato je ta vakcina koštala osam evra, a nije koštala četiri i po evra, kako je bilo na svetskom tržištu. Dakle, nemate razloga, ne možete da branite to, jer to je tako. Ta priča se u javnosti odmotava i ta priča će izaći na videlo, pa ćemo videti zašto i koliko je budžet Republike Srbije oštećen samo na tome, a da ne govorim o drugim stvarima.
Reč ima narodni poslanik Momčilo Duvnjak, a posle njega narodna poslanica Danijela Lovrin-Gavrilović. Narodni poslanik Momčilo Duvnjak, tri minuta.
Poštovani narodni poslanici, gospodo ministri, pitam Vladu, nadležno ministarstvo - šta je uradilo? Ništa nije uradilo i to mora hitno da se uradi. Na sednici Narodne skupštine pre četiri meseca, kada je bio na dnevnom redu Zakon o sportu, pitao sam ministra za sport i izneo činjenice i zloupotrebe u Fudbalskom savezu Srbije. Nisam dobio odgovor. Tada sam rekao – ko će biti prvak države, ko će osvojiti Kup, ko će ući u viši rang takmičenja? Ko su tri sudije koje učestvuju u nameštanju utakmica? Ko je predsednik Sudijske organizacije? Posle četiri meseca, verovali ili ne, sve je bila istina. Prvak države je Partizan, Kup je osvojio Partizan, u veći rang su upali Radnički, Kragujevac i Novi Pazar, po dogovoru. Ko su tri sudije koje su učestvovale u nameštanju utakmica i sve te tri sudije su bile na tim spornim utakmicama? To su Jovanetić, Mazić i Spasojević. Najveća bruka i sramota je za naš sport, za naš fudbal i ono dešavanje na kup utakmici Vojvodina-Partizan. Prekid utakmice, sudija i Fudbalski savez su učestvovali u tome. Na kraju niko nije kriv. Kako je to moguće? Druga bruka je Bask ubedljivo prvi i ulazi u Jelen super ligu, posle dogovora sa FK Novi Pazar, prepušta mu mesto i mesto Baska odlazi Novi Pazar u Jelen super ligu. Da li je moguće da je neko napravio tako lep stadion kao što je Bask, da je finansirao fudbalere i sve plaćao i da sada nema para za takmičenje? Za to morate, gospodo iz Vlade, nadležno ministarstvo, da date odgovor. Tada sam isto rekao i pitao - kako je napravljena Kuća fudbala u Staroj Pazovi? Pitao sam jasno i glasno - ko je pravio i koja firma, koliko je novca uloženo, gde je pre ta firma radila i šta je radila od građevinskih radova? Nisam dobio odgovor. Kada smo ovo govorili mi iz SRS na toj sednici o Zakonu o sportu, iza nas je stala čitava sportska javnost, i bivši i sadašnji sportisti, novinari, čitava Srbija, a javno su se neki oglasili, a pre svega, Savo Milošević. Vi znate ko je bio, najbolje znaju ljudi iz DS koji nisu podržali svog člana u tome, Vlade Divac, Boban Dmitrović. Vi koji ne znate, i taj Boban Dmitrović je bio bivši reprezentativac Jugoslavije, dok je bio trener bivše jugoslovenske selekcije Ivica Osim. Čovek je izneo javno da je igrao utakmice koje su bile nameštene. Od svih tih, najveće činjenice je izneo bivši fudbaler i fudbalski sudija, priznat kod nas i u Evropi, iz Subotice, Arsić. (Predsedavajuća: Tri minuta.) Šta se u tome uradilo za četiri meseca? Sve je bilo istina. Tražim ponovo odgovor hitno.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Žarko Obradović.
Zamoliću koleginicu Samardžić-Marković da odgovori na vaše pitanje, vodeći računa da se država ne meša u rad Fudbalskog saveza Srbije, a sve ono što bih ja rekao bilo bi pristrasno, pošto sam ja partizanovac.
Narodni poslanik Momčilo Duvnjak, tri minuta za komentar.
Tačno je, gospodine ministre, da država ne bi trebalo da se meša i politika u klubove, ali vama je svima jasno da u fudbalskim klubovima i u svim klubovima su sve političar do političara, i to se javno pojavljuju. Reći ću vam istinu. U utorak, ne ovaj sada što je prošao, nego prethodni, ovaj dogovor o ulasku Novog Pazara i dogovoru već i ranije su završili političar u kafani na stadionu Bask. Ako hoćete i vreme i ko je sve bio, reći ću vam. Ali, hajde da ne kažemo sad o tome. Znači, u ovoj državi se sve zna, a mnogo se ćuti u vezi sporta. Neki ljudi su prozvani iz sporta, vrhunski sportisti koji nemaju veze sa ovim. Reći ću vam samo jedan članak. Evo vam "Blic", gospodo iz DS, vi gledajte. Savo Milošević, ako hoće Fudbalski savez rat, imaće ga. Šta je rekao o Fudbalskom savezu i predsedniku Fudbalskog saveza? Šta je rekao Vlade Divac? "Zloupotrebe u Fudbalskom savezu i da je komplet naše prvenstvo namešteno". Ponovo nemamo nikakav odgovor. Samo još u jednoj rečenici da vam kažem. Ja sam na toj sednici ukazao, a nadležni organi nisu reagovali, da je Ivica Dačić upoznat sa ovim. Imali smo odličnu saradnju i mislim da će ovo čuti i da nam odgovori. U Kruševcu sam izneo zloupotrebe na utakmici Crvena Zvezda-Napredak oko prodaje karata. Ukradeno je 7.000 karata. Prijavljeno je da je bilo 4.000 gledalaca, a bilo je 11.000. Nestalo je 7.000 karata, na sudu potvrdili blagajnik i glavni organizator utakmice. Glavni inspektor za privredni kriminal je stopirao, a znate ko je taj? Koji se nalazi već pet meseci u zatvoru, Jelić, koji je uhapšen u aferi "alkohol". On je stopirao dalju istragu. Ja vam dovoljno govorim šta se sve radi u sportskim klubovima. Molim vas, vas iz Vlade, vi ste u Vladi, vi ste ministri, reagujte. Jedino nas sport predstavlja i u svetu i u Evropi. Evo, vidite šta nam radi Đoković. Kada bi Đoković uzeo američko državljanstvo, Amerikanci, svi bi ga hvalili. Evo, mi ga pozdravljamo svi što se tako ponaša, što je takav kakav je, što svuda ima prvo kapu Srbije i majicu Srbije na pobedama. Dajte, založite se da se sve ovo istera na videlo.
Ministar Žarko Obradović ima reč.
Kolega Duvnjak, vi govorite o dve stvari. Jedna je stvar da li postoje slučajevi protivzakonitog ponašanja i kriminala u sportu i drugo je ova tema koju ste pomenuli oko uloge političara u sportu, da li treba ili ne. Što se tiče prvog pitanja, naravno, neka zakon se primenjuje, a ko god da je kriv, neka bude kažnjen. Što se drugog tiče, moram izneti svoj lični stav. Lično, ne vidim ništa loše u tome da ljudi koji su u policiji budu i u sportskim društvima, ukoliko to sportsko društvo proceni da mu to valja, odnosno da uloga tog pojedinca može biti od koristi sportskom društvu, određenom klubu, bilo o kom sportu da je reč. S obzirom da znam da ste iz Kruševca, ne vidim ništa loše u tome što je, primera radi, Dragan Jovanović bio na čelu Napretka, jer kada je Dragan Jovanović, kao predsednik Kruševca bio na čelu Napretka, Napredak je bio u prvoj ligi ondašnje Jugoslavije, što je vredno poštovanja, a i danas ima ljudi koji su i u politici, ali znate, sami klubovi i sportska društva ili pojedinačno klubovi procenjuju i zajedno sa njima stepen njihovog angažovanja. Naravno, rezultati mogu biti pozitivni, a mogu biti i negativni. Ne može se sve uopštavati i izvoditi neki pojedinačan, bilo pozitivan, bilo negativan zaključak. Svaka priča je priča za sebe. Jer, ima sportskih klubova gde su političari, pa su sjajni, i oni koji propadaju. I obrnuto. To je posebna tema.
Narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Dva minuta.
Samo ću jednu činjenicu da vam navedem, gospodine ministre. Kako je moguće gde su god političari u klubovima, da se dešavaju te zloupotrebe? Evo vam još jedan primer iz Kruševca. Godine 2002, 2003, predsednik Fudbalskog kluba "Napredak" je bio dosadašnji državni sekretar iz DS. Tada je transfer fudbalera Bojana Zajića u Obilić bio vredan 700 hiljada evra. Taj novac koji je uzet, keš, od Svetlane Ražnjatović, ja bih vas molio da ovo dobro slušate, uzet je u prisustvu dva službenika policijske uprave u Kruševcu, generalnog sekretara, direktora Fudbalskog kluba "Napredak", bivšeg fudbalera Jokića, direktora sportskog, Dejana Milovanovića, donet je u džakovima u Kruševac. Taj novac nikada nismo našli na računu, da vidimo gde je i kako je završio.Rekao sam da je tada predsednik bio državni sekretar Miodrag Đidić. Ja sam bio potpredsednik Fudbalskog kluba "Napredak", zajedno sa Radojicom Milosavljević, pet meseci. Imali smo najveći uspeh. Tada smo pronašli da nigde nema traga tim parama. Ako se može da tereti za zloupotrebu transfera igrača jedan Dragan Džajić, može i jedan Miodrag Đidić. Hvala vam.
Reč ima narodna poslanica Danijela Lovrin-Gavrilović, a posle nje narodni poslanik Srboljub Živanović. Tri minuta.
Uvažena predsedavajuća, dame i gospodo ministri, narodni poslanici. Postaviću pitanje ministru zdravlja, gospodinu Stankoviću i ministarki pravde, gospođi Malović. Moje pitanje je motivisano jakom željom da pomognem porodicama koje brinu o bolesnim članovima koji nisu u mogućnosti da se leče kod nas u Srbiji i čije zdravstveno osiguranje ne pokriva troškove lečenja. Nedavno sam gledala jednu veoma potresnu emisiju na televiziji gde četiri porodice moraju periodično, ja mislim dva puta godišnje, da vode svoju decu u Kinu da bi se tamo lečila matičnim ćelijama. Naravno, to iziskuje ogromne troškove koje, po pravilu, te porodice nemaju a smatram da smo kao država obavezni da im pomognemo. Ovo moje pitanje bih više formulisala kao predlog gde bi mogla da se nađu sredstva da bismo pomogli takvim porodicama. Naime, u Zakonu o krivičnom postupku ustanovljeno je nešto što se zove institut odloženog krivičnog gonjenja, kada tužilac može da odloži krivično gonjenje za lakša krivična dela ukoliko bi okrivljeni, optuženi ili osumnjičeni u zavisnosti o kojoj je fazi krivičnog postupka reč, priznao da je učinio krivično delo. U tom slučaju, dakle, okrivljeni bi mogao da uplati određena sredstva na račun neke humanitarne organizacije koju odredi tužilac. Ja ne sporim da su ta sredstva i do sada išla u prave ruke, ali, to je uglavnom bilo po principu nekih poznanstava i da li tužilac ima žiro-račun neke humanitarne organizacije i da li postoji određena saradnja i koje su to humanitarne organizacije na nivou grada, tako da praktično smatram da ovo jeste dobro i ta sredstva su dobro došla tim humanitarnim organizacijama. Ne želim da poredim humanost kada kažem da bi ovo bilo humanije, ali ipak mislim da su ova sredstva potrebnija porodicama koja se brinu o svojim bolesnim članovima. Stoga ću pitanje koncipirati ovako – da li ministar zdravlja zna koliko ima porodica koje nisu u mogućnosti da se leče u Srbiji? Da li ministarka pravde ima evidenciju koja su ukupna sredstva uplaćena i na koje žiro-račune i da li postoji mogućnost da se obrazuje jedan žiro račun na koji će ići sva ta sredstva i koja će biti namenjena u svrhu lečenja ovih ljudi? Jer, zaista smatram da smo kao država dužni da brinemo i o njima, a ne da ih prepustimo da sami skupljaju ta sredstva. Hvala bogu da kod nas ima dobrih ljudi i da se uglavnom desi da te porodice prikupe sredstva i da odvedu svoje najbliže na lečenje u inostranstvo, ali smatram da bismo i mi kao država trebali da damo svoj doprinos. Zahvaljujem.
Reč ima ministar Zoran Stanković.
Da vam odmah kažem. Od retkih bolesti u našoj zemlji trenutno ima registrovano 36 osoba i još 4% treba da budu registrovani. Formira se jedinstveni registar od 40 bolesnika koji će, po našem predlogu i dogovoru sa predsednikom Vlade i sa ljudima pokušati da pored postojećeg fonda koji finansira to lečenje, se uzme iz igara za sreću, znači iz lutrije, određeni postotak da bi taj fond mogao da finansira ove bolesti. Po jednom ide 250 hiljada evra na godišnjem nivou, recimo, kao što je "Batenova bolest". Kada je u pitanju odlazak u Kinu, ja moram da vam kažem da Zakon o socijalnom osiguranju ne predviđa mogućnost da se plaćaju eksperimenti, finansiranje lečenja, kao u Kini, jer sve što se tamo radi spada u delokrug eksperimenta a ne lečenja. To je ona poslednja nada koju ovi roditelji imaju i po tom osnovu oni putuju u Kinu. Mi nemamo zakonski osnov da Republički fond zdravstvenog osiguranja refundira to jer je to, kao što sam vam rekao, jedan eksperiment. Da li će on uspeti i koliko, videćemo. Ali, mi smo u obavezi da za ove bolesnike, njih 40 obezbedimo sredstva i nadamo se da ćemo uspeti, da pored postojećeg fonda kojima se obezbeđuje deo sredstava sa ovim kao što sam vam rekao iz Lutrije, procentom koji će biti u taj fond, obezbedimo nesmetano lečenje za te osobe. Mi ćemo u toku par dana imati poseban okrugli sto sa sredstvima javnog informisanja, gde će biti govoreno o ovoj problematici, formiran je jedinstveni spisak koji do sada nije postojao i mi ćemo se truditi da ovim ljudima pomognemo onako kako treba i na onaj način koji priželjkuju građani naše zemlje a sa tim i poslanici u Skupštini Srbije. Hvala.
Danijela Lovrin Gavrilović, tri minuta. Izvolite.
Meni je drago da to čujem jer zaista, možda je tim ljudima poslednja nada i država brine o njima, ali ne bih zanemarila čak ni ove ljude za koje vi kažete da je u domenu eksperimenta a ne lečenja, jer ne znam, svako ko je roditelj, kad mu kažete vama je to poslednja nada, ali država ne može da vam pomogne, mislim da to baš i nije u redu. Zbog toga, sasvim razumem da naš zdravstveni sistem ne može da pokriva to i da naši zakoni ne dozvoljavaju takav vid lečenja, ali prosto napominjem i želim da skrenem pažnju da postoje sredstva koja, po mojim saznanjima nisu mala, da će ovaj institut zaživeti i da će ta sredstva biti još veća i da mogu vrlo, vrlo humano da se iskoriste. Pa vas stoga molim, da ako smatrate vi da je ova ideja dobra, znam da gospođa Malović smatra da je ideja dobra potrebna mi je vaša pomoć da ovu ideju realizujemo kako bi smo pružili makar tu poslednju nadu ovim ljudima. Hvala.
Ministar Zoran Stanković ima reč.
Mi ćemo vas u tome podržati, ideja je odlična i nema nikakvih problema. Mislim da smo se dogovorili i da ćemo to u saradnji sa ministarkom Malović, sa vama rešiti na zadovoljavajući način. Hvala.
Da li želite da koristite i dva minuta? (Ne.) U tom slučaju reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović, posle njeganarodni poslanik Aleksandar Jugović. Narodni poslanik Srboljub Živanović, tri minuta.
Hvala. Dame i gospodo poslanici, uvaženi ministre, jutros kada sam pošao razmišljao sam da li ćete biti ovde danas, ali dobro hvala Bogu, tu ste prisutni, da bih mogao da vam postavim nekoliko pitanja koje interesuje građane grada Šapca. Vaspitna ustanova "Naše dete" je pre godinu dana i više smenila, smenilisu roditelji, bivšeg direktora Jasminu Vuletić sa tog mesta jer je snimala pornografskefilmove. Nažalost, šta se dalje dešava, ta direktorica, umesto da bude odstranjena iz te institucije ona biva raspoređena za dečijeg psihologa. U poslaničku kancelariju stalne mi dolaze roditelji, oni su napisali peticiju da žele da se ta osoba udalji iz te institucije, što ja smatram da ste vi kao odgovoran čovek, i ministar, i roditelj da ćete kod nadležnih vaših institucija uticati da se ovaj slučaj reši, odnosno na blagodet roditelja koji traže da se ova osoba udalji iz te institucije. Drugo pitanje je posvećeno jednoj od najvećih pljački koja se desila na području Mačve, Pocerine, pa da kažemo i Jadra, kada su ojađeni seljaci od jedne firme "Majstorović dil", koja je za 24 miliona ojadila seljake uzimajući im stoku, a da im nije platila. Nažalost šta se dešava, dešava se da direktor i vlasnik te firme, naročito direktor je bio odbornik Skupštine grada, gde su ga smenili na inicijativu odbornika Srpske radikalne stranke i građana, smenjen je sa tog mesta, jer pozivaju se na imunitet, nije moglo da dođe do pokretanja krivične prijave protiv njega i protiv njegove firme. Ali, nažalost, evo vodi se jedan veliki postupak gde preko 200 živih svedoka i dalje ostalo je bez svojih sredstava, odnosno sud je nažalost presudio da su seljaci iako su opljačkani, oni treba da snose neke sudske troškove, što smatram da treba da se pokrene taj postupak. Dalje,treće pitanje je posvećeno vezano što se tiče vama, a to je da bivši predsednik opštine Vladimirci jeste Janko Đurić, zvani Rus, koji je obavljao funkciju predsednika opštine, a bio je i profesor ruskog jezika u školi, nije još tri minuta, evo treći je minut pa mi možete kasnije odgovoriti na ovo pitanje pa da bi mogao dalje ja da nastavim.
Reč ima ministar Žarko Obradović.
Kolega Živanoviću, kad ne bi želeo da govorim i zloupotrebljavao Poslovnik ja bih ćutao, pa vi ne biste mogli govoriti. Ali, evo ja bih želeo da čujem šta imate da me pitate, a što se tiče odgovora na vaše prvo pitanje ja ću vam ga dostaviti iduće nedelje, pošto ću biti ovde vaš gost, da kažem u Narodnoj skupštini Republike Srbije kada budemo raspravljali o izmenama i dopunama Zakona o osnovnom sistemu obrazovanja i vaspitanja, pa ću onda imati potpuniju informaciju o tome šta se dešavalo u predškolskoj ustanovi. U svakom slučaju, ono što ste rekli sam zapamtio i videću šta je nalaz inspekcije, s obzirom da vi znate da predškolske ustanove i način rada propisan zakonom i da postoji nadležnost odbora te ustanove. Naravno i meni je stalo, kao i vama, da sud dobije pravo stanje stvari. O tome ću vas obavestiti sledeće nedelje. Sad bih želeo da čujem šta imate još da me pitate.
Narodni poslanik Srboljub Živanović, dva minuta.
Hvala vam. Znači, bivši predsednik opštine kad je završio svoju opciju kao predsednik, on je shvatio da normalno, potpisao je sa školskim odborom ugovor da kad završi funkciju predsednika opštine da se vrati ponovo za profesora ruskog jezika. Međutim, školski odbor donosi odluku da ga proglašava tehnološkim viškom, a što nažalost je deficitarno zanimanje. On kasnije, ali prethodno, pre nego što je to uradio školski odbor, on je sebi i svojim saradnicima u opštini podigao platu bez zakonske procedure. Šta se dalje dešava? Dešava se da dotični gospodin kad je završio svoju opciju i kad su druge političke opcije došle da vladaju opštinom, on je tražio tih šest meseci da mu se isplati lični dohodak. Od Ministarstva za lokalnu samoupravu dobijena je saglasnost da mu se ne isplaćuje. Međutim, normalno kakvo je naše sudstvo, on pokreće krivični postupak protiv predsednika opštine, a što spor dobija i da mu se isplati za tih šest meseci, da mu se isplate zaostale plate, odnosno po koeficijentu koji je on sam podigao sebi i svojim saradnicima. Smatram da kasnije, kad je sve to urađeno, on dobija zvanje da predstavlja Srbiju preko Privredne komore u Rusiji, a što i dobija normalno spor, što je to koštalo opštinu Vladimiračku. Smatram da je to nezakonito i da bi to trebalo i preko pravnih službi, a i verovatno i preko Ministarstva prosvete da se to preispita. Četvrto pitanje je posvećeno, dame i gospodo, ovih dana jednoj vrlo značajnoj temi, a to je tema imuniteta. Za neizgovorenu reč sam u Skupštini grada Šapca kažnjen, nisam izgovorio određene reči i pozivajući se na imunitet i dolazeći ovde na Administrativni odbor koji nije rekao da sudija mora podneti zahtev za to što sam ja tražio imunitet. Međutim, dešava se suprotno da sudija nije hteo da prihvati. Moje zalaganje za traženje imuniteta već je izvršio tu sudsku proceduru. Videli ste ovih dana kako se i na koji način dolazi do tog pitanja oko imuniteta. Ustvari, ja sam tražio za neizgovorene reči koje me je sud osudio i opštinski i okružni sud.
Da li neko od ministara želi reč? Ne. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jugović, a posle njega narodni poslanik Milan Nikolić.
Poštovana predsedavajuća, ministri, poštovane kolege, pošto vidim da današnja dva ministra znaju mnogo odgovora na pitanja upućena drugim ministarstvima, ja ću biti malo bezobrazan, pa ću pitati gospodina Žarka Obradovića nešto iz njegovog resora. Pošto je ovaj parlament doneo Zakon o izjednačavanju prava pripadnika Ravnogorskog pokreta i partizana, pošto su utvrđene istorijske činjenice koje govore o antifašističkoj ulozi prvog antifašističkog gerilca u Evropi, tako ga naziva i ministar spoljnih poslova Velike Britanije Entoni Idn. Pitam vas, da li će se u istorijskim udžbenicima, da li vi smatrate da je potrebno, da se u istorijskim udžbenicima nađe revidirana objektivna realna slika o generalu Mihajloviću i stotinama hiljada njegovih saboraca, koji su od 1944. do 1946. godine bar sto hiljada njih pobacano po masovnim grobnicama širom Srbije od strane crvenih dželata. Kad je Draža, to ću vas podsetiti, Mihajlović ubijen, u francuskim školama minutom ćutanja odana je pošta toj velikoj žrtvi i velikom antifašističkom borcu, a Srbija ni dan danas nije spremna da prizna ulogu pokreta generala Mihajlovića i da prizna u istorijskim udžbenicima na jednim drugim osnovama, da generacije ne mogu da se vaspitavaju tako kako su se do sad vaspitavale. Mi bi trebalo da se ponosimo time što imamo dva antifašistička pokreta, jedan partizanski, a drugi ravnogorski. Sve zemlje koje su na bilo koji način šurovale sa fašizmom ili koje su imale fašističku ulogu u Drugom svetskom ratu, na sve moguće načine pokušavaju da opravdaju svoju ulogu da zataškaju istoriju, kako bi pred licem sveta imale nekakvu drugu sliku. Međutim, postoje ljudi u Srbiji koji uporno guraju jedan antifašistički pokret ka fašizmu i samim tim negirajući i antifašističku ulogu Srbije od 1941. do recimo Teheranske konferencije. Dobro znamo da u tom periodu komunisti u Srbiji nisu postojali. Dakle, pitam vas, da li će se nastaviti praksa da falsifikovana istorija i evo približava nam se 7. juli, koji će opet možda i predsednica Parlamenta, kao i ranijih godina, otići u Belu Crkvu pa položiti venac ubici, umesto da položi venac ubijenima. Ne verujem da iko u ovoj sali smatra da je antifašistička borba ubistvo dvojice Srba Bogdana Lončara i Milenka Brakovića. Oni nemaju fašistička imena. To su Srbi koji su ubijeni i koji su predstavljeni u istorijskim udžbenicima u Srbiji, mladim generacijama kao nekakvi fašisti ili neki ljudi koji su se borili u Srbiji antifašisti.
Reč ima ministar Žarko Obradović.
Gospodine Jugoviću, imam utisak da vi prosuđujete, a ne pitate i to je loše. Postoje dve stvari koje su nesporne, hvala Bogu, nijedan ministar, pa ni ovaj, ne može uticati na sadržaj udžbenika koji se piše, niti ga odobriti, niti ga zabraniti. To rade kompetentni ljudi. Postoji još jedna stvar koja je nesporna – sud ne piše istoriju, nego činjenice. Jer, da piše sud onda bi neka odluka suda možda i 40 i neke bila za sva vremena. Evo, vi se sad pozivate na novu. Valjda će neka nova odluka suda za koju godinu doneti nešto drugo. Sudovi ne pišu istoriju, činjenice. Žao mi je što niste bili prisutni u jednoj veoma zanimljivoj raspravi u Narodnoj skupštini Republike Srbije, pre nekoliko godina, kada smo razgovarali o tom pitanju pa smo navodili, svako sa svoje strane od tada prisutnih poslanika, neke istoriografske činjenice, ne domaće, nego strane. Šteta što niste tada bili, inače možda ne bi razgovarali o ovom pitanju na taj način, ali ja vas razumem. Očigledno kod vas postoji politička potreba da to pitanje afirmišete na način na koji to radite, ali nemojte da imate brige i mirno spavajte. Ne piše politika istoriju, nego pišu ljudi koji se bave istorijom na osnovu činjenica i ocenjuju svakoga u istoriji, ličnost koju vi promovišete i ličnost ili neku ideju ili pokret protiv koje ste. Sud pojedinca nikada ne može biti merodavan u odnosu na činjenice koje obeleže neku istoriju. Još jednom ponavljam, stručnjaci pišu istoriju, a ne političari i ne sudovi.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jugović, tri minuta.
Kada govorimo o ostrašćenosti, kada govorimo o pristrasnosti, ne mogu da ne primetim da ste se vi stavili na jednu stranu koja nikako nije dobra. Stavili ste se u ulogu istoričara nekoga ko hoće da kaže kako on više zna od nekoga drugog ko je poslanik u ovom parlamentu. Mislim da je, pre svega, veoma bitno da ministar u Vladi Republike Srbije poštuje zakone koje je doneo republički parlament, a to je, pre svega, zakon, mislim da ste vi tada bili poslanik, koji je donet u Domu Skupštine Republike Srbije kojima su izjednačena prava ravnogoraca i partizana. Prema tome, moramo sve svoje snage staviti u službu pomirenja, pre svega staviti u službu istorijskih činjenica koje će voditi u tom pravcu. Ukoliko je jedna strana, u ovom slučaju, to je pokret generala Mihajlovića, od druge strane 50 godina konstantno, kao i istina, zatrpavana, ubijana, ukoliko su 50 godina ljudi koji su bili antifašisti, ali nisu bili na strani pobednika, živeli u strahu, bez prava, bez mogućnosti na zaposlenje, a 50 godina oni koji su ih ubijali, koji su ih hapsili zajedno sa njihovom decom uživali sve benefite i političkih ubistava i hapšenja i svega. Zato se SPO zalaže za otvaranje dosijea. Onda je loša poruka, ukoliko nismo spremni da promenimo, da ispitamo sve to što se dešavalo i da 50-godišnja istorija, za koju morate priznati da je jednostrane, ne može nikada biti kriterijum za određivanje prave istine. Sada u Srbiji možemo naći preko 200 lokacija sa stotinama ljudi koji su pobacani u masovne grobnice samo zato što su drugačije mislili, od 1944. do 1946. godine. Šta mislite, kako izgleda istorija koju su ubice pisale? Da li ona može biti na strani žrtve? Naravno da ne može. Sve su to stvari koje iziskuju jednu veliku analizu, veliku debatu i prostor za one ljude koji žele da isprave istorijske nepravde. Nas danas Evropa uči, tera da donosimo zakone o restituciji. Nas Evropa tera na određen način da donesemo zakon o otvaranju tajnih policijskih dosijea i dosijea svih službi. Zbog čega? Zato što moramo da se suočimo sa prošlošću. Savet Evrope je doneo Rezoluciju kojom poziva sve bivše komunističke zemlje da donesu rezoluciju o osudi zločina komunističkog terora i mnoge zapadnoevropske zemlje su donele tu rezoluciju. To je potreba ovog parlamenta, Vlade Republike Srbije… (Predsedavajuća: Tri minuta.) … kako bi se istorijske nepravde zauvek zakopale.
Zahvaljujem. Ministar Žarko Obradović ima reč, samo se prijavite.
Žao mi je što kolega Jugović sluša samo sebe. Da ste slušali malo što sam ja pričao, čuli biste ono što sam rekao, a rekao sam – nisam ni ja kao pojedinac, niti bilo koji ministar u Vladi, neko ko piše udžbenik. Pišu ljudi koji se bave istorijom na osnovu činjenica i suviše ste mladi da znate sve to što se zbivalo i da izvedete tako sigurno sve te jake zaključke. Ne verujem takvim stvarima više. Tražim više izvora i tražim više podataka. Svojim očima sam gledao kako izgleda 9. mart 1991. godine, a znam šta se sad piše i to je kao istorija. Učestvovao sam u tome, kao i vi, a imamo verovatno različit ugao gledanja na ta zbivanja i to je, ako hoćete, normalno. Niste me slušali, još jednom vam kažem, u raspravi koja je vođena u Narodnoj skupštini Republike Srbije, poslanička grupa kojoj sam ja pripadao nismo navodili domaće izvore, da ne upotrebim naziv koji ste vi upotrebili, nego strane. Ako gospodina Čerčila smatrate ubicom, onda recite to – slušajte, on je izneo stav koji se nama ne dopada, pa ćemo ga zbog toga mi imenovati za jednog ili drugog. Moja obaveza, kao ministra prosveta i ministra u Vladi Republike Srbije, je da poštujem zakone koji se donesu iz sudske presude, ali vam kažem, ministri i sudovi ne pišu istoriju. Pisali smo svoju istoriju na određen način, pa smo doživeli da u Moskvi, prilikom obeležavanja Dana pobede pre nekoliko godina, budemo u zapećku u odnosu na ostale zemlje koje su učestvovale u borbi protiv fašizma, najvećeg zla sveta 20. veka. Zašto? Zato što smo izneli neke stavove. Mislite da je za druge to bilo prihvatljivo? Pokazali su nam gde nam je mesto u odnosu na to što je za druge prihvatljivo. To su suviše velike teme za ovaj dnevni red Skupštine i za ovde prisutne poslanike. Istoriju pišu činjenice i ljudi koji se time bave, a ne ljudi koji se bave politikom. Ako vam je namera da promovišete politički program svoje stranke, i to je legalno. Ovo je parlament i služi jednim delom za to, ali nemojte danas i ne preko ove priče, a pogotovo što procedura pisanja udžbenika isključuje apsolutno bilo kog pojedinca, bar u liku ministra. Hvala.
Narodni poslanik Aleksandar Jugović, dva minuta.
Nisam rekao da vi pišete istorijski udžbenik, jer smatram da bi on bio pristrasan. Pitao sam vas da li smatrate da treba u istorijskom udžbeniku da bude revidirana istorija i da se otkrije istina o Drugom svetskom ratu, svim dešavanjima nakon Drugog svetskog rata. Da li vi smatrate, kada pominjete izvore, da je 100.000 ljudi pobijenih i pobacanih po masovnim grobnicama širom Srbije, da li je to činjenica, da li su to žrtve? Naravno da jesu. Kada govorimo o 9. martu, hajde od 1990. godine na ovamo da otvorimo dosijee, da vidimo šta se sve dešavalo, čija i kakva uloga je bila od 90. godine do 2000, pa i posle toga, u svim dešavanjima i u svemu onome u čemu ste učestvovali i vi kao politička partija ili član političke partije i sam SPO. Zbog toga je potrebno otvoriti dosijee. Da li, kada pogledate ubistvo Ivana Stambolića na Fruškoj Gori i kada pogledate ubistvo Draže Mihajlovića na Adi Ciganliji, ista ruka, isti rukopis, ista služba ubila je i jednog i drugog na isti način, ubijen, bačen u tajnu grobnicu, posut živim krečom i jedan i drugi. Ima sličnosti, doduše, i između sahrane prijatelja i neprijatelja od strane komunista, to se obično radi noću, po mraku, krišom, pa je tako i bivši lider SPS u dvorištu svoje kuće u Požarevcu, krišom, po mraku sahranjen, a neprijatelji su ubijani po mraku, krišom, na Adi ili, recimo, na Fruškoj Gori. Hvala.
Narodni poslanik Milan Nikolić ima reč, a posle njega narodni poslanik Zoran Krasić.
Poštovani građana, poštovani predstavnici Vlade, želeo bih da postavim nekoliko pitanja, mada struktura predstavnika Vlade ne odgovara oblasti koje su u pitanju. Građani Srbije su zadnjih dana i godina suočeni sa raznim nepogodama, prirodne nepogode, zemljotresi, poplave itd, one se ne mogu sprečiti ali se mogu umanjiti njihove posledice. Imamo i nepogode koje su oličene u aktuelnoj vlasti koja zadnjih desetak godina nanosi neprocenjivu štetu građanima Srbije. Zadnje nevreme, nepogoda, oluja zadesilo je više opština u Srbiji, među njima opština Arilje, Lučani, Ivanjica, Čajetina i druge opštine u Srbiji. Šteta je procenjena na oko 40 miliona evra, a Vlada je zadnjom svojom odlukom namenila da tim opštinama pomogne sa 35 miliona dinara. To je minorno i beznačajno. Arilje i okolina predstavlja centar proizvodnje maline, tu se proizvodi 5% ukupne svetske proizvodnje. Arilje je brend u svetu po proizvodnji malina. Ariljska opština je oštećena, maline su oštećene sa oko 50%, oštećeni su voćnjaci, zasadi šljiva, objekti, putevi itd. Naneta je šteta negde oko 10 miliona evra, i to je procenjena šteta. Vlada je u ovoj svojoj odluci odredila pomoć Arilju od 14 miliona dinara i to izuzetno malo. Šteta je na nivou pet budžeta, pet godišnjih budžeta, a vi ste namenili samo 14 miliona dinara i to je stvarno ponižavajuća ponuda. Zato tražim i pitam da li Vlada ima nameru da to što planira da pomogne ugroženim i oštećenim opštinama na bilo koji način, da ne govorim o protivgradnoj odbrani. To je problem više godina, koji je tu lobi i zbog čega se tu ne rešava na jednom organizovanom nivou, jer znamo da protivgradne stanice treba da imaju najmanje organizacione formacije oko 14 raketa, a one imaju uvek dosta manje, a u ovom slučaju su na tom prostoru imali od 2-4 i to je ispaljeno, međutim nije imalo efekta, a trebalo je da bude 14. Jedna raketa košta oko 250 evra, a za 10 hiljada raketa bilo je potrebno izdvojiti oko dva i po miliona evra, a imali smo štetu u jednom satu za oko 40 miliona evra procenjene štete. Sledeće pitanje bi bilo pitanje cene malina, da li predstavnici Vlade ili Vlada znaju da je trenutno cena malina u Arilju 60 dinara druga klasa, a 80 dinara prva klasa. To je cena koja uništava malinjake i proizvodnju isto kao nevreme, kao cunami.
Da li neko od ministara želi reč? Izvolite ministre Stankoviću.
Na ovo vaše prvo pitanje mogu da kažem da je to samo bila prva pomoć Vlade, a očekujemo u narednom periodu da nakon procene štete sagleda sve to i saglasno svojim materijalnim mogućnostima i da u narednom periodu nakon procene štete Vlada sagleda sve to i saglasno svojim materijalnim mogućnostima sigurno u znatno većem materijalnom iznosu učestvuje u saniranju štete koje su nastale kao posledica elementarne nepogode.
Reč ima Milan Nikolić, tri minuta.
Ovakve stvari se ponavljaju iz godine u godinu, kada je u pitanju cena maline i ja sam pomenuo da je trenutno 80 dinara, a prošle godine je bila 150 dinara. Vi se sećate pre dve godine da su bili protesti malinara, da su dolazili pred Skupštinu i tada su prevareni, vođeni su razgovori u Arilju, Užicu, u septembru 2009. godine. Dogovoreno je da Vlada za 15 dana izađe sa celovitim predlogom za rešavanje tog problema, da u budućnosti nemamo ovakvih padova dispariteta cena, jer to uništava proizvodnju malina. Hteo bih da se osvrnem na subvencije, država daje dosta subvencija za poljoprivredu, to i treba, međutim kako se te subvencije troše, to je pod znakom pitanja. Samo primera radi, subvencije za veštačko đubrivo za prošlu godinu bile su na nivou 210 hiljada tona, to je negde 20 hiljada dinara po toni, a to je oko dve milijarde i 100 miliona. Postoji uredba, odnosno kako se može koristiti, gde je ograničeno, da fizička lica, odnosno gazdinstva mogu koristiti subvenciju, ali ne manje od 20 tona, a ne više od 150 tona. Sada postavljam pitanje ko je to smislio da 20 tona bude donja granica, a kod mene u Arilju, u Užičkom okrugu, niko od gazdinstava i poljoprivrednih proizvođača, ne treba ta količina nije potrebna. Postavljam pitanje kako oni mogu doći i iskoristi subvenciju za veštačko đubrivo? Primera radi, subvencije u 2010. godini su preko tih firmi, tako su korišćene, za prolećnu setvu firma "Fertil" je iskoristila 551 milion, a "Grupa Viktorija" 402 miliona, "Promist" iz Novog Sada 32 miliona itd. Za jesenju setvu, "Viktorija" je iskoristila 774 miliona, a "Promist" 328 miliona. Postavljam pitanje kako se te subvencije koriste i da li one dođu do onoga kome su stvarno potrebne?
Da li neko od ministar želi reč? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a posle njega narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Gospođo Čomić, ja sam se za danas ozbiljno pripremio i imao sam pitanje za svakog ministra, ali zbog gospodina Obradovića i Stankovića, morao sam da redukujem redosled tih pitanja. Da bi tekao ovaj razgovor ovako, gospodine Obradoviću, pošto je 95 prema 5, mislim na taj vaš pravosudni budžet, pričao sam o procentu, sve je jasno i nema tu šta da se priča i pita. Dakle, 95% ide za plate, a pet posto za sve ostalo. Ostaje samo pitanje kako da se stane na kraj toj prosvetno-obrazovnoj mafiji koja je prisutna, vi to znate i mene interesuje šta vi činite u tom pravcu. Gospodine Stankoviću, javlja se problem u ovim malim opštinama i ovim nerazvijenim opštinama sa porodiljskim, trudničkim bolovanjima, dodacima, naknadama i to mnogo kasni, a verujte da od toga neke porodice žive, pa računam da možete da iskoristite svoju poziciju da malo utičete na Vladu da to dobije neki svoj prioritet, uz potpunu orijentaciju u vremenu i prostoru i da u vašoj oblasti, šire posmatramo, pored zdravstvene, apotekarske, deluje i farmaceutska mafija koja je poprilično jaka. Tu treba nešto da učinite, znam da vam je teško, teško da može samo ova ekipa UBPOK, mislim da tu treba i žandarmerija i konjica i druge oružane sile, jer je to sve uvezano i to je organizovani kriminal od pamtiveka, nije to od skora. Nemojte da zaobiđete i gospođu Vukajlović, bez obzira na vakcine, na ove stvari, nemojte ni nju da zaboravite, jer vidite i sami, kako god se okrenete, to je u nekoj vezi sa nekim od monopolista, a malopre ste čuli gospodina Nikolića, "Viktorija grup", raspitajte se ko vodi ovu firmu formalno i ko je vlasnik neformalno, pa će vam biti jasno kako se menjaju ministri poljoprivrede koji moraju uvek da budu naklonjeni "Viktoriji grup", ali to je neka druga tema. Što se tiče "Galenike", šta da vam kažem, Dragan Ognjanović uništio sve firme gde je bio direktor i vodite računa, nije to samo pitanje cene domaćih lekova, nego obezvređivanja vrednosti "Galenike", jer treba da se privatizuje. Naravno, ja ovde imam i jedan primer kako ne valja kada se čovek preziva Simić. U istoj zgradi postoje dve porodice Simić. U jednom stanu bio je onaj Simić guverner i onaj Zagrađanin, međutim ove kornjače, ovi specijalci kada su ulazili, oni promaše stan kao Mlađa kada je promašio Narodnu banku i uđu u stan gospođe Simić, izvrše premetačinu, svašta se tamo desilo i ona jadnica već godinama vodi akciju, naplatite mi ovu štetu, odneli ste mi vrata, prozore, rasturili ste mi sve ovo, jer greške su moguće kada se love kriminalci. To nije razlog da se ne otkloni. Ja čekam odgovor gospodina Stankovića.
Reč ima ministar Zoran Stanković.
Hvala gospodine Krasiću na ukazanom problemu, u svakom slučaju uradićemo sve da ove porodilje dobiju sve što im po zakonu pripada, s obzirom na belu kugu koja vlada u našim uslovima i s obzirom da postoji potreba da to treba da se reši na jedan adekvatan način. Ja moram tu da vam kažem kada su u pitanju sve ove istražne radnje, a koje se tiču određenih afera koje su bile u prošlosti, a one su bile u nadležnosti UBPOK, u Ministarstvu pravosuđa i tužilaštva. Ja ne bih tu ni na koji način mogao sad da ulazim u neke detalje, bez obzira na saznanja koja imam, s obzirom da i sami znate da kada je krivični postupak u toku da nije dozvoljeno da se bilo koje izjave daju, pa ni to ko je obuhvaćen ispravom od strane nadležnih organa pravosuđa, tužilaštva ili pak policije. Oko privatizacije Galenike i svega onoga što ste izneli, mogu samo da kažem da je u ovom trenutku nama najbitnije bilo, i to ponavljam, da tržište bude snabdeveno lekovima Galenike, pošto po nekoj proceni jedan veliki deo sredstava bi onda ostao u našu zemlju, koji bi bio dat za uvoz na lekove, kao što smo rekli, koji su četiri puta skuplji. To je ono što mogu da vam kažem.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, tri minuta.
Hvala gospodine Stankoviću. Vi se ne ljutite što ću možda malo da zloupotrebim u ovom komentaru, neću ništa da širim da se gospođa Čomić ne bi nervirala, ali moram da vam skrenem pažnju. I 100.000 mladih radi preko omladinskih zadruga i takođe su u ropskom odnosu. To kažite gospodinu Cvetkoviću i ovima neka kada imaju vremena pogledaju kako taj problem da se reši. Kad sretnete gospodina Šutanovca kažite mu neka odobri onu dokumentaciju za generala Acu Vasiljevića, jer vi vrlo dobro znate, po službenoj dužnosti, pa čak nešto i nevoljno, kakva je bila uloga gospodina Ace Vasiljevića. Gospodine Stankoviću, ovde imam DVD, tu se nalaze dva filma, a na jednom ste i vi. To je "Izdani grad". Znate, to je norveška produkcija – "Istina o Srebrenici". Vi ste tu pokazali sijaset onih zapisnika, obdukcionih nalaza o stradanju Srba, Kravica, Bratunac, znate vi to vrlo dobro, pošto ste to izuzetno kvalitetno uradili. Drugi film je "Lažima je počelo" – nemačka produkcija. Zamolio bih vas da pre svake sednice Vlade pustite kolegama ministrima da vide ove filmove, da vide da u Srebrenici nije bilo genocida i da vide kakva je taktika bila da se rasturi SRJ i Srbija. Ovo su filmovi koje su radili autori koji žive i rade u državama članicama EU. To je emitovano svuda. Ja sam obezbedio titl, pošto ovi naši znaju i srpski, ne samo engleski, pa ih vi edukujte, gospodine Stankoviću, jer vi ste profesor, vi imate pored ovih zdravstvenih i te edukativne sposobnosti i obavezu. Žarko će da vam pomogne, u to sam siguran. U Žarka sam potpuno siguran da će ovo da emituje više puta i da vodi evidenciju ko njih gleda, a ko ne gleda. Ko ne gleda dobiće minus. To sam siguran da će Žarko da uradi. Ovo da im date da se edukuju, da utvrde šta je istina, a ne da po svaku cenu pričaju – EU nema alternativu. Da ne bi bilo zabune, mi možemo puno pitanja da postavimo. Znate i sami, ja moram da znam odgovore na sva ova pitanja što postavljam, ali mi je stalo da javnost to čuje. Još više mi je stalo da javnost čuje kakva je prosvetiteljska uloga SRS. Mi vam dajemo materijale i molimo vas u ime građana Republike Srbije, 92% ne želi da čuje za NATO pakt, to dobro znate, da ovo bude instrument pritiska, edukacije i pritiska da njegova ekselencija, ministar Šutanovac, odobri tu dokumentaciju, da bi napokon i svetska javnost čula kakva je bila uloga generala Aleksandra Vasiljevića. Hvala vam.
Uzeću taj CD i staviću na nadležni odbor. Ako nadležni odbor kaže da to dođe na sednicu Vlade, a znate da tako treba da bude, onda će biti na sednici Vlade. Ako nadležni odbor to odbije, onda neće biti na sednici Vlade.
Da li narodni poslanik Zoran Krasić želi dva minuta? (Da.) Izvolite.
Samo želim neke stvari da razjasnimo. Molim vas, Aleksandar Vasiljević je alfa i omega za sve ono što se pripisuje Srbima. Vi znate koliko je Srba optuženo i koliko je njih osuđeno u Haškom tribunalu. Onaj ko samo pročita sažetak presuda Haškog tribunala videće mentalne rupe u obrazloženjima. Morate da znate da ova država čuva zaštićene svedoke i svedoke saradnike koji su lagali i u Beogradu i lagali su u Haškom tribunalu. Niti im je beogradski sud prihvatio svedočenje, niti im je Haški tribunal prihvatio svedočenje. Vi gospodine Stankoviću znate za vukovarsku trojku i znate za onog što je beležnicu dopunio sa rečenicom falsifikatom. Znate na koga je sve uticao Aleksandar Vasiljević da da lažni iskaz. Kako može gospodin Šutanovac da kaže – ta dokumentacija ne sme da se dostavi? Mora ta dokumentacija da se dostavi, jer istovremeno na sajtu Haškog tribunala nalazi se i ono zbog čega odgovara Florens Artman. To je sednica Vrhovnog saveta odbrane, ono što je izuzeto da javnost ne sme da zna. Kako to javnost sad to može da sazna, a ne sme da sazna za Aleksandra Vasiljevića? Da li se mi borimo za pravdu, za ljudska prava, demokratiju, za prosperitet srpskog naroda, za Srbiju? Ko to blokira da se istina sazna? Hvala, nema više pitanja.
Imamo vremena još da poslednja prijavljena, narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, ostvari svoje pravo da postavi pitanje. Izvolite narodna poslanice.
Zahvaljujem. Zaista nisam iznenađena što je gospodin Obradović danas ovde sa nama, obzirom da se radi o čoveku koji je doktorirao na političkim naukama i apsolutno je svestan da se stepen demokratije u jednom društvu meri, između ostalog i time koji su mehanizmi kontrole tri grane vlasti, u ovom slučaju zakonodavne i izvršne vlasti. Gospodin ministar Stanković je kratko u Vladi i očigledno nema straha da izađe pred narodne poslanike. Za ostale ministre zaista moramo da se pitamo zašto nisu došli, iako imaju obavezu, i njih ovaj Poslovnik obavezuje da obaveste Narodnu skupštinu ko neće biti prisutan, a samim tim da nas i predsednik Skupštine onda obavesti ko tog dana neće biti u parlamentu, kako bismo mi mogli onda pitanja da usmerimo prema onim ministrima koji tu jesu, da ovo ne bude jalova rasprava. Izvinjavam se što sam malo ovo elaborirala, ali prosto danas su neki poslanici razgovarali sami sa sobom, jer naravno da ova dva ministra ne mogu da daju odgovore na sva pitanja. Eto, ja sam jedna od njih koja će postaviti pitanje, u nadi da će barem u pismenoj formi da nam se vrati, iako je cilj, čini mi se, ove sednice da javnost čuje i nas, ali da čuje i predstavnike vlasti, šta oni imaju da nam kažu kao odgovor na naša pitanja, a ne samo da mi dobijemo te odgovore, jer onda je naš način za prenošenje tog odgovora građanima mnogo teži nego da su pratili ovu sednicu. U svakom slučaju, mene interesuje da li je Vlada Srbije upoznata da je grad Niš, kao lokalna samouprava, otvorio kancelariju u Briselu? Na osnovu kog zakona? Koliko se ja razumem u nadležnosti lokalne samouprave, niti Zakon o lokalnoj samoupravi, a niti Ustav Srbije omogućava i dozvoljava ovako nešto. Dakle, geneza čitavog događaja još iz vremena kada se donosio statut Vojvodine i kada se najavljivalo tako nešto, ali niko normalan nije mogao ni da pretpostavi da bi jedan grad mogao da se odluči na tako nešto, sa obrazloženjem koje zaista ne može da pije vodu. Ali, bez obzira koliko je opravdano obrazloženje, naprosto, u zakonu i u Ustavu ne postoji osnov za tako nešto. Vlada je morala da interveniše. Nadležno ministarstvo je moralo da predloži Vladi da se obustavi od izvršenja takva odluka. Želim odgovor šta je Vlada po tom pitanju uradila, jer ako svi gradovi počnu da otvaraju svoja predstavništva u Briselu, dokle ćemo da stignemo? To su države u državi. Koliko znam, imamo jednu državu, a lokalna samouprava to ne može da radi.
Prošlo je tri minuta, zahvaljujem. Pošto smo sada iscrpli listu svih narodnih poslanika koji su želeli da učestvuju postavljajući poslanička pitanja, a i 19,00 časova je, završavamo današnji deo sednice u kojem narodni poslanici postavljaju poslanička pitanja članovima Vlade. Zahvaljujem ministru Žarku Obradoviću i ministru Zoranu Stankoviću na učešću u sednici, sa sigurnošću da ćemo sledećeg četvrtka nekog meseca imati na raspolaganju sve ministre kojima ćemo mi, narodni poslanici, kazati dobre priče o tome kako se ponaša na sednici. Sednicu nastavljamo sutra, u petak, 1. jula, u 10,00 časova, raspravom u pojedinostima, odnosno pretresom po amandmanima Predloga zakona o mladima. Sutra ćemo raditi samo taj zakon. Hvala vam.