Poštovani narodni poslanici, otvaram Drugu sednicu Narodne skupštine Republike Srbije za vreme vanrednog stanja, koja se održava u skladu sa članom 200. Ustava Republike Srbije. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 130 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 135 narodnih poslanika i da imamo uslove za današnji rad. Obaveštavam vas da je prijavio opravdano odsustvo danas narodni poslanik Borisav Kovačević. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, za Drugu sednicu Narodne skupštine Republike Srbije za vreme vanrednog stanja određen je sledeći D n e v n i r e d: 1. Predlog odluke o ukidanju vanrednog stanja, koju je podnela Vlada, 4. maja 2020. godine i 2. Predlog zakona o važenju uredaba koje je Vlada uz supotpis predsednika Republike donela za vreme vanrednog stanja i koje je Narodna skupština potvrdila. Predložila sam da na osnovu člana 92. stav 2, člana 157. stav 2. i člana 192. stav 3. Poslovnika, obavimo zajednički jedinstveni pretres o Predlogu odluke o ukidanju vanrednog stanja i Predlogu zakona o važenju uredaba koje je Vlada uz supotpis predsednika Republike donela za vreme vanrednog stanja i koje je Narodna skupština potvrdila. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – 129 poslanika, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo 17 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Prelazimo na rad po utvrđenom dnevnom redu. Ujedno vas, poštovani poslanici, obaveštavam da saglasno članu 27. i 87. st. 2. i 3. Poslovnika, Narodna skupština će danas raditi i posle 18.00 časova, zbog potrebe da donesemo akte iz dnevnog reda ove sednice. Današnjoj sednici prisustvuju predsednica Vlade Ana Brnabić i prvi potpredsednik Vlade, ministar spoljnih poslova, Ivica Dačić. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 192. stav 3, shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o Predlogu odluke o ukidanju vanrednog stanja i Predlogu zakona o važenju uredaba koje je Vlada uz supotpis predsednika Republike donela za vreme vanrednog stanja i koje je Narodna skupština potvrdila. Da li predstavnik predlagača, predsednica Vlade Ana Brnabić, želi reč? Izvolite. (Narodni poslanik Boško Obradović zviždi u pištaljku.) Izričem opomenu poslaniku Bošku Obradoviću. (Narodni poslanik Boško Obradović zviždi u pištaljku.) Izričem drugu opomenu poslaniku Bošku Obradoviću. (Narodni poslanik Boško Obradović zviždi u pištaljku ispred stola predsedavajućeg.) Oduzimam reč poslaniku Bošku Obradoviću. Isključeni ste sa sednice. Pauza od 15 minuta da obezbeđenje Narodne skupštine izvede poslanika kome je izrečena mera. Hvala. [[Posle pauze.]] Poštovani poslanici, član 111. stav 4. - ako narodni poslanik odbije da se udalji sa sednice Narodne skupštine, predsednik Narodne skupštine će naložiti službi zaduženoj za održavanje reda u zgradi Narodne skupštine da tog narodnog poslanika udalji sa sednice i odredi pauzu do izvršenja mera udaljenja. (Narodni poslanik Boško Obradović zviždi u pištaljku.) Određujem pauzu od 20 minuta. Pozivam službe zadužene za održavanje reda u zgradi da primene mere i da isprate poslanika van sale kako bi mogli da se posvetimo Predlogu odluke o ukidanju vanrednog stanja i donesemo ovu meru. Pauza od 20 minuta i molim da izvršite meru, u skladu sa Poslovnikom.
Hvala vam. Poštovana predsedavajuća, poštovani poslanici, velika zahvalnost što ste nam omogućili da radimo danas u interesu građana. Vlada je poslala Predlog za ukidanje vanrednog stanja. Moje izlaganje će biti kratko. Daću vam samo pregled toga zašto smo mi predložili ukidanje vanrednog stanja. Dakle, prema mišljenju struke, Kriznog štaba, a onda i Vlade Republike Srbije stvorili su se svi uslovi da se u Srbiji ukine vanredno stanje, koje je uvedeno 15. marta 2020. godine, zbog epidemije Kovida – 19, odnosno Koronavirusa. Osnovni uslov je bio da više od sedam dana imamo procenat ispod 5% zaraženih u odnosu na ukupno testirane. I taj uslov je, sva sreća ispunjen, zahvaljujući svim onim restriktivnim merama, svoj onoj disciplini, svom zalaganju i zdravstvenih radnika i svih ostalih. Dakle, imamo taj osnovni uslov ispunjen. Od 28. aprila mi smo ispod 5%. Tada, 28. aprila imali smo 4,0%, dakle procenat pozitivnih, odnosno zaraženih u odnosu na ukupno testirane, 29. aprila takođe 4%, 30. aprila 4,25%, 1. maja 3,31%, 2. maja 3,09%, 3. maja 1,93%, 4. maja 2,04% i 5. maja, odnosno juče 2,49% i danas ćemo videti u 15.00 časova presek, ali do ovog trenutka je negde oko 1,8%, dakle ispod 2%. Pored ovoga, mi već sedam dana vidimo značajno smanjenje dnevnog broja aktivnih slučajeva i pored ovoga, konačno ispunjeno je svih šest kriterijuma Svetske zdravstvene organizacije koji su Ministarstvu zdravlja Republike Srbije dostavljeni i kada se ispuni ovih šest kriterijuma koje je dala Svetska zdravstvena organizacija, trebaju postepeno da se ukidaju mere u slučaju epidemije u nekoj državi članici. Pod jedan, dokazi pokazuju da je prenošenje Kovid – 19 kontrolisano, što smo mi ispunili već duže od sedam dana. Pod dva, javno zdravstveni i zdravstveni sistemi imaju dovoljno kapaciteta da identifikuju, izoluju, testiraju i leče sve slučajeve, kao i da prate i smeštaju kontakte u karantin, što je sva sreća bio slučaj u Republici Srbiji zaista od prvog dana i to se nikad nije promenilo, zahvaljujući svim merama koje smo svi zajedno i preduzimali i poštovali. Pod tri, rizici od epidemije su svedeni na minimum, u okruženjima velike ranjivosti, kao što su ustanove za dugotrajno zbrinjavanje i kolektivni centri. Pod četiri, preventivne mere se uspostavljaju na radnim mestima sa fizičkim distanciranjem, sa postavljanjem sredstava za pranje i dezinfekciju ruku i respiratornom higijenom i potencijalnim termalnim skriningom. Pod pet, upravljanje rizikom od importovanja ili eksportovanja zaraze iz zajednica sa visokim rizikom prenošenja. Mi čak to danas više ni nemamo. Dakle, nemamo čak ni ova mala žarišta. I pod šest, lokalne zajednice učestvuju u prelasku na blaže mere. Dakle, imamo tri osnovna uslova ispunjena. Mislim da je od nas odgovorno da predložimo vama ukidanje vanrednog stanje, mislim da je to najodgovornije moguće ponašanje prema građanima Republike Srbije. Mislim da je važno da vanredno stanje u Republici Srbiji ne ostaje na snazi ni dan duže nego što je potrebno i da se Srbija, njena privreda, svi naši građani vraćaju polako, koliko toliko normalnom životu, a kao što smo rekli, ono što će biti naša nova normalnost jeste život i rad uz mere socijalne distance, fizičke distance, mere opreza i prevencije, maske, pojačana higijena. Dakle, sve ono što će biti potrebno do pronalaska vakcine za Kovid – 19. Važno je da sada krenemo ponovo u privredni rast, privredni oporavak, važno je da iskoristimo i donekle šansu koja se nama pruža, obzirom na to da je Srbija spremnija nego mnoge druge države u Evropi i svetu dočekala ovu krizu, kako zdravstveno, tako i ekonomski. Zahvaljujući tome je naš rast u prvom kvartalu bio u ovom trenutku su procene 5%, verovatno će biti nešto iznad 5%, dok imamo ekonomski pad i u EU i u evro zoni i širom sveta. Dakle, važno je i predlog je da Srbija krene da se vraća u normalu, da ukinemo vanredno stanje. Imamo sve preduslove i bilo bi neodgovorno i bilo bi zloupotreba da i jedan, jedini dan duže vanredno stanje produžavamo. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Balint Pastor. Izvolite.
Uvažena predsednice Vlade, gospodine prvi potpredsedniče Vlade, predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, kao što je predsednica Vlade kratko govorila i ja ću samo vrlo kratko da iznesem stavove poslaničke grupe SVM. Kao što sam rekao prošle nedelje, kada je Narodna skupština potvrdila odluku o uvođenju vanrednog stanja, želim da ponovim da su mere Vlade Republike Srbije bile pravovremene, opravdane i srazmerne. Srbija je spremna dočekala epidemiju i to je uzrok zbog čega smo mi u situaciji da nakon pedesetak dana možemo da ukinemo vanredno stanje. Treba građani Republike Srbije da znaju da nisu sve zemlje u ovoj situaciji, da ima zemalja u kojima su vlade donele odluku da se vanredno stanje produži, da vanredne mere ostanu na snazi do jula ili u nekim zemljama do još kasnije. Svakako je dobro što smo mi došli u situaciju da polako možemo iz ove krize da izađemo. Prvi korak ka tome jeste ukidanje vanrednog stanja zbog toga što ne postoje više razlozi i uslovi za vanredno stanje, jer opasnost nije takvog karaktera da su u opasnosti opstanak države i naroda. Što se tiče Predloga zakona o važenju uredaba koje je Vlada Republike Srbije donela uz supotpis predsednika Republike za vreme vanrednog stanja, bitno je reći da se zajedno sa vanrednim stanjem ukidaju sve one uredbe koje su značile organičenje pojedinih ljudskih i manjinskih prava, jer ljudska i manjinska prava mogu da budu ograničena isključivo za vreme vanrednog ili ratnog stanja po Ustavu Republike Srbije i zbog toga te uredbe ne mogu da ostanu i ta ograničenja ljudskih prava ne mogu da ostanu na snazi. Ostaju na snazi neke uredbe koje se tiču mera, ekonomskih mera Vlade, pre svega se radi o onim merama koje omogućavaju isplatu onih 100 evra građanima, mere koje stvaraju uslove za pomoć privrednicima, preduzetnicima, poljoprivrednim proizvođačima. Ja bi ponovo da kažem ono što sam rekao i prošle nedelje, da zamolim građane, privrednike, preduzetnike, i poljoprivredne proizvođače da koriste one mogućnosti koje je Vlada Republike Srbije omogućila da bi mogli da održe svoj biznis, da bi mogli da razvijaju svoje poljoprivredno gazdinstvo. Ujedno, želim ponovo da apelujem na Vladu i da zamolim sve nadležne organe da učine sve i da budu kažnjeni svi oni građani Republike Srbije koji su kršili mere Vlade, jer je ogromna većina građana sve te mere izuzetno teške mere poštovala i jednostavno na osnovu principa pravičnosti to tako mora da bude. Bile su izuzetno restriktivne mere i za vreme katoličkog Uskrsa i za vreme pravoslavnog Vaskrsa i danas na Đurđevdan, ogromna većina građana je poštovala te mere i svi oni koji nisu treba da budu kažnjeni na osnovu propisa Republike Srbije. Imao bi dva pitanja za predsednicu Vlade, odnosno za prvog potpredsednika Vlade. Prvi se odnosi, jer polako ulazimo u normalizaciju života, a normalizacija života pretpostavlja i prelazak granica Republike Srbije i to je bitno, pogotovo u pograničnim oblastima, opštinama Republike Srbije i želeo bi i ovom prilikom da se zahvalim Vladi što je rešen problem određenih kategorija Republike Srbije, pre svega, mislim na one koji obrađuju zemlju sa druge strane granice i na one koji imaju radno mesto sa druge strane granice i njima je omogućeno u pojasu od 50 kilometara da prelaze granicu. Ali, pitaju i drugi građani Republike Srbije, kada će biti moguće preći granicu bez određivanja obaveznog karantina koje je bilo opravdano za vreme vanrednog stanja? Naravno, to niko ne spori, ali su izuzetno teške životne situacije i drame u slučaju određenih građana, pogotovo u pograničnim opštinama dešava se da neki ljudi primaju određene terapije sa druge strane granice, dešava se da su porodice razdvojene, dešava se da iz nekih drugih razloga, ne samo privrednih, treba ta granica da se pređe. Pa, postavio bih pitanje, kada građani mogu da očekuju da prelaze najnormalnije, uz poštovanje određenih mera, ali bez karantina granice? Drugo pitanje i to zaista ne želim da politizujem i SVM ne spada u stranke koje su to pitanje politizovale, ali ponovo se pojavljuju migranti. O migrantima sam ja u ovoj Narodnoj skupštini govorio u više navrata i molio nadležne organe da se obezbedi mir i sigurnost svih građana Republike Srbije. Meni su se sinoć javljali građani sa informacijama i sa fotografijama da su migranti opet krenuli ka određenim naseljenim mestima u pograničnom pojasu u opštinama i naseljenim mestima u severnoj Bačkoj i u severnom Banatu sinoć kada je još bila na snazi zabrana kretanja, sinoć kada je još Vojska Srbije čuvala prihvatne centre. Ja bih molio, apelovao na Vladu Republike Srbije da zajedničkim snagama učinimo sve da nakon vraćanja života u neke normalne tokove građani budu sigurni i mirni i što se tiče prisustva migranata. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima Ana Brnabić.
Hvala vam. Zahvaljujem na podršci, zahvaljujem takođe na razumevanju da su se ispunili svi potrebni uslovi, a da je ovo izuzetno važno za sve naše građane i da je danas čini mi se veliki i važan dan, da danas imamo pozitivne vesti za naše građane. Žao mi je što je ovo zasedanje Narodne skupštine moralo da počne na način na koji je počelo zato što stvarno mislim da svi naši građani sa nestrpljenjem čekaju ukidanje vanrednog stanja. Zbog toga je bilo odgovorno da to uradimo prvi dan kada je to moguće, što ne znači da Vlada Republike Srbije neće raditi na ovome. Mi nećemo ni ukidati krizne štabove. Krizni štabovi će nastaviti da rade, mi ćemo nastaviti da testiramo jednak i sve veći broj građana da bi obezbedili punu sigurnost za sve naše građane da preveniramo povratak epidemije, da nemamo taj drugi talas ili ukoliko taj drugi talas dođe eventualno na jesen, da smo u potpunosti spremni. Zaista mislimo da vanredno stanje nema razloga da postoji više u Republici Srbiji i verujem da se najveći procenat naših građana, ako ne i svi, zaista raduju današnjem danu i da se nestrpljenjem očekuju podršku i vas narodnih poslanika i glasanje za ukidanje vanrednog stanja. Što se tiče dve teme - ulazak u zemlju. Mi smo o tome već razgovarali. Ja očekujem da ili sutra ili najkasnije prekosutra, dakle u petak, Krizni štab ima sledeću sednicu, mi smo se sastali juče i dogovor je da za sledeću sednicu Kriznog štaba imamo tačno određene mere pod kojima ćemo puštati ljude da ulaze u Republiku Srbiju bez potrebe da ostaju 14 dana u karantinu. Izaći ćemo ili u petak ili u ponedeljak sa jasnom preporukom. Jedino o čemu sada razmišljamo je da li će to biti dokaz da osoba koja ulazi u Republiku Srbiju nije zaražena, da li će to biti PCR test u starosti od 24 sata, dakle negativan PCR test, ili ćemo raditi PCR ili brze testove na granicama u Republici Srbiji. Već smo razmatrali kako možemo to da uradimo na najbrži mogući način, tako da će u najkraćem mogućem roku ili u petak ili u ponedeljak ćemo ovo rešiti i pustićemo ponovo zarad uvođenja kakve-takve nove normalnosti. Dakle, neće ljudi moći tek tako da uđu, moraće da imaju test ili iz svoje zemlje ili ćemo mi raditi testove, ali ćemo omogućiti ljudima da ulaze u Republiku Srbiju. Što se migranata tiče, danas tokom dana će se održati u Vladi relevantni sastanci, da vidimo kako možemo ponovo i zato što je nova normalnost, dakle i zato što ćemo morati da držimo te mere opreza. Kako ćemo postupati prema migrantima? Naravno, humano, ljudski, ali uz sve mere opreza i prevencije. Dakle, imaćete informaciju već sutra o tome kakve će biti dodatne vanredne mere, rekla bih, da bi se sačuvalo javno zdravlje. Hvala.
Hvala. Reč traži Ivica Dačić, ministar spoljnih poslova.
Zahvaljujem, poštovana predsednice. Poštovani narodni poslanici, pošto je gospodin Pastor postavio pitanje vezano za putovanja, mi smo, kao što znate, doneli odluke, uredbe i ostale propise koji se tiču kretanja, u ovom slučaju i prelaska državne granice. Vlada je donela dopunu te uredbe, između ostalog i na molbu mađarskog Ministarstva spoljnih poslova i to smo završili. To se ne odnosi samo na Mađarsku, odnosi se i na sve okolne zemlje. To znači da, što se nas tiče, svi mogu da koji žive u tom malograničnom pojasu, a obično je malogranični pojas oko 50 km, svi koji žive u tom pojasu, a imaju zemlju na drugoj strani granice ili rade na drugoj strani granice, znači otvorena je mogućnost da se prelazi državna granica bez ovih ograničenja, odnosno i samoizolacije, izolacije i svega ostalog. Međutim, to je naša odluka. Samo je Mađarska do sada krenula u primenu svega toga. Hoću da kažem da mi razgovaramo sada sa Bugarskom. Možda će od sutra i sa Bugarskom to da se realizuje. Sa Bosnom i Hercegovinom je dosta teško to išlo, što bi inače trebalo da ide veoma lako, baš zato što ima velikog broja ljudi koji žive sa druge strane i što to nisu samo Srbi, nego su i muslimani, odnosno Bošnjaci… (Vojislav Šešelj: Sve su to Srbi, Dačiću, nego nisi naučio na vreme.) Dobro, dobro, ti si iz tog kraja tamo… U svakom slučaju, nama je otvorena ta mogućnost da se sklope još ti bilateralni dogovori i to je i Hrvatska, Severna Makedonija, Rumunija i to ćemo završiti. Međutim, ostaje ovo drugo pitanje koje ste vi postavili, a to je prelazak državne granice. To nije samo naše pitanje. Znači, mi možemo i da otvorimo naše granice, ali sada je situacija takva u međunarodnom i pravnom i u političkom prometu, da tako kažem, da nigde ne postoji režim slobodnog prelaska granica. Sve zemlje traže određene potvrde i garancije, ne samo zdravstvenog tipa, nego uopšte mogućnost da uđete u tu zemlju. Znači, vi ne možete da uđete u neku zemlju, kao što je na primer neka zemlja članica EU, a da nemate neku dozvolu za rad ili za boravak ili da imate posebnu garanciju ministarstva da tu dolazite zbog nečeg posebno. Tako da, u mapi puta koju je EU napravila otvaranje granica ne spada u prve mere. To znači da čak neke od zemalja to ne planiraju pre juna meseca. Mi ćemo pratiti to kako ide. Naravno, kada je reč o zdravstvenom sistemu, oni koji se bave time će proceniti koje mere treba neko da primenjuje kada uđe u zemlju, odnosno da li će ostati ta mera samoizolacije i u kom roku. Bila je i 28 dana i 14 dana, ali ta mera svakako se primenjuje svuda. Znači, ne postoji zemlja gde možete da uđete, a da ne odete u karantin ili u samoizolaciju. Znači, ove stvari ne zavise samo od nas i mi ćemo pratiti ono što se dešava. Kad sam već uzeo reč, samo bih hteo da dodam na ovo što je premijerka govorila, da smo mi u sklopu svih ovih aktivnosti koje smo preduzimali, pošto znate da je u vreme Korone i pandemije i uloga Ministarstva spoljnih poslova bila specifična i cela spoljna politika se svodila praktično na pomoć u prevazilaženju svih teškoća koje tu postoje, a pre svega pomoć ljudima da putuju, da se vrate. Kako ste govorili na prošloj sednici parlamenta o tome, mi smo uspeli, ne uspeli, nego smo omogućili da više od 15.000 ljudi na organizovan način, uz organizovanu pomoć Vlade Republike Srbije, naravno, u toj komunikaciji mi smo imali jednu radnu grupu, odnosno krizni štab koji je u okviru Ministarstva spoljnih poslova, koji je u dogovoru sa kabinetima predsednika Republike i premijerke i u dogovorima sa Ministarstvom unutrašnjih poslova, Ministarstvom zdravlja i Ministarstva saobraćaja rešavao sva ova otvorena pitanja. Bilo je 37 humanitarnih letova, gde je prevezeno, ako se tome dodaju, znači na humanitarne letove koje je organizovala Er Srbija, odnosno platila Vlada Srbije, ako se tome dodaju i letovi koje su radile druge države za svoje građane, pa su pomogli da se i naši građani prevezu, kada se tome doda i program koji je i EU sprovodila za povratak njenih državljana sa nekih udaljenih destinacija, a takođe je bilo i primera da su neke kompanije organizovale čarter letove da vrate radnike koji su radili negde u inostranstvu, znači tu je bilo više od 7000 ljudi koji su vraćeni avionskim putem. Međutim, Vlada je procenila, pošto više nema potrebe za tim humanitarnim letovima, jer niko više nije zarobljen na aerodromu, procenili smo da to treba prekinuti i da Er Srbija treba da se što pre vrati redovnim aktivnostima. Koliko sam razumeo, to već izlazi sada iz mog domena rada, ali koliko sam razumeo, uskoro će Er Srbija da počne da leti tamo gde su ti aerodromi otvoreni u svetu. Neki aerodromi su stalno bili otvoreni. Mislim da je bio Frankfurt, Budimpešta, a sada će i Beč, tako da će tu biti tih redovnih linija. Međutim, dodatno, vezano sad za drugu stvar, mi smo omogućili i organizovano da se može preći granica putem automobila ili organizovanog prevoza kao što su autobusi. Ovde ću ponoviti samo da niko ne može da prođe kroz neku zemlju, neće ga pustiti, ako nema garanciju našeg ministarstva, odnosno naše države da će biti primljen da uđe u zemlju. Tako da, Vlada se angažovala, praktično je isti toliki broj prošao i kolima, odnosno autobusom i nastavlja se svakog dana ta aktivnost. Međutim, sada se ta aktivnost, ovo što je Balint pitao, obavlja i u drugom smeru. To znači da postoje sada ljudi koji žele da idu u te zemlje. To je, takođe, moguće, ali uz organizovanu pomoć od strane Vlade Republike Srbije i našeg ministarstva, da se sa tim zemljama dogovori ta tranzitna linija, ruta, kako bi mogli da uopšte prođu kroz sve te prepreke do mesta gde žele da odu. Drugo, mi nismo nikome ništa naplatili. Većina zemalja se opredelila da naplaćuje karte. Mi nismo naplatili ni jednu kartu. Moram da vam kažem da je bilo i drugačije. Mi smo tri aviona poslali na Maltu. Sada vidim po medijima da ima zahteva i za četvrti avion. Mi smo prestali sa time, ali želim takođe da vam kažem da Vlada Malte organizuje let i spremna je da organizuje let, ali taj let je koštao 220 evra i naši ljudi to neće da plate. Oni očekuju da mi pošaljemo besplatno i sve je to u redu dok je funkcionisalo, i treba da pomažemo, ali mi nismo turistička agencija, ne možemo da funkcionišemo više na takav način, ali smo pokazali odgovornost prema ovom problemu koji je postojao i rešili smo ga. Takođe, želim da kažem da sa velikim zadovoljstvom, kada je reč o nekim drugim pitanjima, želim da pohvalim naši pristup koji, iako sada mnogi kritikuju naš odnos prema nekim zemljama koje su naši tradicionalni prijatelji, pa sada iz Brisela se veoma često čuju kritike na sve to. Moram da kažem da je Vlada Republike Srbije i predsednik Srbije koji danas upravo učestvuje na samitu EU – zapadni Balkan, nažalost, danas se svi samiti i svi međunarodni sastanci odvijaju putem video konferencija. Mi smo učestvovali, na primer, premijerka je učestvovala na Donatorskoj konferenciji koja je isto tako održana putem video konferencije, Donatorskoj konferenciji za globalni odgovor na koronavirus, uključujući i potragu za bezbednom i efikasnom vakcinom, za bezbednim i efikasnim načinom lečenja, odnosno terapijom, lekovima, i naravno za pomoć međusobnu i solidarnost koja postoji između zemalja. Ovo sam rekao zbog toga što smo mi donirali dva miliona evra, znači Srbija. To govorim zbog toga što je to dvostruko više od Hrvatske koja je predsedavajuća EU, a da ne pominjem sada neke druge zemlje. Znači, Estonija, Letonija i Bugarska koje su donirale po 100.000 evra, Rumunija 200.000 evra, Malta 400.000 evra, Višegradska grupa, to su Mađarska, Slovačka, Češka i Poljska po 750.000 evra. Druge zemlje sa zapadnog Balkana nisu ni učestvovale uopšte, a zemlje o kojima sam govorio su dobile od EU milijarde i milijarde kroz razne fondove, a sada ulažu 100.000 evra. U redu, da se ne mešamo sada u njihove stvari, mislim da time nisu pokazali da su pametniji, nego da smo mi pokazali da ozbiljno pristupamo ovom problemu i da želimo da dođe do jednog pravog odgovora na zaustavljanje ove pandemije, a to znači naučnog odgovora kako da se što pre zaustave svi ovi problemi koji postoji. Neće se život tako brzo vratiti na normalu. Sve zemlje procenjuju da će u narednih godinu, dve još trajati sve ove mare tzv. socijalnog distanciranja, a to podrazumeva i da moramo da se svi naviknemo kako će da funkcionišu sve vrste aktivnosti u ovim uslovima i da omogućimo da to funkcioniše. Zato moram da kažem da ako smo danas u situaciji da ukidamo vanredno stanje i podvučemo crtu, vanredno stanje je bio neminovan odgovor na krizu koja je izazvana ovim opakim virusom i pandemijom. Više od polovine država članica EU su uvele vanredno stanje. Isto tako, Srbija je pokazala da ima rukovodstvo koje može da vodi tzv. krizni menadžment, odnosno da upravlja zemljom u najtežim uslovima. Tu bih zaista želeo da pohvalim i lično stavljanje toga kao prioritet i predsednika Republike i predsednicu Vlade koji su predlagali i razne mere koje nisu popularne i koje smo morali da sprovodimo. Danas kada podvučemo crtu, naš rezultat je i kada je reč o stopi smrtnosti daleko ispod ovog proseka koji svako od vas može da izračuna ako pogleda broj zaraženih i broj smrtnih slučajeva. Vraćamo se normalnim aktivnostima, vraćamo se, između ostalog, i izbornoj kampanji. Mi smo se dogovori na sastanku sa predsednikom i premijerkom, kao predstavnici političkih stranaka, i to je Vlada već usvojila, da se olakša proces prikupljanja potpisa i overe potpisa, da bi što više stranaka moglo da učestvuje na izborima. Zato, čekaju nas izbori. Mislim da je narod najbolji politički sudija. Zato zaista ne mogu da shvatim ovakve događaje kao što su danas, kao što je danas napravio Boško Obradović. To mogu da shvatim samo kao poslednji nastup, jer ovakvom politikom, ovakvim destruktivnim ponašanjem svakako će ispasti da je on zaista odzviždao svoje današnjim nastupom i da ga pozdravimo, ne verujem da će sa ovakvim nastupom ući u Skupštinu. Što se nas tiče, mi idemo dalje vezano za ovu krizu i uopšte, politički gledano, dovoljno ima vremena za izbore i evo, videli ste danas, to mi je premijerka malopre pokazala, da je objavljeno, neki profesor je izjavio da bi predsednik Republike trebalo da, kako su rekli, da se uzdrže od kampanje, a čak ne bi trebalo ni da glasa, po njihovom mišljenju. Čekate, sad više nije samo bitno da Vučić ne učestvuje u kampanji, nego da ne može ni da glasa sada, i da je to odraz demokratije. Da vam kažem, to nikad do sada, ja se bavim, vi znate, 30 godina politikom, još nisam čuo takve izjave da se na takav način neko odnosi prema funkciji predsednika Republike. To je jednostavno zbog toga što svi znaju, na kraju krajeva, i kakva će biti i koja stranka ima podrške i koji političar. Neću se više javljati, osim ukoliko na kraju ima nekih još pitanja koja se budu postavljala. Ne razumem ove iz opozicije što protestuju na današnjoj sednici. Pa valjda se svi raduju da se ukine vanredno stanje. Jedino ukoliko neko misli da potraje vanredno stanje još jedan mandat. Ja lično ne bih imao ništa protiv, ali ipak je bolje da se ukine. Gospodin Pastor je na tom sastanku sa predsednicima stranaka rekao da on misli da opozicija treba da predloži da treba da se produži vanredno stanje, šta je rekao, u stvari, da se odlože izbori za četiri godine, da sve ostane ovako kako jeste. To bi nekome najviše, izgleda, odgovaralo. Zamislite sada da imamo zahteve da se izbori odlože na jesen. Kako da se odlože izbori na jesen, morao bi neki poseban zakon da se donese, leks specijalis, moralo bi da se produži vanredno stanje, i tako dalje. Kad god da budu izbori, rezultat će biti otprilike isti, a to je da ćemo pobediti. Kad kažem pobediti, mislim na vladajuću koaliciju, pa možda i poneko još iz opozicije. Hvala.
Reč ima Đorđe Milićević. Izvolite.
Zahvaljujem, uvažena predsednice Narodne skupštine. Poštovana predsednice Vlade Republike Srbije, poštovani prvi potpredsedniče Vlade, ministre spoljnih poslova, znate, Dimitrije Ljotić je govorio da nama trebaju borci, a ne glasači. To je danas gospodin, ako tako mogu da kažem, Boško Obradović i pokazao, da kroz ovaj incident zapravo još jednom potvrđuje da traga za načinom kako da bez izbora dođe do vlasti i privilegije. Želim da čestitam, pre svega, predsednici Narodne skupštine na načinu na koji je odreagovala, ali i svim narodnim poslanicima na jednom dostojanstvenom načinu na koji su odreagovali na ovakav incident. Inače, na ovakve incidente, kojima se samo teži i koji imaju za cilj da se dođe do medijske pažnje i nekih jeftinih političkih poena, upravo ovako i treba odreagovati. Da se vratim na ono što je tema današnjeg skupštinskog zasedanja. Mi smatramo da je Srbija ostvarila izvanredne rezultate u borbi protiv negativnih posledica virusa. Državno rukovodstvo, na čelu sa predsednikom Republike, predsednicom Vlade, celokupna Vlada Republike Srbije, celokupna zdravstvena struka jesu odradili jedan ozbiljan i važan posao. Rezultati tog posla su vidljivi i prepoznatljivi i zahvaljujući tim rezultatima ovu fazu smo uspeli da prebrodimo. Međutim, u narednoj fazi, nažalost, Korona će i dalje biti prisutna u našim životima. Državno rukovodstvo, kao što je i rekao prvi potpredsednik Vlade i ministar spoljnih poslova, je pokazalo da ima i sposobnost i spremnost i znanje da upravlja krizom i da upravlja u kriznim situacijama. Kao što sam govorio pre nekoliko dana, reagovalo se brzo, reagovalo se daleko brže u odnosu na neke države. Jesu nam vrlo često zamerali da su neke mere koje uvele Vlada Republike Srbije oštre, a onda su i pojedine države EU koristile potpuno identične mere, jer šta to može da bude toliko strogo ako imate cenu ljudskog života? Na jednoj strani imate cenu ljudskog života, na drugoj strani imate, kako kažu, nekakve preterane mere, pa, valjda, u takvim okolnostima uvek birate da sačuvate ljudski život. Nemoguće je da imate 100%, kao što sam to rekao pre nekoliko dana, nemoguće je da imate 100% slobodu kretanja i da imate mogućnost da u ovakvim okolnostima sačuvate 100% ljudske živote. Ono što je važno i što je pokazao ovaj period koji je iza nas - sistem funkcioniše kada je najteže, a imamo, kao što je to i predsednica Vlade u uvodnom izlaganju rekla, dobre ekonomske rezultate i dobre ekonomske pokazatelje. Uspeo se izbeći onaj najgori scenario koji se desio u nekim državama, nažalost, poput Italije i Španije, upravo zahvaljujući rigidnim i rigoroznim merama koje je uvela Vlada Republike Srbije. Tačno je da je ovaj period teško pao jednom broju građana, i to je za nas u potpunosti razumljivo, ali važno je da, i ja sam ubeđen da to građani shvataju, ovo je bila borba za ljudske živote. Mi uvek treba da se sećamo onih koji su preminuli, da izrazimo saučešće porodicama preminulih tokom ovog perioda, ali, takođe, uvek treba da se sećamo i toga i da se setimo toga koliko je ljudskih života sačuvano. Logično je da je bilo i nestrpljenja, logično je da je bilo i straha, jer strah je prirodna pojava, ali ovo je bila borba za budućnost Srbije, ovo je bila borba za život Srbiju. U takvim okolnostima i u takvoj situaciji nikada nikoga nećete moći u potpunosti da zadovoljite, ali važan je ishod, a ishod je pozitivan i to je ono što je suštinski najvažnije. Veliko hvala za disciplinovano, odgovorno i ozbiljno ponašanje naših građana, pre svega, uz dužno poštovanje svih građana, ali pre svega mislim na stariju populaciju. Srbija je pokazala da onda kada je solidarna i jedinstvena da je najjača, zapravo Srbija je uvek jaka onda kada je jedinstvena. Kao što je predsednica Vlade Republike Srbije rekla, ispunjeni su epidemiološki uslovi da se ukine vanredno stanje. To što se ukida vanredno stanje ne znači da će neke mere biti stavljene van snage, to prosto nije ni logično, ni prirodno. Šta to znači? To opet zahteva jedan visok stepen naše lične odgovornosti i odgovornosti građana u narednom vremenskom periodu, upravo da ne bi došlo do širenja pandemije. Potreban je, dakle, stepen lične odgovornosti, ali ono što želim još jednom posebno da istaknem, jeste da i predsednik Republike i Vlada Republike Srbije i celokupan zdravstveni sistem u periodu koji je iza nas, koji nije bio ni malo lak, veoma težak. Okolnosti, nove okolnosti, nova situacija, ne znamo sa čime su suočavamo i protiv čega se borimo pokazali su spremnost da donose teške odluke u teškom vremenskom periodu i ono što je suštinski najvažnije, da budu uz svoj narod onda kada je teško. Vrlo često se postavljalo pitanje od strane pojedinih opozicionih političkih stranaka, ne mislim na sve, kažem, od strane pojedinih opozicionih političkih stranaka, pitanje odgovornosti. Ja postavljam pitanje – šta je to odgovornost predsednika, Vlade, svih ministara, ako ne da onda kada je teško budu uz svoj narod? Kritika je uvek bilo i biće, šta god da se uradilo imali bi kritike od strane opozicije, da je predsednik radio od kuće, da je Vlada zatvorila zgradu i nije funkcionisala, sačekala da se završi vanredno stanje, opet bi imali kritike. Oni koji su pokušavali da tokom ove pandemije politički profitiraju samo, zapravo, najbolje govore o sebi, govore o svom moralnom, političkom i ljudskom karakteru. To je nehumano, to je licemerno i to je nemoralno i nemam više ni jednu drugu reč da kažem za takav vid ponašanja. Imamo novu situaciju pokušaja političkog profiterstva. U 20 časova, umesto svi da izađemo i da, ako ništa drugo, bar aplauzom pozdravimo heroje Srbije, zdravstvene radnike, pre svega, ali i sve one koji su učestvovali i koji su doprineli da sistem u veoma teškim okolnostima funkcioniše, imamo političke pijavice koje su se prikačile u 20.05 časova i pokušali i pokušavaju da na taj način politički profitiraju. Sada, zamislite kakva je odgovornost političara iz redova opozicije, iz jednog dela opozicije, najvažnije u ovom trenutku za njih je ko je patentirao to, ko je patentirao izum da se lupa u šerpe? Potreban je bio visok stepen inteligencije da bi neko nešto takvo patentirao. Ali, ja sam potpuno ubeđen, jedan deo građana ne lupa iz političkih razloga, manji deo građana lupa iz političkih razloga i to apsolutno nije sporno, Srbija je slobodna zemlja i svako ima pravo da protestvuje, to je legitimno pravo svakog građanina, da na taj način izrazi svoje stav bilo da je političke prirode, bilo neke druge prirode, sve dok to ne ugrožava pravo drugih, sve dok to ne ugrožava funkcionisanje države i sve dok je to u skladu sa zakonom. Mali broj, u to sam potpuno ubeđen građana lupa u šerpe iz političkih razloga. Jedan deo lupa zato što verovatno ne shvata još uvek mere, smatra da su mere preoštre iako je to bio jedini odgovoran i ozbiljan pristupa, jedan deo iz straha, a strah je prirodna pojava i to svakako treba razumeti. A onaj manji deo, verovatno lupa iz političkih razloga. U zabludi su ovi kvazi lideri opozicije koji smatraju da je to njihova politička podrška, ali neka ih, neka žive u zabludi. Sa druge strane, ako i lupaju iz političkih razloga. Kažu, lupaju protiv diktature. Ako i lupaju iz političkih razloga i ako podržavaju te kvazi političare i kvazi lidere opozicije, pa čekajte protiv čega lupaju i za šta lupaju. Lupaju za bojkot? Pa, demokratija se u Srbiji ostvaruje na izborima i jedino izbori mogu da promene politički kurs Srbije, ništa drugo. Ja ne znam drugačiji način, ulica svakako ne. Ta politička prošlost iz 2000. godine se više nikada u Srbiji neće vratiti. Ali, kažem, neka ih neka žive u zabludi. Kada nemate politiku, kada nemate političke ideje, kada nemate program, onda pokušavate da kroz incidentne situacije kao što je ova danas dođete do medijske pažnje i pokušate da politički profitirate. Najbolji odgovor na takav vid i takav način ponašanja u četvrtak su upravo tom delu opozicije dali građani Srbije, penzioneri koji su šetali onda kada su oni odlučili da mimo zakona organizuju nekakav protest ispred Narodne skupštine Republike Srbije. Nije potrebno ništa više mi da kažemo, osim toga od onoga što su sami građani u tom trenutku poručili tim predstavnicima opozicije. Želim da izrazim veliko zadovoljstvo kada je reč o našem zdravstvenom sistemu. Mislim da je naš zdravstveni sistem dao najbolji mogući odgovor na situaciju u kojoj smo se našli, da je naš zdravstveni sistem pokazao i vitalnost i brzinu prilagođavanja i spremnost i stručnost i sposobnost, da Srbija ima veliki broj zdravstvenih eksperata. Tačno je, mi jesmo podigli plate zdravstvenim radnicima. Danas se potvrdila potpuna opravdanost ulaganja u zdravstvenu infrastrukturu. Predsednice, mislim da u narednom vremenskom periodu treba da razmišljamo da još više podignemo plate zdravstvenim radnicima, kako bi eksperte zadržali u Srbiji, i da još više ulažemo upravo u zdravstvenu infrastrukturu, poučeni iskustvom koje je, nadam se, iza nas. Vojska i policija su odgovorno, ozbiljno i posvećeno radili svoj posao. Uneli su jednu psihološku sigurnost među građanima. Diplomatija je, gospodine Dačiću, obraćam se vama kao ministru spoljnih poslova, pokazala da nije samo politika, da je svrha zapravo zaštititi građane svoje zemlje. To je Ministarstvo spoljnih poslova, zajedno sa predsednikom Republike, pokazalo. To znaju građani koji su se u trenutku kada je proglašena pandemija nalazili van granica naše zemlje. Dakle, virus ne poznaje državne granice. I dobro je da se uvek apelovalo na zajedništvo, dobro je da se uvek apelovalo na zajedničkom delovanju, na potrebi zajedničkog delovanja i na podršci. Ovaj period je pokazao da mi kada je teško možemo da se oslonimo na dve osnovne stvari, dve suštinske stvari. Prva stvar su sopstveni resursi. Kada kažem sopstveni resursi, između ostalog, sve ono o čemu sam govorio, mislim i na poljoprivredu, mislim i na poljoprivrednike, jer mi smo agrarna zemlja, agrarna država. Jer, da nije bilo poljoprivrednika, i oni su heroji danas, da nije bilo njih, ne bi bilo snabdevenosti. Druga stvar jeste ono o čemu ste govorili, gospodine Dačiću, a to su tradicionalno prijateljski orijentisane države. Zahvaljujući spoljnoj politici, zahvaljujući politici Vlade, Ministarstva spoljnih poslova, predsednika Republike, Srbija je ojačala svoj međunarodni ugled i imidž. Srbija je danas postala siguran, pouzdan i stabilan partner i zahvaljujući tome Srbija je dobila podršku i pomoć u prethodnom vremenskom periodu. Ne bih ja izdvajao nikoga. Tačno je da smo očekivali da neki daleko brže odreaguju u odnosu na trenutak kada su odreagovali, ali da ne bih kritikovao, da ne bih bio pogrešno protumačen, želim samo da uputim zahvalnost svima. Velika zahvalnost, naravno, i novinarima, koji su u jednom teškom vremenskom periodu, teškim okolnostima, zaista profesionalno radili svoj posao. Žao mi je što su prošli kroz jednu torturu od strane jednog dela opozicije, što su u ovom teškom periodu morali opet da slušaju kvalifikacije da ih dele na one koji su novinari, one koji nisu novinari, na one podobne i na nepodobne, umesto da imaju veliko poštovanje za ljude koji u teškim okolnostima profesionalno i stručno obavljaju svoj posao. Jer, izvinite, informacija u danima iza nas je za građane Srbije bila od izuzetne važnosti i značaja. Nastavljamo tamo gde ste stali, kao što ste rekli. Mislim da su tri stvari suštinski najvažnije. Prva stvar je visok stepen lične odgovornosti. Moramo da nastavimo da se ponašamo odgovorno, ozbiljno, disciplinovano, racionalno, da poštujemo preporuke struke, da bi sačuvali živote. Druga stvar jeste ekonomija, sačuvati srpsku privredu. Srbija nikada nije bila ekonomski stabilnija i jača. Moramo da sačuvamo fiskalna dostignuća koja smo postigli u prethodnom vremenskom periodu zahvaljujući reformskom kursu Vlade Republike Srbije, da na pravi način koristimo benefite iz svega toga u periodu koji je pred nama, da prihvatimo sve ono što jesu podsticaji koji mogu da omoguće rast i razvoj. Evo, građevina je krenula. Krenulo se sa infrastrukturom. Nema ekonomskog bez infrastrukturnog razvoja, i to je jako dobro. Mere Vlade Republike Srbije upravo su usmerene ka najugroženijim kategorijama. Dakle, sačuvati nivo zaposlenosti, sačuvati srpsku privredu, pre svega privatni sektor koji je budućnost i sačuvati egzistenciju i životni standard građana. Kažu - Vučić i Vlada ne razumeju privredu. Pa, dobro je da postoji razlika između nas i tog dela opozicije. Jer, za nas je konačan cilj da ojačamo srpsku privredu i da zadržimo da Srbija ostane finansijski stabilna i jaka, a ne da nađemo put kako da dođemo do enormnog i ličnog bogaćenja. Treća stvar koja je važna jesu izbori. Tu se u potpunosti slažemo. Naš stav je - nema odlaganja izbora. Vrlo je važno da se izbori održe što pre. Slušali smo predloge pojedinih opozicionih poslaničkih grupa. Najpre su govorili tokom pandemije da vlast koristi pandemiju da bi odložila izbore, da bi realizovala političke ciljeve. A onda su se zalagali za odlaganje izbora. A pri svemu tome se zalažu za bojkot. To mi baš i nije najjasnije. Mesecima su nas zavaravali, i nas i javnost, pravili farsu, nekakve izborne uslove, izborne zahteve, iako su jako dobro znali da jedino što im preostaje kao očajnički i gubitnički potez je bojkot i ništa drugo, prikazujući sebe kao evropejce, patriote, demokrate. Niti su evropejci, niti su patriote, niti su demokrate. Pozivajući svoje prijatelje iz Evropskog parlamenta, pa, evo, i gospođa Fajon i gospodin Bilčik su našli za shodno pre nekoliko dana da nam kažu kako parlament treba da funkcioniše. Jedna novinarka me pitala - kako to komentarišete? Ja sam rekao - ne osećam apsolutno nikakvu potrebu da to komentarišem, ali mi je drago da su i gospodin Bilčik i gospođa Fajon konačno shvatili da u Srbiji postoji parlament, kao najviši organ zakonodavne vlasti i da nijednog trenutka razgovore koje smo vodili mesecima nisu imali razloga da vode u hotelskim lobijima, nego upravo u institucijama sistema, upravo u parlamentu. Hvala im što misle o Srbiji, ali mi ćemo nastaviti da radimo u najboljem interesu naših građana. I na samom kraju, samo još nekoliko stvari. Žao nam je svakog deteta u Srbiji, moram to da kažem. Žao nam je svakog deteta u Srbiji. O tome smo više puta govorili. Ali, deca i suze postaju deo političke kampanje. Mislim da moramo da se bavimo uzrokom svega onoga što se dešavalo od samog početka. Od samog početka smo govorili da manjak političke moći, manjak političkog uticaja, dovodi do najprimitivnijeg mogućeg ponašanja i da to pravazilazi više granice političkog vokabulara. Kada nemate ideju, kada nemate program, kada nemate ljude koji su garant za realizaciju tog programa, onda koristite incidente. Ko je prvi koristio decu? Ko je prvi koristio patente? Ja sam o tome govorio pre nekoliko meseci ovde u parlamentu. Dame i gospodo poslanici, ovo su fotografije. Ove fotografije, ovde ste i vi, gospodine Dačiću, sa vašim sinom, ovde je i predsednik Republike sa svojim sinom, nažalost, ove fotografije nisu izbacili i nisu napravili predstavnici vladajuće koalicije. Ovo je učinio neko drugi. Pa, nemojte danas da očekujete sažaljenje jer vašu decu niko nije nijednog trenutka prozvao. Od političara se očekuju rešenja. Kada ste ulazili u politiku, niste pitali svoju decu. Građani od političara očekuju rešenja, a ne sažaljenja. Ako ste želeli nešto da promenite, onda ste trebali da kažete - Boško Obradoviću, uputi izvinjenje predsednici Narodne skupštine što si fizički nasrnuo na nju, uputite izvinjenje što ste fizički nasrnuli na novinare televizije "Pink", uputite izvinjenje što ste fizički nasrnuli na predsednika Administrativnog odbora. Sergeju Trifunoviću, uputi izvinjenje na način kako si se obratio penzionerima. E, onda bi bili drugačiji od drugih. Ovako, nemojte da pokušavate da izazovete sažaljenje kod građana, jer to više ne prolazi, ta politička magla ne prolazi. Što se tiče vakcinacije, gospodine Dačiću, mi smo protiv politizacije, kao što ste i rekli, čitave priče. Vakcina mora biti međunarodno verifikovana. Vakcina mora da bude opšte prihvaćena, efikasna i bezbedna i to nije nikakva teorija zavere, to je život. Na samom kraju, još samo par sekundi. Imam nekoliko pitanja. Imaju li, gospodine Dačiću, EU, malopre ste o tome govorili, imaju li EU i UN, meni je drago da je predsednica Vlade učestvovala u donatorskoj konferenciji i da je Srbija uložila dva miliona evra u vakcinu, ponosni smo na to, zaista, ali imaju li EU i UN jedinstven pristup kuda dalje? Šta je put? Kojim to putem treba da idemo dalje? Jer, kao što sam rekao, korona će biti prisutna i u narednoj fazi u našim životima. Sledeća stvar, hoće li se posle pandemije menjati spoljna politika Srbije i kako će sve ovo funkcionisati na jednom globalnom planu? Zahvaljujem još jednom.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nenad Čanak, a zatim narodni poslanik Dragan Marković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, drugarice i drugovi, uvažena predsednice Vlade, uvaženi gospodine prvi potpredsedniče Vlade, mi smo se okupili da govorimo o ukidanju vanrednog stanja koje je uvedeno zbog toga da bi se sačuvalo, koliko sam razumeo, zdravlje građana i sigurnost i bezbednost Srbije kao države, da ne bismo doživeli neki od katastrofičnih scenarija nama bliskih zemalja, kao što su Italija, Španija i druge, koje broje desetine hiljada mrtvih. Međutim, to vanredno stanje u Srbiji se očigledno, uprkos početnim nesnalaženjima Vlade u određivanju mera, pokazalo kao nešto što je uspelo da sačuva mnoge ljudske živote i da ne dozvoli da kapaciteti zdravstvenih institucija budu preopterećeni, da zdravstveni sistem pukne i da samim tim dođemo u poziciju da ljudi umiru bez ikakve mogućnosti da im se pomogne. Dakle, vanredno stanje je u određenom smislu dalo rezultate, jer, koliko sam razumeo, tragična cifra od 200 preminulih od korone, koju sam danas video kao najnoviju, je cifra koja je užasna, naravno, jer strašno je govoriti o ljudima kao o ciframa. Međutim, u odnosu na 25 hiljada ili i više sada u Italiji, ili 20 i više hiljada u Španiji, pa čak i više hiljada u Švedskoj, koja je pokušala da bez jasnih mera, računajući na svest građana, postigne nekakvu samoimunizaciju stanovništva, potpuno se pokazalo kao nešto što odnosi ljudske živote. U tom smislu podržavam to što je bilo uvedeno vanredno stanje i postavljam, samim tim, jasno pitanje - da li su ispunjeni uslovi da se vanredno stanje završi, da li je virus pobeđen? Čuli smo od predsednice Vlade da, po podacima kojima se raspolaže, pada broj nastradalih u odnosu na broj zaraženih, ali da li će tako biti i kada se prekine ovakav tip, moram reći, izuzetno restriktivnih mera koje se odnose na stanovništva? Međutim, sa druge strane postoje ozbiljne zamerke na rad Vlade, što se tiče sprovođenja samog vanrednog stanja. Odmah ću reći o čemu radi. Dakle, 24 marta ove godine, vanredno stanje je već bilo na snazi, pročitaću vam jedan dokument koji je dostavljen policiji: „Dok sam se vraćao s posla 24. marta pred ulazom u Srbobran me je obišao crni BMV beogradskih tablica, civilnih, usporio, preprečio mi put, izašla su dva muškarca sa fantomkama, pokazali značke koje liče na žandarmerijske, koliko sam prepoznao, uz povike da izađem iz auta. Iza mene je stao još jedan automobil. Jedan od lica mi je prišao, stavio mi lisice, rekao da sam uhapšen i da uđem u njihov automobil, marke BMV. Bilo ih je trojica u kolima, dva napred, jedan sa mnom nazad, koji me je pitao da li znam zbog čega sam uhapšen. Kada sam rekao ne znam, na šta je on izvadio printskrin moje objave na Fejsbuku i rekao da pozivam na rušenje ustavnog poretka. Udarao me je uz povike da se vanredno stanje uvodi da se ljudi ne razbole, a ja pozivam na podbunu. Na šta sam ja odgovorio da mi to nije bila namera. Auto je pre mosta u Srbobranu skrenuo ka Turiji. Ovaj koji je sedeo nazad je rekao da se to ne ponovi, da ne bi bilo ranjenih sledeći put i da sam za malo izbegao metak. Zaustavili smo se pred Turijom, izašli iz auta, odvezali su mi lisice, stavili ključ od mog auta u džep, rekli da se ne okrećem 60 sekundi i otišli“. Isti dan je prijavljeno kriminalističkoj policiji u Novom Sadu, obavljen razgovor sa inspektorom, dao izjavu, ali nisam više dobio nikakvu povratnu informaciju od tada. Marko Lutkić, član glavnog odbora LSD Vojvodine. Dakle, ta njegova objava je bila sledeća: „Ustav Republike Srbije predviđa mogućnost ograničenja određenih prava, ali ne predviđa mogućnost potpunog ukidanja što je urađeno sa licima starijim od 65 godina. Zatvorenici u zatvorenim odeljenjima KPZ imaju dva sata dnevno da izađu, a u Srbiji penzioneri tri sata nedeljno, što neko reče – sve ovo je jedna od najmračnijih pravnih epizoda Srbije u 21. veku.“ Da li je to bio razlog da se čovek hapsi, a da policija do dana današnjeg ne može da ustanovi ko ga je uhapsio. Kada sam pre više od mesec dana zvao nadležne da pitam šta se dogodilo, odgovor je bio – gledamo još uvek kamere. To je bilo pre mesec i po dana. Naravno, ovo je izdvojeni slučaj. Ja nisam želeo da od toga pravim bilo kakvu politizaciju, jer, znate kako, kada nenaučen uzme u ruku čekić sve mu izgleda kao ekser, pa tako i razumem da su pojedini ljudi iz, pretpostavljam, bezbednosnih službi, a verovatno i ne, ali u svakom slučaju predstavljajući se kao neko iz bezbednosnih službi, pomislili da je došlo njihovo vreme da budu branitelji ljudi pred infekcijom. Međutim, ono što me je začudilo, kada se pre nekoliko dana pokrenula akcija da se, najedanput preko noći, na krovovima zgrada u nizu gradova u Srbiji održavaju bakljade, praćenje puštanjem sa elektronskih razglasa raznih uvredljivih poruka na ime jednog građanina ove zemlje. Ponoviću – jednog građanina ove zemlje. Na pitanje policiji – zašto ih nisu legitimisali, odgovor glasi – imali su uredne propusnice za kretanje za vreme policijskog časa. To je tačno, možda, ali ono što mi nije jasno… Za kretanje tokom policijskog časa su potrebne tri stvari, a to su: lična karta, propusnica za kretanje za vreme policijskog časa i overen dokument od strane poslodavca zbog čega je neophodno da se ta osoba kreće u toku policijskog časa. Dakle, policija je morala tražiti sva ta tri dokumenta i iz ovog trećeg saznati ko su poslodavci oni koji su sve ovo organizovali. Međutim, do sada nismo dobili nikakav odgovor na tu temu. Nismo dobili odgovor kako je moguće da, kada se napravi, po mom mišljenju, izuzetno mudra odluka Vlade da se spreče okupljanja, da ne bi dolazilo do širenja zaraze, da se drži socijalna distanca od dva metra, onda dođemo u poziciju da se za vreme verskih praznika deo klera SPC inati, organizujući liturgije sa pričešćem, i ne samo da ne biva zbog toga kažnjen, nego čak i oni koji su učestvovali u tom, u ovom slučaju, vrlo nehigijenskom činu ne privedu u karantin da bi se izbeglo da šire zarazu. To nije učinjeno, nego se odmah to ispolitizovalo u koordinatni sistem, ne znam kakve, mržnje prema, ne znam, SPC ili nešto tako. Ako želite da napravite demokratsku Srbiju, a ja sam vas tako razumeo na početku vašeg mandata, uvažena predsednice Vlade, onda morate znati da jednostavno nije moguće praviti demokratsku državu u kojoj ljudi nisu ravnopravni pred zakonom. Ako želite da pravite ujedinjenu Srbiju, onda ne možete da je napravite, ako nemate jednakost građana pred Ustavom i zakonom i ne može mantija ili navijački dres da bude pancir koji brani od zakona, koji brani od svega onoga što se odnosi na druge. Jer, onda dolazimo u pitanje, ako se može za potrebe čiste propagande dobiti dozvola za kretanje za vreme policijskog časa, onda je pitanje da li su oni koji se pridržavaju zakona u ovoj zemlji ispali naivni, da li onda ta bolest uopšte postoji ili ne postoji i o čemu se tu zaista radi? Upravo zbog toga, ujedinjena demokratska Srbija kao cilj kome nadam se svi težimo se ne može ostvariti tako što ćete lupanje u šerpe, a, uzgred budi rečeno kao mali kuriozum, prvi put je lupanje u šerpe uvedeno u političku praksu na teritoriji bivše Jugoslavije, negde tamo krajem 1988. godine u Prištini, ali to nije bilo iz protesta koji je imao političku pozadinu ovoga tipa, nego zato što se lupalo u prazne šerpe kao pokazivanje toga da su ljudi gladni. Ja nažalost mislim da će tog lupanja u šerpe, prazne šerpe biti ubrzo mnogo više nego sada, upravo zato što će šerpe biti prazne, jer ovakav udarac na ekonomiju kakav je napravila ova pandemija, se ne može prevazići, vi to znate mnogo bolje nego ja, preko noći. On će insistirati na tome da se urade mnoge zakonske promene koje će olakšati položaj privrede, malih i srednjih preduzeća, prestati da se domaći preduzetnici tretiraju kao parije ovog društva, a jednakost građana se staviti kao prvi prioritet u pravilima ponašanja u ovoj zemlji. To je jedna opcija. Druga je opcija, da Korona nas nauči da to nije tako i da se onda ovaj parlament koji nije donosio odluku o uvođenju vanrednog stanja, ali to je jedna druga priča o kojoj bismo mnogo toga mogli reći, dakle, ovaj parlament dovede u poziciju da postane beskoristan, da služi za egzibicionistička iživljavanja kakva smo gledali na početku sednice, umesto da služi tome da ljudi koje su građani poslali da zastupaju njihove interese, kažu šta imaju, čuju šta drugi misle i pronađu najbolje rešenje za sve građane. Ako ovaj parlament tome ne bude služio, ako će se na ulici izvikivati ko je lopov, a ko je - neću da upotrebim drugu definiciju koja se koristi uz jedno drugo ime, dakle onda ćemo doći do toga da narod sudi. Sud naroda se zove linč i to je potpuni raspad pravne države i vi to znate odlično. Upravo zbog toga, samo jedna stvar mi nije jasna. Kako ćemo organizovati izbore koji će biti legitimni u uslovima kada nismo ravnopravni, a nismo ravnopravni ni pred zakonom kada jedan građanin ove zemlje može biti javno linčovan od strane neimenovanih grupa nepoznatog porekla? I završiću sa sledećom mudrošću koja naravno nije moja, ali je veoma tačna: „To, kada se neguju ti koji izvikuju na ulici ko je lopov, a ko nije i koji se organizuju po principu čopora, gaji krokodila za koga se nada da će njega poslednjeg pojesti“. Hvala, lepo.
Reč ima predsednik Vlade, gospođa Ana Brnabić. Izvolite.
Hvala vam. Dobro, slažemo se svakako da je vanredno stanje dalo rezultate u smislu očuvanja, spašavanja ljudskih života, što mislim da je za građane Republike Srbije i najvažnije. Možemo i doći ćemo do ovih ostalih političkih tema, ali čini mi se da je iza nas dva meseca najgore krize od Drugog svetskog rata. Drago mi je da zahvaljujući brzoj reakciji države naši građani nisu videli ni te nestašice, ni užasne prizore masovnih grobnica, raspada zdravstvenog sistema i da mnogima od nas možda u ovom trenutku iz ove perspektive ne deluje kao da je tih dva meseca bila najstrašnija kriza posle Drugog svetskog rada u celom svetu iako to deluje u najvećem broju evropskih država i članica EU. Na kraju krajeva i u SAD i još u nekim zemljama. Mislim da smo time pokazali da u najtežim trenucima možemo da uradimo najbolji posao i drago mi je zbog toga. Doktor Kon je nekoliko puta govorio i ja ću se danas pozvati na to da je govorio da mu se čini da zahvaljujući brzoj reakciji države, a pored toga svakako i fenomenalnoj reakciji stručnosti naših infektologa, epidemiologa, naših lekara i medicinskih sestara, tehničara, svih zdravstvenih radnika i mnogih drugih činilaca u društvu, da ćemo mi kada budemo pogledali na borbu protiv Kovida – 19 i na vreme iza nas se nećemo stideti i mislim da se ne stidimo. Da li su ispunjeni uslovi za ukidanje vanrednog stanja? Kao što sam rekla u svom jakom kratkom uvodnom izlaganju, mislim da su u potpunosti ispunjeni uslovi za ukidanje vanrednog stanja. Da li je virus pobeđen? Mislim da ne možemo da kažemo da je virus u potpunosti pobeđen, ali smo na više nego pravom putu i mislim da smo na kraju toga i da ćemo za nekoliko dana moći da kažemo da je virus pobeđen. Da li te dve stvari idu zajedno? Mislim da bi bila zloupotreba vanrednog stanja ukoliko bi tražili kao Vlada da se produži vanredno stanje dok ne proglasimo apsolutnu pobedu nad virusom. Zato što mislim da u ovom trenutku niko u svetu, pa ni SZO i dalje ne znaju tačno sa čime se suočavaju, ne znaju da li će biti drugi talas ili neće biti drugi talas, ali i dalje mislim da neke određene vanredne mere mogu da se produže bez vanrednog stanja, apsolutno. Tako će i biti, ali da samo vanredno stanje, takva vrsta zabrane kretanja, svega onoga što vanredno stanje sa sobom nosi, da li je u ovom trenutku potrebno da se produžava? Ne, mislim da nije potrebno nijedan jedini dan. Kao što kažem, mislim da bi bila zloupotreba da tražimo da se dodatno produžava vanredno stanje. Dakle, vanredno stanje je imalo svoju svrhu i ono je tu svoju svrhu ispunilo. Mislim da je sada vreme da ga ukinemo, ali svakako će dodatne mere, oprez biti potreban i mi ćemo zbog toga nastaviti da radimo i prošireno testiranje, Krizni štab će nastaviti da radi. Nastavićemo da pratimo situaciji iz dana u dan, iz sata u sat, ali apsolutno mislim da je vanredno stanje ispunilo svoju svrhu, da smo ispunili sve uslove koje je dala SZO da se vanredno stanje kao takvo ukine, a naravno nastavljamo da se borimo protiv toga. Dali ste jedan primer o kome, nažalost nemam informacije i tražila sam od mog tima da pogledaju o čemu se radi. Upravo sam dobila informaciju da postoji prijava, da su skinuti snimci sa kamera, da je istraga u toku i da nisu bila u pitanju policijska vozila. Mi ćemo dalje raditi na tome. Da li je bilo greški tokom vanrednog stanja, da li je bilo greški Vlade tokom borbe protiv Kovida – 19? Sigurno, bez ikakve sumnje. Ja sam rekla i prošli put, prošle nedelje kada sam bila u Skupštini, nisam došla ovde da govorim da smo bezgrešni, nisam došla ovde ni da kažem da smo bezgrešni bili. Grešaka je bilo, ali smo dali sve od sebe. Radili smo zaista bukvalno dan i noć. Svakog zaraženog, svakog bolesnog smo pratili, svaki smrtni slučaj smo preživeli i preživljavamo kao da je naš lični, kao da je neko iz naše porodice. Zaista osećam ličnu odgovornost, ja sam predsednica Vlade, možete da mi verujete, možete da mi ne verujete, tako je. Budim se i ležem sa tim koliko ima novih zaraženih i koliko imamo novih preminulih. Dali smo sve od sebe, bilo je grešaka, bilo je grešaka u celom svetu, nova je situacija na koju niko nije navikao. Ali, sve greške koje smo počinili, za koje možda u ovom trenutku ni ne znamo, ispitaćemo sve greške i učićemo iz njih. Da li je ovo bilo najmračnije vreme u Srbiji? Ne, daleko od toga, daleko od toga. Ponosna sam kako smo se ponašali tokom ovog vanrednog stanja, ponosna sam time što smo imali svaki dan konferencije za novinare na kojima su bili prisutni svi mediji koji su želeli da postavljaju pitanja do jednog trenutka kada zaista nije bilo, a i mnogo medija me je pitalo da li je uopšte bezbedno, od tada su mogli da postavljaju pitanja mejlom, čini mi se, ali u najvećem broju dana su svi bili pozivani, svi su bili prisutni, te pres konferencije su trajale i duže od sat vremena koliko god je bilo potrebno, dali smo građanima u svakom trenutku sve informacije proverene, tačne, bili otvoreni za pitanja, nismo koristili to za političku promociju, uglavnom je struka pričala. Dakle, ponosna sam sa time kako smo izgurali, zaista jako teška dva meseca. Možemo se vratiti na to kakvo je bilo, recimo, vanredno stanje proglašeno 2003. godine i kakve su tada sve slobode bile suspendovana ili u potpunosti ukinute, ja ću vam reći samo par, kada poredimo to vanredno stanje i ovo vanredno stanje. Dakle, tada je policija imala pravo da privede bilo koje lice i da zadrži u službenim prostorijama do 30 dana bez prava na branioca. Tada je direktor BIA, Bezbednosno informativne agencije mogao da otvara bilo koju prepisku. Odstupalo se od načela nepovredivosti tajne pisma i bilo kojih drugih sredstava opštenja bez odluke nadležnog suda. Tada je ovlašćeno službeno lice smelo da uđe u tuđi stan i prostorije bez odluke nadležnog suda i nije bilo potrebno ni prisustvo svedoka. Ukinulo se pravo na štrajk, nije bilo suspendovano, već se ukinulo pravo na štrajk i zabranilo političko sindikalno i drugo delovanje koje ima za cilj ometanje i sprečavanje primene mera za vreme vanrednog stanja bez tačne formulacije, dakle, sa širokim prostorom za zloupotrebe. Zabranilo se javno obaveštavanje i rasturanje štampi i drugih obaveštenja o razlozima za proglašenje vanrednog stanja i primeni mera vanrednog stanja. Menjao se ad hok personalni sastav pravosuđa itd. Dakle, ne, mislim da ništa od ovoga na svu sreću nismo videli u vreme ovog vanrednog stanja i da je jedina intencija vanrednog stanja bila zaštita javnog zdravlja i da ni u jednom trenutku ni na koji način nismo prekršili dovođenjem nekih, usvajanjem nekih mera, uredbi ili naredbi bilo kako tu intenciju. Da li je bilo pojedinačnih incidenata? Istražiće se svakako i otvoreni smo za to, ali pored ovoga mislim da zaista ni u jednom jedinom trenutku, ni u jednoj jedinoj mili sekundi Vlada ili drugi nadležni organi nisu ni na koji način zloupotrebili ovo vanredno stanje i da su zabrane bile u cilju da se spasu ljudski životi, da se spreči širenje zaraze. Vi kažete, sada na te političke teme, da nije moguće praviti demokratsku Srbiju u kojoj nisu svi jednaki. Ja se sa vama u potpunosti slažem i zato sam se nekoliko puta tokom ovog vanrednog stanja obratila građanima Republike Srbije ukazujući na neverovatno licemerje, zaista nezamislivo licemerje i od strane nekih političkih grupacija i od strane nekih, rekla bih, ne znam, stručnjaka, analitičara i od strane nekih medija. To licemerje, ja mislim u najeklatantnije smo mogli da vidimo juče i prekjuče. Prekjuče smo imali suze, plač, žalopojke, ne samo jednog čoveka koji je čini mi se zloupotrebio sopstvenu porodicu za političku korist time što je rekao da je neko napao njegovu decu. Njegovu decu niko nikada nije spomenuo sva sreća. Ponosna sam što sam i član stranke, član Vlade i vladajuće koalicije koja nikada nije napadala decu svojih protivnika. Nikada ni jednom rečenicom ih pomenula nije, ali smo videli jedan odijum kako je strašno da se napadaju nečija deca, pa i pozivanja na proteste i okupljanja u vreme zabrane kretanja bez zaštitne maske, bez distance samo da bi se napravio neki incident na koji je provokaciju našlo, sada to više nije ni lažna vest, to je za rubriku – nije se dogodilo. To više nisu lažne vesti. Napad na decu gospodina Đilasa se nije dogodio. Ali, dobro, iskorišćeno je za razne neke druge političke aktivnosti. Ali, videli smo plač, kuknjavu, onesvešćivanje dela javnosti, a onda dan nakon toga imate potpunu zloupotrebu fotografije sina, starijeg sina predsednika Aleksandra Vučića, objavljivanje jedne fotografije koja nikakve veze nema sa tekstom uz koji je objavljena, insinuiranje nečega što ni na jedan način, ne da ne može da se dokaže, nego čime taj tekst ničim ne dokazuje. Dovođenje predsednikovog sina u direktnu životnu opasnost time što mu se imputira da je deo nekog klana i sve to dan posle ovih suza i plača, pritom se ceo taj tekst, znate kako reklamira, time što se najavljuje nova slika sina predsednika Vučića. Tako se reklamira ceo taj tekst. Odjednom, nemamo nikakvu reakciju i ponovo muk od svih tih ljudi koji pozivaju na nenapadanje dece, na normalnost, na nemojte to da radimo. Ne, to je sve dozvoljeno. Otvoren lov na decu Aleksandra Vučića u Srbije je nažalost izgleda dozvoljen. Mi smo tokom vanrednog stanja imali pozivanje na ubistvo Aleksandra Vučića. Ako mi ne verujete, hoćete da vam citiram? Ali, vi znate o čemu se radi. Zaista nije fer, ako pričamo već o normalnoj demokratskoj Srbiji, da se sada pravimo ludi na takve stvari. Dakle, na pozivanje, na linčovanje njegove dece, pa sve malog Vukana, da ne smeju da odu iz Srbije, da ne smeju da pobegnu i da ako pobegnu da ih treba uhvatiti. Da li je neko osudio? Da li ste vi osudili? Da li je neko osudio? Da li je neko ko je juče plakao i zakukavao osudio tako nešto? Ne. Da, ja se slažem sa vama, ne može se praviti normalna Srbija tako. Ja kažem, počevši od sebe, ponosna sam što nikada ničiju decu pomenula nisam i ja ne znam da je bilo ko iz Vlade ili SNS. S druge strane, volela bih da čujem ti što su plakali oko nepostojećeg napada prekjuče da su rekli jednu jedinu reč juče, zato što mislim da bi to bio pravi korak u pravcu normalizacije Srbije. Jedan građanin ove zemlje je javno linčovan. Osim ako niste mislili na Aleksandra Vučića koji je javno linčovan svaki dan, onda ne znam na koga ste mislili da je javno linčovan. Mi smo danas imali neverovatan tekst na jednom od medija gde profesor Pravnog fakulteta, ovo što je gospodin Dačić pomenuo, samo da vam kažem o čemu se radi, prof. Pravnog fakulteta u Kragujevcu, Marko Pavlović kaže… Znate, prvo je bilo za Aleksandra Vučića da ne sme da učestvuje u kampanji, pa je bilo da izborna lista ne sme da nosi njegovo ime, što ništa pre toga u prošlosti Srbije nije bilo nedozvoljeno. Mislim da je to Borisu Tadiću uvek bilo dozvoljeno, da nikada tu nije bilo plača i kuknjave da to nije u redu i nije demokratski. Dakle, potpuno je bilo legitimno. Pa, danas smo došli i do toga da ne samo da Aleksandar Vučić ne može da učestvuje na izborima, da to nije demokratski, nego da čovek ne može ni da glasa na tim izborima, da ne može čovek da glasa na izborima u zemlji, čoveku koji je predsednik Republike, državljanin Republike Srbije, kaže - Vučić ne može da učestvuje na izborima, sem da glasa, a ne treba ni to. Dakle, Aleksandru Vučiću ja mislim da je u ovoj zemlji potpuno dozvoljeno da se ukine i pravo glasanja, čini mi se osnovno građansko pravo jednog pojedinca u našem društvu. To je zaista jedna nova normalnost u Republici Srbiji. Tako da, ja se u potpunosti slažem sa vama, ali bih volela da nemamo takvu vrstu licemerja. Ne znam kako je moguće da Aleksandar Vučić danas više nema pravo ni da glasa na izborima. Pa, što? Dajte da ga zatvorimo negde, da nema pravo da se pojavljuje na televiziji, nema pravo da učestvuje na izborima, nema pravo ni da glasa. Njegova deca nemaju nikakva prava, nemaju prava na nikakvu zaštitu, nemaju prava na osudu kad neko direktno dovede njihov život u opasnost, i direktno i indirektno. Pa, čekajte, hajde, evo, ja pozivam vas da uspostavimo normalnost u Srbiji. Evo, da krenemo od tih što lupaju u te šerpe, koji su ukinuli aplauz za lekare i zdravstveno osoblje. Što, da li je moguće da mi kao država ne možemo da se ujedinimo u jednom, a ujedinili smo se u jednom tokom ove vanredne krize, ovog vanrednog stanja, svi mi ujedinili smo se u jednoj stvari, nešto što se nije desilo ne znam koliko u prošlosti, a to je taj aplauz lekarima, zdravstvenim radnicima i svima onima koji su na prvoj liniji fronta, aplauz u 20.00 časova uveče. Ujedinili smo se svi i onda je to neko politički morao da zloupotrebi, tako što će se nakačiti na taj aplauz u 20.05 da bi lupao u šerpe. Zašto ne u 21.00 čas? Zašto zloupotrebljavate taj aplauz? Evo, da krenemo od toga. Onda, kad neko drugi odgovori na to što mu se ne sviđa da mu neko lupa u šerpe u stanu iznad dok on uspavljuje, on ili ona, dok uspavljuju decu, onda je katastrofalno to što ti drugi ljudi rade. Sad opet ti drugi ljudi nemaju dovoljno prava kao ti ljudi koji su politički zloupotrebili aplauz za zdravstvene radnike. Ja mislim da je to potpuno nenormalno. Ja se sa takvom normalnošću u Republici Srbiji nikada neću složiti i uvek ću se boriti. Boriću se protiv licemerja, boriću se protiv lažnih vesti i boriću se protiv ovog sada novog stepena, a to je rubrika - nije se dogodilo. Napad na decu Dragana Đilasa, na svu sreću i da tako ostane u ovom društvu, da ne prelazimo te linije, nije se dogodio i nemojte politički da zloupotrebljavate to. Dakle, to više nije lažna vest, to je pod rubrikom – nije se nikada desilo. Sada kada vidimo sve ovo i stavimo na jedan tas, to da je navodni napad za plač i suze, a da direktni napad i ugrožavanje života sina predsednika Aleksandra Vučića nije za suze, a nije ni za osudu, kada dođemo do toga da neko može bez ikakvog razloga, ničim izazvan da krši policijski čas, kao što to rade lideri Saveza za Srbiju i još neki, samo da bi izazvali politički incident, a sa druge strane ne možemo da reagujemo na neke druge zabrane kretanja, kada imamo to da Aleksandar Vučić više nema pravo ni da glasa u ovoj zemlji i takvu vrstu licemerja, onda mislim da možemo da zaključimo da je za određenu grupu političara u Republici Srbiji, pre svega oni koji su oko Saveza za Srbiju, da bez daljnjeg postoji u Republici Srbiji građani prvog i drugog reda. Oni su građani prvog reda, kojima je sve dozvoljeno, a svi ostali su građani drugog reda, trećeg ili četvrtog reda, pošto njima ništa nije dozvoljeno. Njihova deca mogu biti legitimne mete, to nije za osudu i nije za suze. Oni ne smeju da učestvuju na izborima, ne smeju ni da glasaju. Oni ne smeju da se okupljaju. Dakle, ništa nije dozvoljeno. Što se tiče Vlade Republike Srbije, mi sve građane tretiramo isto i oni koji se okupljaju u toku policijskog časa će trpeti iste konsekvence bez obzira na to koga politički podržavaju ili šta rade, zato što krše zakone Republike Srbije ili uredbe koje je donela Vlada Republike Srbije u cilju zaštite javnog zdravlja. To je tako. Za nas ne postoje građani prvog i drugo reda. Ja mislim da to građani prepoznaju. Isto tako, mislim da građani prepoznaju da za neke druge postoje građani prvog, drugog, trećeg i četvrtog reda, a samo su oni građani prvog reda. Konačno, za prazne šerpe, pošto sam odužila, hoću samo da kažem da neće biti prazne šerpe. Imali smo mi rast u prvom kvartalu nešto iznad 5%. Borimo se i za drugi kvartal do kraja ove godine. Videli ste i vi da MMF i Svetska banka govore da će u Srbiji biti najmanji ekonomski pad u ovoj godini i najbrži ekonomski rast u 2021. godini, ali moramo da budemo oprezni. Na kraju krajeva, jedan od razloga zašto mi moramo da krenemo u što brže relaksiranje mera, čim se steknu uslovi, a sada su se stekli, jeste da te šerpe ne budu prazne. Na kraju krajeva, i naš paket ekonomske mere podrške i pomoći i našoj privredi i našim građanima je jedan od šest najvećih u svetu, tako da verujem da ćemo se izboriti. Pokazali smo da umemo da se izborimo sa krizom. Spasili smo državu od sigurnog bankrota pre nekih sedam godina, pa verujem da će i sada biti dobra situacija. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Nenad Čanak, do dva minuta. Izvolite.
Neće mi trebati čak ni dva minuta. Zamolio bih vas samo, uvažena gospođo predsednice Vlade, da mi odgovorite na pitanje gde su ministar zdravlja i ministar policije, zašto nisu sada ovde da odgovore na pitanja, jer oni bi bili, verujem, mnogo više u materiji, obzirom da vi ne možete sve znati? Druga stvar, što se tiče ovoga oko dece što ste govorili, ja se apsolutno slažem sa vama da nijedno dete ne sme da nosi tapiju toga ko mu je otac ili majka, ali ja nisam nijednog trenutka govorio o deci. Govorio sam o tome da se organizuje napad na jednog građanina Srbije, jednog građanina Srbije. Znači, o tome sam govorio i govorio sam da se to događa za vreme policijskog časa. To rade osobe koje imaju dozvolu za kretanje za vreme policijskog časa, a to očigledno nije posao koji je društveno koristan. Zato sam vas pitao sve ovo. I još jednom, samo molbu. Molim vas, molim vas, nemojte porediti vanredno stanje 2003. godine i ovo, zbog toga što ćete doći u poziciju da kažete na kraju da je ovaj put bilo 200 mrtvih, a tada samo jedan. To su stvari koje se ne mogu porediti.
Ja sam mislio da je bilo malo više streljanih u nekom jarku i jendeku. Pravo na repliku ima predsednik Vlade, gospođa Ana Brnabić. Izvolite.
Znate, dva vanredna stanja se mogu porediti u smislu ugrožavanja, suspendovanja ili limitiranja ljudskih prava i sloboda. Naravno, vanredna stanja su uvedena iz različitih razloga, tako da se ne mogu porediti po nekim drugim stvarima, ali mogu se porediti koliko je vanredno stanje zloupotrebljeno ili nije za ograničavanje ljudskih prava i sloboda. Mislim da kada poredite ova dva vanredna stanja, zaista ona jesu neuporediva. Mi ta ljudska prava i slobode nikada na taj nismo i ne bi ni suspendovali ni neka ukinuli. Što se tiče svega ostalog, ne znam kako možemo uopšte da razgovaramo o javnom linču jednog građanina ove zemlje, a opet mislim da mislite, svakako, na gospodina Đilasa, a da ne pričate o svakodnevnom linču. Linčovan je, pretpostavljam, zato što je neko puštao pesmu „Đilase lopove“ ili skandirao: „Đilase lopove“. A ne pričamo o svakodnevnom, svakodnevnom skandiranju za Aleksandra Vučića, da ne pričam sada sve. Nemojte da se pravimo ludi, zaista nemojte da se pravimo ludi, zato što nas to neće dovesti ni u normalnu ni u demokratsku Srbiju. Mislim zato što građani vide sve ovo, vide to licemerje. Ako je neko linčovan u ovoj državi, to jeste predsednik Republike Srbije Aleksandar Vučić, svaki dan, iz dana u dan, sve sa svojom porodicom, sve sa svojom decom, koja više nisu ni deca, nemaju ni pravo, nije ni važno, koji se pozivaju u jednoj emisiji u jednom mediju na ubistvo. Niko nije reagovao. Neću da vam pričam da je crvena linija za mene, neću da vam pričam o ličnim iskustvima. Ljudi, jedan od lidera opozicije koji je plakao kako se napadaju deca Dragana Đilasa i Dragan Đilas sam, gospodin Sergej Trifunović, je najgore stvari pričao o mom detetu, o nama svima ovde, najstrašnije stvari. I onda on ima pravo sutra da izađe i da se obrati javnosti, kao jedan pristojan čovek, da apeluje da se zaštite nečija deca. Čovek je vređao moje dete kada je to dete bilo staro tri sata, tri sata. To nikada nije viđeno, ja mislim ne u Srbiji, nego u svetu. Dakle, on je imao masne viceve na račun mene, mog deteta, moje porodice, kada to dete nije bilo staro jedan jedini dan. Pa zašto, ako želite normalnu Srbiju, ne pričate o tome? Zašto ne osudite tog čoveka? Zašto ga ne izopštite iz političkog života te vrste? Zašto uopšte dozvoljavate da se tako neke stvari dešavaju, da krenemo od toga? Dakle, ti ljudi nemaju pravo o tim stvarima da pričaju. Ja mislim da svi zajedno o tome treba da se složimo, i to je to, i da krenemo tako da gradimo normalnu Srbiju. Tu ću završiti. Zaista, hoću da pričamo o ovome, mogu da pričam satima, ali nemojte, molim vas, da pričamo o jednom građaninu koji je javno linčovan, kada imamo svakodnevno linčovanje Aleksandra Vučića i cele njegove porodice, do toga da danas na jednom mediju koji kaže za sebe da je objektivan, profesionalan, ne znam kako, poštuje sve stepene profesionalnosti, poziva na to, indirektno, zato što su dali prostor za jedan intervju sa jednim čovekom koji kaže da Aleksandar Vučić nema pravo čak ni da glasa u Republici Srbiji. I time mu se ukida i poslednje građansko pravo, koje ima svaki državljanin ove zemlje. Ja se nadam da to osporiti nećemo. Hvala.
Zahvaljujem. (Vojislav Šešelj: Replika.) Nemate pravo na repliku. (Vojislav Šešelj: Kako nemam pravo?) Pa ko vas je spomenuo? (Vojislav Šešelj: Premijerka.) Nije vas nijednom spomenula. (Vojislav Šešelj: Replika.) Reč ima narodni poslanik Dragan Marković. Izvolite. (Vojislav Šešelj: Repliku imam, mislila je na mene. Čekaj, Arsiću, što ti ne slušaš kad premijer govori, to je tvoj problem. Imam pravo na dva minuta. Je li to problem sad? Ili da me nosite kao Boška Obradovića. Dajte mi dva minuta replike, ja bar ne zloupotrebljavam to. Evo, Palma se slaže.) Kolega Markoviću, izvinite. Pravo na repliku, do dva minuta, narodni poslanik Vojislav Šešelj. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne moram vas uveravati da ja nikad ne zloupotrebljavam ovo svoje pravo. Ovde je premijer Ana Brnabić nabrajala šta je sve radila Vlada Srbije 2003. godine u vreme vanrednog stanja, a najgoru stvar nije pomenula. Tadašnja Vlada je izvršila dvostruko ubistvo na mafijaški način. Prvo su regularno uhapšena dva građanina, možda pod osnovanom, a možda bez osnovane sumnje da su učestvovali u prethodnom krivičnom delu. Ta dva građanina su saslušana u policijskoj stanici pod batinama, a onda su ministri odlučili da budu likvidirani i njima su policijski oficiri pucali u glavu i to nikad nije procesuirano, nikad odgovorni ministri nisu izvedeni pred sud. To je najgora stvar koja se desila 2003. godine. Dobro, ubili premijera, dešava se i u drugim zemljama. Ali da Vlada ubija građane, e, to je ono što je nepodnošljivo. Kod nas su i ranije ubijali i premijere i kraljeve i ovakve i onakve, ali Vlada na ovako brutalan i beskrupulozan način, koliko ja znam, nije ubijala. Nije ubijala da direktno policijske oficire upotrebi, da im naredi, i tako dalje. Ako je na neki mafijaški način, zakulisno, neka od vlada u prošlosti, hajde, to je druga stvar. Ovo je toliko brutalno bilo da je neverovatno da ni do danas nije procesuirano. Evo, manje sam od dva minuta govorio. Hvala vam.
Zahvaljujem i ja vama na tome. Reč ima narodni poslanik Dragan Marković. Izvolite.
Dame i gospod, želim prvo da čestitam građanima Srbije onim koji slave Đurđevdan danas srećnu slavu i da podsetim one koji su nekada poštovali tradiciju, a i ja sam jedan od tih, da smo 5. maja išli u travke, tako se to kaže kod mene, i 5. maja uveče dok smo bili mala deca kupale su nas majke u travkama. Je li tako, Vojo? (Vojislav Šešelj: Ja sam išao na uranak na Đurđevdan, pa smo brali prvo poljsko cveće, a kupali smo se subotom.) Subotom i za blagdan. Tada je bila mnogo skupa struja, a sada zahvaljujući… (Vojislav Šešelj: Ne, kuvali smo vodu na šporetu na ugalj.) Zahvaljujem. Dame i gospodo, Jedinstvena Srbija podržala je vanredno stanje i, naravno, podržaćemo da se ukine vanredno stanje, iz poznatih razloga, jer ovaj virus, tzv. Korona, je naneo veliku štetu građanima Srbije, a posebno onim porodicama čiji su najmiliji stradali. Međutim, mi trebamo da se bavimo statistikom, ali da kažemo – ako je 200 ljudi umrlo od korone, gde su ti ljudi živeli. Znači, preko 60 i nešto ljudi koji su umrli od korone su bili u staračkim domovima. Ako to pogledamo sada, da je virus unesen u dom, odnosno domove, da naša statistika na osnovu broja stanovnika, kada pogledamo neke druge države, mere koje smo uveli su dale određeni rezultat. Želim da vam kažem da trebamo malo da se bavimo statistikom, ali ne statistikom, svakog dana gledamo 111.000 građana je testirano, 9.677 građana su bili pozitivni, i sad kad pogledamo 9.677 pozitivnih građana na testiranju, 200 je umrlo, 51 na respiratoru, 1.723 izlečena građana. Gde su ostali? Njih 1.855 se nalaze u nekim institucijama. Kad se sve to sabere, ogroman broj ljudi fali. Gde su? Što mi svakog dana da se bavimo ciframa od početka? To na neki način, plaši građane, kada gledaju taj broj i devalviramo ono što se zvalo i zove vanredno stanje, da smo spasili veliki broj života građana Srbije. Često gledam neke druge države i mogu slobodno da vam kažem da smo ih i u ovome pobedili. Mada, ovo nije bilo za takmičenje, ali kad sagledamo neke države koje imaju isti broj stanovnika, neke države koje su ekonomski moćnici, neke države koje su u zdravstvenom smislu mnogo jače od Srbije bile, da te države imaju mnogo više od umrlih od Srbije. Možda sam na početku trebao da kažem, vezano za ovaj incident. To me vraća u vreme 2000. godine, kada su rušili državne simbole. Ovaj dotični koji je uhvatio ovu zastavu i nas 200 i nešto pravio budalama, duvao u onu pištaljku, a da ništa nije rekao, da nema program. Šta je njegov program – budi pametan i pravi se lud. To će, sigurno, biti slogan tog gospodina i te partije. Građani Srbije su očekivali da svako od nas ko se bavi nekim javnim poslom, ne samo političar, već od glumaca, sportista, a posebno političara su očekivali da nešto urade u vanrednom stanju i za vreme vanrednog stanja i kad se završe vanredno stanje da daju neki izveštaj o radu. Ne znam šta su radili, osim da su nastavili da prete deci Aleksandra Vučića. A, da neko plače, a taj što plače vrlo dobro zna da niko nije spomenuo njegovu decu i da predsednik Srbije, možemo slobodno da konstatujemo, je ugroženo lice u Srbiji. Ne slažem se sa premijerkom, kaže – svi ćute. Gde su vam institucije? Da li institucije treba za to da reaguje? Institucije da uhapse te ljude koji prete deci. To nisu ni Italijani, najveći mafijaši sa Sicilije radili. Koga vi žalite? Zašto ste tu? Sprovodite zakon, ljudi. Mi imamo zakon, sprovodite zakon. Ovaj gospodin, pa nije dovoljno kazniti sa 3.000 dinara zato što je duvao u pištaljku i izbačen po Poslovniku. Ali, šta to znači rušenje simbola, obaranje zastave, da ovi momci iz obezbeđenja, stvarno, jedva su ga izbacili? Jedva su ga izbacili ljudi, kulturno. Znam, Vojislav Šešelj, kada je on, neću reći pravio problem, kad se borio za svoj tadašnji program, on je kulturno, nije se borio protiv obezbeđenja, ali svako od nas tada u parlamentu, bili smo i Žarko i ja, znali smo zašto gospodina Vojislava Šešelja iznose. Bila je nepravda nad njim. (Vojislav Šešelj: Bili ste na mojoj strani?) Bio sam. Jednom sam, čak, vas i branio, zato što niste bili tu, a nije bio ni Vučić. Bila je Nataša. Jel tako, Nataša? Nisam ja branio u fizičkom smislu, nego sam rekao – čekajte, bre, ljudi. ali, drugo je vreme tada bilo, ljudi. Drugo je vreme tada bilo, ovo vreme danas, Srbija ima rezultat. Srbija posle ove korone biće zemlja gde će dolaziti stranci, jer i vi sada koji imate decu i koji želite da odete na odmor negde gledate u kojoj je to državi najmanje zaraženih. Sigurno neće da idu u Italiju, u Španiju, pa čak i u Nemačku, nego će doći u Srbiju. Dalje, taj tranzit kroz Srbiju je veoma važan. Sad će oni građana koji nekada nisu morali da prolaze kroz Srbiju, da prolaze, da troše neke pare i da se puni budžet od toga. Dame i gospodo, mi iz Jedinstvene Srbije sve vreme smo pratili i, naravno, učestvovali u tome. Bili smo kod predsednika kada je uveo vanredno stanje i bili smo prekjuče, gde je bio veliki broj političkih partija, na tom sastanku, onih koji žele da izađu na izbore. To što oni traže, traže da se smanji broj potpisa, da ne treba 10.000 potpisa da se sakupi da izađete na izbore, nego 5.000. Čekajte, a šta onda mi da radimo koji smo sakupili 10.000 potpisa? Onda su to dvostruki aršini. Malo je falilo da predsednik Vučić, a bila je i premijerka tu, da popuste. Čekajte, bre, ljudi, da im se udovolji? Evo, udovoljili ste ima na način što, mi morali da obezbedimo notare, mi koji smo predali liste, a vi znate da u gradu od 80.000 stanovnika imate dva notara, a treba da sakupite 10.000 potpisa, i druge partije. Kako će ta dva notara da urade svoj posao? Sada je država popustila, da potpise mogu da overavaju i lokalne samouprave, odnosno matičari u lokalnoj samoupravi. I to im je dato. Vi radite protiv zakona. Vi, premijerka radite protiv zakona. U kom to zakonu piše? Vi ćete ovako, a daj sad opoziciji ovo. Zašto to? Korona nije naručena. Koronu nismo stvorili mi. Korona je uhvatila ceo svet. Dalje, kada je u pitanju kampanja, kampanja kažu, da se ponovo vrate skupovi da u zatvorenom i na otvorenom prostoru da se drže mitinzi. Oni su jedva čekali da toga ne bude. Ne znam da li ste ukapirali na tom sastanku. Zašto? Jer nemaju veliki broj ljudi. Traže medije, a šta ćete da pričate na tim medijima. Pa, valjda ću da pričam prvo šta sam radio četiri godine, šta ću raditi, šta je moj program i tek onda da treća tačka bude ili treći stav, ne znam kako ću ga nazvati, šta je loše radila vlast, Vlada i predsednik države. Očigledno da oni samo jedne poruke znaju iste da šalju i da misle da građani Srbije zaboravljaju šta je bilo pre sedam, osam godina, a kako se danas živi u Srbiji. Nikada ovako ekonomske mere nisu bile, nikada. Ja sam imao priliku da se čujem sa privrednicima koji nisu podržavali ovu Vladu, nisu podržavali ni Vučića ni Dačića, ali kažu, svaka im čast, evo daće po 30 hiljada dinara po zaposlenom radniku. Svaka im čast, veliki broj porodica mi se javljalo što im je omogućeno da njihova deca se vrate iz zemalja gde su bili pre korone. U tome je naravno učestvovala i Vlada i resorni ministar Ivica Dačić, koji nije bio na prošloj sednici, pa ga zato pominjem i nije bio ni na prošloj ni na ovoj, a trebao je da bude možda ministar Đorđević koji je bio sve vreme na udaru, a Ministarstvo za rad i socijalnu politiku je dobro odradilo svoj posao. Moram da vam kažem da odgovornost za staračke domove ili gerontološke centre mora da ima onaj tamo ko je bio direktor. Ja sam pozvao direktora u Jagodini i rekao sam - Slušaj, napravi dve ekipe po 15 dana, spavanje u domu, pa za 15 dana druga ekipa. Tako je i urađeno. I ne da nema niko sa Koronavirusom, već se niko nije žalio uopšte na bolest. Manje umiru, manje traže lekare specijaliste. Ta izolacija im je mnogo pomogla. U narednom vremenskom periodu mi moramo, kako kažu doktori, da relaksiramo malo poruke koje se šalju u javnost, da ne bude da te deke i bake i dalje ne mogu da vide svoje unuke, jer ih mi plašimo - beži, nemoj tamo da ideš. I ne zna se ko se više plaši, da li deka i baka, da li sin i ćerka ili unuk i unuka? Slušao sam jutros doktora Nestorovića koji je malo specifičan ali je mnogo stručniji od mene i svih nas, gde kaže da ne pominjemo više taj drugi talas. Jer, ako mi govorimo o drugom, trećem i četvrtom talasu, mi smo psihički gotovi. Virus je oslabio, to se videlo. Preventiva koja je uvedena od strane Vlade Srbije je učinjena maksimalno i zaštita je bila na veoma visokom nivou. Sada treba da vidimo kako ćemo mi da otvaramo našu granicu prema onima koji žele da dođu u Srbiju. Da prednjačimo u tome, da prednjačimo na osnovu podataka koje imamo i da kažemo - evo, vidite, iz vaših zemalja je došla korona u Srbiju, i to je tačno, da ne govorim sad iz kojih zemalja, mi imamo toliko mrtvih, da im se kaže da je u domovima bilo toliko koliko je stradalo i da vidimo da se posebno daju neke dozvole za ulazak zainteresovanih investitora. Mi danas imamo minimum desetak investitora koji bi došli u Srbiju da naprave ugovor i da krenu da prave fabrike, ali, jednostavno, zatvorena je i njihova i naša granica. Treba da postoji ne privilegija, nego viša sila sa interesom koja je vezana za Srbiju i da kažemo, evo, ja na primer čekam jednog Nemca, gde smo sve dogovorili, samo treba da se potpiše ugovor, za proizvodnju delova za BMW za nemačku fabriku i šrafovske neke artikle. On kaže - ja i da hoću, kako da dođem? Naši građani, ima onih koji imaju naviku da idu u Grčku, mi to ne možemo da zaustavimo, da vidimo da Grčka bude malo tolerantnija prema našim građanima. Ako porodice i građani Srbije snose sopstveni rizik i kažu - ja idem u Paraliju, idem na Halkidiki ili već ne znam gde, u Atinu, da se stvori neka mogućnost da te porodice mogu da odlaze u te države. Jer, ja sam siguran da ove godine Srbi, ako i budu išli van granica naše zemlje, da će to biti Grčka. Imamo i dobre odnose sa vladom Grčke i ne bi trebali da važe ni naši ni njihovi zakoni generalno za sve, nego jednostavno da se napravi gradacija, kriterijum ko može da dođe već sutra, prekosutra, itd. Kada sve sagledamo, dobar posao je obavljen. Šta nam je sada činiti dalje? Kako pomoći onim poljoprivrednim proizvođačima koji teško žive? Treba da vidimo šta da ti poljoprivredni proizvođači proizvode u narednom vremenskom periodu. Oni nemaju statistiku. Da li je to svinjsko meso, jagnjeće, teleće ili već ne znam koje, ali informacija treba da bude takva za vreme dnevnika, šta je to što se traži od robe u svetu, šta je to što berza najviše traži? Običan čovek to ne prati. To treba da nam budu vesti u dnevniku. Ako mi gledamo i dalje RTS, gde samo priča o koroni, ako verujete, sebe sam uhvatio da sam počeo da kašljem iako mi se ne kašlje, jer sam gledao pet dana. Rekao sam - to više ne gledam. Dajte da gledamo izveštaj i da znamo šta nam je činiti, ono što se zove život, ono što se zove obaveza, ono što se zove potrošačka korpa. Da vam kažem - niko nije oslobođen od poreza. Pomeren je rok, ali taj rok će doći, a on treba da zaradi duple pare u nekom vremenskom periodu da bi platio ovo što neće platiti maja, juna i jula. U tome treba pomoći tim ljudima, malim, srednjim i velikim preduzećima koji se bore. Treba da se ponudi program, na primer, to nedostaje, program za srpske gastarbajtere koji su još uvek ovde. I da kažemo - vi, koji ste stručnjaci i radili u nekoj fabrici koja je brendirana u Evropi i svetu, nudi vam Vlada Republike Srbije toliku subvenciju po zaposlenom radniku, ostanite ovde. To trebate juče već da uradite, jer veliki broj tih ljudi razmišlja sada da se vrati, šta tamo da radi, da li će biti otpušten sa posla ili će biti smanjene plate, itd. Da znate, samo u Srbiji se plate nisu smanjile. U svim drugim državama su smanjene i najava je da će biti smanjene. I druge države plaše građane kako će biti katastrofa za pet-šest meseci. Srbija ne plaši svoje građane. Ne plaši ih zato što ima rezervu, zato što je budžet bio domaćinski, što se trošilo onoliko koliko se imalo i što se znaju prioriteti. Da bi ekonomski moćna država opstala, ili neki privredni subjekt, ili individualni domaćin, mora da znaš šta su ti prioriteti, gde ćeš da trošiš pare. Da mi nismo trošili pare na kliničke centre, na bolnice, na opremu, kod nas bi bilo nekoliko desetina hiljada mrtvih. Ali, na vreme je urađena preventiva i veliki broj političara su rekli - šta sad bacaju pare, šta me briga za Niš. Kako šta te briga za Niš? Onaj iz Niša, iz nekog sela kod Niša, dok stigne do Beograda, on će da umre, kao hitan slučaj. Brže će da stigne do Kliničkog centra u Nišu ili u Kragujevcu ili u Novom Sadu. To treba da nam budu teme. I da pozivamo da se mladi žene, udaju, da ova država ima budućnost. A ne korona, korona, beži od krkavog starca. I mi ćemo da budemo krkavi starci nekada. (Vojislav Šešelj: Što više mladih Albanki da dovedemo.) Ja nisam za Albanke, ja sam za Srpkinje. (Vojislav Šešelj: Ja jesam. Najbolje su žene Albanke, do sad se pokazalo, od svih strankinja koje smo dovodili.) Evo, tu je, sada je došao i moj brat Ivica. Pričao sam o tebi, nisi bio tu. Naravno, pohvalio sam celu Vladu. Da ti postavim jedno pitanje na brzinu. Gospodine Dačiću, da vidimo kako da napravimo mogućnost da dolaze ljudi investitori, npr. Nemačke, Austrije, čak i iz Italije, u Srbiju, da ne čekamo generalnu odluku da otvaramo granicu, nego da kažemo - ako taj čovek hoće da dođe, može već prekosutra da dođe, treba mu to, to i to. Srbija je sada najinteresantnija destinacija na svetu, najinteresantnija destinacija na svetu. I pre smo bili, jer smo imali najbolje uslove, i subvencije na osnovu vrednosti investicije i na osnovu broja radnika i geografski položaj i autoputevi. I da vidimo, gospodine Dačiću, imajući u vidu da veliki broj vaših kolega i ministara se čuju sa vama svakog dana, kako da se naprave kriterijumi da ne čekamo i te zemlje da generalno važi za svakog isto, npr. iz Nemačke, ako hoće da pređe granicu Nemačke ili da dođe u Srbiju itd? To sam hteo vas da pitam. Vlada i predsednik države imaju visoku ocenu od JS za ovo što smo radili. A, gledaćemo kako da vas pobedimo na izborima, kad izađemo. Mi smo posebna lista i da se borimo programom. I jedino tako ova Srbija može da napreduje. Programom da se borimo. Programom, izveštajima o radu, a ne da se borimo silom, da rušimo srpske državne simbole, da ulazimo testerom u RTS, da tučemo babe i dede na terasama itd. Jel za to služe bake i deke? Zahvaljujem.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vojislav Šešelj. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Marković je evocirao uspomene na vremena kad su srpski radikali iznošeni iz Narodne skupštine. Mada, njegovo poređenje može izgledati nekome umesno, razlike su ogromne. Mene kad su iznosili, na primer, iznosilo me je najmanje šest policajaca, za Boška su bila dovoljna trojica ili četvorica. Ja uz put nisam hteo da cepam srpsku zastavu, nego sam se uvek s najvećim poštovanjem odnosio prema njoj, ali što je najvažnije, mi smo srpski radikali branili demokratiju, prava narodnih poslanika i zbog toga smo bili uklanjani, jer su nam oduzimali reč protivpropisno itd. Malopre sam Boška Obradovića pitao – Boško, koji su ti zahtev? Svi su to čuli valjda, računajući on će mi reći koji su mu zahtevi, pa možda ga i podržimo, a on se okrenuo i pred svima rekao da nema on nikakve zahteve, on će zahteve posle ispoljavati, ovde je došao da svira, da zavodi anarhiju. U tome se uvek razlikujemo od ovih svirača. Ono zbog čega smo najviše kivni i na sadašnju Vladu Srbije, što joj najviše zameramo, toliko puta sam u Narodnoj skupštini, na raznim televizijama, u raznim novinama govorio o tim kriminalnim ubistvima koji je izvršio režim 2003. godine u vanrednom stanju, ubivši i to hicima visokih policijskih oficira Dušana Spasojevića i Mileta Lukovića Kuma, nakon što su uhapšeni i saslušani. Svi ćute, a svi znaju, svi ministri u Vladi i predsednik Republike i svi visoki državni funkcioneri da sam potpuno u pravu, da iznosim istinu. Vi čekate da prođe zastarelost da bi čelni ljudi prošlog režima prošli nekažnjeno. Ako ne daj Bože izdanci tog prošlog režima opet dođu na vlast, oni imaju iskustvo da i ubijanja mogu proći nekažnjena, a ko će ih onda ometati u tim ubijanjima? Vi bi trebalo, dok nije prošao rok zastarelosti, za 5. oktobar je već blizu da prođe, krajem ove godine, a i za 2003. godinu… Jel ovaj zakon menjan posle 2003. ili ranije, pa je podignuta zastarelost na 25 godina? Ti bi trebao, Martinoviću, da znaš, ranije je bilo 20. (Aleksandar Martinović: Posle.) Posle. Znači, za 20 godina zastareva i sve ono što je bilo u vreme vanrednog stanja 2003. Ne smete to dozvoliti. Odgovorni ste pred nacijom i odgovorni ste pred istorijom za to ćutanje, za tu pasivnost, za tu neaktivnost. Morate goniti sve one koji su krivi pred zakonom, koji su najteža krivična dela činili, pa makar bili i ministri.
Zahvaljujem. Reč ima predsednik Vlade, gospođa Ana Brnabić. Izvolite.
Samo nekoliko stvari. Što se tiče poštovanja srpske zastave, mislim da je važno da govorimo danas o tome malo, samo jednu dve rečenice, jer ipak je ovo najviši narodni dom i govorimo pred svim građanima Republike Srbije. Poštovanje srpske zastave je nešto što gospodin Obradović tek treba da nauči. U najmanje dva slučaja smo videli apsolutno nepoštovanje ovog jednog od najvažnijih nacionalnih simbola. Jednom kada je pokušao da upadne u Skupštinu Srbije gde je narodni poslanik. Postoji određeni broj građana koji mu je dao mandat da ovde sedi i brani njihove stavove. On je, umesto toga, uzeo zastavu i krenuo zastavom na vrata Narodne skupštine, kao da je zastava običan štap. Danas se uhvatio za zastavu da spreči ono što je na kraju krajeva, predsednica Narodne skupštine naložila, kako bi mi mogli da nastavimo da radimo u interesu građana Republike Srbije. Mi nismo ovde zbog nas, nego zbog građana Republike Srbije. Ako neko želi da odloži sednicu zato što on u svoj svojoj bahatosti misli da može kao jedan da odloži sednicu Narodne skupštine, to se, naravno, ne sme dozvoliti. Ponovo ke krenuo ka zastavi kao oruđu, ne pokazujući nikakvo poštovanje prema ovom nacionalnom simbolu. Tako da apel da nauči da se zastava kao nacionalni simbol poštuje. Jer za to su ljudi ginuli, za to su naši preci ginuli, zastava se poštuje i ne uzima se u ruke kao štap. Što se tiče toga da se ja žalim ili ne žalim i kome se ja žalim na to što neki ljudi pozivaju na linč Aleksandra Vučića i njegove dece, pa poštujući, mogu da se složim sa narodnim poslanikom koji je govorio, principe podele vlasti koje mi zaista do slova poštujemo, moramo da poštujemo nezavisnost pravosuđa i poštujemo ga i nikada se u to nismo mešali. Sećate se, verovatno, kada je ova trenutna koalicija, koja je na vlasti, došla na vlast da nije bilo ni inicijative, niti je Narodna skupština smenjivala ljude koji su do tada obavljali bilo kakve nezavisne funkcije, ni Zaštitnika građana, ni Poverenika za zaštitu informacija od javnog značaja, niti sudije i tužioca. Tu se u potpunosti ispoštovala i u tome je ova vladajuća koalicija, čini mi se, dala domaći zadatak i lekciju demokratiji, svima onima koji se na tu demokratiju pozivaju i više od nas. Dakle, pravosuđe je nezavisno i kao što Vlada Republike Srbije ne može da donosi zakone, mi možemo da predložimo zakone, ali Narodna skupština, kao najviši zakonodavni organ, mora da ih donosi, isto tako ne možemo da pokrećemo procese i da osuđujemo ljude, ma koliko mislili da oni to zaslužuju. Zašto pravosuđe u tom smislu i tužilaštvo ne rade svoj posao? To je pitanje za sve nas. Mi predstavljamo različite grane vlasti, ali ja se sa vama slažem. Dakle, zašto neko, kao što je npr. Milovan Brkić, koji je rekao, citiram: „Da li građani imaju prirodno pravo da ubiju diktatora? Apsolutno građani imaju pravo da ubiju diktatora i Aleksandar Vučić će sigurno proći na taj način. On će završiti u ovoj godini. Njegov život će se okončati u ovoj godini“. To priča 31. marta 2020. godine, a u vreme vanrednog stanja i borbe protiv koronavirusa. Kaže: „Važno je da niko od njegovih ne pobegne iz zemlje, ni mali Vukan, ni Danilo, ni Milica, da ne pobegnu u beli svet. Ako pobegnu, moramo ih tražiti, moramo poslati ljude itd.“. Zašto je taj čovek još uvek na slobodi? Nije do Vlade. Moram da kažem, nažalost ili na sreću, ali nije do nas, nego do ljudi koji su nadležni da protiv ovakvog čoveka, koji direktno poziva na ubistvo predsednika Republike i preti njegovoj deci, ne može biti direktnije… To je napad na decu, na koji svi oni koji su prekjuče plakali ćute i danas će da ćute, kada ih podsetim ponovo će da ćute. Pozivam ih sada, apelujem, osudite, recite da nije, ali kako će da kažu da nije kada oni od istog ovog Milovana Brkića uzimaju informacije da bi napadali vlast, kada ono što on iznosi oni ponavljaju ovde u skupštinskim holovima. To je napad i Vlada ne može da uhapsi tog čoveka, ni da mu sudu, jer postoji pravosuđe. Ali, dakle, evo možemo makar svi zajedno, evo sada kada sam ih podsetila možemo svi zajedno da osudimo ovo. Baš da vidim, da li će se naći da plaču i da osude. Mogu da se kladim da neće, ali dobro i to će govoriti, o tom licemerju i tome da postoje u njihovim glavama građani prvog i drugog reda. Oni su građani prvog reda, a mi smo valjda svi ostali građani drugog reda, osim Aleksandra Vučića i njegove porodice, oni nisu ni građani trećeg reda, ni četvrtog reda. On je čovek koji u ovoj zemlji ne bi ni trebao da glasa, ako pitate njih. I to javno, od danas i to javno, kažu. Samo što se tiče putovanja u inostranstvo, mi ćemo kao što sam rekla dozvoliti da stranci uđu u Republiku Srbiju. Izaći ćemo u petak ili ponedeljak sa merama da bi obezbedili dalju zaštitu javnog zdravlja. Što se tiče putovanja naših građana, naravno i to će biti omogućeno, ali još jednom, apel mene kao predsednice Vlade, molim vas ostanite narednih nekoliko meseci, svakako ovo leto ostanite u Srbiji, ostanite u vašoj zemlji i podržite naš turizam, podržite naše hotelske kapacitete, hajte svi zajedno da se na taj način borimo za naše domaćine, naše hotele, naše porodične biznise. Mislim da je Srbija prelepa, ima šta da ponudi i molim vas da ostajete ovde. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Ivica Dačić. Izvolite.
Hvala predsednice. Već je predsednica Vlade rekla nešto oko ove teme koju je Dragan Marković pokrenuo. Ja bih samo dodao da mi i sada bez popuštanja mera imamo mogućnost da stranci mogu da dođu, da uđu u našu zemlju, jer postoji komisija pri Vladi Republike Srbije koja odobrava ulazak stranaca. Tako da ukoliko postoji bilo ko, ko iz ekonomskih ili poslovnih ili političkih razloga želi da dođe, to je i sada dozvoljeno. Isto tako, ukoliko neko želi da putuje u inostranstvo, kao što sam i malopre rekao, moguće je putem najave od strane Ministarstva spoljnih poslova i prijema toga od strane njihovih ministarstava, tih zemalja gde se putuje, da postoje posebne dozvole da se u tim slučajevima može preći granica i takvih primera je i do sada bilo. Tako da ukoliko gospodine Markoviću postoje investitori ili neko ko želi da dođe, on može to odmah da uradi, ne čekajući popuštanje ovih mera. Samo da dodam, malopre sam pročitao da je Boško Obradović izjavio da je ovo njegov protest, jer nije vreme za izbore, vreme je za bunt. Da vam kažem jednu stvar, što se tiče njihovih zahteva, oni su do sada stalno isticali da treba da se ukine vanredno stanje. Sada kada se ukida vanredno stanje, oni se protive ukidanju vanrednog stanja, jer svaka opozicija na svetu traži izbore. Mi jedini imamo deo opozicije kod nas koji u stvari beži od izbora. A, zašto beži od izbora? Zato što zna da će rezultat na tim izborima biti poražavajući za njih. I upravo i današnje ponašanje ovde u Narodnoj Skupštini pokazuje, ne samo da postoje dvostruki standardi, nego da nema nikakvih standarda, da je cilj opstrukcija rada parlamenta, opstrukcija na kraju krajeva svih napora Vlade i predsednika koji su bili u ovom periodu borbe protiv pandemije. Sećate se koliko je bilo poziva na nepoštovanje mera, koliko je bilo napada, okupljanja i u vreme kada je to zabranjeno, napada na ljude koji su poštovali te mere i tako dalje. Isto tako ne bih da govorim o dvostrukim standardima, jer ovde standardi nisu isti. Znate, kada neko se žali da mu je neko napao decu, a pri tome niko iz vlasti nikada nije spomenuo decu nekih opozicionih lidera, a da istog ili sledećeg dana već imate napad na predsednikovog sina ili na porodice drugih ljudi, to nisu dvostruki standardi. To je pokazatelj da za Aleksandra Vučića nema standarda. To znači da je moguće da se njemu preti, porodici, nešto najsvetije što bi trebalo da postoji je porodica, deca i tako dalje. Tako da ja mogu da razumem samo to da su ovo jedne od poslednjih sednica Narodne Skupštine pred izbore. Kao što znate, predsednik je rekao izbori će biti 21. juna i sigurno da mnogi od onih koji i da žele da učestvuju na izborima, a ja bih voleo i mislim da biste i vi iz SNS voleli i jedva čekali da i oni izađu na izbore, zato što bismo ih pobedili sve njih zajedno i još sa Koronom. Samo još jednom želim da se zahvalim državnom rukovodstvu koje je uspešno vodilo zemlju u najteže vreme, zdravstvenim radnicima i svima koji su podržali ove teške mere koje su spasile ljudske živote. Pogledajte samo, bacite površan pogled na cifre koliko je ljudi u svetu zaraženo, koliko je umrlo. Ja sam pre dva, tri dana pokušao da izračunam i izračunao sam da je na osnovu tih brojki da je 7% smrtnosti na nivou sveta. U Srbiji je, ako sam dobro pratio predsednice, pošto nisam deo tog Kriznog štaba, ali mislim da je i doktorka Kisić rekla da je to kod nas negde manje ili oko 2% smrtnosti. Vidite da je to velika razlika i koliko je ljudskih života spašeno. Tako, da uz ovaj zaista poziv da svi podržite ove naše predloge vezano za ukidanje vanrednog stanja… Da, predsednica ima ovde grafikon za region, gde kaže da je procenat smrtnosti u Srbiji 2,07%, u Crnoj Gori 2,47%, u Albaniji 3,78%, u Hrvatskoj 3,93%, BiH 4,06%, Bugarskoj 4,62%, Severnoj Makedoniji 5,64%, Rumuniji 5,98%, Sloveniji 6,78%, Mađarskoj 11,84%. Pre neki dan sam računao za Veliku Britaniju, bilo je 15%. To je najbolji pokazatelj da su mere koje su sprovedene bile korisne pre svega i da su uspešno sprovedene. One ne bi mogle da budu sprovedene da nismo imali vođstvo koje je stalo iza tih mera i uopšte svega onoga što je rađeno u vreme pandemije. Tako da i ova današnja odluka jeste na neki način, ne samo odluka o ukidanju vanrednog stanja, nego i o davanju priznanja za rezultate koji su postignuti u borbi protiv pandemije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Đorđe Komlenski.
Zahvaljujem predsedavajuća. Drugarice i drugovi, dame i gospodo, dobro je što danas na dnevnom redu imamo priliku da razgovaramo o donošenju odluke o ukidanju vanrednog stanja u Republici Srbiji. Ja iz pijeteta prema preminulima neću koristiti reč – odlično, gledaću da ne koristim ni reč dobro, jer čak i da je samo jedan čovek u Srbiji preminuo od Kovida i to je previše i mora se uvažavati, poštovati i voditi računa o emocijama njihovih najbližih, a i svih nas koji smo izgubili neke poznanike, prijatelje, neke dobre ljude koje smo imali prilike da upoznamo ili izgubili priliku da ih upoznamo. Ali, ono što se mora reći, mora se reći da je država Srbija i njeno rukovodstvo reagovalo pravovremeno, odgovorno, brzo i efikasno. Nije samo rukovodstvo zaslužno što mi danas pričamo o ukidanju vanrednog stanja, ja verujem da su jednako zaslužni svi građani Republike Srbije koji su poštovali mere koje su preporučivane, koje su donošene od strane Vlade i dozvoliću sebi kao laik nešto sa čime baš i ne volim da se igram i komentarišem, a to je da sam siguran da bismo mi o ovome razgovarali verovatno i ranije, da bi verovatno i ranije na dnevnom redu bila Odluka o ukidanju vanrednog stanja ili bismo na današnji dan imali mnogo bolje rezultate, mnogo manji broj preminulih, mnogo manji broj zaraženih, mnogo manji broj ljudi u bolnicama da jedan deo, srećom mali, neodgovornih, neozbiljnih ljudi, nije se trudio svim silama da građanima Srbije zagorča život i da im produži ovo što smo morali da prihvatimo u borbi protiv ovog nepoznatog. Nama je spočitavano da smo mi bili protiv naših građana koji su se vratili iz inostranstva, da smo bili navodno ljuti. Nije tačno. Svi građani Republike Srbije su dobrodošli u svojoj matici u svakom trenutku. Iz kojih su sve razloga dolazili ovde, ne želim da licitiram, ali je to jedan logičan, verovatno psiholozi mogu taj potez i bolje da objasne nego ja. U Srbiju su došli iz zemalja kojima smo mi zavideli na nivou medicinske usluge, barem onoga što je nama predstavljeno i slikano. Srećom te su došli u Srbiju, a nisu ostali tamo gde su otišli da zarade novac, tamo gde smo mi bili ubeđeni da je medicina na boljem nivou nego u Republici Srbiji. Mi smo bili s pravom ljuti i na ove koji su u Republici Srbiji konstantno, ali s pravom ljuti na ove koji su se vratili, a nisu poštovali mere samoizolacije i izolacije karantina, jer to jeste neodgovornost koja je zasigurno produžila trajanje vanrednog stanja. Znate, doneti Odluku o uvođenju vanrednog stanja u slučaju rata je jednostavno. Neko vas je napao i onda vi nemate izbora, jedino što treba da uradite jeste da ispoštujete proceduru i donesete takvu odluku. Doneti Odluku o uvođenju vanrednog stanja u vreme pandemije Kovida-19 je vrlo odgovoran i ozbiljan potez, ali ja moram da kažem, pre svega, hrabar i dobro je što se pokazao kao jednim od najdelotvornijih lekova za obuzdavanje ove pandemije. Ja ne bih želeo previše o ekonomiji, ali ne bih želeo ni da razmišljam šta bi danas bilo da su u ovom periodu državu vodili oni koji su 2009. godine vodili Republiku Srbiju tokom ekonomske krize. Nisu našli za shodno da pomognu nikome ni sa jednom platom, ni sa otpisanim porezima i doprinosima, ni sa pomoći, ni sa čim, samo su uzimali sve što su mogli, kupili su milion vakcina, bacili ih i jedva priznali da su to uradili. Ne treba meriti vreme u odnosu na njih, ali ne treba ni oni da nam budu reper i osnovna linija na kojoj ćemo procenjivati šta je dobro urađeno, a šta nije. I jako je teško izdvojiti u celom ovom sistemu, koji je morao u hodu da se prestroji iz redovnog u potpuno drugačiji režim rada. Da li je to Vojska Srbije? Naravno. Da li je to Ministarstvo unutrašnjih poslova? Naravno. Da li je to i Elektroprivreda Srbije, jer ni jednog trenutka nije stala proizvodnja električne energije u Republici Srbiji, jer da se ne daj Bože to desilo džaba bi nam bili svi respiratori, ne bi bolnice imale da budu čime napajane. Odgovornost na svakom nivou. Naravno, kada menjate sistem rada u hodu za kratko vreme nekada se dešavaju i greške. Greške su daleko manje bile, jer je u ovom trenutku najodgovorniji tim, koji predstavlja državu, slušao struku. Mnogi su imali primedbe na raznorazne komentare struke, nisu im se svideli, ali struka je bila ta koja daje svoje mišljenje. Mišljenje je bilo jako teško dati, a odluku još teže doneti. Jesmo mi u Srbiji naučili da se borimo sa nevidljivima. Oborili F-117 i F-16 itd, ali o njima smo znali nešto. O Kovidu-19, u vreme kada je kucao na vrata Srbije i ušao u Srbiju ni Svetska zdravstvena organizacija nije znala gotovo ništa, tako da svoje iskustvo sažeto na jedno mesto, koje su naši stručnjaci mogli da iznesu na sto, pokazuje da je odabir kadra, njegova raznovrsnost, njegov različit pristup ovom problemu samo omogućio da se donesu pravilne, brze i odgovarajuće odluke. Mi živimo u zemlji u kojoj je istina najvažnija, a istina je da se u Srbiji bez ikakve naknade, pod potpuno istim uslovima svaki građanin Republike Srbije, bez obzira na zvanje, znanje, imanje, porodično stablo i lozu imao mogućnost da leči na isti način. Čak i oni koji su se sticajem okolnosti zatekli u Srbiji su lečeni kao da su građani Republike Srbije, bez obaveze da Republici Srbiji nadoknade nešto. Ovo se ne dešava bez razloga. Srbija je zemlja u kojoj fašizam nikada neće naći pogodno tlo i zato Srbija je uvek bila na pravoj strani, sposobna da prepozna svakog pravog neprijatelja i da mu odgovori na pravi način. Zahvalnost je teško ovde izraziti svakome, ali zdravstveni radnici su ti koji su zaista istrpeli izuzetan udar direktno. Mnogi od njih su svoju odgovornost na radnom mestu, svoje zalaganje platili onim najvrednijim, platili svojim životima. To se mora poštovati. Mora se naći načina da ti ljudi ostanu večno obeleženi. Na predsedniku Republike Srbije je da napravi jedan ozbiljan i težak posao u što je moguće kraćem vremenu posle ove ozbiljne bitke i da kao neko ko je jedini po Ustavu ovlašćen, dodeli odlikovanja onim najhrabrijima, najzaslužnijima, ali da ista takva odlikovanja dodeli i zemljama koje su prve pritekle Srbiji u pomoć bez obzira na količinu, obim i vrstu opreme koju su nam doneli. Poštovani građani, na žalost u Republici Srbiji zakon ne važi za sve isto. Ovo što ću ja sada reći skretali su mi pažnju da uopšte nije niti politički pametno, da će to naići na osudu po društvenim mrežama, da će to biti teško prihvatljivo bilo kome, ali jednostavno mi iz Pokreta socijalista se ne krijemo ni iza čega i ono što smatramo da je pravično i pravedno, a pogotovo kada smo ubeđeni da je istina to i iznosimo. Sam Ustav Republike Srbije pravi jednu ozbiljnu diskriminaciju. Jedini čovek koji formalno-pravno ne može da dobije odlikovanje je predsednik Republike, jer je ovo država u kojoj po njenim pravnim normativima je predsednik Republike taj koji isključivo može da donese odluku o dodeli odlikovanja. Ono što mi iz Pokreta socijalista mislimo jeste da je Aleksandar Vučić, preuzimajući na sebe odgovornost, stajući na čelo tima kao ozbiljan i odgovoran vođa, apsolutno zaslužio odlikovanje. Bićemo mi i grđeni, bićemo i po Tviteru, ali, verujte, baš me briga za Tviter. Baš me briga za njihovu mržnju. Želim da svi građani Republike Srbije budu ravnopravni. Da ne bismo ispali laici, samo to je jedini razlog zašto i formalno-pravno nismo pokrenuli proceduru da se i predsedniku Republike dodeli odlikovanje. Ima vremena, ispravićemo i te propise kada budu mirnija i bolja vremena. Nije to jedini primer da se zakon ne primenjuje isto na sve. Zašto se zakon ne primenjuje na političare isto kao i na obične građane? Da je tužilaštvo reagovalo na vreme, makar kad se upalo u RTS, mi danas ovu bruku u Skupštini Republike Srbije ne bismo bili dužni da trpimo. Ovo je sramota za ovaj dom. Onaj ko je to učinio, on ne zna šta je sramota i nek oprašta sam sebi, ako je uopšte svestan šta je uradio. Ja zato apsolutno tražim i očekujem, prvenstveno političari koji su kršili policijski čas, namerno provocirajući ispred ovog doma, da budu osuđeni, oglašeni krivim, a ako su zaslužili za neke stvari neka idu i u zatvor. Pravo da vam kažem, dosta mi je toga da gledam da se običnom, malom čoveku, koji je možda neki prekršaj u vreme vanredne situacije napravio i nehotice, nije mogao više da se iskontroliše opterećen svim ovim teretom koji trpimo svi od reda na svojim plećima, napravio propust, ako njemu treba da leti glava, ja to ne mogu da pozdravim, a da se velikim lopovima skida kapa. Dosta je toga u Srbiji bilo. Onda se moraju ili amnestirati ili pomilovati svi oni ukoliko ovi koji su daleko odgovorniji, koji su krivi zato što su mnogi napravili prestupe u Srbiji tokom vanrednog stanja jer su ih prozivali, pozivali, provocirali da izađu na ulicu da prkose sopstvenom zdravlju, sopstvenoj državi, da nam produže ovo vanredno stanje bez mere i bez potrebe ovoliko, ako oni ne budu odgovarali, onda ne treba da odgovara niko. Dosta smo se sklanjali pred tviterašima, pred mržnjom, pred neistinom, neka pišu šta god hoće, neka pišu da sam politički nekorektan, da sam poltron, da smo ovakvi, onakvi, ne dotiče me. Jednostavno, oni ne zaslužuju to, ali građani Republike Srbije zaslužuju da pravosuđe već jednom uzme svoj alat u ruke i uradi ono što je bilo dužno da uradi pre godinu i kusur dana. To se više tolerisati ne može. Dosta smo mi skidali kapu pred Đilasom i sličnim lopovima. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mnogo je prošlo različitih kontroverzi, događaja u poslednjih mesec i po dana koji bi trebalo sada da se komentarišu, jer nije bilo prostora, Skupština nije zasedala. Naravno, niko nije mogao da očekuje, ni jedna zemlja na svetu da je mogla da bude spremna da će se suočiti sa ovakvom vrstom epidemije, odnosno pandemijom. Niko nije mogao da to na valjan način dočeka, da se organizuje, jer se o tome ništa nije znalo. U svakom slučaju, nekako se čini da ne samo što se potcenila cela situacija sa Korona virusom, već je došlo u prvom navratu do jednog neozbiljnog i neodgovornog pristupa. Dakle, mi smo imali prilike da gledamo konferenciju za štampu na kojoj se govorilo o najsmešnijem virusu koji postoji samo na internetu i preporukama da se putuje na sever Italije, odnosno u Milano. To je izgledalo kao epizoda iz „Top liste nadrealista“, gde se organizuje ekskurzija u žarište virusa. Vrlo brzo posle toga, došli smo od najsmešnijeg virusa do najdužeg policijskog časa, kada se stvar otela kontroli, odnosno kada smo se suočili sa tom opasnošću. Ne mogu da kažem, niti srpski radikali tvrde da su mere koje su preduzete bile nepotrebne, loše itd. Mogli smo da vidimo i u celom svetu kakve su se mere preduzele. Nije to bilo puno različito od Srbije. Ono što je dobro, jeste da su ključni faktor u svemu tome bili u stvari ljudi kojima je to struka, odnosno profesija – epidemija tih zaraznih bolesti. Ali, osetilo se da nije bilo dovoljno odgovornosti u pristupu. Onda se uvelo vanredno stanje na protivustavan način, odnosno voluntarizmom izvršne vlasti, slobodnom procenom predstavnika državnog vrha suspendovana je Skupština. Za tim nije bilo potrebe i to je jedna velika anomalija u svemu ovome, zato što se potpuno suspendovao princip vladavine prava koji treba da bude opšta stvar koja se poštuje čak i u ovakvim vremenima i krizama kakva je bila kriza epidemije korona virusa. Dakle, pravne norme, pravne institucije, Ustav Republike Srbije su stariji od svake vlade, svake izvršne vlasti, a ljudi koji izvršnu vlast obavljaju su prolazni i oni su dužni da postupaju onako kako piše u Ustavu Republike Srbije. To je nešto što bi trebalo da se promeni, da se promeni nedemokratska svest u shvatanju sprovođenja zakona i donošenja odluka. Takođe, imali smo više neodgovornih reakcija članova vašeg kabineta, gospođo Brnabić. Prvo, što je možda i najbesmislenije, jeste najava ministra zdravlja Zlatibora Lončara da, ukoliko bude bilo potrebe, Srbija će napraviti vakcinu protiv korona virusa. Šta reći na takvu jednu tvrdnju ministra zdravlja u Srbiji? Da li je to odgovorno i da li je vama potreban jedan čovek na takvom mestu kao starešina Ministarstva zdravlja koji je u stanju da daje takve neodgovorne izjave? Posle toga - mi ćemo pomoći Kini, spremni smo da pomognemo Kini ukoliko oni od nas to budu tražili. Da li je možda i ta izjava pokazala jedan neodgovoran pristup u našim odnosima sa Narodnom Republikom Kinom? Videli smo kakvu smo mi pomoć od njih dobili kada je nama bilo najpotrebnije. Da li je baš u redu da se na taj način mi njima podsmevamo? To je ministar zdravlja. Drugo što je jedan težak skandal u svemu ovome bio, jeste ponašanje ministra prosvete. Dakle, kako se širila epidemija po Srbiji, tako su se postavljala i mnoga pitanja, ne samo zaštite starijih i penzionera, već i dece. Nije bilo jasnog odgovora na sve to, da li će škole biti zatvorene ili neće itd. Videli smo da su neki direktori škola prekinuli sa nastavom u školama baš iz razloga straha za bezbednost đaka. Ministar prosvete je najavio da će svi oni koji su to uradili biti kažnjeni, a u isto vreme ministar prosvete zatvara svoju privatnu školu zbog straha od širenja virusa među decom. Nije li to vrhunsko licemerje? Kao da su deca koja idu u privatne škole vrednija i o njima se više vodi računa nego ovi koji idu u državne škole. Kakvu to poruku šalje sa mesta ministra prosvete? Naravno, sve je stalo u Srbiji u ovih mesec i po dana. To je bilo opravdano, zbog svih mera koje su bile donete. Sva zanimanja su stala, osim jednog jedinog, a to su javni izvršitelji. Videli smo mi preporuke Komore i Ministarstva pravde itd, ali smo videli da izvršitelji, odnosno neki od njih nisu stali sa izvršenjima i čak su davali izjave kako su to samo preporuke, odnosno smernice, kako izvršitelji nisu dužni te preporuke da poštuju jer to nigde ne piše, to je konkretno rekao Goran Veselinović, javni izvršitelj, i da njega to ne obavezuje. Dakle, Vlada Republike Srbije je mogla da ukine, odnosno da zatvori sve ustanove, sve privatne kompanije koje nisu mogle da rade na daljinu, osim javnih izvršitelja. Da li su onda oni povlašćeniji ili jači od Vlade Republike Srbije? Da li je to još jedan argument više da se konačno raspravlja i o njihovom položaju u Srbiji? Zašto su oni nama toliko važni, pogotovo što su se ovako bahato ponašali i u vreme epidemije i vanrednog stanja? Dakle, mnogo smo čuli o ekonomskim merama koje će biti preduzete, tzv. kiša para, odnosno pare padaju sa neba, onda smo upoređivali i američki model u davanju 100 evra svakom punoletnom građaninu Srbije. Američki model predviđa da svaki punoletni građanin SAD koji ima primanja manja od 75.000 dolara na godišnjem nivou dobije 1.200 dolara pomoći, a svaki maloletni građanin, odnosno dete, dobije 500 dolara, a u Srbiji svi punoletni građani 100 evra, a maloletni građani ne dobijaju ništa. Nema socijalnog pristupa kada se ta pomoć isplaćuje. Dakle, to je različito u odnosu na model SAD. Ovde može i onaj ko ima pet plata i guverner Narodne banke koja ima 5.000 evra i raznorazni funkcioneri u državnoj upravi koji imaju ogromne plate, za srpske uslove, kao i privatnici oni najbogatiji da imaju isto 100 evra kao i oni najsiromašniji, odnosno nezaposleni koji primaju socijalnu pomoć, pa onda penzioneri sa najnižim primanjima, pa oni koji primaju minimalan iznos plate itd. Zašto se nije vodilo računa da se najviše pomogne onima koji su najugroženiji, a ne da se svi stavljaju u isti koš, kao da su svi otprilike u istom položaju? Drugo, mi smo čuli da će se isplati svim punoletnim građanima Srbije zato što je to način da se podstakne tražnja, da manje konkretno građani osete posledice našeg privrednog pada, odnosno recesije, i da bi bilo dobro da se to donese. A onda smo posle videli zbog nekih tajkuna da to neće u stvari biti za sve građane Srbije, nego samo za one koji to žele. Pa šta je cilj ove mere Vlade? Da li je cilj da se podigne tražnja ili je cilj da se ispunjavaju želje? Ako je cilj da se podstakne tražnja, onda treba da se isplati svima, a ne da čekamo da se bilo ko prijavi. Nedovoljno promišljena mera i socijalno potpuno neodgovorna. Mi smo upozoravali da je ekonomska politika Vlade Srbije nasleđena još od Mlađana Dinkića, dakle favorizovanje stranih investitora koji u Srbiji dobijaju besplatno zemljište, sve moguće dozvole besplatno i na sve to minimum 10.000, a videli smo da može da bude i 15 i 20 i 70.000 evra po radnom mestu subvencija Vlade Republike Srbije, koje se isplaćuju iz budžeta i, dakle, na taj način strani investitori dolaze u Srbiju, ne ulažu ništa, izvlače ekstraprofit, a Vlada Srbije isplaćuje plate radnicima u tim preduzećima koje su najčešće minimalne, odnosno iznose 30.000 dinara. Sada na sve to, dakle, na jednu takvu lošu ekonomsku politiku, treba da se isplati i minimalan iznos plate za sve radnike unapred tri meseca. Da li se sada vidi koliko je ova politika bila pogrešna za Srbiju i koliko će u stvari Vlada morati da izdvoji novca za plate koje je već isplatila preko programa subvencija? A nema nikakvog izbora, jer ukoliko neće to da uradi, ti stranci koji su došli ovde nisu uložili ništa, vrlo lako im je da samo odu i da sve te radnike ostave na ulici. Licitiralo se sa brojem otpuštenih. Da li znamo koliko je otpuštenih u privatnim preduzećima koja su dobila subvencije Vlade? Koji je to broj? Da li je to šest hiljada, 12 hiljada? Razni brojevi se pominju u javnosti. Kako oni smeju ijednog radnika da otpuste ukoliko im traje program subvencija? Dakle, oni ono što su trebali da dobiju po radnom mestu na taj način zadržavaju za sebe. Šta njih briga i za naše građane i za naš privredni rast, koliki će nama biti rast, da li ćemo mi biti prvi, drugi, treći, pedeseti itd, njima je bitan profit. A mi, ako nismo sada shvatili koliko je to pogubno, bojim se da nećemo nikad shvatiti, davanja tolikih izdašnih za subvencije strancima. Dakle, ne samo što su povlašćeni u odnosu na domaće privrednike, već su domaći privrednici nekonkurentni na matičnom tržištu, što je nenormalno. Mi ćemo biti prvi ili u prve tri po rastu. Ne može čovek a da ne napravi poređenje sa jednim drugim državnim vrhom koji je u vreme jedne druge ekonomske krize govorio kako je, u stvari, ekonomska kriza razvojna šansa za Srbiju. Videli smo kako je izgledalo posle nekoliko godina samo. Najviše otpuštenih radnika, najviše zatvorenih kompanija, plate na nikad manjem nivou itd. Nije li možda ova megalomanija da se zalećemo mi i da kažemo da ćemo mi biti prvi nepotrebna? Zašto bi mi bili prvi i kako mi to znamo, osim što nam kaže ministar finansija – ja vam garantujem? Hajde mi da vidimo šta ćemo sada, kako ćemo najbolje da saniramo posledice svega ovoga što će se događati, a ne da razmišljamo mi o budućnosti, da ćemo mi biti prvi, čak i da je to tačno, a nije. Ukoliko naš rast privredni bude, na primer, 4%, to iznosi milijardu evra možda, a rast Nemačke 1%, to iznosi 50 milijardi evra, onda smo mi prvi, a Nemci su iza nas. To je naše računanje. Hajde da vidimo mi šta ćemo da uradimo sada neposredno nakon ukidanja vanrednog stanja, kako ćemo da pomognemo pre svega građanima Republike Srbije, a da se takmičimo u tim iluzijama našeg ekonomskog razvoja da ostavimo za neka mirnija vremena. Pitanje evropskih integracija isto tako je došlo na red da se ozbiljno razmotri. Na konkretnom primeru smo videli kako prolaze zemlje poput Srbije, dakle, oni su za briselsku administraciju zemlje trećeg sveta, ne samo zbog zabrane izvoza medicinske opreme, nego i sveukupnog držanja prema našim interesima i potrebama. Ali, šta reći za EU u 2020. godini, kada i u zemlji koja je osnivač EU, a to je Italija, Italijani masovno skidaju zastave EU ne samo sa privatnih zgrada i kuća, već i sa državnih institucija, zato što su razočarani jer im EU nije pomogla, odnosno nije im pomogla u onolikoj meri koliko bi trebalo, a najveća pomoć je, kao i Srbiji, stigla iz Kine i Rusije. Pokazalo se ko su naši iskreni prijatelji i partneri. Dakle, Narodna Republika Kina i Ruska Federacija, samo na njih možemo da se oslonimo u vremenima krize. Zato bi, možda, trebali da se zahvalimo na taj način što nećemo više dovoditi u pitanju diplomatski status pripadnika rusko – srpskog humanitarnog centra. Videli smo da smo ucenjeni od strane briselske administracije da se to ne radi, jer to ne odgovara putu Srbije ka EU. Kakvom putu Srbije ka EU? Šta mi posle ovoga svega tamo možemo da tražimo i šta možemo da dobijemo? Takođe, da postanemo ključni partner Narodne Republike Kine u grupi 16+1 i u projektu „Pojas i put“. U tom smislu i pozdravljam to što je srpski ministar diplomatije bio prvi koji je posetio svog kineskog kolegu u vremenu epidemije u Kini. To je odličan gest, ali sa tim treba da se nastavi i to treba da nam budu spoljno politički prioriteti, a ne da mi uvek možemo da se oslonimo na naše prijatelje u vremenu krize, a kada kriza nije prisutna onda ispunjavamo sve strane diktate, odnosno diktate iz inostranstva koji nisu u našem interesu, kao što i pitanje evropskih integracija nije u našem interesu. To je, valjda, posle ovoga svima jasno. Potrebno je, naravno, što pre se vratiti u normalne tokove, a onda i razmotriti sva ova pitanja, jer su ta pitanja od najveće važnosti za budućnost Srbije. Naravno, i pitanje prijema migranata. Videli smo ovde neosnovanu hajku na Srbe, odnosno građane Srbije koji su se zbog svega ovog vratili iz inostranstva, masovno, u svoju maticu. Videli smo nezadovoljstvo zbog toga, od strane državnog vrha, a u isto vreme, mesecima unazad, niko u Srbiji ne zna koliko migranata na dnevnom nivou nelegalno uđe u Srbiju, gde oni borave, šta oni rade. Građani, pre svega manjih mesta i na severu Vojvodine, odnosno na severu Srbije i na celoj toj migrantskoj ruti, su opravdano zabrinuti zbog velikog broja nekažnjenih krivičnih dela koja ti migranti čine u Srbiji, a sa druge strane građani Srbije, po Ustavu, su ovde dočekani sa velikim nezadovoljstvom. Nije li onda i to razlog da se malo ozbiljnije postavimo i da promenimo pristup prema celom tom pitanju? To su neke stvari koje su od najveće važnosti, o kojima bi trebalo da se razgovara, a da stvari koje su apsolutno protiv interesa naših građana možda ne budu više pitanje prioriteta. Ukoliko nas ovo ne nauči da je važno jačati nacionalne institucije države, zdravstvo, školstvo, MUP, vojsku, itd., možemo da rizikujemo da nam se slična situacija ponovi sa još gorim ishodom. Dakle, ne ispunjavanje diktata iz inostranstva, već jačanje naše države i saradnja, odnosno partnerstva sa našim iskrenim prijateljima na spoljno političkom planu. Podsetiću vas da smo čuli od predsednika Republike da je Srbija nameštala tendere za zdravstvo da bi kompanije iz EU na njima bolje prolazile. Šta nam se to sada vratilo, posle svega toga, ako je to istina? Dakle, mi smo išli toliko daleko da nameštamo tendere za zdravstvo, a nismo sada dobili ništa, kada je to zdravstvo bilo naš najveći oslonac.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Ljupka Mihajlovska. Izvolite.
Hvala, predsednice. Drage građanke i građani, kolege i koleginice narodni poslanici i, naravno, predsednice Vlade i prvi potpredsedniče, želim najpre da kažem da ću se, za razliku od mojih ostalih koleginica i kolega iz Ujedinjene demokratske Srbije, više osvrnuti na deo građana koji su, možda, i najobespravljeniji u našoj zemlji, a i ne samo u našoj zemlji. Svakako ću da podvučem da smatram da je dobro što je bilo vanredno stanje, samim tim i zabrana kretanja, kao posledica uvođenja tog vanrednog stanja, jer juče sam imala prilike da se šetam po gradu i videla sam da su se ljudi već po prilično opustili. Naravno, ne krivim za to građane, velika je odgovornost na ljudima koji su sve vreme građanima slali poruke, koje su bile često oprečne. Ljudi su zbunjeni, u nedoumici oko toga hoće li biti dozvoljeno prisustvo liturgiju u nedelju na Uskrs ili neće i to je ljude zbunjivalo i negde ih, možda, navodilo na to da se ponekada neodgovorno ponašaju. Ali, da, svakako je trebalo ovo da se uvede, jer sam gotovo sigurna da do toga nije došlo naš zdravstveni sistem, a njega, pre svega, čine ljudi, kao i svaki sistem, a to su nečije majke, nečije sestre, snajke, očevi, braća, itd., taj sistem bi zasigurno kolabirao i, naravno, zajedno sa ljudima koji u njemu rade. Inače, ja sam po prirodi pesimistična osoba, tu imamo predsednik i ja sličnu karakteristiku, nemamo ih, doduše, mnogo, ali, eto, to je jedna od sličnih. Iskreno, moje neko predviđanje, kada je sve ovo počelo, je bilo da ćemo mi za neke dve, tri nedelje, bukvalno, imati apokaliptičnu sliku u našem zdravstvenom sistemu i da će oni prestati u jednom trenutku da se odazivaju i da dolaze na posao i da ćemo, gledajući slike iz Španije, Italije, doživeti sličnu sudbinu. Na moju veliku sreću, pokazalo se da u ovoj našoj poprilično institucionalnoj razorenoj državi, koju su opet razorili neki ljudi, možda i svi mi zajedno tome doprineli u većoj ili manjoj meri, pokazalo se ipak da naša neka žilavost ili otpornost ili rezilijencija koja nas karakteriše kao narod, a pre svega humor u najtežim situacijama i to što nas to krasi kao narod, ja stvarno verujem u to, nas ipak na kraju cele nezgodne i svake situacije čini pobednicima svega i svačega, pa se nadam i Kovida-19. Ipak, u 21 veku nam je ova pandemija pokazala jednu može se reći strašnu stvar i to ne samo u Srbiji negu celom svetu i iako smo u 21 veku u kome nikada se više nije govorilo o pravu ljudskih prava, mi imamo situaciju da verovatno nikada nećemo dostići taj nivo kao ljudska vrsta da svačiji život bude jednako važan. Ne znam koliko ste pratili izveštaje svetskih medija, verovatno jeste kao i svi, bilo je čak informacija da su neke države u Americi preporučivale da se osobe sa invaliditetom ili neke osobe sa mentalnim teškoćama, da se zapravo ne troše respiratori na takve ljude. Zaista je onako vrlo stresno živeti sa tom mišlju, da ako dođe do toga da mora da se vrši nekakva selekcija ne postoji neki ni jasan kriterijum sem tog invaliditeta da ćete vi otpasti u toj selekciji pružanja zdravstvene zaštite. Želeći da podstaknem malo ljude da budu i odgovorni, jer gde počinje naša odgovornost, gde se završava, gde se naša sloboda završava, da li mi našom slobodom ugrožavamo nekog drugog, a onda taj neko drugi neće biti prioritet jer neko drugi nije bio odgovoran, postavila pitanje, kada biste morali da birate koga ćete od ove tri osobe da stavite na respirator, a to su recimo, žena sa invaliditetom koja je naučnica i na tragu je da proizvede vakcinu za Kovid-19 ili muškarac milioner koji treba da finansira to istraživanje, ili mladi beskućnik koji ima najveću šansu da preživi? Nikada se nećemo služiti koga bismo odabrali, verovatno različiti ljudi u odnosu na različita razmišljanja bi dali prioritet jednom, drugom ili trećem. Medicina ima neke svoje prioritet, a to je da se šansa daje onome koji ima najveću šansu da preživi. Dobro je što se mi nismo našli kao zemlja u toj situaciji da vršimo selekciju ko ima veće pravo na život u odnosu na nekog drugog. Ali, nije dobro što mi nismo, ja sada govorim o našoj zemlji i naravno da jesu i mnogo razvijenije zelje imale slične izazove, nismo preduzeli sve što je do nas da kreiramo mere, da kroz institucije, da kroz resore koji su zaduženi za određenu kategoriju građana, određene druge stvari u državi napravimo adekvatne mere postupanja u vanrednim situacijama, na šta nas između ostalog i obavezuju preporuke sa konferencija gde su zapravo i napravljene preporuke za postupanje u kriznim situacijama za različite države. Ali mi, vodeći se nekim možda i populizmom i nekim šaradama i nekim drugim stvarima, ja moram te stadione da podvučem, bilo je dosta diskusije kada se usvajao budžet za ovu godinu, a nismo onu suštinu uradili, da zapravo unapredimo i sprečimo loše zdravlje naših građana. Bila bih neiskrena kada bih rekla da niko ni malo nije obratio pažnju na populaciju osoba sa invaliditetom tokom ove pandemije, ali to definitivno nije bilo sistematično i urađeno na smišljen i struktuiran način. Ja ću reći, zašto da ne, zaista smatram da treba da istaknem, šta sam ja uradila i sa kim sam ja preduzela neke mere. Tačnije, 11. marta, pre uopšte uvođenja vanrednog stanja, sam se obratila Regulatornom telu za elektronske medije sa jednom molbom da se da preporuka svim televizijama sa nacionalnom frekvencijom da počnu obavezno da obaveštavaju i naše gluve sugrađane, koji koriste znakovni jezik, o čemu se radi. Ta populacija ljudi, mesec dana ovde se vrtela priča o Kovidu po vestima, onako, skromno, nisu znali o čemu se radi. Dva dana kasnije sve televizije sa nacionalnom frekvencijom su imale prevod, imaju ga i dan danas. Zahvaljujem se i brzoj reakciji REM-a i svim televizijama. Ali, šta posle? Ukinućemo vanredno stanje, proći će i ti izbori, kada takođe televizije imaju obavezu da imaju prevod i onda više prevoda neće biti i naši gluvi građani ponovo neće znati šta se u njihovoj zemlji, regionu, inostranstvu, dešava. Zatim smo zajedno sa Koalicijom za dobročinstvo i Srpskim filantropskim forumom kreirali jedan set preporuka Vladi. Vlada je većinu tih preporuka stvarno i usvojila. Ali, malo su i te uredbe Vlade kasnile. Na primer, odluka da deca sa razvojnim smetnjama i autizmom mogu da se kreću u određenim terminima kada je policijski čas doneta je tek 13. aprila, da osobe sa invaliditetom mogu da se kreću u pratnji jedne osobe, doneta je tek 20. aprila. Uredba o ustanovama socijalne zaštite, odnosno domovima, doneta je 10. aprila. Dakle, prilično se kasnilo. Po mom dubokom mišljenju, karika koja je tu najviše zakazala jeste Ministarstvo za rad, jer u tom Ministarstvu postoji resor za zaštitu osoba sa invaliditetom i taj resor je trebalo da već u roku od dva dana ima spremne sve ove preporuke, dostavi Vladi i Vlada to usvoji. Mi smo od tog resora doživeli jedino to da je formirana jedna "komjuniti vajber grupa" za navodno obaveštavanje osoba sa invaliditetom o toku pandemije i merama, ali to je ona jednosmerna grupa, gde samo administratori mogu da postuju a ostali mogu samo da čitaju. Ja sam bila članica te grupe tri dana. Jedva sam izdržala i napustila sam je, zato što to nije bila grupa za obaveštavanje građana, već je to bila, iskreno rečeno, grupa za promociju, pa ne čak i SNS, nego više predsednika države. Mi smo stalno na toj grupi dobijali kada se obraća predsednik, gde se obraća, gde gostuje. To je u redu, ali, znate šta, nisu osobe sa invaliditetom maloumne i nepismene. Mi pratimo vesti, pratimo medije, znači znamo kada ko gde gostuje. Ja sam se nadala da će to biti grupa gde će ljudi zaista konkretno oko kretanja personalnih asistenata, oko prevoza, oko mogućnosti da personalni asistent poseti osobu sa invaliditetom tokom policijskog časa, jer je nekome potrebna i podrška kada, ne znam, treba da se transferiše krevet, toalet, itd. Međutim, ta "komjuniti vajber grupa" ničemu nije služila i mnogi su negodovali u vezi sa tim. Hoću da napomenem i, iskreno, ne interesuje me kako će to biti shvaćeno, da je jako važno što ste vi predsednice prepoznali značaj toga da ova zemlja radi više na pristupačnosti kada je reč o osobama sa invaliditetom. Formirana je ta radna grupa Vlade i meni ljudi kažu - ti si u Vladi Ane Brnabić. Naravno, ja kažem da to nije Vlada Ane Brnabić, da je to Vlada Republike Srbije. Ja ću isto kao i naši lekari, koji su bili tu sve vreme i obraćali se ljudima na konferencijama, koji su takođe omanuli, tek u petoj nedelji je profesor Kon pomenuo osobe sa invaliditetom i obavestio ih, jer su mene bukvalno zvali, u strahu da neko od njih ne završi na Sajmu, jer na Sajmu nema uslova, ni zbog toaleta, ni zbog svega. Tu ću samo napraviti jednu malu digresiju. Desilo se da je muškarac koji je korisnik kolica, diplomirani arhitekta iz Srbije, išao na razgovor u Nemačku za doktorske studije na intervju i zadesio se tamo kada je sve ovo počelo. Oni su svi doveženi ovde avionom i on je bio bez asistenta tada, pošto vi u avionu inače imate tu podršku, i smešten je u Vojnu gimnaziju, čini mi se, kod Partizanovog stadiona. Četiri dana nije mogao da uđe u toalet, jer ta gimnazija nema pristupačan toalet. Vi ste njega zvali, izvinili se, itd. Meni je u stvari vrlo patriotski sa strane tog momka to što on nije podigao nikakvu neku negativnu kampanju u javnosti, već smo mi njega zamolili da on bude produktivan i on je projektovao, pošto je arhitekta, jedan montažno-demontažni toalet za osobe sa invaliditetom koji može da se kamionom prevozi sa tih privremenih bolnica, za slučaj da nam to zatreba. Ja mu se ovom prilikom zahvaljujem. Za mene je to stvarno vrhunski patriotski čin, daleko veći patriotizam od bakljada, pištaljki, pa i šerpi. Što se tiče šerpi, osvrnuću se na to da smo mi, takođe, u ovoj nekoj veštačkoj atmosferi zatvorenosti ljudi videli kako izgleda kada ne možete da se krećete, kada nemate prevoz. To su sve one stvari koje su svim građanima nedostajale i navele ih nekako verovatno da taj bunt iskažu lupanjem u te šerpe. Verujte mi, za osobe sa invaliditetom, taj karantin maltene važi tokom celog života. I ja se pitam u šta bi trebalo da se lupa da bi neko čuo ovu populaciju? Jer, pazite, prevoz će i dalje nedostajati osobama sa invaliditetom i kada počnu redovne linije, jer one u njega ne mogu da uđu. Prisustvo kafićima, restoranima, dakle, sve ono što svakom čoveku nedostaje, nedostaje i osobama sa invaliditetom, samo što će njima nastaviti da nedostaje i posle ukidanja vanrednog stanja. Da se vratim, lepo je što ste vi prepoznali značaj da se radi na tome. Ja kao građanka ove zemlje koja želi da živi u zemlji koja napreduje u svakom smislu i koja je evropski orijentisana i zbog toga i jesam deo, iskreno rečeno, ujedinjene demokratske Srbije, jer smo mi stvarno grupacija ljudi koja se zalaže za to da mi sve one i konvencije i standarde koje preuzimamo sa zapada primenjujemo ovde zarad boljeg života naših građana, ja ću uvek biti na strani naroda i države i dati svoj doprinos u onoj meri u kojoj ja to mogu da uradim kada me neko pozove. Ali, postavlja se pitanje šta kad sutra ne bude neko zainteresovan za to ili ne budem ja tu ili ne budete vi tu? Nije dobro da personalizujemo stvari, da privatizujemo stvari, kao što nije bilo dobro ni favorizacija toga da li smo mi samo zahvaljujući ili najviše zahvaljujući predsedniku uspeli ipak da se nekako sa ovim izborimo dosta bolje nego mnogi drugi. Pa, mislim, izborile su se i zemlje u regionu, a imaju druge predsednike. Dakle, mi moramo da verujemo u sistem i da razvijamo sistem i okvir u kom ćemo dalje delovati, da se ne oslanjamo na pojedinačne veze, na pojedinačne ljude i, još jednom da podvučem, Ministarstvo za rad, koje, pa može se reći decenijama unazad služi uglavnom za neka potkusurivanja. To nije popularno ministarstvo. To je ministarstvo u kome imate radničke štrajkove, imate ratne vojne veterane, osobe sa invaliditetom, populaciju Roma, ljudi koji su socijalno ugroženi itd. To jeste užasno teško i bilo kakva reforma u oblasti socijalne zaštite je užasno teška i naporna. I to zaista moraju da rade stručni i posvećeni ljudi, naravno, i svi drugi resori. Imam samo jedno pitanje za ministra Dačića pre nego što završim. Neki naši državljani koji imaju boravišnu dozvolu na Malti su se zadesili ovde. Oni imaju poziv malteške vlade da se vrate da rade, ko hoće da radi. Međutim, nije bilo neke komunikacije da ovi avioni koji su išli po naše državljane odvezu te ljude koji hoće tamo da idu, da li će se to uskoro realizovati? Tu je nekih pedesetak ljudi koji tamo maju poslove i ti poslovi ih i dalje čekaju. Hoće li uskoro biti prilike da se oni tamo vrate? Dalje, o ostalim i drugim temama moje kolege iz UDS će više govoriti. Ja sam zaista htela da stavim akcenat, jer osećam se dužnom, kao neko ko predstavlja, pre svega, osetljivu populaciju građana, da dam negde i ovakav osvrt koji ostali nisu dali. Hvala.
Reč ima predsednica Vlade. Izvolite.
Želim samo da vam se zahvalim još jednom na tome što ste pomagali tokom vanrednog stanja i skretali nam pažnju na probleme i izazove sa kojima se suočavaju osobe sa invaliditetom. Rekla sam da mi nismo bezgrešni, nismo ni bili bezgrešni u ovoj krizi, grešili smo, svako ko radi i greši, a posebno pod ovakvim okolnostima. Vi ste u pravu i ja priznajem zaista moju grešku i preuzimam svu odgovornost na sebe zato što smo se malo, ne samo u vezi sa osobama sa invaliditetom, nego generalno ranjivim grupama, kasnije setili da se posebno bavimo tom temom i pomognemo i damo podršku tim ljudima. Hvala vama što ste stavili političke razlike sa strane i što ste pomažete Vladi Republike Srbije, dakle, ne meni, nego Vladi Republike Srbije, kao što ste pravilno rekli, kao što treba, mislim, da se priča u jednom normalnom demokratskom društvu, kakvom se ja nadam da mi u najvećoj meri jesmo. Hvala vam što ste stavili te razlike sa strane i što smo radili zajedno u interesu građana Republike Srbije. Dakle, preuzimam na sebe grešku da smo se za ranjivu populaciju nešto kasnije uključili, zato što, kao što i sami kažete, je takva bila i situacija u celom svetu, zato što smo se fokusirali na većinsku populaciju, ali ostajem spremna, otvorena, tu sam, da nastavimo da radimo na poboljšanju položaja osoba sa invaliditetom i svih ostalih manjinskih grupa, kako god oni bili, u kojoj god oblasti. Nadam se da ćete, na kraju krajeva, i vi dati dobar primer toga kako političke razlike mogu da se stave sa strane u višem interesu građana. Svi mi treba ovde da budemo zbog višeg interesa građana i naše zemlje. Hvala vam mnogo na svemu.
Zahvaljujem. Reč ima Ana Karadžić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana predsedavajuća, poštovana premijerko, ministri, dame i gospodo narodni poslanici, danas smo ovde jer je Srbija pokazala odgovornost, požrtvovanost, ozbiljnost i patriotizam, veliku brzinu u borbi protiv koronavirusa. Odreagovali smo brzo u jednoj neočekivanoj situaciji i veoma sam ponosna na našu zemlju. Pokazali smo da smo spremni za iznenađenja, da smo spremni kad je teško, i pokazali smo da su reforme koje Vlada Republike Srbije sprovodi od 2012. urodile plodom i da konačno, danas, to nije samo mrtvo slovo na papiru, već da imamo moćnu državu sa moćnim prijateljskim vezama koje je izgradio Aleksandar Vučić, i to je svakako za poštovati. Znam da smo ovde više puta pričali o tome, ali moram da se zahvalim i Republici Kini na više od 15 aviona, Ruskoj Federaciji, Emiratima, EU i svima onima koji su nam pomogli u ovim teškim trenucima iako su i oni sami bili u istim. Još više sam ponosna na naše građane koji su pomogli struci na jedan, da kažem, nesebičan način, kako bi omogućili da se pandemija što više ublaži, kako bi omogućili da naš zdravstveni sistem izdrži. Kažu da nemamo stručnjake, da su svi otišli iz zemlje, kažu da ih je sistem na neki način proterao, a onda se pitam ko su svi oni ljudi kojima aplaudiramo svako veče, ko su oni koji brinu o nama 24 sata, ko su oni koji su donosili teške odluke, preuzimali odgovornost za zdravlje miliona građana Srbije i savetovali i nas kako treba da se ponašamo i Vladu Republike Srbije kako bismo prošli najbolje i sačuvali najviše ljudskih života. Dakle, pokazali smo da mi danas imamo zdravstveni sistem koji je izdržao više nego mnogi sistemi u Evropi, u onim državama kojima smo, kako je moj kolega rekao, često zavideli. Vojska je odigrala veliku ulogu. Govorili su dvehiljaditih šta će nam vojska, mi želimo da živimo u miru, mi imamo prijatelje, nama neprijatelji ne trebaju, a vrlo dobro znamo šta znači kada morate biti prijatelj sa neprijateljem. To znači da ste se prodali. Srbija nije na prodaju. Srbija nikada neće biti na prodaju, i to smo pokazali sa vojskom kakvu danas imamo, to smo pokazali sa vojskom na čelu sa Aleksandrom Vulinom, a koje je prepoznala potrebu za vanrednim stanjem, i to se pokazalo kao veoma hrabro, ali pravo rešenje. Velikom brzinom 7.000 vojnika, ne medicinskog osoblja izašlo je na teren, osposobljene su kovid bolnice u Beogradu, u Nišu, u Novom Sadu, širom Srbije. Vojska je bila u potpunosti na raspolaganju građanima Srbije, što nije mogla biti dvehiljaditih, kada je bila potpuno uništena i rastrojena. Kažu da nismo dobro odreagovali na krizu. Kažu da smo mogli mnogo bolje, jer će ekonomija biti potpuno uništena. Nama ljudski životi nemaju cenu. Mi brinemo o malom čoveku, o radniku, o seljaku, o penzionerima, jer smo prosto takvi. Ovo nije fašistička država. Nisu ovo dvehiljadite godine kada je profit bio glavni i kada su se vršile pljačkaške privatizacije kako bismo što više novca stavili u svoje džepove. Ovo je ipak neko drugo vreme: kada Aleksandar Vučić ne da da se otpuštaju radnici, ovo je vreme kada postoje olakšice svim preduzećima i privatnom sektoru kako bi svi ljudi ostali na svojim radnim mestima i kako bismo svi zajedno prebrodili ovu krizu. Želim da se zahvalim Vladi Republike Srbije, predsedniku Vučiću, svim građanima Republike Srbije, Ministarstvu odbrane, lekarima. Živela Srbija!
Reč ima Saša Radulović. Izvolite.
Poštovani građani Republike Srbije, ja ću se vama direktno obratiti. Ovo nije govor i nemam pitanja ni za Vladu, ni za skupštinsku većinu koja je dozvolila da se u Srbiju uvede diktatura, da nam se ugroze sva ljudska prava, da se ugrozi vaša sloboda, da se ponizite, da vam se ugrozi dostojanstvo i koji su čitav ovaj cirkus napravili samo zbog izbora. Danas su dva člana Kriznog štaba kazala… Jedan je kazao da je virus bio u Srbiji još u decembru. Tada nismo imali ni zabranu gradskog saobraćaja, ni zatvaranje zdravih ljudi po kućama. Nismo imali ovaj cirkus sa maskama i pozorišne predstave i tada taj virus nije bio opasan i nije bio toliko zarazan. Takođe, imamo drugog člana Kriznog štaba, Nestorovića, koji je rekao da je u Srbiji, verovatno, 50 puta više zaraženih nego što je otkriveno, 50 puta. On baca jedno potpuno drugo svetlo na ovaj virus. Virus je očigledno iskorišćen za uzimanje slobode, uništavanje demokratije i za kontrolu nad ljudima. Ovo nije samo u Srbiji, nego i u svetskim okvirima. U Srbiji je najgori slučaj toga. Virus nije toliko opasan. Ono što smo otkrili je da je između 50 i 100 puta više ljudi koji su zaraženi, što znači da je smrtnost od virusa negde na nivou od 0,1%. To vam je na nivou svih ostalih virusa, prehlade i gripa svuda u svetu. Virus je izgleda zarazniji od ostalih i zato je potrebno zaštiti stare i bolesne ljude. Druga važna statistika koju već sada znamo su prosečne godine umrlih, negde oko 80. To je rizična grupa – stari i bolesni ljudi sa oslabljenim imunitetom. Ova zastrašivanja ljudi, tipa virus je gori od kuge, ubija sve unaokolo, su dizajnirana samo da bi Vlada mogla, sa jedne strane, da odgodi izbore i da se pripremi za naredne i da nastave šikaniranje građana i cilj je vaša i naša sloboda. Ono što vam ne govore, što bi trebalo da budu naslovne stranice novina je polovina umrlih u svim zemljama Evropi, to su desetine hiljada mrtvih, polovina je umrla u staračkim domovima. Polovina. U Srbiji četvrtina svih umrlih, poštovani građani su u jednom staračkom domu, Gerantološkom centru u Nišu. Četvrtina, svaki četvrti, svakog dana u Srbiji umire najmanje 250 ljudi. U sezonama prehlade i gripa to vam ide i do 350 ljudi. Danas, juče, svaki dan. Od ovog virusa su napravili kugu, da bi ostvarili svoje političke ciljeve i da bi vam uzeli slobodu i dostojanstvo. To je sve što su uradili. Znači, umesto da zaštitimo stare i bolesne, da nam virus ne uđe u bolnice, među medicinsko osoblje, u gerontološke centre, u centre za stare, jer tamo je smrtnost, tamo ljudi umiru, to su naše bake i deke koje su trebali da zaštite. Šta su uradili? Zatvorili zdravu naciju u kućni pritvor, oteli vam slobodu, uništavaju demokratiju. Ovo je diktatura što sprovode. Umesto da urade svoj posao, uradili su ovo drugo zato što im je to potrebno. Nijedan život nisu spasili. Znači, svojom neodgovornošću i Krizni štab i Vlada sa svim ludačkim merama koje su doneli, u stvari nisu uradili glavnu stvar, a to je zaštititi stare i bolesne. To je u staračkim domovima. Šta smo trebali da uradimo? Ovo nije ono što imam da vam kažem danas, ovo smo govorili 15. marta kada su prekršili Ustav i protiv Ustava uveli vanredno stanje, samo zarad izbora. Znači ovo vam govorim od početka, trebalo je zaštiti stare i bolesne, uvesti humanu samoizolaciju. Šta to znači? Ne zatvarati prisilno ljude u kuće, uvoditi policijski čas, nego im omogućiti da recimo, tokom dana, svaki dan imaju po sat, dva da u prodavnicama mogu normalno da kupuju, da mogu da drže odstojanje od ostalih i da se na taj način zaštite od virusa. Ovo ludilo koje su sproveli je uništilo domaću privredu. Ko će da profitira? Banke i strane globalne korporacije koje prave od Srbije zemlju jeftine radne snage. Ko će platiti cenu? Građani, domaća privreda, preduzetnici, porodična i mala i srednja preduzeća, poljoprivredna gazdinstva. Zgazili su vam dostojanstvo, zgazili su nam ponos, maltretiraju nas. Ovo je diktatura i ovo je ponovo nažalost borba za demokratiju. Svi poslenici koji danas govore o tome, od Šešelja preko drugih, o tome kako je izvršen državni udar, nemaju pravo na to. Ćutali su 44 dana, cela opozicija. Sram vas bilo sve zajedno! Ja neću čekati bilo kakve replike pošto nam obično replike ne daju. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marija Obradović. Izvolite.
Dobar dan. Hvala vam gospođo predsedavajuća, gospođo Brnabić, dame i gospodo narodni poslanici. Evo nas ponovo posle nekoliko dana na istom mestu sa sličnom temom. Ovoga puta vanredno stanje, ukidanje vanrednog stanja, povratak novoj normalnosti u Srbiji, koliko je to moguće i u svim sferama života, uz naravno strogo pridržavanje mera koje propisuju epidemiolozi, medicinska struka i svi oni koji su gotovo dva meseca brinuli danonoćno o našem zdravlju, bezbednosti građana, o tome da ovu tešku priču prebrodimo što je moguće sa manjim brojem žrtava. I ne mogu, a da ne pomenem ponovo aplauz u 20.00 časova i želela bih da taj aplauz ne traje 20, 30 sekundi, koliko mi se čini da traje, barem ono što čujem u Beogradu. Pomnožite smene tih medicinara, stručnjaka, epidemiologa koji su radili danima, nedeljama, preko gotovo dva meseca. Pričam o medicinarima, ali ne treba da zaboravimo policiju, pripadnike MUP-a, vojsku, radnike u komunalnim službama, dakle, svi oni koji su nam pomagali da premostimo ovaj težak period. Reći ćete da ste ovo čuli mnogo, mnogo puta, ali i treba da ponavljamo mnogo puta, sve dok taj način razmišljanja, rezonovanja, ne postane naš način ponašanja, da smo i po završetku, po ukidanju vanrednog stanja i dalje zahvalni tim ljudima, da i dalje imamo poseban način ophođenja prema njima i da cenimo ono što su uradili u ovom periodu. Ti ljudi su neko od nas. Svi ti ljudi koji su bili odvojeni od porodica, koji su bili izloženi velikom riziku i mislim da još dugo, dugo treba da spominjemo sve one koji su dali doprinos na taj način. Naravno, da će posebnim odlikovanjima biti nagrađeni oni koji su dali poseban doprinos u ovoj teškoj borbi i to moramo zdušno da podržimo. Ta vrsta zahvalnosti i ta vrsta odgovora društva zapravo treba da bude lekcija i mlađim pokolenjima koji će samo čitati i učiti o ovoj teškoj epidemiji, pandemiji koja je zadesila svet. Treba da im bude lekcija, a mi smo ti koji ćemo im pokazati kako se ophode prema toj lekciji, kako su ih naučili. To poštovanje prema nekome ko je na sopstvenu žrtvu učinio veliku korist društva, to je nešto čemu treba da se naučimo, jer čini se da posebno kolege opozicionari, posebno oni koji su zloupotrebljavali ovu celu priču, poput Boška Obradovića tokom današnjeg dana, nisu svesni šta znači poštovanje prema žrtvi koju su podneli ljudi koji su brinuli o nama ova dva meseca. Ovaj način političke zloupotrebe, gde Boško Obradović po svaku cenu, praveći zaista cirkuzanta od sebe, ne dozvoljava da se nastavi sednica parlamenta, znači samo jedno – radi mog ličnog interesa i izbora koje želim da se održe kada ja hoću, držaćete vanredno stanje beskonačno, dok vam ja ne javim ili moji finansijeri iz inostranstva. Obratite pažnju, u Srbiji je zaista trenutno aktivna izuzetno agresivna grupa ljudi koja je finansirana uvezenim novcem, uz neverovatnu medijsku podršku zaista mašineriju. Oni koji su pratili zaista dešavanja ovih dana i u parlamentu mogli su da vide kako su zaista novinari „N1“ tako agresivno, po 15, 20 minuta držali poslanike SNS ispitujući ih sve dok ne izgovore ono što su oni želeli da izgovore. Ja sam zamolila u jednom trenutku da imao odvojeni razgovor ili da mi jednostavno napišu odgovor koji žele da odgovorim, jer se situacija pretvorila u to da je neprestano ponavljano pitanje, dok ne korigujem svoj odgovor na taj način koji je prihvatljiv novinarima „N1“. Tu vrstu nasilja i agresije ja nikada nisam doživela, a evo samo 12 godina se bavim politikom, osam godina intenzivno u parlamentu. Mislim da zaista jedan deo opozicije koji je izuzetno agresivan, koji zarad ličnih interesa gazi sve što je u društvu postavljeno kao nešto što se ne dira, pa evo poslednjih dana i deca su tema, sve su pogazili, ti ljudi serviraju jedan novi način ponašanja. Koliko god mi želeli da kao neko ko ima odgovornost za vršenje vlasti u Srbiji, bude svestan da moramo da smirimo tenzije, da smo mi ti koliko god su oni nerazumni, besni i bahati, istrajavaju na svom putu, mi smo ti koji moramo da vratimo priču na pravi put, da zatražimo da se sedne, da se razgovara, da insistiramo na dijalogu, na razmeni argumenata. Mi smo ti. I mi radimo svoj posao. Reći ću vam sada kao potpredsednica SNS šta je to što su reakcije naših članova. Znate da nas ima oko 700 hiljada u Srbiji. mislite da je našim članovima i simpatizerima, a ima nas, bilo prijatno da iz večeri u veče slušamo šerpe i lupnjavu i pištaljke? Ako među nama ima onih koji su to zaslužili, verovatno ima na toj cifri od oko miliona sa simpatizerima i više, uključujući naše glasove osvojene na izborima, mislite da nam je bilo prijatno? Ja, moje kolege ovde u parlamentu, članovi Vlade, predsednik Srbije i mnogi, mnogi funkcioneri koji pripadaju SNS radili smo danonoćno, trudili se da izvučemo državu, privredu, finansije, kulturno, na sve moguće načine iz minusa na kojem smo bili onog trena kada smo preuzeli odgovornost za vršenje vlasti. I pitala sam se, da li sam zaslužila ove šerpe? Da li sam zaslužila ovu buku? Onda mi neke komšije rekoše – pa, to nije tebi, to nije ljudima kao što si ti, kao što su ljudi koje si spominjala, ovo je naš protest, jer želimo da izađemo iz kuće, dosta nam je toga. Hajde da razmišljamo o tome čemu su služile šerpe? Da se izađe iz doma, da ljudi više nisu u situaciji da trpe tako stroge mere ili je nešto drugo u pitanju. I da se vratim na članove SNS kako su se osećali. Tražili su, dajte da odgovorimo, dajte da ne sedimo kao miševi u kućama i ćutimo i slušamo šerpe, ali ovo nisu šerpe uperene ka nama. To što je nekoliko ljudi govorilo da je to usmereno protiv vladajuće većine, to je laž i politička zloupotreba i zato smo odgovorili bukom, zato je Đuka izašao na svoju terasu, ne na krov zgrade, na svoju terasu i progovorio u ime naših članova SNS. Ljudi, morali smo da odgovorimo, da vam pokažemo da nećemo da ćutimo, jer ja znam da ove šerpe nisu za nas koji radimo odgovorno, pošteno, posvećeno, želim bolju Srbiju, Srbiju u koju će naša deca da žive, da se raduju, da se zapošljavaju, da se rađaju, da budemo prvi u privredi, sportu, kulturi, ekonomiji i zato je nastala jedna papazjanija od aplauza za lekare, od šepi, od buke koja je nastala nakon toga. Kuda idemo ovim putem? Kako će ovo sve da se završi? Treba li nam veliki reset, a do reseta će nas dovesti neki koban veliki događaj, koban po nekoga ili nešto. Mislim da tu pričamo o trenutku gde smo ozbiljni, posvećeni, gde smirujemo tenziju u društvu, gde pozivajući na dijalog sve učesnike političkog života, želimo da napravimo dogovor kao što smo to uradili o nastavku izbora, da vidimo kako ljudi razmišljaju, šta je to što su pametni predlozi. Naravno da nisu svi najpametniji i najsposobniji ljudi u SNS, naravno da nam treba još pametnih predloga, kao i do sada sednemo, dijalog, razgovaramo, razmatramo argumentovano. Pred nama je, okvirno rečeno, 45 dana do tog 21. juna da sada ne računam koliko je to tačno u dan, u tim nedeljama moramo da budemo ozbiljni, ne smemo da dozvolimo da agresija prevlada, da bude - oko za oko, zub za zub, nemojte da se takmičimo, nije ni bitno ko će na kraju da pobedi, gubi Srbija. Gubi Srbija, jer se pametni ljudi troše udarajući u šerpe. Ima tu pametnih ljudi koji treba da sednu, da svoju pamet, sposobnost, aktivizam u druge svrhe daju i potroše. Dakle, pozivam i na razum, na dogovor, na dijalog. Mislim da je to ono što građani Srbije od nas očekuju u trenutku kada mi ipak brojimo preko dve stotine žrtava Kovida. Mislim da samo zato što nismo imali nekoliko desetina hiljada mrtvih, zato što nismo imali italijanski, španski, švedski scenario i taj broj žrtava da smo negde zanemarili, već smo se vratili živom političkom životu, sukobima, cirkusima poput onoga što je Boško Obradović izveo tokom početka današnje sednice. Ako Boško ne čuje, ja bi mu poručila da su mi se javljali članovi Dveri širom Srbije koji ga se stide, Dveri su zamišljene drugačije, a ne kao cirkuska predstava. Ja znam da Đilas njemu servira svakodnevno šta je to što treba da kaže, izvede, odglumi, odigra, ali ovoga puta je preterao. Nama trebaju i Dveri i svi oni koji u ovom trenutku ne žele da izađu na izbore, trebaju nam zato što smo mi moderno demokratsko društvo u kojem se politička volja izražava zaokruživanjem broja na glasačkom listiću, tvoj favorit, tvoj politički program, ideja su budućnost tvoje dece. Budeš li i dalje odlučivao da budućnost svoje dece stičeš na ulici batinanjem, pretnjama, vređanjem tuđe dece, želeći nesreću i zlo nekome drugom, nema dobra nikome. Moram da kažem da želim da govorim kao majka. Ovde nas ima mnogo i mislim da će mnoge od žena, majki, neću da favorizujem, i očevi su ti koji danas treba da govore, ali svi govorite iz cipela roditelja danas, šta je to što želite za svoju decu, kakvu želite Srbiju i kuda će ovi sukobi i ovaj bojkot na kojem insistirate da vas dovedu? Hoće li vam deca biti srećnija ili vas samo neki stranci, uz mnogo stranog novca, uz mnogo stranih medija ubeđuju da što više haosa u Srbiji znači više sreće za vašu decu. Poslušajte samo tu rečenicu – što više haosa donosi što više sreće za moju decu. Tu nema pameti, tu nema logike. Istrošiće se i taj novac koji stiže na vaše račune kako biste pravili haos u Srbiji, a Srbiji dani protiču i propuštamo šanse za napredak. Eto to je moja poruka, možda i patetična kolegama opozicionarima koji ne žele da izađu na izbore, možda vam se ne dopada, ali želim najbolje ovoj zemlji, želim najbolje našoj deci, želim da ne zaboravimo ove žrtve, želim da budemo jedna od zemalja koja će se ponositi što je naručila, sada gledano, mnogo veći broj respiratora nego što se pokazalo da nam je potrebno. Uvek ću braniti tu grešku koju smo napravili, jer nas je plašio italijanski scenario kojima je maltene najmanji problem što nisu imali dovoljno respiratora, jer sad već više nisu imali ni dovoljno mesta, niti kamiona za odvoženje mrtvih. Čini se da smo zaboravili, vidim to po vama, jer ljudi u Beogradu ne nose ni rukavice, ni maske. Ja nemam u ovom trenutku da bi me bolje ljudi čuli i već se vraćamo svakodnevnom životu. Treba da se vratimo što pre u tu novu normalnost koja zahteva nova pravila, poštovanja i ta kampanja koja nas čeka će biti uz mnogo pažnje, uz mnogo brige, uz poštovanje saveta epidemiologa, nova normalnost je nešto što nas čeka. Ali, hajde da svi budemo deo nove normalnosti na političkoj sceni Srbije, u političkom životu Srbije. Ukidanje vanrednog stanja je nešto što nam je neophodno u ovom trenutku, to je rekla i struka, to je rekla danas i premijerka Brnabić i na nama je kao vladajućoj većini da podržimo tu ideju, jer svi podaci i činjenice koje su nam dostavljene upravo na to i ukazuju. Neka je na čast svima onima koji zloupotrebljavaju ovu situaciju za političku borbu. Decu, kao što rekoh, ostavimo po strani, ne treba da ih dotiče ono što njihovi roditelji izgovaraju ili čine u politici, a vreme će pokazati ko se igrao čijom porodicom i čijom decom, neka im je na čast. Nas očekuju izuzetno aktivni dani kampanje. Aktivisti i članovi, simpatizeri SNS pripremamo se užurbano. O detaljima naše kampanje govorićemo po ukidanju vanrednog stanja. Na nama je da objasnimo građanima zbog čega smo sve ovo radili, a na vama je da objasnite sramotu od svog ponašanja, mislim pre svega na Savez za Srbiju, kojom Srbiju zaista gurate među poslednje redove u ovom delu sveta. Hvala.
Hvala, gospođo Obradović. Reč ima narodni poslanik Nenad Konstantinović.
Zahvaljujem se, potpredsedniče. Uvažene dame i gospodo narodni poslanici, predsednice Vlade, danas prvo hoću da iskoristim ovu priliku da se zahvalim ljudima koji su svo vreme vanrednog stanja radili svoj posao, koji su bili hrabri, koji su bili požrtvovani i koji su omogućili svima nama da preživimo ovaj virus, da preživimo vanredno stanje u koliko-toliko normalnim uslovima. Zahvaljujem se lekarima, dakle herojima, zahvaljujem se prodavcima, prodavačicama u radnjama koje su radile sve vreme, zahvaljujem se policajcima, komunalnim službama, novinarima, svim onima koji su radili svoj posao. Dakle, ti ljudi su istinski heroji. Danas, kada ukidamo vanredno stanje, valjda treba da uradimo neku rekapitulaciju i da čujemo kako se i šta se dešavalo za vreme vanrednog stanja, u najvećoj meri o tome na koji način su uvođene mere, kakav je bio efekat tih mera i kakav je bilans, da kažem, žrtava od Korone. Nažalost, danas nema u Skupštini tog izveštaja. Ponovo Vlada izbegava da razgovara o tome pred kamerama, odnosno pred građanima. Nema izveštaja u pisanoj formi od februara meseca kada je formiran krizni štab, od one konferencije za štampu kada je savet bio da može da se ide u Milano do današnjeg dana. Taj izveštaj nam je potreban, o tom izveštaju mora da se raspravlja, ne zbog toga da bismo mi znali šta je sve bilo, nego zbog toga da bismo mogli svi zajedno da utvrdimo šta su bile greške, da se te greške ne bi ponovile. Korona je i dalje među nama, virus nije prestao. Juče je bilo 100 novoobolelih, danas ima novoobolelih i sutra će biti novoobolelih. Moramo da analiziramo greške da bismo se pripremili za drugi talas. Nemojte olako shvatati drugi talas, kao što ste olako shvatili u februaru mesecu Koronu koja nam dolazi. Da li smo mi pripremljeni za drugi talas? Da li imamo sve ono što je neophodno i kako građani treba da se ponašaju? O tome nijedne reči danas nema. Mi smo vam ukazali i prošli put da je bilo bolje da smo raspravljali o merama pred parlamentom, da dođe stručni tim, da dođu epidemiolozi, da mi možemo da postavimo pitanja kao građani ono što nam nije jasno. Da smo tako raspravljali, svi bismo znali koje je obrazloženje za uvođenje određenih mera i lakše bismo ih prihvatili. Vi ste doneli mere iza zatvorenih vrata, odlučili u Palati Federacije i saopštili na konferenciji za štampu. Šta ste rekli? Pošto mora da se smanji fizički kontakt, zatvaramo Srbiju i pretvaramo je u kasarnu. Svi preko 65 godina sede mesec i po dana u stanu i ne mogu da izađu. Zašto, ljudi? Zašto nema nimalo humanosti u odlukama koje vi donosite? Zato što vas ne interesuje kako će se to odraziti na građane. Da ste razmišljali koje su posledice za penzionere ako sede mesec i po dana u stanu na njihov imunitet… Šta znači to da ne mogu da se kreću? Kakve bolesti ti ljudi inače imaju? Kakav strah to izaziva kod njih, neizvesnost? Ljudi ne znaju, šta ako se razboli neko od penzionera, ne od Korone, kako će dobiti zdravstvenu zaštitu? Kako da ostvari tu zdravstvenu zaštitu, jer ne mogu da izađu iz stana? Zašto nije mogla da bude mera da se sat vremena dnevno ti ljudi prošetaju? Zašto ste morali da donesete meru da sedimo četiri dana, osamdeset sati u karantinu svi? Pa, mogli smo svaki od tih dana sat vremena da se prošetamo. Vi, pošto ste videli da manjina, a to je manje od 1%, krši mere, vi ste onda doneli odluku da svih 99% stavite u zatvor. Pa, ne može zbog 1% većina nas koji smo i odgovorni i disciplinovani, većina građana da trpi. To nije normalno. Postoji način da se suzbije, ako su ljudi u parkovima i ako roštiljaju, a nije dozvoljeno da se to radi. Njih treba da kaznite. Ove što bakljadu organizuju treba da kaznite. Ne mogu da se šetaju u policijskom času. Svako ko se šetao za vreme policijskog časa mora da bude kažnjen, a ne da mi trpimo zbog toga dane i dane policijskog časa. Ono što nas najviše boli, to je što na današnji dan ova Vlada nema plan. Vi ste, premijerka, danas ovde sami. Gde je Đorđević? Gde je Đorđević da objasni kako je Korona ušla posle pet nedelja u Gerontološki centar? Ko je odgovoran za to? Nije ušla na početku kad niko nije znao šta je i kakav je ovaj virus? Korona ulazi posle pet nedelja u Gerontološki centar i na kraju i ne znamo koliko ima mrtvih u tom centru u Nišu, 40, 50. Niste nam ni to dali u izveštaju. Gde je njegova odgovornost i zašto danas nije tu? Šta se desilo sa ministrom Šarčevićem? Je li on nestao? Njega nema. Danas je 6. maj, deca ne znaju kako će, na koji način, kog dana polagati ispit za upis u srednju školu. To niko ne zna. Hoće li to biti onlajn? To je bio pokušaj, pa je propao. Kako će se upisati deca u srednju školu? Kako će se studenti upisati na fakultet? Gde će se organizovati ti ispiti? Da li shvatate da ti ispiti treba da budu u junu mesecu? Mi imamo mesec dana do tada. Oni ne znaju šta da uče, kako da uče, gde da uče, gde će da polažu i šta će da polažu. Dakle, nemate nikakav plan za budućnost i niste ga građanima objasnili. Možda vi donesete neku odluku iza zatvorenih vrata, ali građani za to ne znaju. Ne zna danas niko kako da ode kod lekara ako ima potrebu, nevezano od Korone. Da li su čekaonice pune? Kako će se zakazivati pregledi? Kako da znaju naši stariji sugrađani da odu na pregled? Kome da se jave? Da li će ih biti 100 u čekaonici, pa će svi da se zaraze? Imali ste situaciju za vreme vanrednog stanja gde kažete – četiri dana svi sedite, a onda se napravi gužva ispred radnji. Da ste omogućili da sat vremena čovek može da ode do prodavnice, to je bilo u drugim zemljama, u zemljama gde nisu mogli da se kreću građani, ali su mogli od kuće do prodavnice da odu. Ako svako može svaki dan da ode samo do prodavnice, onda nemate gužvu ispred prodavnice. U tom redu stoji sto ljudi, tih sto ljudi se zaraze jedni od drugih. Pravile su se gužve bez razloga. Dakle, nije sporno bilo da je potrebno vanredno stanje, nije sporno bilo da su potrebne mere, ali je Vlada morala da učini dodatni napor da omogući da te mere budu prihvatljive i za realizaciju svih građana, a da ne trpi njihovo zdravstveno stanje. Dakle, morate se posvetiti onome što dolazi. Ja mislim da je ova Vlada nesposobna, da ne može to da organizuje i da zato mora da dođe do promene vlasti. Vi ne možete da nas vodite kroz drugi talas Korone, jer nam niste ponudili danas 6. maja nikakav plan. Nema plana od strane Vlade. Niste sposobni to da smislite. Shvatite kakva je neizvesnost kod građana od onoga šta nas čeka. Ne samo zdravstvena zaštita, ne samo školstvo, sve ostalo, ekonomija. Da li ćemo ostati bez posla ili nećemo, hoće li se smanjiti plata ili neće? Videli smo, tri milijarde je deficit. Odakle nam te tri milijarde? Kako ćemo se zadužiti? Dajte plan, dajte da raspravljamo o tom planu. Gde su ti stručnjaci koji su predlagali mere danas da objasne sve ono što se dešavalo? Nema nikoga, vi sedite sami. Niste podneli izveštaj, govorili ste pet minuta o tome kako treba da se ukine vanredno stanje. Da, a šta dalje? Gde su vam preporuke šta sutra? Hvala.
Hvala, gospodine Konstantinoviću. Reč ima predsednica Vlade, Ana Brnabić. Izvolite.
Hvala vam. Ja mogu zaista samo da zaključim da ste vi jedan vrlo neinformisan čovek. Da vas pitam, gde ste vi živeli poslednjih dva meseca? U Srbiji? Ako ste poštovali mere, a verujem da jeste i hvala vam na tome, mogli ste da gledate televizor, pratite sredstva javnog informisanja. Da jeste, a uz ogradu da sada niste samo političar nego ste i iskreni, ne bi postavljali ova pitanja. Zašto? Zato što je na najveći broj ovih vaših pitanja o merama, zašto su donesene, kako se implementiraju, šta sa drugim građanima i sve ovo ostalo, ta ista pitanja su postavljanja i na njih su odgovori dati tokom svakodnevnih pres-konferencija, prvo u Vladi Republike Srbije, a nakon toga u Palati Srbije gde je bilo moguće obezbediti bezbednije uslove, odnosno fizičku distancu, svaki dan. Ponavljam, svaki dan je postojala pres-konferencija u kojoj su bili prisutni ili ministri, ali uglavnom struka, nekada predsednik Republike i nekada ja. Te pres-konferencije su trajale i po nekoliko sati da bi se odgovorilo na sva pitanja. Pitanja su postavljali svi mediji, dakle, portali i elektronski mediji, štampani mediji, svi mediji, radio stanice. Mislim da su se ljudi zapanjili koliko medija i novinara ima kada su videli ko sve postavlja pitanja na tim pres-konferencijama. Upravo zato što smo želeli da pokažemo jednu vanrednu transparentnost i da damo odgovore na sva pitanja koja neko eventualno može da ima. Paralelno sa tim smo napravili nekoliko alternativnih načina komunikacije i sa Vladom Republike Srbije i sa Kriznim štabom. Jedan od njih, na primer, za mlađe ljude je „Vajber“ platforma, gde su ljudi mogli da postavljaju sva pitanja i da dobijaju sve informacije, odnosno dobijaju sve odgovore. U tom smislu, moram da kažem da smo vama koji ste duže od decenije bili na vlasti postavili domaći zadatak – kako se komunicira sa javnošću u doba krize, kako se tretiraju mediji u doba vanrednog stanja i kako se informišu građani. Podsetiću vas još jednom da u vreme kada ste vi bili odgovorni za ovu državu i u vreme kada ste uveli vanredno stanje, i to vanredno stanje je uveo v.d. predsednik Republike, da su mediji bili zabranjeni. Niti je ko smeo, ne daj bože, da kritikuje, niti je ko smeo da da bilo kakvu informaciju, a da nije preneo od reči do reči zvaničnu informaciju koja dolazi od Vlade. Sada, uporedite to i uporedite svakodnevne konferencije za medije, svakodnevne, svaki dan trajanja vanrednog stanja, na kome su pozivani svi novinari, svi mediji i imali punu mogućnost, data im je prilika da postavljaju pitanja, koju su oni iskoristili, zbog čega su te konferencije trajale toliko dugo. Kako su uvođene mere? Za one koji proteklih dva meseca ili nešto duže žive u Republici Srbiji ili borave u Republici Srbiji i prate sredstva javnog informisanja, više od hiljadu puta su mogli da čuju da su mere uvođene tako što ih je predlagala struka, koju smo mi kao Vlada Republike Srbije slušali i u potpunosti podržavali, uz ogradu da je na nama sva odgovornost. Odgovornost za greške, greške kojih je bilo, bezgrešni nismo, i biće, ko radi taj i greši, je na nama. Struka je dala maksimum. Kao što se ponosim transparentnošću i načinom komunikacije sa medijima i sa građanima tokom vanrednog stanja, ponosim se i time što odluke nismo donosili politički, već što smo slušali struku. Kakav je bilans, kakvi su rezultati? Ja vam zahvaljujem još jednom na tom pitanju. Pričali smo o tome i prošle nedelje kada sam bila ovde i kada sam bila sa ministrima, kada smo davali izveštaj o tome kako smo se borili, šta smo uradili, zašto smo uradili i kakvi su rezultati. Vi znate za te rezultate i zato verujem da ste me to pitali, da bi nas, pretpostavljam, pohvalili. Ali, hvala vam što ste mi dali još jednom priliku da pričam pred građanima Srbije. Dakle, mislim da svi mi skupa treba da budemo ponosni na te rezultate, iako, kao što je rekao poštovani narodni poslanik ranije, ne možemo da kažemo i kada imamo jednu jedinu žrtvu da su rezultati odlični. Ali, naša smrtnost je jedna od najmanjih u svetu i najmanja u ovom delu Evrope, kao što je rekao i potpredsednik Vlade, gospodin Ivica Dačić. Zaključno sa jučerašnjim danom, stopa smrtnosti u Republici Srbiji je 2,07%. U ovom delu Evrope svi imaju veću smrtnost. Pored ovoga, naš zdravstveni sistem nije poklekao, naš zdravstveni sistem je ostao da stoji na nogama, naš zdravstveni sistem je, zahvaljujući svim merama koje smo slušajući struku implementirali do kraja, i do današnjeg dana ostao u mogućnosti da svakom pojedinačnom građaninu Republike Srbije pruži adekvatnu negu. Nisu nam zafalili ni respiratori, nisu nam zafalili ni lekovi, nije nam falila zaštitna oprema. I dan-danas Republika Srbija je jedna od najbolje opremljenih zemalja u Evropi, ako ne u svetu, što se tiče lekova, dostupnosti respiratora i zaštitne opreme. E, to je sve bilans i to je sve rezultat. Pripreme za drugi talas, i o tome smo pričali i prošle nedelje, juče je već krenula epidemiološka studija, to smo dogovorili sa strukom na Kriznom štabu. Tu epidemiološku studiju rade i objaviće je međunarodno Medicinski fakultet Univerziteta u Beogradu zaista naši najbolji stručnjaci i istraživači. Pored ovoga, imamo i institute – Institut za primenu nuklearne energije, koji proizvodi naš domaći Eliza test na antitela. Imamo mnogo, mnogo bogatije zemlje koje su se nama, malenoj Srbiji, hrabroj Srbiji, pametnoj Srbiji, Srbiji koja stvara, obratile da im pomognemo sa Eliza testovima, testovima na antitela. Materijal je već stigao na Institut za primenu nuklearne energije (INEP) i za manje od 30 dana imaćemo masovnu proizvodnju naših testova na antitela. Sa druge strane, imamo Institut za molekularnu genetiku koji se bavi pravljenjem sada genetičke biobanke kako bi bili spremni da istražujemo ko eventualno u Republici Srbiji može, ko je pojedinačno otporniji na ovakav i slične viruse, ko je manje, da kada, ukoliko bude bio drugi talas, i tu pojedinačnu analizu našeg stanovništva imamo, tako da možemo i da ocenimo, recimo, od medicinskog osoblja ko je na prvoj liniji fronta, ko dolazi kasnije, isto tako sa vojskom, policijom itd. Imamo i čitav niz nekih drugih stvari, pritom, da vam kažem, pošto niste informisani, ne znam kako, pretpostavljam da ne pratite sredstva informisanja, i da lek koji se tretira primarno za lečenje koronavirusa, odnosno za tretiranje koronavirusa – hlorokin, imamo zahvaljujući uspešnoj privatizaciji „Galenike“, ali i našim vezama i kredibilitetu u inostranstvu i podršci pre svega, recimo, Republike Francuske i predsednika Makrona imamo u ovom trenutku hlorokina dovoljno i za lečenje pacijenata koji koriste hlorokin – lupus i ostale bolesti, i za trenutni broj pacijenata što se tiče kovida 19 i za eventualno drugi talas, jer u ovom trenutku imamo nešto više nego dovoljnih potreba za 42.000 ljudi. Bili smo spremni koliko god je jedna država mogla da bude spremna za ovakvu pandemiju i pre nego što se pojavio prvi identifikovani slučaj u Srbiji i spremni smo i za eventualno drugu fazu, ako bude ponovo bilo takve potrebe u Srbiji. Sigurna sam da vi nemate poverenje u Vladu Republike Srbije, ne znam na čemu se to bazira, osim na vašim nekim ličnim, personalnim preferencama. Nije mi naročito žao zbog toga, ali mislim da je to vaš gubitak. Pominjete izbore. Ja verujem u građane Republike Srbije. Mislim da građani Republike Srbije jako, jako dobro mogu da procene šta je ko i kako radio. Verujem da ćete dobiti ogromno poverenje građana Republike Srbije. Verujem da vi ulivate poverenje građanima Republike Srbije onako kako ja ne ulivam poverenje vama, jer su videli i građani Republike Srbije kako ste se borili sa nekim kriznim situacijama tokom duže od decenije na vlasti. Recimo, tada pandemijom virusa H1N1, kada je Republika Srbija imala 137 preminulih. Danas, ako pogledate šta kaže Svetska zdravstvena organizacija, Svetska zdravstvena organizacija kaže da je Kovid-19 više nego 10 puta teži virus i da je više nego 10 puta veća smrtnost u odnosu na H1N1. Mi 10 puta više preminulih nemamo, nećemo ih imati, na svu sreću nećemo biti, čak, ni blizu. Ako govorite o bilansu i rezultatima, pa, evo, možemo da poredimo te dve stvari na osnovu potpuno objektivnih parametara koje kaže Svetska zdravstvena organizacija. Kovid-19 je više nego 10 puta smrtonosniji nego H1N1. Mi na današnji dan imamo 200 preminulih od Kovid-19, tada smo imali 137. Verujem da ste vi umeli da hendlujete tu krizu fenomenalno, samo što mi ovu, svi zajedno, kao društvo, smo hendlovali ili njome smo rukovodili više nego 10 puta bolje. Isto tako sam videla, sigurna sam i građani Republike Srbije, vaš više nego fenomenalan odgovor na ekonomsku krizu 2008. i 2009. godine, kada je otprilike 600.000 ljudi ostalo bez posla. Verujem da ste i tada prevrtali očima. Pošto ste bili zauzeti prevrtanjem očima, niste stigli da pokušate da smanjite taj broj otpuštenih radnih mesta. Ali dobro tako da, sigurna sam da ulivate poverenje građanima, da se svi građani i dalje dobro sećaju kako vi dobro rukovodite krizama. A što se svega ostalog tiče, ja nemam nikakav problem, kao neko ko radi i u interesu građana i trudim se da radim u interesu svih građana, bez obzira da li oni podržavaju političku opciju koju predstavljaju Vladu, na kraju krajeva, koju predstavljam ili ne, a pre svega zato što ste vi kao narodni poslanik, svakako, u svakom smislu, iznad mene koja sam ovde predstavnik izvršne vlasti. Dakle, spremna sam da vam dam i čitav materijal, pres kliping, medija kliping, kao odgovor na sva pitanja koja ste mi postavili da vidite da je odgovor na sva ta pitanja komuniciran na dnevnoj bazi, više puta tokom ove krize. Hvala.
Hvala, predsednice Vlade. Povreda Poslovnika, Milan Lapčević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, reklamiram član 107. Poslovnika, stav 1. da svi govornici na sednici Narodne skupštine moraju da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine, a pod dostojanstvo, verovatno, spada iznošenje istine, odnosno neistine u Narodnom parlamentu. Ovde slušamo i na prošloj sednici i na ovoj podatke koji nisu baš utemeljeni u istini i hvalisamo se kako smo najorganizovanija zemlja koja je najbolje pristupila rešavanju ove krize i kaže se da je Srbija na prvom mestu ubedljivo na čitavom Balkanu i u ovom delu Evrope…
Kolega Lapčeviću, ja ću vas pustiti da…
Izvinite, ja moram da iznesem podatke.
Daću vam mogućnost da iznesete, ali sami ste svesni, kao dugogodišnji i iskusni poslanik, da zloupotrebljavate povredu Poslovnika. Predsednica Vlade nije nikoga uvredila, nije vas povredila, nije ništa loše rekla, iznela je podatke. Nenad Konstantinović će dobiti pravo na repliku, kako mu to po Poslovniku pripada, ali nemojte sad da zloupotrebljavate Poslovnik. Evo, završite, nije problem. Neću ja da stvaram nikakvu tenziju, da vam branim da govorite, ali znate da zloupotrebljavate to, i zbog građana to hoću da kažem. Prijavite se.
Dakle, ako neko iznosi neistine, onda vređa dostojanstvo svih nas. Neistina je da smo najbolje prošli u ovoj krizi, jer ako hoćemo da merimo normalnim parametrima broj zaraženih u svim zemljama u okruženju je znatno manji. Dakle, po broju zaraženih Srbija je na 10 mestu od 12 zemalja Balkana, uključujući Austriju, Mađarsku i Sloveniju. Po broju umrlih smo na devetom mestu. Po procentu, odnosno broju umrlih na milion stanovnika smo na 11, od 12 mesta, a jedino po broju umrlih smo na šestom od 12 mesta, na milion stanovnika. Dakle, to nije istina što vi govorite, govorite pravim rečnikom. S druge strane, molim vas da mi objasnite kako je moguće da kad se daje pomoć od 100 evra za punoletne građane Srbije imamo 5,5 miliona punoletnih građana, a RIK je juče utvrdila da imamo 6,7 miliona punoletnih koji glasaju? Odakle razlika od 1,2 miliona građana? Odakle, molim vas? Kako je to poraslo za nedelju dana, 1,2 miliona punoletnih građana Srbije?
Hvala, kolega Lapčeviću. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u Danu za glasanje o tome da sam povredio Poslovnik? (Milan Lapčević: Da.) Hvala. Pravo na repliku sada ima narodni poslanik Marija Obradović, a posle nje pravo na repliku narodni poslanik Neca Konstantinović. Izvolite.
Opet se nastavlja ista priča kao i ranije, totalno zbunjivanje ljudi koji prate ovaj prenos i našu diskusiju, ali pre nego što nešto kažem, hoću da se zahvalim premijerki Brnabić na strpljenju da po hiljaditi put ponovi sve ove podatke o kojima ste govorili i od samog početka epidemije. Treba dosta snage i energije, pre svega živaca da se po hiljaditi put ponovi jedno isto, ali to je vrlo važno i to je sada deo vašeg posla i svih nas koji podržavamo vaš rad, da mnogo puta ponovimo ono što su prave informacije, verodostojne, od institucija u kojima se nalaze zbrinuti, u kojima se ljudi leče, od lekara, epidemiologa, Kriznog štaba. To je najvažnije, ponoviti mnogo puta. Razumem da će opozicija uporno govoriti stvari koje nisu istinite. Uporno u ovom teškom trenutku dovoditi ljude u zabludu, insistirati na tome da ovi potezi nisu bili humani, da su bili bez ikakve potrebe, da je maltretirano stanovništvo. Ne vidim šta je svrha svega toga. Ako na taj način mislite da dobijete političke poene, mislim da ova poslednja istraživanja, a to su pokazali različite istraživačke kuće, pokazuju da vam taktika nije dobra. Uobičajeno je da, to je pokazala praksa do sada, da ljudi koji vode državu u teškim trenucima, posebno ako se zalažu u meri kao što to čine predsednik Srbije i Vlada Srbije, da njihov rejting raste, jer ljudi cene, vole i stoje iza onih ljudi koji se bore za njihove živote. Još jednom ću ponoviti, samo vi pljujte, žargonski rečeno, po nama, ali mi smo vas održali u životu, ne ja, greška, ljudi koji su vodili ovu tešku krizu kod nas i borili se u ovom trenutku, oni su spasili živote. Spasili smo vas, e sad, izvolite, pa neka to pljuvanje bude vaš izraz zahvalnosti za ovu tešku borbu koju smo svi mi vodili i oni koji vode krizne štabove i jedan i drugi, a i mi koji smo ostajali u domovima i nismo širili dalje epidemiju, odnosno sprečavali da se ona širi. Još jedan vrlo važan podatak kada govorimo o tome koliko se dezinformiše javnost u ovom trenutku i ja zaista apelujem na građane da odole tom utisku, odnosno tom izazovu da budu dezinformisani, jer će u narednim danima da budu talasi i talasi lažnih informacija o tome kako neko nije dovoljno dobro, ozbiljno, posvećeno i odgovorno radio svoj posao. Borićemo se protiv toga svuda, na svakom mestu i ponavljati po milion puta ako treba šta je to što smo uradili, koje su cifre koje to dokazuju. Prema poslednjim informacijama iz Ministarstva unutrašnjih poslova, tokom poslednjih sedam do 10 dana privedeni su i pisane su kazne [[Predsedavajući: Samo privedite kraju, molim vas, repliku.]] Završavam. Privedeni i pisane prekršajne kazne za oko 120 ljudi. Znači, nije tačno da niko nikog ne kažnjava, da se krši policijski čas onako kako ko hoće. Ljudi su privedeni. I nemojte reći - da, to ste radili samo ljudima koji su drugačijeg političkog opredeljenja od vas. Nije tačno. Hapšeni su ljudi različitog političkog opredeljenja, ljudi koji su sedeli. Hapšenje je mnogo jaka reč. (Predsedavajući: Hvala. Onda moram i gospodinu Konstantinoviću da dam četiri minuta.) Slažem se, ako mene neko nešto pita, jer mislim da će još biti replike. Ali, spominje se da se kažnjava samo jedna strana. Nije tačno. Ljudi koji su sedeli na stepenicama Skupštine, koji su prvi otvorili tu priču, svečano, a nakon toga su usledili odgovori i kažnjeni su svi koji su prekršili. Naravno, ne ljudi koji su bili u svojim stambenim zgradama, to je druga priča. Ali, ima ljudi koji su i u to vreme, oko 20.30 kršili i oni su takođe kažnjeni. Tako da nije tačno ovo što je navedeno.
Hvala, gospođo Obradović. Pravo na repliku, Nenad Konstantinović. Izvolite.
Mene nije premijerka razumela. Mislim da premijerka ne razume ni njenu ulogu, a ne razume ni ulogu Skupštine. Dakle, politika se ne komunicira sa građanima tako što vi iza zatvorenih vrata donesete neku meru pa je saopštavate na konferenciji za štampu. Ona se komunicira sa ljudima i objašnjava na mestu koje je za to predviđeno, a to je Skupština Srbije. I u parlamentu je to trebalo uraditi. U parlamentu se raspravlja o izveštaju. Nemoguće je, prosto je nemoguće, da ste vi došli danas i da niste podneli izveštaj narodnim poslanicima. Niste odgovorili ni na jedno moje pitanje. Ko je kriv za tih 40, 50 i uopšte koliko je ljudi umrlo u gerontološkom centru u Nišu? Kako to da uđe Korona u petoj nedelji? Kako da naši građani koji mesec i po dana, koji imaju preko 65 godina, sede u stanu, kako da ostvare zdravstvenu zaštitu kad ne smeju da izađu iz stana? Pa, nisu samo hitni slučajevi. Ljudi imaju neke terapije. Ljudi imaju neke druge bolesti. Potreban im je lekar. Kako da zakažu, gde da zakažu, na koji način? Što to niste objasnili? Kog dana je prijemni ispit? Kog dana je za srednju školu? Kog dana je za fakultet? Kako se on polaže? Gde? Jel imamo mere distanciranja ili nemamo? Gde će to biti? To niko ne zna. To niko ne zna zato što vi sa tim predlozima niste došli danas ovde, da o tome svi razgovaramo. Da smo svi razgovarali o tome, bile bi mere humanije. Kako vam nije palo napamet da su ovi ljudi koji mesec i po dana sede u stanu mogli da se prošetaju po sat vremena po dvoje? Nema gužve ako dodatni napor napravite. Vi ste omanuli. Vi se niste potrudili. Vama jesu epidemiolozi rekli da treba da sprečimo kontakte, ali onda je na vama bila odluka - sprečavamo kontakte tako što će penzioneri da sede mesec i po dana u stanu. Zašto niste napravili aplikaciju, kao što ima u drugim zemljama, ni sad je ne pravite, ni za drugi talas, da ljudi mogu da se prijave i da kažu - da, sada šetam sat vremena, ili da klikne i ode u prodavnicu. Policija je tu, zaustaviće ga, čovek se prijavio da ode do prodavnice. Svako bi mogao da ode u prodavnicu kada mu to odgovara i da nema gužvi. Na taj način ste ugrozili građane. Stajanjem u redu od 50 ljudi ugrožavaju se građani. Zašto niste izneli plan kako ćemo mi živeti sutra? Kako će ljudi u javnom prevozu? Jel moraju da se nose maske? Danas predstavljate situaciju kao da od danas Korone nema. Ljudi ne nose maske. Niko im nije objasnio da treba da nose maske, da treba da nose rukavice. Predvidite kaznu za onog koji ne nosi maske i rukavice, ako je to način da se zaštitimo. Ja vam garantujem da će većina, ne većina nego 99% će poštovati to. Jedan posto koji ne poštuje policijski čas, koji organizuje bakljadu, njih kaznite. Vi ste meni odgovorili tako što se takmičite sa nekim. Nije vaša uloga danas ovde, kada govorimo o ukidanju vanrednog stanja, da se takmičite s nekim šta je bilo pre pet ili deset godina. I to što ste rekli, prosto niste u pravu. Ali, nije naša tema takmičenje u tome. Tema je da objasnite građanima kako će živeti, da im date sve informacije, da ih umirite i da im pokažete da imate plan. Vi niste pokazali da imate plan.
Hvala, kolega Konstantinoviću. Reč ima predsednica Vlade, Ana Brnabić. Izvolite.
Vi plan ne biste razumeli ni da sam vam ga dala na crtežu, a ne napismeno. Ja razumem politiku, ili, dobro, nemam previše iskustva, ali čini mi se da sam tokom ovih nekoliko godina nešto naučila i razumela, sigurno da svaki dan ima da se uči da bi se razumelo, razumem ja potrebu da vi napadate Vladu i da zato što ste opozicija tako paušalno i potpuno neodgovorno dajete neke predloge, kažete da je to moglo ovako, onako. Ne snosite nikakvu odgovornost. Ali, zaista sam mislila da ćete zadržati minimum minimuma lične odgovornosti gde mi ovde ne pričamo napamet stvari, ne pričamo gluposti. Pričamo valjda o nekim suštinskim stvarima, ozbiljni smo ljudi, građani nas gledaju, prema njima imamo odgovornost. Kako da građani idu kod lekara za vreme Kovida - 19? Čekajte, narodni poslaniče, gde da počnem da vam odgovaram na to? Pa, nisu sve bolnice Kovid bolnice! Nisu svi domovi zdravlja bili domovi zdravlja koji su se samo bavili Kovidom. Postojale su posebno određene, posebno dezignirane Kovid ambulante. Svi ostali domovi zdravlja su se bavili svojim poslom. Svi ostali medicinski radnici su se bavili svojim poslom. Sav ostali sistem, zakazivanje telefonom, mejlom i svim ostalim je ostao da nastavi da se bavi tim slučajevima. Ja se zaista pitam gde ste vi živeli? Koga vi poznajete? Evo, ja imam u porodici ljude koji su nastavili da se leče od svojih primarnih hroničnih bolesti tokom ova prethodna dva meseca za vreme vanrednog stanja i borbe protiv Koronavirusa. Nisu imali nijednu nedoumicu kako da dođu do doktora, kako da zakažu dom zdravlja. Razumem, verujte mi, potpuno zapanjeno, zabezeknuto razgovaram sa vama. Razumem politiku, ali ovaj besmisao, zato što nemate ništa smisleno da mi prebacite, ne mogu da razumem. Meni je to neodgovorno. Zaista mi je neodgovorno. Mislim da i vi i ja delujemo smešno pred građanima zato što razgovaramo o stvarima koje uopšte nisu tema. Ne znam da li je moguće da vi zaista živite u Srbiji i da u poslednja dva meseca ne znate nikog ko je otišao kod lekara za neku bolest koja nije korona? U tom smislu, vi ste, zaista, ili jedinstveni po svemu ili vi zloupotrebljavate takve ozbiljne teme u političke svrhe, što je jedna neodgovornost, a druga neodgovornost, u stvari, druga pohvala celom našem radu je što zaista suštinski nemate šta da nam zamerite, ali pošto ste opozicija, morate, pa hajde da smislim šta god. Ovo vam je bilo nepromišljeno, zato što svi građani Republike Srbije znaju nekog ko je nastavio da se leči tokom ova dva meseca. Tako da, verujem da će razumeti do koje mere ste neodgovorni i neozbiljni. Stariji da se šetaju po jedan sat. Vidite, to zvuči fantastično. Niste prvi koji ste na to pozvali i predložili. Jedni ste od mnogih. Bilo je takvih apela. I kad god je bilo takvih apela, pre svega preko tvitera, pošto je to način komunikacije sa građanima i sa Vladom mnogih, nažalost, političkih grupacija. Oni koji su nešto pošteniji su rekli - ne znamo šta struka misli o tome, nismo nikog stručnog pitali, ne znamo da li je bezbedno, ali mi mislimo da bi bila dobra ideja. Dobro, ja mislim da bi to bilo politički oportuno. Ja mislim da bi to mnogi građani pozdravili. Ja mislim da bi time mi politički dobili neku nagradu, što verujem vi pokušavate u ovom trenutku, ali bi to bilo krajnje neodgovorno. To bi bilo krajnje neodgovorno zato što bi stariji sugrađani, koji su najranjivija populacija, bili mnogo više izloženi, mnogo više bi se zarazilo i imali bi mnogo veću smrtnost. Mi smo tokom svakog pojedinačnog dana ove borbe na tas mogli da stavimo dve stvari. Nikad nismo stavljali na jednu stranu koliko je nešto politički dobro, politički oportuno, koliko će nešto biti popularno i na drugu stranu kakav je rizik po ljudske živote i onda da to merimo. Kažemo – u, ovo je baš jako politički oportuno, postoji neki rizik po ljudske živote, ali je zaista politički primamljivo, ljudi će da nas vole, dobićemo više glasova, biće to dobro, ako neko umre, šta da se radi. Nikada do nismo uradili. Nikada. Uvek, uvek u svakom trenutku tokom ove borbe, stavili smo ljudski život i jedan jedini ljudski život na prvo jedino, neprikosnoveno mesto. Znali smo da će mnoge ove stvari, mnoge ove mere biti kritikovane na način kako ih vi danas kritikujete i da će svi samo jedva čekati da ovo prođe da bi nas napali da su mere bile suviše restriktivne, mogli ste da pustite ljude da se šetaju, zašto ste baš zatvarali starije od 65 godina u kuće, preživeli bi oni i ovako. Ne, ne, gospodine, veliki broj njih ne bi. Politički bi bilo oportuno, ali bi nas koštalo života. Imali bi danak u krvi, ili danak u ljudskim životima, kako to kaže lepo dr Srđa Janković. Ne. Da me vratite sada ponovo na dva meseca ranije, ponovo bih rekla ne. Da, razumem da je bilo teško, bilo je neophodno, čuvali smo ljudske živote, a ta nepodnošljiva neodgovornost, pa možda su mogli da šetaju sat vremena. Jeste li proveli sa nekim lekarom, jeste li proverili sa nekim epidemiologom, infektologom, sa nekim stručnim licem da li bi dali svoju reputaciju na to da vide, ako bi to prouzrokovalo smrt tih starijih sugrađana, ko bi bio kriv? Mi smo bili odgovorni za te živote i sačuvali smo ih. Što se tiče domova za stare, gerontoloških centara, izuzetno teško mi je palo što je Kovid ušao u neke gerontološke centre. Znala sam da je to neminovno. Dešavalo se u svim zemljama, isto kao i za medicinske ustanove. Jednostavno, neke stvari nemoguće je sprečiti. Mi smo u ogromnoj meri uspeli, nismo 100%. Izuzetno mi je bilo teško kada se to desilo, posebno u Gerontološkom centru Niš. Da li možete da sprečite svaku ljudsku zloupotrebu, svaku ljudsku glupost, svaku grešku? Ne i vi takođe znate da ne možete. Rekla sam, i nije samo taj direktor tog gerontološkog centra kriv, iako je najkrivlji, i podnosi i podneće najveću odgovornost. Krivi su i oni koji su insistirali da uđu da vide svoje roditelje, neki od njih zdravstveni radnici. Krivi su i oni koji su insistirali da im roditelje puste iz tog gerontološkog centra da bi ih videli, jer su se vratili iz inostranstva i nisu dugo videli roditelje. Krivi su svi skupa. Da li postoji odgovornost Vlade, ministarstva? Ja ne bežim od toga. Radi se o ljudskim životima. Ne bežim od toga. Ako postoji odgovornost ministarstva, pre svega postoji moja odgovornost kao predsednice Vlade. Mislim da smo učinili sve što je bio u našoj moći, sve što je bilo u ljudskoj moći da to sprečimo, da smo dali jasne instrukcije, jasna obavezujuća uputstva, da smo ih obrazložili. Ne bežim ni od toga. Na kraju krajeva građani će se pitati za sve to. Znam koliko sam se borila. Znam koliko se borio predsednik Vučić. Znam koliko smo se borili svi mi zajedno i očekujem, zaista, od građana, na kraju krajeva, da daju sud o toj borbi i našem zalaganju. Konačno, hajde ovako, hvala vam što vi sada govorite o aplikacija na klik, hvala vam što ste se setili nekih softvera, nekih aplikacija koje olakšavaju živote građana, pa možda elektronske uprave. Nemojte meni da govorite aplikacijama na klik i o tome kako to može da se popravi zato što, dok ste vi bili odgovorni za ovu državu i za kvalitet života građana u Republici Srbiji, izvod iz matične knjige se nije dobijao aplikacijom na klik, nego ste plaćali vozačima autobusa da iz sredine gde ste rođeni donesu u papiru izvod iz matične knjige rođenih. Nismo imali ni jednu jedinu najjednostavniju elektronsku uslugu. Zašto? Zato što vas je baš briga bilo koliko teško ili lako građani Republike Srbije žive, koliko teško ili lako mogu da dođu do usluga koje im pruža Vlada Republike Srbije, lokalne samouprave i svi mi drugi zajedno, a danas, posle svega što smo mi uradili, na klik oni uglavnom mogu da dobiju skoro sve, nismo završili taj posao, imamo još dosta posla u tome, ali minimum mogu da dobiju sedam miliona više usluga elektronski od kuće, na klik, nego dok ste vi bili odgovorni i dok ste vi bili njima na usluzi, a kada niste uspeli da uvedete ni POS terminal da neko ko čeka u redu plati platnom karticom, da ne bi izlazio iz tog reda, odlazio u poštu i banku, pa ponovo čekao red. Hvala vam što ste se setili aplikacija na klik. Mi smo o tome brinuli već neko vreme. Hvala vam.
Hvala. Pravo na repliku ima narodni poslanik Nenad Konstantinović, direktno obraćanje. Izvolite.
Poštovana predsednice Vlade, u prvoj rečenici uspeli ste da kažete kako sam glup. Dobro što ste uvredili mene, ali uvredili ste i sve građane koji misle onako kako misli UDS i sve građane koji hoće da postave ova pitanja, ali ne mogu da ih postave zato što ste krijete i nećete da podnesete izveštaj, pa je ovo jedinstvena prilika da vam neka pitanja postavimo. Odgovornost je svakako na vlasti i ne može biti odgovornost na onome ko ne može da odlučuje o tome i ko nije na vlasti. Mislim da je građanima jasno da ovo što govorimo, da smo u pravu. Vi niste u mogućnosti, verovatno, da razgovarate i zato držite monolog od 15 minuta, a nećete da dopustite da diskutujemo o temama. Govorite o tome kako ste vi izmislili aplikacije. Niste ih vi izmislili. U svetu su se razvile mnogo pre nego u Srbiji i u tom pogledu kasnimo za svetom. Nadam se da ćemo ga stići. Nije vam palo na pamet da iskoristite to što možete i da putem tih aplikacija olakšate život građanima. Nije vam palo na pamet. Na pamet vam nije palo da sprečite da se prave gužve i da ljudi stoje u redu i da budu u riziku da se zaraze. Vama to nije palo na pamet i zato to niste uradili, i to ne radite ni danas, a doći će taj drugi talas. Kažu epidemiolozi da će doći. Ne kažete građanima da ćete to razviti. Vi u stvari uopšte ne razmišljate o običnom životu ljudi. Mislim da ste potpuno odvojeni od realnosti. Kakve terapije, kada ne mogu da izađu iz stana? Kako da odu kod lekara? Šta, da zovu hitnu pomoć? Kako da izađu iz stana? Mesec i po dana niste im dali mogućnost da izađu iz stana. Svi bi pomrli da su mogli mesec dana da se šetaju. Da li razmišljate o posledicama koje su imali ti ljudi, o njihovom imunitetu, sada? Dakle, trebale su mere da se uvedu. Teško je stanje, ali mora da se razmišlja o tome šta je potrebno građanima da to prežive na jedan human način? Pa nemojte da pričate da ne mogu da se šetaju kućni ljubimci tri nedelje, a onda posle tri nedelje mogu da se šetaju, dva puta dnevno. Pa mogli su od prvog dana dva puta dnevno, nije vam palo napamet, jer se vi time niste bavili. Rekli su vam – distanca, vi ste doneli odluku kao da smo svu u vojsci i napravili kasarnu od Srbije.
Hvala kolega Konstantinoviću. Reč ima predsednica Vlade, Ana Brnabić. Izvolite.
Ja, evo zaista nisam dovoljno dugo u politici da uopšte mogu da razumem tu vrstu besramnosti. Da mi vi pričate o tome da Srbija kasni za svetom u implementaciji elektronske uprave? Da mi vi pričate o tome, vi koji niste uspeli matične knjige da prenesete u elektronski oblik, nego je sve bilo u papiru? Da vi imate obraza, ličnog, ličnog da mi kažete da Srbija kasni? Pa gde ste bili? Pa gde ste bili? Šta je bilo teško organizovati da se matične knjige prenesu u elektronski oblik, da se povežu baze podataka i da to građanima uopšte ne tražite više, kao što smo mi to uradili? Pa gde ste bili? Ne razumem vas, zaista. Vi mi pričate o aplikacijama, pa jedna stvar nije postojala elektronski. Pa imajte dovoljno, zaista, dajte da budemo dovoljno ljudski iskreni jedni prema drugima. Pa, evo recite da je to istina. Pa recite da apsolutno ništa niste uradili. Ne postoji jedna, jedna, jedna minimalna stvar. Ali, dobro o tome zaista govori više to što ste vi rekli i to što svi građani znaju kada je počela elektronska uprava, dakle, mutavi nisu. I hvala vam što tako otvoreno pričate, zato što građani onda kada tako nešto kažete vide vaš kredibilitet i u mnogim drugim stvarima koje ovde tvrdite. Sve ovo ostalo, pa šta hoćete da mi kažete, da se dijalize nisu nastavljale, pa, naravno da su se nastavljale. Nastavljale su se i hitne operacije. Ukinute su sve operacije osim onih koje su bile životno potrebne. Dijalize su se nastavljale, lečenja su se nastavljala, hemioterapije su se nastavljale, zračenja su se nastavljala. Ljudi su nastavili da žive i naravno da su mogli da idu kod lekara. Pa čak i u vreme policijskog časa, ljudi su mogli da odu i da imaju zakazano kod lekara. Naravno da su mogli da idu kod lekara. Da vi toliko ne razumete šta se dešavalo u poslednjih dva meseca, da imate toliko privilegovan život da vi ne razumete kako živi običan građanin, da li može da ode na dijalizu ili ne može. Da li može da ode do lekara ili ne može? Samo na VMA je pregledano 11 hiljada ljudi. Svaki dan se dijaliziralo oko 300 pacijenata. Danas u vojnom školstvu polagali su maturski ispit. Iduće nedelje prijem na Vojnu akademiju. Deca su se upisivala u vrtiće, znate zašto? Pa zato što smo pustili uslugu elektronski vrtić. Za školu isto tako. Pa gde živite vi? Rekli ste mi još nešto na šta sam želela da vam odgovorim, izvinjavam se sada, setiću se pa ću vam odgovoriti, ali zaista verujte zapanjena sam, besramnošću da mi pričate ovakve stvari. Ali dobro, verujem da će građani znati da cene i jedno i drugo. Hvala.
Hvala predsednice Vlade. Reč ima Nenad Konstantinović, replika.
Dakle, pošto ste u ovoj replici nekoliko uvreda izneli i na moj račun lično i na račun građana, mislim da ne možemo tako da razgovaramo, niti da nastavimo da razgovaramo. Svakako, građani će oceniti ko je u pravu. Ono što je sigurno, to je da ste pokazali sada da nemate odgovore na ova pitanja i da nemate nikakav plan kako građani treba da se ponašaju i kako treba da žive i kako će prevazići ovu krizu. Mislim da to nije u redu, da ne kažem da je sramota da se predsednica Vlade na takav način obraća narodnim poslanicima i građanima ove zemlje.
Hvala kolega Konstantinoviću. Reč ima predsednica Vlade, Ana Brnabić. Izvolite.
Da, setila sam se, izvinite. Još jedan neverovatan primer toga, zaista ne znam gde živite, ni pod kakvim uslovima, ali očigledno mnogo privilegovanije, nego bilo koji drugi građanin ove zemlje ili većina drugih građana ove zemlje. Dakle, zamerili ste mi za šetanje pasa, kućnih ljubimaca. Kako je moguće da su posle tri nedelje mogli da se šetaju u određenim terminima, a pre toga nisu mogli da se šetaju? Zaista? Uvek su mogli da se šetaju. Jedina razlika je bila što pre toga nije bila tolika zabrana kretanja, pa kada smo uveli dužu zabranu kretanja, onda smo posebna vremena. Pre toga su mogli da se šetaju u bilo kom trenutku, osim u vreme policijskog časa, koji je bio samo noću. Ljudi, gde živite vi? Gospodine, narodni poslaniče, molim vas da mi kažete gde živite, u kom svetu živite? Ako imate kućne ljubimce, ko vam šeta kućne ljubimce? Kako ne znate kako ljudi normalni, obični ljudi, svakodnevno građani idu kod lekara? Kako ne znate osnovne stvari za život jednog normalnog građanina ove zemlje? Kako se borite za njihova prava? Tako što se ne borite za njihova prava, nego za prava nekih privilegovanih koji, kao valjda i vi ne znaju kada treba da se ide u prodavnicu, ni kada mogu da se šetaju kućni ljubimci, ni kada može da se ide kod doktora, ni kako se zakazuje kod lekara. Pošto se ništa od toga nije menjalo, pitam se kako ste do sada znali kako se zakazuje kod lekara? Hvala.
Hvala predsednici Vlade. Idemo dalje sa raspravom. Reč ima prof. dr Marko Atlagić.
Uvaženi potpredsedniče NS RS, gospođo predsednice Vlade, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, građani Republike Srbije i država Srbija suočili su se sa jednom od najtežih i najopasnijih pošasti u novijoj srpskoj istoriji, sa Kovidom – 19. Vlada Republike Srbije i predsednik Republike Srbije, gospodin Aleksandar Vučić su još u februaru mesecu predložili određene aktivnosti na sprečavanju Kovida – 19. To naši politički protivnici znaju, a prave se da ne znaju. Uvidevši opasnost po građane Republike Srbije i državu Srbiju, a u nemogućnosti da se sastane NS RS, predsednik Republike Srbije, gospodin Aleksandar Vučić, predsednica NS RS, gospođa Maja Gojković i predsednica Vlade Republike Srbije, Ana Brnabić, proglasili su u skladu sa Ustavom Republike Srbije čl.200 vanredno stanje. Uvaženi građani Republike Srbije, gospodo narodni poslanici, međutim, jedan deo lidera opozicionih političkih partija i grupa, deo tzv. novinara, analitičara, šarlatana, pojedinih tzv. intelektualaca i tzv. samoproglašene elite, pozivao je građane Republike Srbije na bojkot mera Kriznog štaba i Vlade Republike Srbije u borbi protiv Kovida – 19, kako bi što više bilo mrtvih i zaraženih naših građana i za to optužili predsednika Republike Srbije, gospodina Aleksandra Vučića i aktuelnu vlast, što ljudski um ne može da pojmi. Ti isti opozicionari napadali su najpogrdnijim i na najprizemniji način naše heroje, zdravstvene radnike, našu miliciju, našu Vojsku Srbije, naš Krizni štab, naše prosvetne radnike i sve one građane Republike Srbije koji su stali na branik otadžbine u borbi za svoje građane i državu Srbiju. Ne treba, poštovani građani, da vas to čudi, jer u našoj prošlosti, nažalost, stalno je bilo i onih koji su bili sa druge strane branika otadžbine, kao što su ovi pojedini lideri dela opozicionih stranaka danas. Ja ću samo da spomenem jedan deo i pokušaću biti precizan, a pozivam ih da me demantuju da li je tačno ono što ću izneti ili nije. Jedan od njih je Dragan Đilas u Srbiji, a u Evropi Dragan Đilaš, jer ima dva pasoša, tamo ga je sramota reći da je Đilas, u narodu znani kao Điki mafija. Napao je doktora Kona i njegove kolege zdravstvene radnike zbog predloga mera Vlade Republike Srbije u borbi protiv Kovida-19 koji je predložio njegov Krizni štab, jer je želeo da Srbija ima što više obolelih i mrtvih. Napao ga je zato što doktor Kon voli svoj narod, građane Republike Srbije i svoju zemlju i zato što je istakao značaj zdravstvenih radnika, značaj države Srbije i predsednika Republike, Aleksandra Vučića, u borbi protiv Kovida-19. Đilas je 16. aprila, gospodnje 2020. godine izjavio, citiram: „Ja sam šokiran onim što je dr Kon izgovorio, doktore, što se dešava sa vama, rekli ste da bismo bez podrške vlasti i predsednika Vučića lično bili u katastrofalnoj situaciji. O kakvoj podršci ove vlasti vi govorite? Šta to ova vlast uradila? Koga vi to podržavate?“, završen citat. Pozivam vas gospodine Đilas u Srbiji, a u Evropi, gospodine Đilaš, da demantujete da li je tačno ili ne, da ste ovo izgovorili ili niste. Đilas inače kontinuirano radi protiv građana Republike Srbije i države Srbije. Setite se poštovani građani kada je Điki, 13. avgusta 2009. godine, a ja sam to često isticao u ovom visokom domu, u razgovoru sa otpremnicom poslova američkoj ambasadi u Beogradu, Dženifer Braš, rekao, citiram: „Ja se zalažem za hapšenje Ratka Mladića i odreći ću se Kosova i Metohije.“, završen citat. Ponavljam još jednom, zadnji deo - i odreći ću se Kosova i Metohije, završen citat. Da li je tačno ili ne gospodine Đilas, a u Evropi Đilaš, demantujte ovo javno gde god hoćete, na kojoj god hoćete televiziji, a možete i na svojoj „N1 CIA“? Nadalje, da Đilasu nije stalo do građana Republike Srbije pokazuje njegov predlog da penzioneri za vreme epidemije idu u isto vreme, jedan sat, pazite u isto vreme, u šetnju, čime bi želeo poslati na groblja širom Republike Srbije, pazite, jedan sat, ali u isto vreme u jeku epidemije. Da Đilasu nije stalo do građana Republike Srbije i države Srbije, pokazuje i podatak da je on decembra 2019. godine pisao Manfredu Veberu, šefu poslaničke grupe Evropske narodne partije u kojoj je izrazio nezadovoljstvo Veberovim pohvalama, na ime predsednika Republike, Aleksandra Vučića i upitao ga, citiram: „Da li gospodine Veberu znate u kojoj ste zemlji boravili?“, završen citat. Gospodine Đilasu, sramota. Da li se tako govori o svojoj zemlji? Tebi su građani Srbije uvek bili zadnja rupa na svirali. Moli ste reći, na ime bilo kojeg narodnog poslanika, bilo kojeg člana Vlade, pa čak i predsednika države, ali blatiti svoju državu, to se u istoriji Srbije nije dešavalo, nego kod ovog dela opozicionih krugova. Da li je istina, da je to istina govori i to što je Điki rekao da neće pomoći građanima Srbije od onih svojih 619 miliona evra koje je otuđio od građana Srbije u vreme borbe protiv Kovida-19 i državi Srbiji, nego UNICEF-u, jer citiram: „Nemam poverenja u državu“, završen citat. Citiram: „Nemam poverenja u državu“, završen citat. Poštovani građani Republike Srbije, poštovana predsednice Vlade, poštovani narodni poslanici, da li možete verovati da je ovo izgovarao Dragan Đilas? On može imati nepoverenje u mene, u vas, ali u svoju državu, to ljudski um ne može da pojmi. Jedan grčki filozof, kada su ga nagovarali da beži iz zatvora, kaže – neću, ja ću se pokoravati zakonima svoje otadžbine, jer je poštujem. Kako ti gospodine Đilasu poštuješ zakone svoje otadžbine? Koliko držiš do svoje otadžbine? Jeste li ga videli kako kuka, plače i preti kada mu snimatelj preko videa da znak da kaže može. Unapred je pripremio operaciju tobože napada na decu. Odgovorno… odglumio je na videu da je potresen, jer su mu deca uplašena kada su čula skandiranje – Đilase lopove. Poštovani građani Republike Srbije, uvaženi narodni poslanici, Đilasovci godinama pozivaju na ubistvo, silovanje i hapšenje Vučićeve dece, a sada bi sebe da predstavlja kao žrtve. Zamena teza. Pritom, podvlačim, niko iz vlasti nikada nije spomenuo Đilasovu decu i bilo čiju decu u ovoj zemlji. Odgovorno to tvrdim, ako jeste, neka slobodno dođu u ovaj visoki dom i neka to demantuju. Dragan Đilas je pozvao 28. aprila, verovali ili ne, 2020. godine građane Republike Srbije da bojkotuju zabranu kretanja za vreme prvomajskih praznika i time, po ko zna koji put, pokazao da građani Republike Srbije i država Srbija ne znače, nažalost za njega, ama baš ništa. To je Dragan Đilas, a mogao bi još govoriti satima, ali idemo dalje. Verovali ili ne, a pridružuje mu se njegov akademik Dušan Teodorović, zvani glavotres. Zašto? Da vas podsetim, jer on kad se spomene ime predsednika Aleksandra Vučića, od mržnje trese ovako glavom i onda me građani pitaju – je li to onaj akademik koji od mržnje trese glavom itd. On je gostujući na „N1 CIA“, 11. marta 2020. godine žestoko napao medicinske stručnjake i zdravstvene radnike samo zato što vole svoj narod i državu Srbiju. Tada je rekao, verovali ili ne, ali ja ću dati citat: „Ne verujem medicinskim stručnjacima ako što su doktor Branimir Nestorović, on sam nije stručnjak iz medicinskih nauka.“, završen citat, što je notorna laž. Da li možete, poštovani građani Republike Srbije verovati da ovo izgovara profesor, redovni profesor Fakulteta i akademik Srpske akademije nuka? Napao je doktora Nestorovića. Znate zašto? Samo zato što voli svoju zemlju i što je stao u prve redove u borbi protiv Kovida-19. Doktor Nestorović nije pobegao, kao što je to uradio akademik Todorović za vreme bombardovanja i svoje zemlje i napusti i vratio se kada je bitka bila završena. Taj uvaženi akademik Dušan Todorović, ta moralna gromada, napao je 13.10.2019. godine sjajnog glumca, sećate se, Nenada Jezdića, samo zato što je Jezdić ispoljio ljubav prema otadžbinskom uspehu, jer je imao ulogu na otvaranju autoputa „Miloš Veliki“ i dodao, citiram: „Neću nikada više kupovati njegovu, inače odličnu rakiju“. Završen citat. Da li, poštovani akademici Srpske akademije nauke i profesori Univerziteta, možete verovati da ovo izgovara jedan akademik? Poštovani kolega, profesore, izađite na TV ekran na duel, gde god hoćete i recite da li ste to rekli ili ne. Šta reći o akademiku koji je izjavio da će bagerom rušiti, citiram: „TV Pink“ i citiram dalje: „Ona se treba sravniti sa zemljom kao u Šilerovoj“. Završen citat. Pa, ima on iskustvo iz 2000. godine i za vreme bombardovanja, isto su to radili, zavodili narod, pobegli i narod ostavili tamo na ledini, da tako kažem. Njima se pridružila, verovali ili ne, a već znate, poštovani narodni poslanici, poštovani građani, Marinika Tepić, golub preletač. Zašto je zovu golub preletač? Jer ona je 10 stranaka već promenila za tri godine. Uveče legne u krevet u jednoj političkoj stranci, a ujutro se probudi u drugoj političkoj stranci. Inače, sad kad je kod Đikija prešla nosi naziv i električni zec Dragana Đilasa, jer reaguje na dugme, čim on dugme pritisne, ona reaguje pljuvanjem, blaćenjem vlasti i svoje države. Ona nema nimalo ni stida, ni srama, jer stalno napada na najprizemniji način, izmišljotinama, kako državne organe Republike Srbije, tako i predsednika Aleksandra Vučića i njegovu porodicu. Isfabrikovala je laž i 2. aprila 2020. godine. Pazite, uvaženi narodni poslanici, kada je slagala, citiram: „Da su 2. aprila 2020. godine u Opštoj bolnici u Pančevu primljeni pacijenti od kojih je devet pozitivno na COVID-19“. Završen citat. To je ona izjavila. Istina je da su, citiram: „Svi pacijenti tada bili negativni na COVID-19“, kaže se u demantu Opšte bolnice u Pančevu na osnovu reference Nacionalne laboratorije Instituta „Batut“. Ni minimum, ama baš ni minimum civilizacijske kulture nije pokazala i nije se izvinila bar tim zdravstvenim radnicima u Opštoj bolnici. Gospođo Tepić, vama se obraćam, odnosno gospodine potpredsedniče Arsiću, vama se obraćam da prenesete gospođi Tepić, još uvek je čekaju kokoške u Moroviću, da ih obiđe, da se uveri da tamo nema droge. Ova gospođa ništa ne zna, osim lagati, pretiti i lešinariti. Bedni su, gospođo Tepić, ti evrići koje dobijate za gnusne laži koje izgovarate o Aleksandru Vučiću i njegovoj porodici, o Vladi i predsednici Vlade Ani Brnabić, jadni i bedni. Građani to vrlo prepoznaju. Njima se pridružio, verovali ili ne, a vidim da već viču poslanici sa moje desne strane, Janko Veselinović, prof. dr zvani stanokradica. Da vas podsetim, to je onaj koji je ukrao stan u Obrovcu Milici Bači u ulici Braće Kurijakovića br. 9, inače izbeglici, a on nije taj bio. Nakon 20 godina, čujem da je sada nakon naše kritike vratio stan. Taj profesor Univerziteta, na fakultetu predaje pravne nauke, je 27. aprila 2020. izjavio, citiram: „Tražiću ocenu ustavnosti vanrednog stanja i mera zatvaranja građana Srbije“. Završen citat. Poštovani studenti prava, poštovani profesori prava, poklonite Ustav Republike Srbije svom profesoru i upozorite ga na član 200. Ustava, možda ga tako i pročita. Ova njegova izjava uperena je protiv građana Republike Srbije, jer je bio protiv uvođenja vanrednih mera, pogotovo protiv 1.700.000 penzionera i ustavnog poretka države Srbije. Gospođo predsednice, vi, predsednik države i ova vlast sačuvala je 1.700.000 penzionera. To priznaje i jedan deo časnih i čestitih opozicionih narodnih poslanika i to priznaju širom Evrope mnoge države i mnoge vlade, čak i neke organizacije. Njima se pridružila i novinarka Lalić, koja je iznela niz laži o zdravstvenim radnicima Srbije. Za Klinički centar Vojvodine je rekla, citiram: „Da je pred pucanjem, bez zaštite za medicinske sestre, Klinički centar Vojvodine ima hronični nedostatak osnovne opreme u vreme pandemije“. Završen citat. Poštovani građani Srbije, Klinički centar Vojvodine je, naravno, reagovao i obavestio tužilaštvo i policiju, pošto je svojim neistinama uznemiravala javnost u vreme vanrednog stanja, odnosno pandemije. Obratite pažnju koju ću usporedu napraviti sa ovom gospođom. Ta bajna novinarka nije pisala ni reči o zdravstvenom sistemu za vreme bivše vlasti kada smo bili poslednji u Evropi, čak nismo na listu dospeli. Podršku, verovali ili ne, dobila je od tzv. novinara Nezavisnog udruženja novinara, čini mi se da ga vodi onaj polunovinar Bodružić, Vesne Malešić, nemam reči, Ćulibrka. Zamislite, taj da ima čast i morala, javno bi izašao na jednu od nacionalnih televizija i izvinio se Aleksandru Vučiću jer smo prosek plata u decembru dostigli 500evra, a rekao je javno pred svim građanima da će podneti ostavku. Ja ga pozivam, gospodine Ćulibrk, imajte minimum dostojanstva, podnesite ostavku u tom nekada sjajnom listu, a danas je pao na niske grane. Filip Švarm, njega pozivam, neka obelodani svoje pravo ime i prezime, zašto je pseudonim Filip Švarm? Nemam vremena da o tome govorimo. Dobila je Lalićka nagradu za objektivnost takozvanu. E, sad ću uporediti, obratite pažnju, nagradu je dobio i novinar Filipović Miroslav za tzv. objektivnost. Proglašen je čak za novinarom godine. Dopisnik je bio „Danasa“, zloglasnog „Danasa“ i inače „BIRN-a“, da ne govorim čime se „BIRN“ bavio u prošlosti. Ali, ovaj Srbin je stalno pisao inostranoj štampi, nemam vremena da vam citiram to, ali i u našoj domaćoj o tzv. navodnom zločinačkom delovanju srpskih snaga na Kosovu i Metohiji tokom NATO bombardovanja. Njegove izjave, samo ću kratko, svodile su se na sledeće laži: „Srbi su pred roditeljima Albancima otkidali glave njihovoj maloletnoj deci“. To je pisao taj novinar. „Zatim su tela bez glava prodavali roditeljima za pet hiljada maraka u to vreme.“ Dalje: „Tako su ubili barem 800 albanske dece ispod pet godina. Srpski tenkovi služili su isključivo za ubijanje dece civila Albanaca“. Završen citat. Mogao bih danima da ovo citiram. Ovo se sve dešavalo za vreme NATO bombardovanja kada su bombe padale po srpskim bolnicama i ubijale našu decu. I Lalićkine laži su se dešavale dok je harao Korona virus Srbijom. Zato je dobila nagradu, zbog laži koje je kao i ovaj novinar iznosila. Da dodam, novinar o kojem sam govorio bio je optužen na nekoliko godina zatvora od vojnog suda, a ovi, kao što je gospodin koji je malopre govorio, prvoborci petooktobarski su ih oslobodili od odgovornosti. Idemo dalje. Evo ga, verovali ili ne, videli ste ga danas, iz mišije rupe, nakon tri godine nedolaska u Narodnu skupštinu Republike Srbije, izvirio je i Saša Radulović, kralj stečaja. Da li ste ga videli, maske ne nosi. Svojim izjavama blatio je Svetsku zdravstvenu organizaciju, nama prijateljsku Kinu, građane Republike Srbije, predsednicu Vlade, Vladu i predsednika Vučića. Ona kaže citiram – ovo ludilo koje su izazvali, pazite, Svetska zdravstvena organizacija, Kina i belosvetski novinari proizvodi recesiju, završen citat. On sa ovom izjavom pokušava narušiti naše čelične prijateljske odnose sa Narodnom Republikom Kinom i posvađati nas sa Svetskom zdravstvenom organizacijom. Ali, poštovana predsednice Vlade i poštovani građani, znate zašto on to tvrdi i zašto on to radi? On to radi po nalogu Bila Klintona, jer mu je ostao dužan 50.000 dolara poreza, pa da hoće da izravna račune na štetu građana Srbije i države Srbije. To Vam je Saša Radulović. Ništa bolja nije ni njegova koleginica bivša stranačka Tatjana Macura, koja je promenila, čini mi se, sedam, osam stranaka. Ona je na neodgovoran način dala intervju B92 14.4.2020. godine. Nipodaštavala je pomoć Narodne Republike Kine u najkritičnijem momentu za naš narod u vreme Kovida 19. Ona je kazala, citiram: „Neću da činim značajniju pomoć Kine od one koja će doći, koja će doći, podvlačim, od EU. Kina nam je jednom dala pomoć“, završen citat. Je li tačno, gospođo Macura, ili ne? Gledam vam u oči, a vi meni. Ova gospođa, iako je pokušao da navede voditelj, ne zna ili zna, a pravi se da ne zna, da je Narodna Republika Kina u Savetu bezbednosti UN kada su nam uvodili smrtonosne sankcije Kina nije glasala za sankcije Srbiji. Isto tako, Kina nam je spašavala Železaru Smederevo. Je li tako, gospodo narodni poslanici i uvaženi građani? Revitalizirala Bor i da ne govorim o drugim aktivnostima. Verovali ili ne, evo ga, javio se docent, po treći put, doktor Jovo Bakić, sociolog u pokušaju, političar u pokušaju i tvorac jedne kombi stranke. Vređao predsednika Republike Aleksandra Vučića i njegovu porodicu, predsednicu Vlade Republike Srbije i Vladu Republike Srbije. Izjavio je 14.4.2020. godine, citiram, za predsednicu Vlade Republike Srbije: „nadmena, bezosećajna, manipulativna, glumatajuća i veoma iritantna“ i dodao: „i Ani i Vučiću treba da potraže pomoć odgovarajućeg lekara“, završen citat. Poštovani građani Republike Srbije, uvaženi narodni poslanici, to vam je onaj gospodin, profesor, po treći put, docent, koji je 19.8.2019. godine izjavio, citiram: „opozicija će pobediti kada vlast podavimo u Savi i Dunavu“, završen citat. Znate ko je pored njega sedeo tada? Čini mi se Dragan, jel se zove Dragan Lutovac, zvani zalutovac? Narod ga zove jer je zalutao u politiku i nije reagovao, i još jedan narodni poslanik. Dalje, da ne govorim o poštovanom docentu Bakiću. Samo mu preporučujem, političkom analitičaru, šarlatanu, nevaspitanom i nedoraslom, iskompleksiranom, neodgovornom lezijedoviću, džabalebarošu, trabantu i secikesi, po treći put docentu Jovi Bakiću, da ujutru kada ustane pogleda u ogledalo, videće izbezumljenu osobu punu mržnje prema Aleksandru Vučiću i njegovoj porodici, prema Vladi Republike Srbije i Ani Brnabić i neka odredi sam tri psihologa koji će svakodnevno raditi na njemu da ga bar malo dovedu u normalu. Poštovani građani Republike Srbije, poštovani potpredsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, uvažena predsednice Vlade, ono što je važno znati, a što građani vrlo dobro znaju, a to je: prvo, prvi smo uveli vanredne mere, prvi smo uveli vanredno stanje, policijski čas, prvi smo neophodne mere uveli za suzbijanje Kovida 19, prvi smo uveli ekonomske mere za oporavak naše ekonomije. To ova gospoda i gospodin pre mene ne zna, ali građani znaju. Sačuvali smo zdravstveni sistem naše zemlje i doveli ga u jednu normalu, ali zato Srbija ima dva preminula od Kovida 19 do danas na 100.000 stanovnika, što je bolje, odgovaram jednom narodnom poslaniku koji se pojavio nakon tri godine danas u Skupštini, verovatno da primi platu, bila je juče. Što je bolje od Švajcarske za deset puta, koja ima hiljadu odsto veću smrtnost, bolje od Belgije koja ima za 30 puta veću smrtnost, od Španije koja ima 156 puta veću smrtnost nego Srbija, od Italije koja ima osam puta veću smrtnost nego Republika Srbija, a ima 177 puta veću smrtnost zapravo nego Republika Srbija. Gospodo narodni poslanici, za ove uspehe u borbi protiv Kovida 19 u prvom poluvremenu zaslužni su: pod broj jedan, građani Republike Srbije, po nekim istraživanjima analitičara 97% građana podržava i provodili su te mere, zdravstveni radnici, naši heroji, Vlada Republike Srbije na čelu sa vama, gospođo Brnabić, predsednik Republike Srbije koji je bio motor borbe za suzbijanje Kovida 19 i vas, gospodine Dačiću, što se tiče inostranih poslova, na vrlo korektan način. I na kraju, poštovani građani, izdržimo ovo drugo poluvreme, do zadnjeg minuta. Time ćemo sačuvati vas, sami sebe i sačuvaćemo ono što nam je sveto, našu otadžbinu. Hvala lepo.
Po Poslovniku, narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Vi znate, kao i ostale kolege, da se ja retko javljam, čak i kad sam ja tema i meta bio napada ne javljam se po Poslovniku, jer znamo da to često bude i najčešće služi kao neka zloupotreba i zamena za replike, jer na Poslovnik nema prava na repliku. Morao sam pri kraju konačno ovog našeg saziva da kažem da način na koji je kolega Atlagić govorio, i to ne samo sada, nego i mnogo puta ranije, član 107, da ne bi bilo dileme, predstavlja flagrantno kršenje Poslovnika i gotovo svaki put bi se moglo reagovati, bez obzira što ja ne sumnjam u njegovu dobru nameru i njegovu privrženost Srbiji i slično, ali on svaki put koristi, upravo krši ovaj član 107. Poslovnika, gde se pominje, pored ostalog, korišćenje uvredljivih izraza, iznošenje činjenica i ocena itd. Znači, dostojanstvo Skupštine je višestruko ugroženo i time što se koriste uvredljivi izrazi toliko puta rutinski da već predsedavajući u raspravi ne reaguje i ne primećuje te izraze, kao i oni koji nas gledaju. Điki mafija, Janko stanokradica, kralj stečaja itd. Dakle, izvrću se, izruguju se imena i nadimci nadevaju neprimereni bilo odsutnim, bilo prisutnim ličnostima, od kojih neki nisu uopšte članovi Skupštine, neki čak nisu ni u politici, kao što je penzioner ili akademik, ali penzioner prof. Teodorović. Da ne govorim o tome što se dve trećine izlaganja bazira i svede na kritiku, i to na jednu ne kritiku, nego na ostrašćeno pljuvanje po jednom od lidera opozicije i time se zapravo, na stranu što se čini njemu usluga, možda, a možda se i diskvalifikuje ili humanizuje, ali svakako se krši dostojanstvo parlamenta i važan povod koji nas je ovde sakupio, i to ne samo sada nego, rekao bih, svaki put u replikama, odnosno izlaganjima uvaženog kolege Marka Atlagića. To se dešava, predsedavajući to nekako gledaju, preko toga prelaze i nikada, nikada ne reaguju, a svaki put bi mogli, za ove četiri godine na praktično svako njegovo izlaganje bi se moglo reagovati na ovaj način i tretirati kao flagrantna povreda Poslovnika. Hvala.
Kolega, moram da vam odgovorim na sve ovo što ste vi sada rekli. Narodni poslanici svoje diskusije vežu za utiske koje donose iz sredine u kojoj rade i žive. Upravo ste spomenuli nekog akademika koji se uporno bavi politikom, pa Marka Atlagića naziva maltene fašistom i celu SNS. Zato što se on zvanično ne bavi politikom mislite da neko ne treba da mu odgovori? Ja mislim da treba, jer će ili da bude akademik ili političar. Može i jedno i drugo, ali onda da bude ovde ravnopravan sa nama, a ne da on priča šta želi, a mi da moramo da trpimo zato što smo političari. Druga stvar, kada su u pitanju ti nadimci, evo, ja sam jedan nadimak preneo od građana Srbije koji sam čuo i tada predsedavajuća Nataša Mićić mi nije izrekla opomenu, a bila je mnogo strožija nego što smo mi sada. Recimo, građani Srbije su Božidara Đelića zvali „Boža derikoža“ ili „Miki Maus“, kao što mu je nadimak dala Nataša Jovanović, koleginica, niko zbog toga nije dobio opomenu. U ovom parlamentu ono čega sam se uvek gnušao jeste uvlačenje članova porodice u politiku, a samo jedan kolega iza vas je postavio jedno pitanje – da li je tačno, pitao je ministra unutrašnjih poslova, da li je tačno da predsednik Republike tuče svoju ženu? Vi očekujete da kolega Marko Atlagić i drugi poslanici na to gledaju blagonaklono i da na bilo koji način ne pronađu način da na sve te uvrede odgovore, a o deci i uvlačenju dece u politiku ne želim da pričam. Znači, ako želite da se bavite politikom prvo morate da imate dobar stomak da bi ste trpeli udarce i dovoljno časti i poštovanja tuđe dece da biste poštovali i voleli svoju, a ko to nije u stanju nemoj da se bavi politikom, a neki nisu zaslužili ni da budu, čak, roditelji. Da li želite da se Narodna skupština u Danu za glasanje izjasni o povredi Poslovnika? (Đorđe Vukadinović: Da.) Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Saša Radulović. Izvolite.
Hvala. Poštovani građani Republike Srbije, prvo moram da vam se svima izvinim svima u ime svih narodnih poslanika što ste pola sata morali da slušate ovo izlaganje koje je ispod svakog nivoa bilo kog dostojnog i časnog čoveka. Kao Ličanin, po majci, moram takođe svim Ličanima da se izvinim što su morali isto ovo da slušaju. Ovo je jedna neverovatna skupina izjava koja je izbačena, neverovatna skupina uvreda i ovo vam je primer kako Skupština radi ovde, predsedavajući bi morao da spreči ova i ovakva izlaganja. Svetska zdravstvena organizacija je na početku ove pandemije, histerije govorila o tome da će biti preko 40 miliona mrtvih na celoj planeti, pa su onda polako to revidirali. Svi modeli koji su stvorili pandemiju histerije i straha su pali. Na kraju je ispalo da je, recimo, u Evropi polovina umrlih, umrlo u staračkim domovima. Pazite, polovina. Četvrtina umrlih u Srbiji je u jednom staračkom domu. Uopšte ne znamo koliko je uopšte u staračkim domovima, u bolnicama. Ispada da je cela ova histerija, u stvari, dignuta da bi vam se uzela sloboda. Sve vlade sveta, i ova naša ponajviše, su učestvovale u tome, da se iživljava na vama. Ni jedan život nisu spasili, ni jedan jedini. Prave nas budalama. Prvo im je virus bio smešan. Izgleda sad da je virus bio ovde i u decembru i januaru, to govore članovi Kriznog štaba. Tada je sve bilo u redu, ni vanrednog stanja, saobraćaj je radio, sve je bilo kako treba, a od tada virus izgleda nije bio kao kuga. Onda, posle toga su zarad izbora, kad su skupili potpise počeli da pričaju kako je virus kao kuga, a sad treba sve da se okrene naopako. Sada možemo da izađemo na izbore kada saobraćaj ne radi, nigde ništa ne moramo da radimo. Građani Republike Srbije, prave nas budalama. Hvala.
Poštovane kolege, dame i gospodo narodni poslanici, ja bih zbog ovakve diskusije kolege Radulovića želeo da se izvinim porodicama 258.395 preminulih od epidemije ili pandemije koronavirusa, u to računam i građane Srbije koji su preminuli. Jedan ovakva diskusija zaista ne vredi ovom parlamentu i ja se zaista izvinjavam porodicama svih preminulih. Pravo na repliku, narodni poslanik Tatjana Macura. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dakle, nakon ove gomile budalaština koje je u polasatnom izlaganju izneo naš kolega, narodni poslanik, nažalost. Jedino što imam da poručim kolegi – vama je sigurno potrebna pomoć, ali moraćete da počnete da sarađujete.
Pravo na repliku, narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Pozivam uvažene narodne poslanike, ovo dvoje narodnih poslanika koji su sada pre mene govorili, pitam vas, gospodine Raduloviću… Jel on tu? Ne, pobegne on uvek kad treba. Inače, on dođe ovde samo na prestupnu godinu. Da li je tačno, gospodine Raduloviću i vi koji ga zastupate, ustanite, i vi gospodine koji su kritikovali ove citate koji su tačni, sve do jednog su tačni, a vi to dobro znate. Pretpostavljam da ste dobili pare da ovo negirate. Ustanite i recite – gospodine Atlagiću, nije tačno, nisu to rekli. Ustanite, bre! Da li je tačno, gospodine Raduloviću, da ste rekli, citiram: „Ovo ludilo koje su izazvali Svetska zdravstvene organizacija i Kina i belosvetski novinari proizvodi recesiju“ ili ne? Da li je tačno, gospodine Raduloviću? Suočite se, nemojte bežati. Da li je tačno, gospođo Macura da ste to izrekli u intervjuu „B 92“, iako vas navodio voditelj da kažete, a vi ste uporno jednostrano govorili, nipodaštavajući pomoć Narodne Republike Kine u najtragičnijem momentu za naše građane? Recite, bre da li je tačno ili ne? Građani su vas slušali i jednog i drugog. Nemojte nama spočitavati da ne želimo dijalog, a želimo gospodo dijalog, a dijalog nije blaćenje. Dijalog se zasniva na istinitosti iznetih činjenica i vi gospodo novinari, sve drugo je kritizerstvo, a ne kritika. Ako ste pravi narodni poslanici vas dvoje, ustanite i predložite mere. Niste hteli to za vreme ove epidemije nego ste pozivali na bojkot. Znate šta to znači u vanrednom stanju? Hoćete da vam ja kažem, koji je iskusan i u prošlom veku. Hoćete da vam govorim od Prvog srpskog ustanka kakvu su zakletvu polagali oni kada je otadžbina u krizi. Takvu zakletvu smo svi trebali u vanrednom stanju polagati. Moramo stati na oltar otadžbine, ne pozivati na bojkot. Pa, građani su šokirani 97% vaših analitičara kaže, podržavaju ove mere. A vi? Izdignite se bre iznad, dajte predloge. Hoću dijalog. Hoću borbu ovde sa vama. Borbu mišljenja, a ne fizičku borbu i rušenje najveće svetinje, zastave, dva puta, od čoveka koji fašizam ovde zagovara u ovoj državi. Neće proći fašizam.
Zahvaljujem. Reč ima predsednik Vlade, gospođa Ana Brnabić. Izvolite.
Hvala vam. Zaista nisam imala nameru da odgovaram narodnom poslaniku Raduloviću, žao mi je što ponovo nije ovde, tako izgleda dijalog u njegovoj glavi, on nešto kaže, onda izađe da niko ne može da mu odgovori. Nisam imala nameru zato što je to što on priča zaista mučno, a rekla sam to i prošli put i sve u redu, politika nije prelep posao, nije posao koji prija baš svakom, težak je u tom smislu, ali postoje neke granice dobrog ukusa, ja mislim, ljudskog dostojanstva koje ne treba da se prelaze. Rekla sam prošli put, pa sam se zato javila i ovaj put, samo da kažem. Znate šta, evo, meni možete da kažete zaista bilo šta, izabrala sam da se bavim ovim poslom, možete da me vređate. Prihvatam, govorite šta god želite, optužujte Vladu, recite da smo ovakvi, onakvi, recite šta god želite, ali kada kažete da nijedan jedini život nismo spasili, vi ste onda uvredili naše lekare, medicinske sestre, tehničare, infektologe, epidemiologe, tranfuziologe, anesteziologe. Vi ste uvredili na najgori mogući način sve ljude u našem zdravstvu koji se preko dva meseca sada bore protiv ovog virusa. Zaista, znači, svi liči, mentalni problemi po strani. Morate, i svako od nas, mora imati osnovno ljudsko poštovanje prema našim zdravstvenim radnicima. Dali su ljudi sve od sebe, spasili su mnogo života. Ja znam lično jednu osobu čiji je život spašen, zahvaljujući svemu onome što su naši zdravstveni radnici uradili. Nemojte to da radite. Hajde da imamo crvenu liniju. Možda su mnoge pređene, mnoge pogažene, ali zaista ne postoji izgovor - ni mentalni problemi, ni ovakvi problemi, ni onakvi problemi, ni mržnja, ni mržnja prema Ani Brnabić, ni prema Vladi Srbije. Evo, nas vređajte, omalovažavajte, recite šta god, ali se zaustavite pred našim zdravstvenim radnicima. Ljudi su spašavali živote, spašavaju ih i u ovom trenutku i spašavaće ih u budućnosti. To što vi imate u vašoj glavi teorije zavere, to što vi u vašoj glavi imate filmove kakvi ne postoje u normalnom svetu, to je zaista vaš problem. Ali, nemojte govoriti za ljude koji sve od sebe daju da nisu spasili ni jedan život. To nije tačno i to mnogi građani Republike Srbije znaju. Hvala.
Kolega Biljiću, nije vas pomenuo kolega Atlagić. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đurić. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Poštovani građani, usvajanjem odluke o prestanku vanrednog stanja i pratećeg zakona mi iz Ujedinjene demokratske Srbije vidimo da prestaju da važe uglavnom odbrambene i epidemiološke mere, a nastavljaju da važe one ekonomske. Naime, prestankom važenja Uredbe o merama Vlade u vanrednom stanju, prestaju da važe mere zabrane kretanja, mere socijalnog distanciranja propisane u toj uredbi, na primer, najviše 10 ljudi na sahranama uz najmanje dva metra rastojanja, prestaje da važi, recimo, odredba kojom MUP licima sumnjivim na zarazu može odrediti boravak na adresi prebivališta ili boravišta. Prestaju da važe zabrane održavanja zborova i svih drugih okupljanja građana na otvorenom i u zatvorenom prostoru. Prestaje da važi i zabrana sletanja na aerodrome i poletanja sa njih radi prevoza putnika u međunarodnom vazdušnom saobraćaju i prestaje da važi i zabrana međunarodnog, drumskog i železničkog prevoza putnika. Dakle, to su sve uredbe koje prestaju da važe. Prestaje da važi i uredba kojom se poslodavci obavezuju da reorganizuju rad shodno epidemiološkim uslovima. Dakle, sve ove snažne odbrambene mere se ukidaju, a virus je i dalje tu. Istina, ostaje na snazi epidemija kao zakonski okvir za postupanje, po Zakonu o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti i Zakonu o javnom zdravlju. Ali, nedostaje nam, ili barem nismo videli i čuli danas, plan kako ćemo se mi kao građani i kao društvo prilagoditi i navići na suživot sa virusom, a što će biti nužno, u bliskoj i u srednjoročnoj budućnosti? Neke vlade evropskih država već su napravile takve planove i na jedan vrlo jednostavan i razumljiv način su ih prezentovale građanima. Iskrenost sa kojom su prema građanima nastupile bila je dovoljna za podršku i uvažavanje nemogućnosti preciznog planiranja. I tim vladama nikakva samohvala i nikakva propaganda nije bila potrebna. Nas iz Ujedinjene demokratske Srbije zanima plan povratka u život sličan onom od pre epidemija. Naravno, razumemo da taj život neće moći biti potpuno isti, ali očekujemo plan kako ćemo se vratiti što sličnijem načinu života kako vreme bude odmicalo. Recimo, plan do, na primer, septembra. Dakle, redosled koraka povratka u život građana, preduzeća, škola, vrtića, domova za stare, zdravstvenih institucija - kakav je plan da zdravstvene institucije vrate nivo pružanja zdravstvenih usluga nevezanih za aktuelnu epidemiju? Koji će kriterijumi biti korišteni pri odlučivanju o tim merama u tom planu, hoće li u taj proces biti uključeni i sindikati, zaposleni, druge zainteresovane društvene grupe? Interesuje nas koliko često će se i kako ažurirati ekonomski paket kriznih i postkriznih mera, mere koje se tiču putovanja, otvaranja države prema međunarodnom okruženju i odgovori na sve druge društvene izazove? Kako ćemo ići u bioskope? Kako ćemo ići u pozorišta? Ili to možda nije ni važno onima koji nam kreiraju krizne i postkrizne mere? Ne možete reći samo da ćete aerodrom otvoriti kada se otvore aerodromi po Evropi, da smo mi spremni a da čekamo druge. Jer, dovoljno je pogledati red letenja sa frankfurtskog aerodroma - danas u 15.15 otišao je let za Milano, u 15.40 za Rim, u 13.15 je otišao, na primer, let za Njujork, Lufthanzini letovi. Ja ovim ne impliciram da postoje uslovi da se avionski saobraćaj vrati u redovan režim, već da se građani zbunjuju kada čuju da granice nema šanse da skoro budu otvorene, ali onda istovremeno ministar prosvete najavljuje skore ispitne rokove. Šta da planiraju studenti iz Republike Srpske kada dobiju takve informacije? Fakulteti su dobili instrukcije da od 15. maja otpočnu sa održavanjem nastave i te instrukcije su napisane tako da su fakulteti shvatili da je na svakome od njih da odluči hoće li raditi po učionicama ili će raditi na daljinu, shodno svojim mogućnostima. Kad smo raspravljali o budžetu, ministar finansija se hvalio jesenas kako kapitalne investicije imaju mnogo veći multiplikativni efekat na privredni rast, a to je ono što je najvažnije za budući životni standard građana. Međutim, ekonomski paket predviđa kresanje kapitalnih investicija. I o tome mi ovde nismo čuli ni reč ni danas ni prošle nedelje, jer su sednice tako koncipirane da imamo samo plenum i da nemamo kada o različitim ekonomskim rešenjima da raspravljamo i da ukrštamo argumente, da vidimo šta je najbolje. Na prethodnoj sednici sam govorio o tome kako su kontradiktorne i zbunjujuće poruke od organa vlasti shvaćene, pa građani nisu sigurni da li se krizom upravlja iz političkih motiva ili njome rukovodi struka, pa onda posledično građani misle da su mere preoštre obzirom na epidemiološku situaciju, da su rigorozne, ali istovremeno i da je epidemiološka situacija gora nego što se predstavlja i da u oba slučaja iza svega toga stoje neki politički motivi. Zato građani lupaju u šerpe, zato, jer sumnjaju u opravdanost mera kojima su podvrgnuti i kompetentnost onih koji krizom upravljaju, a sumnjaju jer čuju šta im se govori, čuju te konfuzne poruke, a ne zato što vole Janka, Marka, Peru, Žiku ili Đoku. I bakljadama ih nećete od tog uverenja razuveriti. Možete ih samo dodatno iritirati, a usput i kršiti zakon kada im ugrožavate zajedničku imovinu penjući se na krovove zgrada, jer to je njihova imovina, i usput kršite i policijski čas, zabranu okupljanja itd. Dakle, mi ne vidimo fazni plan sa datumima trajanja svake faze i sa informacijom o tome kako će pojedine mere izgledati u svakoj od faza. Ja mogu ustupiti nadležnim državnim organima konkretan plan u PDF formatu na 25 strana jedne države članice EU, gde je svih pet faza datumski razjašnjeno, sa prikazom svake od mera u svakoj od tih faza. Dakle, kako će izgledati mere koje građani pojedinačno moraju da sprovode - nošenje maski i rukavica, kućna samoizolacija, izlazak starije populacije u šetnje, nabavke, porodična i druga okupljanja na otvorenom ili zatvorenom, posete starijima od strane male dece. Neke evropske vlade, recimo, planiraju meru ograničavanja velikih porodičnih okupljanja npr. svadbi, kao i četrnaestodnevnu kućnu samoizolaciju za povratnike u zemlju čak i posle 10. avgusta. U nekim evropskim zemljama povratak na redovan radni režim krenuće tek od 1. juna samo tamo gde je moguće održavati rastojanje od dva metra između zaposlenih. Mi ukidamo uredbu o posebnom organizovanju rada poslodavaca u vanrednom stanju i naši poslodavci praktično već pozivaju zaposlene na svoja radna mesta u potpuno redovan radni režim, a virus je i dalje tu. Dakle, to nije plan. Možda nama ovakve mere ne trebaju, ali mi ne vidimo plan. Mi nastavljamo fudbalsko prvenstvo 30. maja. To je stvarno krajnje neobična stvar koja zaslužuje posebno objašnjenje. Dakle, koliko god se izborna kampanja zahuktavala i koliko god stalno bili u njoj, hajde jednom da se bavimo poslom i informisanjem građana, da ih ne izlažemo propagandi, da ih sluđujemo dezinformacijama o raspadu EU. To slušamo već 30 godina, 30 godina se raspada, nikako da se raspadne, neće se ni raspasti. Dakle, da se batali propaganda, jer zaista zdravlje ljudi je u pitanju. Zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem, kolega Đuriću. Reč ima narodni poslanik Marko Parezanović. Izvolite.
Izgleda da kako ova epidemija jenjava tako su političke teme te koje dolaze do izražaja. Zaista se slažem sa predsednicom Vlade da je bilo mučno slušati pojedine poslanike i zaista je neverovatno do koje sve mere su neki spremni da idu u relativizaciji i žrtava ovog virusa i svih napora lekara da broj tih žrtava bude što manji. Pošto čujemo da mi nismo imali nikakav plan, da se o tome nije govorilo, samo bih podsetio sve građane i sve narodne poslanike da su na samom početku vanrednog stanja naši lekari veoma detaljno govorili o tome šta tačno očekuju od virusa, iako je bilo jako teško u tom trenutku nešto predviđati, jer smo videli da je ceo svet bio zatečen. Naši lekari su tada otprilike rekli da se može očekivati da će epidemija da raste negde do pravoslavnog Vaskrsa, a da će, ukoliko budemo poštovali mere, nakon toga krenuti da jenjava i da ćemo u nekom trenutku, početkom maja meseca, imati ispod 5% zaraženih od broja testiranih. Ako danas pogledamo poslednji rezultat, mislim da je procenat zaraženih od broja testiranih negde oko 1,8%, što je najniži procenat od samog početka. To najbolje govori da su naši lekari odlično znali sa čime se suočavaju, da su ipak napravili neke koliko-toliko dobre procene i da su te mere ipak dale rezultate. Mislim da je malo pretenciozno da mi sada pričamo o tome kako EU ima neke planove, ne znam, za avgust mesec, a deset dana pred onu katastrofu u Italiji i Španiji niko nije imao pojma šta će da se dogodi. Kada govorimo o našim merama tu je posebno zanimljivo da poredimo i našu zemlju sa nekim zapadnim zemljama slične veličine i da primetimo da te zemlje imaju po 20, 30, pa i 40 puta više preminuli. Mislim da se tu najbolje vidi ta razlika u merama koje smo mi preduzeli, kada smo se potrudili da smanjimo, da tako kažem, nepotrebne kontakte na minimum i da na neki način fizički odvojimo najstarije stanovništvo od ostatka populacije. Mislim da se upravo tu vidi razlika, jer je očigledno među tom populacijom najveći procenat smrtnosti i zato mi mamo 200 preminulih, a neke zemlje slične veličine, kao što je naša, imaju po 2.000, 3.000 ili čak 8.000, kao recimo Belgija koja ima samo par miliona više stanovnika nego Srbija. Prosto mi je neverovatno da postoje narodni poslanici ne mogu da naprave razliku između tog trenutka kada smo te mere uveli, kada je virus bio najjači, kada je epidemija bila najžešća, kada je išla uzlaznom putanjom i da naprave razliku u odnosu na ovaj sad trenutak kada epidemija jenjava. Kao što ne mogu da razumem ni mnoge druge primedbe tipa - zašto preko dana možemo da se šetamo, a noću ne možemo, jel to korona napada samo noću. Pretpostavljam da ipak preko dana moramo da završimo neke životne poslove, a da uveče i noću ne moramo da ostvarujemo kontakte. Ili, ako neko kaže kako možemo da idemo u prodavnice, a ne možemo u parkove, pa valjda u prodavnice moramo da idemo da bi preživeli, a da se družimo i roštiljamo u parkovima baš i ne moramo u ovih mesec dana, može to malo da sačeka. Na kraju krajeva, sve te mere nisu uveli političari, uveli su ih lekari, i to tim lekara za koje smatram da su najbolji koje u ovom trenutku imamo u našoj zemlji i da se pokazalo vremenom da su te mere ipak dale neke rezultate. Ono što je bilo primetno jeste da apsolutno svaki lekar koji je samo nešto pozitivno rekao o reakciji države i pomoći države u tim najtežim trenucima bio je satanizovan od strane opozicionih aktivista, političara, medija i uvek se sve svodi na to, ako kažu nešto pozitivno, biće satanizovani, ako kažu nešto loše, eto njima pet termina unapred i na N1 i na Nova S, tamo će da budu bukvalno inventar, samo je bitno da nešto loše kažu o svojoj državi. Mislim da su ovde bila tri ključna faktora koja su nama pomogli da ovu krizu za sada prebrodimo na što bolji način. Tu pre svega mislim na naše zdravstvo, a za koje moram da kažem da je bilo jako, jako potcenjeno godinama unazad. Mi valjda mislimo da je popularno da loše govorimo o sami sebi i o našoj zemlji, da je trava uvek nekako zelenija u komšijinom dvorištu, a ja mislim da su naši zdravstveni radnici pokazali, u ovim najtežim trenucima, da su i te kako sposobni da se izbore sa krizom i da mi možemo biti ponosni na njih. Kao drugi faktor, naravno, izdvojio bih i državu koja je reagovala najbrže što je mogla i ispunila sve ono što je struka tražila i sve ono što je bilo neophodno da država, koliko-toliko, normalno funkcioniše u tom vremenu specifičnih okolnosti kada život nije bio uobičajen i kada je imala i te snage da primeni neke ekonomske mere, da pomogne privredi i građanima, a da finansijski sistem ostane stabilan u zemlji. Kao treći faktor bih izdvojio građane, jer smatram da su ubedljivo u najvećem, u veoma visokom procentu, bili jako odgovorni, jako disciplinovani i ispoštovali ono što je struka tražila od njih, da smo imali ogroman broj volontera širom zemlje koji su pomagali najstarijim ljudima kada nisu mogli da izlaze napolje i da smo sa ta tri faktora uspeli zajednički da, u ovom trenutku, imamo one rezultate koje smo priželjkivali na početku vanrednog stanja. Ono što je važno jeste da država nastavlja da jača naše zdravstvo i mogu da kažem da, od ponedeljka, u Čačku i Gornjem Milanovcu, znači za to znam, a pretpostavljam da je slično i u drugim gradovima i opštinama, nema više nezaposlenih lekara na birou, a mogu i da kažem da su danas sve medicinske sestre, koje su zaposlene na određeno vreme u bolnici u gradu Čačku, dobile rešenje za stalni radni odnos. Takođe, kao što znate, na samom početku krize zdravstveni radnici su dobili novo povećanje plata od 10% i mislim da je baš juče bila isplata, ako se ne varam, drugog dela aprilske plate. Ono što je zanimljivo za medicinske sestre, ta polovina plate je bila između, recimo, 30 i 32 hiljade u zavisnosti od koeficijenta, mesta gde rade, radnog staža itd. Zašto je bitno to što kažem? Bitno je zato što je 2012. godine cela plata medicinske sestre bila oko 31, 32 hiljade dinara. Kada vam neko, poput Dragana Đilasa, kaže da će posle šest meseci, kada dođe na vlast, da vrati dostojanstvo i poštovanje zdravstvenim radnicima tako što će da im poveća platu, samo se setite da je danas jedna polovina plate medicinske sestre jednaka celoj plati medicinske sestre iz 2012. godine, a da pri tom imamo najmanju inflaciju u Evropi, da nam nacionalna valuta nije izgubila vrednost, da je ista kao pre osam godina i da u evrima imamo duplo veću platu za medicinske sestre danas, nego pre osam godina. Ništa od toga nije bilo lako da se sprovede i ništa nije palo sa neba, nego je bio potreban ozbiljan rad. Još jedna tema koja je veoma aktuelna, a to je tema izbora. Kao što znate, mi smo izbore odložili po savetima struke. Mogli ste da čujete i od naših lekara i od svetskih lekara da su očekivanja da će virus biti najslabiji u letnjima mesecima, ali da postoji velika opasnost da se na jesen epidemija ponovo vrati. Potpuno je apsurdno i nelogično da slušamo od jednog dela opozicije zahtev da izbori budu baš na jesen, kada praktično ceo svet očekuje neku novu krizu koja može da bude i veća nego ova. Onda shvatate da se tu zapravo radi samo o jedno, a to je da je njima potrebno još par meseci da se spreme, jer četiri godine nije bilo dovoljno, pa onda po svaku cenu žele da te izbore odlože, iako struka svuda u svetu kaže da ta jesen može biti mnogo problematičnija nego leto. Ne znam šta bih rekao o onome što se desilo danas na početku zasedanja, a kada je moj kolega iz Čačka uradio to što je uradio. Mislio sam da je posle godinu i po dana, koliko nije dolazio u Narodnu skupštinu, a primao je platu i Narodna skupština mu je plaćala stan u Beogradu… Smatrao sam da je normalnije da dođe na svoje mesto, da se prijavi za reč i da za mikrofonom kaže sve što ima, ali je on ipak odlučio da od Skupštine pravi cirkus i da po svaku cenu inicira neki sukob, jer je valjda cilj da ga neko iznese odavde, valjda je njegov cilj da ga neko uhapsi da bi glumio političku žrtvu, kao što je cilj onoga što je uradio Dragan Đilas. To mora opet da se kaže, da mu apsolutno niko nikada nije pomenuo decu, da sam čak siguran da niko u Srbiji niti zna ko su mu deca, ni kako se zovu, ni koliko godina imaju, u koju školu idu, apsolutno ne znaju ništa o njegovoj deci i o deci ostalih opozicionara, što je sasvim u redu i ispravno, ali su zato građani Srbije nebrojeno puta mogli da čuju svakakve gadosti o porodici predsednika Aleksandra Vučića i njegovoj majci, ocu, bratu, deci. Mislim da bih ostao celo veče kada bih samo nabrajao šta smo sve mogli da pročitamo od strane njihovih aktivista, od strane njihovih medija i da to oni apsolutno nikada nisu osudili. Ono što je potpuno jasno, jeste da se iza svega toga krije jedan pokušaj da se u Srbiji isceniraju sukobi, da neko bude uhapšen, da se neko pobije na ulici, kako bi poslali u svet sliku da je Srbija jedna politički nestabilna zemlja, tiranija u kojoj se ljudi tuku po ulici u kojoj se hapse opozicioni političari i slično. Dakle, ti pokušaji traju već godinu i po dana i upravo ono što smo videli jutros u režiji Boška Obradovića je jedan takav pokušaj. Imamo primer i tih lupanja u šerpe, što je jako zanimljivo, u osam i pet lupaju u šerpe, jer su nezadovoljni zbog mera koje smo uveli na zahtev lekara, na zahtev struke, samo zato da bi sačuvali zdravstvo, da nam zdravstvo ne bi puklo usled velikog naleta broja pacijenata koje smo mogli da imamo. Dakle, poslušali smo te savete, da zaštitimo zdravstveni sistem. Lekari su nebrojeno puta pozivali građane da te mere poštuju, da ostanu kod kuće i na kraju, imate ljude koji u osam sati navodno tapšu, a posle lupaju u šerpe. Pa što onda tapšete, ako nećete da slušate šta vas lekari mole već mesec i po dana, nemojte tapšati, licemerno je. Lupajte u te šerpe, ali u osam nemojte ništa da radite. I ono što je potpuno neverovatno, mogli smo da čujemo kako živimo u tiraniji, u logorima, pa kaže jedan političar, baš Dragan Đilas, kaže – Srbija je najveća tamnica u Evropi, u trenutku kada smo imali jedan vikend policijski čas. Tamnica je da provedete vreme u svojoj kući i u svom domu sa svojom porodicom. Ja zaista mislim i zaista mi je žao onih ljudi koji svoj dom i svoju porodicu doživljavaju kao tamnicu i mislim da njima pomoći nema. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Parezanoviću. Reč ima narodni poslanik Branka Stamenković. Izvolite.
Hvala. Dragi građani Srbije, obraćam vam se danas iz ovog Doma, vašeg Doma u kome mi jesmo samo vaši predstavnici koji se danas, evo sastao da ukinemo vanredno stanje za koje nas niko nikada nije ni pitao, da li uopšte treba da se uvodi u Srbiji, iako Ustav Republike Srbije jasno propisuje da vanredno i ratno stanje može da proglasi samo i isključivo Narodna Skupština. Dragi moji građani, vi koji površno pratite politiku zato što radite i po tri posla da bi prehranili svoje porodice i nas birate ovde da štitimo vaše interese, jel vi nemate vremena, morate da znate dragi moji građani da je 15. marta u Republici Srbiji izvršen državni udar, nakon što su tri visoka partijska funkcionera SNS, poimence Ana Brnabić, Aleksandar Vučić i Maja Gojković na nekakvom partijskom sastanku odlučili da prekrše Ustav, zabrane Narodnoj Skupštini da se sastane, suspenduju je, zabrane joj da raspravlja i odlučuje i praktično su oteli sve nadležnosti vaših predstavnika, dragi moji građani koje ste birali da ovde štite vaše interese. Sve su to uradili samo i isključivo, dragi moji građani zato što su znali da je Narodnoj skupštini bilo dozvoljeno da raspravlja o uvođenju vanrednog stanja i da joj je bilo dozvoljeno da raspravlja o ovim srednjovekovnim merama kojima smo bili izloženi poslednja dva meseca. Dragi građani, oni su znali da u ovoj Skupštini postoji minimum tri narodna poslanika, poslanika DJB koji bi se tome usprotivili, koji bi izneli drugačije argumente za drugačiji stav prema borbi protiv Koronavirusa, trezveno baratajući činjenicama, čime bismo smirili strah koji kod građana postoji, a koji je ova vlast, nakon što je ukinula Narodnu skupštinu bezočno raspirivala i dodatno pogoršavala umesto da građane smiri, samo zato što svoje građane ne poštuje, što zna da poverenje građana nema i što se plaši da se na bilo koji drugi način obezbedi zdravlje stanovništva, osim represijom i silom. Ljudi su, narod naš je, gospodo moja draga, to su razumna bića. Kada imaju poverenje u svoju vlast, dovoljno je da im propišete preporuku, niko normalan ne želi da se zarazi od Koronavirusa. Ne možete uvoditi srednjovekovnu meru karantina za starije od 65 godina da mesec i po dana ljudi ne mogu sunca da vide. To je gore čak i od srednjovekovne mere. U srednjem veku su bolesne ljude zatvarali u karantin, a ne zdrave. Za ovaj virus se zna, za koga je opasan, a za koga nije. Dragi moji građani, od 1000 zarađenih, 900 ljudi nema nikakve simptome, ni ne znaju da su zaraženi, preleže grip bez ikakve potrebe. Sto ljudi ima nekakve simptome, od njih, 10 ima teške simptome i zahteva hospitalizaciju. Vaš je posao, draga moja vlasti SNS bio da zaštite tih 10, od tih 1000, da bismo stekli kolektivni imunitet, kao što ga je Švedska stekla, preko ovih 900 koji nemaju nikakve simptome i Švedska sada ne mora da se pretplaćuje ninakakve zbrzane vakcije, jer već ima kolektivni imunitet, a mi poklanjamo dva miliona evra SZO, kao pretplatu za vakcinu, pa sram vas bilo.
Zahvaljujem koleginice Stamenković. Reč ima predsednica Vlade Republike Srbije, Ana Brnabić. Izvolite.
Hvala vam. U ovom trenutku, u odnosu na jučerašnji dan, Švedska ima 2941 žrtvu Koronavirusa. To nam preporučujete? To je vaša opcija za građane Republike Srbije? Da 3000 ljudi bude mrtvo samo da vi ne bi nosili masku? Pa, to možda kada vi budete imali odgovornost za ovu zemlju. Mi nismo želeli da 3000 u Republici Srbiji umre zato što vi ne verujete u Kovid – 19 i zato što ne želite da nosite maske. Poštovani građani Republike Srbije, vi ste sada čuli koja je to strategija. Trebali smo da budemo kao Švedska. Švedska će imati preko 3000 ljudskih žrtava od Kovida – 19. Ne postoji vikend koji je zaslužio da se izađe napolje da bi sačuvali 3000 ljudskih života. Da, trebalo je sedeti kući, trebalo je čuvati živote. Ako nam nudite švedski model, hvala vam što ste rekli tako otvoreno, govorite nam da smo trebali da imamo preko 3000 ljudskih života u Srbiji, da preko 3000 ljudi u Srbiji umre. Hvala vam što ste rekli šta je bio vaš plan i građani pretpostavljam, da u velikoj meri bi svakako podržali naš plan gde nemamo sve te ljudske živote. Hvala.
Zahvaljujem. Koleginice Stamenković, osnov javljanja? (Branka Stamenković: Replika.) Replika? Niste pomenuti tokom izlaganja. Dobili ste odgovor na pitanja koja ste postavili. Reč ima narodni poslanik Dubravka Filipovski. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvažena predsednice Vlade, gospođo Brnabić, poštovani prvi potpredsedniče Vlade, gospodine Dačiću, kolege i koleginice narodni poslanici, pa posle mesec i po, nešto više od mesec i po dana stekli su se uslovi za ukidanje vanrednog stanja, a današnja rasprava je upravo prilika da se kaže da se Srbija uspešno prilagodila novonastaloj situaciji u sprečavanju zaraze Kovidom-19. Mislim da ćete se složiti sa mnom da smo na vreme progutali gorku pilulu i uveli teške mere koje su za cilj imale da sačuvamo živote ljudi i u tome smo uspeli, iako ta borba još uvek traje, iako su izazovi svakodnevni. Moja poruka i moj kolega iz SNS iz ovog visokog doma danas je, da mi nećemo odustati od borbe za životom, da borba protiv Koronavirusa i dalje traje i da ona nije poligon, niti sredstvo za političko delovanje i za zloupotrebu kakvu smo mogli da vidimo danas na početku zasedanja u režiji narodnog poslanika Boška Obradovića. Ko nije razumeo ili nije želeo da razume da je u Srbiji postojao osnov za katastrofu zbog razornog delovanja Koronavirusom i da je vanredno stanje pružilo pravni okvir da se uvedu neophodne mere i da se privremeno ograniči kretanje ljudi da bismo sačuvali živote, po mom mišljenju ima problem sa realnošću sa kojom se danas suočava ceo svet. Posle ovih mesec i po dana, možemo sa sigurnošću da kažemo da se nije reagovalo na vreme i odlučno, ozbiljno bi doveli u pitanje živote ogromnog broja građana Srbije. Srbija je izbegla crni scenario kakve su imale mnogo razvijenije zemlje od nas i u tome smo uspeli zato što smo sačuvali naš zdravstveni sistem i zato što nismo dozvolili da nam ljudi umiru zbog nedostatka medicinske opreme. Zbog toga je za sve učinjeno do sada u sprečavanju širenja Koronavirusom bio veoma važan stav medicinske struke, naših sjajnih lekara, ali i političke hrabrosti i liderstva koje je pokazao predsednik Srbije, Aleksandar Vučić, ali i ceo državni vrh. Nije bilo lako trčati trku za životom u prethodna dva meseca, nije bilo lako da imamo pune prodavnice, da nabavimo lekove, da obezbedimo laboratorije, da obezbedimo maske, rukavice, respiratore i sve što je potrebno da bi život građana funkcionisao normalno, nije bilo lako vratiti desetine hiljada ljudi iz inostranstva koji su bili zarobljeni na granicama i zato je važno da se po mom mišljenju u ovoj raspravi danas, ali i u narednim danima veoma transparentno i jasno pokaže šta je sve preduzeto, koliko je novca potrošeno za te preduzete mere. Ja znam koliko to dnevno oduzima vremena, s obzirom na redovne aktivnosti, ali zbog toga što se pojavljuju dezinformacije veoma je važno da se neke stvari i ponavljaju i da građani Srbije upravo do zvaničnih predstavnika Vlade čuju i zvanične informacije. Deo opozicije, kao što možemo da vidimo i danas, odbio je učešće da učestvuje u parlamentu. Oni su prethodnih dana i pozivali građane Srbije da krše mere Vlade Republike Srbije, rizikuju svoje zdravlje i izađu na ulice. Oni su na žalost i uništili aplauz koji je bio namenjen našim sjajnim lekarima i medicinskom osoblju lupanjem u šerpe, ali su otišli i korak dalje, po mom mišljenju i mišljenju većine mojih kolega, time što su zloupotrebili decu u političke svrhe. Poštovani građani Srbije, nikada se do sada u Srbiji nije desilo da bilo ko u političke svrhe, kao što je to uradio Dragan Đilas, koristi decu, koristi porodicu koja je svetinja i koja je osnovna ćelija društva. Politika Saveza za Srbiju jednostavno nema racionalnog objašnjenja. Njihov cilj je da pošto-potom dođu na vlast i prosto njihove performanse i sve ono što žele možda i u narednom periodu da urade, na to nas podsećaju gotovo svakodnevno. Prvo je to uradio Dragan Đilas sa svojim suzama zbog njegove dece koja nisu pomenuta, a danas je to uradio Boško Obradović, koji po ko zna koji put do sada, kao narodni poslanik, nije poštovao ni ovaj dom, niti je poštovao zastavu Srbije kao državni simbol. Zamolila bih građane Srbije samo da zamisle u svojim glavama samo jedan dan na vlasti Boška Obradovića. Kakav je bio Dragan Đilas, to vrlo dobro znamo, koliko je dece i porodica zaplakalo zbog 400 hiljada ljudi koji su ostali bez posla kada je on bio na vlast vrlo dobro znaju građani Srbije nasuprot njegovih 619 miliona evra koliko je on prihodovao, a da mi to znamo dok je bio na vlasti. Takođe, želim da zamolim građane Srbije da razmisle o tome kada je Srbije, s obzirom na to da se ekonomske mere za oporavak privrede od virusa Koronavirusa već primenjuju, znači da razmisle kada je Srbija u svojoj novijoj političkoj istoriji mogla od svojih prihoda za ekonomski oporavak, od bilo čega, da izdvoji 5,1 milijardu evra. Takođe, želela bih da pošaljem još dve poruke. Prva je da treba da spustimo loptu, da prosto spustimo tenzije, ukoliko je to uopšte moguće, s obzirom da se izborne radnje nastavljaju i da su izbori 21. juna, ali da razmislimo da nam je u ovim teškim vremenima potrebna podrška, potrebna solidarnost, potrebno razumevanje, a 21. juni će svakako biti datum kada će se građani Srbije izjašnjavati u kakvoj Srbiji želimo da živimo i šta je najbolje za našu decu.
Zahvaljujem, koleginice Filipovski. Reč ima narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi gospodine Dačiću, dame i gospodo narodni poslanici, danas smo na toliko očekivanoj sednici na kojoj raspravljamo o ukidanju vanrednog stanja, a i sami znate koliko ljudi se interesovalo za to kada će biti ukinuto vanredno stanje, da li će posle ukidanja vanrednog stanja i dalje važiti određene mere. Smatram da je od velikog značaja to što ste vi gospodine Dačiću tu i gospođo Brnabić, koja trenutno nije, ali celog dana odgovara na pitanja, jer je od velikog značaja da se građanima zapravo razjasni šta se desilo, ali i kakav život uz ovaj virus na žalost nas očekuje. Na prošloj sednici govorili smo o merama koje se odnose na zdravlje ljudi koje smo potvrdili, ali smo imali prilike da govorimo i o merama koje su nešto kasnije usledile, a odnose se na našu ekonomiju, na našu privredu, odnosno odnose se na one mere pomoći koje će biti primenjene da bi se prevazišle posledice ovog virusa. Na toj sednici je bilo poslanika koji nisu želeli da nose maske, ni rukavice, koji su se protivili tim merama zaštite i ja smatram da su oni naše zdravlje, nas ostalih koji smo se štitili od virusa, čak i ugrozili. Danas je sednica počela na malo drugačiji način. Mogli smo da vidimo jedan performans koji je Dragan Đilas smislio i ponovo je poslao još jednog od svojih klovnova da prave cirkus od Narodne skupštine. Meni je drago što je to trajalo kratko i što im to nije uspelo, ali mi je takođe drago što su oni danas pokazali kako poštuju institucije, kako poštuju građane Srbije koji su za njih glasali da budu narodni poslanici, da rade svoj posao, da budu glas naroda, da primaju platu za taj posao. Drago mi je što su pokazali na koji način bi oni vršili vlast možda nekad, nadam se da i ne. Još sam želela da kažem da smo svedoci teških udaraca koje svakodnevno trpi Aleksandar Vučić, ali nažalost i njegova porodica, jer njima nije dovoljno što napadaju samo njega, moraju da napadaju i njegovu decu i porodicu i da čak i decu i roditelje uvlače u jednu prljavu kampanju koju oni nazivaju političkom kampanjom. Tu u stvari nema politike. Zna se šta je politička borba, zna se šta je borba argumentima, borba činjenicama i borba između pristalica različitih političkih partija. Ovo što oni rade je isključivo pokazivanje mržnje zbog nemoći. Ovo su neuspeli pokušaji da se na svaki način oslabi predsednik i država. Ali, vidite i sami da Aleksandar Vučić iz svake te priče u koju je upleten i nasilno umešan izlazi sve jači. Pravi političar, državnik, onaj koji je već mnogo puta dokazao da je najznačajnija borba za njega borba za građane i borba za Srbiju, Aleksandar Vučić je rekao da neće i nije odgovarao na svakodnevne napade, rekao je da neće i nije pominjao imena svojih političkih protivnika dokle god traje vanredno stanje, dokle god nije siguran da svi zajedno pobeđujemo u borbi za život i zdravlje naših građana. Za to vreme, crta se meta na čelo članovima njegove porodice, nastavlja se sa podmuklom kampanjom koju predvode lideri Saveza za Srbiju. Oni su sve probali: kampovali su u parku, pravili su proteste, urlali su na ulicama, upadali su u RTS, u Narodnu skupštinu, u druge institucije, pozivali na linč predsednika Srbije i predsednice Vlade, maltretirali su predsednicu Skupštine, opsedali su Predsedništvo, rušili su radove na trgu, kršili su na kraju policijski čas. Sve ono što bi radili sutradan kad bi došli na vlast. U svojim medijima, na portalima, na društvenim mrežama svakodnevno razapinju i Aleksandra Vučića i njegovu porodicu i svakoga ko stane u njegovu odbranu. Oni prvo nisu hteli na izbore, pa su onda malo hteli na izbore, pa opet malo nisu hteli na izbore, a sad ne znaju da li će na izbore. Njima zakoni jesu odgovarali jer su ih oni doneli, a onda im nisu odgovarali jer smo ih svi mi primenjivali. Oni ne znaju da li u našem društvu ima ili nema demokratije. Da vam kažem nešto, dame i gospodo, svi vi koji ne možete da rešite da li ćete na izbore ili nećete na izbore, izađite na izbore konačno da vas SNS sa svojom koalicijom pobedi, da vam konačno stavimo do znanja gde vam je mesto i da prestanete sve nas da maltretirate svakoga dana sa time da li ćete na izbore, nećete na izbore, koji će političar da plače, a koji političar neće da plače. Sve ovo nije dovoljno, već sada, naravno, i Vučićeva deca moraju da budu upletena u celu tu priču i da budu na tapetu. Onda se ljute kad neko na to ukaže. Šta treba KRIK-u da targetira Danila Vučića, da ga povezuje sa kriminalcima i da ga na taj način, vrlo moguće, dovodi u opasnost? Zašto Brkić iz „Tabloida“ poručuje da kad nas oni budu jurili jednog dana, sutradan, niko ne sme da pobegne, ni mali Vukan, ni Danilo, ni Milica? I zašto sve to prenose portali kao što je „Direktno.rs“? Zato što su to Đilasovi mediji. Zato što postoje ljudi koji su plaćeni da zastrašuju političke neistomišljenike Dragana Đilasa. Sve to što se nama dešava mesecima unazad kulminiralo je zadnjih nekoliko dana, evo i tokom trajanja ovog vanrednog stanja, a posledica je isključivo nemoć onih koji nemaju nikakvu ideju, koji nemaju ništa iza sebe što su uradili, koji nemaju nikakav argument, koji nemaju program, koji nemaju politiku. Dana 21. juna narod će takvim ljudima reći ne, a reći će da politici, programu i to programu Aleksandra Vučića i SNS. Hvala.
Zahvaljujem, koleginice Žarić Kovačević. Reč ima narodni poslanik prof. dr Žarko Obradović.
Hvala. Poštovani predsedavajući, poštovana predsednice Vlade, poštovani prvi potpredsedniče Vlade, koleginice i kolege, dozvolite da i ja kao jedan od predstavnika Socijalističke partije Srbije u ovoj Narodnoj skupštini Republike Srbije kažem povodom Predloga Vlade za ukidanje vanrednog stanja. Predsednica Vlade je na početku današnjeg izlaganja obrazložila razloge zašto se predlaže ukidanje vanrednog stanja i svi navodi koje je ona iznela apsolutno stoje. To i današnji podaci potvrđuju, broj zaraženih osoba virusom COVID-19 je danas manji nego ikad pre. Ono što je izazvalo moju pažnju jeste ovaj treći uslov, a to su ispunjeni kriterijumi Svetske zdravstvene organizacije. Predsednica Vlade je detaljno pomenula te kriterijume i u kojoj meri i na koji način. Ja bih želeo da istaknem taj detalj zato što je važan, zato što smo mi kao Republika Srbija od početka sarađivali sa Svetskom zdravstvenom organizacijom. Bili smo deo, da tako kažem, tog jedinstvenog fronta borbe protiv ove pandemije. Direktor Kancelarije Svetske zdravstvene organizacije u Srbiji je rekao da je Srbija uspešno obavila svoj posao. On je, doduše, rekao to pre dve-tri nedelje, ali to podaci pokazuju, da je Srbija uspešno obavila posao borbe protiv virusa, jer je epidemija od početka bila pod kontrolom. To je važno reći. Na kraju krajeva, mislim da ove brojke koje mi ostali gledamo svakog dana dovoljno govore da je Srbija tu bila uspešna. Mislim da je najveća stvar, najveći posao koji je uradila naša država, mislim i na predsednika države i na predsednika Vlade i na celu Vladu, kako one ministre koji su bili u kriznom štabu, tako i one koji nisu, da su uradili jedan za građane važan posao i pokazali su kako se može boriti protiv pandemije. Naravno, lekari i celo medicinsko osoblje su tu podneli najveći teret, ali se pokazalo da imamo veoma kvalitetno zdravstvo, da imamo kompetentne ljude, da imamo, ako tako mogu reći, fleksibilno zdravstvo zato što smo sve to uspeli u kratkom vremenu. Ne zaboravite, vanredno stanje je uvedeno pre 50 dana, prvi slučaj je zabeležen 5. marta, znači pre dva meseca. Pokazalo se da naš zdravstveni sistem može da se brzo prilagodi novoj situaciji. Ne treba smetnuti s uma da je virus, iako o njemu svi pričaju, još uvek apsolutno u velikoj meri nepoznat, zato što se uvek javljaju neki lekari sa pojedinim teorijama, ali ja se sećam pravila Svetske zdravstvene organizacije koje sam pročitao, da samo ono što je naučno utemeljeno, što je provereno, što se pokazalo prilikom istraživanja kao konačno se može uzeti za konačnu istinu. Mislim da je u celoj ovoj borbi koji smo imali protiv Korone u proteklih dva meseca zdravstveni sistem pokazao jednu izuzetnu efikasnost. Građani su, naravno, bili odgovorni i mislim da i to nešto govori o društvu naše države Republike Srbije. Međutim, sutra mi nastavljamo borbu protiv virusa, ali na jedan drugačiji način. Vraćamo se u život i mislim da ti koraci treba da budu vrlo pažljivi. Postoje mere koje će se primenjivati. Vlada je dala i predlog onih mera koje se apsolutno ukidaju i onih koje ostaju na strani. Postoje oblasti života u kojima, primera radi mera socijalnog distanciranja će onemogućiti rad u punoj meri ili u potpunosti. Mislim i na obrazovanje, mislim i na kulturu, na sport, na nauku i druge oblasti gde postoji kao neki uslov, ako mogu reći, da se okupi veći broj ljudi i o tome treba voditi računa. Mislim da naš krizni štab ima dobar manir da obaveštava tačno javnost o stanju zdravlja i borbe protiv Korone. Poštovana predsednice Vlade, mislim da bi na određen način trebali voditi računa unutar štaba, ako mogu skromno reći i o meri pojavljivanja, jer svaka reč članova štaba ima uticaj na nas građane, da svaka informacija bude tačna. Pravovremena je uvek bila, bile su i tačne, ali je važno ovaj ostatak borbe protiv Korone da ne napravimo neku grešku. Mislim da je Srbija pokazala jedno lepo lice u ovoj borbi protiv korone. Pored toga što smo videli i da imamo prijatelje koji nam pomažu u borbi protiv korone, videlo se da Srbija ima kapaciteta da pomogne i druge države. Drago mi je što smo pomogli i Republici Italiji i naravno Republici Srpskoj, ali i ponudili ostalima pomoć, jer mislim da je to dobro. Drago mi je što ste i vi, poštovana predsednice, juče na donatorskoj konferenciji u ime Srbije ponudili dva miliona evra kao naš doprinos da se što pre nađe vakcina i da što pre postane globalno primenljiv. Mislim da nema zemlje u regionu koja je pokazala toliku želju da pomogne svojim građanima. Evo, tu je gospodin Dačić, kao potpredsednik Vlade i kao ministar inostranih poslova, da je ipak bilo 37 letova i da su naši građani sa različitih destinacija širom sveta vraćeni u Srbiju da budu među svojima, govori o jednom humanom i patriotskom aspektu rada Vlade, da se pomogne svima onima kojima je to moguće da budu među svojima. Naravno, taj odnos sa EU je veoma zanimljiv. Naravno, naše je čvrsto opredeljenje da budemo članica EU i nema ljutnje. Mislim da ne treba da postoji ljutnja sa njihove strane što mi apostrofiramo pomoć i Narodne Republike Kine i Ruske Federacije, rekli smo i SAD i Norveške i ostalih. Ne treba zaboraviti, ne treba smetnuti sa uma da je EU prvih dana pojave pandemije donela uredbu ili je donela propis kojim je na određen onemogućena nabavka medicinske pomoći za zemlje koje nisu članice EU. To ja razumem. To je njihov potez, ali objektivno to nije nešto što je išlo nama u prilog i oni moraju da razumeju nas. Mi smo suverena država koja vodi računa o svojim interesima, vodi računa o svojim građanima. Nama je bila važna u tom trenutku pomoć koju smo dobili od Narodne Republike Kine i od drugih država koje sam pomenuo, pri čemu je EU apsolutno tu da kažem neupitna, ali moramo razgovarati o tome, ne treba da postoji sujeta sa bilo koje strane. Ono što je važno pomenuti, život od sutra vraća se u svoju normalu, ali je sjajna stvar koju je uradio Krizni štab pitanje ekonomije. Sve procene, ja govorim kao osoba koja se trudi da o onome što nam se dešava ili čime smo okruženi da sazna što više, video sam da će u ekonomiji stanje biti jako teško širom sveta. Vidim da se pominju cifre od 58 ili čak 59 miliona Evropljana koji ostaju bez posla. Procene MMF su da će ovo biti najveća recesija, čak i gora od one 1930. godine. Mislim da je naša država i Krizni štab koji se time bavio uradio prave mere vezano i za sprečeno otpuštanje, za pomoć, za odnos prema onima koji su zaposleni i mislim da je to sjajna stvar. Poštovana predsednice, ima jedna oblast javnog života gde bih želeo da pomenem i da imate to u vidu šta tu treba uraditi. Reč je o obrazovanju. Zašto pominjem obrazovanje? Svi učesnici procesa obrazovanja od predškolskog do visokog od 15. marta nisu aktivni u nastavi, na način da postoji neposredan kontakt komunikacije i razmena mišljenja sa drugom stranom, između đaka i nastavnika, između profesora i studenata i ostalo. Kada pogledamo celu strukturu obrazovnog sistema objektivno, jedino će mali maturanti biti u jednoj čudnoj situaciji. Svi će ostali završiti svoj posao na način na koji je to predviđeno. Mislim da je sjajna stvar bila ovo što je Ministarstvo prosvete uradilo sa nastavom i sa lekcijama koje su putem interneta prenošene za đake. Razgovarao sam sa puno kolega. Mislim da će nastavnici tu apsolutno taj deo posla privesti kraju. Vlada je promenila uredbu. Dala je mogućnosti da sve to što se uradi u budućem vremenu bude urađeno na pravi način. Studenti će imati, kako smo obavešteni, krajem maja aprilski rok, onda u junu naravno junski. Ali, mali maturanti su u jednoj čudnoj situaciji zato što deo nastave prate preko malih ekrana, deo imaju nastave i provere svojih znanja sa nastavnicima. Imali su probu male mature. Ne postoji ili neće postojati do kraja školske godine, to je već dva i po meseca za njih, a za ostale đake tri meseca, neće postojati nikakav direktan kontakt i komunikacija i odgovor na postavljeno pitanje, u smislu ako nekome od njih nije jasno, kako mu objasniti to što nije jasno i kako ga uvesti u novu lekciju. Znam da bi mali maturanti želeli da male mature nema, ali mislim da Ministarstvo ima dobar plan da to obezbedi na najbolji mogući način, uz poštovanje mere socijalne distance, da ne postoji mogućnost da se neko zarazi. Mislim da je dobro što će se u drugoj polovini juna obaviti mala matura, da je dobro što će biti na nivou, kako bih rekao, u školi ceo kapacitet škole staviti na raspolaganje malim maturantima, da će i nastavno osoblje biti tu, ali se mora naći način da nastavnici sa đacima ovaj deo nastave od 15. marta pa do kraja školske godine prevedu brojčano u ocene, a da Zavod za unapređenje kvaliteta, zavod koji priprema malu maturu, da uzme u obzir i to postojeće stanje, ako mogu reći, da prilagodi ova pitanja koja su bila od 15. maja. Znam da će Ministarstvo organizovati u školama početkom juna slobodne dane da bi đaci sa roditeljima mogli za ono što im nije jasno razgovarati sa nastavnicima ili ukoliko postoji potreba da se popravi neka ocena, sve je to lepo, ali objektivno u dva, tri ili pet dana se ne može, kako bih rekao, ceo onaj proces koji dva i po meseca je postojao savladati i za njih se mora naći pravo rešenje. Zato što će svi ostali na jedan dobar način završiti. Čak ukoliko neko od njih i nije savladao neku lekciju, naravno, uvek postoji drugi deo, postoji letnji period, postoji septembar, imaće vremena da se savlada sve ono što je deo ishoda znanja za određeni nivo obrazovanja, ali mali maturanti su u jednoj posebnoj poziciji i o tome treba voditi računa. Zato sam ovo i pomenuo. Mi se inače ukidanjem vanrednog stanja vraćamo i u jednu drugu dimenziju našeg života, ako mogu reći, pošto smo ovde u Narodnoj skupštini, bavićemo se politikom. Ne treba se mnogo, nažalost, ovo jutros što se desilo pokazuje način ponašanja aktuelne opozicije, jer opozicija koja nema ideju, koja nema program lično mislim da se provocira nasilje i pokušava se stvoriti neki događaj da bi se iz toga profitiralo. Ovo mogu reći zato što sam u ime naše partije bio jedan od ljudi koji je učestvovao u razgovorima sa opozicijom još od avgusta meseca prošle godine i to je jedna konstanta u njihovom ponašanju. Znate, prvo je bilo da li će biti stolova o unapređenju izbornih uslova, pa je bilo nekoliko sesija na Fakultetu političkih nauka i posle dve, tri sesije određene političke stranke koje su i danas protiv izbora su najavile bojkot izbora. Znate, kada neko u avgustu mesecu najavljuje bojkot izbora u aprilu, jer nismo znali da će nam se desiti korona, a evo sada će to biti kraj juna, onda to govori o njihovom strateškom opredeljenju. Znači, hoće razgovor – neće da učestvuju u razgovoru, hoće Narodnu skupštinu – neće da dođu u Narodnu skupštinu, hoće izbore – neće da učestvuju u izborima. Onda shvatite da je u stvari to jedna zloupotreba političkih institucija naše Republike Srbije i jedno promovisanje svoje pozicije na jedan potpuno pogrešan način. Mislim da moramo da pokušamo da njihovo ponašanje stavimo u drugi plan, jer lično mislim da su zloupotrebili jednu jako humanu i lepu akciju kao što je podrška lekarima za ono što su uradili za ovih 50 dana i ono što rade za sve građane Republike Srbije. Lupanje u šerpe je njihovo pravo, ali i zloupotreba apsolutno jedne humane aktivnosti naših lekara. Postoje izbori, kao i u svim drugim demokratskim zemljama, pa ko želi nek izađe, ali se mora promeniti rečnik. Zabranjeno je i nedopustivo je prozivanje dece bilo koga i predsednika Republike, ali i bilo kojih ličnosti koje učestvuju u javnom političkom životu Republike Srbije. Mora se promeniti rečnik zato što se Srbija promenila i moramo se menjati svi zajedno, pa čak i oni koji to ne žele naučiti da budu deo tih promena. U svakom slučaju, mislim da je Republika Srbija u ovih proteklih 50 dana od uvođenja vanrednog stanja uradila mnoge pozitivne stvari, mislim da to brojke pokazuju, a na nama je, kako kažu lekari iz Kriznog štaba, da preuzmemo deo lične odgovornosti i svojim ponašanjem pomognemo Republici Srbiji da što pre dođe do onog nultog broja i da što pre korona bude i zvanično proglašena kao slučaj koji više ne postoji u Republici Srbiji. Hvala vam.
Zahvaljujem, kolega Obradoviću. Reč ima narodni poslanik Vojin Biljić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, započeću svoje izlaganje citatom Monteskjea. Za slučaj da premijerka ne zna, Monteskje je čuveni francusku filozof, jedan od ideologa Francuske buržoaske revolucije. Monteskje je tiraniju definisao na sledeći način: „Kad divljaci iz Luzijane požele voća oni poseku stablo da bi ubrali plodove“. To je tiranija. Dame i gospodo iz vlasti, vi ste posekli sve temelje demokratije, posekli ste sve stubove demokratije u Srbiji, zgazili ste na ustavnost u Srbiji, zgazili ste na Ustav, zgazili ste na garancije osnovnih ljudskih prava, zgazili ste na ponos građana, ugrozili ste slobodu za koju su naši preci vekovima ginuli, koju su krvavo platili da bi je mi danas imali, da bi je mi ostavili našoj deci. Četrdeset i pet dana ova Skupština ne zaseda. Četrdeset pet dana izvršna vlast donosi sve odluke iz nadležnosti Narodne skupštine. Četrdeset pet dana izvršna vlast odlučuje o životima naših građana, odlučuje o tome da li će građani moći da koriste svoja ljudska ili prava ili ne, odlučuje o tome da li će primenjivati Ustav ili ne i to sve zarad jeftinih političkih, izbornih taktika. To se nama dešava četrdeset pet dana. Za tih četrdeset pet dana celokupna vlast, celokupni poslanici, i vlasti i opozicije, svi mediji, cela struka gromoglasno ćute. Četrdeset pet dana mi narodnu suverenost ostavljamo na milost i nemilost izvršnoj vlast, da je ponižava kako god želi, da radi šta god želi sa Ustavom Republike Srbije. Sramota je što su i poslanici opozicije i poslanici vlasti, vas 242, se za to vreme se sakrili u mišije rupe i pustili da vam narodna suverenost bude oteta bez gotovo bilo kakvog otpora. To je sramota, jer su ta sloboda i ta narodna suverenost bilo ono za šta su se naši preci vekovima borili. Zašto? Jel smo se uplašili korone? Znate šta, da je moje pradede neko pokušao da uplaši pegavim tifusom danas ne bi bilo Srbije, zvali bi se Austrougarska i Austrougarska bi postojala još uvek. Jedna jedina institucija koja se oglasila za svo ovo vreme, jedna jedina, je bila Advokatska komora Srbije, koja je ustala i glasno rekla da je prekršen Ustav, da se Srbija nalazi u fazi državnog udara, da su ljudska prava ugrožena. Samo Advokatska komora Srbije. I državni tužilac i Ustavni sud su ćutali. Ustavni sud, valjda zato da bi mi danas ukinuli vanredno stanje, pa da kaže posle – nisam nadležan da odlučujem o ustavnosti ranijih odluka. To je velika sramota za Ustavni sud. To je nešto što se u istoriji ove države nikada nije desilo. Apsolutno nikada. Čuveni američki senator, Džordž Noris je u jednom govoru 1932. godine rekao da istorija pamti, kakav je to čovek bio, da li je ima hrabrost, da li imao integritet, da li je bio sebičan? Znate šta, pitanje je kako će ovaj saziv Narodne skupštine da prođe u istoriji. Za neke druge organe, pre svih za Ustavni sud, znamo oni su se u istoriju upisali, za Vladu neću da pominjem, to je već jasno kao dan, za državnog tužioca znamo, i on se upisao u istoriju. Po prvi put se sa slobodom igramo, kao da smo je dobili na tacni, a nismo. Vekovima naši preci ginu za tu slobodu. Ta sloboda, dame i gospodo, ono za šta vi sedite u Narodnoj skupštini, je narodna suverenost. To je najveći ideal slobode. E, za to su nam preci ginuli, ne za naše plate, ne za naša parking mesta, ne za naše sitne privilegije, za slobodu. Mi smo odgovorni prema građanima Srbije da im branimo tu slobodu. Jedina smo država u Evropi, jedina država, čiji parlament nije zasedao četrdeset pet dana. Znate šta je još bolje? Nikad u istoriji Srbije se ovo nije desilo. Nikad nadležnosti parlamenta, u istoriji Srbije, niko uzeo nije. Parlament je zasedao na Krfu, zasedao je u Nišu, pod bombama je zasedao parlament, samo smo se mi sakrili i pustili izvršnoj vlasti da radi šta god hoće. Još dalje od toga, na prošloj sednici smo dali Vladi nadležnost da donosi zakone. Da li se sećate toga? Doneli smo zakon koji Vladi daje mogućnost da promeni zakon. To se u istoriji parlamentarizma nikad nigde nije dešavalo. Mi moramo da zaštitimo ono što je ideal, moramo da zaštitimo narodnu suverenost, kad već nemamo Ustavni sud da ih zaštiti, kad već imamo sudije Ustavnog suda koji, ne da ne vrše svoju dužnost, nego ja ne znam za pojedine od njih koji su profesori Pravnog fakulteta kako će pogledati u oči studentima. Svaki pripravnik, svaki student prve godine Pravnog fakulteta ima više integriteta od ovog sastava Ustavnog suda. Oni će ući u istoriju po onim kriterijumima …
Zahvaljujem kolega. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite. Samo trenutak. Da li ste vi hteli reč? Oprostite kolega Đukanoviću, pre vas reč ima prvi potpredsednik Vlade i ministar spoljnih poslova Ivica Dačić. Izvolite.
Hteo sam samo da reagujem na ovu diskusiju zato što kad bi neko slušao sa strane, ispalo bi da je stranka ili, ne znam, pokret ili ne znam kako se definiše, kome gospodin pripada, da je veliki branilac parlamentarizma, uloge parlamenta i političkih sloboda. Koliko ja znam većina vaših kolega nije ni učestvovala u radu ovog parlamenta. Pa, kako ste se sad setili uloge parlamenta baš u političkoj borbi? A da ne govorite, možete da se javljate koliko hoćete, ja vam samo kažem o sledećoj stvari, ne postoji čistija situacija u kojoj se uvodi vanredno stanje od ove. Ovo je vanredno stanje zbog zdravstvene situacije. Italija je uvela vanredno stanje 31. januara na dan kada, sutradan, od kada su bili prvi slučajevi korone. Drugo, podsetiću vas na mnoge neustavne poteze u prošlosti koje niste spomenuli, pošto govorite o ovom potezu kao nekom najradikalnijem. Prvo, izručenje Slobodana Miloševića koje je bilo potpuno suprotno Ustavu tadašnje Jugoslavije i Ustavu Srbije. U Ustavu Srbije je jasno zapisano bilo da je zabranjeno izručenje državljana Srbije. To je uradila Vlada Srbije na svojoj sednici. Gde je tada bio Ustavni sud? Drugo, kada je ubijen Zoran Đinđić, proglašeno je vanredno stanje, znate kako? U skladu sa tadašnjim Ustavom, ali uz dilemu gde ja ne sporim potrebu za tim, ali u toj situaciji nismo uopšte postavljali to pitanje. Da li je to vanredno stanje moglo da bude uvedeno za teritoriju cele Srbije ili samo dela Republike? Tako je pisalo u tadašnjem Ustavu. Niko nije postavljao od tadašnje opozicije to pitanje na takav način. (Saša Radulović: Kakve to veze ima sa nama?) Ja sada govorim o nečemu, a vi ste rekli, sedite, molim vas gospodine Raduloviću. Pa, ja sam bio vaš predsednik Vlade, molim vas, poštujte me. Pa, ja sam vas predložio u Vladu, nemojte da me razočaravate, molim vas. Što se toga tiče, vi ste govorili o sledećem, da je ovo izvedeno suprotno Ustavu. Ustav, mislim da je na prošloj sednici ovde ste i čitali tekst Ustava, znači, da ne ulazim sada, ali ovde postoje dve stvari. Ustav Srbije i zaista potreba društva da se uvede vanredno stanje, a vanredno stanje je uvedeno zbog vanredne zdravstvene situacije epidemiološke da bi država mogla da se odbrani od korone. Ustavno pravno je situacija takođe čista zato što je po članu Ustava definisano da ukoliko Skupština ne može da se sastane, zna se kako se proglašava vanredno stanje. Što vi niste ocenili, jer većina vas je ocenila da je mogla da se sastane. Znači, vi morate da prihvatite, ja vam želim da se prijavite za izbore, pa da vidimo, budite većina na sledećim izborima pa ćete vi da procenjujete. Narodna skupština je donela takvu odluku i nemojte da donosite takve ocene koje apsolutno ne stoje. Vi možete da mislite, imate na to pravo. Ja vam samo kažem da je apsolutno netačno, našli ste pogrešan prilaz. Ovo je poslednja situacija na koju se prigovara zbog uvođenja vanrednog stanja. Ovo je situacija u kojoj je takav potez bio nužan. Da njega nije bilo, ne bi mogle da se sprovedu sve ove druge mere. Ja ne mogu da prepoznam, da nisam bio tu nekoliko godina, ne bih verovao da moj član Vlade sada tamo polemiše sa mnom. Evo, ja sam kriv. Ja sam ga lansirao u politiku. Istina, malo mi je Vučić tu pomogao, pošto mi ga je on predložio, ali, u svakom slučaju, suzdržite se od toga. Meni je drago da ste prisutni ovde. To je dokaz da se ipak razlikujete od nekih drugih. Prisutni ste i, naravno, imate pravo da govorite. Uopšte ne sporim to da imate suprotno mišljenje. Ja samo želim da osporim to tumačenje da je uvođenje vanrednog stanja bilo kršenje ljudskih prava, sloboda, a naročito Ustava. Da li je bilo kršenja ljudskih prava i sloboda? Pa, zbog toga se i uvodi vanredno stanje, zato što vanredno stanje podrazumeva ograničavanje određenih ljudskih prava i sloboda, ali na osnovu Ustava i zakona. To je velika razlika. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Hvala. (Saša Radulović: Replika.) Ja bih samo zamolio ako može da se napravi red. (Saša Radulović: Pomenut sam imenom i prezimenom.) (Predsedavajući: Molim vas, ako može gospodin Đukanović da govori.) (Branka Stamenković: Samo se nas plašite i treba da se plašite!) (Saša Radulović: To nema smisla! Premijerka poziva na dijalog, vi ne dajete repliku!) Predsedavajući, ako možete samo vreme da mi vratite. (Saša Radulović: Sram vas bilo sve zajedno, vas premijerka, vas gospodine Dačiću! Sram vas bilo!)
Gospodine Raduloviću, upravo ste dobili opomenu. Reč ima kolega Đukanović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. (Saša Radulović: Sram vas bilo!) Pratio sam ovu diskusiju i moram da konstatujem nešto. Gospođo Brnabić, u momentu kada je uvođeno vanredno stanje, bila je strašna kritika zašto se vanredno stanje ne uvodi. A onda kad se uvelo, onda je krenula kritika - a zašto ga uvodimo, ograničavamo ljudska prava, ograničavamo slobode, itd. Sada imate drugu situaciju. Sada kada bi trebalo da se ukine vanredno stanje, mi imamo određene političke opcije koje su protiv ukidanja vanrednog stanja. Oni bi voleli da vanredno stanje traje u nedogled, da ne bi bili izbori. Mi imamo jedan paradoks u istoriji političkih scena u Evropi, u svetu. Imamo opoziciju koja neće da ide na izbore. Ja to zaista nikada nisam video u životu. Ovo je prvi put u istoriji da imate opoziciju koja neće da ide na izbore. Valjda je cilj svake opozicije da jedva čeka da ide na izbore, da pobedi? Pošto je ovo najgora vlast, evo, šerpe se lupaju svuda, mi smo diktatori, ovakvi smo, onakvi smo, valjda im je cilj onda da izađu na izbore, da nas pobede? Verovatno će to biti lako na nekim izborima. Pobedite nas i nikom ništa. Ali, ovo je prvi put da imamo opoziciju koja neće izbore i koja priželjkuje vanredno stanje u Srbiji. Jer, da kažemo građanima, i tu moramo da budemo potpuno iskreni - da bi izbori bili na kraju godine, na jesen, moramo da imamo vanredno stanje do tog perioda, pošto ne postoji nijedan drugi zakonski osnov zašto bi se izbori odlagali, osim ako nemate situaciju vanrednog stanja. Da vas podsetim - izbori se ne raspisuju ponovo. Izbori su već raspisani. A njihova procedura je prekinuta iz razloga vanrednog stanja. Ja stvarno stičem utisak ovde da neko priželjkuje epidemiju, da bi neko želeo da ovde imamo pet-šest hiljada mrtvih i da kaže - evo, Vučiću, jesmo ti mi rekli, zato izbore pomeraj za kraj godine. Ovde ispada da tamo u Italiji, u Španiji, u onim drugim zemljama, da tamo izgleda rukovode državama kreteni, pošto su tamo uveli takav policijski čas da niste mogli na ulicu da izađete nigde. A koliko je opasan virus, reći ću vam. Juče sam slušao podatak, u Italiji je ove godine za 40% veći mortalitet u odnosu na prethodnu godinu. I ovde neko hoće da se igra sa građanima? Moramo da kažemo, ljudi, da smo zakazivali Skupštinu, nije problem što se tiče nas poslanika, naravno da ima kolega koji su stariji od 65 godina, ali su problem ove spremačice, daktilografkinje, ljudi koji rade u restoranu. Ti ljudi su problem, mogli bi da se zaraze. Hoćete da ih nosite na duši, možda, ako im se nešto dogodi? Kako vas nije sramota da pričate takve gluposti? Ovde je valjda prioritetan cilj i osnovno ljudsko pravo zaštita života? I bogu hvala da je ova država zaštitila ljude. Ja vam na tome čestitam. Moram da kažem da nikom ovo nije bilo prijatno. Kako može da vam bude prijatno da sedite kod kuće? U smislu da ne izlazite nigde danima i da imate policijski čas. Naravno da je lepo sedeti kod kuće, ko ne želi da sedi kod kuće, taj očigledno ima ulicu za kuću. Ali, znate, biti zatvoren i imati ta ograničenja, kome je to lepo? Samo ludaku je to lepo. Ovde smo se borili za živote i to je nešto što je najvažnije. Ja sam veoma radostan kako je ova država izašla na kraj. Znate, danas je Sveti Georgije, svima čestitam krsnu slavu. I ja slavim tu krsnu slavu. On je ubio aždaju. Mi još nismo do kraja ovu aždaju koja se zove Koronavirus, ali Bogu hvala, nadam se da ćemo u tome uspeti. E, sad, moram nešto da kažem, pošto se očigledno zahuktava politička situacija. Ja sam ovih dana svašta doživljavao. Naravno, ne pada mi na pamet da idem da cmizdrim i da plačem, kao neki, pred kamerama, da zovem snimatelja, da mu kažem može, pa me snimaj. Ne pada mi na pamet to da činim, iako je to jezivo kada vam dođu preko tih društvenih mreža, gde imate gomilu idiota, namerno tako kažem, koji iza lažnih profila, pošto nikada nisu imali hrabrosti imenom i prezimenom da se predstave, pa vam psuju decu, pa vam prete da će vam pobiti familiju, da ćete vi završiti u Zabeli, da će vas obesiti, da će vam silovati ženu, sve sam to primao ovih dana. To je njihov rečnik. Naravno da oni to rade ciljano i smišljeno, pošto su to ozbiljne kampanje. Video sam juče kada je napadnut sin predsednika države, Danilo Vučić. U roku od pola sata, to je bila jedna stravična kanonada po tim društvenim mrežama, širenja tog teksta, gde vidite da je sve bilo unapred spremno, kao što je i kod Đilasa bila situacija unapred spremnog scenarija, gde dolazi snimatelj, kaže može, onda se on ono isplače, malo pozove Olju Bećković itd. Onda ide po društvenim mrežama, u roku od pola sata na hiljade profila to proširi. Tačno vidite da je neko tu sve organizovao, zato što su nemoćni i ne znaju više šta da rade od besa, jer ih narod neće. I onda moraju da glume žrtvu. Ali, to šta su oni meni slali, moram da vam kažem da me je to samo ojačalo. Vidim pišu razne krivične prijave. Pa, mene je svaka njihova krivična prijava i sve to što mi napišu, pa meni je to orden. Pa, ja sam ponosan na to, zato što se borim protiv njih, zato što se borim da takvi zlikovci više se nikada ne vrate u Srbiji na vlast, zato što su nas ogulili, zato što su nas uništili, zato što su upropastili ovu zemlju. Ja molim naše članove, ja sam taj, pošto kažu krivična je prijava da li je, ne znam, organizovao ove baklje ili podstrekavao, ma podstrekavao sam i podstrekavam i dalje! I pozivam ljude da im se suprotstave. A, što se tiče organizovanja, nažalost, nisam, ali sam spreman da prihvatim apsolutno sve to što mi navodite i ako treba da idem da robijam za svoje ideje. Nemam uopšte problem zato što ću im se uvek suprotstavljati, jer mi imamo za šta da se borimo. Ova država na čelu sa Aleksandrom Vučićem izgradila je na stotine kilometara puteva. Ova država bi ima 6% privredni rast u plusu da nije bilo koronavirusa. Za razliku od njih koji su imali 26% nezaposlenost, danas smo sveli na evropski nivo, odnosno čak i ispod evropskog nivoa nezaposlenost. Dolaze nam fabrike, priznati smo svuda u svetu. Negde možeš i da se zaposliš, možeš i da radiš, da imaš i neku platu. U njihovo vreme uništili su kompletan privatan sektor. Ljudi su iz privatnog sektora trčali da rade u državne firme. Danas je, Bogu hvala, obrnuti proces zato što ljudi imaju neku privrednu inicijativu, beže iz državnog sektora, idu u privatni sektor, i to je znak da se privreda oporavlja. Mi imao razloga za šta da se borimo. Ja molim naše članove da se bore. Ne smeju nikako da pokleknu. Ja znam da su to strašni pritisci, to je jezivo izdržati, užasno je teško to izdržati, ali moramo da budemo jaki zato što imamo razloga jer branimo našu zemlju. Bukvalno branimo našu zemlju da se ovakvi tajkuni i lopovi nikada ne vrate. Molim vas lepo, pa vi idete pred njegov stan tamo na Vračar, da ga branite, a što ga ne pitate odakle mu taj stan. Znate li koliko vredi kvadrat na Vračaru, baš tamo gde on ima taj stan? Uzgred budi rečeno, jedan moj prijatelj je jako lepo rekao - mi nemamo gde ni na Vračaru da pustimo razglas, jer gde god da pustimo biće negde njegov stan. Što ne pitate kako je za sve vreme svog gradonačelnikovanja i dok je bio ministar što ne pitamo kako je stekao tolike milijarde? Što to niko ne pita? Oni se obraćaju sirotinji sa Vračara gde je kvadrat 3.000 evra. Znate, pošto su lagali da sam ja upalio tu baklju na krovu zgrade, ne, gospodo, upalio sam je sa svoje terase, pozivam vas kao pravi domaćin, možete da dođete kad god hoćete na kafu. Ja živim na Banjici, na 22 spratu, radničkom soliteru, od kad sam se rodio živim tamo, u tom istom stanu mojih roditelja. Za šest godina, koliko sam poslanik, ja nisam uspeo kao Đilas da steknem milijarde, nego živim u istom stanu i ne vozim ni džip BMV, niti vozim takva neka besna kola ko što oni to voze. Vozim tuarana, Folsvagena, 2014. godište. Nemam taj problem da izađem pred svakog da mu nešto kažem. Hoću da se borim protiv njih i spreman sam svuda da im odem, gde god pozovu, pošto oni kažu mnogo su hrabri, jaki. Gde god organizujete bilo kakvu vašu sesiju, ja ću vam doći, jer vas se ne plašim, jer imam argumente za razliku od vas. Naravno da ću uvek da upalim baklju na svojoj terasi, jer ta baklja im je toliko zasmetala, s obzirom da je ona bila simbol borbe da se takvi zlikovci više nikada ne vrate. Još jednom ponavljam, krivičnu prijavu, šta god da me optužite, ma ja to sve prihvatam na sebe, apsolutno prihvatam na sebe i pevajući bih išao na robiju ako bi me neko osudio zato što sam se borio protiv takvih. Na kraju, oni kažu da će nas smeniti. Ja ih pozivam da to urade na izborima, a što se tiče potencijalne smene na ulici, to mogu da sanjaju, i to im nikada nećemo dozvoliti. Ima ona narodna - sit gladnom ne veruje. Onaj što tamo na Vračaru uspe da kupi tolike stančuge i nekretnine, taj ne veruje onom gladnom, pa makar i tu na periferiji Beograda. Vi sad njih pola da pitate gde se nalazi Ripanj, gde se nalazi Zuce, oni nemaju pojma, oni nisu bre otišli da zamažu negde cipele u kampanji, a hoće da pobede na izborima. Mi, bre, svaki zaseok obiđemo, a onda oni kažu - idu njihove horde. Nije tačno idu naši aktivisti. Da, obići ćemo svakog aktivistu zato što hoćemo da pobedimo. Naravno, da hoćemo da pobedimo. Iskren da budem, ima i kod nas mnogo toga lošeg. Možda bih se i radovao kada bi se pojavila neka opcija sa nekim ozbiljnim liderom, sa ozbiljnim programom pa da nas smeni i pobedi, ali ovi nikada, apsolutno nikada. Moram nešto da kažem što se tiče naše stranke, hvala svim članovima, pre svega, koji su stali uz mene. Hvala i beskrajno hvala i mnogim funkcionerima, koji su stali i koji su me odbranili. Danas je i Marija Obradović ovde, ovako da kažem, hvala kolegi Aleksandru Markoviću koji je dao izjavu itd. Znam mnoge od njih i preko društvenih mreža smo se dopisivali. Hvala im na tome. Drage kolege koji ste se sklonili u mišje rupe, a u našoj ste stranci, sram vas bilo. Ima ona replika iz „Maratonaca“: „Žao mi je što ste moji, a ne deca nekih mojih neprijatelja, jer ko je vas poznavao i pakao mu je mio. Iskreno, kakve ljude imamo negde u rukovodstvu, pojedine ljude koji su se tako sklonili, ja ih HDZ-u ne bih poželeo. To vam najiskrenije kažem. Nadam se da će ovi izbori i tu promenu, koja je preko potrebna u našoj stanci, da donesu i da imamo jednu opciju koja će se zaista boriti za srpske nacionalne interese i koja će se boriti za ovu zemlju kao što se to bori Aleksandar Vučić. Hvala.
Reč ima Milija Miletić.
Uvažena predsednice Skupštine, uvažena premijerko, prvi potpredsedniče Dačiću, kolege poslanici, građani Srbije, danas smo tu i govorimo o svim onim stvarima koje su desile kod nas unazad, kako kažu, 50 dana od kako je vanredno stanje. Mislim da su se Vlada Republike Srbije, predsednik Srbije i svi oni koji su bili borili svi zajedno protiv ove nemani, protiv koronavirusa koji je odneo preko 200 života u Srbiji. Mislim da je naš rad, rad naše Vlade i svih nas na terenu pokazao da je tako trebalo da bude. Ja sam iz Svrljiga. Mi smo tamo imali tj. imali smo 28 koji su bili zaraženi. Trenutno su svi oni kući, svi su dobro i sada svi imaju negativne rezultate, što znači da je dalo rezultata, da smo svi znali kako treba da radimo. Umom kraju smo prvi počeli da pravimo, besplatno smo delili zaštitne maske za naše građane, za naše ljude koji žive na selu i od sela. Sada, kao i ranije, se pokazalo da kada je najteže da je tu naše selo, tu je naša poljoprivreda. Sada, kada obiđem naša sela po svrljiškom kraju, u nekim kućama nisu bili ljudi, pre 20 godina su bili tu, kada je bio rat, kada je bilo bombardovanje, a sada su ponovo došli ti, koji su možda došli sa Vračara ili iz drugih krajeva Beograda ili nekih većih gradova, u svoje rodno selo, u svoju kuću u kojoj nisu bili 20 godina i tamo se sada dimi dimnjak. To je znak da kada je najteže tu je naše selo, naša poljoprivreda. Uvažena predsednice Vlade, rekao bih jedno veliko hvala svima koji su bili tu da branimo našu zemlju, naše ljude na selu i od sela od ovog virus koji je stvarno strašan. Zahvalio bih se našim lekarima, sestrama, našim ljudima koji rade u zdravstvu, pošti, u policiji, vojsci, u upravama. Zahvalio bih se svim volonterima, ali prvo sam rekao doktorima i sestrama, ljudima koji rade u zdravstvu. Uvažena premijerko, bilo bi dobro da vi kao predsednica Vlade u narednom periodu… (Predsednik: Hvala. Vreme.) Samo da završim ako nije problem. …iznađete mogućnost da našim doktorima, našim sestrama koji nemaju svoje stanove obezbedite i njima na isti način mogućnost da obezbede stan… [[Isključen mikrofon.]]
Hvala. Zaista ne mogu dugo da produžavam. Nemam zlu nameru, ali ako svakog pustim da priča još minut… Reč ima Snežana Paunović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsednice. Poštovana predsednice Vlade, uvaženi prvi potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, pre svega, građani Srbije, zaista sam imala nameru da govorim o dnevnom redu. Međutim, skratiću svoju diskusiju. Danas na dnevnom redu Odluka o ukidanju vanrednog stanja. Oči javnosti apsolutno uprte u Skupštinu Srbije, jer naši građani sa radošću iščekuju da se vrate koliko-toliko normalnom životu. Na prošloj sednici sam govorila o tome da opasnost od virusa Kovid-19 nije prestala, koliko sam razumela struku, ali da su se stekli uslovi da relaksiramo i ukinemo i vanredno stanje i jedan deo mera koje su bile donete. U Srbiji se neko bavi politikom, a neko politikanstvom, nadgovornjavanja je bilo i biće. Da ne bih to radila, uputiću samo apel – sve se ovde čulo, sve se ovde reklo, ostaje da izvršimo zadatak zbog kog su nas građani izabrali pre četiri godine, a to je da kada imamo na dnevnom redu važnu odluku mi je donesemo u korist građana. Da li smo bili u pravu, kao vladajuća većina, ili nismo, odgovoriće građani Srbije na predstojećim izborima na kojima, napominjem, pravo da učestvuju imaju svi. To je sve što ću reći, uz još jednu napomenu. Žao mi je samo činjenice da je velika istina samo jedno. Mi smo roditelji koju deca nisu mogla da biraju, i to je hendikep sve naše dece. Ostalo je politikanstvo. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jadranka Jovanović.
Zahvaljujem, predsednice. Znam da naši građani sa nestrpljenjem iščekuju prestanak vanrednog stanja, ali do njega ne bi ni došlo, relativno ipak brzo, da upravo naša Vlada i predsednik Vučić nisu reagovali tako brzo, tako odgovorno, tako promišljeno, neprekidno samo korigujući se. To je ono što sam primetila i što mi se naročito dopadalo, dakle, upoređujući iskustva onih koji su se sa ovom pandemijom susretali pre nas, rekla bih i hrabro, hrabro svesni da će možda i svakako biti i kritikovani, ali rezultati su pokazali uspeh i ja ću, želim zapravo da vam uručim svoje lične čestitke i divljenje ne samo Vladi, svim ministrima, predsedniku Vučiću, ali i da ne nabrajam ovde je mnogo puta izgovoreno nešto i ako nije na odmet da se izrazi zahvalnost, večna zahvalnost i divljenje svim onima, svim ljudima koji su 24 časa neprekidno radili tokom ovog perioda da naša zemlja funkcioniše ovako, a funkcionisala je mnogo dobro. Pokušavam da izbacim kao i koleginica Snežana, što više stvari iz onoga o čemu sam želela da govorim, ali ipak evo samo kratko što se tiče ljudskih prava i sloboda, kretanja, mislim i samo da spomenem, pošto danas nismo o tome govorili da su na prethodnoj sednici vrlo dobro to obrazložili i gospodin Aleksandar Martinović i gospodin Vojislav Šešelj i ja se apsolutno sa time slažem, da je pre svega prioritet i ono čemu se daje prednost život, ljudski život i to je naša Vlada pokazala i to mora da se ponovi milion puta, jer je to nešto što je izdvojilo i našu državu, dakle briga svakodnevna za svaki život. Opet sada da preskočim svašta, ali mislim da dve stvari, trudeći se da ostavim prostora, ima mnogo onih koji su i u prošlom našem zasedanju ostali i ja sam bila među njima, bez mogućnosti da se obrate, ali dve stvari o kojima želim da pričam. O jednoj moram, nju ću ostaviti na kraju, a ovo je nešto o čemu želim da kažem par reči, a odnosi se na „Er Srbiju“. Može biti da sam ja tu i lična kao neko ko je pre svega i proputovao ceo svet zbog profesije, ali veoma sam ponosna što imamo našu „Er Srbiju“. Mislim da mi je dužnost da skrenem pažnju mnogima koji su poslednjih godina, neću da kažem agitovali, ali stavljali „Er Srbiju“ često u neki negativni kontekst, napadajući je, tražeći razloge zašto ona ne treba da postoji, kritikujući Vladu, pri tom izražavam divljenje za vizionarstvo našeg predsednika Vučića zbog njegovog odnosa, upravo prema „Er Srbiji“, prema našoj avio kompaniji. Dakle, ja sam ponosna na „Er Srbiju“ i neću sada da vas zadržavam, još tada nisam ni bila poslanik, bila sam četvrta na listi kada je bio prvi promotivni let za Njujork, ponosna, kupila sam kartu za taj promotivni let, jer sam između ostalog kao umetnik došla jednim od poslednjih letova, upravo iz Amerike i želela sam da uživam u tome što se naš „Er Srbija“ vraća u Ameriku sa direktnim letom. Dakle, skrećem pažnju da nije dobro da se na neki način javnost ubacuje u priču – eto naše pare, te floskule, tipa koje se koriste kao pomoć kompaniji koja praktično izdiše i sada već sve možete da zamislite što smo i sami čitali, kako bih rekla stavljanje „Er Srbije“ u negativni kontekst. Sada je ona pokazala i zablistala koliko nam je važna, koliko je neophodna i kamo sreće da mi možemo sada da kupimo jedan široko trupni avion. Kažu oni koji se razumeju u ekonomiju i ulaganje da se obično velike investicije ulažu onda kada su najveće krize. Dobro, možda je ovo naivno sa moje strane, ali bih se radovala. Sve pohvale Ministarstvu spoljnih poslova, našim ambasadama, konzulatima, mnogo sam bivala u kontaktu sa raznim ljudima iz naših ambasada. Masovno se roditelji naših đaka i studenata i ostali građani zahvaljuju fantastičnoj koordinaciji i opet ponavljam zbog javnosti, besplatnim letovima koje je ova naša mala Srbija, a tako velika podnela, izdržala i učinila i to ne sme da se zaboravi. Dakle, svaka čast "Er Srbiji", pilotima i da se vratim sada na ono što mi je veoma važno i što mi je dužnost, gde se osećam veoma odgovornom, a to je položaj slobpodnih umetnika. Ne samo da se osećam odgovornom, nego kao neko ko je veoma disciplinovan, inače, nema uspeha bez discipline, odgovornosti, pa ako hoćete i traženja krivice uvek, jedino i prvo u sebi. Ja se osećam, možete mi verovati ili ne i krivom što u ovom trenutku, barem ja i javnost, ne znamo šta je ono što je plan koji se odnosi na rešavanje problema slobodnih umetnika. Samo kratko da kažem da slobodni umetnici, zarad javnosti, tokom ovog vanrednog stanja nisu bili u mogućnosti ni na koji način da zarade svoj novac, da rade, a ono što je možda još dramatičnije, što se ne zna u budućnosti, kada će se to desiti, kada će oni to moći da urade. Ja sam preduzimala od prvog trenutka korake, sve ono što je u mojoj mogućnosti i vama se premijerko Brnabić beskrajno zahvaljujem što ste pokazali veliko razumevanje, ali ujedno i izvinjavam što sam vas presrela onako na hodniku, svesna da neću imati mogućnost da se obratim, videla sam kako teče tok našeg zasedanja, ali ja sam vam zaista beskrajno zahvalna što znam i videla sam i prepoznala u vama apsolutnu spremnost i razumevanje da se ovaj problem reši. Ne samo sada, vi ste reagovali odmah i kada smo rešavali problem baletskih umetnika i apsolutno pokazali veliko razumevanje kada je u pitanju kultura, Narodno pozorište u Beogradu. Takođe sam srećna što je naš predsednik u svom intervjuu pre možda sedam dana na RTS najavio i pokazao spremnost i interesovanje da se što pre reši status slobodnih umetnika. To nije zahtev njihov. To je jedino pravedno, jedino moguće i svesna sam da na budžet naše zemlje se vrši atak sa svih strana i ne znam, strepim iskreno kako će to naša zemlja izdržati i podneti. Toliko mnogo ima polja i segmenata koji zahtevaju pomoć, ali ovo je jedino. I da nisam poslanik, osećala bih se prozvanom. Uzgred, da ne dođe do zabune, nisam slobodan umetnik, zaposlena sam u Narodnom pozorištu i mi smo svi, zarad javnosti dobili svoje plate. One nisu umanjene i ovo mi je prilika da takođe skrenem pažnju na izuzetno zahvalnu poziciju koju imaju umetnici u našoj zemlji, za razliku od mnogih umetnika u drugim zemljama. Stalno sam u kontaktu sa kolegama u Italiji, pa i Švedskoj, neko ju je pominjao. Samo mala digresija, to mi je i dužnost, mnogo ima Šveđana koji ne dele mišljenje i nisu srećni odlukama koje je sprovela njihova Vlada, ali da to prepustimo njima. Prosto sam to iz kontakata za kolegama saznala. Dakle, da se vratim na umetnike, trebalo bi svi barem da razmisle, barem da razmisle da neki drugi sistemi i neke druge države kada su umetnici u pitanju ne prepoznaju i nemaju stalni radni odnos i da mnogi od njih koji se su nezadovoljni i neprekidno nezadovoljni i stalno traže razlog da za svoj jed i nezadovoljstvo, neka samo promisle kako smo mi i u ovom stanju sad dobili plate koje nisu umanjene. Za razliku od slobodnih umetnika grad je reagovao veoma brzo i 309 umetnika po mojoj informaciji je, već je krenula isplata, ali ja vas molim predsednice samo da nam pojasnite javnosti i ostalima koji nisu dobili još ništa, za razliku od frizera koji su već počeli da rade, slobodni umetnici nemaju tu mogućnost. Ja vas samo molim da nam u dve rečenice predočite šta je ono što je plan za veliki broj naših dragocenih slobodnih umetnika. Hvala.
Zahvaljujem, poslanice. Reč ima Ana Brnabić. Izvolite.
Hvala vam. Hvala vam, poštovana Jadranka i hvala vam što razmišljate o ovome i što se toliko borite za samostalne umetnike i za našu kulturu i umetnost uopšte i što ste me presreli, kao što kažete, na hodniku, što smo o tome razgovarali. Dakle, zaista još jednom želim da kažem svima da ni u jednom trenutku nismo zaboravili na samostalne umetnike, samo su postojali određeni privredni prioriteti i ono što je bilo nama teško je, bilo teško da izdvojimo poseban sektor ili segment privrede da nađemo pravi način, a da to bude transparentno i svima isto da pomognemo. Dakle, ono što smo krenuli sa prvim talasom mera je bio talas mera zaista prema celokupnoj privredi, ali smo se samostalnim umetnicima zaista posebno bavili upravo zato da bi našli dobar način. Na kraju krajeva, kao što ste rekli, predsednik Vučić je takođe rekao da, niti smo zaboravili, niti ćemo zaboraviti, naći ćemo način da izađemo ljudima, da im damo podršku, jer na kraju krajeva zaista mislim da ćemo se složiti, da ne znam da je Srbija videla ranije Vladu koja se toliko bavila kulturom i toliko uložila u kulturu i u kulturnu infrastrukturu i da smo jedna jedinstvena Vlada koja je čak uzela kredit od jedne međunarodne finansijske institucije u ovom slučaju CEB-a, Razvojne banke Saveta Evrope samo za investiranje u kulturnu infrastrukturu. E, sada odlična vest za vas i drago mi je da mogu danas to da kažem i za sve samostalne umetnike, ovo što je Grad Beograd uradio, svaka im čast, nije to bilo za samostalne umetnike, to je već bilo za neke umetnike na ugovor, ali završili smo taj posao, sutra na sednicu Vlade ide zaključak, dakle, evo, preda mnom je zaključak radi stvaranja pretpostavki za nesmetano obavljanje delatnosti samostalnih umetnika na lokalnom nivou, kao i radi podrške ove delatnosti uslova pandemije Kovid-19, dodeljuje se bespovratna finansijska pomoć iz budžeta Republike Srbije u neto iznosu od 30.000 dinara mesečno za period od tri meseca. Dakle, kao i svima ostalima u privredi, dakle, bespovratna pomoć 30.000 dinara mesečno, za tri meseca, iako je ovo sve trajalo dva meseca, dakle, za 30.000 mesečno, tri meseca licima koji imaju status lica koji samostalno obavljaju umetničku ili drugu delatnost u oblasti kulture, utvrđenog od strane reprezentativnog udruženja u kulturi u skladu sa Zakonom o kulturi. Ovo je, neki bi rekli trošak, ja mislim investicija iz budžeta Republike Srbije u ukupnom iznosu od 211 miliona 770 hiljada dinara. Ova sredstva će se transferisati na račune lokalnih samouprava koji će onda, imamo tačno nabrojane, sve lokalne samouprave u zaključku sa tačnim iznosima po reprezentativnim udruženjima, odnosno samostalnim umetnicima i onda ćemo zajedno sa lokalnim samoupravama raditi da se to odmah dalje i isplati. Dodatno na to kao u okviru programa – Srbija stvara, ćemo imati i veće pripremljen. Hteli smo samo prvo ovo da završimo, pa onda da imamo i jedan dodatni konkurs na koji će samostalni umetnici moći da se jave. Tako da, podržavamo i na taj način, ali evo sutra već završavamo. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima Vesna Ivković.
Poštovana predsedavajuća, poštovana predsednice Vlade, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, kao i čitav svet zahvaćen opakim virusom Kovid-19, koji je potpuno izmenio lice naše planete. U ovoj svojevrsnoj humanitarnoj krizi globalnih razmera Srbija je pokazala da je stabilna i organizovana država koja brine o svojim građanima i njihovim interesima, ali i da je spremna da pomogne drugima. Vlada Republike Srbije je pokazala visok stepen odgovornosti i mogućnost prilagođavanja novonastalim okolnostima. Za razliku od mnogih mnogo razvijenih zemalja, Srbija je uspela da se izbori sa ovom opakom zarazom, o čijem poreklu i o načinu lečenja se još uvek nedovoljno zna. Mere Vlade Republike Srbije i uvođenje vanrednog stanja su već dali rezultate, što pokazuje svakodnevno smanjenje broja obolelih i broja smrtnih ishoda. Sve mere donete su na predlog struke koja je bila u sastavu Kriznog štaba, koja je sa Vladom činila dobar i kompletan tim. To potvrđuju činjenice da smo upravo tim merama optimalno sačuvali i zdravlje građana i naš zdravstveni sistem, koji je pokazao izuzetno fleksibilnost, odgovornost i posvećenost. Kao lekar želim da se zahvalim svim svojim kolegama i ostalim zdravstvenim radnicima, ali i svom ostalom osoblju zaposlenom u zdravstvu, koji su nad čovečanskim naporima uspeli da suzbiju ovu pandemiju. Zato ne smemo da zaboravimo ovaj društveni sektor kada sve ovo prođe. Treba ga jačati i podizati na viši nivo i mnogo više ceniti ljude koji se brinu o našem zdravlju i građanima vratiti poverenje u lekare i zdravstvo Srbije. Treba obezbediti i stimulativne uslove za zapošljavanje mladih zdravstvenih radnika, lekara, medicinskih tehničara koji su i ovoga puta podneli ogroman teret. Zdravstveni sistem je nažalost urušavan posle 2000. godine, ali je poslednjih godina ojačao i istinski izdržao ovaj veliki zdravstveni izazov kakav svet ne pamti. Ovo samo potvrđuje da je državno zdravstvo nastalo na tekovinama socijalizma u kome svaki građanin ima pravo da se leči, položilo ispit zrelosti za razliku od mnogih jačih kapitalističkih zdravstvenih sistema. Za takav sistem se upravo zalaže i Socijalistička partija Srbije kojoj pripadam. Ponosni smo na tu tekovinu koju danas niko ne može da osporava. Vlada je osmislila paket zdravstvenih i paket ekonomskih mera koje su sprovođenje za vreme vanrednog stanja. Najveći efekat svakako su dale mere izolacije i distance. Naši građani su ozbiljno shvatili čitavu situaciju i težinu mogućih posledica po zdravlje stanovništva. Posebnim i pojačanim merama bili su obuhvaćeni naši najstariji građani. Mere su bile teške, ali neophodne radi zaštite zdravlja i života naših građana. Želim posebno da istaknem da je Srbija od početka pojave pandemije brinula i o svojim građanima koji su se zatekli u inostranstvu, odnosno širom sveta. Sve pohvale ;inistarstvu spoljnih poslova na čelu sa ministrom Ivicom Dačićem i Vladi Republike Srbije koja je humanitarnim letovima i drugim saobraćajnim koridorima organizovala povratak u Srbiju preko 15 hiljada naših građana sa svih strana sveta. To nije bilo jednostavno, jer su mnogi aerodromi bili zatvoreni. Takođe, iz Srbije su posebnim letovima vraćeni strani državljani u svoje matične države, među njima su bile i brojne diplomate posle čega je usledila zahvalnost mnogih država i državnika našem ministru spoljnih poslova Ivicu Dačiću. Osećam potrebu da se u ime poslaničke grupe SPS zahvalim svima koji su svakodnevno radili tokom vanrednog stanja. To su, pored zdravstvenih radnika, i policajci, vojnici, rudari, trgovci, apotekari, naši poljoprivrednici, vozači i svi ostali koje možda nisam pomenula, kako bi omogućili normalan život u ovakvim vanrednim uslovima. Ukidanje vanrednog stanja je rezultat stvorenih epidemioloških uslova za to. Time što ukidamo vanredno stanje ne znači da se ukidaju sve mere, ostaju na snazi mere socijalnog distanciranja, zbrana većih okupljanja i mere pojačane higijene. Verujem da će sve ovo što nas je zadesilo uticati na sticanje navika da više brinemo o svom zdravlju, podižemo imunitet, brinemo i higijeni i čuvamo svoju planetu. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Gospodo narodni poslanici, danas kada raspravljamo i kada ćemo verovatno doneti odluku o ukidanju vanrednog stanja, moramo se podsetiti da smo propustom većine bili sprečeni da govorimo o uvođenju vanrednog stanja, zato što je to bila i ostala nadležnost Narodne skupštine Republike Srbije. Neko je ovde jutros rekao da ste vi procenili da Skupština ne može da se sastane i da zato nije Skupština donela tu odluku. To što ste vi procenili je vaša stvar, ali to što je neko od kolega poslanika to rekao samo pokazuje, zapravo, bahato ponašanje vlasti, što nikako nije dobro. Da se vratimo malo na sam početak, samu pojavu, bar zvaničnu, Koronavirusa u Srbiji. Čini se da je početak i kraj vanrednog stanja bacio ozbiljnu senku na izuzetan rad lekara, celog medicinskog i nemedicinskog osoblja kojima zaista treba svako ozbiljan u Srbiji da oda priznanje. Vi ste, gospođo Brnabić, rekli kako ste svi vi radili danonoćno. Ne kažem da nisu radili i neki članovi Vlade i vi svakako, ali ostavite sada vas kada su u pitanju rezultati u borbi protiv COVID-a, ipak oni pripadaju isključivo struci. Svakako podrška vlasti je bila potrebna i bez nje mnogo toga i sami lekari kažu ne bi mogli da urade, ali neka niko od nas ne stavlja sebe ispred njih u ovoj situaciji. Jednostavno, ne zaslužuju oni to. Danas su se ovde čula različita mišljenja i normalno je, u Narodnoj skupštini i treba da se čuju različita mišljenja, ali, zaista, ono što je rezultat borbe naših lekara i kompletnog zdravstvenog sistema u Srbiji jeste činjenica da smo mi, možda sad to u odnosu na 202 mrtvih ružno zvuči reći - dobro prošli, jer ako je i jedan čovek umro nismo dobro prošli, ali govorimo u okolnostima kakve su svuda u svetu i to je nešto što treba da se zaista javno i kaže. Nisu vam svi ministri, gospođo Brnabić, radili ni dovoljno, ni dobro. Zorana Mihajlović je čak uspela u toku vanredne situacije, odnosno uspeo je još jedan njen, treći po redu saradnik da se nađe pred licem pravde zbog nekog kriminala, a ona se bavila nekim drugim poslovima. Da se još jedanput podsetimo kako je počelo to sa Koronom u Srbiji. Sećamo se svi one konferencije kada je dr Nestorović pričao da je Korona najsmešniji virus, da je upućivao žene da uzmu valjda neki dinar od muževa pa da idu u šoping u Milano. Znate šta mi mislimo? Pošto je on DOS-manlija i funkcioner još onog vremena, vrlo moguće da je on to, zapravo, navukao Aleksandra Vučića, da je to namerno tako rekao da bi se Vučić na istoj toj konferenciji smejao i rekao da nam je za Korone, nama kao Srbima, dovoljno popiti dve rakijice. To je bilo jako loše i jako ružno. Onda, takođe, ministar Zlatibor Lončar reče, kaže – ako bude trebalo, mi smo spremni čak da pravimo vakcinu. Evo, treba, pa neka uključi tu ringlu, jer tako je zvučalo – samo da uključi ringlu i sad će vakcina. Kada je u pitanju kraj, naravno, biće vremena malo da kažem i nešto što je u međuvremenu bilo, kada je u pitanju kraj ovog vanrednog stanja, takođe ste vi iz vlasti pokazali veliku neozbiljnost i nekako, ponavljam, bacili senku na ono što je bilo dobro u ovom periodu kada smo se svi zajedno na čelu sa našim medicinskim osobljem borili protiv Korone. Bili smo svi, bar kad govorim o nama iz SRS, bili smo svi disciplinovani, poštovali ono što je struka nalagala. Nismo nikada čuli, nemate vi običaj da pohvalite nekoga iz ozbiljne opozicije kakva je SRS. Mi smo učestvovali u kampanji „Ostani kod kuće“, pa. kad moraš da izađeš onda „Kupuj domaće“. Malo smo bili u prilici da se pojavljujemo u medijima, ali naš predsednik je nekoliko puta bio, svaki put se javljao video-mrežom, nije mu palo na pamet da ide u studiju zato što je bio u grupi koja nije imala pravo da izlazi. Dakle, sve u interesu naroda i sve smo to radili da bismo mi kao narodni poslanici pokazali dobar primer građanima Srbije. To nam je, izmeću ostalog, uloga, pogotovo u ovakvom stanju u kakvom smo bili u ovom periodu i još uvek smo, znatno blaže, ali još uvek smo. Onda se desilo to, svi su ovde govorili o tom aplauzu koji smo u osam sati svako veče upućivali lekarima. Onda je vrlo brzo neko na Tviteru pozvao da se lupa u šerpe protiv režima Aleksandra Vučića i počelo je to onako blago lupanje, možda vam je lupalo u Srbiji stotinak šerpi, ali su se onda, naravno, tome pridružili i neki drugi ljudi koji možda nisu ni za one koji su organizovali lupanje u šerpe, možda nisu ni za vas, ni za nas, možda neće izaći na izbore, možda su prosto nezadovoljni. Činjenica je da ima puno razloga da ljudi u Srbiji budu nezadovoljni. Onda ste vi iz vlasti, mi mislimo, napravili veliku grešku kada ste se tim šerpama suprotstavili bakljama. Zašto to nije dobro? Da su to normalne okolnosti, oni neka lupaju u šerpe, vi šetajte sa bakljama, ali i jedno i drugo je na izvestan način kršilo mere koje smo imali od stručnog kriznog štaba. Zato to nije bilo dobro. Onda smo ovde bili u prilici da vidimo, ne samo ovde, nego i u medijima, pa ovde na konferencijama, patetika, licemerje. Nemojte to. Nemojte da kvarite ono što je bila naša zajednička borba, svih časnih građana Srbije je bila ta borba u kojoj smo svako na svoj način učestvovali u ovom prethodnom periodu. Šta ste vi dozvolili? Najpre, samo da kažem za te baklje. Danas je ovde neko od poslanika iz vlasti rekao – da, mi smo onda izašli sa bakljama da mi njima pokažemo, a pre dva dana je Aleksandar Vučić rekao da naprednjaci nemaju baš ništa sa bakljama. Morate malo ponekad da se konsultujete, nije baš zgodno ovako da narod sluša. Ali, dobro, to je takođe vaša stvar. Ali, šta ste drugo dozvolili što nije dobro? Mi smo ovde imali, beše to onaj dan kad je zasedala Skupština ovde, grupu hohštaplera, huligana, neki imaju i poslaničke legitimacije, koji su sedeli ispred Narodne skupštine, nešto kao nekad Toma Nikolić na stiropolu, pa su oni tu pokazivali da su oni sila, da njima niko ništa ne može, pa oni mogu u vreme policijskog časa, odnosno zabrane izlaska na ulicu, oni su se tu švrćkali, stajali. Onda se kao slučajno pojavila grupa penzionera koji su sa zastavama i svi žive 600 metara u krugu Skupštine izašli da šetaju. Nije moguće i nemojte praviti budale od naroda. Dakle, mi verujemo da su penzioneri patriote i da bi oni rado na svakom mestu prošetali i mahali zastavom, ali da su se posle mesec i po dana izlaska iz kuće setili da ponesu zastavu, da mašu i da baš prođu ispred Skupštine i da baš kažu Bošku, Đilasu i ostalima da su oni protiv njih itd, nije to ništa spontano i zato to nije dobro i zato to nije lepo, pre svega. Ovde je gospodin Dačić danas pomenuo da smo mi išli, odnosno da ste vi kao vlast išli po naše ljude u inostranstvo, naravno, bilo je u pitanju 400.000 naših građana. Najpre niste hteli da čujete za njih, pa ste se onda opet smilovali, pa ste otišli po njih i dobro je što jeste i bila je obaveza da odete. Sada je veliki problem. Ti ljudi su otišli iz Srbije svojevremeno zato što ovde nisu mogli da se zaposle. Sada nemojte da nam mažete oči nekim procentima, nego i tih 400.000 ljudi su sada na spisku nezaposlenih, pa moraćete da se pobrinete da se i za njih, nadamo se, nađe posao. Ali, šta mi je bilo interesantno. Kaže gospodin Dačić – mi nismo naplaćivali to našim ljudima, a EU jeste. Šta je to EU, gde su oni vraćali ljude? Na Mars. Evropske unije nema. Pokazali su upravo na ovom slučaju. Čim se pojavila korona, prvo što su uradili, zatvorili su granice, kojih inače, vi nam tvrdite, nema. Molim vas samo da mi odgovorite na jedno pitanje. Od toga zavisi da li ćemo glasati za ovaj Zakon o važenju uredbi. Vi ste predvideli 15 uredbi koje će važiti do donošenja odgovarajućih zakona. Bili ste u obavezi, a možda možete i sada da nam kažete, koji je rok u kome ćete Narodnoj skupštini predložiti ove zakone? Da li je to nikada ili nekada? Da li znate kada će to biti, jer od toga zavisi da li ćemo glasati za ovaj zakon? Hvala vam.
Hvala, gospođo Radeta. Reč ima narodni poslanik Ivana Nikolić. Izvolite. Izvinjavam se, javila se predsednica Vlade Ana Brnabić. Izvinite, gospođo Nikolić.
Pre svega, želim i vama da se zahvalim zato što, u pravu ste, zaista, u tom smislu ste uvek pozivali na poštovanje svih mera, na jednu disciplinu, samodisciplinu i sve ono što je, na kraju krajeva, dovelo i do ovog rezultata, a to je da smo, čini mi se, u najkraćem mogućem roku blizu toga da proglasimo pobedu nad ovom epidemijom i, na kraju krajeva, da predložimo ukidanje vanrednog stanja i neko postepeno relaksiranje mera koje najavljujemo i na pres konferencijama i putem sredstava javnog informisanja. Nastavićemo tako u zavisnosti od dalje epidemiološke situacije u Republici Srbiji. Što se mnogih drugih stvari tiče, ne slažem se i volela bih da probam da dam neka objašnjenja. Vi kažete da smo pokazali jedno bahato ponašanje vlasti zato što nije sazvana sednica Narodne skupštine kada se proglašavalo ili kada se odlučivalo o proglašenju vanrednog stanja. Mislim upravo suprotno. Mislim da bi bahato bilo od nas da smo tada tražili da se saziva Narodna skupština, iako smo znali da je virus jak, da epidemija raste, da se širi virus svaki dan i da su brojevi svakim danom sve veći. Danas čitam i slušam razne predstavnike opozicije koji kažu – besmisleno je da danas tražite ukidanje vanrednog stanja kada su brojevi veći nego što su bili kada se uvodilo vanredno stanje. Ne mogu da shvatim kako ti ljudi ne razumeju da postoji još jedan izuzetno važan faktor u tome, a to je dnevni broj aktivnih slučajeva. Tada je broj dnevni broj aktivnih slučajeva svaki dan rastao, danas svaki dan opada, i danas je ponovo opao u odnosu na juče. Danas mi imamo procentualno zaraženo u odnosu na testirane svaki dan, praktično, sve manje, ali jasan silazni trend, tako da je situacija dijametralno suprotna. Ne bi mogla da bude drugačija od onda kada smo mi tražili da se proglasi vanredno stanje i danas kada tražimo da se ukine vanredno stanje. E sada, zašto ja mislim da bi mi bili bahati i bezobzirni da smo tada tražili i molili Skupštinu za zasedanje? Pa zato što mislim da je neumitno da mi imamo jasnu većinu u ovom sazivu. Dakle, mi bi svesno ugrozili živote 600, 700 ili 800 ljudi koji učestvuju u jednoj sednici, dakle, ne samo narodni poslanici, nego cela ostala administracija i svi ostali ljudi koji rade svakodnevno da bi mi imali ovakvu jednu sednicu. Mi bi ih svesno ugrozili, znajući da će rezultat nakon toga biti proglašenje vanrednog stanja. Mislim da bi to bilo bahato i bezobzirno, zato što znam da bi ugrozili živote. Virus je u tom trenutku bio izuzetno jak, brzo se širio, imali smo ozbiljnu opasnost, tada smo imali i najveći broj ozbiljnih slučajeva, što danas nije slučaj. Dakle, zaista bi svesno pozvali narodne poslanike i sve one koji rade na jednom sazivu Skupštine i doveli njihove živote i njihovo zdravlje u opasnost. Dakle, mislim da se nismo ponašali bahato. Mislim da smo se ponašali odgovorno i sa puno obzira i prema vama narodnim poslanicima i prema svima ostalima koji rade u Narodnoj skupštini ili Ministarstvu unutrašnjih poslova koji obezbeđuju itd. Verujem da se oko toga nećemo složiti, ali želela sam još jednom da obrazložim i građanima Republike Srbije zašto mislim da je naše ponašanje bilo odgovorno. Za sve ostalo ja kao predsednica Vlade mogu da pričam u ime Vlade Republike Srbije. Dakle, Vlada Republike Srbije se jednako ponaša i odnosi prema svim građanima. Ja sam, naravno, protiv svakog kršenja zabrane kretanja i jednako će ti ljudi biti sankcionisani. Sve ostalo radiće nadležni organi, ali stav prema svim građanima Republike Srbije jeste i mora biti isti i tako se Vlada Republike Srbije i ponaša. Sada, jeste dodatna specifičnost što vi imate, kao što ste i sami prepoznali, jedan deo političke opozicije uglavnom grupisan oko Saveza za Srbiju i neke sa strane, ja ne mogu zaista dnevno da ispratim ko je sada u tom savezu, ko nije u tom savezu, ko za koga radi, ko koga plaća itd, ali je to ta grupacija koja se okupljala na stepeništu Skupštine kada je, na kraju krajeva, i bivši predsednik Boris Tadić rekao: „Ko se setio ovako glupe ideje“, pa sad dalje, svi su videli. Dakle, priznao je i sam da je izuzetno glupa i nepromišljena ideja, ali to su njihove međusobne rasprave i čarke. Isto tako i na skupu podrške Đilasu i Đilasovoj porodici jedna situacija koja je inicirana događajem koji se nije desio, dakle, klasičan politički spin, i sada su oni prekršili zabranu kretanja. Ljudi koji nisu imali dozvolu za kretanje su kažnjeni ili će biti kažnjeni novčano, opet, to nije do mene. Ali, i vi i građani Republike Srbije morate biti svesni, to je ono o čemu su neki narodni poslanici danas pričali, jedino što oni žele, kao što smo videli danas na početku ove sednice, su incidenti. Incidenti, fizičke provokacije i fizički obračun, to je njihova jedina politika i to je više nego jasno. Zbog budućnosti Srbije, zbog sadašnjosti Srbije, zbog stabilnosti u Srbiji izuzetno je važno da Vlada Republike Srbije, da SNS budu i ekstra tolerantna da se ti incidenti ne bi izazivali, što ne znači da se zakon neće primenjivati. Zakon će se primenjivati, ali mi ćemo se truditi u svakoj situaciji da izbegnemo incident, skoro po svaku cenu. Kao što smo videli svih ovih dana u bliskoj prošlosti, poslednjih sedam dana, recimo, na kraju krajeva jutros u ovom Domu. Tako da, to je moj odgovor za vas. Apsolutno osuđujem svako kršenje zabrane kretanja i mislim da je to izuzetno važno i da će Vlada Republike Srbije oko toga biti striktna. Sve ostalo što smo najavili završićemo prema Narodnoj skupštini, kao što smo i do sada završavali. Dakle, Vlada Republike Srbije je tu, nigde ne ide, nigde ne beži. Tu smo da odgovorimo na sve zadatke koji su stavljeni pred nas, a i svakako da Narodnoj skupštini i vama narodnim poslanicima ukažemo svo dužno poštovanje i da vam prosledimo sve zakona na koje se čeka. Hvala.
Hvala, gospođo Brnabić. Pravo na repliku ima Vjerica Radeta. Izvolite.
Odgovor na glavno pitanje, gospođo Brnabić, niste dali. U kom roku planirate da stavite predloge zakona da bi se ove uredbe pretvorile u zakon? To je bilo glavno i suštinsko pitanje. Ovo što ste vi sad malo raširili priču, sve je u redu, naravno, ali ja mislim da se, pretpostavljam, da ste se šalili kada ste rekli da niste sazivali Narodnu skupštinu zato što vi imate većinu. To je strašno čuti, verujte. Strašno. Šta to znači? Vi imate većinu i ne moramo uopšte da se sastajemo? Bilo je mesta da se Narodna skupština sastane, ko je bio taj ko je presekao tog dana i kao nožem odsekao – evo, od danas ne može. To nam nikada niko nije objasnio. Osim toga, članovi Vlade, Krizni štab, bilo vas je svaki dan bar stotinu bez rukavica, bez maski, znamo šta smo sve gledali, pratili smo to, naravno, u medijima. Još nešto, ne stiže uvek sve da se kaže i mnogo toga ne stiže da se kaže, vi ste na prvih petnaestak do dvadeset dana sluđivali narod, zato što su svi članovi Kriznog štaba, i oni su, sigurna sam, u pravu, govorili – ne izlazite bez maski, ne izlazite bez rukavica. Maski i rukavica 15 do 20 dana ni zlatom da se plaćalo u Srbiji nije bilo, a vi kažete – bilo je, možda, dva, tri dana bez toga. To jednostavno nije tačno i to treba da se zna, kao što nije tačno da su bile baš pune i prodavnice. Istina je da su ljudi kupovali, verovatno, i ono što im ne treba, bar ne u dogledno vreme. Ne znam kakav se to strah pojavio, pa su se kupovale veće količine brašna, ulja i šećera, ali nekoliko dana ako ste hteli da kupite jedan litar ulja ili jedan kilogram šećera niste mogli, zato što nekoliko dana toga nije bilo. Ne mislimo mi da je to ni tragedija, ni da je to ne znam koliko strašno, brzo je rešeno, ali samo vas molimo, nemojte da kažete – mi ni jednog sekunda nismo bili, za razliku od svih drugih. Nismo mi baš tako najbolji, kamo sreće da jesmo. Mi bismo voleli. Gospođo Brnabić, mi razumemo, evo, završavam kolega, mi razumemo da vi niste mogli sve ove uredbe kao predloge zakona doneti u ovako kratkom roku. Razumemo da to ne možete ni u roku od pet dana, ali samo vas molimo, recite nam, da bismo, mi ćemo glasati za odluku o ukidanju vanrednog stanja, zato što smo mi predlagali da se to desi još 3. maja u ponoć ali da bismo znali kako ćemo se odnositi prema ovom predlogu, da to uradimo ozbiljno i onako kako mi mislimo, samo nam recite – da li imate predstavu kada ćemo imati ove uredbe u predlozima zakona? Hvala.
Hvala, gospođo Radeta. Reč ima predsednica Vlade. Izvolite.
Hvala vama na tome što ćete glasati, mislim da je to zaista dobra vest za sve građane Republike Srbije i da se svi građani Republike Srbije raduju ukidanju vanrednog stanja. Hvala vama i na vašoj principijelnosti. Govorili ste da treba ukinuti vanredno stanje, glasaćete za ukidanje vanrednog stanja. Nažalost, na političkoj sceni Srbije imamo mnoge koji govore da nije ni trebalo ukidati, a onda će glasati protiv ukidanja. Tako da, mislim da je principijelnost zaista izuzetno važna u svakom normalno društvu i hvala vama na tome. E sada, vi ste iskusna političarka i razumem da vi mene, kao mnogo, mnogo neiskusniju možete da okrenete, što bi se reklo, kolokvijalno, nekoliko krugova, ali nisam ja rekla da nismo sazvali Skupštinu zato što imamo većinu. Upravo suprotno. Rekla sam da nismo sazvali Skupštinu zato što bi sazivanje Skupštine u toj situaciji bilo bahato, bilo bezobzirno, zato što bi direktno ugrozili ljudske živote, i ne 250 poslanika, već 600, 700 ili 800 ljudi koji treba da se sakupe na jednom mestu da bi se održala jedna sednica Skupštine. Dakle, rekla sam da nije bilo bezbedno i da ne bi bilo odgovorno da smo mi sazvali, pri tom sa ja onda dodala da svakako da je sazvana Skupština, da bi to bila odluka. Ali, nije to bio motiv da li mi sazivamo ili ne. Kao što ste i sami rekli, da je to motiv ne bi sazivali, valjda, ni jednu. Ne, bilo bi bahato da smo sazvali tada sednicu Skupštine. Ja sam verujte mi, sto posto sigurna da bi mi imali ozbiljne probleme zdravstvene nakon toga, u toj grupi ljudi, u toj grupi od 700, 800 ljudi koji bi se nalazili u tom trenutku na jednom mestu. Dakle, mislim da je to bila prava i poruka za građane Republike Srbije da je zaista ozbiljna pretnja. Tako da mislim da smo bili više nego jasni. Što se tiče nestašica, zaista nestašica nikada nije bilo, ni nestašice brašna, ni ulja. Ukoliko u jednom trenutku nešto nije bilo na rafovima, nije bilo samo zato što se pokupovalo do trenutka kada je neko stavio dodatne količine na rafove. Ali, da nečega nije bilo dva ili tri dana, to se u Srbiji nije desilo. Mislim da mi svi skupa treba da budemo ponosni na to. Što se zakona tiče, nastavljamo sa radom u najkraćem mogućem roku, a mi smo već danas tokom dana kao Vlada uputili još neke zakone Narodnoj skupštini i ja verujem da ćete već od petka imati sednicu da razgovarate o tim zakonima. Hvala vam.
Hvala predsednice Vlade. Pravo na repliku, Vjerica Radeta.
Evo, kratko samo. Rekli ste gospođo Brnabić da ste imali isti odnos prema svim građanima, ali da vi ne želite sukobe. Naravno, niko normalan ne želi sukobe, ali vi kao Vlada, kao vlast nemate pravo da nastupate, postupate linijom manjeg otpora. Zašto su svi građani Republike Srbije koji su uhvaćeni na ulici, na putu, na bilo kom javnom mestu u vreme kada je bila zabrana kretanja vođeni kod dežurnog sudije za prekršaje i dežurni sudija za prekršaje im izricao odmah kaznu. Pitam zašto su, ne zato što nije trebalo, a trebalo je, jer je to moralo da se poštuje, ali pitamo zašto su, zato što ovi ispred Skupštine Boško Obradović, Đilas, Jeremić, kako se zove ovaj iz DS i tako dalje, ta bolumenta, zašto oni nisu? Čega se vi to plašite? Kakav bi to sukob izazvalo? Zar oni nisu kao i svi ostali građani, zar nije trebalo da lepo dođe sudija za prekršaje, dežurni, kao što to je, ponavljam, je radio u nekoliko hiljadu slučajeva koliko je bilo takvih u Srbiji i zašto nije postupio sa njima na isti način? Da li su oni svete krave? Šta vi se plašite sukoba sa nekim ko je neka tamo, ne znam ni ja, kakva opozicija. Opozicija, pa opozicija. Opozicija prava je ono što sedi ovde, što raspravlja sa vama, što vam iznosi argumente i kontraargumente. Naravno, nemamo mi ništa protiv njihovog način borbe, to je njihova stvar, ali nije se smelo dozvoliti da oni budu privilegovani toliko da njih pedeset može stajati u vreme tzv. policijskog časa. Gde? Ispred Skupštine. Nije se smelo desiti i to bez posledica.
Hvala vam. Reč ima, Ivana Nikolić. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Uvažena predsednice Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, na početku želim odmah da kažem da sam jako ponosna na svoju zemlju, na to kako smo se borili sa pandemijom, na sve mere koje smo sprovodili, da su one dale rezultate i na sve ono što je planirano da se radi u narednom periodu, nakon ukidanja vanrednog stanja. Ponosna sam na sve naše građane koji su poštovali mere, na rad Vlade Republike Srbije, na predsednika Aleksandra Vučića, na ceo zdravstveni sistem, na policiju, na vojsku, na naše volontere. Od kraja februara, kako je direktor Svetske zdravstvene organizacije posetio Srbiju, kada je tema sastanka bila Kovid - 19, od tog dana do dana današnjeg država Srbija odgovorno, organizovano, planski, timski, donosi mere, sprovodi planove, stavljajući na prvo mesto ljudski život. Dakle, pod broj jedan - spasavanje ljudskih života u Srbiji, uz apsolutno uvažavanje mišljenja struke. To je ono što je dalo rezultate. Vlada je potpuno uvažavala struku. Naši najbolji lekari su u kriznom štabu. Donete su mere kakve su donete. Možda neko nije bio saglasan sa tim. Možda se nekome dopalo, možda je neko lakše prihvatio, neko nije. Ali, to sad nije ni važno. Važno je da danas ljudi u Srbiji shvataju da su mere bile pravovremene, da su bile pametne i najvažnije - da su one dale rezultate. Pokazali smo odgovornu državotvornu politiku i u skladu sa preporukama struke, Srbija danas u ovom delu Evrope ima najmanju stopu smrtnosti. Zbog takvih pokazatelja, a i onih o kojima ste govorili na početku ove sednice, mi danas možemo da govorimo o ukidanju vanrednog stanja. Posao države je bio da obezbedi sve neophodne resurse, zaštitnu opremu, lekove, respiratore, da obezbedi da ima dovoljno svega i u prodavnicama, apotekama, da dovozi svoje građane iz celoga sveta, da sve ustanove funkcionišu. Dok je to radio predsednik Aleksandar Vučić, dok je zemlja bila ugrožena, dok su bili ugroženi životi ljudi, umesto da daju svoj doprinos, imali smo situaciju da su drugi napadali i rad Vlade i predsednika Aleksandra Vučića, kao i naše lekare. Na taj način oni su nanosili najveće zlo ovoj državi. Pored borbe koja je vođena za očuvanje života naših građana, Srbija je istovremeno vodila i borbu, odnosno, donosila je mere, pravila planove za ekonomski oporavak naše zemlje. Neke mere su već sprovedene, a neke će se sprovoditi u narednom periodu. Jako je važno da se istakne da je Srbija imala dobru polaznu tačku što se tiče ekonomije. Zbog svih mera i rezultata koji su doneti od 2014. godine, naše finansije su stabilne i mi ćemo zasigurno, ne kažem da ćemo lako otkloniti posledice, ali ćemo lakše u odnosu na neke druge zemlje i Srbija će biti broj jedan po pitanju rasta u Evropi. O tome govore i ekonomski stručnjaci, o tome govori i Ministarstvo finansija, o tome govore i relevantne svetske institucije. Imamo pandemiju, imamo, nažalost, određeni broj smrtnih slučajeva, ali, imamo i značajan broj izlečenih. Važno je da nam nije stao zdravstveni sistem, nije se dogodio kolaps u zdravstvenom sistemu. Imali smo dosta pomoći iz Kine, iz Rusije, naših partnera iz Evrope, iz SAD, a sve to zahvaljujući dobroj i odgovornoj politici koju vodi predsednik Aleksandar Vučić. Sada kada se bliži kraj vanrednom stanju, kada imamo sve ovo sa jedne strane, sa druge strane imamo, mogu blago da kažem, jedno ludilo na političkoj sceni. Videli ste jutros ovde na početku sednice i performans Boška Obradovića. On je sam sebe ismejao svojom tačkom ovde koju je izvodio jutros. Pokušao je da skrnavi državne simbole, da ošteti zastavu Republike Srbije. To nije prvi put da on izražava nešto protiv zastave Republike Srbije. Nedavno je koristio zastavu da bi otvarao vrata u Domu Narodne skupštine, a mogao je slobodno da uđe kao narodni poslanik. Očigledno da on, ili neko čije mere odnosno zadatke on sprovodi, ima nešto protiv srpske zastave. Najstrašnije i najmonstruoznije stvari se iznose i kroz napade na predsednika Vučića, direktno napadi na njegovu decu prethodnih dana, na Danila, Milicu i na Vukana, a naročito poslednjih nekoliko dana. U apsolutnom nedostatku političkih argumenata i u izražavanju najvećeg stepena mržnje, u napadima panike jer se bliže izbori, imamo kukavičke napade i na sina, Danila Vučića. To je jezivo. Deca Aleksandra Vučića su svakodnevno izložena napadima, pretnjama, uvredama, i to po direktnom nalogu Dragana Đilasa. Njegovu decu nikada niko nije pominjao, niti ih je napadao, a on je izvodio i predstavu pre neko veče, glumatao i folirao se da plače i odmah naredni dan zadao zadatak - napad na sina predsednika Republike. Niko od pripadnika tog njihovog saveza, saveza za propast Srbije, nije osudio ovakav napad. Na ovakav način oni pokušavaju da skupe jeftine političke poene. Ali, narod u Srbiji to vidi. Narod u Srbiji sve zna. Narod u Srbiji želi pristojnu i modernu Srbiju. Narod u Srbiji zna, i u prethodnom periodu, a uvideli su i sada, kroz ovu situaciju sa kojom smo se suočavali, ko vodi odgovornu i državotvornu politiku, da to vodi apsolutno predsednik Aleksandar Vučić i rukovodstvo koje sprovodi program SNS. Narod zna da je država dala svoj maksimum u borbi protiv Koronavirusa i zato mi danas možemo da kažemo da se jedna mala Srbija izborila sa ovom pandemijom, da imamo najmanju stopu smrtnosti u ovom delu Evrope i zbog svih onih parametara o kojima ste jutros govorili, predsednice Vlade, koji propisuju Svetska zdravstvena organizacija, mi možemo da ukinemo vanredno stanje i da polako život vraćamo u normalu. Oni koji su promoteri svega najgoreg u Srbiji i mrzitelji Srbije, oni su u panici jer se izbori bliže, 21. jun će ubrzo doći, ali tog dana će pristojan narod u Srbiji definitivno reći koga nedvosmisleno podržava. Još jednom ponavljam, sve pohvale za rad Vlade Republike Srbije, za medicinske radnike, Vojsku, policiju, volontere i sve naše građane. Mi iz SNS ćemo dati apsolutnu podršku predlozima na dnevnom redu. Uskoro ćemo i glasati i ukinućemo vanredno stanje. I građani Srbije su spremni da zajedno, uz poštovanje mera, svih preventivnih mera koje su neophodne dok se ne pronađe vakcina, da se borimo protiv ovog virusa i da zajedno idemo u privredni rast i bolju budućnost. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miljan Damjanović. Izvolite.
Prošle nedelje smo od predsednika Vlade čuli da nije na nama da se mešamo u delatnost Ustavnog suda i da će Ustavni sud doneti po prioritetu odluku po našem pitanju da li je Ustav prekršen pri uvođenju vanredne situacije. Evo, ja vas danas pitam, s obzirom da je na dnevnom redu ukidanje vanredne situacije, da li je Ustavni sud zasedao, da li je doneo neku odluku ili se možda čekaju neka bolja vremena, kao što su i za druge stvari odlučivali godinama kasnije? S druge strane, interesuje me da li se ukidanje vanrednog stanja odnosi i na sever Kosova i Metohije, pošto su na tom delu teritorije Srbije važile mere zabrane kretanja i to je više puta s ponosom isticano, što je dobro za sve građane Srbije da znaju, ali isto tako vas pitam da li za vas iz Vlade Republike Srbije postoje Srbi južno od Ibra? Evo, proverite informaciju, ja vam danas garantujem da npr. u srpskoj enklavi u opštini Štrpce za svo ovo vreme ni jedna jedina maska nije stigla, a kamoli nešto drugo. S druge strane, kada ste govorili o ekonomskim merama, davanje minimalca za period od tri meseca i to samo za one koji su otpustili manje od 10% radnika, zaposlenih, je zaista s jedne strane diskriminišuće, jer ste morali da kada ste donosili ekonomske mere, da kažete i da donesete mere koje bi se donosile od privrednog subjekta do privrednog subjekta u zavisnosti čime se bave i kako su bili pogođeni. I s druge strane, trebalo je razmišljati, kada je rečeno da mogu dobiti pomoć samo oni koji su otpustili manje od 10% zaposlenih, da se automatski izbacuje iz sistema mnoštvo privrednih subjekata, pogotovo onih koji su bili zaista ugroženi i iz tih razloga su možda morali da otpuste jedan broj radnika, dok za ove druge odlaganje je zapravo samo pravljenje duga za narednu godinu. Vi ste morali, kada govorim o merama i pomoć privrednicima, da tražite i da date otpis, a ne dug, ne da ih zadužujete. S druge strane, trebali ste da razmislite ili da donesete odluku da se barem za ova tri meseca država odrekne plaćanja poreza i doprinosa od strane preduzetnika za mikro i vezano za mala preduzeća, jer država nikako ne pomaže tim privrednim subjektima, ukoliko im samo odrede da u narednoj godini plate sva svoja dugovanja. Opet se vraćamo na ono osnovno da je zapravo država trebala privrednicima da omogući otpis, a ne dug. Treće, vrlo bitno pošto ste da kažemo hvalili i taj deo pomoći privrednicima i govorili o kreditima koje mogu da uzmu od Fonda za razvoj, trebali ste da shvatite da, ukoliko ste želeli da pomognete privrednicima, kako ih ne bi zaduživali, im omogućite jedan deo bespovratnih kredita od 25 do 70, 75%, u zavisnosti od slučaja do slučaja bi se odobravali. Kao što znamo nisu svi privredni subjekti isti, neki su u doba ove pandemije dobro radili, svoje usluge dobro prodavali, čak im je prodaja skočila, npr. apoteka, a s druge strane, uzmimo primer opet ovih koji malo zarađuju, primer frizerskih salona, koji su bili zatvoreni. Ne možete uvek kada donosite odluku, kao i za ovu pomoć od 100 evra, kao što kažete hoćete da pomognete privrednicima, linearno donositi da odluka važi za sve. Nisu svi socijalno istog statusa, nisu svi privredni subjekti jednak broj zaposlenih, nisu svi likvidni, nemaju svi privredni subjekti milione. Svaka čast onima koji su se odrekli javno, velika preduzeća, rekli su da im nije potrebna ova pomoć. Ovde se govori o tome da ovim vi niste pomogli, već zadužili i od vas kao srpski radikali tražimo da se privrednicima izvrši otpis, a ne ostavljati im dug. To je ključno u celoj ovoj priči mere ekonomske politike. Kao i u svakoj teškoj situaciji, da li ona bila zdravstvena, vanredna ili ratna, pored svih glavobolja i teških stvari ipak uvek treba pamtiti i heroje. Pamtimo heroje sa Paštrika i Košara u ratnom stanju, ali mislim da ovim putem želim da naglasim da trebamo da pamtimo i da se neke određene inicijative izvrše, da se govori o herojima, a jedano od zaista velikih heroja je sada već pokojni dr Miodrag Lazić, hirurg iz Niša, koji je samo dva meseca pred penziju mogao da se povuče, ali on je ostao da se bori na prvoj liniji odbrane protiv koronavirusa. Čovek je bio dobrovoljac u ratovima u Republici Srpskoj Krajini, gde je branio srpski narod u Republici Srpskoj, živa legenda svih Srba. U svom oproštajnom pismu rekao je da je on hirurg napaćenog srpskog naroda. Takve ljude trebamo isticati i nadam se da će mu se Srbija makar posthumno na neki način zahvaliti. Hvala.
Hvala, gospodine Damjanoviću. Reč ima predsednica Vlade Ana Brnabić. Izvolite.
Hvala vam. Pomenuli ste jednu izuzetno važnu stvar o kojoj mojom greškom, možda, nismo dovoljno pričali, a to je podrška našem narodu na KiM tokom ove krize. Po više osnova smo slali i na više načina zaštitnu oprema, a posebno zaštitne maske, na primer, u Štrpce. To što tvrdite je dosta paušalno i verujem da ste mislili da nemam dovoljno informacija ili da se nismo time dovoljno bavili. Predsednik Vučić i ja dobijamo dnevni izveštaj o tome kakvu sve vrstu pomoći podrške smo poslali našem narodu na KiM. U Štrpce smo slali direktno i bilo je preraspodela preko Doma zdravlja Štrpce, a da vam dam samo primer kako to izgleda. Otvorila sam sada izveštaj, recimo, za današnji dan za situaciju na KiM. Samo na današnji dan: u opštini Gnjilane nabavili smo i distribuirali neophodne lekove i hranu građanima; u opštini Vitina dezinfikovali smo prodavnice i prostorije ambulante u Vrbovcu, obezbedili i podelili 40 paketa pomoći za socijalno ugrožene porodice, za ambulantu u Vrbovcu obezbedili zaštitne maske, rukavice, vizire, skafandere; u opštini Štrpce smo za potrebe doma zdravlja obezbedili veće količini medicinskog alkohola; Zvečan - svakodnevno obezbeđujemo lekove i hranu građanima, danas smo obezbedili lekove i pelene za 275 lica; Leposavić – uspešno odgovorili na 152 zahteva za nabavku lekova, za potrebe kovid ambulante doma zdravlja u Leposaviću obezbedili zaštitna sredstva; u opštini Obilić obezbedili smo i podelili lekove za 50 lica; u opštini Kosovska Kamenica obezbedili smo i podelili brašno i lekove za 90 lica; u Gračanica, a u saradnji sa UNICEF-om, obezbedili smo higijenske pakete pomoći za 100 socijalno ugroženih porodica itd, i tako svaki dan. Svakako vodimo računa o našem narodu, bez obzira da li su oni na severu KiM ili su južno od Ibra, ali zaista svaki dan i velika zahvalnost Kancelariji za KiM, Marku Đuriću i celom njegovom timu, jer ljudi predano, posvećeno rade na ovome i mislim da naš narod na KiM oseća. Sve ovo ostalo, a što se tiče ekonomskih mera, dakle, može ovako, može onako. Znate, mislim da smo dali maksimalno moguće. Nisam čula ni jednu jedinu primedbu od strane privrede što je i najvažnije. Obezbedili smo pomoć i podršku za tri meseca, plate za tri meseca, iako je vanredno stanje trajalo dva meseca, a sam prekid rada ni dva meseca. Dakle, stojimo pri tome. Jedna smo od sedam zemalja na svetu koja je obezbedila najveću moguću podršku našoj privredi. Dakle, 11% našeg BDP, 5,1 milijardu evra. Trudimo se da pomognemo i sektorski. Sad smo rešili i problem za samostalne umetnike. Ulažemo u naše građane i u njihovu dodatnu potrošnju i tih 100 evra, što mislim da je izuzetno dobra i da će se vratiti u budžet i našu ekonomiju, odnosno u budžet preko naše ekonomije, što je najbolji mogući efekat. Možemo da razgovaramo o tome da li je bilo potrebno davati više bespovratnih sredstava ili ne. Ja verujem u našu privredu i verujem da su ovako povoljni krediti ili garantne šeme, Fond za razvoj, da je to sve nešto što će naša privreda uspeti da iskoristi na najbolji način, a istovremeno je potpuno transparentno i mogu da se kontrolišu bilo kakve transakcije, tako da nema nikakvih zloupotreba, a na kraju krajeva zloupotrebe dolaze kad ima mnogo grantova, odnosno sredstava koja se poklanjaju. U ovom trenutku to našoj privredi nije potrebno, a pri tom zaista dajemo te tri plate. Nismo prema svima postupali isto. Odvojili smo sektor mikro, malih, srednjih preduzeća i porodičnih kompanija od velikih preduzeća. Oni koji primaju subvencije države na bilo koji način za radna mesta ne potpadaju pod ovu podršku. Dakle, vodili smo računa da zaista imamo najviše fer stav, a koji može da se primeni jednako, jednoobrazno na sve naše privredne subjekte. I ovo svakako nije ni kraj podršci, razmišljamo sada dalje o sektorskoj podršci. Radimo na tome i sa PKS i sa mnogim drugim organizacijama. I na kraju što se Ustavnog suda tiče, ja sam rekla nekoliko puta, mi poštujemo podelu vlasti, podelu odgovornosti. Ja tek nemam nikakvo pravo da komentarišem ni rad Ustavnog suda, ni njihove oduke. Ja se nadam da će ta odluka biti što pre. To je u najboljem interesu naše zemlje i svakako je Vlada Republike Srbije ta koja sa nestrpljenjem očekuje odluku Ustavnog suda. Koliko god mogu da apelujem da ona bude što pre, volela bih da to uradim, ali nisam sigurna da je to uopšte u mojoj ingerenciji. Dakle, Ustavni sud je svakako po podeli vlasti mnogo iznad mene, kao predsednici Vlade ili predstavnici izvršne vlasti, tako da se neću mešati u njihov rad, ali volela bih da vidim tu odluku što pre. Hvala.
Hvala, gospođo Brnabić. Reč ima narodni poslanik Miljan Damjanović.
Što aplaudirate? Pa nažalost gospođo Brnabić, evo dokaza da vi govorite ovde paušalno, jer šta znači to poslata je veća količina? Koliko tačno? Vi ste predsednik Vlade. Kažete veća količina je poslata alkohola opštini Štrpce. Ja sam rekao, maske, evo sada vam kažem i viziri. Nije poslato. Pitajte građane južno od Ibra da li su oni dobili, građani na kraju, da li je do njih stigla pomoć? Ne, nije stigla. I ja sam informisan na dnevnom nivou i verujte mi, bolje od vas. Sa druge strane kažete, poslato je u Gnjilane. Pa evo pošto vi to znate, verovatno ste informisani bolje od mene, a koliko to Srba živi u opštini Gnjilane? Koliko je to tačno poslato? Na koliko adresa je to stiglo? Koliko tačno Srba živi u opštini Gnjilane, predsedniče Vlade? Sa druge stane, kada govorite o ekonomskoj pomoći, pa vi ste prvo trebali da ta pomoć ide, da se usmeri vezano za finansijska sredstva da imaju za likvidnost i za obrt privrednih subjekata, a ovo, ovo samo može biti potpora. I sa treće strane, vi uredbe koje ste donosili, samostalno kršite. Uredbom Vlade Republike Srbije da roditelji koji imaju decu mlađu od 12 godina ostanu kod kuće i prate sa njima nastavu preko RTS-a, dobra odluka. Šta se to onda desilo tim roditeljima? Saznali su da im je silom zakona skinut stari odmor i pri tom se vraćaju sada na radna mesta od sutra i prekosutra, a nastava se nastavlja. Da li to sada znači da ta deca mlađa od 12 godina, sada mogu normalno da im pustite RTS i da prate i ostanu sami kući? Znači, kada vama odgovara ta uredba važi, kada se ukine onda ne važi? Da li je ovo tačno? Da li je tačno da je ministar prosvete uveo ove nedelje radnu subotu? Ukidamo vanredno stanje, govorimo treba da se izađe na Sunce. Oni koji su poštovali 45 dana izolacije, umesto da u subotu izvedu decu na Sunce, oni će morati da prate RTS. Zaista imate neverovatne odluke, ali bih voleo ovo da mi odgovorite zašto nije urađeno na ovaj način?
Hvala gospodine Damjanoviću. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Gospodine Arsiću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Brnabić, nemojte zameriti neke stvari mom kolegi. Zaista vas to molim, zato što kada vlasnici, preduzetnici i vlasnici malih i srednjih preduzeća plaćaju poreze u 2020. godini, plaćaju akontaciju na osnovu prometa koje ostvare u 2019. godini, zato je Vlada suspendovala plaćanje na određeni vremenski period akontacije i platiće po konačnom iskazanom završnom računu, početkom 2021. godine. To znači, ako su manje radili i manje ostvarili prometa, da će i da manje plate porez. Ali, nemojte zameriti, kažem vam, tom mom kolegi, verujem da on zaista iskreno voli da pomogne Srbiji. Voli, ali ne zna. To je malo veći problem i zato neka ostavi to da rade ljudi koji znaju. Isto tako po pitanju te ekonomske pomoći, kada je čitava Evropa i dobar deo sveta kada su na kolenima i kada mnoge svetske privrede ulaze u recesiju koja mora jednim delom da se preliva i kod nas, makar nijedan ne bio zaražen od Korone, bitno je da državna pomoć stigne na vreme da bi dala one očekivane rezultate koje imate kada pravite ekonomski program oživljavanja i pokretanja privrede. Po ovom modelu koji je predložen to bi trajalo godinama, dotle ko živ, ko mrtav, ali bitno je da nešto ispričamo, čisto da kritikujemo. Od samog početka pandemije koja je zadesila Srbiju i mera koje sprovodi Vlada Republike Srbije i Krizni štab, uvek se provlači jedno pravno pitanje, a to je način uvođenja vanrednog stanja u Republici Srbiji i mera koje se sprovode i njihove efikasnosti. Mnogi su započeli svoje diskusije sa tim da su mere neustavne, da krše ljudska prava, da ograničavaju slobodu govora, političkog izražavanja i tako dalje i tako dalje. Raznih gluposti sam se naslušao, mogu da kažem, ali jedna stvar koja me je najviše iznenadila jeste da većina tih mojih kolega ne želi da prihvati kao činjenicu i kao istinu da u trenucima kada je u Srbiji počela da se pojavljuje epidemija ili pandemija, nazovite kako god hoćete, da smo o toj bolesti vrlo malo znali, da su naši stručnjaci to znali samo u razmeni iskustava sa stručnjacima iz zemalja koje su već bile pogođene pandemijom Korone i da je postojala određena opasnost kako na pravi način reagovati na jednu ovakvu nesreću, kataklizmu, pandemiju, nazovite je kako god hoćete. Onda neko kaže - hajde da sazovemo Skupštinu, da uvedemo vanredno stanje. Jedna od mogućnosti jeste da Narodna skupština uvede vanredno stanje, međutim, niko ne želi da prihvati neke određene činjenice koje postoje da bi se jedna takva odluka donela. Prva činjenica jeste da bi mere Vlade Republike Srbije i mere koje bi mi doneli čak i u vanrednom stanju, moraju da budu pravovremene i to niko ne želi da prihvati kao činjenicu. Svi su bili spremni da razglabamo ovde četiri, pet dana, nedelju dana o tome da li treba uvesti vanredno stanje i da čitava država i čitav sistem čekaju da krenu u borbu protiv pandemije Korone. To je jedan scenario, ali hajde da kažemo da smo imali vremena i političke volje da to donesemo brzo. Da vidimo taj drugi scenario, a moguća su samo dva, treći nije bio moguć, a to je da se sakupi nas ovde, par stotina, sada znamo da je bar jedan kolega bio zaražen Koronom, zamislite da 200 narodnih poslanika iz čitave Srbije sedi dan ili dva sa kolegom koji je zaražen, pa Narodna skupština bi bila izvor koji bi rasejao Koronu po čitavoj Srbiji. Da zanemarimo Beograd, da zanemarimo službe koje su ovde i žive uglavom u Beogradu, nego po čitavoj Srbiji. Ali, nekima je uvek važno da se bave formom nego suštinom, jer mora za nešto da se pronađe neki problem, da se nešto istakne kao neki propust. Još kažu - neustavno. Izvinite gospođo Brnabić, koliko znam postupak je pokrenulo Ministarstvo odbrane, vi ste potpisali u punom kapacitetu kao predsednik Vlade. Predsednik Republike Srbije Aleksandar Vučić je potpisao to u punom kapacitetu kao predsednid republike, a predsednik Narodne skupštine, gospođa Maja Gojković u punom kapacitetu predsednika Skupštine. Šta je tu neustavno? Jel Skuptšina kasnije dala saglasnost na tu odluku? Jeste. Hajde onda da preispitujemo. Znate šta me najviše čudi? Ovaj deo opozicije koji nije ovde su bili nekako najglasniji, bivši režim, oko uvođenja vanrednog stanja. Prvo su pričali kako Srbija nema sredstava i načina da se bori protiv Korone, pa kada su videli da to nije tačno, onda su počeli da ubeđuju građane Srbije kako nema dovoljno zaštitne opreme u medicinskim ustanova, kako su zdravstveni radnici izloženi velikom riziku itd. većem nego što je to potrebno itd. Pa, kada se i to pokazalo kao netačno, onda su se uhvatili oko priče ustavnosti vanrednog stanja i građanskih sloboda i prava, pa mi je tu najčudnije kad to čujem od Nenada Konstantinovića, od Marka Đurišića, od Zorana Živkovića i ostalih. Ima nas ovde nekoliko koji jako dobro znamo kako je uvedeno vanredno stanje 2003. godine, i da to što oni predstavljaju kao borbu protiv organizovanog kriminala, bilo je sve samo ne to. To je bilo spašavanje i njihovih političkih sudbina, nekima i života, zbog saradnje sa kriminalcima i tajkunima koji su rešili da udare na njih, pa su čitavu državu zbog toga kažnjavali, a bogami i političke neistomišljenike i te kako hapsili. Kako je uvedeno vanredno stanje? Pazite sada ovo, vanredno stanje predlaže Vlada po Ustavu iz 1990. godine. Koja Vlada? Neka mi neko kaže koja to Vlada je predložila uvođenje vanrednog stanja? Nije tad Živković bio premijer, još nije postojala njegova Vlada, pa Vladi prestaje mandat kada predsedniku Vlade prestane mandat, tada su ministri samo tehnički deo Vlade koji obavlja određene neodložne poslove, ništa više. Vlada koja nam je predložila vanredno stanje nije ni postojala. Idemo dalje, Odluka o uvođenju vanrednog stanja na predlog Vlade iz Ustava 1990. godine, mora da potpiše predsednik Republike Srbije. Da li je potpisao predsednik Republike Srbije. Nije. Ko je potpisao? Predsednik Narodne skupštine. Da li to može da uradi predsednik Narodne skupštine? Ne može. Ustav iz 1990. godine tačno je definisano kada predsednik Skupštine preuzima dužnost predsednika Republike, kada je razrešen i kada podnese ostavku, bez obzira što je tadašnjem predsedniku Republike istekao mandat, on je predsednik Republike do izbora novog predsednika. Ali, on to nije hteo da potpiše, pa se onda setila ona, čini mi se da se zvala Anđelka Dimitrijević, radila je ovde u Skupštini, setila se da to može nekako da nekom marginalijom prava to uradi Nataša Mićić i zato je bila nagrađena tako što je bila odmah u vanrednom stanju postavljena za Generalnog sekretara Narodne skupštine Republike Srbije. Ti borci za ljudska prava, hajde da vidimo kako je izgledalo njihovo to vanredno stanje kroz njihove naredbe? Njihova prva naredba jeste ograničenje prava na slobodu - policija ima pravo da prinudno dovede i zadrži u službenim prostorijama 30 dana bilo koje lice rešenjem na koje je dopuštena žalba ministru unutrašnjih poslova, zadržano lice nema pravo na branioca, čitaj advokata, gde je taj Nenad Konstantinović, a o njegovom zadržavanju ministarstvo eventualno obaveštava članove porodice. Čini mi se da ste i vi tada bili narodni poslanik, gospodine Dačiću. Tada je bilo jako opasno biti opozicija. Idemo dalje, direktor Bezbednosne informativne agencije može prema fizičkim i pravnim licima da preduzme mere kojima se odstupa od načela nepovredivosti tajne pisma i drugih sredstava opštenja i bez odluke nadležnog suda. Idemo dalje, ovlašćeno službeno lice sme ući u tuđi stan i druge prostorije bez odluke nadležnog suda. Znači svako je mogao, bilo koji policajac da vam uđe u kuću, u zgradu, u stan i da radi tu šta god hoće bez prava na sudsku zaštitu. Pazite sada ovo, pričamo, mi sad imamo jedno ograničeno ljudsko pravo, to je ograničeno pravo slobode kretanja koje je bilo u vanrednom stanju i koje će važiti samo još nekoliko sati. Suspenzija prava na štrajk - ukida se pravo na štrajk, tačka 6, a prve naredbe - suspenzija prava na štrajk dopušta Zakonu o merama za slučaj vanrednog stanja, pa suspenzija prava na okupljanje zabranjuje se sazivanju i održavanje zborova i drugih javnih okupljanja građana koji podležu prethodnoj prijavi MUP-a u skladu sa zakonom. Idemo dalje, zabranjuje se političko, sindikalno i drugo delovanje koje ima za cilj ometanje i sprečavanje primena mere za vreme vanrednog stanja. Idemo dalje, zabranjuje se javno obaveštavanje, rasturanje štampe. Sad dolazimo do slučaja Lalića, i drugih obaveštenja o razlozima za proglašenje vanrednog stanja i primeni mera u vreme vanrednog stanja. Ministarstvo kulture imalo je prava da zabrani bilo koju televizijsku emisiju, bilo koju radio emisiju, da zapleni ceo tiraž određenih novina. Sad, ja pitam kolege narodne poslanike, ako za političara koji je korumpiran kažemo da je lopuža, šta kažemo za novinara koji svesno za novac iznosi neistine u nameri da izazove paniku, strah i ugrozi zdravlje života građana Republike Srbije? Ne vidim razliku između lopuže i lažljivog novinara. I jedan i drugi to rade za novac. Možemo tako da nabrajamo dugo kako su oni sprovodili vanredno stanje i koliko je bilo u skladu sa Ustavom, ali bih samo hteo da iznesem još par stvari, a to je da iako je Narodna skupština radila u punom kapacitetu, predsednik Vrhovnog suda Republike Srbije je smenjen tako što je v.d. predsednika Republike, Nataša Mićić imenovala prvo za sudiju Vrhovnog suda predsednika Okružnog suda iz Novog Sada, a kasnije za predsednika za Vrhovnog suda. Kao što je i bez odluke Narodne skupštine smenjen Republički javni tužilac, Siniša Simić. E, to je državni udar i to su tako radili u vreme Borisa Tadića, Zorana Živkovića. Dragana Đilasa. Sad oni ovde, sedeći valjda ispred Skupštine, videh tu i Borisa Tadića, sedi on na stiroporu ispred Narodne Skupštine, valjda se nada da će pomoću stiropora da pobedi predsednika Aleksandra Vučića na nekim izborima, ako uopšte izađe na njih, i pri tome mogu da kažem da predsednik, bivši predsednik Republike Srbije preti batinama svojim političkim neistomišljenicima. Takvi su bili dok su bili na vlasti, takvi su sada i takvi bi bili kada bi ponovo došli na vlast. Još ona mizerija koju sam video o tome kako Dragan Đilas brani svoju decu. Prirodno je da svaki roditelj brani svoju decu, ali valjda ih brani kada ih neko napadne. To što je on svoju decu žigosao kao lopov, kao tajkun, kao kriminalac je žalosno i od toga ne može da ih odbrani. Ali, moram da postavim pitanje, ako toliko voli svoju decu zašto ne voli onu istu decu koju šalje da se tuku sa policijom, kao što je to bilo 2016, 2017, 2018. i 2019. godine? Kako takvom čoveku neko više može da veruje? Njemu nije važni ničije dete. Njemu je važan samo novac, samo zarada i da pokuša da kroz to da gađa ljude tamo gde su njihova osećanja najdublja, da izazove nekakvu emociju. Samo je sva sreća što njemu više niko ne veruje, zato što ljudi znaju koliko se nakrao, koliko je postao bogatiji i koliko bi još više bio bezobziran ukoliko bi ponovo došao na vlast. To koliko je bezobziran samo pokazuje da napada i decu predsednika Republike Srbije, Aleksandra Vučića, samo zato što Aleksandra Vučića ne može da pobedi na izborima ni uz pomoć siledžijstva, ni uz pomoć stiropora.
Zahvaljujem. Nemanja Šarović, izvolite. (Narodni poslanik, dobacuje s mesta.) Nije vas poslanik spomenuo, ko vas je spomenuo to smo svi zaboravili, tako da Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Brnabić, moram priznati da sam mnogo više očekivao od vas, iako generalno moja očekivanja od vaše Vlade i prema vašoj Vladi nisu velika, ali smo uz Predlog za ukidanje vanrednog stanja očekivali i morali dobiti ozbiljan izveštaj, pogotovo imajući u vidu to da kada ste uvodili vanredno stanje nije bilo nikakvog obrazloženja, ovog puta je obrazloženje moralo biti izuzetno temeljno, moralo je imati više stotina strana i svako ministarstvo pojedinačno je moralo podneti izveštaj narodnim poslanicima i Narodnoj skupštini o svim merama koje su oni sproveli u okviru svojih resora. Umesto toga, mi smo dobili vašu šuplju priču. Vi ste danas došli ovde da pričate o svemu i svačemu, osim o onome što je na dnevnom redu. Najveći deo dana vi ste pričali o Đilasu, pričali o Bošku Obradoviću, pričali o Vučiću. Vučić je, da je želeo, mogao biti ovde. Ja smatram da je bio dužan da bude ovde, posebno imajući u vidu da je on prvi potpisnik Uredbe o uvođenju vanrednog stanja, on je morao biti ovde i odgovarati na pitanja narodnih poslanika, ali njemu je to očigledno ispod časti. Drugo, gde su vam ministri, gospođo Brnabić? Samo Ivica Dačić je ovde deo dana proveo, malo odgovarao na pitanja. Gde su ostali ministri? Pa, ovo je jedna od najvažnijih rasprava tokom čitavog saziva. Morao je ovde biti i ministar vojni. On je čovek koji je formalno predložio Vladi Republike Srbije ukidanje vanrednog stanja. Na osnovu kojih argumenata? Zamislite, predložio Vulin i nema ga ovde da odgovara na pitanja. Gde je ministar policije, da njega propitamo šta je on radio tokom vanrednog stanja i šta je radio njegov resor, njegovo ministarstvo? Gde vam je ministar zdravlja? Vi niste našli za shodno da im kažete da dođu. Svaki ministar je morao biti ovde ili ste toliko politički nepismeni, pa to niste znali ili nemate autoritet da kažete – dođite na sednicu i sedite od prvog do poslednjeg minuta. Imajući u vidu da se sad polako svode računi i završava se rasprava, moja ocena za vas i za vašu Vladu i za čitavo današnje zasedanje i vaše učešće je dva, na skali od jedan do deset, možda i dva minus, možda je dva previše. Ovo je moralo izgledati potpuno drugačije. Ako želite da raspravljate sa nekakvim Đilasom, pa zakažite mu televizijski duel, pozovite ga kući na kafu, pa raspravljajte do mile volje. Niti je poslanik, niti ima bilo kakve veze sa ovom temom. Šta vas politički zanima ili svrbi, pa to je vaš problem privatni, ali je tema današnje sednice, dnevni red je ukidanje vanrednog stanja, o tome ste bili dužni da govorite. Ako želite da se dodvoravate Aleksandru Vučiću, pa nađite neki drugi način, neku drugu salu, pa to radite, imate stranačke sastanke, dodvoravajte se tamo, a ne ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije i ne kada je tema o kojoj govorimo ovoliko važna. Očekivao sam da vi danas saopštite praktično kompletnu statistiku, sve činjenice, da to imamo u materijalu, da razmotrimo pred sednicu, da vidimo šta je tačno a šta nije, da imamo priliku da vas uhvatimo u laži. A ne ovako je najbolje, nikakvi podaci, ništa za šta bi se neko mogao uhvatiti u diskusiji i vi ste najpametniji. Poslanik govori pet minuta, a vi onda 25 i mislite da time dokazujete političku nadmoć. Zamislite, jel to demokratija na način na koji je vi vidite? Ja mislim da ne treba da bude. Mi nismo čuli koliko je zaraženo medicinskih radnika. Koliko je zaraženo članova njihovih porodica? Koliko je preminulo medicinskih radnika? Ko će snositi odgovornost zbog njihove smrti? Da čujemo koliko je zaraženo policajaca koji su bili na dužnosti, obavljali svoj posao? Koliko članova njihovih porodica? Koliko ovih u Vojsci i članova njihovih porodica? Ništa o tome ne znamo. Da čujemo u koliko je državnih gerontoloških centara ušao COVID virus? Koliko je njih koji su zaraženi? Koliko je umrlo? Ko će snositi odgovornost za to? A praktično u sve, skoro sve državne domove za stara lica je ušao koronavirus, a navodno preduzimate mere od prvog dana, čuvala ih vojska, imate svu potrebnu opremu i opet ušao koronavirus svuda. Jel to razlog za ostavku? Jel to potpuna nesposobnost? Ali vi krijete ministre. E, onda ćete vi snositi odgovornost za njih. Koliko je krivičnih prijava podneto? Znamo za onu jednu za direktora gerontološkog centra u Nišu. A, evo i pre nekoliko dana imali smo sličan slučaj u Negotinu, pa ako neko može da razume, da opravda na neki način da uđe virus posle tri dana otkako je registrovan u Srbiji, ali kako može posle mesec i po dana, kad ste imali vremena da preduzmete sve mere, da se snađete, da se sredite, da proverite, da uspostavite sistem? Uveli ste protivustavno vanredno stanje 15. marta. Gospođo Brnabić, 15. marta je bilo 46 zaraženih u Srbiji, 46 za tih prvih deset dana od prvog slučaja. Danas je u Srbiji 9.791 zaražen i 203 mrtvih i vi tvrdite da nam je trebalo vanredno stanje kad je bilo 46 zaraženih, kad niko nije bio na respiratoru, kad još niko nije preminuo od koronavirusa, a danas kad je skoro 10.000 ljudi u Srbiji zaraženo i preko 200 umrlih, sad nam više ne trebaju nikakve mere. U prethodnih deset dana skoro 50 ljudi je umrlo, u prethodnih deset dana 2.000 ljudi je zaraženo, deset dana pre uvođenja vanrednog stanja svega 46 zaraženih. I vi kažete – više nam mere nisu potrebne. Koja je to logika? Koja je to struka? To je ono što treba da nam odgovorite. Kafane su radile pet dana posle Narodne skupštine. To je moglo? Vi kažete – sad može da zaseda Narodna skupština, a 213 puta je veća šansa da danas dobijete koronavirus, jer je toliko više registrovanih slučajeva u Srbiji nego što je bila 15. marta. I tada se moglo nabaviti 500 maski, ako je to bio uslov i 500 pari rukavica. Ne može se zgaziti demokratija zbog toga. Drugo, vi ste uveli nekakve mere, ali mere za nekoga važe, za nekoga ne važe. Ko je taj koji odlučuje kada važe, a kada ne važe? Kako mere važe za obične građane Srbije koje ste hapsili i vodili odmah kod sudije za prekršaje kad neko prekrši policijski čas i naplaćivali ogromne kazne, a kada izađu gospoda Đilas, Sergej Trifunović i ostali vaši ideološki klonovi, onda ne važi, onda nema policije? Mogu, i to ogromna grupa ljudi, u sred bela dana pred Narodnom skupštinom, policija ne reaguje. Vi kažete – reagovaće naknadno. Pa to pokazuje selektivnost. Ako je mera Vlade da svako ko prekrši policijski čas odmah bude uhapšen, pa zašto to ne radite prema Đilasu? Je li zato što je osnivač SNS? I dalje mu to pamtite. I zato što je vaš omiljeni opozicionar. Tačno, osnivač SNS, on, Đilas, Miki Rakić i ostali, to je suština. Još jedna veoma bitna stvar, gospođo Brnabić, vi ste proglasili da je državna tajna koliko imamo respiratora. Ako je to bila državna tajna za vreme vanrednog stanja, nema više tajni, sada je vreme da sve postane javno i dužni ste bili da nam date te podatke, da čujemo koliko je bilo respiratora u Srbiji ne 2009. nego 2012. godine kada ste došli na vlast. Da vidimo koliko ih je bilo pred izbijanje, da vidimo koliko ste nabavili, od koga, po kojim cenama i u kom postupku. Da vidimo šta je sve u Srbiji nabavljeno mimo zakona, mimo javne nabavke, mimo tendera.
Hvala. Predsednice Vlade, izvolite.
Ja potpuno mogu da razumem da mi moramo sto puta da pričamo o nekim stvarima, ali ne mogu da se pomirim sa tim da postoji jedna sednica Skupštine na kojoj se priča o vanrednom stanju, o uvođenju vanrednog stanja i situaciji u Republici Srbiji na kojoj sede svi relevantni ministri i odgovaraju na pitanja dva dana i da vi onda ta ista pitanja postavljate na sednici Skupštine sa potpuno drugom temom, a to je ukidanje vanrednog stanja. Trudila sam se da jasno i nedvosmisleno obrazložim, sa potpuno egzaktnim podacima zašto ima smisla sada ukidati vanredno stanje. Žao mi je što niste ispratili to i što ste izgleda u potpunosti propustili to moje izlaganje i moje obrazloženje. Pokušaću još jednom da vam obrazložim. Dakle, kada se uvodilo vanredno stanje mi smo tada imali drastičan skok u broju, odnosno u procentu zaraženih. Vi ne možete, mislim besmisleno je govoriti o apsolutnim brojevima zato što, porediti tako države a i datume zato što nije isto i ne mogu biti isti apsolutni brojevi kada testirate 300 ili 400 ljudi dnevno i kada testirate 6.000 ili 7.000 ljudi dnevno. Zbog toga postoje procenti, zbog postoje, na kraju, krajeva i neka struka koja gleda te podatke, koja pravi procene koje mi svakodnevno pratimo. Mi smo 10. marta imali 4,27% zaraženih u odnosu na testirane. Jedanaestog mart 11,92%, to je tačno, 12. marta 12,97%, 13. marta 14,64%, 14. marta 17,16% zaraženih u odnosu na ukupno testirane i tako je sve raslo, pa posle 24. marta 33,08%, 3. aprila je bio jedan od najtežih dana, imali smo čak 41% zaraženih od ukupno testiranih, imali smo taj dan i osam preminulih, najteži dan u odnosu na to koliko je ukupno preminulih je bio 14. april kada smo imali devet preminulih, ali isto tako dosta težak dan u smislu zaraženih u odnosu na testiranih 17%. To što vi danas vidite sa skoro 10.000 ljudi je ono što se vuče od tada. Sada, mi od 28. aprila, kao što sam i rekla, imam kontinuiran pad od 20. aprila, 10% zaraženih u odnosu na ukupno testirane i taj 20. april je poslednji put da mi imamo dvocifreni broj zaraženih u odnosu na testirane u procentima, što je izuzetno važno zato što pokazuje da li broj obolelih pada ili raste u odnosu na sve testirane. Od 28. aprila imamo ispod 5%. Kaže se, ukoliko sedam dana imate ispod 5%, znači da možete da relaksirate mere, možete da ukidate vanredno stanje, ali naravno dok se ne nađe vakcina dalje će ići u mere predostrožnosti i to će biti ta nova normalnost. Nošenje maski, zaštitnih rukavica, socijalna distanca, fizička distanca itd, itd. Dakle, vi ovde poredite babe i žabe, slučajno ili namerno. Ali, to sada sa strane. Situacija danas u Srbiji se ni na koji način ne može porediti sa situacijom tada kada je naša kriva izgledala ovako, a naša kriva danas izgleda ovako. Dakle, realno je da se broj testiranih povećavao, ali je najvažnije koji je procenat zaraženih u odnosu na testirane. Da ne ulazim dublje u to, čini mi se da su svi koji su želeli i imali strpljenja da me saslušaju razumeli nekoliko puta. Danas imamo, takođe i drastično smanjenje dnevnog broja aktivnih slučajeva. Imamo bolnice koje se polako prazne, imamo Sajam, privremene bolnice, Čaire i dalje koje takođe polako zatvaramo. Dakle, epidemija se smiruje. Možemo da dalje produžavamo vanredno stanje, ali to bi bila zloupotreba i ne bi bilo odgovorno. Vi imate zemlje širom Evrope koje su u mnogo goroj situaciji od Republike Srbije bile tokom cele ove krize. Italija na primer koja je 4. maja ukinula nacionalni karantin i polako krenula da relaksira mere. Dozvoljeno postepeno pokretanje proizvodnih delatnosti, građevinarstva, veleprodaje, kretanje itd, itd. Rumunija takođe, koja je najavila ukidanje vanrednog stanja 14. maja gde je mnogo teža situacija, gde imao broj smrtnih slučajeva koji se približava hiljadu, od 15. maja biće otvoreni saloni, zubarske ordinacije, muzeji, sport na otvorenom i tako dalje. Austrija, ušla u relaksaciju mera od 2. maja, sve zemlje koje imaju i u svakom trenutku su imale mnogo goru situaciju od Srbije. Dakle, ovo je najpametnije, najodgovornije što može da se uradi. Ako vi mislite da nije odgovorno, to je vaše pravo, ali ja garantujem da je ovo najodgovornije, najpametnije što je moglo da se uradi da na bezbedan način polako relaksiramo mere, da privreda kreće da radi, da Srbija krene da živi bez preterane opasnosti uz naravno poštovanje svih ostalih mera. Tako da je to ono što ja mogu da vam kažem, a za sve ovo ostalo ako smo vas razočarali, meni žao zbog toga, dali smo sve od sebe. Ako je ta ocena od jedan do deset, dva minus, i to je u redu, ja mislim da na kraju bez obzira na političke preference, lične preference, da je rezultat jedini koji se broji. Žao mi je što je vaša ocena dva minus kada Srbija ima zaista najmanji mogući broj smrtnih slučajeva iako je i jedan previše, kada smo u svakom trenutku držali situaciju pod kontrolom, kada nije bilo nestašica. Mislim da smo dali sve od sebe, da smo dali svoj maksimu. Verujem, vi bi možda bolje, ali o tom potom. Tako da hvala vam mnogo i na to malo poverenje što imate i za tu dvojku. Mi ćemo nastaviti da radimo u interesu građana, daćemo sve od sebe, tretiraćemo sve građane isto, radićemo za našu Srbiju i to je sve što mi možemo od sebe da damo. Hvala vam.
Zahvaljujem. Po Poslovniku, narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite.
Gospođo Gojković, ja sam se, kao što ste videli javio se po Poslovniku i pokazao vam to blagovremeno. Moram da priznam da sam bio iznenađen što niste i vi ranije reagovali i što niste prekinuli predsednika Vlade, Anu Brnabić u njenom izlaganju. Znate, ovde je postao manir da se vređaju poslanici i ja sam se javio po članu 107. odnosno po članu koju garantuje da je svaki govornik u Narodnoj skupštini dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine. Međutim, još od 5. oktobra 2000. godine, pa dok su bili žuti, vaši ideološki klonovi, pa do danas, taj kriterijum stalno pada i vi iz sednice u sednicu možete misliti, odnosno da možete da omalovažavate poslanike na svaki mogući način. Ne možete vi, gospođo Brnabić, da kažete meni, kao narodnom poslaniku, da ja mešam … (Predsednik: Nema ličnog obraćanja, to znate.) Evo, gospođo Gojković, ne može se reći da narodni poslanik meša babe i žabe. Nisam ja izneo nijedan netačan podatak. Podatke koje sam izneo, izneo sam sa sajta „covid-19.rs“. Pretpostavljam da su tačni, ako nisu, to je onda vaš problem. U trenutku o kome sam govorio je bilo ukupno 268 testiranih, to stoji na sajtu. Znači, preko 17% u tom trenutku je iznosilo tih 46 potvrđenih slučajeva. Ja čak nisam izneo ni svoj vrednosni sud o vašim merama, ali sam zatražio dodatne podatke koje nam niste pružili i vi mene omalovažavate.
Nema replike.
Kažete – propustio sam ja vaše izlaganje. Vi ste bili dužni da to date u materijalu. To je Narodna skupština… [[Isključen mikrofon.]]
Zloupotreba Poslovnika, nema replike. Isključeni ste, ne čuje vas niko. Nema zloupotrebe povrede Poslovnika. (Nemanja Šarović: Ovo je zloupotreba.) Ne, taman posla. (Nemanja Šarović: Odbijte od vremena poslaničke grupe.) Ko bi povredio Poslovnik ovde ili zloupotrebio? Niko. Znači, član 107. Rekli ste da nemam iste kriterijume u odnosu na odnos poslanika – ministara i ministar – poslanik. To nije istina. Evo, uzmite novine od pre neki dan i pogledajte kakvi su bili naslovi. Kažu – skandalozno, predsednica Narodne skupštine oduzela reč i opomenula ministra odbrane Vulina. Onda, sutradan kažu – skandal, prekinula je izlaganje Ane Brnabić. Tako da, niste bili u pojedinim delovima sednice. Tako ja to radim već godinama. Tako da, ne, niste u pravu. I povreda Poslovnika ne dozvoljava da neko replicira. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Očekivao sam, predsedavajuća, da vidim prethodnog govornika pre neko veče na Vračaru, kada je bio organizovan neki skup podrške njegovom prijatelju Draganu Đilasu. Iskren da budem, računajući na njihovo višegodišnje prijateljstvo, računajući na njihovo plodonosno prijateljstvo i saradnju, dakle, iznenadio sam se što nije bio tamo. Nadam se da mu Đilas neće zameriti. Oprostiće mu Đilas, s obzirom na to, na njegove skupštinske nastupe. Dame i gospodo narodni poslanici, mi iz SNS, kako je to više puta danas rečeno, snažno podržavamo Predlog odluke o ukidanju vanrednog stanja u Srbiji, koji je danas na dnevnom redu i svakako da je to ono što je glavna tema danas i svakako da je to ono što je najvažnija vest za građane Srbije, ma koliko se neki potrudili da to tako ne bude. Nadam se samo da će to biti najvažnija vest i za RTS, s obzirom da kad odete na portal RTS-a, možete da pročitate samo šta je Živković danas rekao, šta je Marinika rekla, šta je neki Aleksić rekao, Boško Obradović, kao da nekoga u Srbiji zanima šta oni imaju da kažu o ovome. Ali, dobro, to je za neku drugu raspravu. Zadovoljni smo, gospođo Brnabić, činjenicom da smo se, kao država, izborili, uspešno izborili sa ovom epidemijom, da smo sprečili katastrofične scenarije, da smo sprečili urušavanje zdravstvenog sistema i da smo, evo, danas, u ovom trenutku, pred sam završetak vanrednog stanja. Ponosni smo, kao poslanička grupa SNS, na sve pripadnike zdravstvenog sektora, na sve naše zdravstvene radnike, ali smo isto tako ponosni i na odgovorno rukovodstvo države koje je promptno reagovalo u svakoj prilici, poslušalo pravovremeno sve preporuke koje je davala struka i primenilo na terenu. S druge strane, imamo prilike i danas, kao i svih ovih dana, da gledamo razne neuspešne pozorišne predstave od strane onih koji su danas podigli lestvicu, odnosno pomerili standarde u političkoj nekulturi, u prostakluku, u bezobrazluku i u bahatosti. I, da, tu mislim na ovaj incident koji se dogodio jutros, čiji je vinovnik Boško Obradović, koji je pokušao na silu da spreči Narodnu skupštinu da radi, pa se okomio i na državnu zastavu, kao i uvek. Uvek strada državna zastava kada je Boško Obradović tu negde u blizini. Ne znam šta mu smeta državna zastava, ali mi je drago što je konačno ispoštovan i primenjen Poslovnik o radu Narodne skupštine i što je efikasno sprečen u divljanju. Sve je to, gospođo Brnabić, izraz nemoći, jer su ovih dana, a po ko zna koji put, doživeli da im građani Srbije jasno i glasno kažu da ne prihvataju takvu politiku, da ne prihvataju politiku bez ideje, politiku bez programa, politiku bez politike, politiku koja ne nudi ništa, a pogotovo ne ništa dobro građanima Srbije. Na taj način su pokazali da je njihova politika, zapravo, šta god Aleksandar Vučić kaže ili uradi, e, oni će biti protiv toga. Nemaju argumente, ali će biti snažno protiv toga i po svaku cenu. Imamo situaciju o kojoj je i kolega Đukanović danas govorio, te apsurdne situacije da oni koji su najviše zamerali uvođenje vanrednog stanja u Srbiji, danas najsnažnije zameraju to što ukidamo vanredno stanje. Danonoćno su najglasnije zamerali što donosimo razne mere, mere zabrane kretanja i ostale mere koje su bile neophodne, a danas su najglasniji u zalaganju da te mere ostanu na snazi, zato što su protiv ukidanja vanrednog stanja. Istina je da je odluka i o uvođenju vanrednog stanja, ali i odluka o ukidanju vanrednog stanja doneta na preporuku struke. Struka, krizni štab je mišljenja da su se svi neophodni uslovi stekli, i mi to sprovodimo, koliko god se to nekome ne dopadalo, koliko god neko imao nešto protiv toga, a očigledno je da mnogi imaju nešto protiv toga. Očigledno je da u Srbiji postoje oni koji su protiv ukidanja vanrednog stanja. Očigledno je da postoje u Srbiji oni koji su iz političkih razloga, dakle, politički motivisani, sa željom da u Srbiji još dugo bude vanredno stanje na delu. A ja se pitam zašto, zbog čega? Da li zbog političkih razloga, da li zbog političkih ambicija, da li zbog sitnih partikularnih interesa pojedinaca? Da li je zato Dragan Đilas izvodio one performanse pre neko veče ispred svoje zgrade? Da li je zato Boško Obradović jutros divljao ovde, zbog sitnih politikanskih interesa, zato što je neko procenio da će mu više odgovarati da izbori budu na jesen? Zato što je neko uveren da postoji određeno nezadovoljstvo kod jednog broja građana, pa računa da ušićari neki sitni politički poen na konto tog nezadovoljstva. Da, mislim na Dragana Đilasa i na Boška Obradovića. Kada smo na temi licemerja, za kraj, želim samo da ukažem na jednu vrhunsku zamenu teza. Dakle, imamo situaciju u kojoj je neko optužio, ne neko, nego Dragan Đilas, optužio Aleksandra Vučića da mu napada decu, iako se to nikada nije desilo, iako je to potpuna laž, ali on je optužio Aleksandra Vučića da mu se napadaju deca. Onda je glumio ucveljenu, uplakanu, nezaštićenu žrtvu režima, žrtvu terora, a onda sutradan, dakle, samo 24 sata nakon toga, je napao najmonstruoznije, najbrutalnije preko svojih portala je napao sina Aleksandra Vučića na najbrutalniji način, tog istog Aleksandra Vučića koga je klevetao pre samo jedan dan. Zato je Dragan Đilas, i to građani Srbije treba da znaju, majstor spinovanja, majstor zamena teza, majstor laži, majstor prevara i bedni su pokušaji uvlačenja i napada na porodicu predsednika Republike. Zahvaljujem.
Hvala. Da li neko po pravu iz člana 96. Poslovnika želi da govori? Reč ima narodni poslanik Tatjana Macura. Izvolite.
Zahvaljujem. Za kraj ove rasprave, pre nego što iznesem zaključak ispred poslaničkog kluba stranke SMS i poslanika koji predstavljaju ujedinjenu demokratsku Srbiju, postavila bih dva pitanja još jednom, ako možemo da dobijemo konkretnije odgovore. Prvi se tiče stimulacije koju bi trebalo da dobiju zdravstveni radnici, opet mi je žao, nema ni ministra finansija, niti ministra Lončara, nadam se da vi znate odgovor. Dakle, ta stimulacija nije trajnog karaktera i povećanje njihovih plata bi moralo da bude drugačije rešeno, odnosno da od vas ovde makar dobiju uveravanja da će se to trajno rešiti. Ono što postoji, takođe, problem sa primenom ove odredbe jeste to što zdravstveni radnici koji se nalaze recimo na godišnjem odmoru ili su oboleli od Kovida - 19, takođe nemaju pravo na ovu stimulaciju od 10%. Pošto sam ja o tome govorila na prethodnoj sednici kada smo potvrđivali vanredno stanje, u međuvremenu mi se zaista jako veliki broj zdravstvenih radnika javio i ovo potvrdio. Druga stvar koja mi se čini da je ovde izostala u nekoliko navrata je pomalo bila i zloupotrebljena od strane narodnih poslanika na prošlom zasedanju, pošto je konkretno bio upitan ministar odbrane, nisam dobila odgovor, ali sada ste tu vi, ministre spoljnih poslova, i ne bi bilo loše da kao ministar spoljnih poslova jasno date do znanja građanima Republike Srbije u kojoj meri je EU zaista prijatelj Republike Srbije. Ja ću sada, zarad javnosti, da iznesem neke podatke, posebno zbog toga što smo ovde imali i od strane nekih narodnih poslanika prilično neprimerene govore i mislim da jesu činjenice važne da se iznesu u Domu Narodne skupštine. Za poslednjih pet godina od EU smo dobili podršku u iznosu od 1,8 milijardi evra, što je 44 puta više nego što je podrška Republike Kine. Samo u zdravstvo je uloženo negde oko 161 milion evra, što je 12 puta više od Kine i da nije bilo ove podrške od strane EU, verovatno bi naš zdravstveni sistem pod udarom pandemije kolabirao. Samo tokom ovog vanrednog stanja EU je za zapadni Balkan opredelila negde 800 miliona evra, od čega će 93 miliona evra biti upućeno Republici Srbiji. Bilo bi dobro da se ministar spoljnih poslova ili predsednica Vlade jasno izjasne po ovom pitanju. Narodni poslanici imaju pravo i mogućnost da pričaju o čemu god žele, međutim, zvanična politika Vlade Republike Srbije mora biti jasna i precizna i bilo bi dobro da se to danas potvrdi u Domu Narodne skupštine. Ja ću vas zamoliti, predsednice Vlade, u završnoj reči da ne proglašavamo kraj vanrednog stanja kao pobedu nad pandemijom, zato što ona i te kako nije pobeda, ne zbog toga što nismo mi dobro odreagovali kao država, već zato što nas čeka jako dugi period u kom ćemo morati da se kao građani naviknemo na nešto što se već sada naziva nova normalnost. Ja sam i juče i danas i unazad nekoliko dana od kada se govori o ukidanju vanrednog stanja zaista videla građane koji se nonšalantno ponašaju prema ovom virusu i o načinu na koji treba da se odnosimo prema njemu. Žao mi je što dolazi do toga, ali, uprkos svoj mojoj dobroj volji da razumem i sve vaše napore, mislim da je najveća odgovornost u ovom trenutku na Vladi Republike Srbije i morate jasno da se odredite prema tome kakvo nas ponašanje u budućnosti očekuje, da građani ne misle da onog trenutka kada Skupština izglasa kraj vanrednog stanja to znači da mogu potpuno opušteno, slobodno da se kreću i da se ponašaju kao pre nego što je vanredno stanje stupilo na snagu. Dakle, molim vas da se uputi iz Doma Narodne skupštine jasna poruka kakvo nas ponašanje očekuje. Za kraj, ispred poslaničkog kluba Stranke moderne Srbije i Ujedinjene demokratske Srbije, zahvaljujem se svim lekarima, volonterima, novinarima, trgovcima, logističarima, svima onima koji su pomogli da ipak pokažemo jedno dosta dobro ponašanje u uslovima pandemije koja je pogodila ceo svet. Hvala.
Hvala. Reč ima Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvo ću svim građanima Srbije da se izvinim na ponašanju mog kolege Boška Ljotića, tim pre što je danas veliki pravoslavni praznik. Očigledno da Dverima više vera ne predstavlja ništa. Drugu stvar koju sam primetio, primetio sam ovog - dosta ga je bilo, kako ga Atlagić zove "kralj stečaja" i zapamtio sam njegovu izreku, izreku ove što gleda u kristalne kugle pored njega, a njegova izreka mi je bila upečatljiva. Kaže - ja ne dozvoljavam, vi nas pravite budalom. Njega neko pravi budalom! Evo, ja kažem, njega ne pravi niko budalom, on je autentičan. On je autentičan primerak i niko ne treba da ga pravi. Sad možete videti sa kakvim pacijentima sam ja imao posla tri godine, dok to nekako na verbalan način nismo razjurili, pa su oni pribegli raznim nasilnim potezima. Nema nesreće, nema saobraćajke, nema pada helikoptera, nema poplave, nema zarazne bolesti koju ovi nesrećnici koji navodno bojkotuju Narodnu skupštinu, po potrebi, nisu pokušali da zloupotrebe u političke svrhe. To naš narod treba da zna. Ono što sam zaključio, pola tih nesrećnika bi da se ukinu vanredne mere, pola kaže - niste trebali ni uvoditi, a onda ona druga strana kaže - pa, ne, kao, da ne bi bilo izbora, vanredne mere treba još da traju. Jer, jedini razlog za odlaganje izbora bi bio da vanredne mere još potraju. Naš narod je divan, čestit, pošten, radan narod, on želi da radi. Očigledno da zarazna bolest pomalo slabi, da je ona svoj vrhunac prešla, da zdravstveni sistem može da opsluži za ne daj Bože, ako se ta zaraza ponovo nešto pojača i zbog privrede, ekonomske moći zemlje, kasnije i vojne moći, političke moći itd, mi treba da počnemo da radimo, jer novac se zarađuje, novac se ne štampa, novac se ne baca samo iz helikoptera, novac treba zaraditi i na takav način punimo budžet. Dame i gospodo, poljoprivreda je podnela teret, a vi, gospođo premijerko, sve što ste uzeli iz robnih rezervi rebalansom budžeta da vratite da bi eventualno drugu, ne daj Bože, seriju zaraznih bolesti mogli da čekamo spremni, kao što smo ovu dočekali i imati poljoprivredu sa sistemom od Poljoprivrednog fakulteta, nauke, njive do prerade je pravo bogatstvo, i to bogatstvo moramo čuvati, tim pre što smo unapredili proizvodnju mehanizacije i delom traktora koji se sklapaju i proizvode u Republici Srbiji. Šta reći malo o novinarima? Moram nešto da kažem. Tu sam nezadovoljan. Ukoliko hapsimo ljude sa društvenih mreža koji šire lažne vesti, a novinarima to opraštamo, za mene novinarstvo nije privilegija, sloboda medija podrazumeva slobodu prenošenja informacija, a ne dezinformacija i lažnih vesti. Ne može jedna novinarska profesija da bude pokriće za laž po pitanju širenja lažnih vesti. Ako ne više, njihova odgovornost je veća, moraju da odgovaraju onoliko koliko odgovaraju oni koji šire lažne vesti. Posebno su novinarske organizacije, tipa Nezavisno društvo novinara Vojvodine, poznate da su širile lažne vesti. Nisam za to da im se oprašta. Nisam za progon novinara, ali novinari moraju da se bave plasiranjem informacija, a ne dezinformacija. Danas svaka, da ne kažem, politička šuša, svaki politički protivnik registruje neki portal i on je postao novinar, a u stvari se radi o političkim neistomišljenicima koji na razne načine pokušavaju da naškode vlastima, ali pri tome škode državi. Država je zajednica ljudi. Naš narod je divan narod i zaslužio je da ukinemo vanredno stanje, a Bože moj mere se i bez toga mogu sprovoditi. Dame i gospodo narodni poslanici, gori od virusa je strah od virusa i mi se polako toga moramo oslobađati. Ovi što lupaju u šerpe, naši građani treba da znaju, Đilas i ekipa ne lupaju u šerpe gladni i žedni, siti, napiti, besni i obesni, oni lupaju u te šerpe i bez ikakvog razloga. Mi smo 1997. godine lupali u šerpe da bi se priznali rezultati izbora, a oni lupaju u šerpe da ne bi bilo izbora, jedni hoće da vanredno stanje potraje do Nove godine, dve godine, drugi bi da se ukine. Ja njih uopšte ne shvatam. Strah je velika stvar, a Đilasov strah je strah od bogatstva. On od svog bogatstva trenutno ima samo strah da će ga izgubiti. Hvala.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč? Reč ima Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Zahvaljujem predsednice. Vidim da su kolege nestrpljive, očekuju glasanje. Jasno je da će ove mere, odnosno da će ove mere i predlog biti usvojen. Jasno je da postoji većina za to, ali ja moram priznati, da sam retko kada čuo toliko maštovitih objašnjenja, kao u ovoj raspravi danas i prošle nedelje, zašto Skupština nije mogla u ovakvom ili sličnom formatu da se sastane na početku ove krize i da izglasa, odnosno da donese odluku o uvođenju vanrednog stanja i vanrednih mera. Dakle, čuo sam, naravno, i gospođu Brnabić, čuo sam i kolege iz vladajuće koalicije, ali, interesantno je da čak oni, znači predstavnici vlasti, među kojima ima ozbiljnih pravnika, i dosta pravnika, mnogo su više i mnogo su rađe govorili o presedanu i navodili primere, po njima neustavnog ili sumnjivog ponašanja nekih prethodnih vlasti, nego što su previše branili ustavnost ove odluke o uvođenju vanrednog stanja mimo Narodne skupštine. Kao što sam rekao prošlog puta, razne struke, razni poslovi imaju svoje pozitivne i negativne strane, prijatne i neprijatne. Čuo sam gospođo Brnabić i da ste navodili primere i opasnosti koje su možda mogle da proisteknu po narodne poslanike i ne samo po njih nego i po zaposlene u Skupštini, da smo se sastali na početku ove krize i zaveli vanredno stanje. Ali, težak je svaki posao na svoj način, ovo je rizik mali, za narodne poslanike, u odnosu na koji su lekari, medicinsko osoblje svakoga dana preduzimali. Dakle, možemo to da shvatimo kao deo posla, uz određene mere, samo bi bile još rigoroznije, to je moglo da se uradi. Drugi argument koji je navođen i od strane vlasti i od strane nekih kolega iz vladajuće koalicije, jeste da bi to trajala rasprava danima i danima, bilo je hitno. Nije morala rasprava da traje danima, evo i danas ćemo u jednom danu završiti, a moglo je to da bude još efikasnije, dakle, pogotovo kad je tako važna stvar, kao što je uvođenje vanrednih mera i vanrednog stanja. Dakle, ni to nije razlog bio da se ne sastanemo i ne donesemo odluku na pravno valjan, ustavan način. S druge stane, vi ste rekli, nema problema, reći će Ustavni sud svoje mišljenje, on će doneti konačnu presudu. To je tačno, ali ja moram priznati da imam osnovanih razloga za sumnju i brigu, je naš Ustavni sud, što je nažalost, ovde bilo pominjano u raspravi znao je da ćuti, oćuti u nekim vrlo delikatnim situacijama, te je naprosto morao da se oglasi. Počev, recimo, od ocene ustavnosti Briselskog sporazuma, kada je baš onako pilatorski oprao ruke, proglasivši taj sporazum za politički sporazum, a onda smo Boga mi, videli kako mnoge pravne i sve moguće posledice proističu iz tog nazovi, i tzv. političkog sporazuma, koji je usvojila, odnosno ne ova Vlada, nego ova skupštinska većina, i potpisnik je bio ovde prisutni, potpredsednik Vlade Ivica Dačić, tada u drugom svojstvu. Bilo kako bilo, hoću da kažem mnogo puta je nažalost, i odmah ću vam rado priznati, bilo je toga i ranije, nije to počelo sa ovom većinom, vladajućom, da je Ustavni sud oćutao stvari kada nije smeo da ćuti, i kada su oduzimani mandati poslanicima, i kada u jednom trenutku se nije znalo koliko ima poslanika u parlamentu i ko je tu, i pa na ovamo. Zaključno sa ocenama iz tog Briselskog sporazuma i posledicama koje iz njega proističu. Oglasio se jedino u vezi sa ovim tzv. Borkovim sporazumima, i to delimično, koje je znači, funkcioner prethodne demokratske administracije sklopio sa predstavnicima Prištine, i tada se oglasio i stavio van snage ili barem proglasio neustavnim neke od tih mera. Ali, moram priznati, neke od tih sporazuma koje sam ja kritikovao svojevremeno, dakle, tih Borkovih sporazuma koje je sklapala prethodna vlast, mada ih je implementirala ova vladajuća većina, i to treba reći, neki od tih sporazuma su bili majčina dušica u odnosu na ono što je nažalost činila ova vladajuća većina, u više svojih inkarnacija i svojih izdanja. Drugim rečima, Ustavni sud nam nije baš neka uzdanica, ja bih voleo da se bar retroaktivno oglasi o načinu na koji je ovde doneseno. Dakle, slažem se da je bilo i ranije flagrantnog kršenja ustavnosti, ali to nije opravdanje da se ovde nije moglo učiniti ono što je trebalo po slovu Ustava, a to je da se okupimo na jednoj sednici u jednom danu, pola dana i proglasimo vanredno stanje. Pominjalo se kako i naravno da bi većina izglasala tu odluku i bogme i neki čak i sa moje strane, kritičari prisutni i parlamentu kažu – pa nemoj sada da gnjaviš oko toga, ionako bi oni izazvali šta hoće, ali procedura je važna, forma je važna drage kolege, bez obzira kome i kada odgovara. Čak i kada je njen ishod isti, suština nije ista, kada je sadržaj isti, forma je bitna. Forma je zahtevala da se ovog puta oglasi Skupština i da ona proglasi to. Ne samo to, sada prelazim na malo važnije, mada je i ovo vrlo važno, nego je osetljivija stvar, mislim na podršku merama. Ona postoji, ali podrška vladinim merama bi bila mnogo veća da je em proglasila odluku tu Narodna skupština, em dalje, to sad deluje kao naučna fantastika, poštovane kolege, ali verujte da bi bilo vrlo normalno i pozitivno bi odjeknulo u javnom mnjenju Srbije i možda ne bismo imali ove scene o kojima sada govorimo i ove incidente koji su se desili poslednjih dana. Bilo bi jako dobro i jako zdrava poruka da su od početka u implementaciji i podršci tim merama u celini ili delu se pojavljivali i neki drugi predstavnici političkog života Srbije, bilo parlamentarnog, bilo vanparlamentarnog. Ako vam je bilo previše ili gospodinu Vučiću ili predsednicu Vlade da se pojavi zajedno npr. sa liderima Saveza za Srbiju, npr. sa tim Đilasom ili Šolakom, mada Šolak nije nikakav političar ili lider, ne znam ni da li postoji ili je samo neko mitsko stvorenje, dakle, da se pojavi sa njima. Ali, šta je falilo, šta je bio problem poštovane kolege? Evo sada kažem, kada je sve manje više prošlo, da se pojavio sadašnji i bivši predsednik ili dva bivša predsednika i da su zajedno podržali, rekli i založili se za poštovanje mera? Verovatno bi prekršaja bilo i manje nego što ih je bilo, mada i sada nije bilo previše i stekao bi se utisak o nekom konsenzusu. Dakle, sadašnji predsednik. To radi recimo, kada tako volite često da se pozivate na Amerikance i na američke primere, to je ono što oni vrlo često rade. Kada je nešto važno, kada je neka poruka koja je simbolično bitna za naciju ili treba demonstrirati jedinstvo, onda se pojave svi živi prethodni predsednici sa aktuelnim predsednikom. Evo vi ste mogli, imate gospodina Nikolića, on je iz vaše stranke ili osnivač vaše stranke, gospodin Tadić verovatno ne bi rekao ne, pa na taj se mogla demonstrirati ta vrsta poruke solidarnosti i sloge. Kažem, možda bi nekih od ovih poslednjih incidenata bilo manje i bila bi veća, plebiscitarnija podrška merama. Što se tiče samih tih mera, rekao sam prošlog puta, možda nekome možete spočitati nedoslednost, neprincipijelnost, meni ne, kada je reč o ovim merama i o vanrednom stanju. Ja sam bio za te mere, generalno. Bio sam za uvođenje radikalnih mera, ne nužno u ovom obliku, ne nužno u ovom stepenu zatvaranja, ali se nisam bunio protiv uvođenja vanrednog stanja. Verovatno bih i glasao za uvođenje vanrednog stanja, iako će mi zameriti neki koji me gledaju, ali bi imali nešto što liči na parlamentarnu kontrolu mera i plus, imali bismo taj neki širi konsenzus i podršku mera. Ovako se svelo i to je uvod u onu ključnu temu koja nas najviše zanima, bar javnost, to je dnevno politička, mada ne smemo zaboraviti ovo što nam se dešavalo, mislim da bi sigurno takav pristup sprečio ili smanjio broj prigovora, ne samo prekršaja vanrednog stanja, nego i primedbi koje sadašnja opozicija ima na ponašanje aktuelne vlasti tokom vanrednog stanja. Ovako smo imali slučaj da se samo predsednik Republike i ponekad predsednica Vlade pojave i javno nastupaju i po neko od ministara koji je za to zadužen. Dakle, stručni tim uredu, tzv. struka, bez obzira što se na njihov račun može što šta reći, ali se isto mora i pohvaliti, pogotovo rad po dubini, po vertikali zdravstvenog sektora. Ja mu aplaudiram, skidam kapu i sve što treba, uz sigurno konstatovanje grešaka kojih je bilo. Pohvalio sam i to nije baš popularno kada to čini opozicija, pogotovo u ono malo vremena što imaju na raspolaganju, pohvalio sam i konkretno neke resore ili neke poteze, svi oni zbirno idu na vaš kolektiv i račun, od kupljenja naših sugrađana po aerodromima širom sveta. Pohvalio sam snabdevenost, relativno uspešnu i dobru popunjenost naših prodavnica, nezavisno, odnosno minus medicinska oprema. Tu je bilo nestašica i bilo ih je dosta dugo, kao što su takođe rekle kolege. Pohvalio sam i ovaj rad na daljinu škola, školsku organizaciju i pohvalio sam ipak zaštitu najstarijih sugrađana. Tu je sigurno bilo rezultata, mada mislim da je možda moglo po manje drastičnu cenu ili po manje radikalno ugrožavanje prava te populacije, ali je zaštita postignuta i zato je smrtnost veća u ovim drugim kategorijama. Dakle, to više-manje nije sporno. Ne mislim da sam zbog toga manje opozicija ako pohvalim nešto, ali principijelna primedba od toga kako je izvedeno vanredno stanje do toga, a to je ključno, da je iskorišćeno, sticajem okolnosti ili sa namerom, o tome možemo da pričamo, za beskrajnu sedmonedeljnu propagandu vlasti, vladajuće stranke i vladajućeg lidera. To je činjenica poštovane kolege. I možda ovaj otpor koji postoji sada i dalje prema ovim izborima nije i kod mene lično, ovim zakazanim za 21. juni, ima dva razloga. Jedan je medicinski, a drugi je politički. Ja uopšte ne krijem da postoji i taj politički. Mi smo imali sedam nedelja nesmetani, neprekidni kontinuirane propagande, odnosno promocije vlasti i svakodnevnog pojavljivanja predsednika Republike. Jovan Zlatousti da je u pitanju, pa dojadilo bi. Donald Tramp je jedini koji mu je bio donekle konkurent po tom pitanju, pa je i on shvatio da mu to nanosi štetu pa je prekinuo sa tim svakodnevnim konferencijama. Niko drugi u svetu nije imao takvu vrstu svakodnevnih seansi. Možda bi imao Kim Džong Un, ali on je bio bolestan, očigledno je imao zdravstvenih problema pa se nije pojavljivao u javnosti uopšte nekoliko nedelja. Hoću da kažem, da nije bilo takvog pristupa, mislim da biste u velikoj meri, prvo imali bismo veće jedinstvo koje nam je potrebno na društvenoj sceni. To ne znači da svi mislimo isto, već samo znači da se složimo oko nekih temeljnih stvari. I drugo važnije, otpor onome što Vlada predlaže i otpor na kraju krajeva i sada ovim izborima bi bio manji ili bi bar bio teže da se brani, mogao bi se teže braniti, recimo odluka o bojkotu. Ja lično nisam, za razliku od onih kolega, bio za bojkot izbora. Izašao bih, da nije bilo vanredne situacije, izašao bih ili sa svojom listom ili bi podržao nekog drugog i prošao kako bi prošao. Ali, sada ja priznajem da mi je nelagodno da izlazim na ovakve izbore koji dolaze posle skoro dva meseca, ne resetovanja, ne pauze, to vi tako pokušavate da predstavite, nego realno ozbiljne, neprekidne i ničim ometane propagande vladajuće stranke i vladajuće garniture. To nije dobro za demokratiju u Srbiji. To nije dobro čak ni za vas kao vladajuću većinu. Iz toga mislim da je bilo razumno, uputno i moj ovaj jedan, jedini amandman koji sam podneo u tom pravcu idem, mada nemam nikakvih iluzija da će biti usvojen, ali prosto vas pozivam da obratite pažnju na njega, ide u pravcu toga da se relaksira situacija politička, da se da ljudima neka pauza, mentalna pauza, ne političarima, ne strankama, nego građanima, da malo odahnu od ovog stresa i šoka u kojem su bili sa razlogom ili bez razloga. Ja mislim sa razlogom. Zato sam i podržavao mere. Zato se nisam slagao sa nekim kolegama koji su smatrali da je to sve, samo, ne znam, zavera i priča. Na žalost nije. Bolest postoji, teška je. Ne znamo još koliko, ne znamo u kom obliku će se vraćati, možda neće biti ovako teško i siguran sam da je bilo razloga. Pa, nisu ludi ljudi širom sveta da žrtvuju svoje budžete, deficite, preduzeća, da država radi nečega što je samo šala i izmišljotina. Dakle, u to ne verujem. Mada verujem da je bilo i malo preteranog straha na globalnom nivou. Našoj vlasti, vama konkretno, zameram dve, odnosno tri stvari. Mislim da se čak kasnilo sa merama i tu sam dosledan to sam govorio od samog početka. Da se onda lutalo sa tim merama, da je onda bilo neodgovornih izjava, tipa stotine hiljada mrtvih. Pazite, na celom svetu gospođo Brnabić nema više od 300 hiljada u ovom trenutku žrtava. To je naravno mnogo, ali govorim o celoj planeti Zemlji. A, priča je bila da će biti puna groblja i šta-više doktorka Kisić je u jednom trenutku rekla da smo to i da nešto nismo uradili bilo bi stotine hiljada mrtvih. Pa ne može u Srbiji biti stotine hiljada mrtvih, ako u celom svetu sa sve Amerikom, Italijom, Španijom, Francuskom ima nekoliko stotina hiljada žrtava. Znači, bilo je preterivanja, korišćenja, svesnog ili nesvesnog, i epidemije, i borbe protiv nje, koju pohvaljujem, zarad političke, u političke svrhe. Ali, kada je to već tako, onda je bilo razborito podvući crtu, dati neku vrstu tajm-auta, jer nije ovo vanredno stanje, ova epidemija košarka i moj izraz čak nije dovoljno precizan i srećan, jer u košarci uzmete tajm-aut, pa istekne 60 sekundi ili 60 dana i onda nastavite utakmicu kao da ništa nije bilo. Ovde je bilo, ne samo vanrednog stanja, bilo je velikog straha, bilo je teških priča i velikog uzbuđenja i uznemiravanja javnosti, bilo je ozbiljnog ugrožavanja ili sužavanja ljudskih prava što ide naravno u vanrednom stanju zato se i zove vanredno stanje. Iz toga, dakle, već zbog toga je bilo umesno razmotriti ovaj predlog poput mog ili neki sličan, koji je išao u pravcu relaksiranja političke situacije, a ovako deluje, hteli ili ne, kao da ste želeli iskoristiti dok je rana vruća, dok se ljudi ne osveste, dok se ne potroši ili ne dobije ovih sto evra protiv kojih ja nemam ništa protiv i pozivam sve da ih uzmu, dakle da se odmah završi sa izborima. Za mene lično je ne prihvatljivo u ovakvim okolnostima da idem na izbore iako sam imao nameru da izađem na ove aprilske. Ali, nisam ja bitan, mislim za dobar deo građana, čak i za dobar deo vaših simpatizera malo je šokantno i stresno u situaciji kada vaši doktori, doktori naših, članovi Kriznog štaba kažu da ne znaju šta će biti u junu mesecu, kažu da ne treba pre druge polovine juna planirati svadbe, nikakvi bioskopi, pozorišne predstave i slično. Kada članovi Kriznog štaba priznaju, završavaću time, da je moguće da je jedan doktor Kon, da je već u decembru bio virus među nama, a drugi doktor Nestorović danas kaže, vrlo moguće da je bio u januaru, i ja mislim da je bio. Ali, evo sada i oni naknadno kažu, a mi smo pričali kako nema slučajeva, kako smo mi bezbedni, kako smo mi neko ostrvo srećno izolovano i ponosili se rezultatima postignutim. Ponavljam i završavam, nismo najgori i to je super. Nismo ni najbolji, nemojmo da preterujemo, u samo našem okruženju ima zemalja koje su po najmerodavnijim kriterijumima, to je stepen smrtnosti, odnosno na sto hiljada stanovnika, koje su bolje prošle od nas i mi smo bolje prošli od nekih drugih i to je dobro. Znači, ne treba preterivati sa pohvalama, kao i ovo da imamo najbolje ekonomske performanse da će naš rad biti najveći itd, to su nam već demonstrirali. Hoću reći, ova epidemija koliko teška je mogla biti prilika da resetujemo i naše međusobne odnose, društvene, međuljudske i političke. Nažalost, nije za to iskorišćena i ovo što smo gledali u Skupštini danas i prethodnih dana na političkoj sceni, nažalost u najvećoj meri podseća na ono što smo gledali pre ove epidemije, pa još i malo gore. Ako nas je trebala već naučiti ova epidemija i ova kriza, to je da moramo biti solidarni, da se moramo ispomagati i unutar društva i naravno na međunarodnoj sceni, na međunarodnom planu, a mi smo se još više zakrvili, možemo raspravljati ko je za to kriv, ja mislim da je, kao što sam rekao, nož i pogača su uvek u rukama vlasti i vladajuće koalicije i stranke, kao što su njihove zasluge najveće i najveća je njihova odgovornost. Vi se verovatno sa tim nećete složiti, ali ponavljam i zaista završavam, sada vam se čini da je ovo lako i elegantno rešiti ovu priču, izaći na izbore, uzeti željenu većinu, ali ostaje to žarište nezadovoljstva koje može da raste i koje se manifestuje svako veče lupnjavom u 8.05 časova. Ja tu buku podržavam, ne zato što smatram da je to podrška meni ili bilo kom drugom, ali ona jeste iz spontanog nezadovoljstva građana gospođo Brnabić i nemojte potcenjivati to nezadovoljstvo. Hvala.
Reč ima Vladimir Orlić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, 50 dana teške, naporne, mukotrpne borbe, 50 dana herojske borbe i mi se nalazimo u danu u kom Narodna skupština Republike Srbije može da raspravlja o predlogu da se ukine vanredno stanje. Sama činjenica, dame i gospodo, da smo do te tačke došli, da se u takvom danu nalazimo, ali valjda je za svakoga u ovoj zemlji jasan znak koliko je dobar, koliko je veliki posao sa uspehom obavljen u međuvremenu. Posao, dakle, u odbrani države, čiji je opstanak bio ugrožen, posao u zaštiti svih građana te države. Svako razuman, svako pristojan u ovoj zemlji može samo da kaže – pa da, dobro je, pa da, sjajno je što se danas ne nalazimo u situaciji da nam toliko besni epidemija da ne znamo šta ćemo noćas, a šta ćemo sutra, nego što smo s druge strane došli do toga da vidimo značajnu, ozbiljnu razliku u odnosu i na 15. mart i 1. april i bilo koji datum od onda do danas i da možemo da kažemo – da, sada ima smisla razgovarati o tome da ove mere mi možemo da relaksiramo, da možemo vanredno stanje čak i da ukinemo. Svako pristojan, svako razuman će reći – to je značajna razlika i treba da budemo zadovoljni što smo dotle došli i nikada niko nije rekao da je sve završeno i nikada niko nije rekao – sav smo posao obavili. Ali, tu razliku mora da prizna svako u ovoj zemlji ko hoće da bude realan, ozbiljan i odgovoran. A ko neće, ko odbija da očigledno vidi, a pritom se nešto kao politikom bavi i hoće za nešto da se pita, pa ostaje samo mi da se pitamo – ako tako slep, jer je rešio da bude slep, ako je tako kod zdravih očiju slep, odbija da prihvati ono što je očigledno svima u ovoj zemlji, a kako će sutra tako slep bilo šta u ovoj zemlji da vodi, kako će bilo čim da rukovodi, a kao kandiduje se za tako nešto. Dakle, to su pitanja nad kojima prosto mora da se zabrine svako u ovoj zemlji, ali ne treba da se zabrine što nam je najniža smrtnost ne samo u ovom delu Evrope, nego što je kudikamo niža u odnosu na brojne mnogo veće, mnogo bogatije zemlje. Hajde da se ne poredimo sa čuvenom Italijom i čuvenom Belgijom i čuvenom Francuskom i čuvenom Španijom i Velikom Britanijom, ali pogledajte, samo pogledajte kako je kod njih sve ovo vreme, kako danas, a kako je u Srbiji, pa da kažemo jedno iskreno, pošteno i od srca – alal vera na do sada obavljenom poslu, svim građanima ove zemlje, jer je ovo bilo pitanje koje se tiče svih nas i svi smo u tome učestvovali. Na prvom mestu, naravno, i u pravu su oni koji su to rekli, zdravstvenim radnicima, lekarima, koji nisu znali šta je dan, šta je noć, koji su se neumorno tukli na prvim linijama fronta i državi, dame i gospodo, rukovodstvu, dakle, onim ljudima koji su omogućili da ti zdravstveni radnici mogu da izvojevaju dobre, važne pobede u velikim bitkama, jer jedno bez drugog ne bi moglo, jedno bez drugog ne bi išlo i to kažu i sami ti zdravstveni radnici, svi oni koji su u brojnim zdravstvenim ustanovama ove zemlje prethodnih 50 dana radili danonoćno kažu to, kažu i oni njihovi predstavnici u Kriznom štabu. Kada kažemo struka, ti ljudi, struka, kažu – nismo nikada imali, apsolutno nikada, tu vrstu razumevanja podrške od strane države kakvu smo imali sada u ovo vreme. Pa, jel onda greh reći, samo zato što je nekome teško da čuje – ponosni smo na činjenicu da smo na čelu države imali Aleksandra Vučića na mestu predsednika Republike, da smo imali Vladu Srbije koja je pokazala da je u stanju da se efikasno zauzme u najteže moguće vreme da pruži podršku tim zdravstvenim radnicima, da im obezbedi i respiratore i sva zaštitna sredstva. Dakle, sve njihove mere i preporuke da pretoči u uredbe i odluke i da imamo sa čime da se borimo ovih 50 dana. Mi smo u SNS ponosni na činjenicu što smo imali takvo državno rukovodstvo i što smo sa ovakvim uspehom došli do današnjeg dana 5, 6. maja ove godine. Ne možete, dame i gospodo i građani Srbije koji ovo slušate, prosto ne možete da se ne osvrnete na laž i licemerje sa kojima smo morali da se borimo konstantno sve ovo vreme, ali konstantno, bukvalno svakoga dana sve ovo vreme, jer sve ono što su pripadnici bivšeg režima, pre svega tu mislim na onaj tajkunsko-lopovski kartel koji predvode Dragan Đilas, njegov takozvani savez i ostali tajkuni sa njima, dakle, sve što su radili sve ovo vreme, bilo je samo laž, samo napad, samo pokušaj da se uruše napori naših heroja koji su omogućili da imamo nakon 50 dana ovakav rezultat i sve samo teško licemerje i bukvalno sve. Počnite od one prve stvari o kojoj smo govorili danas, odnosa prema parlamentu. A šta je to, ako nije laž i ako nije licemerje? Pa jesu vam njihovi narodni poslanici, a znate koliko ih imaju ovde, sada nije važno kako su do njih došli, ima ih i na sednici sada, jer su oni govorili sve vreme – jao, strašno im nedostaje Skupština što se nije sastala 16. marta, a ti isti, da se podsetite, godinu i po dana nisu mogli da se sete adrese na kojoj se Dom Narodne skupštine nalazi, pojma nisu imali i nije ih bilo briga uopšte i sada oni su se setili da im mnogo fali Skupština i prosto će da umru, kako su govorili, ako Skupštine ne bude. Mi smo im rekli – istog sekunda kada struka kaže, kada lekari kažu, stekli su se uslovi, hajde da radimo, Skupština se saziva, mi ćemo da vam omogućimo uslove da možete svi da dođete, kao što ne može niko sada ni u Belgiji, ni u Španiji, ni u Italiji, da se pruže uslovi, da se stvore uslovi svakom poslaniku da dođe ovde, da govori, da kritikuje, ako mu se kritikuje, mi ćemo te uslove da vam damo. Mi reč ispunili, mi došli da raspravljamo i o merama i o vanrednom stanju, a oni, licemeri i lažovčine, pa nešto ih nije bilo. Jel ih bilo kada smo govorili na prošloj sednici ovde o tome? Nije, kao što ih nema ni danas. Ne računam ovo kad dođu, kao jutros ovaj ljotićevac Obradović, da ovde ponovo zlu krv prosipaju, da ponovo prave incidente, da ponovo pokušavaju da izazovu sukobe među nama, da ruže i nipodaštavaju Narodnu skupštinu, da se ponašaju kao nedozreli, duvajući u pištaljku i rušeći državno znamenje. I šta su ikada drugo radili, osim da su nešto rušili i gledali da upropaste. Ili da sruše RTS ili da sruše zgradu Predsedništva ili da sruše državno i narodno jedinstvo u borbi protiv smrtonosnog virusa ili da sruše i upropaste aplauz podrške medicinskim radnicima svako veče u osam ili da sruše i upropaste državnu zastavu. Kada su ikada išta drugo pokazali da umeju i da ih zanima? Ali takvi da nam sole pamet da im nešto parlamentarizam znači, pa nemojte, molim vas, da se lažemo, nemojte da se pretvaramo. I sve drugo što su uradili, kada kažu mnogo im je do Ustava stalo, a ko? Ti isti koji, pazite, i dan-danas, ovog dana kada mi govorimo o tome traže da se taj Ustav krši, zašto, da bi bili neki izbori onda kada oni to hoće, oni kao Ustav brane. Od koga? Od nas koji smo sve po tom Ustavu radili. Pa neće biti. Od Aleksandra Vučića, koji je uradio sve ono što oni nikada nisu bili u stanju, oni nešto u ovoj državi da brane, koji su uvek mislili samo na sebe, pa neće biti, i te njihove teorije zavere koje ste slušali danas. Znate, gospođo Brnabić, nije ovaj čovek ovde koji je danas govorio da je sve ovo jedna velika laž, da su Svetska zdravstvena organizacija i multinacionalne kompanije izmislile virus i da nema stotina hiljada mrtvih, kao što svi znamo da, nažalost, ima. Pa nije on u tom usamljen i nije on po tome nimalo različit ni od Đilasa, ni od ovih dveraša, ljotićevaca, ni od ostalih iz tog njihovog društva. Svi su u tome isti. Cela država se ovih dana zgražava nad izjavama jedne narodne poslanice, Kostić se, čini mi se, preziva, da nama pokušavaju kroz vakcinu za koronu da ubace čipove. I sad njima je to nešto i smešno i strašno, a to su oni. Jer, da vas podsetim, vi to možda znate, ta gospođa je ovde došla upravo kao poslanik tog zagovornika teorija zavera koji nam se obratio i danas i ta gospođa je deo Đilasove većine na opštini Stari grad, tamo je bila u autentičnoj onoj odborničkoj grupi Đilasovog Bastaća, sad je valjda u Demokratskoj stranci. Ali, to su oni i nikakve tu razlike među njima nema. I kad kažem licemerje i kad kažem laž i ove njihove priče da ne valjaju mere, a koje mere ne valjaju? Jel ne valjaju ekonomske mere koje je ova država već uspela da uspostavi? Jel ne valja to što smo isplatili već za 10% veće zarade zdravstvenim radnicima, što pre tog povećanja u ovoj Srbiji danas o kojoj se stara Aleksandar Vučić jedna medicinska sestra ima oko 50.000 dinara platu, a to je samo koliko veće u odnosu na 30.000 dinara u vreme Đilasa i ostalih tajkuna. Šta sad tu tačno ne valja? Laž i licemerje. Šta je, ako nije laž i ako nije licemerje, priča da ne valja što je ova država smogla snage, što ima tu vrstu ekonomske snage da danas može da obezbedi tri minimalne mesečne zarade svakom zaposlenom kome je to potrebno? Tri zarade obezbeđuje država svakome kome je potrebno. Šta je loše što će sutra, bukvalno sutra, da krene isplata prve od tih zarada i ko će to da kritikuje? Licemeri i lažovčine najobičnije koje nikada nisu jednu jedinu platu, ma dinar jedan, uplatili nikome, a pola miliona ljudi im je ostalo na ulici. Imali su oni epidemije, pa se nisu nikad setili, baš ih je bilo briga. Imali su i ekonomske krize, pa nikada nijedan jedini beli dinar nisu dali nikome, sem sebi, i baš ih je bilo briga. I takvi da nam danas pričaju – ne valjaju naše ekonomske mere. Ma, hajte, molim vas. I da kažu – ne valja što je država obezbedila, što danas može da obezbedi svakome punoletnom u ovoj zemlji ko to želi 100 evra. Izvinite, molim vas, a kada ste vi dali ne 100 evra, nego 100 dinara bilo kome, sem sebi? Samo laž i samo licemerje. Ne valjaju im mere za zaštitu zdravlja koje smo preduzimali, ne valja im što smo to uradili uz pomoć naših prijatelja iz Narodne Republike Kine, pa ovaj tajkun Đilas dao je sebi tu slobodu da baš kao ovaj zagovornik teorija zavere pljuje, doslovce, naše prijatelje iz Narodne Republike Kine, da priča kako su oni sve ovo napravili, pa nama poslali, a to je pričao kada se direktno uključivao u svoje medije, da priča da, zamislite, Kinezi lažu, hoće da sakriju pravi broj zaraženih tamo kod njih, da priča kako njihove mere ne valjaju ništa i kako Kinezi ne znaju ništa. Pa, sramota najobičnija. I taj će da kritikuje nešto što smo uspeli da obezbedimo respiratore kojih se nikada nije setio, nije znao ni šta su, ni čemu služe. A kad ga pitaš – izvini, jel možeš sada da se nađeš na usluzi svojoj zemlji, kaže – ne mogu, jer neću. Ne mogu, jer neću. Ja ću možda da dam nešto Unicefu, a doslovce je rekao – ovoj državi ne dam ništa. Svaka čast, licemeri najobičniji! Pa, nađite se sutra hrabri da bilo kome u ovoj zemlji držite neke lekcije. Vi da govorite nešto Aleksandru Vučiću? Pa, ja stvarno ne znam šta vi mislite, ko će tako nešto da proguta? I licemerje i opet laž kada ti i takvi ljudi govore da nešto nije bilo dobro vezano za poštovanje mera tokom vanrednog stanja. Pazite sada, najveći problem svih problema je što se čuje sa pojedinih balkona i prozora u ovoj zemlji, a nema ih malo, da su ljudi nezadovoljni kada tajkun poput Dragana Đilasa pokušava da im pamet soli i da im proda lupanje u šerpe za nešto što će da bude najbolja moguća stvar danas, pa makar ako i to znači kršenje mera koje su propisali medicinari, kršenje policijskog sata i rasplamsavanje bolesti. Ljudi kažu, e, slušaj Đilase, imenom, znamo da si lopov i slušaj još nešto, vrati pare. I on kaže – aha, ovo je napad. On kaže – aha, najveći problem je što sam ja video da su baklju pri tome upalili. Pa, opet licemerje i opet laž. Jeste li se vi licemeri i lažovi kitili i hvalili snimcima, video snimcima, gde palite baklje i lupate u šerpu. E, te su vam baklje lepe, ali ne valja ako drži baklju neko ko kaže – Đilase, lopove. Strašno je velika razlika između te vaše lepe i ove druge koja vam se ne sviđa. I vi ćete da određujete ko ima pravo da šalje političku poruku, a ko nema, zato što vam se ta politička poruka ne sviđa, je li? I ove vaše baklje koje ste palili ovde pred ovim domom Narodne skupštine, po 20 naređali jednu do druge, sve su bile divne i veličanstvene i one pred Predsedništvom Srbije kad ste pretili Aleksandru Vučiću mali milion puta, sve su bile sjajne, ali ove druge vam se ne sviđaju, jer vam se ne sviđa poruka. Šta još kažu? Oni se nešto žestoko zabrinuli jer smatraju da su neki ljudi kršili mere zabrane kretanja, a koji to ljudi? Koji to ljudi, licemeri i lažovčine najobičnije? Ako ne, da opet počnemo od vas. Taj vaš Bastać, kod kog je ova Nada Kostić, koji je zajedno sa Miljušem koji je spaljivao knjige onomad, sećate se toga, prvi izašao da krši policijski sat, izveli svoje ljude ovde na Dorćolu da prebijaju radnike Direkcije za izgradnju, pa onda za njima i vi svi ostali. I ti lično Đilase, i ti lično Boško Obradoviću, ovaj što je ovde danas rasturao zastavu Narodne skupštine i napadao policiju, šutirao policajca. I ti lično Lutovac, i ti Jeremiću i svi ostali koliko ih ima, ređajte ih. Jer su se svi naređali ovde pre nekoliko dana samo da pokažu kako su jaki i opasni, da oni krše policijski sat. Šta vi onda pričate? Šta vi onda pričate i koga vi pravite ludim ovde? Da neko odgovara za ono u čemu ste vi prvi? Samo laž i samo licemerje. I još kažu, hoće, znate, Aleksandar Vučić da uvede cezarizam, hoće da on ima apsolutnu vlast. Aleksandar Vučić koji je, gospođo Brnabić, zajedno sa vama potpisao predlog i taj je predlog došao ovde da mi danas o njemu govorimo da se ukine vanredno stanje, da se ukinu sve te mere koje proizilaze iz vanrednog stanja, a tiču se i policijskog sata i angažovanja vojske u zaštiti narodnog zdravlja. Dakle, sve to što je ovim tajkunima i lopužama najobičnijim strašno i represivno, mi predlažemo, Aleksandar Vučić predlaže da se ukine, a oni kažu – e, ne, mi smo sad protiv toga. Oni to neće. I sad je on autokrata, on je diktator, a oni su šta? Ne znam. Ne znam odgovor ali znam da pametni svakako i sigurno nisu. I opet laž i opet licemerje, pošto su pričali o izborima danas, pošto su pričali i o kampanji danas, a samo su se oni sve vreme, konstantno i sve vreme, izborima bavili. Dok je Aleksandar Vučić rekao da neće izborima da se bavi dok se ne završi vanredno stanje, dok je rekao, i reč održao, neće nikome od njih ime da pomene, oni su se samo njim bavili svaki božiji dan, apsolutno svaki i samo mislili o kampanji i samo mislili o svojim jurišanjima na vlast, a to bi najviše voleli bez izbora i to i danas kažu, a to bi najviše voleli tako što će neko da ih postavi da malo budu na vlasti. Samo je problem što tako ne ide. Ne valjaju im mere, čuli smo i malo pre za koje je Svetska zdravstvena organizacija rekla - donete su u pravom trenutku, donete su na najbolji mogući način da pokažu efekat i rezultat. I na svemu tome je, koliko prekjuče, generalni direktor te SZO Srbiji čestitao. A ovi se opet bavili izborima i opet se bavili sobom i opet Aleksandrom Vučićem. I danas kad ih pita čovek, a, dobro, šta sad ne valja u tome što ćemo da izađemo iz vanrednog stanja? Pa, znate šta? Možda postoji jedan odgovor koga može da se seti svako. Možda im je najveći problem to što im je Aleksandar Vučić rekao da neće sigurno da im odgovara ništa dok traje vanredno stanje. Da se nisu uplašili njegovog odgovora zbog toga što, im se čini, sledi uskoro? E, to oni znaju jako dobro. Ako se jesu uplašili imaju razloga zašto jesu. Kako će da izgleda ta kampanja? Nećemo mi i rekli smo da se bavimo time uopšte, ali odgovor na to pitanje, da budemo do kraja iskreni, zavisi od toga koga pitate. Ako pitate njih, ako pitate ove okupljene oko žutog tajkuna Đilas Dragana, pa, verovatno će da bude još patetike o kojoj ste govorili vi i drugi danas i sve ste bili u pravu. Dakle, da čovek laže, kukumavči, prenemaže se, kaže – neko mi je decu napao, i sada daj mi znak tri-četiri-sad da ja mogu da počnem da plačem, a niko mu decu nije napao. Taj isti čovek, da se ne libi, da samo dan kasnije izda nalog svojim medijima, izda nalog svojim novinarima, portalima da udare ponovo najstrašnije, a već su to radili milion puta do sada na decu Aleksandra Vučića imenom i prezimenom. Njegovu još jednom, niko dirao nije, dobro je što nije i tako treba da ostane zauvek. A on i oni njegovi bednici, šta su radili pre samo nekoliko dana kada su slali poruke Aleksandru Vučiću, Aleksandru Vučiću direktno, mi hoćemo da izvinite da uriniramo po grobovima tvoje dece. To se desilo pre samo nekoliko dana. I kad kažu ne znamo ko je to radio i ne znamo šta je to bilo, to su neki anonimni. Da li su vam anonimni Tatići bivši članovi Veća gradske opštine u vaše vreme. Opština Vračar je u pitanju, da li je tako? Da li su vam oni anonimni? Da li su vam oni anonimni što su bili funkcioneri DS i čiji su i dan danas tamo da drmaju po tim vašim strankama i tim vašim savezima? Jesu li vam anonimni ti vaši funkcioneri koji kažu – haiku za danas, to je znate pesma, to je poezija za današnji dan. Samo mrtvi Vučići su dobri Vučići. Jesu li to vaše poruke? Jesu li to dokazi kakvu kampanju treba da očekujemo, pa da ih još dodatno potkrepite, evo još neko ko nije ni malo anoniman Tatjana Vojtehovski, reaguje na ovog Dragana Đilasa njegovo obraćanje Aleksandru Vučiću u kome on ponovo priča ti si Vučiću kreten, ti si bolestan i tako dalje, jer Vučić nema decu i njemu se sve može reći. Kaže ova Vojtehovski – ma, treba da se pobijemo sa njima. Sa njima, sa Vučićem i nama ostalima. Pa, kaže Vladimir Todorić, evo još jedan anonimni za koga pojma nemate koje, jeli, član Predsedništva stranke Vuka Jeremića, lični advokat Dragana Đilasa i jedan od njegovih najbližih saradnika. Njegov komentar na sve to, dakle, na Đilasovo obraćanje Vučiću, komentar ovih je – pobiti govna i gotova stvar. Pobiti i gotova stvar. I ako mislite da nije jasno koga ubiti, koga pobiti, evo vam odgovor pre sat i po, ubiti Vučića. Ubiti Vučića, tako su doslovca napisali opet oni, opet njihovi simpatizeri, opet njihovi članovi i aktivisti. E, to je njihov odgovor na pitanje šta treba da se očekuje u političkom životu Srbije ako se oni budu pitali. A mi sa druge strane umeli smo samo da odgovaramo radom. Umeli smo samo da odgovaramo brigom za ovu zemlju i činjenica da danas država jeste dovoljno jaka, da je moglo da sa velikim uspehom ekonomskim prebrodi ovaj period pa da može da čeka kraj ove godine sa najboljim rezultatom u ekonomiji, to kaže MMF, da može da sačeka kraj sledeće godine sa najboljim rezultatom u ekonomiji u čitavoj Evropi, što kaže MMF. Pa sve je posledica principijelnog stava Aleksandra Vučića i Vlade koju okuplja SNS. Mi ćemo da radimo. Mi ćemo da se borimo, mi ćemo da se trudimo da rezultat napravimo kako u borbi sa smrtonosne opasnosti tako i u borbi za ekonomiju. To je uvek bio naš glavni i najvažniji odgovor. A vi lažovi, a vi licemeri ako ništa drugo nikada bolje niste znali ni umeli, pa ne očekujte onda sutra da vas narod nešto bolje ceni od ovoga i ovoliko koliko vas ceni. Vi radite to što jedino znate, ostavite se tuđih porodica, ostavite se dece Aleksandra Vučića koju ste napali ponovo i danas, dakle, ponovo imenom i prezimenom, ali tuđe dece. Ostavite se napadanja na bilo čije dete u ovoj zemlji. Ne dirajte druge ljude, ne ugrožavajte im decu, a mi ćemo da se postaramo da bude ove dobre ekonomije za koju nam je već rečeno da je za Srbiju izvesna, da bude dobrih rezultata na koje ćemo svi da budemo ponosni. Da bude dobre budućnosti za sve u ovoj zemlji, naravno, pre svega za one kojima ta budućnost na prvom mestu pripada, a to su sva deca Srbije. Sve što smo do sada radili za njih smo radili. Sve što ćemo raditi dalje biće svakako pre svega za njih i to je ono što je dakle, još jednom principijelni stav SNS. To je politika koju je ustanovio lično Aleksandar Vučić svojom podrškom da nastavimo da radimo dalje zajednički, dakle, podrškom i ovim predlozima. Poslanička grupa SNS ponosno stoji u redovima onih koji tu politiku sprovode. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Čini mi se da je jedino dobro u današnjoj raspravi što ćemo na kraju ovde u parlamentu odlučiti o ukidanju vanrednog stanja. Parlament je po našem Ustavu mesto na kome vanredno stanje treba da se uvede i mesto u kome vanredno stanje treba da se ukine. Ja, nažalost, a verujem ni građani koji su danas slušali ovu raspravu, nisam siguran u ispravnost svih onih argumenata o kojima smo danas diskutovali, ni vezano za uvođenje vanrednog stanja, onako kako je uvedeno, po nama protivustavno, ni danas za ukidanje. Slušali smo razna poređenja. Ja ću da navedem jedno za mene, čini mi se najvažnije, ne procentualni broj obolelih ili broj obolelih u odnosu na testirane, jer na tome možemo da diskutujemo kakvo je bilo stanje i po kojim kriterijumima su testirani ljudi 15. marta, kojima se to radi danas. Podsetiću vas na dva apsolutna broja. Dakle, 15. marta, kada je uvedeno vanredno stanje, u Srbiji je zabeleženo 11 novoobolelih od virusa Korona Sars. Danas, kada ukidamo, taj broj je 114. To je velika razlika. Ja verujem stručnjacima koji kažu da je danas stanje takvo da možemo da govorimo i da treba da ukinemo vanredno stanje u Srbiji. Mislim da je dobro da se ta odluka donese, jer mislim da je ovo vanredno stanje pokazalo koliko je ova vlast spremna da zloupotrebi i vanredno stanje za dalje učvršćivanje svoje vlasti i propagandu. Mislim da treba da budemo zabrinuti kao građani što danas niti imamo izveštaj o onome što je rađeno u vreme vanrednog stanja, niti analizu mera, a posebno zato što nemamo plan na koji način ćemo se dalje boriti sa epidemijom i na koji način i da li ćemo biti spremni za drugi krug, koji nam opet, po izjavama svih stručnjaka, sledi. Želim da vas podsetim da je taj drugi krug pre 100 godina, kada je vladala svetom epidemija Španska groznica, upravo najveći broj žrtava, daleko veći odneo kada je bio taj drugi talas. Mislim da mi za to treba kao država ozbiljno da se pripremimo, da treba da vidimo da nam se ne ponove stvari, da zdravstvene ustanove nisu imale dovoljan broj zaštitne opreme, što svedočimo ne mi, ne neki lažni novinari, kako smo mogli da čujemo, nego upravo ljudi iz Kriznog štaba, stručnjaci koji su rekli da nije bilo dovoljno zaštitne opreme za sve na početku epidemije, kao što možemo i da svedočimo da nisu svi odgovorni u zdravstvenim institucijama odradili svoj deo posla, pa nam je tako Koronavirus ušao u neke zdravstvene institucije, kao što su klinika „Narodni front“, „Dedinje“, „Laza Lazarević“ ili Institut za onkologiju. Te stvari ne smeju da nam se ponove ukoliko dođe do ponovnog jačanja epidemije. Ja sam voleo i želeo da čujem kao roditelj školske dece da li se razmišlja u ovom trenutku da možda školska godina treba da počne ranije? Ako računamo da će nam se vratiti virus na jesen ili zimu, da li je možda primereno, a slušali smo to od nekih stručnjaka, da deca leti idu u školu kada je manja mogućnost zaraze i prenosa virusa? Da li se o tome razmišlja? Tako bi trebalo danas da se ponašamo u situaciji kada virus nismo pobedili. Nažalost, danas je ovde, čini mi se, bilo mnogo diskusija i nekako slavljenja kao da smo pobedili. U najboljem slučaju, mi smo završili prvo poluvreme, ali virus nismo pobedili. Treba tako da nastavimo da se ponašamo odgovorno i u budućnosti. Ja to očekujem od Vlade i očekujem od svih građana koji su, ponavljam, najveći heroji ovoga kroz šta smo prošli u prethodnih 50 dana. Građani su svojom disciplinom i odgovornošću sprečili da se virus masovno proširi i zajedno sa onima koji su bili na prvoj liniji borbe, kao što su medicinski radnici, zaposleni u prodaji, komunalni radnici, Vojska, policija, medijski, svi oni koji su radili svakog dana svoj posao. Njima još jednom veliko hvala. Stvarno mislim da ono što smo slušali danas i prošle nedelje, poređenje i proglašenja i stanja u državi Srbiji za vreme vanrednog stanja 2003. godine i danas je neprimereno i zbog načina zbog koga je to vanredno stanje i razloga zbog koga je to vanredno stanje to tada bilo uvedeno i danas i svega onoga šta se radilo u to vreme. Uopšte ne želim da ulazim u tu diskusiju, kažem, ona je neprimerena ovom parlamentu, kao i neprimerena poređenja sa epidemijom iz 2009. i 2010. godine, jer mi danas možemo tada da sagledamo sve rezultate epidemije od početka do kraja. Ova epidemija danas nije završena. Nemojte danas da govorite kao da smo podvukli crtu i da možemo da kažemo – pogledajte brojeve danas i pre 10 godina. Ja ne želim ništa loše. Želeo bih nijednog novog zaraženog da nemamo za mesec dana, pa u budućnosti nijednog više preminulog. Ali, moramo, to svi kažu, da se ponašamo kao da će se to desiti. Zato je to poređenje, po meni, krajnje neprimereno. Želeo bih danas da čujem da li je istina i šta Vlada preduzima da zaštiti radnike koji su radili za vreme ove krize, a kojima sada poslodavci žele da odbiju od njihove zarade troškove za zaštitnu opremu koju su morali da koriste. Ja ne mogu da vam objasnim na koliko je to nivoa problematično i ko bi sve u državi morao hitno da reaguje na to. Znači, ljudi koji su radili verovatno za minimalne zarade prethodnih 50 dana, izlagali svoje zdravlje i živote riziku, danas im se od minimalnih zarada, poslodavci im naplaćuju trošak zaštitne opreme koju su morali da koriste. To mora da se sankcioniše. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima predsednik Vlade. Izvolite.
Hvala vam na strpljenju, hvala vam na debati, na dijalogu. Privodimo kraju ovu sednicu. Želim još jednom u završnoj reči samo da kažem hvala svim građanima Republike Srbije koji su se pridržavali svih mera, zahvaljujući čemu mi danas možemo da budemo ovde i da razgovaramo o ukidanju vanrednog stanja. Želim da se zahvalim svim zdravstvenim radnicima, želim da se zahvalim svima ostalima, svim institucijama koji su se borili svakodnevno kako bi održali zdravstveni sistem na nogama, kako bi sačuvali naše starije sugrađane i čini mi se, kao što toliko puta kaže dr Kon, a volim da se pozivam na naše stručnjake, zaista mi se čini da svi zajedno možemo da se osvrnemo na period iza nas, na ovih dva meseca iza nas i da kažemo da se u budućnosti ovog perioda nećemo stideti. Ja mislim da ćemo u svakom trenutku moći da pogledamo na ovaj period iza nas i mislim da ćemo moći da se ponosimo time kako smo se borili, time koliko smo bili hrabri, time na koji način smo na prvo mesto u Republici Srbiji u svakom trenutku stavili ljudski život, svaki pojedinačno ljudski život, a ne politiku, ne odluke koje su politički oportune ili donose političke poene, čak sasvim suprotno, odluke koje će nas verovatno koštati političkih poena, ali smo sačuvali ljudske živote. Nismo stavili ni u jednom trenutku ekonomiju ili privredu na prvo mesto, nismo stavili ni jedan jedini dinar, ni jedan jedini dolar, ni jedan jedini evro ispred ljudskih života. Jedino nam je bilo važno da sačuvamo ljudske živote u Republici Srbiji i u tome smo, čini mi se, uspeli. Sve ostale debate i pitanja na koja možda nisam uspela da odgovorim zato što nije jednostavno bilo dovoljno vremena, ovde sam, odgovaraću na njih, nastavićemo praksu koju je Vlada Republike Srbije uspostavila, potpune transparentnosti, razgovora, dijaloga, sa svim novinarima, sa svim medijima, kako bi građanima u svakom trenutku, na svaku temu dali potpune tačne, pravovremene informacije. Slažem se da ne možemo u ovom trenutku još uvek da proglasimo pobedu, ali smo jako blizu pobedi. Zbog toga je Vlada, zajedno sa strukom, predložila ukidanje vanrednog stanja. Ono što je nama najvažnije u ovom trenutku, najvažnije je da Srbija ponovo počne da radi. Najvažnije nam je u ovom trenutku da uz sve mere opreza, uz sve mere predostrožnosti Srbija ponovo počne da radi, da obezbedimo brzi ekonomski oporavak i da obezbedimo što brži, što dinamičniji ekonomski rast. Srbija je dobro pozicionirana, moramo da iskoristimo ovu šansu, ali nadalje je ovo borba samo i isključivo svih nas, zajedno i svakog pojedinca pojedinačno. U trenutku kada nema ili neće biti ovako restriktivnih, strogih restriktivnih mera, molim vas, građani Republike Srbije, molim vas i još jednom apelujemo na sve vas, lična odgovornost je najvažnija. Pobedu nismo još uvek osvojili, na najboljem mogućem putu smo, ali moramo i dalje da nastavimo da se borimo svi zajedno. Mislim da je današnji dan za Srbiju dan kada treba da se ponosi i mislim da je danas za Srbiju veliki, važan i srećan dan. Danas kada treba da ukinemo vanredno stanje i da nastavimo da se borimo ličnom odgovornošću sa dovoljno pažnje, sa i dalje poštovanjem restriktivnih mera, ali mi sami, svi lično, i uz to da svaki dan razmišljamo o našoj privredi, o našim radnim mestima, o platama, o ekonomskom rastu, o ekonomskom razvoju, o tome kako je Srbija pozicionirana u svetu, mislim da treba da uživamo u našem dosadašnjem uspehu zato što smo zajedno došli do toga da možemo danas da pričamo o ukidanju vanrednog stanja. Za mene će sledeći najsrećniji dan biti kada budemo ponovo mogli da podignemo naše zastave, da one više ne budu na polja koplja. To će značiti da je Srbija pobedila i to će značiti da nemamo više svakodnevno ljudskih žrtava. Trudimo se da ih bude što manje, ali svaka ljudska žrtva je za nas ogroman gubitak. Za mene će najsrećniji dan biti kada budemo mogli da kažemo da se zastave vraćaju. Konačno, što se tiče izbora, ovako ili onako ti izbori moraju da se održe. Želim, makar, da budemo dovoljno odgovorni da pred građanima Republike Srbije kažemo da o tome nema polemike, da sa tim datumima nema licitiranja, da su mandati koje svi mi imamo, i vi kao narodni poslanici i mandat koji imam kao predsednica Vlade i čitav moj tim ministara, moj kabinet, mandati građana Srbije, naroda Srbije i da oni ističu i da je naša obaveza da ih vratimo građanima Srbije. Njihovi su, moramo da vratimo te mandate građanima Srbija. Sa tim nema licitiranja. Ti datumi ne mogu biti arbitrarni, ti datumi ne mogu zavisiti od nekog, od nas pojedinačno da li želi izbore ranije ili želi izbore kasnije. Zna se kada izbori moraju da se održe, zna se kada mandati moraju da se vrate građanima da bi građani razmislili i ponovo dali te mandate nekome za koga kažu da treba dalje da vodi ovu zemlju. I u drugim državama su održavan i izbori, i to tokom vanrednih mera, tokom pandemije. U Južnoj Koreji, u Francuskoj, u Saveznoj državi Bavarskoj u Nemačkoj, u nekim drugim državama. Dakle, nama volja građana mora biti na prvom mestu. Kako god neko rekao da li je spreman ili nije spreman za izbore, ovo su redovni izbori, imali ste vremena da se spremite, mi mandate svi zajedno moramo da vratimo onom ko nam je dao te mandate, a to su građani Republike Srbije da bi oni odlučili kome da ih daju dalje. Dakle, sve u svemu, poštovani građani Republike Srbije, poštovani narodni poslanici, mislim da smo zajedno uradili dobar posao, mislim da Srbija ima razloga da se ponosi i mislim da je deo zasluga na velikom broju građana Srbije, pre svega, svakako, struke. Zahvaljujem se predsedniku Republike Srbije Aleksandru Vučiću, zahvaljujem se što je kao predsednik Republike odgovorno, krajnje odgovorno vodio ovu borbu kao prvi čovek Republike Srbije, kao čovek koji je jedini izabran direktno od strane građana Republike Srbije i kao takvom na njemu je najveća odgovornost. Žao mi je, iskreno mi je žao što su mnogi iskoristili ovo za političku borbu, što nisu mogli da se suzdrže i da ne napadaju, šire lažne vesti i direktne laži tokom ove borbe, ali to ćemo sada ostaviti po strani. Ovo je pobeda svih nas, svih građana Republike Srbije. U ovom trenutku ne možemo reći da je kompletna, da je potpuna, borimo se dalje, borimo se zajedno i, molim vas, borimo se sada i za našu ekonomiju, za radna mesta, za plate, za penzije, za kontinuirano povećanje tih plata i penzija, borimo se da Srbija bude svakim danom sve jača. Hvala svima i živela Srbija.
Zahvaljujem se predsednici Vlade, gospođi Ani Brnabić, zahvaljujem se potpredsedniku Vlade, ministru inostranih poslova, gospodinu Dačiću, što su danas bili sa nama, učestvovali u raspravi i zaključujem zajednički jedinstveni pretres o predlozima akata iz tačaka 1. i 2. dnevnog reda. Saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine određujem sredu, 6. maj 2020. godine, sa početkom u 20 časova i 45 minuta, kao Dan za glasanje o tačkama dnevnog reda Druge sednice Narodne skupštine Republike Srbije za vreme vanrednog stanja. Molim vas da zauzmete vaša mesta i da se pripremimo za glasanje. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što pređemo na odlučivanje o tačkama dnevnog reda potrebno je da utvrdimo kvorum. Molim vas da ubacite svoje kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 139 narodnih poslanika i da imamo uslove za dalji rad, odnosno za glasanje. Stavljam na glasanje Predlog odluke o ukidanju vanrednog stanja, u načelu. Zaključujem glasanje: za - 153 poslanika, protiv - niko, uzdržana - dva. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila Predlog odluke u načelu. Stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da odluka stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Zaključujem glasanje: za - 155 poslanika, protiv - niko, uzdržana - dva. Konstatujem da smo posebno odlučili da postoje naročito opravdani razlozi za stupanje odluke na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njenog objavljivanja. Stavljam na glasanje Predlog odluke o ukidanju vanrednog stanja, u celini. Zaključujem glasanje: za - 155 poslanika, protiv - niko, uzdržan - jedan, nije glasao - jedan. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova svih narodnih poslanika, usvojila Predlog odluke o ukidanju vanrednog stanja. Sada stavljam na glasanje Predlog zakona o važenju uredaba koje je Vlada uz supotpis predsednika Republike donela za vreme vanrednog stanja i koje je Narodna skupština potvrdila, u načelu. Zaključujem glasanje: za - 154 poslanika, protiv - dva, uzdržana - dva. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova, prihvatila Predlog zakona, u načelu. Stavljam na glasanje amandman na član 1. u istovetnom tekstu, koji su podneli narodni poslanici Saša Radulović, Branka Stamenković i Vojin Biljić. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman na član 2, u istovetnom tekstu, koji su podneli narodni poslanici Saša Radulović, Branka Stamenković i Vojin Biljić. Zaključujem glasanje: niko nije pristupio glasanju. Stavljam na glasanje amandman na član 3, u istovetnom tekstu, koji su podneli narodni poslanici Saša Radulović, Branka Stamenković i Vojin Biljić. Zaključujem glasanje: niko nije pristupio glasanju. Stavljam na glasanje amandman na član 4, u istovetnom tekstu, koji su podneli narodni poslanici Saša Radulović, Branka Stamenković i Vojin Biljić. Zaključujem glasanje: protiv - dva. Konstatujem da amandman nije prihvaćen. Stavljam na glasanje amandman na član 4, koji je podneo narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Zaključujem glasanje: za - tri poslanika, protiv - dva. Konstatujem da amandman nije prihvaćen. Stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Zaključujem glasanje: za - 153 poslanika, protiv - niko, uzdržana - dva, nisu glasala - tri poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila da postoje naročito opravdani razlozi za stupanje zakona na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njegovog objavljivanja. Stavljam na glasanje Predlog zakona o važenju uredaba koje je Vlada uz supotpis predsednika Republike donela za vreme vanrednog stanja i koje je Narodna skupština potvrdila, u celini. Zaključujem glasanje: za - 154 poslanika, protiv - četiri, uzdržan - niko. Konstatujem da je Skupština usvojila Predlog zakona o važenju uredaba koje je Vlada uz supotpis predsednika Republike donela za vreme vanrednog stanja i koje je Narodna skupština potvrdila. Narodni poslanik Milan Lapčević, na sednici 6. maja 2020. godine, u 14 časova i 50 minuta, ukazao je na povredu člana 107. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da se opredelite o ovoj povredi. Zaključujem glasanje: za - dva poslanika. Konstatujem da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik Đorđe Vukadinović, na sednici 6. maja 2020. godine, u 15 časova i 54 minuta, ukazao je na povredu člana 107. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da se opredelite o ovoj povredi. Zaključujem glasanje: za - dva poslanika. Konstatujem da nije povređen navedeni član Poslovnika. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje svih tačaka dnevnog reda ove sednice i odlučivanje o njima, saglasno članu 102. Poslovnika, zaključujem Drugu sednicu Narodne skupštine Republike Srbije za vreme vanrednog stanja. Hvala. Poštovani poslanici, pre nego što počnemo sa radom, želim da vam objasnim zašto kasnimo 40 minuta sa početkom Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije. Danas je na delu fašistički pokušaj poslanika Dveri Boška Obradovića i njegovih pristalica, pristalica SZS, da blokiraju rad Narodne skupštine Republike Srbije, da legalno i legitimno telo spreče da radi svoj posao. Svi koji znaju istoriju našeg sveta znaju da su se ovakve pojave pred parlamentima dešavale samo kada se rađao fašizam u Evropi. Sada moramo svi zajedno, koliko nas ovde ima, da se odupremo ovakvom ponašanju i ovakvoj pojavi koje nikada nije bilo u Srbiji i u našem narodu. Brutalno je napadnut poslanik Marijan Rističević od horde fašista koji se još uvek nalaze ispred Narodne skupštine Republike Srbije, čini mi se na samim našim vratima, ja se izvinjavam Marijane, ali ja moram da kažem i zbog građana Srbije da su ga tukli, oborili na zemlju, šutali, udarali, povredili ga, iscepali mu sako. To sigurno se nije desilo i sakoi ne mogu da se iscepaju i da se maske okrvave kada vam neko uputi nekoliko reči ili psovki, nego samo ako vas brutalno napadne. Moje pitanje je pred čitavom Srbijom – šta možemo mi da očekujemo dalje da se desi? Šta mi možemo da očekujemo dalje da se desi? Danas sam pozvala u ime svih vas koji ste danas krenuli najnormalnije na svoj posao da predstavljate građane Srbije, da uđete u ovaj parlament, dakle, građani Srbije moraju da znaju da su vas koje su legalno i legitimno izabrali horda vucibatina i fašista danas tukli i sprečavali da dođu ovde, kao i ministre koji su najnormalnije hteli da uđu na glavni ulaz tako kako se i ulazi, koje su vređali, napadali, itd. To je prava istina zašto danas nismo mogli da počnemo na vreme i da govorimo o važnim zakonima o kojima smo se dogovorili pre neki dan svi zajedno i da ih usvojimo. Znači, fašizma u Srbiji biti neće i fašistima je mesto u određenim ustanovama koje su predviđene za nekog ko čini ovakva krivična dela. Ali, Narodna skupština Republike Srbije će biti kuća demokratije i parlamentarizma, a ne kuća u kojoj će orgijati fašisti, kao što smo to danas videli na ulazu. (Vojislav Šešelj: Po Poslovniku.) Pozivam vas da danas osudimo svi zajedno ovakvu pojavu. Naravno, očekujemo i da se o ovome izjasne državni organi Republike Srbije i da postupe onako kako se postupa u ovakvim slučajevima, ali, naravno, pozivam i čelnike Evropske unije da osude ovakav događaj i da kažu šta imaju sada da kažu o fašističkom ponašanju i prebijanju poslanika na samim vratima Narodne skupštine Republike Srbije. Pozivam vas da zbog građana Republike Srbije ozbiljno, odgovorno pristupimo danas poslu, ali i da svi zajedno osudimo ovo što se danas desilo. Biću lična, ako smognem snage za to, ili ću bolje preskočiti. Otvoriću prvo sednicu. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Drugu sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u ovoj godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje pet narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim da ubacite svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da su u sali prisutna 144 narodna poslanika i da imamo uslova za dalji rad. Niko nije najavio da je sprečen. Saglasno članu 86. stav 2. i članu 87. stav 2. Poslovnika, obaveštavam vas da je ova sednica sazvana u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 86. stav 1. Poslovnika, zbog potrebe da razmotrimo predloge akata iz predloženog dnevnog reda u rokovima na koje nas obavezuju zakoni koje smo usvojili pre dva dana. Dostavljeni su vam zapisnici Desete sednice Drugog redovnog zasedanja i sednica Devetnaestog, Dvadesetog, Dvadeset prvog i Dvadeset trećeg vanrednog zasedanja. Prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Zapisnik Desete sednice Drugog redovnog zasedanja u 2019. godini. Zaključujem glasanje: za – 131, protiv – jedan, uzdržan – jedan. Konstatujem da je usvojen Zapisnik. Stavljam na glasanje Zapisnik sednice Devetnaestog vanrednog zasedanja, održane 20, 21, 22, 23. i 24. januara ove godine. Zaključujem glasanje: za – 131, protiv – tri, uzdržan – jedan. Konstatujem da je usvojen Zapisnik. Stavljam na glasanje Zapisnik sednice Dvadesetog vanrednog zasedanja u Jedanaestom sazivu, održane 27, 28, 29, 30. i 31. januara i 3. februara ovde godine. Zaključujem glasanje: za – 131. Konstatujem da smo usvojili Zapisnik. Stavljam na glasanje Zapisnik sednice Dvadeset prvog vanrednog zasedanja, održane 3. i 4. februara 2020. godine. Zaključujem glasanje: za – 129, protiv – tri, uzdržan – jedan. Konstatujem da je usvojen Zapisnik. Stavljam na glasanje Zapisnik sednice Dvadeset trećeg vanrednog zasedanja u Jedanaestom sazivu, održane 12. i 13. februara 2020. godine. Zaključujem glasanje: za – 131, protiv – tri, uzdržan – jedan. Konstatujem da je usvojen Zapisnik. Imamo akte po hitnom postupku. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o izmeni Zakona o lokalnim izborima. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – 130, protiv – četiri. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o izmeni i dopuni Zakona izbora narodnih poslanika. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – 131, protiv – 10, uzdržan – jedan, nije glasalo osam poslanika. Konstatujem da je prihvaćen ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnim postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – 131, protiv – tri, uzdržan – jedan. Konstatujem da je prihvaćen ovaj Predlog. Poslanička grupa SPS predložila je da se stavi na dnevni red – Predlog odluke, izmenama odluke o razrešenju i imenovanju članova i zamenika članova Republičke izborne komisije. Stavljam na glasanje predlog. Zaključujem glasanje: za – 131, protiv – niko, uzdržan – jedan. Konstatujem da je prihvaćen ovaj predlog. Narodni poslanik Vladimir Marinković, predložio je da se obavi zajednički načelni i jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o izmeni i dopuni Zakona o izboru narodnih poslanika; Predlogu zakona o izmeni Zakona o lokalnim izborima; Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti; Predlogu odluke o izmenama Odluke o razrešenju i imenovanju članova i zamenika članova Republičke izborne komisije. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za - 130, protiv – četiri, nije glasalo – 17 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Stavljam na glasanje predlog dnevnog reda u celini. Zaključujem glasanje: za – 131, protiv – tri, uzdržanih – nema. Konstatujem da je Narodna skupština utvrdila dnevni red Druge sednice Prvog redovnog zasedanja, Narodne skupštine Republike Srbije, u celini. D n e v n i r e d: Predlog zakona o izmeni i dopuni Zakona o izboru narodnih poslanika; Predlog zakona o izmeni Zakona o lokalnim izborima; Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti; Predlog odluke o izmenama Odluke o razrešenju i imenovanju članova i zamenika članova Republičke izborne komisije Prelazimo na rad po utvrđenom dnevnom redu. Obaveštavam vas da će danas sa nama biti: ministar državne uprave i lokalne samouprave Branko Ružić i ministar zdravlja doktor Zlatibor Lončar, sa saradnicima. Molim poslaničke grupe ukoliko to već nisu učinile da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav. 2. i članu 192. stav. 3. otvaram zajednički načelni jedinstveni pretres o usvojenim tačkama dnevnog reda. Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj. Izvolite.