Uvažene kolege i koleginice narodni poslanici - dobar dan. Nastavljamo rad Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2001. godini. Obavaštavam vas da prema službenoj evidenciji današnjoj sednici prisustvuju 122 narodna poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim vas da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Molim službu da prebroji koliko je prisutno narodnih poslanika. Pošto je prebrojavanjem utvrđeno da nemamo kvorum, određujem pauzu od 15 minuta. [[Posle pauze.]] Molim narodne poslanike da radi utvrđivanja kvoruma ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam javnost da je do zakašnjenja većeg broja narodnih poslanika došlo usled zakrčenja u saobraćaju zbog dolaska švajcarskog predsednika, pa su putevi blokirani. Nastavljamo rad Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije. Obaveštavam vas da su prijavili odsustvo sledeći narodni poslanici: Siniša Mitroviću, Dušan Golubović, Gordana Čomić, Miloš Lučić, Velimir Živojinović, Aleksandar Stefanović, Karolj Kermeci, Vuk Antonijević, Marko Jakšić, Borivoje Mijatović, Ljubiša Đoković, Laslo Torde, Atila Juhas, Branko Bešević, Zoran Bošković, Boško Ničić, Neda Arnerić i Zoran Milovanović. Pre podne odsutni Zoran Novaković, Nenad Bogdanović, Nada Kolundžija i Stanko Kovačević. Zakašnjenje su prijavili Dušan Proroković, Aleksandar Popović, Filip Golubović i Goran Ćirić. Obavaštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije, kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Prelazimo na 12. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O RADNIM ODNOSIMA (pojedinosti) Podsećam vas da smo na jučerašnjoj sednici prekinuli rad po ovoj tački dnevnog reda u trenutku kada je trebalo da glasamo o amandmanu narodnog poslanika Tomislava Nikolića, na član 1.
Stavljam na glasanje amandman narodnog poslanika Tomislava Nikolića. Za 49, protiv 120, uzdržanih nema, nije glasalo 6, ukupno je prisutno 175 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Toma Bušetić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Želi.) Ima reč narodni poslanik Toma Bušetić.
Uvaženo predsedništvo, poštovani poslanici, moj amandman se odnosi na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radnim odnosima, i to u članu 1, a vezano za član 34. prethodnog ili osnovnog zakona, koji govori da svi zaposleni koji ostaju bez posla treba da imaju određenu nadoknadu. Smatram da su prethodna rešenja, rešenja u dosadašnjem zakonu, povoljnija za radnike i sve zaposlene i da ih treba ostaviti. Mi smo ovih dana vodili jednu raspravu oko toga šta je povoljnije, da li su povoljnija rešenja data u neto iznosima ili su povoljnija rešenja u bruto iznosima? Mislim da je 6 neto iznosa više i povoljnije za radnike nego dva bruto iznosa i da je 12 neto iznosa ili 12 neto plata povoljnije od 5 bruto plata. Predlažem da se ovi neto iznosi pretvore u bruto, pošto smo bruto princip već usvojili, i na taj način došli bismo do onog pravog rešenja. U svakom slučaju, mislim da su prethodna rešenja bolja makar za 50% u odnosu na predložena rešenja. Smatram da je amandman dobar i da je povoljan za radnike, za sve zaposlene i da ga treba prihvatiti. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, smatram da treba da prihvatite amandman narodnog poslanika Tome Bušetića, ako ni zbog čega drugog, onda iz jednog sebičnog razloga, zato što će za mnoge od vas nastupiti uslovi iz člana 1. Predloga o izmenama i dopunama zakona. Prestaće potreba za mnogima od vas u ovoj Narodnoj skupštini. Evo, danima, od kako je novi saziv Skupštine, svakog dana bar po jednom predsednik Švajcarske je dolazio u posetu Srbiji i svakog dana bar po jednom nemamo kvorum i pravimo pauze sat do sat i po da bi se sakupio kvorum, da se raskrče putevi, pošto je predsednik Švajcarske došao da obiđe našu lepu i milu zemlju. Juče, gospodine predsedniče, nismo radili po podne, a Srbija o tome ne zna ništa. Ljudi zovu i pitaju da li je došlo do nekog incidenta, da li je bilo tuče u Skupštini, zašto Skupština nije radila, zašto nije bilo prenosa na trećem kanalu, kako ste vi to obećali poslanicima Narodne skupštine? Mi dugujemo da kažemo da juče po podne nismo radili zato što nije bilo većine u ovoj Narodnoj skupštini, zato što su poslanici otišli da gledaju fudbalsku utakmicu. Zaboravili su na svoje osnovne obaveze i otišli na utakmicu. Zto smo izgubili, svi baksuzi su bili tamo. Od vremena Tita i Miloševića, nikada nije državno rukovodstvo išlo na utakmice. Juče ste otišli da nam napravite maler, da izmalerište i da izgubimo tako važnu utakmicu. Možda je išao Vojislav Koštunica da vidi gde će štafeta da mu se predaje na stadionu. [[Žagor u sali.]] Samo vi pričajte, danas Skupština ne može da počne da radi. Pa kada nemamo kvorum danas u 10, kako će biti u 14,00 kada krenete kući...
Gospodine Nikoliću, molim vas da se držite teme i da govorite o amandmanu po kome ste se javili. Izričem vam opomenu.
Govorim o amandmanu gospodine predsedniče, samo vi to treba malo i da razumete. Upozoravam vas, kao što će mnoge fabrike ostati bez posla, kao što će mnogi radnici u fabrikama biti višak, tako će i mnogi od vas posle izbora za koje se nadam da će biti jako brzo, biti višak. Razmišljajte malo o ovim otpremninama. Bilo bi dobro da, ako ne mislite na radnike širom Srbije koji sa strepnjom očekuju donošenje ovog zakona, mislite malo na sebe. Već sada vidim u sali mnogo ljudi koji više nikada neće biti poslanici, iako budu postojale te političke stranke, takve ljude u Skupštinu neće slati.
Reč ima gospodin Čedomir Jovanović.
Gospodine predsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, osvrnuću se na naslov svog prethodnika konstatacijom, da smo mi od konstituisanja ovog parlamenta održali više sednica i da imamo više radnih dana, nego što je to bio slučaj sa parlamentom, u kojem je većina obezbeđivala stranka, koju on predstavlja tokom poslednje tri godine. Mislim da je to dovoljan argument za sve ono što je on izrekao i upozoravam ga da ću, ukoliko sledeći put prekrši Poslovnik, tražiti da se u Skupštini Poslovnik poštuje. Ako se ne poštuje Poslovnik Skupštine, ne vidim zašto bi se poštovale odluke koje Skupština donosi. Dakle, mi smo dužni da se odgovorno ponašamo jedni prema drugima i da govorimo o onome što je tema dnevnog reda. Amandman gospodina Bušetića je sam po sebi logičan, ukoliko se izuzme ambijent u kojem bi taj amandman morao da se primenjuje. U interesu svake vlade, pa i Vlade koju je izbarala većina DOS-a u Skupštini, jeste poboljšanje standarda, mislim da ćemo se oko toga složiti, istovremeno, zaštita svih onih čija su prava ugrožena, pa eventualno i prava onih radnika koji ostaju bez posla. Međutim, mi živimo u vremenu u kome je veliki radkorak između prava i situacija u kojima se to pravo delimično primenjuje ili se primenjuje u potpunosti. Zakon koji je uređivao oblast radnih odnosa, usvojen je 1996. godine i on je, kada bismo ga pročitali sasvim prihvatljiv, za vreme u kojem je donet, neto, bruto plata, a to su okolnosti o kojima možemo mi danas da razgovaramo. U onom socijalnom aspektu on je prihvatljiv. Radnik koji ostane bez posla, definišu se okolnosti pod kojima radnik ostaje bez posla i biće na takav i takav način zaštićen, a između ostalog i otpremninom, koja će u slučaju da ima 10 godina radnog staža biti 6 neto zarada, ukoliko ima od 10 do 20 taj odnos se menja, a ukoliko je radnik radio 30 godina, onda će naravno, biti zaštićen bitno više nego oni koji su tek zasnovali svoj radni odnos. Međutim, problem je u tome što se ta prava ne poštuju i što se ona retko i u potpunosti primenjuju. Dakle, mi smo kao Skupština odgovorni za izglasavanje zakona, za koji unapred možemo osnovano sumnjati da on neće biti ispoštovan u meri u kojoj mora biti, a mora biti apsolutno, jer u suprotnom zakoni su besmisleni. Mi smo pravili analize koje jasno govore o brojnim situacijama u kojima poslodavac ne zato što nije želeo, već zaista nije mogao da isplati radnicima tu otpremninu ili je mogao delimično. Mi ne možemo kao poslanička većina u ovom parlamentu predložiti zakon za koji ćemo unapred znati da će biti poštovan, delimično i samo u pojedinačnim slučajevima će moći da se ispoštuje apsolutno, a s obzirom da su okolnosti pod kojima radnik ostaje bez posla veoma precizno definisane. Dakle, reč je o radniku koji ne može da ostvari mogućnost prekvalifikacije, ne može da se premesti na neko drugo radno mesto, o radniku koji ne može da promeni firmu posle preuzimanjem između dva preduzeća. Radi se o radniku koji se nalazi u jako teškoj situaciji, zbog toga što je preduzeće u kome radi propalo. Kolektivni ugovori kojima su definisane obaveze poslodavca, u tom trenutku su obesmislene jer jedna strana, potpisnik tog kolektivnog ugovora, više ne postoji. To je naša realnost. Imali ste primer "Kablara", ne zlonameran primer, ali primer "Kablara" u kome su radnici morali da se dobrovoljno odreknu tog formalnog, zakonskog prava, da bi mogli da ostvare neka druga prava koja mogu da iskoriste, tek pošto se ustanovi promena njihovog statusa. Dakle, ovaj zakon koji smo mi predložili, to je zakon koji će se primenjivati u potpunosti. Biće isplaćeno 6 bruto plata za radnike koji su 30 godina radili ili za radnike koji su radili do 10 godina dve bruto plate. (Aleksandar Vučić, sa mesta: Pet plata.) Da, 5 plata, izvinjavam se. Ovo je bio amandman čini mi se koji se odnosio na tačku 1. do tačke 4. Za onoga ko ostane bez posla a ima do 10 godina radnog staža, biće isplaćene dve bruto plate. Mi ne možemo da isplatimo 6 neto plata, jer nije realno da poslodavac i u ovakvim okolnostima može raspolagati takvim sredstvima i zašto onda dovoditi nekoga u poziciju da unapred krši zakon. Ovo su analize za koje pokušavam da vas ubedim da ne osporavam vašu dobru želju, ali nije realno u ovom trenutku raditi za one koji su potpuno na kolenima, da poštuju čak i ovakav zakon, jer je tako nešto nemoguće, s obzirom da su oni kao druga strana, koja je dužna kod radnika da ga poštuje, već propali. Dve bruto plate će biti isplaćene svakom radniku, koji ima do 10 godina radnog staža u firmama u kojima oni ostanu bez posla. Biće omogućena sredstva za prekvalifikaciju radne snage, biće omogućena radna mesta na kojima će ljudi moći da ostvare svoje pravo na rad, na ostvarivanje radnog staža i mi ćemo sanirati posledice 10 godina, jednog jako teškog doba u kome privreda nije imala šanse da uspe.
Poštovani predsedniče, poštovano predsedništvo, kolege poslanici, izašao sam samo nešto da kažem, da kažem tri reči. Mislim da amandman našeg poslanika kolege Bušetića ima svoju opravdanost. Mislim da Skupština treba da ga usvoji na određen način i prethodni govornik je potvrdio opravdanost tog amandmana, objašnjenjem da u postojećim uslovima on nije primenljiv. Pitanje je u kojoj se meri može prihvatiti to objašnjenje, iz razloga što smo i mi kao poslanička grupa SPS-a, a i drugi poslanici, kada smo raspravljali o nekim drugim zakonima, a pre svega o setu poreskih zakona, govorili da ta rešenja nisu u ovom trenutku prihvatljiva, zbog ekonomske situacije u kojoj se nalazimo i zbog ekonomske moći poreskih obveznika. Hvala.
Ako se više niko ne javlja za reč stavljam amandman poslanika Bušetića na glasanje. Za 56, protiv 121, uzdržan jedan, nije glasalo 8, ukupno je prisutno 186 narodnih poslanika. Konstatujem da narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Božidar Vujić, Stevan Gudurić i Stevan Kesejić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li se podnosioci amandmana javljaju za reč? (Da.) Izvolite, reč ima narodni poslanik Stevan Kesejić.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 1. stav 1. zakona o dopuni Zakona o radnim odnosima podneo sam iz razloga što je ovaj član veoma restriktivan i govori u stvari o tome da će veliki broj radnika ostati bez posla. To potkrepljujem činjenicom što se umanjuje otpremnina za radnike za koje je prestala potreba za radom. To govori u stvari o ovom zakonu, koji smo usvojili u načelu, a isto tako govori o nameri DOS-ovske vlasti da ovaj zakon, odnosno ovaj amandman primene na taj način što će radnike koji budu otpušteni dovesti u veoma tešku materijalnu situaciju. Naravno da ovaj član neće biti podjednako primenjivan prema svim radnicima. Smatram da će pre svega, s obzirom na smanjenje ove otpremnine, na udar prvo doći radnici koji su politički neistomišljenici DOS-a i da je u stvari to priprema kako bi se radnici, tobože građani, doveli pameti i ne bi glasali više za opozicione stranke, a pre svega ne za SRS, jer na udaru su već od kako je DOS-ovska vlast došla 5. oktobra na vlast, počele su represalije i otkazi političkim neistomišljenicima. Takođe, ovde je veoma simptomatično i to što je DOS-ovska većina isključila sa sednice dr Vojislava Šešelja, profesora od koga ste mogli nešto da naučite, pa umesto da učimo ovde pouke nekih ponavljača, vi ste mogli da naučite od profesora dr Vojislava Šešelja o pogubnosti...
Molim vas da govorite o amandmanu koji ste podneli.
Veoma je važno da kažem to iz razloga što u isto vreme ovaj predlog zakona ne štiti sve radnike podjednako i dovodi ih u tešku situaciju, pre svega, zbog toga što će smanjenje iz prethodnog zakona u tački 1, a posebno u tački 4, gde se umanjuje otpremnina i to više nego duplo, za radnike koji su redili preko 30 godina, dovesti te radnike u takvu situaciju da neće ni pomišljati o novcu koji će dobiti kao otpremninu za druge namene, sem da kupe štrik. Zbog toga sam podneo amandman na član 1. stav 1. u tački od 1 - 4, kako biste makar delom zaštitili interese onih radnika koji će ostati bez posla i predlažem da se povećaju otpremnine za radnike iz tačke 1. do tačke 4., kako sam ovde u svom amandmanu naveo i zbog toga predlažem Skupštini da ovaj amandman prihvati, tim pre što ni u kom slučaju neće doći u pitanje budžet, koji je Vlada već usvojila, jer se očekuje priliv sredstava iz inostranstva, što je DOS-ovska većina obećala u preizbornoj kampanji i na taj način će moći da nadomesti deficit koji bi se povećanjem ove otpremnine stvorio.
Reč ima narodni poslanik Stevan Gudurić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam na ovaj zakon dva amandmana. Jedan na član 1. tačka 1. do 4. i na član 6, pa da se ne bih dva puta javljao, spojiću. Čuli smo juče dva tumačenja šta će nam doneti ovaj zakon. Po jednom tumačenju, koje je dao gospodin Čeda Jovanović, da je to od 25% do 30% više od onoga što je bilo pre i onda smo posle podne čuli gospodina ministra da je to objektivno nešto manje nego što je bilo pre. Prema tome, činjenica je da je to objektivno manje nego što je prethodni zakon dao, jer kako god uzme da se računa jednostavno će matematika pokazati da sa ovim novim predloženim rešenjima to i jeste manje. Da prihvatimo realnost koja stoji i postoji da privreda nije u blistavom stanju, ali isto tako imamo najavu i postoji od pre neki dan izjava, da li je gospodin pomoćnik ili zamenik ministra Vlahovića rekao, da će do juna "Beočinska fabrika cementa" biti prodata. Ne znam na koji način, pošto još uvek nemamo ni zakon po kome bi mogla da se završi ta privatizacija. Da li će to značiti da će "Lafarž" moći da kupi "Beočinsku fabriku cementa" za malo para i posle toga da pod povoljnijim uslovima otpušta radnike, nego što bi to bilo u jednom trenutku. To je ozbiljno pitanje. Ako možda ima nekog smisla tamo gde neće doći do promene vlasničke strukture, ali šta ćemo tamo gde neko bude došao da kupi fabriku, ovu ili onu, ne mora to biti ova. Šta će se u toj situaciji događati? Da li tu idemo slučajno ili namerno nekome na ruku ko će doći da otkupi te naše fabrike? U tom delu je verovatno vlada morala imati dva aršina po kojima bi to obuhvatila. Ono što nije prvi slučaj, ponavlja se u ovom zakonu, a ponavljalo se u nekom ranijem paketu koji smo imali pre, da različito piše, pa ću vam reći za član 6, da iskoristim ovo vreme i da se ne javljam dva puta, u stavu 2. piše: "Minimalna zarada iz stava 1. ovog člana iznosi 35% od prosečne zarade u privredi Republike prema poslednjem objavljenom podatku republičkog organa nadležnog za poslove statistike". Onda u obrazloženju tog istog zakona na strani 2. piše: "Minimalna zarada iznosi 40% od prosečne zarade u Republici". U pregledu odredbi koje se menjaju na strani 4. piše: "Minimalna zarada iz stava 1. ovog člana iznosi 40% od prosečne zarade u Republici prema poslenjem objavljenom podatku republičkog organa nadležnog za poslove statistike". Onda vi imate običaj da kažete kako opozicija pravi opstrukciju rada ove skupštine, a kako da ozbiljno pričamo o zakonima koji barem tehnički nisu ispravno napisani.Ovo nije prvi put, obzirom da je ranije, a to sam gospodinu Đeliću i pokazao kada je bio procenat poreza na fond zarada, u dva zakonska projekta u kojima se to spominje bilo isto tako različitih brojeva, pa bih molio da ubuduće Vlada barem tehnički napravi ispravan zakon, ako u suštini nije dobar.
Da li se još neko javlja za reč? Reč ima gospodin Vujić.
Dame i gospodo narodni poslanici, predložio sam amandman na član 1. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o radnim odnosima. Tim amandmanom predlažem da se udvostruči visina, odnosno broj otpremnina koje vi predlažete članom 1. i gde menjate stari zakon koji je do danas važio, član 34. Razlog za povećanje ovog dvostrukog iznosa od vašeg predloga ima više uporednih tačaka. Samo ste vi preko predsednika poslaničke grupe, evo danas smo čuli, priznali da je ono što je po vašem predlogu, ovim članom 1. od tačke 1. do tačke 4, u bilo kojoj matematici da koristimo, a koristili smo ova dva meseca i raznorazne varijante jedne iste matematike, u svakom slučaju, manji iznos nego što je bilo predloženo starim članom 34. Na jednom primeru lako je to dati. Svi zaposleni do 10 godina staža osiguranja, članom 34. do danas važećeg zakona, imali su šest iznosa neto. Ako je prosečna neto danas oko četiri hiljade dinara, to je negde oko 24 hiljade dinara. Ako taj neto od četiri hiljade pretvorimo na bruto, to je oko devet hiljada, po vašem predlogu, za deset godina staža imamo ovim članom 1. Predloga zakona, gde se predlaže dvostruki iznos te zarade i to je 18 hiljada. To je suva činjenica koja kaže da je tu recimo iznos od šest, a da se ne ide do tačke 4, videćete u svakom slučaju da je iznos manji. Ono što predlagač zakona radi jeste na naki način demagoški pristup po ovom zakonu i jeste izlazak u susret poslodavcima. Šta je to što će se događati? Stanje u privredi je takvo kakvo jeste. Ono što će ovim zakonom i zakonom koji se nagoveštava, zakonom o privatizaciji koji će doći, a što je u međusobnoj korelaciji, kaoi onim zakonom o penzijskom osiguranju koji će uskoro doći na dnevni red, a koji je u okviru ove sednice, jeste sledeće: postoji određena skala po kojoj je poslodavac, odnosno preduzeće dužno da uplaćuje doprinose za penzijsko osiguranje zaposlenih i postoji ta skala, a ona kaže minimum onoga što se mora. Vi znate kakva je situacija u privredi, znate da mnoga preduzeća neće moći čak ni to da ispune. Za zaposlene to jeste povoljno, ali od danas deset godina da čekaju da odu u penziju. Za ono što poslodavac neće moći da uradi, kačiće ga kaznene odredbe tog zakona. U krajnjoj instanci, kaznene odredbe doći će do toga da će država podržavati to preduzeće. Izgleda da je to i cilj. Sa druge strane, imamo minimalnu zaradu od lične garantovane zarade. Takođe je poslodavac u obavezi da isplaćuje tu minimalnu zaradu. Ako znamo kakva je situacija u privredi danas u ovoj državi, mnoga preduzeća čak neće biti u stanju da isplaćuju ni minimalne zarade i opet će doći pod udar kaznenih odredbi tog istog zakona. U krajnjoj instanci, šta te kaznene odredbe znače i dokle dovode? Dovode do toga da će opet država da podržava i ta preduzeća. Kada dođe taj zakon o privatizaciji, ono što DOS hoće da podržavi, sva preduzeća, država će biti ta koja će ta preduzeća da prodaje, preduzeća koja su stvarali zaposleni. Onda će država da kaže - pojavili su se interesenti sa Zapada,ulazi kapital, radimo privatizaciju.Sada je svima nama u celoj ovoj državi jasno zašto je Đinđićevim zakonom iz 1994. godine prekinut jedan proces koji je počeo u oblasti privatizacije. Sada je svima jasno zašto smo, koliko pre dva meseca,ukinuli zakon o vlasničkoj transformaciji, samo zbog toga da bi država uzela sve u svoje ruke, a država, to je sada DOS,i onda, po uslovima po kojima oni hoće, prodavaće zainteresovanim partnerima fabrike koje su radnici mukotrpno, i kako neko ovde u DOS-u reče,i možda krvavo stvarali i osposobljavali. To je to. Šta se sada postiže ovim amandmanom? Ide se na ruku poslodavcima. Kada je takva situacija, s obzirom dapo članu 26. - ako ne može poslodavac da obezbedi sva prava zaposlenih, dobija priliku da tog radnika otpusti. I šta će uraditi? Ono što će da uradi, isplaćivaće ga onoliko koliko je tomanje. Na taj način to ide na ruku DOS-u, takva je situacija u privredi, što više njih (radnika) će se otpuštati, a preduzeća će da troše svoju supstancu, kako mnogi govore, a kada se potroše sva obrtna sredstva, država će da uzme ta preduzeća i to bez radnika, jer će poslodavac moći te radnike da otpušta sada povoljnije, jer je manji iznos otpremnina nego što je to bilo pre.
Da li se još neko javlja za reč? Izvolite, gospodin Jovanović.
Gospodine predsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, dužan sam da reagujem s obzirom da se opet govori kroz pretpostavke i tumačenja zakona o privatizaciji koji će tek biti na dnevnom redu u Parlamentu. Tek pošto ga poslanici opozicije pročitaju, moći će da pretpostavljaju u kakvim odnosima će biti ona preduzeća koja su u ovom trenutku pred stečajem i država koja je dužna da reguliše i njihov status, uprkos činjenici da su sami po sebi u jednom jako teškom položaju. Što se tiče sredstava, prava ovih radnika, sada ste rekli da ovim idemo na ruku poslodavcima, a u kritikama koje ste iznosili tokom prethodnog dana, rekli ste da mi ovim uništavamo privredu. Znači, već smo napravili jedan korak unapred u definisanju odnosa unutar privrede i utvrđeno je naime, po vašem mišljenju, da ovim zakonom idemo na ruku poslodavcima. Šta ćemo sa društvenim preduzećima, ko je udruštvenom preduzeću koje treba da uđe u proces privatizacije poslodavac, ko je vlasnik tog preduzeća, kome na ruku idemo u društvenom preduzeću u kojem tražimo da se primenjuje ovaj predlog zakona, za koji verujem da će biti usvojen u Parlamentu? Mi smo pred vas izašli sa principom otpremnine koji je realan, ne sa onim odnosima koji samo na papiru mogu da stojei nigde drugde. Nije potrebno, i Ustav kada pročitamo mi ćemo videti da se u ovoj zemlji ne poštuju ni odredbe Ustava, ni one najosnovnije, koje recimogovore o kapitulaciji zemlje, o povlačenju sa dela njene teritorije, o pravima svih građana. Dakle, mi tražim od Skupštine da usvoji zakon koji će realno biti primenjiv. Nije realno očekivati da preduzeće koje nije u stanju da isplati 24 plate radniku za čijim poslom prestaje potreba, koje nije u stanju da mu obezbedi prekvalifikaciju, koje nije u stanju da mu omogući da pređe na neko drugo radno mesto u okviru tog preduzeća, koje nije u stanju da mu omogući da prenese svoj radni odnos u neku drugu firmu,nijerealno očekivati da će to preduzeće moći da isplati šest neto plata, pogotovu ne, s obzirom na sve one trendove koji postoje u ovom trenutku u privredi. Radnici odlaze na tržište rada uz pismenu saglasnost da se i sami odriču otpremnine. Radnici ne dobijaju otpremninu koja je propisana zakonom, to oni znaju, i to znaju svi oni koji realno hoće ovim poslom da se bave i koji hoće realno da se pozabave činjenicama. Dve bruto plate su onaj maksimum koji privreda može da izdrži u ovom trenutku i bolje je isplatiti svakog onog radnika koji ostane bez posla, nego isplatiti dva, i zbog činjenice da su isplaćeni iznosi koji ne mogu biti ponovljeni u nekim drugim situacijama i ostaviti sve druge obespravljene. Ovo je princip socijalne pravde, uz kompenzacije kroz budžet i sredstva koja su namenjena prekvalifikaciji radne snage, uz redovno isplaćivanje socijalnih obaveza države prema delu stanovništva koji je socijalno ugrožen, i mi ćemo proći kroz period tranzicije koji je samo po sebi težak i bio bi težak čak i da zadržimo odredbe ovog zakona.
Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, obrazlažući prethodni amandman, prethodnik je izgovorio niz neistina. Nije tačno da se otpremnine ne isplaćuju, ali radnik bira, ako se odrekne otpremnine ima prava sa Zavoda za zapošljavanje. I on proračunava šta mu se više isplati, da li da se odrekne otpremnine, pa da vuče prava kao nezaposleno lice ili da uzme otpremninu, pa onda da ne može da koristi prava koja ima kao nezaposleno lice. To treba znati. Druga stvar - tačno je da je Milošević predao Kosovo i Metohiju u ruke UN. Koji deo teritorije ste vi predali u ruke NATO pakta? Ko krši Ustav Republike Srbije? Juče ste povukli policiju iz Lučana. Ko to napušta našu teritoriju i krši Ustav Republike Srbije. Svaka vlast gleda da li ima podršku opozicije ili nema, ili je dovoljno jaka da ponekad krši Ustav. Pa, vi ovde svaki dan povređujete Poslovnik, ali imate većinu koja potvrdi da nije povređen. Tako i vi sada, gospodine Jovanoviću, dok je Milošević imao vašu podršku da prihvati plan Ahtisari-Černomirdin, mislio je da to može glatko da prođe.
Molim vas da se držite Poslovnika i da govorite o onome što je na dnevnom redu.
Zamolio bih vas da bar ponekad to isto kažete i gospodinu Jovanoviću.
To je bilo rečeno.
Nije bogami.
Jeste bogami.
Voleo bih da ste to rekli, ali niste. E, sad, i predstavnik vlasti i predstavnik većinske poslaničke grupe ovde, ubeđuju nas u nekoliko stvari, najpre garantuju nam ovu isplatu, čak smo čuli gospodina Jovanovića koji kaže - mi ne možemo više da isplatimo. Gospodine Jovanoviću ovo je obaveza poslodavca. (Poslanik Jovanović, sa mesta:Nije tačno.) Ovo je obaveza poslodavca koji ima radnika za čijim je poslom prestala potreba. Ove obaveze o kojima govorite, koje su bile veće do dana današnjeg, do stupanja na snagu ovog zakona, isplaćivane su i kada je bila loša vlast, i kad je bila blokada, i kad preduzeća nisu radila. Pod ovom novom vlašću očekuje nas procvat privrede, a vi smanjujete otpremnine radnicima koji će ostati bez posla. Ili nije tačnoda će privreda procvetati, a očigledno je da nije tačno, zato što smanjujete otpremnine, vi već danas predviđate da će mnogo ljudi ostati bez posla. Pazite dalje, poslodavcu koji ne isplaćuje platu predvideli ste rigoroznu meru da inspektor dobije nalog da zatvori preduzeće, fabriku, radionicu, do 90 dana, ukoliko plata nije isplaćena. A, šta ćemo sa otpremninom? Ako je taj član tako rigorozan, a potreban da bi zaštitili radnike, što to niste predvideli i za ove odredbe? Što niste za poslodavca, koji ne isplati otpremninu, predvideli da ne može da radi tri meseca dok ne isplati otpremnine, nego ste predvideli kaznu od 2.000 do 200.000 dinara za preduzeće, a mislim do 10.000 dinara za direktora ili drugo odgovorno lice u preduzeću. Nešto tu ne štima i nemojte da nas sprečavate da vam odgovorimo da je to zato što spremate zakon o privatizaciji. Potpuno je jasno. Zašto je onda ovaj zakon uopšte išao pre zakona o privatizaciji? Zašto nisu radnici mogli da vide kako izgleda zakon o privatizaciji, pa da im onda kažete - jeste tako, ali - evo vam prava na osnovu tog zakona, onaj ko ostane bez posla, evo izvanrednih povoljnosti za njega. Onda će on reći: "Bogati, nemojte da glasate za tu privatizaciju, vi nama ne obezbeđujete ni onoliko prava koliko smo imali do sada". I juče sam rekao da je teško naći meru između poslodavca i radnika. Nekad treba zaštititi poslodavca, a nekad radnika. Ali, kad tim radnicima i tim poslodavcima uzimate za budžet, tu ste nemilosrdni, rigorozni. Tu ne postavljate pitanje hoće li moći da isplati ili neće moći. Budžet mora da se napuni. E, sad kad dođete do drugih obaveza koje proizvode prava samo za radnike, onda ste već postali blagonakloni prema poslodavcima, a sami kažete da će privatizacija biti jako bolna i da će mnogi ljudi ostati bez posla. Gospodine predsedniče, evo koristim priliku da mi odgovoritena jedno pitanje. Tiče se isključenja Vojislava Šešelja. Juče ste nam rekli da ćemo dobiti autorizovani stenogram. Juče su svi mediji izvestili da je na predlog jednog poslanika, Budimovića, a ne vaš, isključen Vojislav Šešelj. Ja sam pročitao listing sa glasanja. Ni vi niste glasali za isključenje, gospodine predsedniče Narodne skupštine. Zato vas pozivam da grešku ispravite. Još uvek je to moguće. Da sada stavite na glasanje predlog da se ta odluka poništi. Jer je apsolutno bila suprotna Poslovniku Narodne skupštine, onom istom Poslovniku po kome donosimo obaveze za građane, za radnike, za poslodavce, za nezaposlene. Reći će nam ljudi - kada ste u stanju tako rigorozno da pogazite Poslovnik, pitanje je uopšte na koji način zakone donosite, a ja ću vam reći kako ih donosite. Nemate većinu u ovoj skupštini. Koristite samo prisustvo opozicionih poslanika da bi zakoni prošli sa 176 poslanika.
I vreme, i tema, i dnevni red...
Evo završavam, bar ste dužni da uvek 126 narodnih poslanika budu za predlog zakona da bismo znali da je bila većina. Vi koristite poslaničku većinu koju vam omoguće i delom SPS i Stranka srpskog jedinstva, da bi donosili zakone. A, kada treba da se isključi neki poslanik, skupi vas se ovde 126. A, kad treba da se donese zakon, onda vas nema.
Replika, gospodin Jovanović.
Gospodine predsedniče, poštovano predsedništvo, slažem se s tim da mi možemo pogrešno da se čujemo, ali država nema obavezu da isplaćuje otpremnine radnicima, to je jasno, osim ukoliko nije reč o državnoj svojini, dakle o preduzećima kojima upravlja država. Rekao sam da smo mi kao država dužni da kreiramo ambijent u kome će privreda moći, u stanju u kome je, da realno sanira posledice koje snose radnici pošto ostanu bez posla. To je tačno. Ništa drugo. Što se tiče vaše primedbe da smo mi ovim zakonom dodatno zaštitili poslodavca time što nismo predvideli situacije u kojima poslodavac ne isplati otpremninu, pa ga mi onda kažnjavamo novčano, a recimo ne zatvaramo mu preduzeće, kao u nekim drugim situacijama u kojima ne poštuje članove ovog zakona, to isto nije tačno. Znači, veoma se jasno precizira članom 15. ovog zakona kojim se praktično menja član 40. Zakona iz 1996. godine u kome se kaže da će inspektor rada zabraniti obavljanje delatnosti poslodavcu. Dakle, zabraniti delatnost poslodavcu ukoliko on sa zaposlenim nije zaključio ugovor o radu. Član 11, odnosno drugi ugovor iz člana 129. ovog zakona veoma je precizno definisao ugovor o radu. Zna se šta se podrazumeva pod ugovorom o radu izna se da će nepoštovanjem ugovora o radu, odnosno obaveze da isplati zaposlenom platu jedanput mesečno poslodavac ostati bez posla. Članom koji ste vi pomenuli, članom 16. ovog predloga zakona, izmenjeni su novčani iznosi koji se na ime kazne uplaćuju. Ukoliko se zaposlenom ne isplati zarada u utvrđenom roku, ali se isplati, dakle, ako ne isplati posle 30 dana nego posle 35 platiće umesto 1.000 dinara, kako je bilo do sada, 10.000 dinara, umesto 2.000 dinara 20.000 dinara. To su bitne razlike. Dakle, sankcioniše se docnja u isplati plata i grubo se sankcioniše kršenje ugovora o radu čime se ugrožavaju elementarna prava radnika tako što će poslodavac ostati bez posla.
Povreda Poslovnika? Baš me insteresuje.
Poslanik je dužan da govori samo o dnevnom redu. Gospodin Jovanović nije govorio o tački koja je na dnevnom redu. Možda postoji neki predlog zakona po kome će inspektor moći da zatvori...
Gospodine Nikoliću, vi ulazite u repliku.
Molim vas, obrazlažem vam...
U replici je vrlo teško, vi dobro znate, gospodin Jovanović se javio za repliku na vaše izlaganje...
I povredio je Poslovnik.
I nije mogao da povredi Poslovnik, jer se u replici drugačije govori nego kada se govori o amandmanu. Vi to vrlo dobro znate. Molim vas da ne ulazite u repliciranje, nego da istaknete argumentaciju u prilog kršenja Poslovnika koje ste istakli.
Hoćete li da mi dozvolite da kažem nekoliko rečenica ili ću izaći ponovo.
Molim vas da ne dobacujete, ukoliko je to u skladu sa onim zbog čega ste se javili za reč, dozvoliću naravno.
Javio sam se da kažem da je povredio Poslovnik obmanjujući Narodnu skupštinu, i da kažem kako je obmanuo.
U kom članu, pa ćemo to razjasniti.
Član 143. stav 1. alineja 3. Izaći ću ponovo predsedniče, nemojte...., ali niste mi odgovorili na pitanje zašto niste glasali za isključenje Vojislava Šešelja, a dozvolili ste da se glasa po povredi Poslovnika.
Na pitanje ću vam odgovoriti ako hoćete uz kaficu, ali to nije predmet rasprave na sednici Skupštine. Razlozi su dovoljno jasni. Svako ko je demokrata zna kako se izjašnjava kada se odnosi na njega izjašnjavanje. Ne znam kako vi to u vašoj stranci radite, ali kada sam ja u pitanju sigurno je da neću glasati ni "za" ni "protiv". Ako se više niko ne javlja za reč, stavljam amandman na glasanje. Za 51, protiv 114, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 16, ukupno je prisutan 181 narodni poslanik. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Hranislav Perić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor, nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na visinu otpremnine, a u predlogu smo opet dobili izmene i dopune Zakona o radnim odnosima, a očekivali smo da ćete nam ponuditi opet novi zakon. Jer, ako kritikujete naše zakone i ako stalno za ovom govornicom govorite da sve što je urađeno u prethodnom periodu nije bilo dobro, zašto u 80% slučajeva koristite naše stare zakone i sa dodatkom nekoliko rečenica napravite novi zakon i ponudite ga nama. Obično se promene stope i kaznene mere, i to kad su u pitanju doprinosi prema budžetu, to se povećava, a kad su u pitanju davanja oprema građanima, to se uvek u praksi smanjuje. To se odnosi na amandman koji se odnosi na isplatu otpremnine zaposlenima, za čijim je radom prestala potreba. U članu ovog zakona, u ovakvim slučajevima, po starom zakonu bilo je od 6 do 12 plata, a predložili ste, po vašem novom zakonu, od dve do pet plata. Socijalisti predlažu da to bude više nego što ste predložili, jer smatramo da je to ispravnije i ne treba zbog toga da negodujete. Da li ste vi u pravu ili mi, reći će radnici u preduzećima kada po ovom osnovu budu izgubili posao, a to će se desiti vrlo brzo, kada budete predložili zakon o privatizaciji. Pitamvas - da li bi neko od vas pristao, da radi 25 i više godina u preduzeću, da izgubi posao i da dobije pet ličnih dohodaka? Pet ličnih dohodaka, bilo kako da ih vi računate, bruto ili neto, ili da date neki novi zakon, neko novo ime, to je ipak malo. Za 25 i više godina, radnik je valjda zaradio, ulažući u to preduzeće da, ako ostane bez posla, primi tih pet plata, pa makar bilo i bruto,kako ih vi zovete, nikada nije mnogo. Paket poreskih zakona će uticati bitno na Predlog ovog zakona o radnim odnosima. Šta da rade radnici sa 30 godina staža? Ko će njih ponovo primiti u radni odnos? Ko je to ko ne želi da se zaposli? To su tri pitanja koja preovladavaju, jer sa 30 godina radnog staža radnik gubi sposobnost, ne može u toj meri više da doprinosi ni za jedno preduzeće i teško će se ko odlučiti da ga primi opet u radni odnos. Sledeće, kaže se tamo da nisu zainteresovani radnici, posle ovoga, za posao. Ne vidim i ne znam da li neko ne želi da radi ako ima 25 i više godina staža i ne želi da do penzije opet ima radni odnos. Upravo smatram, kako radi privreda i kakvi su poreski zakoni, da će mnogo radnika ostati i bez ovako male nadoknade. Nisu sva preduzeća u istom položaju, ima preduzeća koja će ostaviti radnike i bez ove nadoknade. I na kraju, mislim da zakon o radnim odnosima ima za cilj da se u privatizaciji preduzeća oslobode viška radnika za male pare, jer gazde iz inostranstva ne žele kupovinu preduzeća sa ovakvim brojem radnika, jer to javno govore kada obilaze preduzeća koja su naumili da kupe. Zbog toga sam mojim amandmanom predložio veći broj plata, ako dođe do toga da neko izgubi posao, i to ne maksimalno koliko je bilo u starom zakonu, niti minimalno, koliko vi predlažete. Predloženo zakonsko rešenje u suštini znači - plati obavezno državi, a zaposlenom i radniku, ako možeš. Predlažem da u situaciji kada nema sredstava za zaradu i za doprinose, treba naći razumno rešenje, da se odredi procenat od zarade preduzeća i izdvoji ukupno koliko preduzeće može da da za plate i otpremnine. Ta sredstva zakonski predviđena za plate podeliti i za zaradu radnika i za doprinose za državu.Zarađeno podeliti da bude zadovoljan i radnik i država. Pošto imate većinu u parlamentu, na vama je odgovornost, ako se u praksi pokaže da zakon nije dobar, sigurno ćete i snositi odgovornost. Hvala.
Ima reč gospodin Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da treba da prihvatite ovaj amandman, a dužan sam da iznesem svoj stav i da na izvestan način upozorim građane - zašto se menja član 1. tako da bude nepovoljniji po radnika, nego što je bio do sada. To je isključivo zbog najavljene privatizacije. E sada, postoji mogućnost da društveno preduzeće otpusti radnika, da izjavi da više nema potrebe za njim, ili da to uradi onaj ko fabriku preuzme i kupi. Ja sam ubeđen da ćete vi u svim preduzećima na koja su oko bacili vaši strateški partneri, još za vreme društvenog vlasništva izvršiti smanjivanje broja radnika, zato što vam strateški partner ne želi opterećenje velikim brojem radnika. Istina je da u našim fabrikama radi makar duplo više radnika, nego što je broj kojim bi se postizala ista proizvodnja. Sada, otkako ste vi došli na vlast, možda i deset puta ima više radnika od proizvodnje koja se ostvaruje pod vašom vlašću. Ali, šta sa tim radnicima? Otpremnina - pošto ih ima mnogo, da smanjimo otpremninu, da smanjimo tako da ne opterećujemo tog novog poslodavca čak ni otpremninom. Pa, i ako on mora da otpušta, nema za njega nikakvih kazni i nije tačno, i obmanjuje nas šef poslaničke grupe vladajuće većine u ovoj skupštini, da postoji bilo kakva sankcija, osim novčane kazne za poslodavca koji ne isplati optremninu (član 14. to ne pominje, član 16. je jasan, menja samo iznose u članu 142.), a član 142. stav 1. tačka 11. kaže: "Novčanom kaznom od 2.000 do 200.000 dinara kazniće se za prekršaj poslodavac ako zaposlenom uskrati pravo na otpremninu". I još direktor 10.000 dinara, i to je sve, to su sve kazne, sve sankcije kojima će poslodavac biti opterećen, ukoliko ne isplati otpremninu. Znači, da mu ostane mali broj radnika, spreman je da finansira njihove plate i spreman je i da prihvati da mu zatvorite na tri meseca preduzeće, isplaćivaće takve plate i u tu situaciju neće doći. Ali, da su otpremnine po starom, znači veće nego ove današnje, i da mora da ih isplati, ili da ne proizvodi tri meseca, takav uslov nije hteoda vam prihvati, zato što dolaze ljudi koje socijalna problematika našeg društva uopšte ne interesuje. Višak zaposlenih, nezaposlenih, ma njih to uopšte ne interesuje. Interesuju ih fabrike u kojima može da se ostvari profit i interesuju ih fabrike koje mogu da kupe i da zatvore, da bi prodavali svoju robu na našem tržištu.
Ima reč gospodin Čedomir Jovanović.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, ovo po svemu postaje jedna politička rasprava o zakonu koji će tek biti pred Parlamentom. Svakako da je ovo, po mom mišljenju, jedan nekorektan stav opozicije koji, bez predloga zakona, računajući na strahove koji postoje u društvu i kojeg smo mi svesni, računajući na tešku situaciju u društvu, dodatno otežava okolnosti, kritikujući nas kao navodnu vlast koja će učiniti sve da ionako tešku situaciju radnika dodatno oteža, umanjujući njihova prava. Koje je rešenje za posustalo društveno preduzeće koje ili ne proizvodi ili proizvodi proizvode koje ni sami radnici nisu spremni da troše? Koje je rešenje za društvenu svojinu? Da li postoji, osim Severne Koreje, Kube ili još nekog tako zanimljivog dela zamaljske kugle, ozbiljna privreda u kojoj egzistira društvena svojina? Vi ste sami pokretali procese privatizacije, poslednji put 1997. godine. U periodu prelazne vlade, upravo je ministar Kovač ubrzavao proces privatizacije u skladu sa Zakonom, s obzirom da je u međuvremenu došlo do izmena u monetarnoj politici tako da se više nije kreirao zvanični, a ne realan državni kurs naše nacionalne monete, već smo ga mi izjednačili sa onim stvarnim. To je bio startni znak za brzu privatizaciju u koju su preduzeća, vredna više miliona maraka, kupovana za nekoliko stotina hiljada maraka. To su, po pravilu, činila rukovodstva koja su opet, po pravilu, poticala iz stranaka na vlasti ili su bila bliska strankama na vlasti. Dakle, ovo je zakon o radnim odnosima. Ako kritikujete zakon o radnim odnosima u onom njegovom članu u kojem se kaže da se zaposlenom koji je upućen na biro, odnosno kojem se isplaćuje otpremnina, ne garantuje da će poslodavac snositi sankcije ukoliko mu tu otpremninu ne isplati, to nije tačno. Poslodavac će, odlukom inspekcijskog organa, ostati bez posla, zatvoriće mu se firma ukoliko ne postoji ugovor o radu. To je član 15. kojim se unose izmene u članu 140. Zakona iz 1996. godine. Inspektor rada zabraniće obavljanje delatnosti poslodavcu ako sa zaposlenim nije zaključio ugovor o radu, odnosno drugi ugovor. Ugovorom o radu je sve to precizirano. Ugovorom o radu su precizirane situacije u kojima se isplaćuju otpremnine i iznosi tih otpremnina. Iznosi nisu bili realni, oni se nisu isplaćivali. Tačno je da ste vi rekli radnicima - uzmi otpremninu, ali se onda odričeš nekih prava. Kojih prava se radnik odriče kada podigne otpremninu? Zašto je uopšte u poziciji da pravi takav izbor? Zašto, po ovom zakonu, samo ne uzme otpremninu i ne uživa prava kao i svi drugi radnici? (Glas iz sale: Koliko dugo?) Dve godine. To je taj problem, veoma ozbiljan problem. Radnici će biti isplaćeni, privreda to može da izdrži i mi ćemo je kao vlast na tako nešto prisiliti primenom ovog zakona. Sve one nekorektne poslodavce ćemo prisiliti da poštuju ovaj zakon i da imaju korektan odnos prema zaposlenima za kojima prestaje potreba radnog odnosa, pri čemu neće samo oni to konstatovati, već će to inspekcijski organi takođe morati da potvrde.
Reč ima gospodin Ivković.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine predsedavajući, ne sumnjam da inspekcija u DOS-ovom režimu radi izvanredno. Toliko dobro rade da nam se inspektori non-stop žale kako moraju nešto da nađu, jer imaju direktivu da nešto pronađu. Ne brinite se, nećemo mi takvi biti kad se vratimo na vlast. Mi smo ipak jedna šmekerska ekipa koja to drugačije čini. (Glas iz sale: Vi ste ubijali šmekerski.) (Predsednik: Gospodine Ivkoviću, molim vas da se držite dnevnog reda, da ne pričamo o naučnoj fantastici danas.) Ako mislite, draga gospodo, da je to naučna fantastika, zašto se onda ljutite ako vam neko kaže da raspišete izbore ako ste uvereni da vas narod podržava? Međutim, čim Bane Ivković progovori u subotu na mitingu u Novom Sadu - tražimo izbore, vi se odmah svi naljutite na Baneta Ivkovića. Hajde, dokažite, pa raspišite, pa da vidimo gde smo. (Predsednik: Molim vas da pređemo na dnevni red). Ja to zbog vaše naučne fantastike, gospodine Maršićanin. Prema tome, pozivam vašeg predsednika, koji je izneo izbore na svom obrazu i na svojoj čestitosti, da upravo proveri poverenje naroda. (Predsednik: Biće.) Mislio sam da smo juče apsolvirali priču o privatizaciji. Ali, očigledno nismo. Imam obavezu, pošto je prethodni govornik o tome govorio, da i ja progovorim koju reč. Inače, na dnevnom redu je amandman poslanika Hranislava Perića. Amandman poslanika Hranislava Perića ispravlja onu nepravdu o kojoj sam ja ovde govorio. Ministar za rad i zapošljavanje, izvinjavam se što sam ga zvao ministar za rad i socijalna pitanja, to sam upozoren u međuvremenu, inače predsednik Unije slobodnih i nezavisnih sindikata, iskoristio je uvođenje toplog obroka, markice, terenskog dodatka i regresa u sistem oporezivanja da umanji iznos sredstava koji je dužan poslodavac da isplati kao otpremninu nakon 10 do 30 godina radnog staža. Mi smo juče za ovom govornicom računicom pokazali da se isplaćuje, sa novim predlozima, umesto šestomesečne neto zarade, dvomesečna bruto zarada, manjak čak više nego što sam ja govorio, negde oko 12-13 hiljada dinara, i tako dalje. Manjak je sve veći, što je više godina radnog staža po zaposlenom. Znači, Hranislav Perić, svojim amandmanom, u suštini, omogućava vama da sprečite ono što je ministar u svom predlogu uradio i da omogućite, prihvatajući taj topli obrok i sve ostalo u sistem bruto zarade, da omogućite da otpremnina koju poslodavac mora da isplati zaposlenom, bude jednaka u finansijskom iznosu, čak malo veća nego što je bila po starom rešenju. Znači, staro rešenje je bilo na primer 6 neto zarada, novo rešenje je dve bruto zarade. Hranislav Perić je predložio više da bi iznos para u otpremnini bio jednak ili veći nego što je do sada bio. To je tehnologija i da razumete o čemu se radi. Ako govorimo o privatizaciji, prvo, voleo bih da mi kažete ime i prezime direktora koji je postao vlasnik fabrike, po autonomnoj, kako je vi zovete, transformaciji, a mi kažemo radničkoj transformaciji. Znači, po onoj transformaciji koju ste vi ukinuli. Nećete moći da kažete ime i prezime takvog direktora, jer takvog direktora nema. Tačno je to da je prof. dr Oskar Kovač, zahvaljujući činjenici da je novo rukovodstvo Narodne banke Jugoslavije kurs marke i dinara dovelo u realan odnos od 30 dinara za marku, faktički pospešio privatizaciju koja je tada postala ispravna. Jer, privatizacija u vreme vrednosti marke 6 dinara, je bila pljačka. (Predsednik: Imaćemo zakon o privatizaciji na dnevnom redu. Molim vas da se držite teme). Gospodine predsedavajući, ima veze, gospodin Jovanović je o tome govorio i vi ga niste prekidali. (Predsednik: Ali, kraće.) Ja sam profesor, a profesori uvek malo duže govore. Prema tome, privatizacija je pospešena zahvaljujući činjenici realnog vrednovanja društvene imovine. Nije bila ranije moguća zato što nije bilo realnog vrednovanja društvene imovine. Ta privatizacija je poštena privatizacija. Ta privatizacija, da je ostala, omogućila bi danas veliki zamah privatizacije koju ste vi ukinuli i pripremili zakon da odjedanput ponudite 5.000 tona čokolade onome kome treba dve čokolade.
Po Poslovniku, izvolite.
Već je notorno pozivati se na to da je poslanik koji uzme reč da govori, dužan da govori o temi koja je na dnevnom redu. Gospdon Ivković je sada naravno zloupotrebio to pravo, govorio nam je šta će oni da rade kada jednom dođu na vlast. Naravno, to je na način koji je po meni prokomentarisao predsednik Skupštine, ali gospodin Ivković je to stavio u kontekst nekakvog mitinga u Novom Sadu iz koga su nam poslate jasne poruke. Ja sam juče pitao za to, pa ako gospodin Ivković ponavlja poruku koji nam je uputila gospođa Arežina, onda ga ja upzoravam da to nije ni pametno ni odgovorno. Drugo, gospodin Ivković je ovde zatražio da kažemo neko ime nekakvog direktora, Bože moj, ...
Gospodine Šabiću, vi izmičete temi dnevnog reda. Molim vas da govorite o Poslovniku.
Normalno da aplaudirate gospodine Ivkoviću, sprečava me predsednik da kažem ime, pa neću, ja ću poštovati Poslovnik, ali mogu reći u nekoj drugoj prilici.
Replika.
Dame i gospodo, nisam uopšte spomenuo ime nijednog poslanika, osim gospodina Čede Jovanovića u kontekstu privatizacije. Vi ste to mogli dobro da čujete. Drugo, svako za ono što izgovori sam odgovara. Nikako nije dobro lepiti reči koje je neko drugi izgovorio za nekoga drugoga, a pogotovo ako postoji neka međusobna, porodična predistorija koja izaziva poštovanje. Hvala lepo.
Ako se više niko ne javlja za reč stavljam amandman na glasanje. Za 41, protiv 93, uzdržan jedan, nije glasalo 38, ukupno su prisutna 173 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanici Dragoljub Stamenković i Goran Cvetanović zajedno su podneli amandman na član 3. koji se po suštini odnosi na član 1. Predloga zakona. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Molim predstavnika Vlade da se izjasni o ovom amandmanu. (Ne prihvata se.) Da li se podnosioci amandmana javljaju za reč? (Da.) Izvolite, reč ima narodni poslanik Dragoljub Stamenković.
Dame i gospodo narodni poslanici, podsetio bih ministra za rad i zapošljavanje da je na dnevnom redu Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radnim odnosima. Niste bili u toku, razgovarali ste, pa da znate da je taj zakon u pitanju. (Dragan Milovanović, sa mesta: Zahvaljujem.) Maločas smo čuli kako predstavnik vlasti kaže da će naknade koje se isplaćuju radnicima koji ostanu bez posla biti nešto manje nego što su bile u prethodnom periodu, ali da će sigurno biti isplaćivane. Kaže, ne možemo isplatiti 6 bruto zarada, u stvari najviše 5 bruto zarada. Zaista ne shvatam da on izražava sumnju u to da će privreda pod vlašću DOS-a procvetati i da će to moći da isplati. Ako je to toliko veliki teret, koliko će to onda radnika biti otupšteno, koliko će ljudi ostati bez posla. Predlagač zakona u članu 1. Predloga zakona kaže da zaposlenom za čijim je radom prestala potreba, kome nije moglo da se obezbedi ni jedno pravo iz člana 26. ovog zakona, može da prestane radni odnos pod uslovom da mu se prethodno isplati otpremnina utvrđena kolektivnim ugovorom i to zaposlenom do 10 godina staža, a najmanje u visini dvostrukog iznosa zarade, od 10 do 20 godina trostrukog, od 20 do 30 godina četvorostrukog i preko 30 godina staža osiguranja najmanje u visini petostrukog iznosa zarade. Našim amandmanom mi smo predložili sledeće izmene: do 10 godina staža osigranja najmanje u visini trostrukog iznosa zarade, umesto dvostrukog koga predlaže Vlada; od 10 do 20 godina četvorostrukog iznosa zarade, umesto trostrukog koga predlaže Vlada; od 20 do 30 godina staža osiguranja najmanje u visini petostrukog iznosa zarade, umesto četvorostrukog koga predlaže Vlada; preko 30 godina staža osiguranja najmanje u visini osmostrukog iznosa zarade, umesto petostrukog koga predlaže Vlada. Do visine od 30 godina staža osiguranja, samo smo pratili da to bude onaj iznos koji je bio i u prethodnom Zakonu. Međutim, kod radnika koji ostaju bez posla, a imaju preko 30 godina radnog staža, tražili smo da to bude osmostruki iznos. Radi se o ljudima koji su stariji, između 52 i 58 godina i njima će biti najteže. Oni novog posla naći neće. Posle 24 meseca onaj iznos koji primaju na tržištu rada, koji je minimalan, oni ostaju u jednom vakumu do ostvarenja prava po osnovu PIO, znači dok ne napune 65 godina života. Ovaj novac, ma koliko mali bio, omogućiće im da stvore neku uštedu, da bar još godinu dana, godinu i po dana posle isteka onog perioda, kada primaju preko tržišta rada zaradu, ostvare pravo da mogu da kupe najnužnije i najminimalnije potrebe za svoj život. Radi se o malim iznosima, relativno malim iznosima, jer jedna skormna potrošačka korpa danas košta preko 12 hiljada dinara, tako da ovo neće biti ni za njih veliki novac. Ono što moram da kažem, da se srpski radikali ne slažu sa Predlogom zakona, sa izmenama zakona, a to ćemo videti u sledećem zakonu o pravima nezaposlenh lica, da radnici sa preko 30 godina staža mogu ostati bez posla, a da ne primaju naknadu do ostvarenja prava na penziju ili na novo zaposlenje. No, ako do toga dođe, a siguran sam da ćete to usvojiti, na ovaj način možemo bar omogućiti tim najugroženijima ljudima iz kategorije sa preko 30 godina staža ili preko 50 godina života, da bar imaju malo veću naknadu i da imaju bar kakvu takvu malo veću sigurnost.
Po Poslovniku? Izvolite.
Član 114., nije sporno da imamo kvorum, ali imamo jedno 30 kartica unutra, od poslanika kojih nema. Malopre nas je bilo 131 u sali, a 165 kartica.
Utvrdićemo kvorum, molim narodne poslanike da utvrdimo kvorum.
Nije sporan kvorum, već ima 30 kartica više.
Konstatujem da imamo kvorum i da možemo nastaviti sa radom. Izvolite, po amandmanu gospodin Cvetanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaista imam razumevanje za predsednika Skupštine koji nije u mogućnosti da štiti srpske radikale i naše ljude koje hapse po Srbiji, ali zaista samim tim kada kaže da je njegova stranka demokratska moram da reagujem, jer on najbolje zna da se naročito u Majdanpeku protestvovalo zbog diktature u njegovoj stranci i političkog centralizma. Zna odlično da su njihove aktiviste i narodnog poslanika ...
Gospodine Cvetanoviću, napravio sam grešku pa sam vam suprotno Poslovniku dao reč i pustio vas da govorite, ali onda se makar držite amandmana. Vi ste podneli zajednički amandman, a zapravo nemate pravo na reč.
Ako je tako, ja ću da nastavim kasnije.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje. Za 38, protiv 106, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 8, ukupno je prisutno 152 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. stav 1. amandman je podneo narodni poslanik Radojko Petrić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi rež? (Želi.)
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, poštovani članovi Vlade, prvo, u vezi mog amandmana želim da skrenem pažnju da je dosadašnjim članom 34. Zakona o radnim odnosima bilo predviđeno da je zaposlenom, za čijim je radom prestala potreba, u krajnjem mogao prestati radni odnos i to se odnosilo na sledeće slučajeve, na one radnike gde im se od strane poslodavca nije mogao ponuditi raspored na drugo radno mesto; nije moglo da se obezbedi zasnivanje radnog odnosa kod drugog poslodavca, stručno osposobljavanje, prekvalifikacija i dokvalifikacija. Samo u takvim slučajevima, ako su sve prednje pretpostavke iscrpene i ako je radniku morao da prestane radni odnos, onda je u tim slučajevima poslodavac bio obavezan da radniku koji ostaje bez posla isplati otpremninu. Ovom otpremninom u jednom kraćem periodu obezbeđivala bi se neka materijalana sigurnost. Sada Vlada predlaže značajno smanjenje te otpremnine i te naknade koja mu je obezbeđivala za neki period tu materijalnu egzistenciju. Vlada objašnjava da se na ovo opredelila zbog prelaska na bruto plate, pa i kada se uvaži podatak da je sada veća bruto zarada nego što je bila ranije, vidi se da ovo nije ni blizu ranijih iznosa otpremnina. Uzmimo jednu pretpostavku, jedan hipotetični primer koji se zasniva na bazi proseka isplaćenih ličnih dohodaka, zarada u prošlom mesecu. To je, objavljen je podatak 4.200. Vrlo je lako izračunati, uzmimo za ovu kategoriju radnika do 10 godina. Šest zarada po 4.200, je 25.200. Sada se predlažu dve plate i ako uzmemo da je to 4.200 znači da dobijamo 8.400, za dva meseca uzmemo topli obrok i to je 25% od ove četvrtine, odnosno četvrtina od ličnog dohotka i po 1.050 dinara to je 2.100 i 2/12 od regresa za godišnji odmor od 4.200, a to je mesečno 350 dinara i dobijamo 700 dinara. To je 11.200 umesto 25.200. Kaže se - i porezi i doprinosi. U zakonu ne stoji, najmanje u visini dvostrukog iznosa zarade. Bar stoji bruto zarada, pa se ne desi posle tumačenje ministarstva - gospodo, radnik nije primao poreze i doprinose nego je samo primao taj iznos i uvećan je sada za poreze i doprinose. Mislim da ovo nije u redu, jer može da se desi da primi duplo manje nego do sada što je primao. Dalje, Vlada navodi da su u teškoj ekonomskoj situaciji baš oni poslodavci koji imaju radnike za čijim je radom prestala potreba, što je uglavnom tačno, kao i to da nemaju finansijska sredstva za isplatu otpremnina. Takođe se kaže da poslodavci treba da posluju po tržišnim principima i da zadržavaju broj radnika koji im je stvarno potreban. Poslodavci, istina, treba da posvete više vremena poslovnoj politici i ovo su pravilni tržišni principi za poslodavce. Sada ostaje pitanje šta sa radnicima koji ostaju bez posla i takoreći na ulici. Vlada je rekla da se opredelila za pomoć socijalno ugroženim, da teret socijale isključi iz preduzeća i da obezbedi sredstva za socijalnu sigurnost i zbrinjavanje nezaposlenih i onih koji ostaju bez posla. Da li se Vlada drži datog obećanja? Na osnovu ovog predloga zkona vidi se da se ona toga ne drži. Ona je znatno svojim predlogom smanjila iznos naknade radnicima koji ostaju bez posla. Ne obezbeđuje nikakav iznos sredstava poslodavcima koji otpuštaju radnike, bez mogućnosti isplate da im se naknada obezbedi na neki drugi način. Poslanik Jovanović je ovde govorio kako se sada daje neka garancija. Ne vidim da se ta garancija daje i sada. Znači, ako preduzeće bude moglo isplatiće, a ako ne bude, nikome neće biti garantovana ta isplata naknade. Ne vrši se kompenzacija ni preko tržišta rada, a videćemo kako se i tamo iznos smanjuje kada budemo danas govorili o Zakonu o zapošljavanju i ostvarivanju prava nezaposlenih lica, jer se i tamo sužavaju prava na novčanu naknadu, parava na invalidsko-penzijsko i zdravstveno osiguranje isto radnika koji ostaju bez posla. Zbog ovog rečenog, mislim da amandman koji sam podneo treba prihvatiti, zadržati da se radnicima koji ostaju bez posla isplaćuje naknada, kao što je bilo i ranije regulisano dok je SPS bio na vlasti ili nešto više, a to bi bilo kada bi ovi iznosi bili zadržani bez poreza i doprinosa, znači, najmanje u visini ovih iznosa zarada kako je u predlogu bilo dato. Možda treba još definisati kriterijume, da kada poslodavac nema sredstava za isplatu ove naknade, da se to obezbedi preko tržišta rada. Ako to ugradimo kao zakonsku odredbu, onda ćemo biti sigurni u ono što je poslanik Jovanović, predsednik poslaničke grupe DOS-a govorio, da će se radnicima garantovati. Ako se to ne unese u zakon, te garancije nema. Na kraju, poštovani poslanici, kada za ovo donosimo odluku, imajmo u vidu u kakvom se ekonomskom i socijalnom položaju nalaze radnici koji ostaju bez posla. Glasajmo za jednu humanu odluku.
Reč ima Branislav Ivković.
Dame i gospodo poslanici, želim da skrenem pažnju na jedan podatak, na jednu činjenicu. Do sada je znači u zakonu otpremnina bila definisana preko neto zarada i njihov broj je bio 6, 8, 10, 12, i tako dalje neto zarada u odnosu na broj godina rada. Sada Vlada Republike Srbije shodno predlogu da bruto zarade budu osnov za naplate i tako dalje, predlaže da i otpremnine budu definisane po sistemu bruto zarada. Umesto šest neto zarada, predlaže dve bruto zarade, a već smo dokazali da su dve bruto zarade u nominalnom iznosu manje nego šest neto zarada. To je upravo poslanik SPS-a dokazao. Međutim, šta se događa? Ako vi usvojite stvarno ovaj zakon, sada je bruto zarada dobijena na taj način što je opterećenje netozarade 100%. Tvrdite da ćete smanjivati opterećenja, pa će ona pasti na 70%, pa na 50%, šta se događa u bruto iznosu, znači - smanjuju se opterećenja. Šta se događa - smanjuju se otpremnine, a vi uvođenjem otpremnina u formi bruto zarada, faktički kažete radniku da će mu otpremnine biti manje, ukoliko opterećenja budu manja. Mislim, da shvatite koliko to nije dobro rešenje.
Izvolite, Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srpska radikalna stranka je stranka koja se zalaže za privatizaciju. Mi ćemo podržati svaku privatizaciju koja bude odgovarala i državi, i narodu, i poslodavcu i zaposlenom. Nećemo podržati privatizaciju koja bude odgovarala samo onima koji će doći ovde da nam rasture privredu. Ovi zakoni su priprema za taj zakon o privatizaciji, zato ih ovako detaljno čitamo, zato tražimo kakve će reperkusije imati zakon o privatizaciji na radnika. Očigledno je da smo mi potpuno u pravu. Nije u pravu gospodin Jovanović, nema obaveze za poslodavca, tako striktne, da isplati otpremninu. Ugovor o radu reguliše i zaradu. Ugovorom o radu vi dogovarate i zaradu, pa ipak je morao da predvidi da na tri meseca zatvori poslodavcu firmu, ukoliko ne isplaćuje zaradu. Koji to radnik, kada potpisuje ugovor o radu, misli na otpremninu? Onaj ko potpisuje ugovor o radu, on misli na to kako će da radi i šta će da zaradi. Nema ugovora o raduu kome se kaže - čim se zaposliš, otpremnina će ti biti tolika i tolika. Isplata otpremnine nije zaštićena ničim, osim sa dve novčane kazne. Jednom, koju će isplatiti poslodavac i drugom, koju će isplatiti direktor ili drugo odgovorno lice. Vi sada pripremate teren, ne razmišljate o tome šta će biti. Doći će nama Francuzi, Nemci, Englezi, Holanđani, a kod Francuza ljudi žive pod mostovima. Švajcarci su danas zakrčili saobraćaj, navalili, ne mogu da prođu poslanici. U Francuskoj se živi pod mostovima, u Holandiji pod mostovima u parovima. Ne predviđate valjda to za naš narod. Sve je počelo loše sa vama. Evo, prvi put se nismo kvalifikovali za svetsko prvenstvo, zato što su baksuzi došli. Trebalo je da kažete gospodine (obraća se Draganu Maršićaninu, predsedniku Narodne skupštine Republike Srbije) svom predsedniku, Koštunici, ako mu je mačka prešla put da ne ide na utakmicu juče, jer će doneti nesreću.
Ministar Milovanović, izvolite.
Gospodine predsedniče, uvaženi narodni poslanici, ako dozvoljavate, samo bih pojasnio nekoliko pitanja koja su gospodin Nikolić, a i gospodin Ivković, ovde pokrenuli, a vezano za pitanje otpremnine. U članu 108. Zakona o radnim odnosima se vrlo jasno kaže da - zaposlenom prestaje radni odnos, nezavisno od njegove volje, otkazom ugovora o radu od strane poslodavca i to, pa sada ima ovih tačaka. Sada u devetoj tački se kaže - kada mu se isplati otpremnina u smislu člana 34. ovog zakona, znači, obavezno je da mu se isplati otpremnina, a ukoliko mu se ne isplati otpremnina, on ostaje zaposlen, što znači da će i dalje primati platu. Član 142, nećete da čitate, to je mali problem, kaže - kaznene odredbe...
Molim vas da ne dobacujete.
Kaznene odredbe za poslodavca - u članu 142. stav 10, ako zaposlenom uskrati pravo na otpremninu, kazniće se novčanim kaznama od 2.000 do 200.000. Znači, i to je regulisano. Pitanje tržišta rada, član 35, kaže - zaposleni, kome je prestao radni odnos u smislu člana 34. ovog zakona, ostvaruje pravo za slučaj privremene nezaposlenosti u skladu sa propisima o zapošljavanju i nigde se ne kaže da onaj ko je primio otpremninu nema pravo na nadoknadu sa tržišta rada. Mislim da je to svima jasno. Ovde se prodaje jedna jeftina politička demagogija, o tome kako ste vi bili divni, pa ste vi radnicima obezbeđivali jedan raj, a mi smo sada kao lošiji, pa im ništa ne obezbeđujemo: mi im obezbeđujemo, draga gospodo, sigurnost. Ono što vi nikada niste uspeli da odradite. Ja sam jutros u 10 sati bio na sastanku u Privrednoj komori, sa predstavnicima 150 najvećih firmi u ovoj zemlji, sa najvećim dužnicima, i morate da znate da su dugovi u ovoj zemlji unutrašnji, i iznos je 835 milijardi. Ova vlada pokušava da to pitanje reši. Znači, to su posledice one politike koju ste vodili. Sada vi pričate o otpremninama. Otremnine niko nije isplaćivao radnicima. Znate, prisiljavali su ih da potpisuju da se odriču otpremnine. Zašto? Zato što nisu imali novca da ih isplate. To je realnost. Ovo što se sada nudi radnicima, to je jedna sigurnost od strane Vlade i ona će biti ispoštovana. Nemojte molim vas, vi da vodite brigu o radnicima koji ostanu bez posla. O tome će brigu voditi Vlada i ona je to vrlo jasno rekla. Vlada će formirati tranzicioni fond, u koji će ući svi radnici koji ostanu bez posla. Vlada će o njima voditi brigu i redovno im isplaćivati nadoknade dok su u tom fondu, dok se ne prekvalifikuju i dok im se ne nađe novi posao. Vi vrlo dobro znate, gospodo, da ovoj privredi treba dati daha, ono što vi nikada niste hteli da uradite, mi to sada radimo. Radnici ove zemlje moraju da znaju da će ova vlada voditi pravu socijalnu brigu o njima. Zahvaljujem se. (Branislav Ivković, sa mesta: Replika.)
Šta je to, Replika? Pa, nema replike. (Branislav Ivković, sa mesta: rekao je gospodin Nikolić i gospodin Ivković, pomenuo je.) Ne, nije, rekao je samo - vi - mi. Nije bilo replike, gospodine Ivkoviću. (Dragan Milovanović, ministar za rad i zapošljavanje, sa mesta: Rekao sam Nikolić i Ivković.) Izvinjavam se, izvolite.
Gospodine predsedavajući, ja vas pohvalih juče, a danas već drugi put vi malo na moju štetu procenjujete. Ne smem više da vas hvalim. (Aleksandar Vučić, sa mesta: E, tu si pogrešio.) Vidim. Za ovom govornicom sam isključivo govorio o otpremninama i isključivo sam govorio o tome da je Vlada Republike Srbije, predlažući ove izmene u Zakonu o radnim odnosima, u suštini oštetila radnike time što je prevođenjem isplata i broja isplata po principu neto zarada, na broj isplata po principu bruto zarada, faktički, radnicima u vidu zakona omogućila pravo da prime manje po novom rešenju, nego što bi primili po starom. Samo sam to govorio i ništa više. Čak sam govorio o tome da princip obračuna po bruto zaradama vodi jednom rešenju, koje je pomalo besmisleno. Ako Vlada Republike Srbije obećava da će sadašnje opterećenje od 100% smanjivati na 80% i 70%, a pošto Vlada predlaže otpremnine u bruto zaradama, ograničava njihov broj, pa će se vremenom smanjivati i otpremnine. Znači, ne samo što su sada u predlogu manje nego što su bile u ranijem rešenju, nego će se smanjivati kako se opterećenje privrede u obračunu zarada smanjuje. Samo sam to govorio, a vi ste svi svedoci, i gledaoci, i to ministar nije porekao. Ministar je sebi dopustio kao i svi ministri u DOS-ovskoj vladi, da se bavi politikom. Samo mogu reći da je svako preduzeće imalo obavezu po dosadašnjem zakonu i radnik je imao mogućnost da čak i putem suda, obezbedi veće otpremnine nego što mu ovaj novi Predlog garantuje. Još mogu reći, da smo nakon NATO agresije, još u toku NATO agresije, omogućili radnicima 24 prosečna lična dohotka ukoliko su se objavljivala za mala i srednja preduzeća, za povratak na poljoprivredu, ali o tome ćemo pričati kada dođe vreme. Hvala lepo.
Izvolite, replika, da li ste pomenuti? Nisam ništa čuo, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne znam u kojoj je privrednoj komori bio gospodin ministar kada je DOS u predizbornoj kampanji rekao da će odmah ukinuti sve državne privredne komore. Možda ste bili na nekom skupu privatnika koji su formirali privrednu komoru. Ili ste bili u državnoj privrednoj komori, gospodine ministre. To je ona ista komora koja je postojala i u vreme prethodne vlasti. To je ta ista komora koja će i vas da vodi kako ona hoće. Ovde se radi isključivo o jednoj tački dnevnog reda, a ne tačci, kako vi kao nepismen čovek govorite, isključivo o pravima radnika za čijim radom je prestala potreba i trebalo je da nam to ovde obrazložite. Ali, vi ste to obrazložili juče. Rekli ste jasno i glasno - biće manje nego što je bilo do sada. Nemate više šta da nam dodatno objašnjavate. Mi smo vas danas upozorili da i to - manje, novi poslodavac neće morati da isplati. Ne ide uzatvor. Ne zatvara mu se firma. Platiće novčanu kaznu ukoliko i to - manje ne isplati. Vi ste još uvek u opoziciji, gospodine ministre, vi još uvek kritikujete prethodnu vlast koja nešto nije isplaćivala, nego upućivala radnike da potpisuju. Vi ste na vlasti. Sad mi vas pitamo šta će po ovom zakonu biti. Vaš odgovor nije - e, bilo je ovako kad ste vi bili na vlasti. To nije zadovoljavajući odgovor za nas kao srpske radikale. Ako nije bilo dobro kad smo bili na vlasti uhapsite nas, a ja vama ne dobacujem (obraća se ministru), i nemoj da mi dobacuješ gospodine ministre kad se nalazim za ovom govornicom. Jer, to je odraz tvoje nekulture. Poslanici mogu da mi dobacuju, a ti imaš da ćutiš ovde i da slušaš šta gospoda poslanici pričaju.
Izvolite.
Gospodine predsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, ne znam da li je neko od preterane brige stradao, ali opravdano sumnjam da ćemo se u ovakvim nekorektnim zalaganjima za radnike, nekorektnim s obzirom na posledice sa kojima smo se mi suočili, kompromitovati kao parlament ukoliko ne razgovaramo isključivo na osnovu činjenica. Vi možete da pretpostavljate, a mi možemo da navodimo primere. I, nije ovo prilika, pošto ne priliči poslanicima DOS-a da krše Poslovnik o radu i one odredbe kojima se definiše da govornik može govoriti samo o tački dnevnog reda, da navodimo sve one grube primere boraca za socijalnu pravdu koji su tokom perioda svoje vlasti uglavnom rešavali sopstvene probleme i po pravilu, ne uvek, na štetu radnika ili ukoliko su se bavili tuđim problemima, onda su u tome bili najčešće neefikasni. Što se tiče kritika da ovim zakonom neće biti sankcionisan poslodavac koji ne isplati otpremninu - tako nešto nije tačno. Vrlo jasno se precizira situacija u kojoj će poslodavac koji zakasni sa isplatom otpremnine, ili isplatom zarade, a to utvrdi inspekcijski organ, biti sankcionisan novčanim kaznama. Ukoliko prekrši ugovor o radu inspekcijski organ će mu zabraniti da radi. Da li postoji u privredi veća sankcija od te? Možda neka zatvorska kazna, ali to nije predmet ni DOS-a ni inspekcijskog organa, već pravosuđa koje će potom tumačiti njegove postupke. Podsećam vas da pročitate član 15. Predloga zakona kojim se poziva na član 140. i na izmene koje se unose. Pri tome se poziva i na član 11. postojećeg Zakona iz 1996. godine, u kome se kaže da je poslodavac dužan da sa licem koje zasniva radni odnos zaključi ugovor o radu pre stupanja na rad i da ga prijavi orgnaizacijama obaveznog osiguranja u skladu sa zakonom. Dakle, svaki radnik u preduzeću mora biti na ovakav način u definisanom odnosu sa poslodavcem. Mora imati potpisan ugovor o radu. Ukoliko nema potpisan ugovor o radu, poslodavcu će biti zabranjeno da vrši svoj posao. Biće mu onemogućeno da nastavi sa tim. To je veoma jasno precizirano ovim zakonom.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 44, protiv103, uzdržan jedan, nije glasalo 18, ukupno je prisutno 166 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. stav 1. tačka 2. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite.
Na član 1. stav 1. tačka 2. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o radnim odnosima zamenjuje se reč "trostruko" rečju "šestostruko". Ovaj amandman sam stavio zbog ljudi koji su kategorije od 10 do 20 godina. Oni treba da budu najviše oštećeni ukoliko Vlada, koja predlaže ove zakone, a danas se ne pojavljuje, odnosno ne pojavljuje se već duži period na sednicama naših zasedanja, a što bi oni i dolazili kad već sve znaju unapred, a pošto se nama imputira da mi kao srpski radikali unapred komentarišemo ..., odnosno Vlada je sve to unapred isprojektovala i nema potrebe ni da prisustvuje ovim sednicama. Što bi ona prisustvovala kad je poslala svoje emisare, koji na primer kruže po Srbiji i vrše bonitiranje svih preduzeća za koja smatraju i misle da treba u ovom narednom zakonu o privatizaciji da ih privedu onima o kojima oni već duži period govore. Da bi zaštitili zaposlene od poslodavaca koji treba da se pojave na ovom prostoru, znači, predložio sam ovaj amandman. Ti poslodavci verovatno žele da dođu na sigurnu tržišnu utakmicu i da u tome nemaju posledica koje bi bile pogubne po njih. Zbog toga ovaj amandman treba da zaštiti radnika, odnosno da poslodavac ima obavezu da isporuči - odnosno ponaša se po zakonu, tako je to regulisano. Najlakše bi bilo, znači, da ovaj trostruki iznos koji je predložila Vlada, poslodavac prihvati, odnosno da ima manjih izdataka po ovom zakonu. Otpremnina će biti kap u moru ekonomske nemoći radnika, a ako bude šestostruka doći će makar, u stvari daće neku nadu za sutra. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 38, protiv 106, uzdržanih nije bilo, nije glasao 21, ukupno je prisutno 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. stav 1. tačka 3. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Pošto podnosilac amandmana nije ovde, da li se neko prijavljuje za diskusiju? (Ne.) Ukoliko se niko ne prijavljuje, stavljam na glasanje amandman koji je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Za 39, protiv 106, uzdržan jedan, nije glasao 21, ukupno je prisutno 167 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. stav 1. tačka 4. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor, nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, konačno nije sporno da će veliki broj radnika ostati bez posla. Na kraju, da zaključimo da se radi o tesnoj vezi između zakona o radnim odnosima i zakona o predstojećoj privatizaciji.Sve se to oslanja na društvenu svojinu. Prema tome, očigledno je da ćemo se naći u veoma teškoj situaciji, a pogotovu radnici koji će ostati bez posla. Oni će biti u najtežem položaju. U najtežem položaju, u strukturi tih radnika, biće radnici koji imaju preko 20 ili 30 godina radnog staža. Postavlja se pitanje - šta će raditi i poslodavac, mada je do sada dato dosta obrazloženja u tom pravcu, obaveze proističu iz ugovora o radu sa poslodavcem, međutim, u praksi je to teško ostvariti. Postavlja se i pitanje šta će biti i kada poslodavac doživi da mu inspekcija zatvori firmu i da mu ne dozvoli da radi tri meseca? Za tri meseca, postavlja se pitanje, šta će biti sa tim radnicima? Kao otežavajuća okolnost u ovom trenutku u kome se nalazimo jeste i situacija u kojoj se našla naša država, i mnoge firme, jače, koje su i poslovale u nekim normalnijim uslovima, bile su izložene bombardovanju i tim firmama je naneta ogromna materijalna šteta. Veliki broj radnika je bio i na prinudnom odmoru, usled brojnih oštećenja i havarija. Navešću vam samo primer Pančeva, koje je stradalo u agresiji - "Azotara", "Petrohemija", "Utva", "Lola", "Rafinerija" i druge, gde su hiljade i hiljade radnika ostali bez posla i bili su prinuđeni da budu upućeni na prinudne odmore. Da ponovim, u najtežem položaju će biti radnici koji imaju preko 20 i 30 godina radnoga staža, pa sam zbog toga i bio motivisan da predložim, gospodo narodni poslanici, izmenu u članu 1. stav 1. tačka 4. da se umesto dvostrukog ide na desetostruko plaćanje otpremnine radnicima koji ostaju bez posla. To bi bio period u kome bi radnici bili u prilici da se snađu u novonastalim okolnostima, a za njih vrlo teškim. S obzirom da je društvena svojina još uvek prisutna, Srpska radikalna stranka je za privatizaciju, uvek se zalagala, ali za pravičnu privatizaciju, u kojoj niko neće moći da ošteti radnike koji su stvarali dobra koja treba da se privatizuju. Imamo primere u susednoj Rumuniji, kako je kroz tranziciju prošla Rumunija, Bugarska i Mađarska. Bojim se da se mi ne nađemo u još težem i gorem položaju i da se naši radnici zaista ne nađu u situaciji da ne znaju šta da čine i da neće moći da obezbede egzistenciju za svoju porodicu. Zbog toga i predlažem ovaj amandman, gospodo narodni poslanici, verujem da vam je svima jasno da je ovo istina i da će nas ovo zadesiti i da ovo izbeći ne možemo, a da će se stvoriti veoma mučna i teška situacija u našem društvu. Hvala vam na pažnji.
Da li se po ovom amandmanu još neko javlja za reč? Ima reč Aleksandar Vučić, kao predstavnik Poslaničke grupe, na osnovu pismenog ovlašćenja, kojim je ovlašćen.
Dame i gospodo narodni poslanici, pozivam vas da prihvatite amandman koji je podneo narodni poslanik Srpske radikalne stranke, Petar Jojić, zato što smatramo da se time zaista obezbeđuju elementarna prava onim ljudima koji imaju preko 30 godina staža, onim ljudima koji su već pri kraju svog radnog veka, ali kojima je potrebno obezbediti elementarnu socijalnu sigurnost i sigurnu starost. Ovo govorim zbog toga što vi znate, u ovakvim uslovima, u zemljama u tranziciji, u Srbiji u kakvoj se mi danas nalazimo, predstoji teško vreme upravo za te ljude, za sve ove kategorije, koje su pominjane u članovima 2, 3. i 4. jer niko ne može, odnosno teško da bilo ko može da izdrži konkurenciju - ljudi koji imaju preko 30 godina staža, sa onima koji su neuporedivo mlađi, ukoliko to onaj koji je učestvovao u privatizaciji bilo kog preduzeća baš nešto posebno ne želi. Teško da mogu ja da se merim sa onim ko je mlađi deset godina, a ne onaj koji ima 30 godina staža. U tom smislu, smatramo da bi bilo veoma važno da se udvostruči visina ove otpremnine, smatramo da bi bilo značajno zato što to ne može na poseban način da ugrozi poslodavca, a time bi njemu stvorili obavezu da se težim putem i na teži način oslobađa ljudi, koji su vekom stariji i životom stariji, i čini nam se da se ovde ostavlja jedna neuporedivo veća sloboda poslodavcu da, bezmalo,čini šta hoće prema ljudima za koje smatra da su pri kraju svog radnog veka. Isplata ovoga, kako je predviđeno u Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o radnim odnosima, znači, da će se isplatiti otpremnina najmanje u visini od petostrukog iznosa zarade, je nedovoljna, zato što se postavlja pitanje - šta sada taj čovek može da radi? Hoće li on ići u zavod za zapošljavanje, hoće li on tamo očekivati da nešto dobije posle svega i ko će ga posle toga u ovakvim uslovima, kada se zemlja nalazi u tranziciji, ko će ga posle toga zaposliti? Ni ovo što smo mi predložili ovim amandmanom ne može do kraja da obezbedi njegovu socijalnu sigurnost i materijalnu egzistenciju, do sticanja svih prava iz starosne penzije, ali je to nešto što bi moglo da omogući nešto više i nešto sigurniju budućnost, od onoga kako je to bio slučaj do sada. Ja vam ovo posebno govorim zbog sledećeg predloga zakona, koji će biti na dnevnom redu, zbog Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju, u kome nema više norme u kojoj je propisano da se nezaposlenom licu, koje je bilo osigurano 30 i više godina, novčana naknada isplaćuje do njegovog zaposlenja, odnosno, do ispunjenja uslova za ostvarivanje prava na starosnu penziju, već se sada govori samo o 24 meseca, ako je bilo osigurano 25 i više godina. Dakle, to su još neke restriktivne izmene, koje su veoma značajne, koje su veoma blisko povezane sa ovim o čemu smo mi danas govorili i čini mi se da bi bilo logično da prihvatite ovaj naš amandman, ovaj amandman narodnog poslanika Petra Jojića, jer mislim da ovim niko neće izgubiti. Poslodavcu će biti nešto teže, ali će mu teže biti da se oslobađa onih radnika koji su ceo svoj vek pošteno obavljali svoj posao. Naravno da će mu biti nešto teže, ali ovako će se na jednostavan, a mogu se čak, ako hoćete, i na potpuno neprimeren i besprizoran način oslobađati ljudi koji su krivi samo zato što su po godištu nešto stariji nego svi ostali. Hvala vam.
Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? (Ne). Stavljam na glasanje amandman koji je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Za 41, protiv 107, uzdržanih nema, nije glasalo 16, ukupno su prisutna 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Vujić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Želi.) Ima reč narodni poslanik Božidar Vujić.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandmanom sam predložio da se briše član 2. ovog predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o radnim odnosima, čime bi do daljeg ostao na snazi član 63. Razlog leži u jednostavnoj činjenici, koja je dosta razumna i logična, ali zavisi od toga koliko će to biti prihvaćeno od strane DOS-a. Obrazloženje glasi: obaveze koje zaposleni plaća po osnovu poreza i doprinosa ne mogu se smatrati zaradom zaposlenog. Naime, predloženim članom 2. stav 2. tačka 3. se kaže da se zarada zaposlenog sastoji, između ostalog, iu obaveze koje zaposleni plaća po osnovu poreza i doprinosa za obavezno socijalno osiguranje i zarade u skladu sa zakonom. Ovaj predlog Vlade predstavlja ortodoksni primer nonsensa predlagača. Obaveze koje zaposleni plaća po osnovu poreza i doprinosa se ne mogu smatrati zaradom zaposlenog, jer ne idu u njegov džep, već u fondove. Zarada može biti samo ono što zaposleni primi na blagajni preduzeća ili na šalterima poslovnih banaka. Novim načinom obračuna zarada se povećava - samo prosek zarade zaposlenog, što jeste, a što je opet relevantno samo sa pozicije utvrđivanja penzijskog osnova, i to prilikom ostvarivanja prava osiguranika na penziju. Prema tome, ono što zaposleni ne primi za podmirenje svojih obaveza, ne može se smatrati, a stvarno se ne može smatrati, osim, izgleda, kod vas iz DOS-a, zaradom, pa zvali je vi neto zarada, bruto zarada ili DOS zarada. Smatram da, ponoviću još jedanput i pročitaću to obrazloženje, da sve obaveze koje zaposleni plaća po osnovu poreza i doprinosa ne mogu se smatrati zaradom zaposlenih. Zato predlažem da se član 2. ovog predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o radnim odnosima briše i da na snazi ostane postojeći član 63.
Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Želi.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić, kao predstavnik poslaničke grupe.
Mislim da bi bilo dobro da se prihvati amandman narodnog poslanika Srpske radikalne stranke, Božidara Vujića. Ovo, o čemu je rečeno u obrazloženju, mislim da na najbolji način govori o neophodnosti prihvatanja tog amandmana, Iznos od 35%, koji se isplaćuje kao minimalna zarada od prosečne zarade od privrede Republike, i suviše je nizak da obezbedi materijalnu i socijalnu sigurnost zaposlenog, pre svega, imajući u vidu enormni porast cena na malo, nešto što niko nije očekivao i nešto što će se teško predviđati u budućnosti, posebno što će očigledno mnogo više i mnogo brže, čak i geometrijskom progresijom, rasti u odnosu na zarade zaposlenih. Zato smatramo da bi trebalo prihvatiti njegovu ideju da se umesto 35% to poveća na 50%, čime bi se zaštitila prava zaposlenih, a istovremeno, smatramo da, takođe, obaveze koje zaposleni plaća po osnovu poreza i doprinosa ne mogu se smatrati u ono što predstavlja zaradu zaposlenog. Znate, to vam je kao sada kada su hapsili pripadnike obezbeđenja Srpske radikalne stranke, pa su uhapsili zelenu ručnu testeru. To im je valjda bilo najveće, najžešće i najjače oružje. To je jedna zelena mala ručna testera i to su uhapsili, priveli su u stanicu policije. Dakle, to je bilo najžešće moguće oruđe, najjače oružje. Naravno, pustili su ih sve. Tako vam je kada radniku uračunate ovo kao zaradu. Računate mu kao zaradu nešto što nema veze sa njim, nešto što nije ni video, ni dobio, niti to ima bilo kakve veze sa onim što bi on mogao da koristi za eventualno sticanje materijalnih dobara ili bilo čega drugog. Hvala.
Da li još neko želi reč? Ima reč narodni poslanik Čedomir Jovanović, kao predsednik poslaničke grupe.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, predlog, odnosno ovaj amandman, ne samo da je suprotan nastojanjima koja Vlada iskazuje kroz predlog ovog zakona, već je on suprotan samom životu i logici vremena u kojem mi danas živimo. Ja sada neću ovde analizirati formulaciju narodnog poslanika koji ga je predložio, nego ću vas pitati ono što verujem da su vas pitali i građani tokom vašeg susreta koje ste imali sa njima. Kada razgovarate, sigurno vam je neko postavio pitanje - izvinite, šta je sa onim našim sredstvima koja smo mi izdvajali i ulagali, recimo, u Fond za zdravstvo ili penzioni fond, kad danas u tim fondovima nema ničega? Nije valjda da mi ništa nismo radili, ništa nismo stvorili da bismo mogli danas, u skladu sa zakonom koji nas je tada obavezivao na poštovanje, da raspolažemo sredstvima izdvojenim tokom 30 godina rada za jednu kvalitetnu protezu kod zubara? Hajde danas da postavimo pitanje ko danas može u Domu zdravlja dobiti kvalitetnu protezu i gde danas penzioneri troše 200 ili 300 maraka, pokušavajući da reše takvu vrstu svojih zdravstvenih problema? Dakle, sve ono što radnik stvara jeste njegova zarada. On sam, kroz reforme u koje mi ulazimo, definisaće stepen izdvajanja iz svoje plate na ime troškova za penzioni fond ili za zdravstveni fond. Ali, to nisu fiktivna sredstva, nije to nepostojeća zarada. To je on svojim trudom ostvario. Radio je 5 godina i ulagao toliko sredstava da sa 5 godina ne može računati na mirnu budućnost ukoliko misli da živi na osnovu penzije koju je stekao kroz tih 5 godina radnog staža. Radio je 30 godina i 30 godina izdvajao sredstva u fond zdravstvenog osiguranja iz svoje zarade. Nije država poklanjala sredstva njemu, nego je on stvarao, izdvajao, ulagao u fond i sada želi tim sredstvima da raspolaže. To je deo njegove zarade, to je deo njegove plate. Reforme koje su pred nama, upravo u toj tematici idu u tom pravcu. On će moći da raspolaže sredstvima iz svoje plate, da procenjuje, računajući na eventualno dobro zdravlje, loše zdravlje, poznajući svoju prirodu. Da li će izdvojiti 10% svoje plate ili 30% svoje plate u fond za zdravstvo ili u penzioni fond, ali on snosi odgovornost od tog trenutka za raspolaganje svojom platom. Mi smo dužni da mu kažemo - sve što si ostvario tvoja je zarada [[Aleksandar Vučić, sa mesta: Imam pravo na repliku.]]
Nemate pravo na repliku, niste uopšte spomenuti. (Aleksandar Vučić, sa mesta: Samo dve rečenice.) Molim vas, gospodine Vučiću, zaista nema potrebe da se raspravljamo. Pogledajte član 96. stav 2. Da li se još neko prijavljuje za diskusiju po ovom amandmanu? (Ne.) Ukoliko ne, stavljam na glasanje amandman narodnog poslanika Božidara Vujića. Za 45, protiv 103, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 17, ukupno je prisutno 165 narodnih poslanika. Konstatujem da narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. stav 2. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Izvlite, reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, biću karatak. Ja sam uložio ovaj amandman na član 2. Zakona o radnim odnosima, na normu koja se reguliše u stavu 2. Predložio sam da se briše tačka 3., jer sam mišljenja da bruto zarada ne bi trebalo da čini iznos obaveze koju zaposleni plaća po osnovu poreza i dopirnosa za obavezno socijalno osigranje iz rada u skladu sa zakonom. Stoga sam i podeno ovaj amandman jer se plašim da ulazimo u period sa nesagledivim posledicama. Mišljenja sam da bi ovaj amandman trebalo prihvatiti i predlažem: dame i gospodo narodni poslanici, da ovaj amandman, sa ovim kratkim obrazloženjem prihvatite i usvojite. Hvala.
Da li se još neko prijavljuje za diskusiju po ovom amandmanu? (Da.) Izvolite, narodni poslanik Aleksandar Vučić kao predstavnik poslaničke grupe, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, samo ću ovo reći o ovom amandmanu pošto se delimično odnosi na ono što ste odbili, što je malopre poslanička većina odbila i što smo delimično objašnjavali, moram samo da ukažem na jednu razliku, odnosno na nepreciznost i netačnost u onome što je govorio gospodin Jovanović. Tačno je da je trebalo da budu penzijski, zdravstveni fondovi puni, da je tu trebalo da bude novca, da je tu trebalo da postoji kapital koji može da se obrće, ali toga nije bilo ni 1998, a ne znam da li ga je bilo 1997, 1996. ili 1995. godine, ništa nije bilo, ama baš ni jednog jedinog dinara nije bilo ni 1998. godine, a kao što ga nema ni 2001. godine. Da li ga je bilo 1990. ili 1988. ili 1985., to je već drugo pitanje. Godine 1998. ga nije bilo. Zašto nam to govorite, kada ste u svom predlogu zakona o privatizaciji rekli da radnici mogu da imaju svega do 30% učešća u deonicama, u fabrikama u kojima su radili preko 30 godina, u kojima su čitav svoj rad, svoj trud, sve svoje znanje, sve svoje umeće napravili. U čemu je onda razlika? Onda gotovo da nema nikakve razlike. Mi smo ovde govorili o nečem drugom. Govorili smo ovde o činjenici, o minimalnoj zaradi, odnosno nekada kako se to nazivalo garantovana zarada. Ukoliko je 35%, a ne 50% ono što je malopre odbijeno i još mu se uračuna u zaradu i obaveza po pitanju poreza i doprinosa, a onda smo govorili koliko će teže biti za radnika i nije slučano da sam zato spominjao i one testere koje su hapšene i privođene i tako dalje. Zato mi se čini da bi bilo dobro da se makar ovaj amandman prihvati, jer bi on značajno ublažio štetne posledice ovog čitavog člana, razume se a posebno stava o kome je reč. Hvala.
Reč dajem narodnom poslaniku gospodinu Čedomiru Jovanoviću, kao predsedniku poslaničke grupe, izvolite.
Poštovano predsedništvo, ovde se radi o praktično istom nastojanju da se iz plate, definicije plate izuzmu izdvajanja sredstava zaposlenog na ime troškova socijalnog osiguranja. To nije realno. Ja ne znam da li je 1998. godine bio fond prazan više nego 1996. Znam ono što verujem da znate i vi, a to je da kao političari, kao poslanici sa građanima razgovarate i da vas oni koji imaju problem pitaju šta je sa sredstvima koja sam ja izdvajao iz svog rada na ime zdravstvenog osiguranja. Zašto bi mi sada nastavili sa poštovanjem takve anomalije, koja je formalno pred zakonom pravila razliku između ostvarene zarade i sredstava koji se iz te zarade izdvajaju, a koja se pri tom ne računaju kao plata radnika. Mi smo prešli na koncept bruto plate i to je deo reformi koju mi moramo sprovesti, da bismo ispravili posledice poluvekovnog pogrešnog sistema u kome smo živeli mi ili naši roditelji. U svakom slučaju, ne radi se o optuživanju bilo koga, nego o uvažavanju realnosti. Što se tiče zakona o privatizaciji, biće vremena za razgovor o Zakonu o privatizaciji. Ja ću vas podsetiti na jedan veliki problem koji se pojavio u procesu privatizacije, a koji je vršen u skladu sa postojećim Zakonom. To je problem zdravog novca, svežeg kapitala. Tačno je da su deonice deljene među zaposlenima u preduzeću, tačno je da su drugi građani imali prava u skladu sa radnim stažom, 400 maraka čini mi se po godini radnog staža, da raspolažu sa akcijama preduzeća. Tačno je da su penzioneri preduzeća koji su ušli u proces privatizacije takođe raspolagali sa tim akcijama, ali verujem da niko ovde ne može da mi ospori, da niko od njih nije imao svež kapital, na kome su se ta preduzeća mogla pokrenuti. Tako da je sa ulaskom u jednu takvu situaciju došlo do pojma dokapitalizacije. Korz formu dokapitalizacije, praktično se uradilo ono što će se sada raditi kroz predloženi zakon o privatizaciji, kojim se kaže, tačno, radnici će raspolagati sa 30% akcija, a 70% akcija ide strateškom investitoru, a postaje strateški investitor tako što unosi kapital i samim tim onih 30% akcija čini znatno vrednijim, nego što bi to bio slučaj da radnici raspolažu sa 100% akcija, ali u preduzeću koje ne može da se pokrene. Veoma je mali broj preduzeća koja mogu praktično takvim zakonom o privatiztaciji sama od sebe da pokrenu proces proizvodnje. Svi traže kapital, a kapitala nema u zemlji, jer znate da smo dužni prema Londonskom klubu 4,6 milijardi dolara, prema Pariskom klubu 2,4, da smo dužni jedni prema drugima, u unutrašnjem dugu 830 milijardi dinara. Nema novca. Novac je na strani strateškog investitora, koji će sa 70% akcija sa kojima raspolaže na osnovu svežeg kapitala, učiniti vrednim i onih 30%, a sasvim sigurno značajno vrednijim, nego što je to bio slučaj sa akcijama koje su podeljene, sa akcijama preduzeća koje su potom propadale.
Da li se još neko prijavljuje za reč? Nemate, uopšte niste spomenuti. Izvolite, ja zaista nisam čula, ali ajde da vam verujem na reč da ste bili spomenuti. Znači, pravo na repliku narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, tačno je da nije bilo i da je postojao problem u sprovođenju procesa privatizacije, pošto nije bilo živog novca. To je tačno. Zaboravlja se činjenica da kada se valorizuje trud i učešće radnika u stvaranju i osnovnog i obrtnog kapitala, da kada se izvrši privatizacija, da se stvara osnov za buduće ekonomsko efikasnije delovanje. Nateraćete me da kažem nešto što će možda neki i zloupotrebiti posle, pa makar i ne do kraja pravična i poštena privatizacija, bolja i uspešnija je bilo kakva nego nikakva, zato što će barem u budućnosti biti neuporedivo efikasniji rad te firme, te fabrike, tog proizvodnog pogona. Zato je to bilo suštinski važno da se provodi u prethodnom periodu, kada nije bilo dovoljno živog novca spolja. Kada je reč o živom novcu, a imamo ga, bila su nam zamrznuta značajna finansijska sredstva, dve milijarde su nam bile zamrznute sa kamata, a to dođe preko tri milijarde dolara, ako se ne varam. To nije mnogo i sa svim onim što će ući, videli smo šta se predviđa da će ući u našu zemlju, dakle govorim sada o pomoći državi u budžetske rezerve i na federalnom i na republičkom nivou, a to je vrlo malo novca. Što se tiče ulaza privatnog kapitala spolja, neka uđe i do 5%, a neće, opet nam ostaje do 95% gde neće biti živog novca za otkup naših društvenih i državnih preduzeća i firmi, najmanje toliko. Mi smo računali ranije da je moguće negde jedva 1% u odnosu prema 99%. Neka bude i 5% prema 95%, ali više ne može, ali šta ćemo da radimo sa ovih 95% firmi, preduzeća, fabrika i tako dalje. Zašto se tamo ne daju radnicima veća prava u skladu sa postojećim zakonom, gde mislimo da su bila neuporedivo bolja rešenja i tada bismo obezbedili neuporedivo efikasnije ekonomsko delovanje u predstojećem periodu. To nam se čini nešto veoma logično, a da ne govorim o drugim političkim zahtevima kako može da se dođe do još više novca da se naplati ratna šteta od NATO zemalja, a ne da Džordž Robertson komanduje kada će da bude puštena đakovička grupa, da li će da nam da dinar ili dva da ponizimo još malo zemlju i tako dalje.
Pošto se više niko nije prijavio za diskusiju po ovom amandmanu, stavljam amandman narodnog poslanika Petra Jojića na glasanje. Za 48, protiv 110, uzdržanih nije bilo, nije glasalo devet, ukupno je prisutno 167 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. stav 3. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Podnosilac amandmana želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 3. stav 3. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o radnim odnosima, tako da se tekst menja i da se brišu reči: "i zavisi od uspešnsoti poslovanja poslodavca". Sve to iz razloga što je cenu rada do sada utvrđivala Vlada i to pre svega u dogovoru sa sindikatom i Privrednom komorom. Sada se sve to stavlja u nadležnost poslodavca i zavisi od uspeha poslovanja poslodavca. Zbog toga treba i brisati navedene reči "i zavisi od uspešnosti poslovanja poslodavca", iz razloga što smatram da bi poslovodni organ i poslodavac postupili tako što bi i pod pretnjom kaznenih odredbi prikrili profit koji ostvaruje radnik u zasnovanom radnom odnosu. Kaznene odredbe i institucije koje prate regularnost, pa i pravičnost realizacije kolektivnog ugovora, neće zavisiti samo od uspešnosti poslodavca i zato treba brisati gore navedene reči.
Da li se još neko prijavljuje za diskusiju po ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman koji je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Za 50, protiv 104, uzdržanih nije bilo, nije glasalo jedanaest, ukupno je prisutno 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Želi.)
Dame i gospodo narodni poslanici, član 4. je u koliziji sa članom 14. Zakona o porezu na dohodak građana.
Da li se još neko prijavljuje za diskusiju po ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman koji je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Za 43, protiv 101, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 19, ukupno su prisutna 163 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Podnosilac amandmana želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam predložio da se u članu 4. odeljak 2. kada je u pitanju dohodak na zaradu, a predviđeno članom 64. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o radnim odnosima, briše u celosti. To sam predložio iz sledećih razloga: predloženim normama navedenog člana ne stimuliše se rad duži od punog radnog vremena, rad na državne praznike, rad na verske praznike, noćni rad, minuli rad, rad u smenama, regres za korišćenje godišnjeg odmora, troškovi rada i boravka na terenu, dakle terenski dodatak. Jer, ni poslodavac, ni zaposleni nisu zainteresovani za ovakav rad zbog dodatnog oporezivanja naknade za ovaj rad, a i zaposleni bi bili dovedeni u neravnopravan položaj, pošto bi deo zarade po ovim osnovama periodično ostvarivao samo onaj zaposleni koga odredi poslodavac. Stoga podnosim ovaj amandman i predlažem brisanje ovog člana i molim narodne poslanike da prihvate i usvoje ovaj amandman.
Da li se po ovom amandmanu još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman koji je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Za 44, protiv 98, uzdržan jedan, nije glasalo 18, ukupno je prisutan 161 narodni poslanik. Konstatujem da Narodna skupština nije privhatila ovaj amandman. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Molim predstavnika Vlade da se izjasni o ovom amandmanu. (Na prihvata se amandman.) Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić.
Dame i gospodo, ovaj amandman se odnosi na član 5. gde se termin garantovana zarada po predlogu izmene i dopune ovog zakona pretvara u minimalnu zaradu, odnosno terminološka izmena i to bi bilo sasvim razumljivo, pošto se ide na bruto zaradu kao osnov i metod za obračun zarade. Međutim, savezni zakon koji reguliše oblasti rada jasno kaže da je garantovana zarada taj termin i po njemu mora i Republička vlada da postupa, ako poštuje ova republička vlada savezne zakone, a uverili smo se tokom zasedanja ove skupštine da ne samo savezni zakon, nego i savezni Ustav nema nameru ova vlada da poštuje. To ne govori samo o nekim zakonskim normama koje treba da budu ispoštovane po redosledu snage i jačine zakona, jer savezni zakon je iznad svakog republičkog kao pravni akt. Govori o tome koliko je u suštini DOS-u stalo do savezne države, do poštovanja njenih zakona, upravo onoliko koliko ih u dnevno - političkim obraćanjima, predsednik Crne Gore Milo Đukanović...
Molim vas, gospodine Mirčiću, nemojte nam remetiti ovako lepu atmosferu, već se držite dnevnog reda.
... napadne ili pohvali. Gospođo Nataša, razumem da duhovitost proizilazi iz obrazovanja, iz načitanosti, ali morate shvatiti da za to treba malo talenta. Nije samo stvar u tome, vi pokušavate da imitirate predsednika ove skupštine. Ja vam govorim ono što jeste. Ali, da ne bi ulazili u međusobne odnose, na kraju krajeva, biće tih pohvala i kritika, svakodnevnih od strane Mila Đukanovića, ukoliko on proceni da je potrebno, ali šta je suština? Suština je da vidimo kakvu krajnju korist i kakav krajnji efekat imaju oni koji su obuhvaćeni ovim zakonom? Šta radnika interesuje u ovom slučaju? Interesuje ga, bez obzira kako će se formulisati, da li je to garantovana zarada ili minimalna zarada, ili bruto, ili neto zarada, njega interesuje da taj minimum koji vi kažete da je minimum zarade, da mu obezbeđuje neki minimum egzistencije. Da li će ovaj minimum, koji ste vi odredili na osnovu proseka, biti dovoljan, to najbolje pokazuje naš svakodnevni život, cene na pijacama, u prodavnicama, mada vi imate neke povlastice u prodavnicama "Jabuka" ili kako se već zovu, ali izađite malo i vidite šta možete za 60 maraka da kupite i u "C marketu" koji toliko reklamirate. Ministar ovde, braneći ovu izmenu i dopunu zakona, kaže da se konačno radnicima pomoglo, parafraziram, izvinjavam se ako tačno ne citiram - "da se konačno radnicima pomoglo da se oslobode isplate ličnih dohodaka, odnosno plata u polutkama". Ministre, dojuče ste bili predsednik sindikata. Nećete valjda nas srpske radikale, ubediti da vam je to nametnuo direktor ili rukovodstvo. Nećete valjda ubediti ovde ljude koji znaju,koji rade u privredi, da su direktori, finansijski, generalni ili komercijalni, išli u mesne industrije i kupovali polutke. Išli ste vi iz rukovodstva sindikata, vas interno zovu "jagnjeće brigade", pa vi ste to uveli ministre, kao predsednici sindikata. Najlakše je kritikovati. Šta je suština bila? Ta vrsta pomoći, to je bio deo ličnog dohotka koji je primao svaki radnik. Nije to bio kompletan iznos plate koju prima radnik, već deo plate u višemesečnim ratama. To vam je obezbeđivalo neki minimum da čovek preživi. A vi, šta radite? Vijednostavno, moglo bi se reći, na prvi pogled - friziranjem ili terminološkim izmenama - u stvari vršite suštinske izmene. Što se tiče, gospodine Jovanoviću, vaše primedbe juče da isplatu ne određuje direktor i sindikat, u članu 6. vam jasno piše ko određuje isplatu minimalne zarade. Ja mogu da razumem da ste vi možda završili u srednjoj ekonomskoj, onaj smer turističko - vanturistički, ali ste dovoljno pismeni da pročitate ...
Gospodine Mirčiću, to apsolutno nije tema.
... šta piše u članu 6.
Da li se još neko prijavljuje za reč? Reč ima narodni poslanik, gospodin Čedomir Jovanović, kao predsednik poslaničke grupe.
Ustavni osnov za donošenje ovog zakona sadržan je u članu 72. stav 1. tačka 4. Ustava Republike Srbije, prema kome Republika Srbija, pored ostalog, uređuje i obezbeđuje sistem u oblasti radnih odnosa. Član 6, u vezi sa primedbom da sam kao navodni učenik turističkog smera propustio da pravilno protumačim ovaj zakon, podsetiću vas da se u njemu kaže da - minimalnu zaradu koristi 35% od prosečne zarade u privredi Republike saopštava, dakle definiše republički organ nadležan za poslove statistike, koji utvrđuje kolika je to prosečna zarada na nivou Republike, a odluku o tome donosi poslodavac i sindikati, ne jedan sindikat, već sindikati. Verujem, bilo je puno žučnih rasprava, pa mislim da je logično da neko nekoga pogrešno protumači. To je što se tiče tih eventualnih nerazumevanja onog što sam govorio. Što se tiče garantovane i minimalne zarade, nije to terminološka razlika. Nije to puka zamena forme u kojoj suština ostaje ista, to je suštinska razlika. Prvo, ko garantuje tu zaradu? Ko propisuje nivo te garantovane zarade? Vlada Republike Srbije. Vlada Republike Srbije time na sebe preuzima obavezu da ona procenjuje kolika je to garantovana zarada na osnovu koje radnik može delimično ostvariti svoje pravo na zaradu. To je duboko pogrešno. To je princip komandne ekonomije. Verujem da danas ovde u Parlamentu nema onih koji misle da je to dobar put za upravljanje privrede. Mi smo dužni da regulišemo ambijent, da ambijent bude prema svima isti. Radnicima smo dužni da obezbedimo one zakonske forme u okviru kojihće oni moći da zadovolje minimalna prava. Dakle, minimalna zarada jeste minimalno pravo u okviru ovog zakona i minimalna zarada sasvim sigurno nije zaradana osnovu koje će radnik moći bezbedno i dalje da živi, kao što nije ni prosečna zarada. Što se tiče toga, mislim da ćemo se lako složiti. Važno je da se kaže da će minimalna zarada od 1. juna biti 60 nemačkih maraka, u dinarskoj protivvrednosti, a da je garantovana zarada dugo vremena 210 dinara. (Dragan Milovanović, ministar za rad i zapošljavanje, sa mesta: 280 dinara.) Ili 280 dinara, izvinjavam se. Dakle, to je bilo devet nemačkih maraka,prema sada 60, ali ni sa jednim ni sa drugim radnik ne može da živinormalno, ali mislim da bi oni bez ustručavanja prihvatili minimalnu zaradu, umesto ove zagarantovane i propisane odlukom Vlade kroz dogovor sa sindikatima, tako da mi u ovom smislu, nismo oduzeli pravo radnicima da u okviru svojih sindikata ipak utiču na donošenje te odluke kod poslodavca u isplati minimalne zarade i okolnostima pod kojima se ta minimalna zarada isplaćuje, pri čemu takođe država, preko inspekcijskih organa, proverava da li postoji osnov za isplatu minimalne zarade, odnosno da možda nije došlo do situacije u kojoj poslodavac isplaćuje minimalnu zaradu, a rasposlaže sredstvima na nekom posebnom računu, sa kojeg bi mogao da isplati i ono što jeste prosečna zarada na nivou Republike. Dakle, minimalna zarada je nešto što je bitno drugačije, od garantovane zarade i to treba posmatrati sasvim sigurno, sa mnogo više aspekata, nego kao puku terminološku izmenu.
Da li se još neko prijavljuje za reč po ovom amandmanu? Izvolite, narodni poslanik, gospodin Tomislav Nikolić, kao predsednik poslaničke grupe.
Amandman je potpuno u skladu sa pravnim sistemom koji vlada na teritoriji Savezne Republike Jugoslavije. Tačno je to da Ustav Republike Srbije uopšte određuje da je moguće doneti zakon o radnim odnosima. Tačno je da taj zakon mora da bude u skladu sa Ustavom Republike Srbije, ali je tačno i to na osnovu člana 115. saveznog Ustava stav 2, da zakoni i drugi propisi i opšti akti u republici, članici moraju biti saglasni sa saveznim zakonom. To je Ustav Savezne Republike Srbije. Mi smo već u toku ove sednice propustili jedan zakon koji nije bio u skladu sa saveznim zakonom. To je bio Zakono porezu na upotrebu, nošenje i držanje određenih dobara kojim se uvodio porez koji je osnova poreskog sistema, a koji važi na teritoriji Savezne Republike Jugoslavije i uopšte nije predviđen kao vrsta prihoda za republički budžet. Ja sam tada razumeo očekivanja DOS-a da će izbori u Crnoj Gori rasturiti Saveznu Republiku Jugoslaviju i da više, s obzirom na sporost rada ustavnih sudova, ta tema uopšte neće biti aktuelna pred Ustavnim sudom Savezne Republike Jugoslavije, da jednostavno neće postojati Savezna država, a onda bi zaista Republika Srbija, imala pravo da uvodi i poreze i termine, onako kako to odluči Narodna skupština Republike Srbije. Ali, molim vas, molim većinu u ovoj skupštini da shvati da Savezna Republika Jugoslavija postoji. Da su ovi izbori na sreću doneli pobedu Milu Đukanoviću, ali ne takvu da ne postoji Savezne Republike Jugoslavije. I, da bi trebalo ponovo da se zakonodavac ili predlagači zakona ponašaju u skladu sa Ustavom SRJ, koji je okvir za svo naše delovanje. Mi imamo i drugi, još uži okvir. To je Ustav Republike Srbije, ali kada izađete iz jednog okvira čega vas drugi iz koga ne možete da izađete. Taj Ustav Republike Srbije nalazi se u okviru Ustava Savezne Republike Jugoslavije, nije mimo njega. Sve je ovde potpuno jasno. Nema tu čak ni razlike u terminologiji. Šta je to - garantovana, a šta je - minimalna zarada. Zašto smo mi uveli termin "garantovana zarada". Ne samo zato što on postoji u saveznom zakonu, ali i zato. Nego, zato što su to ljudi za čijim radom je prestala potreba za vreme sankcija, za vreme bombardovanja, blokade. Pitanje je hoće li ikad više biti radno angažovani. Šta je trebalo, da ih najurimo sve iz fabrika, bez ikakvih prava. Ima ljudi koji već deset godina pod prividom te garantovane zarade, koja nije nikakva, ali ostvaruju određena druga prava u svojim fabrikama, čak socijalno zdravstveno i penzijsko osiguranje, i sva davanja koja ste sada ukinuli, zbog kojih poslodavac nije plaćao poreze, a to su bili topli obroci, regresi i razne druge nadoknade. Ovog puta uvodite "minimalnu zaradu" koja će biti 60 maraka, ali će se odnositi na one za čijim će radom postojati potreba. Više neće biti na platnom spisku radnika za čijim radom je prestala potreba i o kojima je i dalje brinula i država i poslodavac. To je ono što mi predosećamo zakonima koje nudite, i što pokušavamo da ispravimo amandmanima. To je naše pravo. Ovo je prilika da građanima Srbije kažemo nešto našta ćemo ih podsetiti posle nekoliko meseci. A, posle nekoliko meseci, kad se budu ostvarivali ovi zakoni, i mnogi od vas koji se u ovo ne udubljuju, ili o ovome ne razmišljaju, shvatiće koliko pogubnih posledica donose zakoni koje nam pišu stranci, a kvalifikovani prevodioci ih prevode u zgradi Vlade Republike Srbije.
Ne mogu da vam dam pravo na repliku zato što ću tako i ja da prekršim Poslovnik, jer apsolutno niste bili spomenuti u diskusiji narodnog poslanika gospodina Čedomira Jovanovića [[odnosi se na poslanika Mirčića koji traži reč - repliku]] Niste uopšte spomenuti. Tema je vaš amandman i on je imao pravo da diskutuje o vašem amandmanu. Pošto se više niko ne prijavljuje za reč, molim vas da ne zloupotrebljavate govornicu, ne zloupotrebljavate vreme narodnih poslanika i vreme države Srbije... (sve vreme poslanik insistira da dobije reč). Javili ste se prvo za pravo na repliku, a sada hoćete po Poslovniku. (Poslanik insistira.) Dobro, ali da navedete član i da se držite Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić, koji ističe povredu Poslovnika. Izvolite.
Zamolio bih predsedavajućeg da poštuje članove Poslovnika koji jasno kažu da pravo na repliku ima poslanik čije je izlaganje pogrešno protumačeno. To vam je jasno. Znate, ima jedna kategorija ljudi koja se odlikuje sa pamćenjem brojeva i van toga nema nikakvog dometa. Prema tome, to stoji. Tu stoji i sekretar kao službenik Skupštine. Ali, želeo bih samo da pojasnim neke stvari. Ne želim da ulazim u polemiku. Želimo da zaštitimo one građane koji će se naći posle ovog usvajanja, ovih izmena, u neravnopravnom položaju kao građani Srbije. Šta ćemo sa onim građanima Srbije koji rade u saveznim organima. Oni po saveznom zakonu primaju zaradu. Njima je garantovana zarada. A, isti građani Srbije koji primaju po ovom zakonu će imati minimalnu zaradu. Znate, to je suština. Mi jednostavno nekome uskraćujemo prava. Vršimo diskriminaciju.
Molim vas, o povredi Poslovnika.
Teško je vama gospođo ovo shvatiti. Vama je ovo teško shvatljivo. Verujte mi, ovih dana razmišljam, jako bih želeo da imam vašu glavu da se odmorim od svega ovoga.
Gospodine Mirčiću, izričem vam opomenu zato što se ne držite dnevnog reda i zato što se uvredljivo izražavate.
Prvo, vi opomenite one koji dobacuju. Suština je u tome, ja apelujem na predlagača zakona, dok je vreme, da se izvrše ove korekture. Ništa one ne znače, ali da ne bi stavili u neravnopravan položaj građane Srbije. Nemam ništa protiv da se promeni savezni zakon i da bude usklađen sa republičkim, ali ne možete tako na silu...
Gospodine Mirčiću, izričem vam drugu opomenu na osnovu člana 101. Po Poslovniku? Izvolite. Reč ima narodni poslanik gospodin Dragan Tomić, povreda Poslovnika.
Gospodo narodni poslanici, ovde je rečeno da radimo u harmoniji, da ne gubimo vreme i tako dalje. Pokušao sam da utvrdim stepen harmonije kojom raspolažemo i pogledao član 112. Poslovnika. Čini mi se da smo ušli u kritičnu fazu. Prilikom glasanja stalno se pojavljuje cifra 101, 102, 103. za, protiv 30 i nešto, a prisutno nas je 145. Očigledno je da nas ovde ima 88, mi smo prebrojali da ima 88 poslanika DOS-a u sali. Očigledno da smo na kritičnoj tački i tražim da se ovog momenta utvrdi kvorum. Predlažem da se utvrdi kvorum, jer imam utisak da će, bez obzira što se ovde odbijaju amandmani, ovaj zakon, koji već četvrti dan razmtramo, u dobrom delu ostati bez realne podrške predstavnika naroda u ovoj skupštini. Hvala lepo.
Pošto je narodni poslanik Dragan Tomić izrazio sumnju u postojanje kvoruma molim narodne poslanike da radi utvrđivanja kvoruma, ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum i da možemo da nastavimo sa radom. Izvolite, povreda Poslovnika, reč ima narodni poslanik gospođa Nataša Milojević.
Drage kolege, osim što je Poslovnik već ranije povređen u tački 96. i tački 101, ja sada reklamiram povredu Poslovnika od strane ovog tela, član 80. u više stavova. Naime, od samog početa zasedanja ovog skupštinskog saziva događa se ista stvar. Reklamira se nepostojanje kvoruma, a onda se na poziv predsedavajućeg, ko god da je od mojih kolega, oni koji sede u ovoj sali i učestvuju u raspravi i to ozbiljno, bar tako žele da ostave utisak, ne ubacuju identifikacione kartice i time se na ekranu prikazuje da su oni odsutni. Molim da se u skladu sa Poslovnikom obavi ručno ili uz pomoć službi prebrojavanje i utvrdi stvarno stanje.
Pozivam službu da izvrši prebrojavanje narodnih poslanika, mada ako imamo kvorum, ne vidim zašto bi se to radilo. (Glasovi: Po čemu znate?) Imamo kvorum, pa nema potrebe za prebrojavanjem. Molim vas da nastavimo sa radom. Pošto nema prijavljenih za diskusiju po amandmanu narodnog poslanika Milorada Mirčića, stavljam amandman na glasanje i molim narodne poslanike da se izjasne glasanjem. Za 45, protiv 115, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 5, ukupno je prisutno 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. amandman je podneo narodnih poslanik Božidar Vučurović. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor, nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite. Reč ima narodni poslanik, gospodin Božidar Vučurović.
Dame i gospodo narodni poslanici, svi amandmani, koje smo mi davali ovih dana na ovaj predlog zakona, svode se na pokušaj da se povećaju davanja. U članu 6. ovog zakona, kojim se menja član 65.minimalna zarada iznosi 35% od prosečne zarade u privredi Republike, prema poslednjem objavljenom podatku republičkog organa. Predložio sam da ovaj iznos bude 50%. Sasvim mi je jasno, i vama je jasno, da se ni sa 35%, ni sa 50% ne može preživeti mesec dana, ali mislim da je mnogo manji izdatak za poslodavca dodatnih 15%, a tih 15% bi nešto malo činilo razliku. Ja nisam zaposlen, ja sam poslodavac. Ovde nastupam sa pozicije poslodavca, meni uopšte ne smeta da isplatim 50%, umesto 35%. Mislim da ne smeta ni većini poslodavaca. Jer, cinično zvuči - radi obezbeđenja materijalne i socijalne sigurnosti zaposlenog 35% od prosečnog ličnog dohotka u državi, ili, da ste bar ostavili mogućnost, da ste rekli - iznosi najmanje 35%, pa da ste ostavili mogućnost da se to isplaćuje onako kako ko može. Ograničenje na 35% mi apsolutno nije jasno. I ne mora da mi bude jasno. Ako pravnici, ako profesori Pravnog fakulteta ovde glasaju da se prekrši savezni zakon i savezni Ustav, onda šta meni drugo ima da bude jasno?
Da li se još neko prijavljuje za diskusiju povodom ovog amandmana? Reč ima Tomislav Nikolić, kao predsednik poslaničke grupe.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 6. koji zamenjuje član 65. se zaista potpuno razlikuje od bivšeg člana 65, ne samo zato što se termin garantovane zarade zamenjuje terminom minimalne zarade, nego i zato što, čitajući zakon i obrazloženje zakona, koji je sastavni deo predloga koji je izašao iz Vlade Republike Srbije, nisam znao šta je hteo onaj ko nam je predložio zakon i nisam znao da li želi da zaposleni ostvare prava iz teksta Predloga zakona, ili iz teksta obrazloženja zakona? U dve veoma bitne stvari se tekst Predloga zakona i tekst obrazloženja Predloga zakona razlikuju. Prva je cifra - u tekstu je 35% od prosečne zarade u privredi Republike, a u obrazloženju je 40% od prosečne zarade u Republici. Najpre, 35 i 40 nije isto, a onda, prosečna zarada u privredi Republike i prosečna zarada u Republici uopšte nisu isti termini. E sada bi trebalo znati, pošto će, naravno, da važi ovo što piše u Predlogu zakona, ko je hteo da obmane narodne poslanike obrazloženjem Predloga zakona? Ko je hteo da mi pogledamo obrazloženje, da kažemo - 40% od prosečne zarade u Republici, i da time budemo zadovoljni, a u stvari, biće 35% od privrede Republike. To je mnogo manje zato što se u vanprivredi ostvaruje veći prosek zarada, vi to vrlo dobro znate. Zašto je ovo urađeno? Da li je upitanju obmana, ili je u pitanju ono našta janeprekidno ukazujem, a to je da zakoni, ne samo da nisu usklađeni sa saveznim, sa Saveznim ustavom, sa Republičkim, zakoni sami sa sobom nisu usklađeni. Onaj ko vrši poslednji pregled zakona, Sekretarijat za zakonodavstvo, uopšte nije stručan, uopšte nije sposoban. Možda sekretar Republičkog zakonodavstva ume da brine o svojim radnicima koji su na bolovanju, pa da im šalje cveće, pomorandže i neke druge poslatke, ali to nije dovoljno za nekoga ko je preuzeo na sebe ulogu da Vladi kaže - ovaj zakon može da ide pred poslanike, ili, ovaj zakon ne može da ide pred poslanike. To je poslednji filter. Ovaj zakon nije prošao dobar poslednji filter. To se već vidi u članu 19. - u poslednjem članu zakona. Mislim da nije u redu da nas, narodne poslanike, ovde izlažete tome da tumačimo šta je predlagač zakona hteo da kaže. Mi tumačimo kakve će posledice zakon proizvesti, a to što ste hteli da kažete, to mora ovde jasno da piše - da li je 35% od privrede Republike, ili 40% u Republici, ali ako je i jedno i drugo, malo je zato što više nema garantovanih zarada. Ovo je sada sve. Posle ovoga se ide na ulicu. Da li je zakonodavac i na to mislio, da li je predlagač zakona mislio i na to, verovatno će to da nam objasni kada bude obrazlagao amandmane. Mi smopokušali da zaštitimo zaposlene, vi ste sada izbacili iz člana 65. (bivšeg) obavezu da se konsultuju sindikati. Oko garantovane zarade konsultovani su sindikati i uz njihovu saglasnost išao je upravni odbor, ili ako nema upravni odbor, drugi nadležni organ, i to određivao. Ja ne reagujem obično na upadice, ali kada mi neko ko je sindikalac maše odrečno glavom i kaže da nisam u pravu, a neće da pročita član 65. i stav 2. i 3. zakona u kome se pominju sindikati, onda je jasno da su kod nas sindikati potpuno, ovi današnji sindikati, potpuno u rukama vlasti. To je ono što ste 10 godina pokušavali i konačno uspeli. To nije sindikalna borba. To nije borba za to ko će da bude na vlasti. To je borba za uslove rada, za radno vreme, za nadnice i za ostala primanja. Ali, čim ministar kao sindikalac sedne u fotelju, on zaboravi šta je dužnost jednom sindikalcu. Hvala.
Pravo na repliku ima narodni poslanik, gospodin Čedomir Jovanović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Nikoliću, molim vas samo za malo pažnje, pošto bih želeo da vam repliciram. (Gordana Pop-Lazić, sa mesta: Za šta se javio?)
Rekla sam, pratite sednicu.
Za repliku. Na osnovu člana 96. stav 2. u kojem se kaže da predstavnik ili predsednik poslaničke grupe ima pravo da u ime poslaničke grupe ... Gospodine, što se tiče amandmana i rasprave o amandmanima, takođe, proučite Poslovnik. Predlažem vam da se bavite time umesto pretnji koje upućujete svojim kolegama u Parlamentu. Gospodine Nikoliću, neću da tumačim ništa više od onog što ste vi za ovom govornicom rekli, ali mislim da svako onim što čini govori o sebi. Citirali ste Predlog zakona i govorili ste o postojećem Zakonu o radnim odnosima i rekli da smo mi u potpunosti oduzeli pravo sindikatima da učestvuju u procesu donošenja odluke o isplati minimalne zarade, a ne da, kao što je to bilo u prethodnom Zakonu, budu aktivni i da oni učestvuju u donošenju odluke o garantovanoj zaradi. Zamoliću vas da me pažljivo saslušate, pročitaću stav ovog zakona i pročitaću stav Predloga zakona sa kojim smo izašli pred Parlament. Stav 2. člana 65. Zakona o radnim odnosima, kaže: "Odluku o isplati garantovane neto zarade donosi Upravni odbor kod poslodavca na predlog direktora, odnosno poslodavac po prethodno pribavljenom mišljenju sindikata". U predlogu ovog zakona se kaže: "Odluku o isplati minimalne zarade donosi upravni odbor poslodavca na predlog direktora po prethodno pribavljenom mišljenju sindikata". Gde je tu nepoštovanje sindikata, gde je tu karikiranje uloge sindikata, gde je tu omalovažavanje prava radnika? Gospodine Nikoliću, po ko zna koji put ste izrekli neistinu. Nemate ni jednu činjenicu, ni jedan argument sa kojim izlazim za ovu govornicu. Grubo zloupotrebljavate poziciju poslanika koja vam dopušta da iznosite čak i neistine bez uslovljavanja elementarne odgovornosti za nešto tako, osim moralne, a o vašem moralu smo mnogo puta do sada govorili.
Reč ima narodni poslanik, gospodin Tomislav Nikolić, povreda Poslovnika.
Da jednom raščistimo kada dajete pravo na repliku, kad dajete pravo na reč. Zašto vi, gospodine Jovanoviću, ne zatražite pravo na reč, kao što imate, pa da izazovete repliku da može čovek da vam odgovori, nego neprekidno izmišljate da izlazite na repliku... (Čedomir Jovanović sa mesta: Ne mogu da vas slušam.) To što vi mene ne možete da slušate, možete da izađete napolje iz sale. Druga stvar, meni uopšte nije potrebna nikakva pažnja da bih saslušao ono što vi govorite. Kakva je to pažnja, koje su to reči veoma teške koje ja ne mogu da shvatim kad vi izađete da govorite? Nemojte da govorite o mom moralu. Juče sam vam sve o tome rekao, ali nije bilo prenosa. Vi nemojte ništa da mi govorite. Dobio sam stan od države, za vas sam nemoralan čovek. Vaš dan, dan vašeg obezbeđenja i vaših aktivnosti kao šefa poslaničke grupe, državu košta 3.000 maraka. Vi lično vozite "audi" S-8, potpuno blindiran, prati vas 8-10 ljudi, neprekidno, u troja kola. O čemu vi govorite?
Gospodine Nikoliću, javili ste se da reklamirate povredu Poslovnika.
Ja izlazim sam na ulicu, idem sam ulicom, nikoga se ne bojim. Čega se vi bojite kao šef poslaničke grupe DOS-a? Da li ste vi predsednik Vlade, pa vam je ugrožen život? Sa kim ste u sukobu gospodine Jovanoviću, pa se bojite, pa vam država daje obezbeđenje?
Gospodine Nikoliću, zaista sam prinuđena da vam izreknem opomenu. Javili ste se o povredi Poslovnika.
Vi treba da poštujete i poslanike vlasti i poslanike opozicije. On kaže da sam nemoralan čovek, a vama to ništa ne znači. Vi pratite sednicu kad ću ja nešto da kažem gospodinu Jovanoviću. Nikada nisam rekao da ste vi nemoralan čovek. O tome nemam podataka, samo podataka koliko koštate državu. Za dva meseca moj stan ode na izdržavanje Čede Jovanovića. Za stan ću ja da platim porez, a šta će da radi Čeda Jovanović?
Gospodine Nikoliću, molim vas da se vratite na povredu Poslovnika.
Nisam vas čuo. Nešto mi radite iza leđa, a ne znam šta mi radite.
Ne radim vam ništa iza leđa, ali vam javno izričem drugu opomenu zato što se ne pridržavate teme.
Nemojte da me opominjete. Kad god budete opomenuli gospodina Jovanovića, kad prekrši Poslovnik, poštovaću Poslovnik. Kad ga ne opominjete, nemate sa mnom vi o čemu da razgovarate, gospođo Mićić. Možete vi da oduzimate reč kome god hoćete. Ono što je napravio onaj poslanik sa Vojislavom Šešeljom, bilo je planirano za dan ranije.
Gospodine Nikoliću, oduzimam vam reč i molim vas da se udaljite sa govornice. Određujem pauzu do 15,30 časova. [[Posle pauze.]] Molim narodne poslanike da utvrdimo kvorum. Konstatujem da nemamo kvorum, pa dajem pauzu do 16,00 časova. [[Nastavak posle pauze.]] Molim narodne poslanike da utvrdimo kvorum, potreban za rad Narodne skupštine. Konstatujem da imamo kvorum, pa možemo da nastavimo sa radom. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Vučurović. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč?( Nije prisutan.) Da li neko drugi želi reč?(Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 15, protiv 118, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 8, ukupno je prisutan 141 narodni poslanik. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. stav 2. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što vam ukažem na kršenje Poslovnika, želim da vam kažem da sa izvesnom nelagodnošću izlazim za ovu govornicu, od trenutka kada je predsednik Skupštine pretio meni, lično, sa mesta predsedavajućeg i poslanicima SRS-a, a čuli smo i kako nam je psovao majku zbog toga što nema kvoruma u sali. Ukazujem na kršenje Poslovnika u članu 101. na osnovu koje je izrečena opomena Tomislavu Nikoliću, pa posle druge opomene mera oduzimanja reči. Haranga koja se vodi protiv SRS-a započela je hapšenjem Marka Krajišnika i čitavog obezbeđenja Srpske radikalne stranke, predsednika gradskog odbora Srpske radikalne stranke i mnogih aktivista, koji su samo zbog toga što su lepili nalepnice - DOS je najgori, a što je činjenica, bili podvrgnuti ispitivanjima, pretresali su im se stanovi i tome slično.
Molio bih vas da o tim temama razgovarate na konferencijama za novinare, a ne za Skupštinskom govornicom.
Kako je Marko Krajišnik danas pušten iz zatvora, mi skidamo ove žute trake koje nosimo već 10 dana, spremni da ih opet stavimo, čim budete uhapsili i jednog jedinog predstavnika Srpske radikalne stranke na ovaj način. (Skida žutu traku.) Čitavu ovu harangu gospodo, preneli ste i na Skupštinu sa isključenjem Nataše Jovanović, predsednika stranke dr Vojislava Šešelja i evo i danas onemogućavate Tomislava Nikolića da učestvuje u raspravi o ovoj tački dnevnog reda. Sve to naravno nas neće ni uplašiti niti onemogućiti da dalje radimo onako kako smo i do sada radili, konstruktivno, naravno.
Pored najbolje volje, ne mogu da utvrdim šta ste vi predložili. Ne vidim gospođu poslanicu s kojom komuniciram. I pored najbolje volje nisam mogao da ustanovim šta je vaš predlog. Da li samo to da izađete za govornicu i da kažete kako vas ja kao predsednik Skupštine i vašu poslaničku grupu maltretiram, a upravo time što kao vama što sam rekao koristite govornicu za održavanje političkih govora, a ne za ono za šta se javljate. To je da istaknete konkretno kršenje Poslovnika. Vi se javljate uporno i ne prvi put da prigovorite za nešto što se dešavalo u prošlosti. Kršenje Poslovnika, zato se narodnom poslaniku i daje reč odmah kada je zatraži, i ističe kršenje Poslovnika u trenutku kada je do njega došlo. Ne možemo ovde isticati kršenje Poslovnika za nešto što se dešavalo pre dva dana, pre dve nedelje ili možda u vreme kada ste vi bespogovorno unitšavali državu, budući da ste ovde činili većinu sa socijalistima. [[Aplauz.]] Nisam vas pomenuo [[Tomislav Nikolić sa mesta: Imam pravo na repliku po Poslovniku.]] Dao odgovor gospođi Gordani Pop - Lazić po prigovoru, dozvolite, nisam pomenuo ni vas ni gospodina Vučića. Pomenuta je samo ona, molim vas. Na repliku nemate pravo ne zato što vam je ne dajem jer ste predstavnik Srpske radikalne stranke, nemate pravo po Poslovniku. Da se tu razumemo [[Tomislav Nikolić sa mesta: Imam pravo na repliku.]] Nemate pravo, nije pomenuta vaša stranka, niste pomenuti vi. (Tomislav Nikolić sa mesta: Na koga ste mislili gospodine predsedniče?) To vi razmišljajte - obraćao sam se Gordani Pop - Lazić. Povreda Poslovnika, gospodin Vučić. Da vam ne bi dao pravo na repliku, zato što mi tako odgovara.
Dame i gospodo narodni poslanici, predsednik Narodne skupštine Republike Srbije je po ko zna koji put brutalno prekršio Poslovnik o radu Narodne skupštine, a sebi dao za pravo ono što nema pravo da radi i čini, ali u skladu sa tim, (glasovi iz sale: koji član?) vi koji ste nepismeni ili koji niste naučili da govorite, izađite za ovu govornicu, pa kažite neku reč, nemojte da mučete i bučete sa svojih mesta. Nego, dođite ovde, pa kažite šta mislite, a ne da se pravite pametni, u svojoj kući i u komšiluku, a da ovde ne smete ni slučajno da izađete za govornicu. Dakle, vi ste gospodine predsedniče govorili ovde o uništavanju države i time povredili član 99. stav 1., a sada ću vam reći, vi ste ti, ne time što psujete majku narodnim poslanicima, a to činite gospodine predsedniče, niste time uništili (glasovi iz sale: tema), državu. Uništili ste državu time što je vaš predsednik Koštunica pustio đakovičku grupu na slobodu, uništili ste državu što ste pustili sve šiptarske...
Ako vas budem opomenuo, vi ćete reći da brutalno vodim kampanju protiv Srpske radikalne stranke, a vi uporno ne govorite o onome što je na dnevnom redu. Gospodine Vučiću molim vas da se držite teme. Opominjem vas da se držite teme. (Predsednik i poslanik Vučić pričaju u isto vreme.)
Ali me nećete prekinuti pre nego što završim. Vi ste ti, koji ste u svakom smislu uništili i upropastili državu. Povlačite vojsku sa juga Srbije, kažete narodu da je to pomeranje NATO snaga.
Gospodine Vučiću, to možemo na jednoj posebnoj sednici, a vas drugi put opominjem da se držite teme za koju ste se javili. (Poslanik Vučić i dalje priča u isto vreme s predsednikom.)
Vi ste ti gospodine predsedniče, koji zemlju uništavate u ekonomskom i u socijalnom pogledu. Vi ste ti, koji je na svaki način uništavate.
Gospodine Vučiću, bez obzira na vaše izneto mišljenje, zbog toga što se ne držite teme dnevnog reda oduzimam vam reč. Izvolite, gospodine Obradoviću.
Gospodine predsedniče, poštovano predsedništvo, kolege poslanici, reklamirao sam povredu Poslovnika član 96. stav 2. "Ukoliko se uvredljivi izrazi odnose na poslaničku grupu, odnosno političku stranku čiji narodni poslanici pripadaju toj poslaničkoj grupi". U odgovoru na pitanje poslanika ove skupštine predsednik Parlamenta je izneo uvredljiv izraz za Socijalističku partiju Srbije. Mislim da mi kao poslanička grupa nismo dali povod za takvo reagovanje. Najmanje što očekujem je da se predsednik izvini, jer o tome šta su socijalisti radili i koliki je naš doprinos stvaranju i održanju ove države najbolji je pokazatelj vreme, a i građani koji iznose svoj sud o tome.
Izvolite po Poslovniku.
Gospodine predsedniče, vi niste bili u sali pre pauze očigledno i verovatno ne znate da je Tomislavu Nikoliću oduzeta reč nakon druge opomene od strane predsedevajućeg, koji vas je zamenjivao u vašem odsustvu. To ne znači da gospodin Nikolić nema pravo na repliku. Po istom osnovu kako ste dali pravo na repliku predstavniku Socijalističke partije Srbije dužni ste da date pravo na repliku i Tomislavu Nikoliću. Pogledajte član 102. stav 3. "Mera oduzimanja reči ne odnosi se na pravo narodnog poslanika na repliku u daljem toku sednice". Molim vas da ovaj poslovnik primenjujete, da se sa njim dobro upoznate i da ne pravite više ovakve incidentne situacije koristeći vašemesto predesedavajućeg, da polemišete sa poslanicima i tako izazivate sami repliku. Ako hoćete da replicirate siđite za ovu govornicu, pa kao narodni poslanik jednak sa svima nama raspravljajte.
Naravno, dužan po Poslovniku da vam odgovorim. Vi ste se javili da prigovorite kršenje Poslovnika i zaista ne znam koliko više puta treba da kažem ono što dobro znate, da sam dužan da odgovorim po Poslovniku. Naravno, tumačim Poslovnik i to činim i sada, pa ću tumačiti i sada. Nisam rekao da ne dajem pravo na repliku gospodinu Nikoliću zbog toga što on nema pravo, budući da mu je oduzeta reč, već zbog toga što nije pomenut ni stranka, ni on, ni njegova funkcija Rekao sam - gledajući vas i govoreći o vama, a vi to tumačite kako hoćete. Dovoljno sam pažljiv da kada govorim ne dajem priliku za repliku i to mi pravo ne možete oduzeti. Neću govoriti tako da imate pravo za repliku. Gledao sam vas, obraćao sam se vama i rekao sam - vi ste bili u koaliciji sa Socijalističkom partijom Srbije i nastavio da govorim ono što sam govorio. Time sam pomenuo Socijalističku partiju Srbije i gospodin Obradović je stekao pravo na repliku i ima pravo da replicira. Doduše neću mu se izviniti, jer sam izgovorio svoj politički stav, a ne ništa uvredljivo, a gospodinu Nikoliću nisam dao repliku jer nije pomenut ni on, ni stranka, niti su njegove reči pogrešno protumačene, a to su osnovi za sticanje prava na repliku. Ništa više gospođo Pop-Lazić od toga i nemojte uveravati nikoga da neravnopravno tumačim ono što je gospođa Pop-Lazić rekla. Ako neće da dobije odgovor neka ne postavlja pitanje. Ako neće da dobije odgovor, drugim rečima, jednostavnijim, neka se ne kači. Ništa uvredljivo nije rečeno. U Poslovniku jasno stoji, ne mogu vam dati repliku, ništa uvredljivo nije rečeno, niste pogrešno protumačeni u nastupu. Izvolite po Poslovniku.
Gospodine predsedniče, za vas važi, kao i za sve druge narodne poslanike da su narodni poslanici dužni da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine i da se jedni drugima obraćaju sa uvažavanjem. Za šta se ja to kačim? Hoćete da mi objasnite. Razumem vašu agresiju. Malo sam proučavala agresiju Eriha Froma i znam kada je jedna grupa ili pojedinac agresivan, onda kada se oseća ugroženim. To što se vi osećate ugroženim, meni je sasvim jasno da izaziva agresiju koju vi ovako manifestujete. Zamislite koliko su pojedinci agresivni i koliko je narod Srbije agresivan i koliko će postati agresivan onda kada mu ta agresija iz stomaka krene, a to je onda uslovni refleks. Saslušajte i naučite nešto. Nastavite li ovako izazvaćete agresiju kod naroda, a vaša agresija je ta koja prouzrokuje tu drugu agresiju.
Šta ste sada vi opet prigovorili, ne razumem. Izvolite.
Povređen je član 100. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. Ukoliko poslanik nekome nešto uvredljivo kaže, pa makar to bio i predsednik Narodne skupštine, u Poslovniku postoje sankcije za to. Sekretar Narodne skupštine nije izabrano lice, nije ga birao narod. Stalno nam sa tog mesta pokazuje neke nepristojne znake, kao srednji prst, pa onda rukom ovako i time izaziva gnev narodnih poslanika. Molim vas da opomenete sekretara, a zaista vam kažem da on preteruje u tome.
Na član 6. stav 2. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović.
Povređen je Poslovnik, pre nego što počnem da diskutujem. Tražio bih da obezbeđenje iz sale izađe, jer član 222. kaže da oni ne mogu biti u sali. Neka oni prvo izađu.
Šta je sporno?
Obezbeđenje mora da izađe iz sale.
Gde to piše?
Pročitajte.
To je trebalo vi da pročitate. JelÄ umete da čitate?
Ne znam.
"Održavanje reda u zgradi Narodne skupštine i u drugim prostorijama u kojima Narodna skupština radi". Da li je to ova možda prostorija?
Da.
"Obezbeđuje posebna služba, a njena organizacija i red utvrđuju se posebnim aktom predsednika Narodne skupštine". Šta je problem?
"Održavanje reda u zgradi Narodne skupštine i u drugim prostorijama u kojima Narodna skupština radi, obezbeđuje posebna služba, a njena organizacija i rad utvrđuju se posebnim aktom predsednika Narodne skupštine. Ovom službom rukovodi predsednik Narodne skupštine, koji je za njen rad odgovoran Narodnoj skupštinei. Ovlašćena službena lica državnih organa ne mogu da imaju pristup u prostorije iz stava 1. ovog člana, niti da preduzimaju bilo kakve mere bez odobrenja predsednika Narodne skupštine". Dame i gospodo, uvaženi poslanici, podneo sam amandman na član 6. stav 2, Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o radnim odnosima iznos od 35%, menja se u 60%. Poslodavac je dužan da zaposlenom isplati odgovarajuću zaradu, u skladu sa zakonom, odnosno kolektivnim ugovorom. Kada poslodavac usled poremećaja u poslovanju, nije u mogućnosti da obezbedi sredstva za isplatu zaposlenog, u skladu sa kolektivnim ugovorima, ili na nivou višem od sredstava potrebnih za isplatu garantovanih neto zarada, dužan je da zaposlenom isplati garantovanu neto zaradu, radi obezbeđivanja njegove materijalne i socijalne sigurnosti. Poslodavac je dužan, pod uslovom utvrđenim, pojedinačnim kolektivnim ugovorom, da zaposlenom isplati razliku između garantovane neto zarade koju je primio i koju je ostvario u skladu sa kolektivnim ugovorom. Odluku o isplati garantovane neto zarade, u smislu stava 2. ovog člana, donosi upravni odbor, kod poslodavca na predlog direktora, odnosno poslodavca,po prethodno, pribavljenom mišljenju sindikata. Ovo što je DOS-ovska vlast obećala u predizbornoj kampanji, treba u potpunosti da ispoštuje. Zamolio bih sadapredsednika Skupštine da mi odobri, ako je moguće van dnevnog reda, da bih rekao ovde nešto što je vrlo bitno. Ako možete da mi dozvolite, bio bih vam zahvalan.
Evo, minut.
Dogovoreno.
Toliko odobravam svima.
Prvo, hitan izlazak predstavnika iz Ministarstva poljoprivrede na poplavljena područja a rezultati sa terena, da se dostave Skupštini. Drugo, dame i gospodo, u sredini u kojoj živim, svi smo skoro iste nacionalnosti gde se ljudi dele na dobre i loše. Proveo sam nekoliko godina na Kosovu, gde se nacionalnost isticala sa rečima - lako je biti Srbin u Srbiji, ali teško je biti Srbin na Kosovu. To sam video i preživeo. Mi, srpski radikali, zalažemo se za ravnopravnost svih građana, ali ne na svoju štetu, da u svojoj zemlji ne smem da kažem ko sam i koje sam nacionalnosti. Moje ime i prezime govori ko sam i šta sam, a verovatno i ova gospođica što je ovde, gospođica Jelica njeno ime verovatno govori ko je i šta je. Juče je, draga gospodo puštena grupa šiptarskih terorista. (Predsednik: Vreme.) Osetio sam se kao čovek drugog reda u svojoj zemlji. Samo još jedna rečenica, sa ovim postupkom, vi ste priznali republiku Kosovo, dali ste im u ruke najveće zločince jer se vraćaju na mesto zločina, dizanjem ruke, pokazali su u autobusu da će nastaviti svoju borbu. Zaboravili ste na zločine koje su uradili. Silovali su naše majke i sestre, ubijali našu decu, a vi ste pogazili vašu demokratiju. Mi, srpski radikali, poniženi smo kao građani ove zemlje vašom demokratijom. Izjavom gospodina Batića, ministra pravde... (Predsednik: Ovo je tri minuta van teme.) ... da treba da pređemo kroz moralnu katarzu. Što je mnogo, mnogo je.
Gospodin Jovanović, izvolite.
Gospodine predsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, u skladu sa članom 96. stav 2. molio bih da mi dopustite da iskoristim pravo na repliku, kao predstavnik, odnosno predsednik poslaničke grupe DOS-a, s obzirom da je, po mom mišljenju, naša poslanička grupa uvređena nastupom prethodnika.
Izvolite, izvolite.
Hvala. Deme i gospodo, narodni poslanici, među nama mogu da postoje granice, one političke i programske. Mislim da ne bi trebalo da postoje među nama nikada one granice koje su dovele do, tako grube podele u našem društvu. Podele, koje su konačno po mom mišljenju, i suština tragedije kroz koju smo prošli, kroz kojui danas prolazimo. Često se DOS kritikuje zbog, po meni neosnovanog stava, da smo uzeli pravdu u svoje ruke. Tako nešto nije tačno. Nastupom mog kolege poslanika, mog prethodnika, iskazana je želja da se u pojedinim slučajevima, ipak to pravo, definisanje pravde, zadrži u rukama političara, što sasvim sigurno ne bi smelo biti pravilo i ne bi smelo ostati bez komentara u Skupštini Republike Srbije. Pravda ne priznaje nacionalni princip. Ako je neko mislio da će vremenom takvo stanovište zaživeti u našem društvu, pogrešio je i prevario se. Čak su i oni, koji su povremeno nastupali sa takvim stanovištem, vremenom su odustali od te retorike. Nije juče Vrhovni sud poništio presudu takozvanoj đakovičkoj grupi zbog toga što DOS oseća neku vrstu političke obaveze prema onima koji su sve vreme smatrali da je oko 150 građana Srbije, albanske nacionalnosti, nepravedno osuđeni. Juče je Vrhovni sud, postupajući u skladu sa zakonom, doneo određene odluke koje su duboko kompromitovale, ne nas kao vlast, već naše prethodnike koji suna jedan čuveni način, prečicom pokušali da nadomeste ono što je sasvim sigurno bila loša posledica, između ostalog, i njihove vlasti, ali i odnosa dela albanskog nacionalnog bićaprema sopstvenoj državi. Ljudi koji su juče pušteni, su ljudi koji su suprotno zakonu bili osuđeni i koji su provodili dane u zatvorima Srbije, suprotnozakonima. Ako se neko ogrešio o zakon, onda se sankcije moraju ispostaviti njemu, a ne nekom drugom u njegovo ime. Mi ne bi imali moralno pravo da tražimo oslobađanje otetih Srba, niti da tragamo za sudbinom 1.300 nestalih Srba, a da nismo uradili ono što smo uradili juče. Juče je Srbija potvrdila da je civilizovana i pristojna,pa stoga Parlament nije mesto na kome se sme suditi onima, u čije je ime Vrhovni sud je doneo jednu presudu. Kada je sud procenio da je gospodin Vojislav Šešelj razrešen profesorske dužnosti na Pravnom fakulatetu, suprotno zakonu, mi smo bili dužni da primimo tu informaciju i da je kao političari ne komentarišemo. Kada je Dragoljub Milanović pušten voljom Okružnog suda, baš na dan dvogodišnjice bombardovanja RTS-a, mi smo kao političari bili dužni da primimo tu informaciju i da je ne komentarišemo. U Srbiji je danas sudska vlast... (Predsednik: Vreme.) ... razdvojena od zakonodavne, izvršne vlasti, i po pitanju đakovičke grupe, molim vas da se ponašamo kao odgovorni ljudi, kao političari, da takvu vrstu posla prepustimo Vrhovnom sudu i da se sa tim složimo, a da kao građani možemo imati stav prema tome, koji sasvim sigurno treba da ide u prilog onome što samrekao, jer pravda ne priznaje nacionalne granice, niti bi mi imali moralno pravo da tražimo pravdu za svoje sunarodnika, ako nismo spremni da je pružimo drugima oko nas. [[Aplauz u sali.]]
Voleli biste vi da ja nikada nemam pravo na repliku, to bi vam možda najviše odgovaralo. Ovde mora da se čuje i druga strana. Zna se ko procenjuje da li je u pravu jedna ili druga strana. Verovao bih vama, gospodine Jovanoviću, ukoliko se njih 146 ili koliko ih ima, zaista odazovu na ponovljeno suđenje, za koje se računa da će biti pred Opštinskim sudom u Đakovici, koji zaseda sada negde na teritoriji izvan Kosova i Metohije. Ja bih vam verovao, ukoliko se svi oni teroristi prijave na dan kada bude održavano novo suđenje i izaći ću za ovu govornicu i reći ću - izvinite, gospodine Jovanoviću. Ali, pošto sam ja protiv njih ratovao, pošto ih poznajem skoro tako dobro kao i vas, garantujem vam, niti će da se pojave, niti ste vi očekivali da će da se pojave. Vi ste njih pustili, vi imate dogovore. Ovo je jedna kompozicija, ovo je jedan voz i u njemu su svi, i takozvana međunarodna zajednica, i teroristi i nova DOS-ovska vlast. Ovo je sve sinhronizovano. Ovo su akcije koje se vrše da bi se razbila naša zemlja. Vreme će pokazati jeste li ih pustili samo zato što je to bio uslov da puste naša dva vojnika i nekoliko civila. Vreme će pokazati i istraga da li je tačno da ste pre toga pet terorista pustili, po spisku, koje su tržili teroristi. Vreme će pokazati da li će da odgovara potpredsednik Vlade koji sve teroriste ja jugu Srbije naziva nestašnim građanima Srbije. Voleo bih da prestane teror, da prestane taj vaš, kako vi zovete, ekstremizam. Voleo bih da pravna država preuzme vođenje Srbije, aliu to ne verujem. Vi hapsite ljude po ulicama, koji lepe nalepnice, Vi hapsite ljude ljude koji imaju dozvole za nošenje oružja samo da biste im oduzeli to oružje i te dozvole. I, to nisu - redom građani Srbije, nego - selektivno, isključivo obezbeđenje Srpske radikalne stranke, isključivo članovi Srpske radikalne stranke. Meni to dođe u glavu kao nešto što me tera da sumnjam. Vi, gospodine Jovanoviću, trebalo je da saslušate primedbu o povredi Poslovnika koju je izrekao gospodin Živanović. Vas ovde u Skupštini prati obezbeđenje, koje sa vama ulazi u zgradu i dolazi do ulaza u ovu salu. Pa nije moguće da očekujete da će vas neko i u samoj zgradi Narodne skupštine napasti. (Predsednik - vreme). Ne znam da li je to neko iz DOS-a. Garantujem vam nikada vas niko iz Srpske radikalne stranke neće napasti. Ali, vi uvodite jedan manir koji do sada nije postojao u ovoj Narodnoj skupštini. Da pojedinci ulaze sa obezbeđenjem do same sale u kojoj se održavaju sednice. To onda govori mnogo više o novoj vlasti. To onda govori da tu nema demokratije. I, evo, završavam, gospodine Jovanoviću, pre... 20. februara ste napravili udes, vi i vaše obezbeđenje, u kome je stradalo pet automobila, na naplatnoj rampi u Šidu. Šteta je 70.000 maraka gospodine Jovanoviću. Vi ste izazvali incident. Uleteli ste u kolonu pred rampom. (Predsednik - molim vas da završite, četvrti minut je za repliku.) Evo, završavam. Nemojte molim vasgospodine Jovanoviću da govorite više ni o čemu, a posebno vi gospodine predsedniče. Što se tiče prethodne vlasti, za šta nema dokaza, najlakše je reći - uništili ste državu. A, ja vam dokazujem da evo vi uništavate državu iz dana u dan. A, šta vi to uništavate ako smo mi prethodno već sve bili uništili. Okrenite se malo onome što je na dnevnom redu. Izazivate replike, da biste ubeđivali građani Srbije kako nama nije stalo do dnevnog reda. Nama je do dnevnog reda i te kako stalo, ali nam je stalo da ovaj zakon što kasnije bude usvojen, da bi što kasnije građanima Srbije bilo loše.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 49, protiv 134, uzdržan jedan, nisu glasala četiri, ukupno je prisutno 178 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Vujić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 6. Predloga zakona o izmemanama i dopunama Zakona o radnim odnosima, u kome u stavu 2. predlažem povećanje iznosa minimalne zarade od 35% na 50%. Prvi razlog leži u samom stavu 3. ovog člana Zakona koji vi predlažete i kažete - minimalnu zaradu isplaćuje poslodavac radi obezbeđenja materijalne i socijalne sigurnosti zaposlenih. Mislim da je to najkraće i najefektnije obrazloženje, da minimalna zarada treba da služi zaposlenom za zadovoljenje njegovih osnovnih životnih potreba i njegove porodice. Vi ste to stavili, ali da li ste to stavili samo radi reda ili stvarno želje da socijalna pravda i u ovom slučaju bude zadovoljena. Zašto povećanje od 35% na 50%? Pre svega izvesnu nedoumicu može da stvara i vaše obrazloženje u kome kažete da je prosek 40% od proseka u Srbiji, a ovde predlažete da bude 35% od prosečne zarade u privredi Republike. Ono zbog čega sam motivisan da predložim povećanje od 15% leži u sledećem - činjenica je da se sa neto prelazi na bruto, činjenica je da u bruto zaradu ulaze i svi ostali dodaci koji nisu do sada tretirani kao neto zarada, tu se misli na regres, tople obroke, putne troškove i sve ostale druge naknade koje su zaposleni primali. Kako vi pričate da će ukupna poreska politika koju sada sprovodite u Srbiji, pretrpeti nove i nove, korenite promene, osim onih koje jesu, rekli ste da će fiskalna opeterećenja i na zarade ubuduće biti manja od onih koja jesu. Ako sledstveno tome ovo prenesemo na ono što će biti, onda će bruto zarada biti samim tim sve manja zbog svega toga što jeste. I do čega ćemo doći? Doći ćemo do toga da mnogi poslodavci, mnogi privredni subjekti, a znamo kakva je situacija u privredi, po odbitku svega onoga što porez tera nju da uradi, po odbitku svega onoga što su doprinosi za penzijsko i invalidsko osiguranje, za zdravstveno osiguranje, sve ostalo može da se tretira kao zarada, da neće moći da isplati zarade. Nije to više neto zarada. To je sada bruto zarada. Pitanje je u kojim uslovima i kom ambijentu, koji vi stalno pominjete, ako ga niste stvorili, privreda radi i postoji. U tim uslovima, činjenica je, da će ostatak dohotka u toj radnoj organizaciji biti takav da novostvorena bruto zarada, jer vi ne tretirate više neto zaradu, biti izuzetno mala. Kod mnogih privrednih subjekata ta će zarada možda biti tolika da će preduzeća biti prinuđena da isplaćuju minimalnu zaradu. Ako znamo da je takva situacija, ako znamo da niste stvorili ni ambijent za socijalnu pravdu, ako sve to znamo, onda taj iznos od 35% sa budućom bruto zaradom koja će se polako približavati staroj neto zaradi, će biti bedan i mizeran iznos koji zaposleni dobija. U tako bednom i mizernom iznosu zaposleni u svakom slučaju neće biti u prilici da svojoj porodici donese tolike prinadležnosti da ta porodica i biološki opstane i da zadovolji sve elementarne potrebe dostojne života jednog građanina naše države. To me je motivisalo da predložim ovih 50%. Ono što se događa, a što vi polako nećete da priznate, rast cena, rast troškova života, inflaciju koju polako ugrađujete kroz raznorazne prireze, poreze, kroz dažbine i harače, dovešće do toga da možda ni ovaj predlog od 50% neće biti dovoljan. Ono što je činjenica jeste da će preduzeća, zbog svoje insolventnosti, pri ovakvom padu proizvodnje češće nego do sada biti primoravana da isplaćuju minimalne zarade, što opet tera radnike da putem sive ekonomije, protiv koje se vi navodno borite, zadovoljavaju svoje potrebe, ili da se pretvaraju u golu sirotinju, a pošto ste izgleda vi oni komunisti iz.... Osme sednice u nove..... proletere, čime ti isti zaposleni neće moći da obezbede prostu reprodukciju i osnovne elementarne uslove života.
Da li još neko želi reč? Nemate pravo po amandmanu (obraća se poslaniku Vučiću koji traži reč). Ne može da se prenosi ovlašćenje u toku tačke dnevnog reda. (Poslanik Vučić insistira.) U toku tačke dnevnog reda, ne može da se prenosi ovlašćenje. Dok je tačka dnevnog reda, ne može da se prenosi ovlašćenje na bilo koga. Nemojte da me gledate i da kažete da sam nepravedan prema bilo kome, pogledajte u Poslovniku šta piše, molim vas. (Poslanik Vučić sa mesta: To ste dopustili i drugim poslaničkim grupama, na primer SPS-u.) Kada? (Poslanik Vučić sa mesta: Branislavu Ivkoviću.) Ne u toku tačke dnevnog reda, gospodine Vučiću. (Tomislav Nikolić traži reč.) Zaista moram ovde da odgovorim, iako sami čitate to, što ću vam sada pročitati, ali zbog toga što je prigovor takav da mene lično veoma pogađa. Vi zapravo hoćete sve vreme da utvrdite da se ja ne ponašam u skladu sa osnovnim demokratskim načelima. E, to mi, vala, nećete dokazati. Deset godina pokušavam da se za to izborim. Vi ste jedan od onih, koji su u tome ometali i mene i sve ostale koji su se za to zalagali i samo ću vam pročitati ono što vrlo dobro znate - član 38. stav 3. "u toku sednice Narodne skupštine, poslanička grupa može ovlastiti jednog svog člana da predstavlja poslaničku grupu po određenoj tački dnevnog reda, o čemu predsednik poslaničke grupe pismeno obaveštava predsednika Narodne skupštine, najkasnije do otvaranja rasprave po toj tački dnevnog reda". Šta ovde nije jasno, gospodine Nikoliću, i koje ja pravo vama, kao poslaniku, oduzimam? Sram vas bilo. Da li vi tražite možda repliku? (Tomislav Nikolić, sa mesta: Da.) Tražite repliku na tumačenje Poslovnika? (Tomislav Nikolić, sa mesta: Zašto me pominjete kada tumačite Poslovnik?) Pa koga ću da pomenem, ako ne vas, koji ste to istakli. Nisam vam dao reč, gospodine Nikoliću. Nisam vam dao reč, jer nemate pravo, po Poslovniku, na reč. Vi ste se meni obratili i obrazložio sam vam zašto niste u pravu, u skladu sa mojim obavezama po Poslovniku, da vam dam to objašnjenje. Molim vas da siđete sa govornice, nisam vam dao reč. Kršim Poslovnik, ne dajem uopšte reč, po Poslovniku, izvinite molim vas, a vi prigovarajte kome hoćete. Hoćete li da primenim Poslovnik? Jeste li govorili ovde tri minuta, nisam vam uopšte dao reč, da li hoćete da pročitate šta sleduje kao sankcija za takvo ponašanje narodnog poslanika? O kom kršenju Poslovnika vi pričate, gospodine Nikoliću? Pa neću vam priuštiti to zadovoljstvo, morate vi malo više da me iznervirate, a onda hoću, ali kad ja hoću, ne kada vi hoćete. Pa dajte malo, pustite ih da se izduvaju. (Aleksandar Vučić traži reč.) Ima reč narodni poslanik Aleksandar Vučić. (Po Poslovniku.)
Dame i gospodo narodni poslanici, predsednik Narodne skupštine nam je prvo psovao majku, a sada nas vređa time što govori da svi treba, kako ste rekli predsedniče, da se izduvamo? Pa ne znam o čemu to govorite, ne znam ni šta vam to znači, da vam iskreno kažem, ali ću vam pročitati nešto drugo što piše u Poslovniku, jer ne možete ostaviti poslaničku grupu bez njenog predsednika, ili bez njenog predstavnika. Pročitaću vam, za vas nepismene, tačno da možete da uzmete knjigu, da otvorite i da nađete gde se to nalazi - u članu 134. stav 2. kaže se: "rasprava u pojedinostima" (posebno što je ovo deo koji je specifičan i odnosi se baš na ovaj deo rasprave, i zato je i pravno jači, ukoliko biste pravili supremaciju pravnog značaja bilo kojeg dela ovog akta) "obavlja se po članovima na koje su podneti amandmani i o amandmanima kojima se predlaže unošenje novih odredaba, a u raspravi mogu da učestvuju": između ostalih, (dakle, navodi se) "predsednik", odnosno predstavnik poslaničke grupe." Je li to tačno? Hoćete li da kažete uopšte ko će biti predstavnik poslaničke grupe? Ako nama ne date pravo, da mi odredimo ko je predstavnik poslaničke grupe u raspravi u pojedinostima, onda nam vi recite ko je taj, pa recite da je bilo ko od nas 23, koliko nas ima u Narodnoj skupštini Republike Srbije, i da taj predstavnik može da izađe i da se obrati narodnim poslanicima, kad su u pitanju amandmani. To je suštinska razlika i molim vas da pokušate da se izražavate na takav način, da nas ne vređate. Meni se čini da nisam rekao, osim onima koji nepristojno i mnogo nepristojnije dobacuju, nikada vam ništa, ni vama, niti bilo kome drugom, neprilično ili uvredljivo, ili ne znam kako izjavio, ili izgovorio, ali vas molim da takođe to vi ne činite sa poslanicima Srpske radikalne stranke, posebno i da nam dozvolite samo da budemo jednaki, kao i svi drugi i ništa više. Hvala vam.
Samo mogu da vam ponovim, ne mogu da sporim da piše to što ste pročitali, ali nigde ne piše da mora da učestvuje. Vi ste imali dva predstavnika, predsednika poslaničke grupe i zamenika predsednika poslaničke grupe, na početku ove tačke dnevnog reda. (Poslanik Vučić, sa mesta: Imamo i zamenika zamenika.) Nije krivica pisca Poslovnika, niti mene kao predsednika Skupštine, što oni zbog svog ponašanja, po odlukama Narodne skupštine, ne mogu da učestvuju u daljem radu, na način predviđen Poslovnikom. Da ne vodimo polemiku, hajde da sednemo u odboru u kome ne učestvujete, da izmenimo Poslovnik. O tome se radi. A što se tiče uvreda, rekao sam gospodinu Nikoliću o čemu se radi - najgora uvreda koju meni možete izreći nisu te vulgarnosti, laži, neistine i tako dalje koje ste vi meni upućivali, već upravo prividno kulturno izneta primedba da neravnopravno tretiram narodne poslanike u ovoj sali. Goru uvredu od te, ne možete mi uputiti, jer je to i najveća neistina koju možete uputiti.
Samo bih vam ukazao na činjenicu da kada o tome govorite, gospodine predsedniče, niste naveli nijednu uvredu, jer ja vama nisam psovao majku, niti smo bilo šta slično govorili što ste vi govorili narodnim poslanicima. Nikada me nećete pronaći u takvom stanju da mi tako nešto izađe iz usta ili da tako nešto budem u stanju da izgovorim. Što se tiče ovog drugog dela, Vi ste gospodine predsedniče, kršeći Poslovnik, kršeći taj podzakonski pravni akt, isključili Vojislava Šešelja, oduzeli pravo na reč Tomislavu Nikoliću i sada kažete - to je njihovom krivicom i zato Vama više ne dajem reč, nikome iz poslaničke grupe Srpske radikalne stranke. To ste mogli odmah da uradite. Onda više ne bismo imali pravo ni na amandmane, nemamo pravo ni da govorimo u načelnoj raspravi tri puta, jer vi ne možete da shvatite da mi imamo i trećeg i četvrtog i petnaestog člana naše poslaničke grupe koji može da bude naš predstavnik. To je naša interna stvar, a ne vaša stvar da o tome odlučujete. Ako mi budemo odlučili da to bude Zlatan Jovanović, biće Zlatan Jovanović. Ako bude Aleksandar Vučić, biće Aleksandar Vučić, a ne vi o tome da odlučujete i da o tome govorite.
Trpim prigovore i ovo je odgovor na vašu primedbu o kršenju Poslovnika. Ali, daću vam jednu sugestiju, kao dobronameran prema vašoj poslaničkoj grupi. Jedini ilaz koji vi možete naći, a da ne terate mene u kršenje Poslovnika, jer to je potpuno jasno, jeste da napravite sednicu poslaničke grupe i obavestite me da je neko drugi predsednik poslaničke grupe. Nudim vam rešenje. To je izlaz iz vaše situacije. Ovlastite koga hoćete da bude predsednik, i zamenik predsednika poslaničke grupe. To vi možete da uradite. Nemojte od mene tražiti da rešavam vaše probleme u suprotnosti sa Poslovnikom. Ako se toga niste sami setili, ja vam kažem. Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Niko.) Stavljam amandman na glasanje. Za 49, protiv 104, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 15, ukupno je prisutno168 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. stav 1. amandman je podneo narodni poslanikSlobodan Janjić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Izvolite, gospodine Janjiću. [[Smeh u sali]]
Gospodine predsedavajući, da li možete da umirite poslaničku grupu koja se smeje, da ne bi ispalo da su malo ..., da li treba da im pokažem prst da imaju razloga da se smeju, da im ispričam nešto smešno. Preduzmite neke mere, stvorite uslove da ja kao radnik Narodne skupštine, stalno zaposlen, razmatramo zakon o radnim odnosima, mogu da se borim, između ostalog, i za svoja prava. Ili, primenjujte Poslovnik. Za svakog nepristojnog vrata su ovamo, ima ovde gore, imate obezbeđenje, na svakog od nas po četiri.
Gospodine radniče u Narodnoj skupštini, molim vas da pređete na obrazlaganje amandmana.
Gospodine predsedavajući, ne možete vi da tražite od narodnih poslanika da se ovde ponašaju kako vi hoćete. Ujutru kad sam upalio televizor u sobi ... [[smeh u sali]] Samo se vi smejte. Na Fakultetu primenjenih umetnosti deset mladih ljudi sede ispred vrata i plaču, jer ih je Gašo Knežević izbacio sa fakulteta. Imaju urednu sudsku presudu da tamo studiraju, a on kaže - ma kakav sud. Još prozivaju njihove roditelje - kakvi su to roditelji.
Molim vas da počnete, posle dva minuta, da govorite o amandmanu zbog koga ste se javili.
Sve su ovo problemi koji tište ovaj narod.
Jesu, ali te probleme možete predložiti kao posebnu tačku dnevnog reda.
Valjda su ti roditelji radnici i oni to sve plaćaju. Kad vam ministri ne poštuju sudske presude za vraćanje studenata na fakultet, jadan vam je i zakon i tumač zakona. Mislio sam da sam ja najmanje školovan ovde i najgori đak, ali kad ste vi Čedi dali da tumači propise, ja bih mogao i da napišem malo bolji zakon od ovoga, pa da ga Čeda tumači. Samo bi imao tri člana i sednica bi trajala 15 minuta.
Gospodine Janjiću, opominjem vas da pređete na temu dnevnog reda.
Primio sam opomenu k znanju. Gospodine predsedavajući, u svim današnjim novinama ... [[smeh u sali]] Ovo se sve odnosi na radnike, pa nemate pravo da me ometate.
Gospodine Janjiću, bez obzira što uveseljavate sve narodne poslanike, ipak moram po drugi put da vas opomenem da niste ni počeli da govorite o onome što je tema dnevnog reda.
Ono što je vama smešno, srpskom narodu je tužno, a i meni. U svim današnjim novinama vi ste objavili da će dve-tri stranke, ali čitajući, nisam imao naočare, možda je bilo i sekte, unapred se izvinjavam, podneti krivičnu prijavu protiv radnika Skupštine Srbije Slobodana Janjića, zbog širenja verske i rasne mržnje. Pošto sam ja optužen, a to je jedna obična dezinformacija koja je ovde demantovana za 15 minuta, vi ste unapred pripremili scenario i po tom osnovu isključili predsednika Srpske radikalne stranke koji ni u čemu nije učestvovao. Imate stenogram, pa ste ga onda vi frizirali, pa ni tad nije prošlo.
Gospodine Janjiću, već sam vas dvaput opomenuo. Biću prinuđen da vam oduzmem reč. Molim vas da pređete na tačku dnevnog reda. (Glas iz sale: pusti ga.)
Nemoj molim te.
Gospodine Janjiću, imate još minut.
Hoćete li vi da umirite ovo? [[Smeh u sali]] Naravno, vi štopujte ovo vreme dok ne stvorite uslove. Gospodo poslanici, u članu 6. menjajući član 65, zaposleni ima pravo na minimalnu zaradu u skladu sa ovim zakonom. Šta to znači - zaposleni ima pravo? Ima pravo, a ko ga obavezuje da to pravo ostvari? U svom amandmanu sam predložio da stoji: "Poslodavac je dužan da zaposlenom isplati minimalnu zaradu". Jedino je tako radnik zaštićen. Gospodo poslanici, ne hapsite vi srpske radikale zato što lepe nalepnice - DOS je najgori. Hapsite sada sve građane zato što ispod nalepnica - Ko je kriv, piše - DOS.
Gospodine Janjiću, šest minuta uveseljavate ovaj skup i sramotite Parlament. Molim vas da napustite govornicu.
Gospodine, meni vreme nije isteklo.
Oduzimam vam reč. Izvolite, po Poslovniku.
Reklamiram povredu Poslovnika član 98. Molim vas predsedniče da imate podjednake aršine za sve poslanike. Mogu poslanici u klupama da reaguju na izlaganje bilo kog poslanika, na ovaj ili onaj način. Vi ste dužni da imate isti kriterijum prema svim poslanicima. Dok je poslanik SRS-a Janjić izalgao odnosno tačnije rečeno obrazlagao amandman, dobacivali su mu iz redova DOS-a. Vi ste uporno upozoravali poslanika Janjića. Možda je to vama smešno, neću da se mešam u to, naravno, imate pravo da reagujete na ovaj ili onaj način, ali nastojte da bar u narednom periodu zauzimate i te kriterijume. Nemojte da vam se ponovi ono što je bilo pre neki dan. Vi dobro znate, čisto da vas podsetim, kada je poslanik iz DOS-a iz Niša izvređao pripadnike Srpske radikalne stranke, koji nisu srpski nacionalnosti, izašao je Čeda Jovanović i izvinio se i sa time je sve završeno. Imali ste taj dan scenari, da izbacite Vojislava Šešelja odavde, da ne bi ponovo ovo ličilo na ono što se pre neki dan desilo...
Gospodine Mirčiću, ostali ste u istoriji gospodine Mirčiću. Pričamo o kršenju Poslovnika na današnjoj sednici.
Ipak poštujem član 99. ...
Dobićete odgovor, istakli ste prigovor i molim vas da napustite govornicu.
Samo još nešto...
Nema još nešto gospodine Mirčiću, istakli ste prigovor.
Povređen je član 99. predsedniče, kako nema. To je član 99, a ovo je bio član 98.
Odlučićemo o tome gospodine Mirčiću.
U stavu 2. kaže - narodni poslanici su dužni da se jedni drugima obraćaju sa uvažavanjem. Vi ponekad izgubite iz vida da ste narodni poslanik. Znate, shvatam vaše komentare na račun izlaganja pojedinih poslanika, ali vodite računa da ih uvažavate. Nemojte da nekog vi unapred kvalifikujete ili okvalifikujete kao klovna koji zasmejava. (Glasovi iz sale: Tema.) Svako ima pravo da na svoj način obrazlaže amandman, a na kraju krajeva to pravo koristi svaki poslanik da bi lobirao većinu. Da li se to vama sviđa, da li ste vi kako kažete stručni iz oblasti ekonomije, pa unapred znate da neće prihvatiti većina, to nema veze sa ovim Poslovnikom. Molim vas ponovo vam kažem, ovo mi liči na nešto što se desilo pre neki dan. Samo ne zna ko je taj koji će da istrči, koja je ta mahauša ili pitar kako već zovu ovu govornicu.
Za 48, protiv 102, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 25, ukupno je prisutno 175 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. stav 2. amandman je podneo narodni poslanik Borislav Pelević. Vlada, Odobr za rad, boračka i socijalna pitanja i zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li predlagač amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 41, protiv 111, uzdržan jedan, nije glasao 21, ukupno je prisutno 177 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. stav 2. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Vlada, Odobr za rad, boračka i socijalna pitanja i zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li predlagač amandmana želi reč? (Da.) Izvolite.
Podneo sam amandman na Predlog zakona, u članu 6. u stavu 2. gde stoji, da se minimalna zarada isplaćuje u iznosu od 35% u jednom delu od sredstava u privredi Republike, a u drugom delu da stoji da minimalna zarada iz stava 1. ovog člana iznosi 40% prosečne zarade u Republici, shvatio sam kao dilemu ministra sindikalca da ne može da odredi koja će to cifra, koji će to procenat biti za minimalnu zaradu zaposlenih radnika. Pokušao sam da pomognem ovim svojim amandmanom koji glasi da minimalna zarada iz stava 1. ovog člana iznosi 60% od prosečne zarade u privredi Republike, prema poslednjem objavljenom podatku Republičkog organa nadležnog za poslove statistike. Šta sam tim želeo? Želeo sam prvo da ukažem da je jedna razlika u proseku u odnosu na privredu Republike, a drugo u odnosu na plate u celoj Republici. Ovim bih izjednačili i malo bar poboljšali i ovako teške uslove naših zaposlenih radnika. S obzirom da će većina radnika ići baš na tu minimalnu zaradu, cenu zarada, sve dok se to njegovo preduzeće ne privatizuje i ono ne dobije ovu vašu čuvenu otpremninu. Pošto će taj vremenski period biti jako mali, predlažem da ovaj član iznosi 60%, jer ovim nećemo toliko oštetiti poslodavca, ali ćemo učiniti ustupak prema radnicima koji će najverovatnije posle par minimalaca - njegovo preduzeće preći u stečaj, a samim tim dobiće otpremninu i ostaće bez radnog mesta. Inače, hteo sam još, ako mi dozvolite gospodine predsedniče da kažem da Čeda Jovanović ne može da izjednačava terorističku organizaciju koje se pušta sa ovim Srbima koji su kidnapovani i ubijeni baš od strane tih terorista. Oni su juče izašli i bili su jako lepoodeveni i jako lepo obučeni i jako lepo su izgledali gospodine Čedo, a što je dokaz da je ova država civilizacijska država. Ali mi ne znamo ...
Gospodine poslaniče molim vas da ne otvarate nove teme, nego da se držite teme dnevnog reda. Zašto imate potrebu da stalno remetite rad Skupštine?
Ne rememtim, upućujem pitanje gospodinu Čedi Jovanoviću...
Posebnu tačku dnevnog reda imate poslaničku grupu i otvorićemo raspravu o tome. Molim vas da se držite teme.
Ne govorim zbog poslaničke grupe gospodine, nego govorim narodnom Parlamentu i građanima Srbije. Hvala.
Izvolite, gospodine Jovanović, replika.
Predsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, poslanici nisu dužni da se brane od lične kritike. Dakle, vi možete da govorite neistinu po pitanju mog obrazovanja, možete da navodite navodne saobraćajne udese koje sam izazvao u gradovima u kojima nikada u životu nisam bio. Možete da govorite neistine po pitanju mog obezbeđenja. Ne možete pogrešno da tumačite ono što sam rekao za ovom govornicom, kada sam pokušao da odbranim a verujem, pravdu u ovom društvu. Pred zakonom smo svi isti. Bilo da smo iz Mitrovice, Peći, Prištine ili Beograda, jer su za nas još uvek i Peć i Priština i Mitrovica i građani albanske nacionalnosti sa tog dela naše zemlje građani Srbije koji uživaju sva Ustavom zagarantovana prava. Ne možete puniti zatvore u Srbiji, nedužnima, nevinima, da biste tako opravdali svoju nemoć, da državu odbranite od onih koji su je zaista ugrozili.
Ne dobacujte.
Nesreća i sreća ne priznaju nacionalne granice. Iako su danas njihove porodice srećne, time smo otvorili makar malo vrata da se sutra obraduje neka od srpskih porodica, koja godinu i po ili dve traži nestale, nestale koji su između ostalog i žrtve vaše propale politike. [[Aplauz.]]
Ovo je bila replika gospodinu Kragoviću. (Tomislav Nikolić: Pomenuo je mene i moju diskusiju.) Uopšte se nije vama obraćao, ni po imenu, ni po funkciji, niti stranci [[Tomislav Nikolić: Ne možete da mi uskratite repliku.]] Uskraćuje vam Poslovnik, ne ja. To je ono što morate sebi objasniti. Ne dajem vam ja reč, Poslovnik vam daje reč. (Tomislav Nikolić: Govorio sam o saobraćajnom udesu koji je izazvao Čedomir Jovanović.) Pročitajte Poslovnik. Vrlo dobro znate da nemate pravo na repliku. Kada imate pravo na repliku? (Tomislav Nikolić: Član 96. stav 1.) "Ukoliko se narodni poslanik u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine uvredljivo izrazi o narodnom poslaniku iz druge poslaničke grupe, navodeći njegovo ime i prezime ili funkciju, odnosno pogrešno protumači njegovo izlaganje". Gde ste pomenuti? (Tomislav Nikolić: Pogrešno je protumačio moje izlaganje, ne moram da budem pomenut.) Vi tumačite da se ovo odnosi na vas? (Tomislav Nikolić: Da.) Izvolite.
Zašto ne dozvoljavate da vam objasnim kako sam pogrešno protumačen? Dana 22. februara u 14,20 časova na auto-putu Šid-Beograd ispred Gazele vozač Čedomir Jovanović vozio je "audi" A-8 BG 471-649 vlasništvo MUP-a Srbije. Neprilagođenom vožnjom udario ispred sebe vozilo vlasnika Mladenovića "pežo" 405 strane registracije, nemačke registracije. Vozilo Mladenovića udarilo ispred sebe vozilo vlasnika Parađin Luke "opel" korsu. "Opel" korsa udarilo vozilo "zastava" jugo-tempo. Na vozilo "audi" A-8, vlasništvo MUP-a Srbije, koje je vozio Čedomir Jovanović naletelo vozilo "mercedes" 300-E, vlasništvo MUP-a Srbije, u kome je bila pratnja gospodina Jovanovića. Šteta je 70.000 maraka. Neki od učesnika se žale na telesne povrede. Niste me dobro protumačili gospodine Jovanoviću. Ovo je policijski izveštaj.
Povreda Poslovnika? Izvolite.
Gospodine predsedavajući povreda Poslovnika član 105. "Mere koje je izrekao predsednik Narodne skupštine primenjuju se dok traje pretres po tački dnevnog reda". Mislim da je gospodinu Tomi Nikoliću izrečena mera, a tačka dnevnog reda je tačka 12.
Gospodine Nikoliću, nemojte psovati sa mesta i dobacivati poslaniku. Vi jeste psovali, ali i gospodin poslanik greši jer narodni poslanik kome je oduzeta reč ima pravo na repliku. Nigde doduše nije upisano da li ima pravo po Poslovniku, ali pretpostavljam da ima. To nije utvrđeno Poslovnikom, ali je logično da ima. To ne menja činjenicu da ste psovali. Izvolite po Poslovniku.
Javio sam se po amandmanu da govorim.
O amandmanu nemate pravo. Izvolite po Poslovniku.
Mogu po Poslovniku. Pročitajte Poslovnik, pa ćete videti da mogu po Poslovniku. Zaista ne znam zašto su ove dame toliko krvoločne kao što same kažu. To nikada ne bih rekao. Nisu mi tako izgledale, ali zaista je neverovatno kako se ponašaju i šta sve dobacuju. Neverovatno je da njima niste u stanju da kažete. Moram da vam kažem gospodine predsedniče da razumem vaš gnev i muku zbog onoga što ste psovali majku poslanicima Narodne skupštine Republike Srbije. Znam da vi sada morate svima ostalima da kažete da psuju i kada to ne rade, ali to neka ostane na vama daobjašnjavate, narodu i građanima i svim poslanicima zašto ste to činili. Moram vam ukazati na nešto drugo. Ovde nema vašeg tumačenja Poslovnika, niti bilo čijeg tumačenja Poslovnika. Imao sam dovoljno vremena posle našeg poslednjeg razgovora da sednem i pročitam sve norme poslovničke koje se odnose na zastupanje poslaničke grupe Srpske radikalne stranke u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Vi nemate pravo i nikakvu mogućnost da oduzmete pravo poslaničkoj grupu da ima svog predstavnika. Nikako ne možete imati pravo. I da isključite trojicu, četvoricu, postoji peti ili postoji šesti koji će se na to pozvati. Reč je o članu 134. stavu 2. Poslovnika o radu Narodne skupštine. Još nešto gospodine predsedniče, vaš prethodnik na mestu predsedavajućeg je poštujući Poslovnik to pravo dozvolila i omogućila predstavniku Srpske radikalne stranke. Ja sam po tom pravu, po stečenom pravu, koji je dakle prihvatila i shvatila i vaš prethodnik, predsedavajući sa ove govornice, govorio već u Narodnoj skuštini Reublike Srbije na prepodnevnom delu sednice kada vi niste bili prisutni. Ne možete vi posle togada se setite i da kažete - sada me je upozorio neko iz poslaničke grupe i više vam ne dajem pravo da govorite. Ne možete zato što ni taj koji vas je na to upozorio nije imao nikakvo pravo, jer ne možete da uskratite mogućnost našoj poslaničkoj grupi da ima svog predstavnika, ma kako se on zvao. Ne možete da nas izbrišete, ne možete da kažete da nas nema. Mogu možda neki na ulici da nas pobiju, da nas postreljaju, možete sve da nas pohapsite, ali dok smo u ovoj skupštini ne možete da kažete da naša poslanička grupa ne postoji i da ne može da ima svog predstavnika. Inače, niti ima sednice, niti ima bilo čega drugog, niti ima bilo kakve ravnopravnosti, niti ima poslaničkih grupa, niti ima parlamenta i skupštine.
Stavio bih ovo na glasanje, ali vas molim da mi kažete o kom se članu Poslovnika radi. (Aleksandar Vučić: Rekao sam član 134. stav 2.) Šta je prekršeno? Pročitaću član i šta ovde piše. O tome će se Skupština izjasniti i onda o tome nećemo više razgovarati. (Tomislav Nikolić: Nema o čemu da se razgovara sa vama.) Nema da se razgovara na sednici Skupštine kada raspravljamo o Zakonu o radnim odnosima. Možemo razgovarati na sednici odbora koji piše Poslovnik. Možemo razgovarati bilo gde drugde, ali ovo nije sala za razgovore. Ovo je sala za donošenje zakona, za razmatranje predloga akata koje narodni poslanici predlažu. Predložite izmene Poslovnika. Biće stavljeno na dnevni red. Nemojte ovde na licu mesta tražiti pisanje Poslovnika. Vi tražite od mene da po Poslovniku ovlašćenje kojim se ovlašćuje narodni poslanik Aleksandar Vučić da me zamenjuje na sednici kada nisam u sali, da ja vama dajem reč. Izvolite po Poslovniku.
Mi već sat i po o nečemu što je potpuno jasno diskutujemo i svaki put posle svakog amandmana vraćamo se na kršenje člana 102. našeg Poslovnika, odnosno njegovog stava 3. "Mera oduzimanja reči ne odnosi se na pravo narodnog poslanika na repliku u daljem toku sednice". Znači, jedino i samo, poslanik kome je oduzeta reč, može da govori, to jest da se javlja za repliku. Ne može za kršenje Poslovnika, ne može za diskusiju po amandmanu. Što se tiče člana 38. koji se takođe sve vreme krši, a ovaj Poslovnik je i uredio ovim članovima, svojim članovima tok sednice. Ova sednica treba da liči na nešto. Zato su ova rešenja i predviđena. Kada se oduzme reč predsedniku poslaničke grupe, njega zamenjuje potpredsednik ili zamenik predsednika. Ako se oduzme njemu, on je imao priliku da pre početka tačke dnevnog reda, prijavi svog zamenika. Međutim, ko će da vodi računa o ponašanju u Skupštini i svoje poslaničke grupe, ako neće predsednik. Zato mu se i oduzima reč. Kada mu se...Pre oduzimanja reči predsednik, potpredsednik ili zamenik poslaničke grupe i pre nedoličnog ponašanja, treba da vodi računa o tome, o ponašanju, i on i njegov zamenik. Ne možemo mi da brinemo o tome da li im je zastupljena poslanička grupa. O tome su dužni sami da brinu i da vode računa da tok sednice bude bar pristojan. [[Aplauz]]
Neću vam dati reč po Poslovniku, dajem pauzu od 10 minuta.
Dame i gospodo poslanici nastavljamo rad današnje sednice. Molim vas da pre prelaska na dnevni red ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice, radi utvrđivanja kvoruma. Konstatujem da sistem elektronskog prebrojavanja pokazuje da nemamo kvorum. Predlažem da Služba Skupštine prebrojavanjem narodnih poslanika utvrdi da li imamo kvorum. (Traje prebrojavanje narodnih poslanika.) Konstatujem da je prebrojavanjem narodnih poslanika od strane Službe Skupštine u sali prisutno 120 narodnih poslanika. To znači da nemamo kvorum. (Glasovi - evo, ima 122, prebrojte ponovo, da sačekamo. Jedan broj poslanika ulazi u salu.) Dame i gospodo narodni poslanici, sam sam izrazio sumnju u sistem elektronskog prebrojavanja koji je pokazao da nam nedostaje dva ili tri narodna poslanika da bismo imali kvorum, a tražeći drugo rešenje i putem prebrojavanja narodnih poslanika od strane Službe Skupštine, utvrđeno je da nemamo kvorum u sali. Zbog toga vas molim da imamo još jednu pauzu od 10 minuta, posle čega ćemo nastavitirad. [[Posle pauze - 18,20]] Molim narodne poslanike da zauzmu svoja mesta. Molim da pre prelaska na dnevni red utvrdimo da li imamo kvorum za rad. Konstatujem da imamo kvorum za rad. Pre nego što smo započeli ovu iscrpljujuću poslaničku raspravu, tretirali smo amandman na član 6. stav 2. koji je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Podnosilac amandmana je govorio o amandmanu. Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika u raspravi javlja za reč? (Ne javlja se.) Pošto se niko ne javlja za reč, stavljam amandman na glasanje. Za 6, protiv 117, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 11, ukupno su prisutna 134 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština većinom glasova nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. stava 2. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne želi.) Da li se neko drugi javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 32, protiv 119, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 9, ukupno je prisutno 160 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština većinom glasova nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. stav 2. amandman je podneo narodni poslanik Stevan Gudurić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne želi.) Da li se neko drugi od ovlašćenih predstavnika u raspravi javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 38, protiv 125, uzdržanih nije bilo, nije glasalo pet, ukupno je prisutno 168 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština većinom glasova nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. stav 3. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč?
Prvo bih zamolio predsedavajućeg da zaista znamo u kakvom je statusu predstavnik Srpske radikalne stranke, da li ima mogućnosti da izlazi, da reaguje na amandmane, ili nema? Jer, na kraju krajeva, predsedavajući, uopšte niste u funkciji. Razumem predsednika Skupštine, koji nije pravnik po zanimanju, već je inženjer, ali zbog toga postoje tu potpredsednici Skupštine, koji zaista treba da koordiniraju rad i da znaju, a ne da jedan potpredsednik Skupštine dozvoljava reč Aleksandru Vučiću, onda dođe gospodin Maršićanin i kaže - nema više pravo da diskutuje po toj tački dnevnog reda. Pošto vidim da je očigledno nađeno kompromisno rešenje da jedan i drugi izađu iz Parlamenta i da se bave nekim drugim poslom, sada bihvas zamolio, da kažete da li mi imamo predstavnika, onako kao što smo zvanično vama dostavili, znači, dali dokumentaciju da Aleksandar Vučić ima pravo reči, jer, od kada postoji parlamentarna skupština, ovih 10 godina, nikada se nije desilo da i šef poslaničke grupe i zamenik poslaničke grupe, nemaju pravo da uopšte diskutuju u Parlamentu. Zato bih prvo vas molio, a onda da pričamo o amandmanu posle toga, ako je odgovor pozitivan.
Gospodine Cvetanoviću, naravno da ću dati odgovor na vaše pitanje, mada vas upozoravam da se niste javili za diskusiju po Poslovniku, ne otvarate poslovničku raspravu, nego ste se javili kao predlagač amandmana, ali kad ste već otvorili to pitanje, odgovoriću na to pitanje. Dakle, gospodin Vučić, kome mislim da sam i lično pokušavao da iznesem svoje mišljenje o tom stavu, pozvao se na odredbu člana 134. Poslovnika, u kome se zaista iznosi da poslanička grupa može, pored šefa grupe i zamenika, imati i predstavnika. Za mene to pitanje nije sporno, ali se status predstavnika stiče pod uslovima iz Poslovnika. Budući da je gospodin Nikolić dao jedno punomoćje, koje je za eventualnu realizaciju ovlašćenja od strane Vučića vezano samo za situaciju kada gospodin Nikolić nije u sali, i to je napisao sam gospodin Nikolić. Samim tim, gospodin Vučić bi bio hendikepiran da vrši ta ovlašćenja. Ali nije to jedini problem. Problem je u tome što bi gospodin Vučić, u svakom slučaju, dakle u skladu sa Poslovnikom, bio predstavnik Srpske radikalne stranke, da je ta punomoć predata u predsedništvo pre otvaranja rasprave. Gospodine Nikoliću, niko nije znao da će vas bilo ko isterati, ali sami ste snosili konsekvence. Mislim da sam dao odgovor. Za svaki drugi stav, pitajte koleginicu Mićić, koja trenutno nije prisutna.
Kako možete da kažete da neko iz Srpske radikalne stranke može da bude hendikepiran zbog toga što treba da predstavlja stranku?
Molim vas da se vratite na temu. Neću vam računati ovo vreme, ali molim vas da nastavite o temi.
Možda sa svoga aspekta mogu da predlažem amandmane, a šef poslaničke grupe, ili zamenik, ili kako god hoćete, predstavnik poslaničke grupe, ima mogućnosti da me dopuni, da možda kaže da amandman nije kvalitetan. Znači, vi poslaničkoj grupi Srpske radikalne stranke uopšte ne omogućavate da ima podjednake uslove kao druge poslaničke grupe.
Jedino što mogu da kažem jeste da vas ponovo zamolim da pređete na amandman. Ako ja budem predsedavao Skupštini, pa se gospodinu Jovanoviću i njegovom zameniku desi da im reč bude oduzeta, a punomoć kakva je ova, predata predsedništvu, bude ista, ni DOS neće imati mogućnost.
Siguran sam da je to tako, ali nisam siguran da ćete vi stalno predsedavati. Ovo je igrom slučaja samo, što su se ovi, koji su zakuvali sve ovo, povukli iz Narodne skupštine, a vi trenutno vodite Skupštinu.
Još jednom vas molim, gospodine Cvetanoviću, da nam obrazložite amandman, zbog koga ste izašli na govornicu.
Kada nam omogućite ravnopravni rad, ja sa zadovoljstvom ću da obrazložim amandman. Ne znam jeste li vi predstavnik Vlade, sa kim komunicirate?
Gospodine Cvetanoviću, još jednom vas molim da govorite o temi.
Hoćete li nam omogućiti da mi budemo ravnopravni sa svim drugim poslaničkim grupama, mi ćemo da radimo zaista, nema problema, ali samo u onom trenutku kada imamo predstavnika naše poslaničke grupe, ono što treba zaista sve stranke da imaju.
Gospodine Cvetanoviću, upozoravam vas da uzalud teče vreme koje vam stoji na raspolaganju i da sam vam obećao da ću tolerisati dva minuta govora o Poslovniku. Još jednom ću vas zamoliti da obrazložite amandman koji ste predložili.
Meni uopšte nije teško, vas da molim. Molim vas, omogućite da Aleksandar Vučić bude predstavnik Srpske radikalne stranke i sa zadovoljstvom ćemo preći da radimo ono što treba da radimo.
Ne mogu bilo kome, ko sedi u ovoj skupštini, dakle, ni predstavniku Srpske radikalne stranike, ni predstavniku DOS-a, ni Stranke srpskog jedinstva, ni Socijalističke partije Srbije, omogućiti da govori protivno odredbama ovog poslovnika.
Vi imate zahtev na vašem stolu i taj zahtev daje punomoćstvo Aleksandru Vučiću da nas zastupa.
Vreme, gospodine Cvetanoviću. Molim vas da napustite govornicu.
Zahvaljujem na vašem trudu, ali vam kažem, onog trenutka kada omogućite rad, možemo da radimo. Ovako ne možemo da radimo. Šta vi mislite da imate tu moć da samo Srpsku radikalnu stranku onemogućavate da ima svog predstavnika.
Gospodine Cvetanoviću, vi kršite Poslovnik. Prisilićete me da vam izreknem opomenu. Molim vas da napustite govornicu.
Da li kršim Poslovnik, u redu, ali kršite i vi Poslovnik, jer samim tim što ne može svako od nas da bude kompetentan za sve teme, mi imamo pravo da za svaki zakon imamo predstavnika koji je kompetentan, da o tome priča i da zastupa našu stranku. U ovom trenutku smo mi ocenili da je Aleksandar Vučić najkompetentniji od svih nas, da zastupa interese građana iz Srpske radikalne stranke.
Izričem vam opomenu, gospodine Cvetanoviću. Gospodine Cvetanoviću, zaista vas molim da napustite govornicu. Terate me da radim nešto što stvarno ne želim da radim. Izrekao sam vam opomenu zbog kršenja Poslovnika, a dovodite me u situaciju da vam odmah posle toga izreknem još jednu, jer zloupotrebljavate govornicu Narodne skupštine.
Slobodno radite ono što smatrate da treba.
Opominjem vas i drugi put, gospodine Cvetanoviću. Još jednom vas molim da napustite govornicu. Gospodine Cvetanoviću, oduzimam vam reč. Molim vas da napustite govornicu. Vi ste imali na raspolaganju dovoljno vremena da uradite to. Što to niste sami želeli da učinite, to je stvar vaše odluke i nemam prava da se mešam. Čini mi se da sam bio tolerantan, čini mi se da sam vam ostavio mogućnost da govorite po Poslovniku, iako se na njega niste pozvali. Prisilili ste me da vam izreknem dve opomene i da vam oduzmem reč. Molim vas da napustite govornicu. (Tomislav Nikolić, sa mesta: Tražimo da naša poslanička grupa ima predstavnika.) Gospodine Cvetanoviću, zaista nepotrebno i grubo, bez ikakvog razloga, kršite Poslovnik. Doveli ste me u situaciju da vam izreknem dve opomene i oduzmem reč. Nateraćete me da prekinem sednicu. (Tomislav Nikolić, sa mesta: Nismo ravnopravni.) Gospodine Nikoliću, niste ravnopravni jer ste to sami izabrali. Dajem pauzu od 10 minuta. [[Nastavak sednice posle pauze - 18,45]] Nastavljamo rad. Molim vas da utvrdimo da li imamo kvorum za rad. Konstatujem da imamo kvorum za rad. Skupština nastavlja rad. Gospodine Cvetanoviću, molim vas da napustite govornicu. Gospodine Cvetanoviću, upozoravam vas na to da je članom 103. Poslovnika predviđena sankcija za vaše ponašanje. Sa žaljenjem moram konstatovati da me vi prisiljavate da tu meru i predložim. Upozoravam vas da ste na nekoliko različitih načina prekršili odredbu člana 101. Poslovnika, a da i pored toga što sam vam oduzeo reč stojite za govornicom i da odbijate da se udaljite na moj zahtev. Ja trenutno predsedavam Skupštini. Dakle, poslednji put vas molim da napustite govornicu. (Poslanik Cvetanović i dalje stoji za govornicom.) Sa žaljenjem moram da predložim Narodnoj skupštini da narodnom poslaniku Goranu Cvetanoviću izreknem meru udaljenja sa sednice. Stavljam predlog na glasanje. Konstatujem da je glasalo za predlog, da se nrodnom poslaniku gospodinu Goranu Cvetanoviću izrekne mera udaljenja sa sednice, 120, protiv četiri, uzdržanih nije bilo nije glasalo 19, ukupno su prisutna 143 narodna poslanika. Konstatujem da je većinom glasova Narodna skupština usvojila predlog i (o meri udaljenja),donela odluku o udaljenju narodnog poslanika Gorana Cvetanovića sa sednice. (Poslanik Cvetanović je sišao sa govornice i vratio se u poslaničku klupu.) Gospodine Cvetanoviću, zaista pokušavam na svaki način da shvatim vaše ponašanje i još jednom vas molim da postupite po meri koju je izrekla Narodna skupština. Dakle, ne moja malenkost, nego Narodna skupština Republike Srbije. Verujem da ste u stanju da to poštujete. Molim vas da napustite sednicu. Žao mi je što me ne razumete, u ovoj situaciji prisiljen sam da prekinem sednicu Narodne skupštine. (Poslanik Gordana Pop - Lazić traži reč po Poslovniku.) Sa radom ćemo.... dobićete reč gospođo, dobićete reč. Pretpostavljam da narodne poslanike zanima i da nastavimo sa radom ove skupštine, budući da je praznik i sutra, a da su posle toga i prvomajski praznici, radom ćemo nastaviti 3. maja u četvrtak u 10,00 časova.