Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan. Otvaram sednicu Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuju 102 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 89 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Nemam obaveštenje o sprečenosti narodnih poslanika da prisustvuju sednici. Saglasno članu 84. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvao u roku kraćem od roka utvrđenog u stavu 1. pomenutog člana Poslovnika, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri predloge akata iz dnevnog reda, koji su u svom zahtevu za održavanje vanrednog zasedanja Narodne skupštine utvrdila 103 narodna poslanika. Pošto trenutno nema 126 prisutnih poslanika, nećemo se izjašnjavati o zapisnicima. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv za ovo zasedanje, koje je sazvano na zahtev 103 narodna poslanika, saglasno članu 79. stav 3. Ustava Republike Srbije i članu 166. Poslovnika Narodne skupštine, dostavljen vam je zahtev za održavanje vanrednog zasedanja, sa utvrđenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Kao što ste mogli da vidite, za Četvrto vanredno zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini utvrđen je sledeći Dnevni red: 1. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radio-difuziji, koji su podneli narodni poslanici Svetlana Stojanović, Vukosav Tomašević, Miroslav Janković, Rajko Baralić, Esad Džudžević, Nikola Jovanović i Miroslava Gušić; 2. Predlog odluke o organizaciji i radu Službe Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podneo Administrativni odbor Narodne skupštine; 3. Predlog odluke o izboru člana Saveta Narodne banke Srbije, koji je podneo Odbor za finansije Narodne skupštine; 4. Izbor člana Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje, na osnovu predloga Konferencije univerziteta Srbije. Rad prema dnevnom redu. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O RADIO-DIFUZIJI Primili ste Predlog zakona, koji su podneli narodni poslanici Svetlana Stojanović, Vukosav Tomašević, Miroslav Janković, Rajko Baralić, Esad Džudžević, Nikola Jovanović i Miroslava Gušić. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: poslanička grupa SRS - 1 sat 36 minuta; poslanička grupa DSS - 1 sat 3 minuta 36 sekundi; poslanička grupa DS - Boris Tadić - 43 minuta 12 sekundi; poslanička grupa G17 plus - 37 minuta 12 sekundi, poslanička grupa SPS - 26 minuta 24 sekunde, poslanička grupa Nova Srbija i samostalni poslanici 9+9 - 20 minuta 24 sekunde, poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, tri poslanika SPO, dva poslanika SDP i šest nezavisnih poslanika po pet minuta, na osnovu člana 93. stav 3. Poslovnika. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 140. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Svetlana Stojanović, želi reč? (Da.) Izvolite. Istovremeno, jedno obaveštenje - sednica Odbora za kulturu i informisanje, na kojoj će biti razmatran i ovaj zakon, biće u sali na četvrtom spratu u 10,20 časova, a sednica Zakonodavnog odbora održaće se u maloj sali Narodne skupštine u 10,15 časova. Reč ima narodni poslanik Svetlana Stojanović.
Poštovani narodni poslanici, predložene izmene i dopune Zakona o radio-difuziji ni u čemu ne zalaze u suštinu i duh samog zakona. Naprotiv, one imaju cilj da zakon učine u primeni efikasnijim i zbog toga predlažem da, kao osnovnu izmenu zakona, prihvatimo onu koja se odnosi na sprovodljivost, odnosno izvršnost odluka koje donosi Savet Republičke radiodifuzne agencije. Savet radi pod velikim pritiskom javnosti i zainteresovanih emitera. Odluke koje donosi po definiciji određenom broju emitera uskraćuju pravo na dalje emitovanje. Ukoliko te odluke nisu izvršne i ako se ne mogu sprovesti, Zakon o radio-difuziji gubi svoj osnovni smisao, a to je da zavede red u haosu koji vlada u našem etru koji je stvaran decenijama. Ako bismo emiteru dopustili da se po svom nahođenju jednostavno ogluši o odluke Saveta, sve preciznosti koje smo se trudili da unesemo u sam zakon ne bi imale nikakvog značaja. Zbog toga članom 11. predloženih izmena i dopuna propisuje se da je emiter dužan da bez odlaganja izvrši konačnu odluku Saveta o oduzimanju dozvole, a ukoliko to ne učini, sprovešće se postupak prinudnog izvršenja. Bez ovakve izmene bili bi ugroženi oni emiteri koji su po zakonu dobili pravo na emitovanje. Druga izmena odnosi se na to da je pravom na emitovanjeobuhvaćen i satelitski prenos. Znači, precizira se da je osim kablovskog i zemaljskog, i satelitski prenos uključen u dobijanje frekvencije. Dakle, predlog izmena glasi da je emiter obavezan dapribavi posebnu dozvolu za satelitsko emitovanje, ukoliko mu dozvola za zemaljsko i kablovsko nije data, ukoliko mu je uskraćena. U praksi se već pojavio i problem utvrđivanja udela stranog kapitala kod emitera koji traže frekvencije. Učešće stranog kapitala Zakonom o radio-difuziji je limitirano, ali nije predviđen način na koji će se kontrolisati visina stranog kapitala. Izmenama Zakona predviđa se da emiter koji dobije frekvenciju ima obavezu da od Radiodifuzne agencije zatraži prethodnu saglasnost ukoliko oseti potrebu za dodatnim stranim kapitalom. Ovim izmenama predložili smo i ispravku jedne nepravde učinjene radio-stanicama. Prema Zakonu o radio-difuziji, radio-stanice treba da plate 20% naknade za svoje emitovanje u odnosu na visinu koja se odredi za televizijsko emitovanje. Budući da prihod od oglašavanja radio-stanica nije ni blizu onome koji ostvaruju televizijske stanice, predlažemo da umesto 20 to bude 5%. Naredna izmena koju bih izdvojila odnosi se na tv-stanice u osnivanju. Pozitivnim zakonom je određeno da stanice koje u ovom trenutku ne emituju, koje se tek osnivaju, imaju rok od 60 dana da počnu sa emitovanjem. Smatrali smo da je to previše kratak rok, s obzirom daimaju da postave tehniku, da postave program, kadrovski se osnaže i predlažemo da taj rok bude 120 dana. Opravdanim i vrlo poželjnim mi se čini izmena odnosno dopuna člana 67, koji zabranjuje reklamiranje političkih stranaka van predizborne kampanje, a u okviru kampanje zahteva ravnopravan tretman svih političkih stranaka. Izdvojila sam samo neke, ali ima i još nekih manje važnih izmena. Moguće je da ovo nije sve što treba menjati u Zakonu o radio-difuziji, ali smatram da je Skupština uvek vlasna da u svakom trenutku izmeni zakone koje donosi. Odgovarajući francuski zakon se po mom saznanju menjao tridesetak puta. Pošto je ova sednica vanredna i mora da se završi u četvrtak, činilo mi se važnijim da unesemo one izmene koje su najvažnije da se rad Saveta ne bi minirao, da ne bi bio uzaludan, znači da emiteri budu prinuđeni da se povinuju odlukama koje ovo nezavisno telo donese. Nadam se da ćete prihvatiti predložene odluke. Hvala.
Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Zakon o radio-difuziji donosili smo i menjali više puta u Narodnoj skupštini Republike Srbije, svaki put prema potrebama vlasti, i od 2002. je taj postupak krenuo, i kada smo upozoravali režim DS-a i govorili o tome da je nemoguće da neko krene u emitovanje za 60 dana, a reč je o televizijskom emiteru, već da je potreban mnogo duži rok, tada su nam predstavnici vlasti Zorana Đinđića rekli da je moguće, zato što su izračunali da neki njihovi imaju dovoljno novca da to pokrenu i završe u najkraćem mogućem roku, bez obzira što je koncepcijski, produkcijski i emitorski, ako hoćete, sa svim predajnicima, antenskim sistemima itd. nemoguće to napraviti za tako kratko vreme. Sada se postavlja pitanje da li mi ovde menjamo konkursne uslove ili ne, da li je ovo nešto čime se u potpunosti menja ono što je bio uslov zbog čega su se pojedini tadašnji ili budući emiteri pojavili na konkursu ili ne. Dakle, poštovanje principa pravne sigurnosti nije sprovedeno do kraja i za to je odgovorna Narodna skupština Republike Srbije. Mi smo za to krivi, zato što je najveći deo tog postupka bio pod našom kontrolom, a mislim da se vladajuća većina uvek ponašala i propise menjala u skladu sa dnevno-političkim potrebama, a ne u skladu sa onim što bih rekao da je višegodišnja potreba našeg društva i naše države. To menjanje, ta vrsta promene, dakle, konkursnih uslova, može još više da doprinese da se u javnosti stvori utisak da su pojedini emiteri koji su konkurisali, a nisu prošli na konkursu, oštećeni, i tu će biti sasvim sigurno dodatnih muka i problema. U ovom predlogu ima nekih dobrih rešenja. Naime, počeću od njih, pa ću se vratiti na još neka loša rešenja. Dakle, dobra stvar je ta što se naplata za emitovanje radio programa smanjuje na razumnih 5% od onoga što se uzima od televizije, odnosno 4 puta manje od onoga što je bilo predviđeno ranije, jer to je nešto što komercijalno može da bude pokriveno, a više od toga bi bilo nemoguće. Dobro je to što se menja član 68. stav 1. i kaže se da televizije „poštuju zabranu reklamiranja političkih organizacija van predizborne kampanje“ itd. I sada mene zanima da li će da poštuju televizije, jer jedini je problem što nema nikakve sankcije za to, osim što bismo mogli da se nadamo da će neko da postupa na isti način kao što je postupao u nekim drugim slučajevima, čini nam se preoštro, a plašim se da će biti blagonakloni prema nekim drugima. Naime, u članu 68. se sada kaže – „poštuju zabranu reklamiranja političkih organizacija van predizborne kampanje, a u toku predizborne kampanje da registrovanim političkim strankama, koalicijama i kandidatima obezbede jednaku zastupljenost bez diskriminacije.“ Sada postavljam pitanje, da li neko gleda Televiziju Srbije, da li neko gleda B92, da li neko gleda Studio B, jer uopšte nije važno, možete da volite ili ne volite njih, možda vam odgovaraju, ali ne znam nijednog iz DS-a koji će da kaže da su to korektne televizije, da su to profesionalne i objektivne televizije, i njima se dešava da u prvim rečenicama imaju komentare protiv SRS. Oni nemaju vest, oni kažu, ne znam, čak ni suze Ivane Dulić nisu bile dovoljne, a pitam vas, zašto nema komentara na izjavu da je deset milijardi dolara optimistična ponuda za Kosovo i Metohiju, pitam vas, predstavnike vlasti, jer je sinoć potpredsednik Vlade Srbije to izgovorila u jednoj emisiji. Pitam vas, da li to naša država ima cenu, da li sve u ovoj zemlji ima cenu, da li naša teritorija ima cenu, poštovani prijatelji, jer ako ima otadžbina cenu, onda da pitamo kolika im je cena, mame, tate, brata, sestre, svih ostalih članova familije. Sada će neko da mi kaže, to je ružno, šta, otadžbina ima nižu cenu nego što ima cenu nečija mama i tata, ili ne znam ko, to je deset milijardi, dobra cena, hajde trange-frange sa otadžbinom. To je nešto što niko normalan u ovoj zemlji ne može da razume. Nama su potrebni mediji koji će da dopuste ljudima da iskažu drugačije mišljenje, a ne mediji koji će da budu institucije za organizovani društveno-politički rad i za vođenje kampanje protiv pojedinih političkih stranaka. Sada moram da postavim jedno pitanje, zašto se ta vrsta kampanje vodi protiv SRS, zašto više od šest godina, kako srpskih radikala nema ni u jednom forumu vlasti, vladate vi, razni žuti DOS-ovci, ovakvi ili onakvi, nije ni važno kojih sve boja i kojih sve nijansi iste boje, i nikako da shvatim, čekajte ljudi, vi upravljate ovom Srbijom, vi ste ti koji ste zaslužni i oni koji ste krivi za ono što je u Srbiji danas dobro ili nije dobro, zašto smeta SRS, zašto se to postiže na takav način, jedinstvo protiv jedne jedine opozicione stranke u Srbiji. Hoćete da vam kažem zašto? Zašto to danas radi B92? Kažu, otišao je Koštunica u Brisel, ne pamti se da je bio ovako šarmantan, sladak ko bombona, samo što nije rekao onaj Jakša Šćekić, danas ide i Boris Tadić, to je da se napravi tandem Tadić-Koštunica, da ne bi pobedila SRS. Zašto da ne pobedi SRS? Da li smo mi to krali nešto na izborima, otimali, da li smo mi najavili da će nešto loše da se dogodi po bilo koga u ovoj zemlji ili u nekoj drugoj zemlji. Ili im smeta nešto drugo, možda to što oni ne bi da postoji neka vlast koja će da odlučuje o svom narodu u interesu svog naroda i koja neće isključivo da služi nalozima pojedinih zemalja ili međunarodnih organizacija, da postoje oni koji se ne stide da kažu da Srbi nisu zločinci i da Srbi nisu krivi za rat na prostoru bivše Jugoslavije, i da hoćemo da se suočimo sa svima, ali posebno sa onima koji su ubijali Srbe i otimali naše teritorije. Izvinite, takvi u Srbiji postoje. A da li to smeta, da li su za to potrebni poslušni mediji kojima niko ništa ne sme da kaže? Postavljam pitanje, kako to da niko ne interveniše, da svi ćute kada jedna televizijska stanica objavi da je Toma Nikolić ubijao babe i dede po Antinu, Toma Nikolić ima stan u Svetog Save, i to je bilo, ima Toma i neko dete od osam godina, ni krivo ni dužno, koje nema veze sa Tomislavom Nikolićem, predsednikom poslaničke grupe SRS. Onda Gordana ima vile i dvorce, Vučić hteo da ubije rođenu majku, pa ne znam šta sve. Pa onda Nataša radža i maharadža, žena tri puta prenoćila za 3.000 dinara u najjeftinijoj sobi. Nemoj da me vučeš za jezik, pa ćeš da čuješ oko toga, a oni koji prave krematorijume za Rome i Jevreje, ne, oni su dobri, oni su evropski orijentisani, samo radikali nisu dobri, samo oni ne valjaju. Imam jednu političku poruku, pa ću da nastavim sa zakonom. Dame i gospodo dragi prijatelji, samo vi nastavite i kako bi rekao naš narod - skupite se vi na jednom mestu. Tačno je, ionako nema neke velike razlike. Okupite se svi onako đuture, nađite se na istom mestu, svi krenite protiv SRS, nemojte više da nas zamajavate - mi smo malo različiti, mi vas malo volimo, ali ne smemo to javno da kažemo, mi vas malo manje mrzimo nego ove druge. Ne, vi se lepo skupite, neka vas skupi, ako hoćete, Solana, može da vas skupi bilo ko drugi, i svi krenite zajedno protiv SRS, da vidimo na čiju će stranu narod. Mi mislimo da će na našu, zato što mu je dosta i poniženja, i pljačke, i kriminala i svega drugog, ali da vidimo. Ako narod stane na vašu stranu, mi ćemo da kažemo - u redu je, čestitamo, ali da više ne zamajavamo ljude kako se mnogo razlikujete, kako niste slični itd, a svakoga dana je jedina politika - hajde da obezbedimo kako da napadamo negde SRS, a mi se, u stvari, ni u čemu ne razlikujemo. Zašto o tome predstavnik predlagača nije govorio ovde, finansijski plan da odobrava Vlada, a ne Skupština? Savet Radiodifuzne agencije je nezavisno regulatorno telo. Više će svoju nezavisnost da sačuva ako taj plan odobrava Narodna skupština, a ne Vlada Republike Srbije. Zašto je to doneto u izmenama i dopunama? Da bi Vlada mogla još dublje, bolje, jače i snažnije to da kontroliše? Da bi Dinkić još negde stavio šapu, da svojim "žutim" prijateljima može još negde nešto da završi, pre nego što ga neko primi na listu da bi mogao da sanja cenzus? To nije dobro rešenje. Ovde se odustaje od primene Zakona o opštem upravnom postupku, od jednog opšteg zakona i od opštih normi koje postoje u tom zakonu. Ovo je neka vrsta leks specijalisa. Tačno je da po čuvenom pravničkom pravilu lex specialis derogate generali, ali se meni nameće pitanje, ono o kojem stalno govorimo, zamislite koliko nam je sporedno zakonodavstvo u našoj zemlji, niko ga živ ne pohvata, i razmislite koliko imamo specijalnih zakona. Uopšte se postavlja pitanje šta će nam opšti zakoni, šta će nam opšte norme, šta će nam Zakon o opštem upravnom postupku, ako je problem u Zakonu o opštem upravnom postupku što postoje dva ili tri roka koja moraju da se poštuju i što nešto mora da traje mesec dana? Ovde mi je jasno da je to upodobljeno svemu što se događalo sa BK televizijom. Mnogo bih voleo da se to događalo sa B92 i onda bih rekao - evo, spreman sam, pa makar na ovakav i onakav način, pa neka me neko i osudi zbog toga. Plašim se da ovde postoje još neka rešenja koja nisu pravnički napisana. Upozorio bih pravnike na to. Naime, ovde se kaže, u skladu sa onim što se zbivalo u BK televiziji, recimo, da može da dođe da zapečati produkcijsku opremu, emitersku opremu, lice koje je ovlašćeno od strane Saveta za Radiodifuznu agenciju. Nemojte lice koje je ovlašćeno, dajte da on vuče ovlašćenje iz zakona, dajte da je to predstavnik Saveta, a ne neko kome će neko da napiše papir i da kaže - on to radi u moje ime. Neka njemu to bude zakonsko ovlašćenje, a ne legitimacija, papirče koje je dobio od inače po zakonu ovlašćenog lica. Ovo nema nikakve potrebe. Nema potrebe za onim što biste zvali pravnom konvalidacijom onoga što se zbivalo ranije, pa hajde sada da nađemo opravdanje za sve što se danas događa. To je rešenje koje nije pravničko. To je političko rešenje. Ništa im ne smeta. Isto to mogu da završavaju kada hoće bilo koga da sklone, ugase, ali neka se crpi iz zakona to ovlašćenje, a ne od bilo kojeg drugog službenog lica. To su rešenja koja pravnički nisu dobra i koja ne možemo da podržimo. Naravno, znam da je ljudima koji rade u Savetu Radiodifuzne agencije teško, pošto će da budu izloženi najgorim mogućim pritiscima. Video sam u novinama da su neki govorili o tome kako su radikali dobili negde neku frekvenciju. Zarad javnosti, pošto su me samo za jednu novinu pitali, moram da kažem da nismo dobili nijednu frekvenciju, da se SRS bavi političkim delovanjem na nivou Srbije, ne bavimo se radio i TV produkcijom, ni emiterskim poslovanjem. Jedino što sam siguran to je da je verovatno "žutima" zasmetalo to što nisu baš svi mediji pod njihovom potpunom kontrolom, što su od ovih pet nacionalnih televizijskih, ko zna koliko radijskih i ne znam koliko regionalnih, od ukupno tridesetak, pojavilo se jedan ili dva nad kojima oni nemaju punu kontrolu i odmah im se pojavio strašan problem. Zbog čega? U Srbiji je danas borba za interpretaciju. Naime, šta god da se dogodi, najvažnije je kako će to mediji posle toga da interpretiraju. Šta sam rekao ovim? Naime, kad potpredsednik Vlade Srbije kaže da je deset milijardi dolara ili evra optimistička cena i ponuda za Kosovo i Metohiju, da je to rekao bilo ko iz SRS, da je dozvoljena smrtna kazna, na smrt bi bio osuđen. Pošto nije smrtna kazna, bio bi osuđen na 40 godina robije. Kada to kaže potpredsednik sadašnje Vlade, onda je to normalno - ljudi, mi imamo jedan život, šta nas briga za državu, daj deset milijardi, ako možemo da stavimo u svoje džepove i ispod jastuka, u slamaricu, šta nas briga za našu državu, šta nas briga za našu decu, za naše unučiće, šta ima veze, deset milijardi, bar ćemo da živimo narednih 20 godina, milina jedna. To će da vam bude prezentacija, to će da vam bude interpretacija. U tome je stvar. Da li ste čuli negde da je neko rekao - hajmo Bavarsku, optimistična je ponuda 100 milijardi. Zamislite da to neko kaže u Berlinu, u Dortmundu, Kelnu, Hamburgu, bilo kom drugom gradu. Optimistična mu ponuda 100 milijardi dolara!? O čemu pričamo mi u ovoj zemlji? U ovoj zemlji govorimo o tome da imamo istovrsno jednostrane medije. Znači, kako im se emituju vesti u 18,30, znam da su to radikali primetili, a pretpostavljam i ostali, građani Srbije svakako, kako se emituju u 18,30 na B92, tako, kao mejnstrim (mainstream), dakle hvataju u korak one u 19,00 i one jedne u 19,30 i one druge u 19,30 i nikakve razlike nema. Suštinski, idejno, ideološki, potpuno je isto. Sada vas pitam da li je sve to baš tako, da li je moguće da se na takav način prezentuje građanima Srbije? Da li je moguće da pitanje glavnog urednika državne televizije Studio B, koju plaćamo i Gordana Pop-Lazić i ja, Proroković i ovaj i onaj, koji žive u Beogradu, mi je plaćamo, svi građani Beograda je plaćamo, da bi novinar, obraća se svom sagovorniku i kaže - da li mislite da postoji neko veće zlo od radikala i kakva su to sva zla koja mogu da nam se dogode? Da li je to profesionalizam, da li je to objektivnost, da li je to normalno civilizovano ponašanje? Nije. Njima to nije naročito ni važno, zato što nije bilo protesta, zato što dugo nije bilo demonstracija i dugo narod nije na ulici pokazivao šta o tome misli. Videćete, približilo se vreme i za to. Ne mislite valjda da će ljudi doveka da slušaju da su najgori lopovi najbolji za Srbiju, da su oni koji su opljačkali i pokrali naše fabrike i preduzeća, koji su razorili srpsko društvo u potpunosti, koji su napravili ovakvu moralnu krizu u našem društvu, u našoj državi, da su oni najbolji, jer će oni i dalje nekoga da služe i slušaju, a da su najgori oni koji će da ukazuju na njihov kriminal i lopovluk. Neće to narod više da sluša, neće to narod više da trpi. Građani Srbije hoće promene, hoće da imaju pravo da čuju mišljenje svih političkih činilaca. Nadam se, a sada kada me podseti gospodin Krasić na to, da li ste vi, ljudi, primetili to da mi imamo više nekih bivših na svim televizijama nego nekih sadašnjih. Svaki dan mi neko kaže - govorila Kori Udovički, bivši guverner, uz pomoć Bodruma i Soluna, pa onda govori bivši taj i taj, pa govori bivši ovaj i ovaj, pa bivši ne znam ko. A što govore svi ti bivši, šta su oni danas ako su oni bivši? Da li to neko misli da oni treba da budu i budući? Kao bilo nam je mnogo lepo u to vreme, pa sad treba opet da budu. To su ovi Đelići i ne znam koji sve već. O Svilanoviću sve najbolje morate da govorite, jer Svilanović je očigledno ideolog potpredsednika Vlade Srbije. On je prvi rekao, on je čak i rekao da nije optimistično, on je pričao o nekoj uslovnoj nezavisnosti. Potpredsednik Vlade Srbije kaže - optimistična ponuda 10 milijardi. Sada vas pitam da li će se pojaviti predsednik vlade da kaže nešto o tome, hoće li da se javi predsednik vlade da kaže - izvinite, nije nam baš otadžbina na prodaju. Moram nešto da vam kažem oko te optimistične i neoptimistične ponude. Ispričaću vam jednu priču, nije bezobrazna, iako će vam možda izgledati tako. Kad muškarac pita damu, to je priča iz ranijeg perioda, 100 maraka, 100 evra, ih, nemoj mene da potcenjuješ, pa sve tako tera i gura do milion, a onda - pa da razmislim. Na kraju dođete do toga - suština je ista samo je pitanje cene. Za našu državu ne sme da bude isti princip, jer naša Srbija nema cenu ni za 10 milijardi, ni za 100 milijardi, kao što to misli potpredsednik Vlade Srbije. To što misli potpredsednik Vlade Srbije očigledno misli i Vlada Srbije. Danas čekamo da nam to saopšti i predsednik Srbije. Samo čekajte i sve će doći na ono što smo mi narodu govorili i sve ono što su jednom rekli kako smo izmišljali govore njihove negde u budućnosti, videćete da ništa nismo izmislili. Evo, sada govorim građanima, pa za četiri, pet, šest meseci podsetiću ih na to. Pojaviće se najviši državni funkcioner koji će da kaže - strašno šta nam se dogodilo. I međunarodna zajednica nije bila pravična, ali to je rezultat Miloševićevog poraza. To je rezultat pogubne politike koju smo vodili pre sto miliona godina i ne znam ni sam šta sve, ali mi moramo da gledamo u budućnost da bismo mogli da pomognemo našem narodu na Kosovu, moramo da uđemo u EU, ići ćemo sa ličnom kartom i u Gračanicu, i u Goraždevac, i ovamo i onamo, to što je sada izvan naših granica. To će da vam bude govor najvišeg državnog funkcionera. Da li vi mislite, unapred mogu da vam kažem, predsednika Srbije, a pri tome nisam siguran da neće da ga podrži i predsednik vlade, pošto su sada obojica postali veoma šarmantni oko utakmica Finska-Srbija, to je čudo jedno, ljubi ih majka, što su dobro Srbiji doneli sa svim tim. Dakle, samo jednu stvar hoću da vam kažem - ne igrajte se sa državom, država nema cenu i nemojte da pokušavate da pravite u medijima sliku kakva je bila 2000. i 2001. godine, kada ste vlast osvojili i kada ste vršili pravi medijski linč nad svima koji misle drugačije, a neke linčovali i na ulici. Još jednom da vas pitam - ko je odgovarao za ono što je linčovan Dragan Milanović na centralnim beogradskim ulicama? Posedujem taj snimak i dalje, odmah da vam kažem. Spreman sam da ga dostavim nadležnim državnim organima, i policiji i tužilaštvu. Imam više kopija kaseta sa CNN. Dakle, ukazujem vam na to da imam video dokaze o izvršenju teških krivičnih dela. Imam dokaze i kada Svilanović stoji na prozoru i upada na silu u Saveznu skupštinu, i kada kradu slike i televizore. I za to imam dokaze. Još nedostaju 92 skupocene slike i očekujem da će ti pošteni revolucionari jednog dana vratiti nešto od imovine građana Srbije, ali mi se čini da je taj pelcer krađe, pljačke i otimačine posle prešao i na one koje su doveli na vlast, pa su tako i nastavili. Nećemo im to dozvoliti i morate da imate u vidu da to da linčujete nekoga na jedan ili drugi način, bilo fizički, bilo medijski, onako kako ste planirali i kako ste mislili, e to neće moći više i nećemo vam to dozvoliti, zato što imamo odgovornost prema građanima Srbije, prema celoj Srbiji, a posebno prema onoj polovini Srbije koja hoće promene, koja hoće drugačiju vlast, koja hoće da živi bolje i koja hoće sa ponosom da kaže da živi u Srbiji i za koju nije nikakva ponuda ni stotine biliona i triliona dolara za njenu teritoriju, a ne 10 milijardi dolara.
Narodni poslanik Šormaz, izvolite, po Poslovniku.
Mislim da je član 104, gde smo dužni da obavestimo. Samo jedan deo iz prethodnog izlaganja, čisto zato što poslanici treba da budu obavešteni o tome ko šta radi, koji se tiče, pre svega, rada predsednika vlade i DSS gospodina Vojislava Koštunice. Mogu da razumem gospodina Vučića i mogu sigurno da kažem i mog prijatelja, jer i sam imam pomalo gađenje da gledam određene elektronske medije i isto smatram da su obojeni žutom, što bi se reklo, u velikoj meri, neke je spomenuo, poput B92 ili Studio B, ali ne znači da ono što oni govore je fakat ili činjenica. Možda zbog toga nije video, recimo, da nabrojimo posete predsednika vlade u zadnjih dve do tri nedelje - Rusija, Nemačka, Italija, Velika Britanija, SAD, Savet bezbednosti, Brisel juče, svugde je predsednik Vlade Vojislav Koštunica rekao - za Srbiju je neprihvatljivo da Kosovobude nezavisno i Srbija neće priznati nametnuto rešenje, u slučaju da ga bude, koje se bude zvalo nezavisno Kosovo. Jednostavno to je Vojislav Koštunica izjavio, to je stav Vlade. Šta elektronski ili pisani mediji obojeni žuto pišu, pričaju o tome, nas ne interesuje. (Zoran Krasić: Ti veruješ u to?) Šta imam da verujem, to znam, Vojislava Koštunicu znam, za razliku od tebe, Krasiću. S druge strane može, i nemam ništa protiv, da na osnovu istraživanja javnog mnjenja SRS smatra da će pobediti na narednim izborima, ali ne može na osnovu B92 da se govori o nekom tandemu Koštunica-Tadić. Mogu da tvrdim da tog tandema neće biti, ali mogu na osnovu rezultata lokalnih izbora u Srbiji u prethodnih šest meseci da tvrdim da će na narednim izborima zaista pobediti jedan tandem, ali ne Koštunica-Tadić nego tandem Vojislav Koštunica-Velimir Ilić.
Zahvaljujem se gospodinu Šormazu. Narodni poslanik Nadica Momirov, izvolite.
Javljam se po Poslovniku, dame i gospodo, isprovocirana komentarima kolega iz poslaničke grupe SRS, dok sam komentarisala sa mojim kolegom iz G17 plus. Po ne znam koji put imam neprijatno dobacivanje ovde u sali i zbog toga pozivam poslanike da se pridržavamo dostojanstva Skupštine. Moram nešto da prokomentarišem, jer ne mogu više da slušam, dosta mi je priče o hotelu "Moskva" i o narodnom poslaniku Nataše Jovanović, koja je kada je mama nju izgrdila zvala svog šefa, mislim na Aleksandra Vučića, onda mu se verovatno isplakala ili ne znam šta, zamolila ga da je on brani ovde u Skupštini i to je on uradio tako što je rekao - samo tri puta je spavala u hotelu "Moskva", ni manje ni više, samo tri puta u najluksuznijem hotelu "Moskva". Mi svi ostali poslanici putujemo, poslanik sam iz Subotice, putujem 200 kilometara na dan, nikada nisam spavala u hotelu "Moskva", nijednom nisam spavala u najluksuznijem hotelu "Moskva". Takođe nam je dosta toga da slušamo žalopojke .... (Predsedavajući: Ekonomski isplativije je putovati.) ... kakav tretman ima Toma Nikolić na raznim televizijama i kao da je to najveća katastrofa na svetu. Vama ne treba nikakav tretman na televiziji od strane nekoga da vam kreira taj tretman, zbog toga što vi sami, kada se pojavite na televiziji, tako se predstavite da je to sramota. Konkretno, vas sam Aleksandre Vučiću gledala na hrvatskoj televiziji "Nova" i to je bila takva sramota, da nema potrebe da niko pravi scenario negativan o vama, jer ono što vi pričate je dovoljno da uruši sav ugled koji mi imamo i koji stvaramo. Ono što nama nanosite kao štetu, niko drugi iz inostranstvaili ne znam odakle ne može da nam nanese. Što se tiče Kosova, ovde smo čuli da se proziva potpredsednica Vlade, ni manje ni više, nego jedna žena, od strane hrabrih radikala. Znači, od boja na Kosovu, pa do danas, jedna žena prvi put u istoriji Srbije, potpredsednik Vlade, kriva je ili zaslužna ili ne znam šta za pitanje Kosova. Svi vi silni srpski radikali nikakve veze sa Kosovom niste imali, samo što ste izazvali jedan rat, učestvovali u tom ratu i izgubili taj rat. Sada potpredsednica Vlade, jedna žena je kriva za sve to. To slušamo danima, danima slušamo vaše pretnje - šta će biti kada SRS dođe na vlast, sve ćete nas pohapsiti. Dosta je toga. Uozbiljite se. Jako važni zadaci su pred nama. Srbiji treba ozbiljnost, pre svega, a ne natezanje i nadvlačenje koja politička stranka je jača, koja će da pobedi, ko će u koju fotelju da sedne. Nama treba da uradimo jedan posao, da vodimo našu zemlju u normalu, da budemo normalna država, to nam treba.
Zahvaljujem se. Molim vas, nemojte da vređate potpredsednika Vlade, ona nije jedna žena, ona je Ivana Dulić-Marković, potpredsednik Vlade.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Anđelkoviću, dobro ste primetili, mnogo više para uzme gospođa Momirov kada putuje u Suboticu nego kad noći u hotelu "Moskva". Zato gospođa Momirov putuje u Suboticu, da bi otimala pare, a ne spava u hotelu "Moskva". Kako to da su vam suze različite? Kako to da ste suze ronili, zaplače Ivana Dulić, pa vi plačete za njom, pa plače i Albijanić za njom, pa plače i Dinkić za njom. Horski plačete, a smeta vam to što Nataša Jovanović nije plakala, ali je rekla da joj je teško, jer za razliku od vas, ona je poštena žena, nije krala, nije otimala i nije kriminalac, kao većina pripadnika vaše poslaničke grupe i političke stranke. Što se tiče Nataše Jovanović, da, tri puta je noćila za 3.000 dinara u najjeftinijoj sobi, za četiri godine. Je l' to neki problem? Treba da vas je stid i sramota što tako govorite, a ne biste vi smeli ni da izađete da to kažete, jer znate kako bi vas Nataša u političkom smislu pojela ovde, jer je 10 puta školovanija, i obrazovanija, i pametnija i bolji čovek od vas u svakom pogledu. Drugo, dame i gospodo, dragi prijatelji, sada da čujete šta je svetsko čudo, šta mi je zamereno. Rekla je gospođa Momirov, kaže za "Novu" televiziju, da treba da me je sramota kako sam predstavljao svoju stranku, našu zemlju, naš narod. Dame i gospodo, dragi prijatelji, uključio sam se u program "Nove" televizije u Hrvatskoj, u kojoj su gosti bili Ante Đapić, neki komunista, ime sam mu zaboravio, posle sam i saznao zašto je bio tako antisrpski ostrašćen, ali to ću ovako da vam kažem. Dakle, oni su počeli, krenuli smo sa pričom o odnosima Srbije i Hrvatske, i onda kažu u jednom trenutku, znaju da sam na drugoj strani, na vezi, kažu - Hrvatska u domovinskom ratu, otkad se oslobodila, tako i tako, pa mi sad treba da tražimo pravo za Hrvatsku nacionalnu manjinu, mi svoje oslobodili, a Srbi imaju sva prava ovde. Onda sam rekao, za razliku od vas, koji ovu zemlju i ovaj narod nećete da branite, smeo sam u zagrebačkoj televiziji da kažem - ne, vi ste izvršili zločinačku akciju "Oluja", pobili i proterali Srbe sa njihovih vekovnih ognjišta, vi ste napravili najveće zločine posle Drugog svetskog rata. Onda se jedan Hrvat našao i rekao - ovo podseća na 40-tu godinu, nacizam itd. Kažem - nemojte samo vi nekoga da podsećate na nacizam, 40. i 41. godinu, jer ste vi ubijali pod nacističkom i Hitlerovom kapom sve Srbe, ne samo u Hrvatskoj, nego i u BiH i na svakom drugommestu. Toga da se stidim? Te sam večeri, gospođo Momirov, primao čestitke i iz Vukovara, i iz Knina, i iz Beograda i iz Herceg Novog, sa svih mesta gde ima ljudi koji drže do srpskog imena i prezimena, koji drže do svoje časti i obraza, a vi treba da se stidite što ste na to imali nešto da kažete. Na to ste imali nešto da mi zamerite, zato što sam štitio svoju otadžbinu, štitio svoj narod rečima. Samo zato što sam rekao - ne možete da gazite našu otadžbinu Srbiju, jer Hrvati u Srbiji imaju sva prava zagarantovana međunarodnim standardima i svim mogućim, a vi Srbe - i ovo sam rekao, da znate, možda i zbog ovoga treba da se stidim, rekao sam - a vi Srbe ubijate na njihovim pragovima, pa jednom eksplodira zajedno sa vratima, pa ga drugi put silujete, pa ga treći put ubijete na Karinskom moru, da četvrti ne bi smeo ni slučajno da se pojavi. I zbog toga treba da se stidim, poštovani građani i poštovani narodni poslanici? Dame i gospodo, zbog toga se ne stidim, zbog toga se ponosim i uvek ću se ponositi zato što, za razliku od vas, imam hrabrosti da kažem šta je moja otadžbina, a što vi nemate. Vi govorite o tome kako se predstavlja Tomislav Nikolić. Mi samo tražimo da sebe predstavljamo, ne vi da nas predstavljate, ne "žuti" lopovi da nas predstavljaju, ne oni da govore, mi ćemo da govorimo. Sad bi neko pomislio ne znam šta je Vučić rekao, ne znam šta je Vučić izgovorio. Evo, ovo sam rekao, branio svoju zemlju i nisam im dozvolio da vređaju Srbiju. Eto, skupio ono malo hrabrosti da u zagrebačkom studiju se suprotstavim njima trojici ili četvorici, ne znam koliko ih je bilo, jer ih nisam video, da vam pravo kažem, koji su sve najgore govorili o našem narodu i našoj zemlji. I zbog toga sam kriv? Jesam kriv, gospođo Momirov, priznajem, ali da vam kažem, dok sam živ, možda se neću baviti politikom, možda ću ne znam šta da radim, ali ću dok sam živ to da radim, to ću da učim moju decu da rade na svakom koraku i nikada da ne kažu da Kosovo vredi 10 milijardi, da je to optimistična ponuda. Pričate ovde nešto - silni ste, jaki, pa ženu napali. O čemu vi pričate? O tome što je potpredsednik Vlade rekla da je optimistička ponuda 10 milijardi za Kosovo. Što nam pričate priče za malu decu? Što pominjete Natašu Jovanović? I ona je žena. Šta to znači? Hoćete ravnopravnost, a ovde ne smem da kažem šta kaže potpredsednik Vlade. Ja sam za ravnopravnost, za mene nema ... (Predsedavajući: Vreme.) ... razlike između žene i muškarca kada je u pitanju politika. Svi ste jednaki. Sad ne smem da kažem to što ona kaže - 10 milijardi optimistična ponuda za Kosovo. Ne smete da kažete svom kolegi ništa koji kaže da je kravata hrvatska. Je l' to nije govor mržnje? Da sam to ja rekao, već bih visio na Terazijama, ne znam gde, zato što ste licemerni, zato što ne volite svoju otadžbinu, zato što ne volite ovu zemlju, zato što vam je samo važno koliko ćete da opljačkate, otmete i koliko ćete da pokradete, i koliko će gore i lošije u Srbiji da bude i ništa drugo. (Predsedavajući: Vreme, gospodine Vučiću.) Samo nešto povodom lokalnih izbora. Nemam ništa protiv da se gospodin Šormaz raduje tome, samo neka se raduje, ali da ljudima bude jasno kako se ti lokalni izbori dobijaju. Dobijaju se tako što Velja ode u selo i počne put od 50 metara, a potrebno im je 250 metara. Tih 50 metara što je asfaltirao, to je super, ali da bi se to završilo moraju da glasaju za njegovog kandidata, pa tek kada to selo glasa za njega onda mogu da dobiju ostatak od 200 metara. Tako se dobijaju lokalni izbori, ali tako ne mogu da se dobiju centralni. Mi ćutimo za to, puštamo vas, radite šta vam je volja, radujete se kao mala deca kako vas narod mnogo voli zato što voli vašu politiku, šta god hoćete. Pošto ste tako jaki i pošto svuda pobeđujete, raspišite te izbore da idemo na izbore, ali ne onako kako Tadić kaže izbore za parlament, nego i predsedničke izbore, parlamentarne izbore, pokrajinske i lokalne izbore, pa da idemo na sve izbore, pa kom opanci, kom obojci. Neka narod kaže koga voli a koga ne voli i koga treba da bude sramota kada štiti otadžbinuSrbiju, a ko treba da se stidi što napada one koji štite otadžbinu Srbiju. Mislim da će građani umeti i te kako da izaberu, mislim da će umeti da daju pravi odgovor na to. Još jedanput, da završim sa tim što sam rekao na televiziji "Nova", a vi me podsetite ako sam nešto zaboravio, možda sam ih za još nešto napadao. Rekao sam da Srbija mora da brine o svom narodu zapadno od Drine i Dunava, jer budućnost naše dece zavisi od jedinstva našeg naroda. Tako je bilo do danas, tako će biti i ubuduće.
Po Poslovniku, narodni poslanik Nadica Momirov.
Šefe Nataše Jovanović, ako ste tako veliki srpski patriota onda pretpostavljam da ćete se boriti za patriotizam, odnosno uraditi ono što se očekuje od vas kao građanina Srbije pre svega, pa se onda možete zalagati za građane srpske nacionalnosti u susednim zemljama. Radi se o tome da se nadam da ćete vratiti stan koji ste uzeli dok ste bili ministar, da ćete plaćati račun za telefon. Imali ste račun od 150.000 dinara koji niste plaćali. To su osnovne stvari koje svaki građanin jedne zemlje treba prvo da uradi, da pokaže da je patriota u svojoj zemlji, da poštuje svoju zemlju i svoje institucije, a tek onda može da se bori za neka druga pitanja. Pošto vi ne zadovoljavate taj minimum i ne samo to, nego vi mene ovde prozivate i kažete da treba da me bude sramota zbog toga što putujem i idem da vidim moju porodicu, osnovnu vrednost jednog društva, porodicu, moje dete od sedam godina idem kući svaki dan da vidim i vi smatrate da je to sramota, da treba da spavam u najluksuznijem hotelu "Moskva". Od koga kradem? Izađite i recite. Ja vama lepo kažem da ste ukrali stan, ukrali ste račun za telefon, impulse ste pokrali, niste platili račun za telefon. Vi ste lopov i prema tome ne možete to meni da kažete i ne možete da pretite. Dosta je.
Mislim da je najbolje da napravimo šatore ispred Skupštine i da niko ne ide kući, niti da spava u hotelu. Gospodine Vučiću, samo trenutak, molim poslanike da ne vređaju sopstveno dostojanstvo, jer suština nije u tome da li neko putuje ili stanuje. Suština je da li poštuje odluku Skupštine ili ne poštuje odluku Skupštine i da li na to što radi ima pravo ili nema pravo. Ako Nadica Momirov misli da treba da se postave šatori ispred Skupštine i da se spava u šatorima, molim da to predloži, možda će Skupština da izglasa. Nemojte međusobno da se vređate kao poslanici i sebe same, a onda da vam je kriv đavo kada novine o tome pišu. Prema tome, molim da se svako uzme u pamet, što bi rekli, u parlamentu. Izvolite, gospodine Vučiću.
Gospodine Anđelkoviću, da kažem nešto.
Gospodine Vučiću, reći ćete kada kažem, a ne kada vi hoćete. Mogao sam da poštujem Poslovnik, da vam ne dam da stojite za govornicom dok govorim, nego da se posle pojavite. Sada izvolite.
Moram da kažem jednu stvar, dobio sam u skladu sa zakonom 61 kvadrat od države, a ostalo platio. Ove lopuže iz G17 plus su do sada opljačkale negde oko 55 miliona evra i te najveće lopuže, predvođene Nadicom Momirov i Mlađanom Dinkićem, moraće da završe tamo gde je mesto najvećim lopovima. Nema tu velike filozofije. Mislio sam da im je šef neko drugi, a nisam znao da se lopovi na ovakav način nalaze i govore ne znam o čemu. O kom računu pričate? O onom Đilasovom računu? Taj Đilasov račun, proverite da li je to ili nije istina. Teško mi je da vam kažem da ste lažov, ne volim to da izgovaram, ali nađite nešto slično tome, kao da sam vam to rekao, a da ne bude baš to jer ne volim damama da govorim takve reči. Nema smisla. Možda sam hteo, a nisam rekao. Ne priliči da tako nešto kažem. Nestade vam argumentacije oko televizije "Nova", nestade vam argumentacije oko Kosova i Metohije, nestade vam argumentacije oko toga ko će da opljačka pare oko Mobtela. Zašto su vam različiti potpisi oko odbijanja tužbe? Ko je to lažno potpisivao? Koliko to para treba da se uzme? Vi pričate ovde o računima, o onome što građani, obični, koji ne kradu pare, ne mogu da imaju. Lopuže jedne, vi kradete po 50 miliona evra. Ako imate bilo šta uhapsite nas, uradite bilo šta. Najgore ste kukavice i najveći lopovi, zato što to nije svrha vlasti. Vi ćete da napadate opozicione stranke. Mislite da nema šanse da vam neko odgovori? Ima onih koji vas se ne plaše, ima onih koji smeju sve u lice da vam kažu. I pošto je najveći greh Nataše Jovanović taj što je spavala čak tri puta u hotelu "Moskva", u najjeftinijoj sobi, pošto je to najveći greh, kažite koliko ste za to para dobili da ne spavate u hotelu "Moskva", koliko ste para podigli za to, a što nije ništa protivzakonito, 7.000, a njeno noćenje 3.000. Ko je ukrao državne pare, vi ili Nataša Jovanović? Rekao bih da ste vi malo više uzeli i to ne malo nego mnogo više. Nemojte ljudima da govorite o deci. Imam dvoje dece, jedno od osam, jedno od četiri godine. Zašto nam pričate onda o svom detetu? Malo budite pristojniji i kulturniji, nemojte da dobacujete sa mesta, malo se civilizujte i odgovorite na pitanje da li je 10 milijardi optimistična ponuda za Kosovo, kako to kaže potpredsednik Vlade Srbije. To je ključno pitanje. Ako je to optimistična ponuda, onda dajte drugačije da razgovaramo. Možda ćete se ograditi. Očekujem da ćete se ograditi od onoga što je potpredsednik Vlade sinoć izgovorila na ART televiziji. Nadam se da ćete se jednom ograditi, a ne stalno da se ugrađujete, jer bi to Srbija umela da pozdravi.
Po Poslovniku reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić.
Poštovane kolege, naravno, nisam se javila da bih oponirala koleginici koja se očigledno tek uči parlamentarizmu i tek pokušava da shvati kako parlament funkcioniše, šta je to narodni poslanik i verovatno neće ni imati vremena to da nauči, jer je skoro došla i više nikada neće ni doći u ovaj parlament. Takva politička opcija nema perspektivu u ovoj Srbiji. Ali sam se javila da zaštitim ne samo integritet nas narodnih poslanika, koji je i te kako ugrožen ovakvim izjavama naših kolega, a onda to, naravno, daje šlagvort svima onima koji su zlonamerni i koji čine sve da parlament ponize, da srozaju status narodnih poslanika, kako bismo izgubili ugled u narodu i kako bi narod postao nezainteresovan uopšte za političko delovanje u Srbiji ili kako bi na nekim budućim izborima ostao kod kuće, u apstinenciji, smatrajući da nema razloga da izađe na glasanje, jer na taj način će u parlament uvesti nekih 250 ljudi koji će imati neke privilegije. Svi znate da nemamo nikakve posebne privilegije, da se većina nas ponaša u skladu sa zakonom i dobija samo ono što je predviđeno zakonom, ali sam se, pre svega, javila zbog toga što je koleginica uvredila mislim polovinu građana Srbije koji danas imaju neplaćene račune. Evo, imam gomilu neplaćenih računa za prošli mesec i čak i neke za pretprošli mesec. Vi izgleda ne znate gde živite. Ne mogu svi od svoje plate redovno da isplaćuju sve ono što moraju, struju, kiriju, vodu, telefone. Ne, draga gospođo... (Predsedavajući: Gospođo Momirov, smirite se, nemojte da dobacujete, a gospodine Vučiću, moj zadatak je da je upozorim a ne vaš.) ...većina nas narodnih poslanika živi veoma skromno. Polazim od sebe. Imam troje dece. Ove godine samo jedno dete ide na letovanje. Ni ja ne idem na letovanje, a videću odakle ćete se vi vratiti sa letovanja. To je zbog toga što živim samo od ove plate, kolika god da je. Verujte, to je meni malo za moje troje dece koje školujem u Beogradu, a vama je izgleda i te kako mnogo sve to što dobijate, bog zna od koga. Prema tome, ako govorimo o lopovima, a rekli ste da su lopovi oni koji ne plaćaju račune, šta je gospodin Dinkić koji neće da isplati plate zaposlenima iz saveznih organa i narodnim poslanicima u Saveznoj skupštini. To su naše kolege koje smo mi ovde birali da odu u taj parlament, a on sada javno izjavljuje da ne želi da isplati plate i da oni moraju da se bave nekim društveno korisnim radom, da idu da kose travu ili da rade u polju, iako po zakonu moraju godinu dana da primaju platu. Takav je zakon. Možda ne valja, ali i mi imamo takav zakon koji se odnosi na nas, koji kaže da nakon prestanka mandata šest meseci primamo platu, a tako je isto i sa tim poslanicima. On sebi daje za pravo da zaustavi nešto što po zakonu mora da isplati čoveku, što mu je osnovno pravo kao bivšem funkcioneru i on nije lopov. To je lopov nad lopovima. Prvo je kriminalac za ono što je upao u Narodnu banku, onako kako je upao, za to će kad-tad odgovarati. Mislite da će sve ostati kao što je danas? Nemoguće je. Dakle, jednom će morati da se izravnaju ti računi. Za kriminal mora da se odgovara. Koga god uhvatimo u kriminalu, gotov je, mora da bude tamo gde mu je mesto. Niko ne može javnost Srbije da ubedi da Dinkić nije kriminalac. Pola članova Vlade su kriminalci. Molim vas, kada neko kao potpredsednik Vlade, a pre svega nije prva žena, Milka Planinc je bila premijer u onoj velikoj Jugoslaviji, pa gospođa Nikolić je bila potpredsednik Vlade Srbije, to ste zaboravili, a kakve veze ima da li je neko žena ili nije. Sećate se da smomi Koštunicu, pri njenom izboru, upozoravali na mnogo štošta. Evo, u novinama čitamo kako se ona smeje i podržava izjave gospodina Čanka, koji onako ružno, ružnim epitetima naziva premijera Koštunicu, a ona sedi u njegovoj vladi, a on ne reaguje na tako nešto. Tu nešto nije normalno: ili nije normalan on, ili nije normalna ona, ili smo svi mi ludi što takvu vlast trpimo.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Albijanić.
Javljam se po Poslovniku, član 104, zarad dostojanstva Narodne skupštine. Mislim da nije dozvoljeno vređati narodne poslanike i poslaničku grupu, stranku G17 plus. Ovo što je vama svojstveno, to je da prilepite ljudima određene stvari, kao što je recimo "lopovi". Mi smo časni, odgovorni, pošteni ljudi i mislim da je stvar jasna. Ovde funkcioniše pravna država i onaj ko je kriv svakako treba da ide na sud, a ovo pričanje o lopovima jeste vaš marketinški politički pokušaj da javnost Srbije ubeđujete u određene stvari. Dobro znate da su i gospodin Dinkić, i G17 plus i poslanička grupa G17 plus ovde u Skupštini Srbije veliki borci za uvođenje reda, borci protiv tajkuna, stečajne mafije, što je vama potpuno jasno. Mislim da ne treba da pominjete niti "Mobtel", niti Karića, jer je evidentno da se obračunavamo i protiv tajkuna i tih stvari. Mi smo ljudi koji poštuju zakon, rade ozbiljno i odgovorno posao za napredak Srbije. Ono što želim ovde, to je da apelujem da se vratimo na dnevni red, jer nas ovo ne vodi ničemu. Mislim da kao odgovorni ljudi treba da se posvetimo zakonima u Narodnoj skupštini koji jesu na dnevnom redu, a sve ovo vodi jednom procesu odugovlačenja u donošenju istih zakona. Molim jednu ozbiljnost i dostojanstvo ovog doma da nastavimo rad po dnevnom redu. Hvala.
Zahvaljujem se gospodinu Albijaniću. Izvolite, gospodine Vučiću, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo što je govorio gospodin Albijanić, to su argumenti o kojima on može da govori i sa kojima možemo da se sporimo, ali to je jedan civilizovaniji govor od onoga što smo čuli malopre. Gospodin Albijanić nije čuo ono što je izgovorio ovde njegov poslanik. To je ono što mene čudi. Znam koji su razlozi. Ljudi koji su slušali mogli su da vide odakle ta mržnja. Razmislite poslanici, iz svega što je bilo rečeno, odakle ta mržnja? Razmislite malo o kritici onoga što sam govorio na jednoj televiziji i pitajte se da li je to razlog? Mislim da je to razlog i da su te frustracije upravo iz tog razloga ovde bile pokazane na tako brutalan način. Mislim da je za građane Srbije dobro da s vremena na vreme čuju to, a vama gospodine Albijaniću postavljam pitanje i kao čoveku, kao šefu Nadice Momirov - da li je optimistična ponuda za Kosovo i Metohiju 10 milijardi evra? To je sinoć u emisiji na Art televiziji izgovorila potpredsednik Vlade, Ivana Dulić-Marković. Pitam vas, da li otadžbina ima ili nema cenu? Mislim da Srbija nije na prodaju, a kada nešto nije na prodaju onda nema cenu. Da li to znači da je Srbija na prodaju? Pitam vas da li se slažete sa tim stavom potpredsednika Vlade ili se ne slažete sa tim stavom potpredsednika Vlade, i to je jedino što mogu da vas pitam i za šta očekujem odgovor. Ova sva druga naša stranačka prepucavanja, idejna, ideološka, narod zna i narod zna da prepozna i vas i nas, i o nama i o vama. Od vas očekujem odgovor, jer je to ključno pitanje, da pitate potpredsednika Vlade da li je istina da je ovo rekla, jer mi imamo kasetu, možemo da vam je stavimo na uvid. Pa da pitamo tužioca da li ima kasetu, da li će tužilac ex officio da reaguje, jer bi državni tužilac morao da reaguje zbog činjenja jednog od najtežih krivičnih dela protiv Republike Srbije od strane jednog od najviših funkcionera Republike Srbije, za gaženje i rušenje ustavnog poretka Republike Srbije, i to je stvar koja mene interesuje, koja mene zanima. Molim vas da na to dobijem odgovor. Ovde sam govorio o temi, govorio o onome što je predmet ovog zakona, a onda se iznenada isprovocirano onim što sam govorio na Novoj televiziji, gde sam branio srpski narod i srpsku državu u zagrebačkom studiju, pojavila Nadica Momirov da me kritikuje, samo zašto što sam rekao da je akcija "Oluja" zločinačka akcija, samo zato što sam rekao da su Srbi mučeni na teritoriji današnje Hrvatske, da i danas maltretiraju Srbe. Šta je bilo sramota u tome šta sam rekao pobogu ljudi, što sam skupio hrabrosti da u Zagrebu branim svoju Srbiju, svoj narod i svoju zemlju, da li je to sramota, da li vas je to toliko zabolelo, čudi me to. Molim vas samo ako imate na to odgovor, imate, a ako nemate, nema potrebe ni za šta. Mene samo interesuje da li je deset milijardi dolara optimistična ponuda ili to nije optimistična ponuda, već je reč o privatnom stavu potpredsednika Vlade Srbije i samo me zanima šta biste tražili da je to tražio bilo ko od srpskih radikala. Srećan sam što nikada niko od predstavnika SRS nije kačio etiketu sa cenom na bilo koji deo državne teritorije Srbije. Hvala vam najlepše.
Reč ima Miloljub Albijanić, replika.
Vrlo kratko. Meni je postavljeno pitanje, ali izgleda da slabo pratite dešavanja u Skupštini Srbije i van Skupštine, a reći ću vam sledeće: G17 plus podržava državni pregovarački tim za pregovaranje o budućem statusu Kosova i Metohije. Državni pregovarački tim ima platformu, izveštaj pregovaračkog tima su svi podržali u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Niko nema pravo da prodaje ni jedan pedalj teritorije države Srbije. Niko nema pravo to da radi. Ne znam kakve vi emisije slušate i gledate, i o čemu se tu radi. Ali isto se postavlja ozbiljno pitanje da li smo imali pravo da stranu vojsku pustimo 1999. godine po Ustavu Srbije da uđe na naše teritorije. Niko nema pravo da takve stvari potpisuje. Sa druge strane, ako hoćete lični stav, mogli ste da pročitate u kolumni u "Blicu", dakle moju kolumnu – Vidovdan, i bilo bi vam jasno kada sam poredio vreme Stojana Novakovića i danas da je to isto, samo je danas malo gore. I da moj lični stav tu jasno pokazuje da Kosovo i Metohija jeste sastavni deo Srbije i ma šta se dešavalo od strane međunarodne zajednice, to Kosovo niko nam ne može oduzeti. I Kosovo i Sveti Sava su sastavni deo srpskog naroda i srpskog nacionalnog bića. Hvala lepo.
Izvolite, poslanik Aleksandar Vučić.
Trudio sam se da budem veoma precizan u svom izlaganju. Čitao sam kolumnu gospodina Albijanića, kao što sve čitam, kao što se trudim sve da gledam. Dakle, bili biste vi, moje poštovane kolege iz vlasti, siguran sam, obradovani i ponosni na svog opozicionog kolegu kako sam se ponašao u zagrebačkom studiju braneći srpske nacionalne interese, sasvim sam siguran u to, sem nekih, naravno, iz meni nepoznatih razloga. Moram nešto da vam kažem, gospodine Albijaniću, čitao sam vašu kolumnu, bio sam prijatno iznenađen. Ne pitam vas to, pitam vas nešto drugo. Hoćete da mi kažete da lažem za ovo što vas pitam, imam video kasetu, gospodine Albijaniću, gde Ivana Dulić, u sinoćnoj emisiji na ART televiziji, jer meni nedelja nije za odmor, nego da gledam, da vidim šta politički protivnici rade, da vidim šta su novo smislili protiv SRS i da ne pričam šta je sve drugo govorila, jer ovo mi je bilo ključno, a to je da je deset milijardi optimistična ponuda za Kosovo. Pitam vas, da li je to zvanični stav Vlade Republike Srbije, pitao sam predstavnike Vladine većine, odnosno DSS, pa Evropa da investira u Kosovo, a smešno i vama i građanima Srbije koji to slušaju. Znate vi dobro na šta se to odnosilo. Mnogo je to tužnija priča nego ovo drugo. Što se tiče strane vojske na Kosovu, apsolutno se slažem, direktno je protivustavno i to smo sa ove govornice govorili, ovde smo bili jedini koji smo se suprotstavili onom planu Ahtisari-Černomirdin i jedini smo bili protiv onoga što je proizašlo kao vojno-tehnički sporazum iz političkog sporazuma, a to je bio Kumanovski sporazum, a sve stranke DOS-a su u to vreme podržale. Zbog toga sam ponosan što sam član SRS i zbog toga ću se uvek time dičiti i hvaliti.
Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Pošto imamo samo dva prijavljena i to dva nezavisna poslanika po pet minuta, reč ima narodni poslanik Blagica Kostić, a neka se pripremi narodni poslanik Branislav Stevanović.
Uvaženi gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, do sada smo već nekoliko puta ulazili u postupak izmena i dopuna ovog zakona, i te promene su zaista bile nužne i neophodne. I kako postupak dalje teče, potpuno je jasno da zakon u celini nije dobar i da ga je još pre par godina, kada su rađene prve izmene i dopune, trebalo temeljito promeniti ili doneti novi zakon, zadržavajući osnovnu ideju koju ima i ovaj zakon - a to je nezavisnost regulacionog tela za oblast radio-difuzije. Iako predstavnika predlagača uvažavam, smatram da ovakve izmene i dopune, koje su se danas našle na dnevnom redu, više liče na diletantski dogovor nego na zakon. Ako je u članu 25. sada važećeg Zakona o radio-difuziji propisano da članovi Saveta ne mogu biti lica koja su pravosnažno osuđena za krivično delo protiv službene dužnosti, korupcije, prevare, krađe ili drugo delo koje ih čini nedostojnim za obavljanje funkcije bez obzira na izrečenu sankciju ili koja su pravosnažno osuđena za neko drugo krivično delo na kaznu zatvora dužu od šest meseci, šta onda znači član 5. u Predlogu ovog zakona, koji glasi: "Ako je protiv člana Saveta pokrenut krivični postupak za krivično delo koje ga čini nedostojnim za obavljanje funkcije člana, Savet može dvotrećinskom većinom od ukupnog broja svojih članova doneti odluku da privremeno suspenduje člana Saveta do okončanja krivičnog postupka". Šta uopšte, sa stanovišta utvrđivanja nečije krivične odgovornosti, znači pokretanje krivičnog postupka? Krivični postupak pokreće javni tužilac podizanjem optužnice. Na tu optužnicu može se staviti prigovor. Optužnica javnog tužioca može biti i odbačena. Šta je sa pretpostavkom nevinosti dok se ne utvrdi nečija krivica i odgovornost? Predlagači ovog zakona su možda pomešali disciplinsku odgovornost u nekom preduzeću sa krivičnom odgovornošću. Dalje, u članu 6. ovog predloga zakona predviđeno je da saglasnost na finansijski plan Radiodifuzne agencije daje Vlada, a ne Skupština. Da li ste zaboravili da Republička radiodifuzna agencija ne sme da ima nikakve veze ni dodira sa Vladom? Zašto pokušavate da po svaku cenu vratite odnos zavisnosti, i to one najteže - finansijske zavisnosti? Dalje, u članu 8. Predloga zakona se kaže: "Radi kontrole visine udela stranog kapitala u ukupnom kapitalu imaoca dozvole, imalac dozvole je dužan da za svako ulaganje stranog fizičkog ili pravnog lica u njegov osnovni kapital pribavi prethodnu saglasnost Agencije". Gospodo, nije Agencija ta koja bi trebalo da daje saglasnost na strana ulaganja, na povećanje ili smanjenje kapitala. Agencija se o promeni visine stranog kapitala mora obavestiti i ako dođe do promene koja premašuje dozvoljeni procenat, primenjuje se zakon. Pribavljanje prethodne saglasnosti Agencije za svako strano ulaganje, svakako, niti to može, niti sme ostati, jer je u suprotnosti sa postojećim finansijskim zakonima. U članu 10. Predloga ovog zakona, rok u kome je emiter dužan da počne sa emitovanjem programa od dana prijema dozvole produžen je sa 60 na 180 dana. Toliko o lobiranju. Takva se promena u ovom trenutku, kada postupak po javnom konkursu još uvek nije okončan, takođe ne sme i ne može usvojiti. Javni konkurs raspisan je pod određenim uslovima koji su propisani ovim zakonom. Menjati propozicije dok je postupak još u toku je zabranjeno. Šta ćemo sa onima koji nisu konkurisali jer su, između ostalog, ocenili da neće biti sposobni da otpočnu u roku koji je predviđen zakonom, dakle u roku od 60 dana? Članom 52. je predviđeno šta sve treba da sadrži prijava na javni konkurs. Posle tačke 7), pasus predložen za brisanje dovoljno opisuje mogućnost da se još neka dokumentacija koju sam imalac poseduje može prezentirati Agenciji na uvid, o čemu odlučuje sam podnosilac prijave, jer se radi o dokumentaciji koja nije taksativno i obavezno nabrojana, kao neophodna za učešće na konkursu. (Predsedavajući: Prekoračili ste vreme. Privedite kraju.) Izvinjavam se. Molim vas da završim. Ubacivanjem predloženog, podnosilac prijave je dužan da dostavi i druge dokaze i dokumentaciju na zahtev Agencije, u skladu sa aktima agencije. Dolazimo do sledećeg: nepreciznost u odnosu na obaveznost. Kada se zakonom predviđaju uslovi pod kojima se nešto treba raditi ili taksativno nabrajaju dokumenti, dokazi koji se moraju priložiti za učešće u nekom postupku ili dobijanju nekih prava, to se mora učiniti precizno, jasno i nedvosmisleno. Nema mesta u zakonskom tekstu rečima "dužan je da dostavi i druge dokaze i dokumentaciju". Ako je dužan, onda se mora navesti tačno koje dokaze mora dostaviti. Ovakav predlog može imati samo jedno za posledicu: zloupotrebu u tumačenju i različitu primenu od slučaja do slučaja. Kada nešto nije jasno i precizno, a pakuje se u formu obaveznosti, po pravilu, rađa zloupotrebu u tumačenju,nepreciznost i nejasnoću samog zakona, što dovodi do kršenja zakona. Nastaviću kada budemo govorili o pojedinostima. Na kraju, svi koji su potpisali ovaj predlog zakona su članovi Odbora za kulturu i informisanje, a sednice Odbora, pre nego što je stavljena ova tačka na dnevni red, nije bilo. Ministar za kulturu je obećao stručnoj javnosti, dan pre nego što smo dobili ovaj predlog koji je dospeo ne znam kako pred vas, stručnu raspravu. Takođe, kada sam predložila izmenu Zakona o radio-difuziji, koja je predviđala oslobađanje najsiromašnijih slojeva stanovništva TV pretplate i koja je obavezivala emitera - javni servis da omogući signal svim građanima Srbije na celokupnoj teritoriji Republike, taj zakon je odbačen bez rasprave na Odboru za kulturu i informisanje, i bez rasprave ovde. Zatim, očekujem da će se o ovom predlogu izjasniti Zakonodavni odbor, budući da postoji veliki broj članova koji je u direktnoj suprotnosti i sa Krivičnim zakonikom i sa Zakonom o upravnom postupku.
Po Poslovniku, narodni poslanik Vukosav Tomašević.
Poštovane kolege, gospodine potpredsedniče, u ime DSS sam ovlašćeni predstavnik za ovu tačku dnevnog reda i iskoristiću svoje pravo da prokomentarišem neke navode iz prethodnih izlaganja, pa i neke navode koleginice Blagice koji se tiču samog zakona. Sada se javljam na repliku, dakle, kao predlagač ovog zakona, jer je koleginica Blagica iznela nešto što nije istina. Tačno je da smo mi koji smo predložili ovaj zakon članovi Odbora za kulturu i informisanje, ali to u ovom slučaju nema nikakve veze. Predlagač zakona je grupa poslanika i sa te strane ne postoji nikakva poslovnička obaveza da ovaj zakon bude prethodno pretresan na sednici Odbora za informisanje. Gospođice Kostić, vi to dobro znate i nemojte iznositi sa ove govornice tvrdnje koje obmanjuju građane Srbije. Što se tiče uloge Odbora, on će u proceduri razmatranja zakona održati svoju sednicu. Ona je već bila zakazana za 10,15 časova, pa smo je pomerili dok se ne okonča ova načelna rasprava. Dakle, Odbor će se izjasniti, što je njegova obaveza po Poslovniku, i o zakonu u celini i o zakonu u pojedinostima, i onda ukupno o zakonu. To ćemo završiti u toku današnjeg dana. Takođe, nije tačno da se Zakonodavni odbor nije izjasnio o ovom zakonu. Da malo pratite rad sednice i da sedite u sali, malopre ste imali na stolu pisani izveštaj Zakonodavnog odbora, koji je prihvatio i zakon u načelu i ocenio je da su sva tri amandmana, koja su podneta na ovaj zakon, pravno moguća. To imamo svi mi na svojim stolovima, to ste i vi morali da dobijete.
Reč ima narodni poslanik Blagica Kostić, replika.
Dame i gospodo, nisam obmanula javnost, a o tome ćete ovih dana mnogo više čuti i od stručne javnosti.
Reč ima narodni poslanik Branislav Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, današnja rasprava apsolutno me podseća na zakon kada smo imali o upisu besplatnih akcija EPS, NIS i PTT i apsolutno i toga dana kada smo raspravljali o toj tački isto nije bilo prijavljenih govornika. Takođe i danas nijedna poslanička grupa, nijedna stranka nije prijavila svoje govornike, iako je tema veoma važna, a sigurno da nije smešno, gospodo, ne vidim čemu se smejete. Hoću da kažem da ovaj zakon, sam Predlog zakona nije ispoštovan jer jedna grupa poslanika jeste predložila zakon, ali smatram da ipak bi trebalo neko od kompetentnih lica da sedi u ovim klupama i da stručno odgovori na eventualne primedbe, ako ih ima. Sami amandmani pojedinih poslanika više vode ka većoj diktaturi i sigurno većoj kontroli medija od strane vlasti, i ništa drugo u ovom predlogu zakona iskreno ne vidim. Takođe, već nekoliko meseci imamo jednu medijsku kampanju vezano za Radiodifuzni savet i, naravno, moram ovaj put da kažem, iako nisam pristalica da hvalim ministre, moram ovom prilikom da pohvalim gospodina Kojadinovića, ministra koji je jako objektivno izneo u javnost sva dešavanja kada je u pitanju kontrola medija i sam uticaj na Radiodifuznu agenciju. Izbor članova te agencije govori sve i nije potrebno posebno govoriti detalje ko su ti ljudi, ko ih je predložio, na koji način i kako. Takođe, imam veliku primedbu kada je u pitanju decentralizacija. Pitam se kako reaguju poslanici iz stranaka koje se zalažu za opštu decentralizaciju, poslanici iz Vojvodine, sa juga Srbije i pojedinih delova Šumadije, jer se zalažemo za opštu decentralizaciju, takođe i decentralizaciju medija, gospodo. Evo TV "Košava", protiv koje nemam ništa, obično gledam u kasne sate ponekad tu TV, ništa drugo nemaju da emituju izuzev te pornografije. Nažalost, takva neozbiljna televizija da dobije nacionalnu frekvenciju, a da ne dobije, ne želim sada da favorizujem nijednu televiziju, da li je iz Vojvodine ili sa juga Srbije ili Šumadije, da ne dobiju neke televizije koje su stvarno zastupljene i koje pokrivaju pola područja Srbije, a ne mogu da dobiju nacionalnu frekvenciju. Znači jedna totalna nepravda kada je u pitanju decentralizacija i kada je u pitanju i kultura, sport, i uopšte privreda. Samo jedan primer da kažem, što nema veze sa ovom temom, ali je važno za samu decentralizaciju, a to je da u unutrašnjosti Srbije mali broj gradova može da pruži neke obične usluge, da kažem prelom ruke ili posekotine, pa moraju ljudi da dolaze u Beograd. To sam više puta skretao pažnju. Ne mogu da se složim i sa tom činjenicom da nacionalnu frekvenciju moraju da imaju samo televizije iz Beograda. Šta to govori? To govori o totalnoj dominaciji vlasti, a poslanici iz unutrašnjosti da li nemaju dovoljno hrabrosti ili nemaju prava da se suprotstave svim tim što se čini po tom pitanju. Kontrola medija je apsolutna i, nažalost, sve dok vlast ima većinu u parlamentu moći će da bira svoje članove agencije i moći će da vrši direktan uticaj na agenciju. Kada sam pomenuo malopre TV "Košava", gospodo, priča se u javnosti da tu je u pozadini neki političar ili privrednik. Znači, ako on ima ogromna sredstva i ima velike pare, on je, naravno, u saradnji sa vlašću, on jednostavno može da dobije nacionalnu frekvenciju, što je zaista veoma skandalozno. Takođe, neophodnost Zakona o informisanju, koji sam više puta napomenuo, neophodno je doneti nov zakon o informisanju. Zbog čega? Pre svega i zbog nas samih koji smo podvrgnuti ruglu. Imali smo priliku i predsednika Skupštine da vidimo u raznim slikama na naslovnim stranama itd. Jedan broj naših časopisa objavljuje čak i dečiju pornografiju, te moramo ozbiljno da se zamislimo šta ta naša štampa štampa, šta televizija prikazuje, u kojim vremenskim intervalima, kako to deluje na našu omladinu i šta se dešava dalje. Mi smo ti koji treba da pokrenemo tu ideju, mi smo ti koji treba da donesemo određene zakone koji će sprečiti tako nešto da se dešava u svakodnevici. Imam primedbu i na Javni servis, glavni i odgovorni urednik gospodin Tijanić je, znamo, bio savetnik premijera Koštunice, što znači da to govori samo po sebi ko može da bude prvi čovek te televizije i za koga će ta televizija da radi. Ne kažem da je od prethodne vlasti imao dominaciju Javni servis u odnosu na sadašnju, ali u nešto smanjenom intenzitetu, apsolutno se vidi da se favorizuju samo vladajuće stranke i ništa drugo. Znači, cilj ovog zakona, gospodo, hteli mi da priznamo ili ne, jeste jedan jedini, a to je samo veća kontrola i veća diktatura nad medijima u Srbiji. Što ste pričali o demokratiji, ovo nema, gospodo, nikakve veze sa demokratijom. Hvala vam na strpljenju, predsedavajući, što ste mi istolerisali minut više. Hvala.
Hvala vama. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? Da. Narodni poslanik Vukosav Tomašević, ovlašćeni predstavnik DSS. Izvolite.
Dame i gospodo, nisam imao nameru niti je bila namera nas iz DSS da govorimo o ovom zakonu. Međutim, u prethodnim diskusijama izneto je nekoliko tvrdnji koje ne odgovaraju onome što je suština ovog zakona i ne odgovaraju činjenicama i zbog toga ću pokušati da nešto obrazložim i da doprinesem da stvari budu jasnije. Trudiću se zaista da ne izazivam replike kolega, nije mi namera da bilo kome repliciram i da otvaram raspravu, nego da pojasnim stvari. Dakle, prva stvar kada je u pitanju Zakon o radio-difuziji, od trenutka donošenja zakona, odnosno još u vreme izrade zakona, u vreme dok je on bio u skupštinskoj proceduri 2002. godine, znalo se da će ovaj zakon vrlo brzo morati da trpi izmene i dopune. To se znalo iz dva razloga. Prva stvar, ovo je tranzicioni zakon, zakon koji reguliše jednu oblast koja se u praksi menja i shodno tome i tada je bilo jasno da će zakon morati da trpi izmene i dopune koje će nametnuti praksa. S druge strane, ljudi koji su tada učestvovali u izradi zakona, ima dosta kolega ovde i nema gospodina Vučića, on je tada bio, bila je koleginica Stojanović, kolega Rajko Baralić i još neki drugi koji su tada radili takođe u Odboru za informisanje i kulturu, i ja sam bio, i dosta smo se bavili zakonom. I tada smo ukazali na određene nedostatke, propuste i manjkavosti ovog zakona. Međutim, nažalost, tada je naš glas otišao u prazno, odnosno tadašnji predlagači zakona nisu hteli da prihvate nikakve primedbe. Podsećam vas da je zakon radila jedna grupa ljudi iz nevladinog sektora. Oni su vrlo tvrdokorno branili tu svoju verziju zakona i u tome imali apsolutnu podršku tadašnjeg potpredsednika vlade, gospodina Žarka Koraća. Konačna verzija zakona koju su doneli u Skupštini je tretirana kao Sveto pismo. Niste mogli u tom zakonu izmeniti nijedan zarez, jer su rekli - ne, ili ovako ili nikako. Dakle, to je bio jedan stav koji je tada onemogućavao da se izvrše neke racionalne izmene u zakonu. Nakon toga se desilo ono što se desilo, u političkom smislu podsećam vas da je ovaj zakon usvojen u ovoj sali bez poslanika DSS, bez naše mogućnosti da tada, u plenarnoj raspravi i kroz amandmane, promenimo ovaj zakon, jer su tada svih 45 poslanika DSS nezakonito bili udaljeni iz Narodne skupštine. Da je ovo tačno o čemu pričam govori činjenica da je ovo danas što radimo peta izmena i dopuna ovog zakona u protekle četiri godine. Ono što je gospođa Stojanović, kao ovlašćeni predlagač, rekla u ime podnosioca zakona, ako ste dobro pratili, takođe je tačno: ovo nisu suštinske izmene i dopune ovog zakona. Dakle, ovo što smo predložili ne zadire suštinski, ne menja koncepcijski postojeći Zakon o radio-difuziji. Postoji potreba, i mislim da ćemo se oko toga složiti svi ovde, pre svega praksa to nameće, da se pristupi izradi kompletno novog zakona o radio-difuziji. Nadam se da će taj posao početi na jesen i nadam se da će ovaj skupštinski saziv, i Odbor za kulturu, i svi ljudi koji su i stručno i u svakom drugom pogledu zainteresovani za ovo, imati snage i kapaciteta da u ovom sazivu Skupštine donesemo novi zakon. Naravno, uz podršku stručne javnosti i kroz javnu raspravu, neka se čuje glas svih zainteresovanih i to je u redu. Međutim, ovo što sada radimo i što ćemo, nadam se, usvojiti, nisu suštinske izmene. Ovo su izmene koje je takođe nametnula praksa. Ove izmene u suštini treba da omoguće praktično sprovođenje odluka Agencije. Ako hoćemo da gledamo stvar izvan politike, u jednom trenutku kada je raspisan konkurs, kada je Agencija donela neke odluke, videli smo da postoji pravna praznina za realizaciju tih odluka. Sada se ovim izmenama to poboljšava. Ovim izmenama se stvaraju pravne pretpostavke i praktični mehanizmi da se odluke Radiodifuzne agencije sprovedu u praksi. Opet kažem, daj bože da imamo snage i kapaciteta da donesemo ovaj novi zakon. Sad nekoliko stvari koje mislim da treba pojasniti. Prva stvar, koleginice Kostić, neću opet da vam repliciram, ne znam kako ste pročitali ovaj rok od 180 dana u članu 10. Nije rok 180 dana, nego 120 dana. Govorim kao neko ko je 15 godina radio u radio-stanici, rukovodio radio-stanicom. Ovo je poboljšanje iz praktičnih razloga. U postojećem zakonu stoji da od trenutka kad dobijete dozvolu morate da počnete da emitujete program u roku od 60 dana. Priznaćete da je to teško za novoosnovane stanice, a praksa pokazuje da se na konkurse javljaju novoosnovane stanice i da dobijaju dozvole. Svi koji se razumeju u elektronsko novinarstvo znaju da je za 60 dana gotovo nemoguće kupiti opremu, naći lokaciju, prostorije, organizovati redakciju i početi program. Iz tog razloga smo produžili ovaj rok. Mislimo da je to bolje za same emitere. Još jedna stvar koju hoću da potcrtam ovde je član 13, gde smo smanjili četiri puta državnu taksu, odnosno namet radio emiterima. Mislim da je ovo značajno poboljšanje ekonomskog položaja radio emitera, jer im jedan deo novca, koji je do sad trebalo da je u državi, ostavljen sa strane. Stoga mislim da će svi koji se bave emitovanjem pozdraviti ovaj propis. Kada je u pitanju član 10. bilo je postavljeno pitanje - šta sa onima koji su do sada konkurisali. Potpuno je jasno da ni ovaj član ni kompletan Predlog zakona nema retroaktivni karakter. Ovo se odnosi na one koji će konkurisati od dana usvajanja zakona. Nikako se u nepovoljan položaj ne dovode učesnici prethodnih konkursa, jer zakon nema retroaktivni karakter i to je potpuno jasno. Na kraju, nešto što me je iznenadilo kod kolege Stevanovića, on priča o represiji u Srbiji. Ne vidim na koji način i kako ovo što smo podneli, što će, mislim, sutra biti usvojeno, može da poboljša ili pogorša uopšte položaj bilo kog medija u Srbiji, jer ovo suštinski ne dotiče do položaja medija, suštinski je jedna tehnička izmena, koja treba da omogući da se u praksi lakše i efikasnije sprovedu odluke Republičke radiodifuzne agencije. Nadam se da će ovaj zakon sutra dobiti podršku ove skupštinske većine i da će odmah stupiti na snagu. Podsećam samo na jednu činjenicu. Bez ovog zakona, odnosno bez ovih izmena koje predlažemo, kada je u pitanju sprovođenje odluka Republičke radiodifuzne agencije, možemo imati takav haos u etru i možemo potpuno obesmisliti ulogu ovog nezavisnog tela. Agencija jeste nezavisna i treba da ostane nezavisna. Ali, gledajte ovo. U Beogradu trenutno postoji 71 radio stanica koja emituje program. Raspisan je konkurs za dodelu 14 frekvencija, 14 radio-stanica je dobilo dozvole za rad. Tvrdim vam da ni jedna od preostalih 57 neće prestati da radi dobrovoljno. Svi znamo ko su vlasnici radio-stanica u Beogradu. To su i turističke agencije, i avio kompanije, i pekare, i sportski klubovi, i niko od njih neće sutra dobrovoljno prihvatiti odluku Agencije da prestane da emituje program. Zbog toga i zbog svih budućih konkursa i drugih konkursa koji slede, a zatim i lokalnih konkursa, da bi se mogle odluke Agencije sprovesti, neophodno je da prihvatimo ove izmene i dopune. Ovim se ne ukida upravni postupak. Ostavlja se pravo sudske zaštite svima onima koji su nezadovoljni odlukama Agencije, ostavlja se pravo i na upravni postupak, ali se samo ukida jedna stvar, ne možete da emitujete program dok traje upravni postupak. Prekinite, ispoštujte odluku Agencije, ostavite predajnik, žalite se svim sudskim instancama i sačekajte da onda sud presudi. Pitate se, šta će biti ako sud dosudi da je neko u pravu. Neka dobije sudsku zaštitu i sudsku naknadu. Biće pravično obeštećen. Mehanizam postoji i vrlo lako je sprovodljiv. Ali je nemoguće i potpuno obesmišljava instituciju konkursa i odluku Agencije činjenica da neću dobiti dozvolu, a onda se žaliti i onda će taj spor da traje nekoliko godina, a u međuvremenu ignorišem odluku Agencije i sve činjenice i emitujem program. To je ono što je nedopustivo i što mora u praksi da se prekine. Pozivam sve kolege da ove izmene i dopune podrže, da se ovaj zakon izglasa. Hvala.
Narodni poslanik Blagica Kostić, replika, izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Kolega Tomašević je trebalo da bude član Odbora za bezbednost, pre nego Odbora za kulturu. Evo zašto apelujem na kolege poslanike, koji imaju svoj integritet, da sutra ne glasaju za ovaj predlog koji je pred nama i zašto apelujem na samog predlagača da povuče ovaj predlog dok još može da se izvuče neokaljan. Zaista ne mogu da verujem da je ovaj predlog bio na Vladi, da bi ga gospodin Koštunica, kao legalista, prosledio Narodnoj skupštini. Zašto ovo kažem? Član 62. u stavu 6. predviđa da prigovor na odluku odlaže izvršenje odluke. U stavu 7. predviđa da protiv odluke donete po prigovoru može se pokrenuti upravni spor. Nakon toga se briše logičan stav i ubacuje stav koji predviđa da emiter, bez odlaganja, izvrši konačnu odluku Saveta o oduzimanju dozvole, a ukoliko to ne učini, sprovešće se postupak prinudnog izvršenja odluke Saveta u skladu sa ovim zakonom. Brisanjem ranijeg stava jasno se negira pravo suda da svojom odlukom privremeno obustavi izvršenje odluke dok traje postupak po tužbi u upravnom sporu i odmah upućuje na konačnost odluke i njenu izvršnost. Radi se o skraćivanju postupka u kome jedna odluka o zabrani emitovanja programa postaje konačna odluka. Ovo je u suprotnosti sa međunarodnom Poveljom o ljudskim pravima i članom 10. Može se zabraniti emitovanje samo programa koji širi mržnju, versku netrpeljivost, podstiče na terorizam i tome slično. Član 64a - pokušaj skraćivanja postupka u kome jedna odluka o zabrani emitovanja programa postaje konačna odluka povlači sa sobom drugu nelogičnost, a to je predložen novi član o postupku izvršenja odluke Saveta. Predlagač ide tako daleko da se u članovima ovog zakona bavi izvršnim postupkom, koji je ili bi trebalo da bude jednak za sve, što predviđaju svi zakoni u svojoj primeni, a ne samo ovaj zakon. Dakle, kršite Ustav i načelo da su svi građani isti pred zakonom. Činjenica da se ovde opisuje izvršni postupak za primenu odluka donetih od strane Agencije ukazuje da predstavlja presedan tj. izuzetak od uobičajenog u izvršnom postupku za sve konačne izvršne odluke u sudskim i upravnim postupcima. Taj predloženi član predviđa - emiter je dužan da obustavi program odmah po dostavljanju odluke Saveta, nema pravnog leka, nema prigovora, nema upravnog spora, nema konačne odluke, već sama činjenica da je odluka dostavljena znači obavezu emitera za momentalnom obustavom emitovanja programa, zatim se predlagač bavi opisom načina dostavljanja. Čitajući dalje ovaj član dolazimo do saznanja da se Agencija pretvara, od donosioca odluke, u direktnog izvršioca odluke preko svojih lica koje odredi i okiti nekom legitimacijom, čiji dizajn opet određuje Agencija. To što u zadnjem stavu Agencija predviđa stidljivo mogućnost da zatraži pomoć MUP-a, ako je to potrebno, a već vidimo da sa ovako predloženim članom to treba shvatiti neobavezno, jer ovako široka ovlašćenja za prinudno izvršenje odluka koju sama sebi predviđa Agencija nema čak ni MUP, ni ministar Jočić. Na kraju, član 68, obaveza emitera u odnosu na programske sadržaje da poštuje zabranu reklamiranja političkih organizacija van predizborne kampanje. Šta to znači konkretno? Reklamiranje u reklama ili u političkim emisijama? Nema televizijskog programa koji svakodnevno ne sadrži reklamiranje neke političke organizacije učešćem njihovih članova u emisijama različitih sadržaja, od zabavnih, sportskih, političkih, informativnih i slično. Definicija je totalno deklarativna i neprecizna. Drugi deo – „a u toku predizborne kampanje da registrovanim političkim strankama, koalicijama i kandidatima obezbede jednaku zastupljenost bez diskriminacije“ – može imati smisla, ali moramo imati na umu da je već obuhvaćena Zakonom o oglašavanju. Zahvaljujem vam i zaista apelujem na poslanike koji imaju integritet da odbiju ovako nešto u danu za glasanje. Moram napomenuti da odbijanje znači samo kartica van, a nikako biti uzdržan.
Reč ima narodni poslanik Branislav Stevanović, replika.
Dame i gospodo, ovlašćeni predstavnik DSS pokušao je da omalovaži moj govor i jednostavno nije nijedan pravi argument imao za to. Kolegu bih pitao da li se zalaže za neku televiziju iz svoje regije da dobije nacionalnu frekvenciju. Malopre sam u svom primeru naveo televiziju "Košava". Da li je moguće da nijedna televizija u Srbiji nema bolje uslove i veću gledanost od televizije "Košava"? To poređenje samo po sebi govori o čemu je tu reč, da li ima ikakve veze sa objektivnošću i realnošću. Navešću još jedan primer iz moje sredine. Kada sam bio na sednici skupštine opštine u direktnom prenosu lokalna televizija prenosi skupštinu, govorio sam o 3.000 zaposlenih u Kolubari. Kada sam rekao postupak i način kako Vlada u prethodnim privatizacijama, pošto sam bio član Odbora za privatizaciju, vrši privatizaciju, šta sve treba da se desi sa tim istim ljudima, pre mene bilo je desetak ljudi koji su govorili, a samo sam ja tonski ometan na toj lokalnoj televiziji i više od tada ne mogu nikada da gostujem na lokalnoj televiziji. Narodni poslanik ispred te opštine ne može da gostuje na lokalnoj televiziji samo zato što je opozicioni poslanik, a vlast u Lazarevcu vrše apsolutno iste stranke kao u Vladi Srbije. Znači, to su dva jaka argumenta da vam pričam o demokratiji. Vi nemate ni jedan jedini argument da mi se suprotstavite, da kažete da vi kao vladajuća većina ne utičete na tu Radiodifuznu agenciju.
Reč ima narodni poslanik Vukosav Tomašević, povreda Poslovnika, jer ste pogrešno protumačeni.
Rekao sam da nemam nameru i da neću u svom govoru da bilo koga izazivam na repliku. Čudi me na šta je reagovao kolega. Samo sam demantovao njegovu tvrdnju da se ovim zakonom na bilo koji način pogoršava, kako je on rekao, položaj medija u Srbiji. Kažem da se ne pogoršava, niti se poboljšava. On se ne menja jer naš predlog suštinski ne dira u to. To je činjenica. Kolega, vama neću da držim predavanje o demokratiji, ali nemojte ni vi meni. Ako već čačkate mečku, hoću nešto da vam kažem, kada o nečemu diskutujete, onda treba da naučite to što diskutujete, pa kada pričate o nacionalnim frekvencijama treba da znate da se nacionalne frekvencije dobijaju tako što se neko javlja na konkurs. Koliko znam na taj konkurs se nije javio niko iz Šumadije, niti iz Vojvodine. To što nema nikoga među dobitnicima frekvencije iz Šumadije i Vojvodine nije stvar bilo kakvog kršenja zakona, niti stvar neke političke volje o kojoj vi pričate, nego stvar proste činjenice da se niko nije javio. Niko se nije javio ni iz regije iz koje dolazim. Dakle, ne može dobiti dozvolu neko ko se nije javio. To što pričate o lokalnoj televiziji nema veze sa ovim što danas pričamo. Nikakve veze nema to što se dešava na lokalnoj televiziji u Lazarevcu sa ovim o čemu danas pričamo, niti sa raspodelom frekvencija, niti sa radom Agencije. To je nešto sasvim drugo.
Replika, narodni poslanik Branislav Stevanović.
Pošto prethodni govornik pripada legalistima, neka objasni situaciju da je Radiodifuzna agencija jača od suda. Pošto je vaše sudstvo, u kakvoj ste vi sinhronizaciji? Objasnite to.
Da li još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika želi reč? (Ne.) Zaključujem načelni pretres. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ODLUKE O ORGANIZACIJI I RADU SLUŽBE NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE Primili ste Predlog odluke, koji je podneo Administrativni odbor. Podsećam vas da, prema članu 160. stav 3. a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 160. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Da li predstavnik predlagača narodni poslanik Petar Cvetković, zamenik predsednika Administrativnog odbora, želi reč? (Nije tu.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Obaveštavam vas da je jedna poslanička grupa, Srpska radikalna stranka, podnela listu i to sa predlogom da jedan govornik izlaže. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodine Mihailoviću, iznosim stavove SRS, ne izlažem, neko drugi je zadužen za to. Sasvim je očekivano kada neko ne veruje nekome da on sumnja. Pošto smo sumnjali u Beogradski sporazum, sumnjali u iskrene namere da će da opstane ta državna zajednica, a dokaze za sumnju smo imali na pretek - i sam način potpisivanja Beogradskog sporazuma, činjenica da se ta tvorevina kasnije zvala "Solanija", činjenica je da je u tom sporazumu predviđen i trogodišnji rok kada će da se reši da li će državna zajednica kao čardak nina nebu ni na zemlji da postoji - sve je ukazivalo da demokratske vlasti, i to one najdemokratičnije, u Srbiji i Crnoj Gori idu ka razgradnji SRJ, udaljavanju dveju država republika. Oni koji su sumnjali i kritikovali, 6. juna su dobili i dokaz da su bili od početka u pravu. Zato kada se sa ove govornice u ime SRS izrazi sumnja u poteze onih koji sebe nazivaju demokratama ivelikim poštovaocima slova zakona i ustava, onda podsećam građane, verujte uvek radikalima, nikada ne pričaju napamet, uvek iznose istinu. U onoj euforiji kada su neki duvali balone, a neki ono drugo što asocira na balon, slavili što pada jedna zastava, što neki ljudi ostaju bez posla, nisu bili svesni jedne posledice, a to je da novonastala samostalna Republika Srbija je postala sledbenik ne samo međunarodno-pravnog subjektiviteta bivše ni države ni federacije, nego neke navodno državne zajednice, i ona je kao sukcesor i postala i republika država koja je dužna da vodi brigu o svojim građanima. Kao što je u obavezi da vodi računa o onima koji su zaposleni u Vojsci SCG, pa su svi po sili zakona preuzeti, tako su morali da se preuzmu i svi ostali koji su bili zaposleni u tzv. institucijama državne zajednice. Međutim, za razliku od vojske, ovde se javila poprilična selektivnost kod ovih koji imaju koalicioni kapacitet i tvore Vladu Republike Srbije. Ta selektivnost se ogleda u tome što se nešto preuzima, nešto se stavlja "na led", a nešto se proteruje. Znači, zaposleni u vojsci su preuzeti, čak su preuzeta i dva ministra, dva građanina, Stanković i izvesnici suprug Danice Drašković. Ovde je rečeno, prilikom donošenja te epohalne odluke, da oni nisu na osnovu te odluke ministri. Međutim, oni se već te večeri predstaviše kao ministri. Kao što vidite, ovaj "švrlja" po svetu i predstavlja se da je ministar inostranih poslova. Postavio sam jedno poslaničko pitanje, ako bih njega tužio, da li ima imunitet? Sudeći po tome da se lažno predstavlja da je ministar, ne bi imao zaštitu koju pruža imunitet. Ali, s obzirom da sedi tik uz koleno ovih koji imaju koalicioni kapacitet, da ga ti koalicioni partneri vrlo legalno priznaju za ministra inostranih poslova, stičem utisak da postoji neka zaštita, pa ako već ima neki imunitet, zašto bih ga tužio. Doduše, i novinari imaju imunitet, ne tako izražen. Obično kad njih tužite, onda zastari krivični predmet u sudu, pa budu tako zaštićeni. Ali, to je druga priča. Pošto nisu preuzeti po slovu zakona i po automatizmu, jako je došla do izražaja selektivnost. U toj selektivnosti svi oni koji su bliski strankama koje čine vlast, a tu moram da pomenem ne samo ove koji su u Vladi, nego i ove koji su preko puta u zgradi Predsedništva, svi koji su se predstavili da su njihovi kadrovi lepo su udomljeni. Znači, nikakva odluka Narodne skupštine nije bila potrebna, niti Administrativnog odbora, već su neki preuzeti iz Skupštine Srbije i Crne Gore prema političkoj pripadnosti. To mora javno da se kaže, prema političkoj pripadnosti. Kada je preuzimana vojska, nije donet nijedan poseban propis. Postoje dve uredbe koje to regulišu. Jedna uredba je toliko opasna da će jedan broj njih avgusta da dobije prestanak radnog odnosa, ali je problem šta raditi sa onima koji su se lepo snašli. Kako su se snašli? Zavijorila se neka članska karta neke političke stranke. Naravno, sada ne pričam o Demokratskoj stranci, nego o strankama koje čine VladuRepublike Srbije. Znači, pričam o DSS, G17 plus, što je potpuno isto kao i JUL, Nova Srbija, SPO i verovatno ovi koji nešto podržavaju, mada sumnjam da je neko iz Mihailovićeve stranke preuzet. Oni imaju drugačije principe kada preuzimaju. Nisam baš siguran ni za SPS da su nešto preuzeli, jer su poprilično uslovljeni činjenicom da su se zavetovali na vernost Vojislavu Koštunici. Kao rezultat toga došla je ova odluka. Da vas podsetim, ona se predlaže za ovu sednicu, a ova sednica je vanredno zasedanje. Dobili ste saziv, dnevni red, tačka dva i na strani tri videćete da postoji, u okviru poslaničke grupe G17 plus, zaokruženo Marković Predrag. Verovatno ovi iz G17 plus ga lažno predstavljaju. On se ovde deklarisao da nije član te stranke, ali ga oni i dalje ovde vode na spisku. Možda je član JUL-a, nema veze. Vidim da se i on lažno predstavlja ovde da je u G17 plus. Došla je jedna odluka koja treba da uredi organizaciju i rad Službe Narodne skupštine. Samo da vam kažem da su radikali podneli tri amandmana na ovu odluku. Zašto samo tri amandmana? Tri najupečatljivija, jer znamo da imate 126 glasova i to ćete da izglasate i nema potrebe sada da detaljnije obrazlažemo o čemu se radi u ovoj odluci. Ali, samo da vam kažem, morala je da se primeni neka poprilično zakonita analogija. Ako su pripadnici vojske i vojna lica po automatizmu preuzeti, onda su svi morali koji rade u državnim institucijama državne zajednice po istom kriterijumu da se preuzmu. Ukoliko to nije urađeno na isti način, onda je to akt teške diskriminacije. To što vi imate protiv vašeg Šamija, to je vaš problem. Ne bi me iznenadilo da u nekoj varijanti i on dođe kao zamena za predsednika Narodne skupštine, ali to je vaš problem, o tome ne pričam. Ako to dođe na dnevni red, pričaćemo i o tome. Izgovor da nema sredstava apsolutno ne stoji. Ako je bilo sredstava u budžetu Republike Srbije da se finansiraju institucije državne zajednice, znači da sredstva nisu problem. Šta je problem? Problem je selektivnost. Neki moraju da se zaposle, a neki, kako je neko rekao, neka se snalaze, neka beru višnje, neka obrađuju poljoprivredu. To je njima nova demokratska vlast smislila. A ko je smislio? Onaj ko je razorio SRJ, zaključio Beogradski sporazum, navodno formirao državnu zajednicu radi čistih računa, a znate kakvi su ti računi bili za ove tri godine, ovi navodno otišli, ovi jedva dočekali i sada jedva dočekuju da smlate ovo malo ljudi što je bilo u institucijama državne zajednice. U tom smlaćivanju, naravno, Rasim Ljajić je dobro prošao. Dakle, to treba reći, jer kako su prošli ovi koji rade na zastupanju državne zajednice u međunarodnim sporovima, jer republički javni pravobranilac kaže, neću vas, ja ću da primim ljude iz DSS-a da kompletiram službu i tih 4.000 predmeta koje vi budete dali ima da čuče kod nas, slično kao sa dokumentacijom o ratnim zločinima nad Srbima. Dakle, skrivena negde u nekom bunkeru, ne sme da se gleda, može Karla del Ponte da dobije kad god želi, ali koji treba da se brane, ne mogu da dobiju, a onda ti isti koji zabranjuju na televiziji kukaju zbog presude Naseru Oriću. Više pričam ovo zbog javnosti, ne zbog prisutnih poslanika, jer oni su pre ulaska u ovu salu dobili svoje autentično mišljenje. U čemu se ogleda razlika između ove odluke koja se predlaže i postojeće odluke, jer velika je razlika. Razlika je u tome što postoje dva potpuno neprihvatljiva izgovora, a ona se nalaze u obrazloženju gde se navodi nešto šta su razlozi za donošenje odluke. Prvi razlog je što je Narodna skupština Republike Srbije preuzela nadležnosti bivše Skupštine Srbije i Crne Gore. Ako je preuzela nadležnosti, valjda preuzima i one koji su pomagali da se ta nadležnost ostvari. Sada se ne preuzimaju oni koji su u funkciji nadležnosti kao državni službenici ili nameštenici. Ali zato će, pored jednog zamenika sekretara, da bude još jedan zamenik sekretara. Ne valja ovaj što zna 30 godina kako se radi taj posao, nego treba onaj drugi koji je zaposlen tamo od strane Šamija u Saveznoj skupštini i sada će neko da mi zajapuri odavde da je to stručno, da se mnogo povećao posao. Ako se mnogo povećao posao, primite ih sve. Dakle, ovamo pričate kako se seli Narodna skupština u onu zgradu, pa neki mostovi, pa se nešto renovira, pa ovo, ono, a istovremeno vodite akciju protiv Narodne skupštine, napadajući poslanike u novinama da se omalovaži ova institucija. Ko će to da uhvati za rep i za glavu? Niko živi ne može da uhvati i onda nam je kriv đavo što je omalovažena Narodna skupština, što se omalovažava država. A ko je omalovažava? Dakle, kome je to stalo da ona padne na tako niske grane? Verovatno onima koji napadaju Vučića što je rekao istinu na nekoj televiziji, pa ko koga tu brani, zaključite sami. Sada malo da kažem nešto o ovim amandmanima, jer je ovo jedinstvena rasprava, tako da nema mogućnosti da se posebno diskutuje o ovim amandmanima. Podneta su tri amandmana i nadam se da će se još neko prijaviti iz SRS za diskusiju, a ako nije, neka se prijavi. Podneli smo tri amandmana, samo da bi skrenuli pažnju i poslanicima i javnosti, pa i ovim ljudima koji su u neprijatnoj situaciji, jer ni krivi ni dužni ostaju bez posla, zato što je neko stavio prst na čelo da on sređuje državu. Onaj ko nije mogao ni svoju kuću da sređuje, on sređuje državu. Obrazložiću amandman koji smo podneli na član 10. stav 6, gde tražimo da se promeni rok trajanja mandata za pomoćnike sekretara, jer Administrativni odbor je predložio da pomoćnik sekretara rukovodi sektorom, postavlja se na položaj na period od pet godina i svrstava se u treću grupu položaja, a mi tražimo da taj rok bude četiri godine i to je normalan rok. Odmah da vam kažem, vežite vi mački o rep vaš Zakon o državnim službenicima i nameštenicima i Zakon o ministarstvima, gde ste propisali da je državni sekretar ne znam šta, a pomoćnici ministra su nešto, pa se pomoćnici biraju konkursom na pet godina, pa nijedna normalna vlast kada bude došla neće to da poštuje, nego će lepo da promeni zakon i da razreši sve te vaše pomoćnike, jer ste natrpali sve vaše vajne eksperte i to sektorske. Ovo što drži G17, ovo ovamo što drži DSS, tu ima i neškolovanih po upravnim odborima, da ne pričam, a da ne pričam za SPO i ono malo pet-šest što je obezbedio, kuku-lele za državu kakvi su. Četiri godine je normalan rok, a to što Balinovac izmišlja, to ako se promeni, pa kontinuitet posla, pa ako se nastavi, to vi mislite ako ćete vi biti na vlasti, to je vaš problem, razmišljajte, ali nemojte da dovodite u nezgodnu situaciju. Ne znam zašto bi sekretar morao da ima dva zamenika. Evo i sa jednim, gospodin Periša taj posao izuzetno dobro radi, profesionalno, služba fantastično radi, služba koja prati amandmane, prati zakone, najbolja služba u državi, jeste da ih ima petoro, šestoro ili sedmoro, ne može da promakne ni zarez ni tačka da se ne primeti, oni ljudi što fotokopiraju, fantastično rade, materijali stižu na vreme, da ne pričam o ljudima koji rade u poslaničkim grupama i ostalim službama, tu su sekretari komisija, odbora itd. Ako su se povećale nadležnosti Narodne skupštine, neka se poveća i broj zaposlenih. A kako? Preuzimanjem onih ljudi, jer ne može država da se ponaša kao firma u stečaju. Vi nam ovde govorite da se država ponaša kao firma u stečaju, otvorio se stečajni postupak, svima prestao radni odnos. Onda vi kažete da je državna zajednica otišla u stečaj, pa neka prestane svima radni odnos. A zašto birate? Birate podobne, a za šta podobne, da li je kuma nekome od funkcionera bivših, sadašnjih, budućih, kako se ko kotira u kojoj stranci. Podneli smo treći amandman koji se tiče člana 13, gde tražimo da se ove službe malo redukuju, ne treba vam ovaj sektor za finansijsko-materijalno poslovanje i ovaj sektor za investiciono-tehničko i tekuće održavanje. I tog ste zaposlili kada je demokratija sinula, zaposlili eksperta za održavanje, a znate i sami kakvi su tenderi, neka drugi to govore, nije to moja nadležnost. Tražimo da se usvoje ta dva amandmana, samo ne znam ni sam kako zbog Markovićevog Poslovnika, i ta dva sektora nisu potrebna. Ali, centralno pitanje niste rešili ovde. Vi ste sada rekli da sektor za međunarodne odnose treba da se napravi, ali džaba vam taj sektor za međunarodne odnose ako službenici tog sektora treba da dopunjuju Gordanu Čomić kada se ona umori u inostranstvu, napadajući SRS, pa službenik treba da dopuni ono što je šefica propustila. Takav službenik vam nije potreban. Vi ćete verovatno imati takav sektor. Odavno se razmišlja o prevodiocima, o drugim stvarima, a imate, preuzmite radnike, i da znate, glasajući o ovoj odluci, a čudi me da nismo glasali o propisima u smislu zakona kada se tiče radnog statusa drugih koji su radili u institucijama, jer moram da vas podsetim, što se tiče drugih institucija, tu je breme odgovornosti palo na ministra Lončara. On je potpisao rešenja za sve koji su opsluživali Marovića i navodno tih pet ministarstava, u ime Vlade Republike Srbije, sve je to legalistički. I moram da vam skrenem pažnju, kao što je malopre bilo legalističko, pa ste predvideli mogućnost suspenzije člana Radiodifuznog saveta zbog toga što je možda neko pokrenuo krivični postupak protiv njega, pa još u suspenziji se odlučuje dvotrećinskom većinom članova. Koje su nebuloze sadržane u tom propisu, tri dana bi nam trebalo samo da pobrojimo. Umesto da prinudno izvršenje sprovodi ovlašćeno službeno lice organa uprave, kod vas će to da sprovodi onaj ko dobije punomoćje. Da vam ne pričam o pravno-tehničkim, pravno-logičkim i mentalnim nebulozama koje su ubačene u jedan propis. Ovaj propis nema baš toliko mentalnih problema, ali odiše iskonskom pokvarenošću, da se neko sakrije iza narodnih poslanika i Narodne skupštine, zašto je nekima prestao radni odnos, a zašto su samo neki odabrani da ostanu u radnom odnosu i dalje. Koji je njihov kvalitet? Njihov kvalitet je politička naklonost, podobnost, pa zašto ne reći i članska karta. Da ne bi ovo bilo baš toliko prazno, molim predsedavajućeg, u formi poslaničkog pitanja, postavljam pitanje, da se hitno napravi jedan odgovor: koliko je ljudi preuzeto iz Skupštine Srbije i Crne Gore pre nego što je ova odluka doneta, gde su raspoređeni, koliko je sa istom školskom spremom i približno istim radnim stažom u Skupštini Srbije i Crne Gore radilo ljudi iz oblasti lica koja ste preuzeli i zašto je to lice preuzeto, a nije neko drugo? Zamolio bih vas za odgovor, s obzirom da se ovde velika pohvala od kapetana broda javlja kada je sam u medijima kako se efikasno dostavljaju poslanička pitanja, jer za mesec i po dana nijedan odgovor na poslaničko pitanje nisam dobio.
Gospodine Krasiću, kažite kome postavljate to pitanje?
Postavljam poslaničko pitanje predsedniku Narodne skupštine, jer je verovatno on upoznat sa tim ko je promenio posao. Kada ste me podsetili, gospodine Mihailoviću, moram da skrenem pažnju ljudima koji prate zakonitost akata koje usvaja Narodna skupština. Pogledajte šta je napisano u članu 5. "Sekretar Narodne skupštine donosi pravilnik o unutrašnjem uređenju i sistematizaciji radnih mesta u službi Narodne skupštine Republike Srbije, koji usvaja Administrativni odbor Narodne skupštine". Donošenje i usvajanje su sinonimi za isti akt koji se zove odlučivanje.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, koji se naknadno javio.
Dame i gospodo poslanici, sada na dnevnom redu imamo odluku o organizaciji i radu Narodne skupštine Republike Srbije. Obično je to samo jedan podzakonski akt koji reguliše određene obaveze zaposlenih, stručnih lica itd, vezano za funkcionisanje Narodne skupštine i obavljanje dužnosti narodnih poslanik. Međutim, jedan ovakav predlog odluke ima sada drugu dimenziju, a to je da se, u najmanju ruku, može reći da je ovakva odluka napisana naručeno. Jedino što nedostaje u ovoj odluci jesu imena ljudi koji će da se rasporede na određene funkcije u Narodnoj skupštini. Primarno, izgleda mi da jeste funkcionersko mesto. Znači, ne interesuju predlagače, autore ovog predloga odluke radnici zaposleni u sada već bivšoj skupštini državne zajednice, nego ih interesuju funkcionerska mesta koja ne bi da izgube raspadanjem državne zajednice, i ako je moguće, da ta funkcionerska mesta prenesu, kao da je to nešto njihovo, kao da su to nasledili od roditelja, prenesu u Skupštinu Republike Srbije. To se vidi u članu 8. samog Predloga odluke, gde se kaže u stavu 1: "Sekretar Narodne skupštine ima dva zamenika, koje imenuje Narodna skupština na predlog Administrativnog odbora Narodne skupštine i koji za svoj rad odgovaraju Narodnoj skupštini". Sada se postavlja pitanje – šta ćemo mi sa našim Poslovnikom o radu Narodne skupštine? U Poslovniku, član 34. stav 2, kaže se da sekretar u Narodnoj skupštini ima jednog zamenika koji mu pomaže u vršenju njegove dužnosti. Svaki poslanik koji bude glasao za ovu odluku krši sopstveni Poslovnik. Da stvar bude još gora, krši Poslovnik koji ste vi doneli, za koji ste vi glasali. Ta ista većina će sada da prekrši Poslovnik. Pričamo o novom ustavu. To što je Ustav za državu, za funkcionisanje Narodne skupštine je Poslovnik. Prva stvar koja je bila kada ste došli na vlast, jeste da kršite Ustav. Neustavno je zatraženo mesto SRJ kao novog člana UN, neustavan je Beogradski sporazum, neustavna je državna zajednica. Znači, što god donesete i toga ste dužni da se pridržavate, kršite. Sada su tolike polemike oko novog ustava Republike Srbije. Interesuje me da li će prva stvar čim ga budemo izglasali, ukoliko budete tada na vlasti, da prekršite Ustav Republike Srbije. Još nešto, kada se ovako nešto predloži, pogotovo kada se skrene pažnja na sam način funkcionisanja i samu ovakvu odluku i tvrdoglavo se zadržava, zašto onda niste napisali da sekretar Narodne skupštine ima dva zamenika, pa ste još i mogli da upišete njihova imena. Opet pravnici kažu - nije to kršenje Poslovnika o radu Narodne skupštine, jer je Poslovnik isto odluka, kao i ova, pa nema veze, ona koja je poslednja, ona se tumači. Znam, ali zašto niste napisali u prelaznim i završnim odredbama ove odluke - prestaje da važi Odluka o Poslovniku Narodne skupštine, član 34. stav 2? Što bar niste uzeli i prvo promenili Poslovnik, pa doneli jednu ovakvu odluku? Zašto se sve, pa i ovakva odluka, donosi? To da su u pitanju funkcionerska mesta i da vas samo ona interesuju, a ne većina zaposlenih, vidi se već i u članu 13. U članu 13. se kaže: "U službi Narodne skupštine organizuju se sledeće organizacione jedinice: Kabinet predsednika Narodne skupštine (da kažemo da je prihvatljivo, predsednik Skupštine, nećemo da omalovažavamo ni narodne poslanike, ni Narodnu skupštinu); Sekretarijat Narodne skupštine (hajde da kažemo da i to može da pripada sekretaru Narodne skupštine); Sektor za poslove poslaničkih grupa (hajde da vidimo da li će nešto te stručne i tehničke službe narodnim poslanicima da omoguće lakši rad kada to bude počelo da funkcioniše).“ "Sektor za poslove radnih tela", to već imamo, ništa novo. "Sektor za međunarodne odnose", evo sada to kažete može da vam bude razlog za proširenje nadležnosti ove skupštine, jer je jedno od obrazloženja za dva zamenika sekretara bilo - povećava se obim posla. Šta će nam onda sektor za međunarodne odnose? Jedino povećanje obima posla jeste zato što se preuzimaju nadležnosti Ministarstva odbrane i Ministarstva spoljnih poslova. Šta će vam sada sektori, ako već imate dva zamenika sekretara? Pa neka obavljaju jedan od njih nešto. Dalje, "Sektor za pripremu i obradu sednica Narodne skupštine". To su verovatno službe koje šalju pošte, ekspedicije itd. E, sada pazite, sedma, osma i deveta tačka, "Sektor za organizacione i administrativne poslove", pa onda ide "Sektor za finansijsko-materijalne poslove", onda ide "Sektor za investiciono, tehničko i tekuće održavanje". Zar sve to nije mogao da bude jedan sektor? Šta je ovde problem? Pazite, znači obim posla je obim posla, to što mora da se uradi zahteva toliko i toliko radnika, ali ne zahteva toliko i toliko šefova. Vama su šefovi problem, ne možete vaše da nagradite drugačije nego im izmišljate šefovska mesta. Dalje, postavlja se pitanje koji su to radnici preuzeti. Evo, na Administrativnom odboru dobio sam odgovor da niko od zaposlenih iz bivše skupštine državne zajednice nije prešao na stalni rad u Skupštinu Srbije, a viđam ovde neka nova lica, neke nove radnike, neke nove ovde koji se šetaju po hodnicima i sede po kancelarijama. Šta to treba da znači, vodi se još uvek tamo, ali je ovde već avanzovao mesto, tu gde sedi dobiće rešenje čim se ovo izglasa. Šta ćemo sa onima koji nisu to dobili, njih ćete na ulicu? Po kom ključu se to radilo, ko je imao pravo da donosi takve odluke? Imate ovde komisije za zasnivanje radnog odnosa, da li je to već odlučeno pre formiranja te komisije, da li je to odlučeno pre donošenja ove odluke? Jeste, već ste svoje određene zbrinuli, e, sada to treba kroz jednu ovakvu odluku da se provuče, ništa više, oni su već fizički ovde. Kao narodni poslanik teško da mogu da uđem u ovu zgradu, ali zaposleni koji su radili u onoj zgradi bez ikakvih problema ulaze ovde, pazite sada tu protivrečnost. Po kom osnovu su oni došli, po kojoj liniji, da li su to samo stranačke kolege ili ima rodbinskih, prijateljskih veza, kumovskih? Ne žale se oni radnici tamo novinarima i o tome pišu novine iz čista mira, uplašeni su za svoju sudbinu. Ako ste već rešili da preuzimate jednog, onda preuzmite sve, a ne po nekom drugom ključu. Šta, sada ste na vlasti, pa mislite možete da radite šta god hoćete. Sutra dođe neko drugi na vlast, sve te vaše pootpušta, a one koji su ostali bez posla vrati, pa ćemo tako da se igramo, malo rade malo ne rade. Ljudi, kada neko reši da donese jednu takvu odluku, shvatite, reč je o ljudskim sudbinama, nisu male stvari. Mi smo narodni poslanici, svesni smo bili svih rizika kada ulazimo u posao narodnog poslanika, a to je da sutra možemo da ostanemo bez mandata, ali ne možete tehnička lica da osudite na tako nešto. To nije bio njihov izbor. I šta koga od funkcionera i ove skupštine, a i one bivše, interesuje stranačka pripadnost da bi neko zadržao posao. Hoćete li da naterate ljude kao u najgora vremena - možeš da dobiješ posao ako si član te i te stranke. To se i sada dešava, možeš da budeš direktor doma zdravlja ako si član G17 plus. Pa, u redu, hajde direktor, ali šta je sa zaposlenima? Znači, oni nemaju nikakva prava ako nisu članovi stranaka koje su sada u ovoj koaliciji? Za čitavu ovu odluku koju ste napisali trebalo je da stavite prvo imena ljudi koji će biti šefovi sektora itd, mogli ste i za ovog drugog zamenika sekretara isto tako da stavite ime, pošto verujem da je i to radno mesto naručeno.
Pre nego što zaključim jedinstveni pretres Predloga odluke, da li još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika želi reč? Predsednik poslaničke grupe DSS, narodni poslanik Miloš Aligrudić, izvolite.
Istine radi, hteo bih vrlo kratko na kraju, neću koristiti svoje pravo na 20 minuta. Ova odluka ima zaista jedan unutrašnji organizacioni značaj i s obzirom na nešto što smo čuli, naročito od mog prethodnika, što mogu biti, onako izolovano gledano, osnovane primedbe i osnovane slutnje, one u realnom životu zapravo to nisu i to ću pokušati da dokažem. Dakle, administracija koja je sedela u zgradi parlamenta državne zajednice podrazumevala je izvestan broj zaposlenih. Briga države pre svega za njih je da vidi šta će sa tim ljudima. Mogli smo da odlučimo svi zajedno da njima prosto prestaje radni odnos, pa sutradan kada utvrdimo potrebe ove skupštine za kadrovskim rešenjima u službama, da napravimo neku vrstu konkursa i da na taj konkurs biramo ljude koji će doći da rade. Ideja je bila da što je moguće veći broj ljudi koji su radili u parlamentu državne zajednice ne ostane bez posla, nego da na jednostavan način ono što su tamo radili, neke funkcije koje su tamo obavljali, praktično rade i ovde, i mislim da je to celishodno za sve nas. Koliko sektora ima, kakva je unutrašnja podela, to diktira pre svega obim poslova koji se radi. Ne mislim da su svi ti poslovi jednoznačni, da imaju isti sadržaj i da podela po sektorima nije izmišljena u Skupštini Srbije, nego ona postoji u drugim javnim institucijama i ne služi samo da bi se neko stavio na šefovsko mesto određenog sektora, nego ta podela ima značaja u tom smislu što se na taj način zaokružuju određene radne celine, a rukovodioci tih radnih celina na taj način lakše i celishodnije upravljaju manjim celinama, u kojima je zaposlen manji broj lica nego kada je, recimo, reč o jednom velikom sektoru ili delu koji bi pokrivao, recimo, pomoćnik sekretara Skupštine, koji bi, recimo, sadržao 50 ili 60 zaposlenih. Mnogo je to lakše raditi u manjim celinama. Drugo, u skladu sa ovim je i Zakon o platama državnih službenika, koji na vrlo jednostavan način gradira mogućnost nagrađivanja onih koji se nalaze na takvim mestima sa posebnim ovlašćenjima i odgovornostima. To je sve uklopljeno u jedan jednostavan sistem. Kada je reč o ljudima koji iz parlamenta državne zajednice eventualno treba da pređu u ovaj parlament, tu se ne vodi računa o imenima, tako da je nemoguće da ta imena unapred izvučemo, postavimo na papir i kažemo ovo su ljudi imenom i prezimenom koji bi želeli da ovde rade, a ovo su ljudi koji ne. Radi se, pre svega, o određenim poslovima i zadacima i, naravno, da oni ljudi koji su radili na takvim radnim mestima, bez obzira kako se zovu i prezivaju, bez obzira kada su se i kako zaposlili u parlamentu državne zajednice, sigurno da mogu imati i treba da imaju prioritet kada je reč o zapošljavanju u Narodnoj skupštini. Evo, recimo, kada je reč o sektoru koji prati te inostrane aktivnosti, koji je sada nov u Skupštini Srbije, po meni je potpuno logično da taj posao obavljaju uglavnom oni službenici koji su radili ranije u parlamentu državne zajednice, dakle ne ulazeći u ime i prezime tih ljudi. Mislim da se u parlamentu državne zajednice nalazi jedan broj, primera radi, prevodilaca. Mislim da za njihovim radom u Skupštini Srbije postoji apsolutno potreba. Čisto sumnjam da će neko od njih ostati bez posla, ne mogu to da tvrdim, to je pitanje sekretara i njegovog pravilnika koji će kasnije predložiti Administrativnom odboru o sistematizaciji radnih mesta, ali prema ovome kako je organizacija postavljena svakako da će ta služba biti nama potrebna i niko tu neće ulaziti u imena i prezimena. Nažalost, sigurno da postoje određeni sektori ili službe koje su postojali u parlamentu državne zajednice, gdeće se ti ljudi koji su radili na tim konkretnim poslovima pojaviti na neki način kao višak i s tim će sigurno država morati da se pozabavi, o tome će država da brine nanačin na koji se to radi u takvim situacijama. Kažem nažalost, bilo bi sjajno kada bi svi ti ljudi mogli da nađu posao u Skupštini Srbije, ali ta vrsta rada, ta vrsta prenošenja tog radnog odnosa odande ovamo, imaće pre svega u kontekstu vrstu posla koji je tamo rađen, kvalifikaciju, ono što se radilo na poslu, s obzirom na potrebe Narodne skupštine, a ne ime i prezime ili ko je koga doveo, što ne znam, niti me interesuje, niti hoću da znam. Prema tome, to je neki glavni kriterijum. Što se tiče drugih stvari, možemo svašta sumnjati. Otvoren sam da prihvatim svaku sumnju, ali ako se ona ne izrazi, nema ozbiljne rasprave. Prema tome, svaku sumnju ovde izrečenu doživljavam kao konstruktivni prilog raspravi i ona otvara mogućnost da se na nju odgovori i kaže nešto drugo. Mislim da je i taj način diskusije sasvim u redu, sasvim je u redu da se takve stvari zapitamo, ovde u Narodnoj skupštini, ali hoću da kažem da, pored toga što se može sumnjati, treba malo pokazati pozitivne energije, odnosno pozitivno raspoloženje u odnosu na ono što nam sledi kao posao. Mislim da ne treba da se pitamo šta će ovde nova lica ili neki ljudi koji su ranije radili u parlamentu državne zajednice i podsetiću da moramo neke poslove da uradimo i da nemamo druge mogućnosti. Ta lica koja sada primaju platu na taj način što su evidentirani, vode se kroz Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu, a ne ovde u parlamentu, oni su tamo dospeli na tu vrstu spiska upravo zahvaljujući odluci Narodne skupštine i onom roku koji smo tamo dali. Dakle, to je bio način da se određene funkcije, koje mora i ovaj parlament da vrši, na taj način logistički pokrenu. Daću vam jednostavan primer i mislim da je on dovoljan da se to razume. Naša parlamentarna delegacija u Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope morala je da ima angažovanog prevodioca, morala je da ima sekretara te delegacije i određenog službenika koji se bavi spoljnim poslovima, koji su išli na taj put. Mi smo mogli da ih angažujemo na neki drugi način, da raspišemo konkurs, da damo rok od dva dana da se neko javi na taj konkurs, pa tako da angažujemo sekretara delegacije, jer onaj posao koji je taj čovek radio u ranijem periodu nije takve prirode da ga može bilo ko drugi zameniti, pa čak ni od ovih službenika koji trenutno postoje u Skupštini Srbije. Nije to jednostavan posao, jer te ljude koje smo sada angažovali, prosto smo morali da ih angažujemo jer nismo imali drugog izbora, nismo mogli reći Savetu Evrope da nas sačeka sa sednicom Parlamentarne skupštine dok mi ovde rešimo te naše probleme. To je jedini razlog zbog koga se ti i neki ljudi možda viđaju po hodnicima u Narodnoj skupštini i taj je razlog isključivo vezan za potrebe posla i tekućih aktivnosti koje imamo da obavimo i ništa drugo. Ko će od njih biti sa knjižicom primljen u radni odnos u Skupštini Srbije, to zavisi od Pravilnika o sistematizaciji, analiziranih potreba u odnosu na ono što su naši poslovi i u odnosu na to koje su konkretno poslove određena lica radila u parlamentu državne zajednice. Dakle, ako su radila na onim poslovima koje Skupština Srbije preuzima i mora da ih nastavi u određenom obimu, prirodno je da će ljudi koji su pokrivali taj sektor i koji su tamo radili doći ovde. Mogu da kažem da je prirodno i drugačije razmišljati, da možemo napraviti konkurs, da možemo sve njih staviti u drugi koš sa svim nezaposlenim koji ispunjavaju uslove, koji imaju položen ispit za rad u državnim organima i da vidimo da se između njih izabere najbolji. Moguće je i tako, ali i ovo gledište je krajnje legitimno za nekoga koji je već tamo radio, opet ne ulazeći u to ni kad je zaposlen ni ko ga je doveo. Ti ljudi, ako imaju kvalifikacije, ako su stručni za nešto što su radili tamo, neka to obave za Narodnu skupštinu Srbije. U ovoj odluci koja je ovde predložena, sem tzv. spornih momenata koji izazivaju pitanja, zapravo nema drugih momenata i čitav razlog donošenja ove odluke upravo počiva na promeni strukture posla koji Narodna skupština obavlja. Čim je promenjena struktura posla, normalno je da ćemo promeniti odluku o organizaciji skupštinskih službi u Skupštini Srbije. Tu postoji još jedna stvar koja nam sledi, to je promena Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, videli smo u raspravi na odborima i pre toga u našim diskusijama da će svakako da se pojavi određena vrsta neusklađenosti u ovom trenutku. Bilo bi dobro da smo mogli da pripremimo oba akta za danas, očigledno da nismo mogli, možda je to mana ovakvog načina rada, ali u svakom slučaju Poslovnik je sigurno jedna od prvih sledećih odluka, odnosno zakona, pošto je Poslovnik jedan od zakona koji će doneti Narodna skupština, da bi takođe taj akt usaglasila sa novonastalim potrebama. Prema tome, ova tačka nema neke velike filozofije, ova tačka dnevnog reda je prirodna, normalna po redosledu događaja prema aktivnostima koje možemo da preduzmemo. Svakako da mi je drago da možemo da čujemo i različita pitanja koja se ovde postavljaju i određene sumnje, za koje bi bilo neprirodno da ih nema, ali mislim da sam na neki način odgovorio na te sumnje i doprineo tome da se one rasprše. Hvala.
Da li još neko želi reč ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres Predloga odluke. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu odluke u celini. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ODLUKE O IZBORU ČLANA SAVETA NARODNE BANKE SRBIJE Primili ste Predlog odluke koji je podneo Odbor za finansije. Podsećam vas da, prema članu 160. stav 3. a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Shodno članu 160. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Pošto predlagač nije tu, neću ga pitati da li želi reč. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Pošto ni na listama nemamo prijavljenih, pre nego što zaključim pretres, da li predstavnik predlagača želi reč? Nije tu. Zaključujem jedinstveni pretres. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu odluke. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – IZBOR ČLANA NACIONALNOG SAVETA ZA VISOKO OBRAZOVANjE Za ovu tačku dnevnog reda primili ste izveštaj Odbora za prosvetu i predlog jednog kandidata Konferencije Univerziteta Srbije za nepopunjeno mesto člana Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje. Podsećam vas da, prema članu 160. stav 3. a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Shodno članu 160. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Da li izvestilac nadležnog odbora želi reč? (Da.) Narodni poslanik Donka Banović, izvolite.
Poštovane kolege narodni poslanici, neću dugo obrazlagati ovaj predlog odluke, ali mislim da nije loše da vas podsetim o čemu se radi. Vodeću ulogu u procesu obezbeđivanja kvaliteta visokog obrazovanja ima Nacionalni savet za visoko obrazovanje, kao visoko stručno telo čije članove bira i razrešava Narodna skupština po utvrđenoj proceduri. Ovakvim načinom izbora postiže se samostalnost i odvojenost Nacionalnog saveta od organa izvršne i upravne vlasti. S obzirom na sastav Nacionalnog saveta, ovo telo je kompetentno za učešće u kreiranju politike visokog obrazovanja u društvu, kao i za usmeravanje i obezbeđivanje razvoja ove delatnosti. To se postiže kroz niz poslova i zadataka koje Nacionalni savet obavlja u okviru svoje nadležnosti. Narodna skupština je na sednici, koja je održana 3. aprila, izabrala 15 članova, a zakonom je predviđeno da Savet ima 16 članova. Tada je sa liste kandidata Konferencije Univerziteta Srbije, umesto predviđenih deset, Skupština izabrala devet članova. Odbor za prosvetu je konstatovao da je potrebno ponoviti postupak za izbor jednog člana Saveta, a na predlog Konferencije Univerziteta Srbije. Konferencija je 29. maja dostavila Skupštini novi predlog za tog jednog člana Saveta. U skladu sa tim Odbor za prosvetu je konstatovao da su se stekli zakonski uslovi da Narodna skupština izvrši izbor jednog, a to bi bio šesnaesti član Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje. Molim sve kolege da glasaju za dostavljeni predlog kako bismo kompletirali ovo izuzetno važno telo.
Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Pošto na listama poslaničkih grupa nema prijavljenih za reč, pitam da li želi reč još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danju za glasanje pristupiti glasanju o predloženom kandidatu za člana Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje. Pošto smo iscrpli dnevni red, nastavljamo sednicu sutra u 12,05 časova.