Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaramo Petu sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 144 narodna poslanika. Podsećam vas da je članom 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine prilikom utvrđivanja dnevnog reda postoji ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutna 164 narodna poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine, u smislu člana 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: dr Miljana Nikolić, Momo Čolaković, Srđan Dragojević i Olgica Batić. Saglasno članu 86. stav 2. i članu 87. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvala u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 86. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine i, izuzetno, za petak, dakle mimo dana utvrđenih u članu 87. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri predloge akata iz predloženog dnevnog reda. U sazivu ove sednici koji vam je dostavljen sadržan je predlog dnevnog reda sednice. Pre utvrđivanja dnevnog reda sednice, saglasno članu 92. stav 2. i članu 93. Poslovnika Narodne skupštine, potrebno je da Narodna skupština odluči o predlozima za stavljanje na dnevni red akata po hitnom postupku, i predlogu za spajanje rasprave. (Borislav Stefanović, s mesta: Poslovnik.) Izvolite.
Gospođo predsednice, koristim ovu priliku da ukažem na povredu Poslovnika član 172. Po članu 172. Poslovnika o radu Narodne skupštine pretres Predloga budžeta na sednici Narodne skupštine mora da počne najranije 15 dana od dana prijema Predloga budžeta u Narodnoj skupštini. Mi smo Predlog rebalansa dobili pre 40 sati u ovoj Skupštini. Dakle, smatramo da je povređen član 172. Ujedno koristim ovu priliku da zamolim vas da stavite na glasanje predlog opozicije da se duplira vreme za raspravu tokom današnje sednice. Hvala.
Dobro. Smatram da nije povređen član 172. Skupština sada treba da odluči da li prihvata hitan postupak ili ne, malo je primedba preuranjena. Nije neuobičajeno da se predlaže da se raspravi budžet po hitnom postupku i da se ne ide po pravilu, kako piše u poslovnicima, nego po iznimnosti, ako to plenum odobri većinom. Da li želite da se izjasnimo o povredi Poslovnika član 172? (Borislav Stefanović, s mesta: Da.) Hvala. Stavljam na glasanje predlog poslanika Stefanovića da se dnevni red, koji još nismo utvrdili duplira vreme rasprave, nečega što ne znamo. Da li još uvek ostajete pri tome, pošto nismo utvrdili dnevni red ili želite da glasamo nakon utvrđivanja dnevnog reda? (Borislav Stefanović, s mesta: Da.) Zahvaljujem. Samo me podsetite, da ne ispadne da nisam htela. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red - Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2014. godinu sa Predlogom odluke o davanju saglasnosti na Odluku o izmenama i dopunama Finansijskog plana Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje za 2014. godinu, Predlogom odluke o davanju saglasnosti na Odluku o izmenama Finansijskog plana Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje za 2014. godinu, Predlogom odluke o davanju saglasnosti na Odluku o izmenama Finansijskog plana Nacionalne službe za zapošljavanje za 2014. godinu i Predlogom odluke o davanju saglasnosti na Odluku o izmenama Finansijskog plana Fonda za socijalno osiguranje vojnih osiguranika za 2014. godinu, koji je podnela Narodnoj skupštini 22. oktobra 2014. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 158, protiv – 17, uzdržanih – nema, nije glasalo 11 od ukupno prisutnih 186 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red -Predlog zakona o privremenom uređivanju osnovica za obračun i isplatu plata, odnosno zarada i drugih stalnih primanja kod korisnika javnih sredstava, koji je podnela Narodnoj skupštini 22. oktobra 2014. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 165, protiv – 20, uzdržanih – nema, nisu glasala četiri od ukupno prisutnih 189 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red -Predlog zakona o privremenom uređivanju načina isplate penzija, koji je podnela Narodnoj skupštini 22. oktobra 2014. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 167, protiv – 20, uzdržanih – nema, nije glasalo troje od ukupno prisutnih 190 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red -Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Centralnom registru obaveznog socijalnog osiguranja, koji je podnela Narodnoj skupštini 22. oktobra 2014. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 165, protiv – 17, uzdržanih – nema, nije glasalo osam od ukupno prisutnih 190 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Zoran Babić na osnovu člana 92. stav 2, člana 157. stav 2. i članova 192. i 193. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi zajednički načelni i jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2014. godinu sa Predlogom odluke o davanju saglasnosti na Odluku o izmenama i dopunama Finansijskog plana Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje za 2014. godinu; Predlogu odluke o davanju saglasnosti na Odluku o izmenama Finansijskog plana Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje za 2014. godinu; Predlogu odluke o davanju saglasnosti na Odluku o izmenama Finansijskog plana Nacionalne službe za zapošljavanje za 2014. godinu, i Predlogu odluke o davanju saglasnosti na Odluku o izmenama Finansijskog plana Fonda za socijalno osiguranje vojnih osiguranika za 2014. godinu; Predlogu zakona o privremenom uređivanju osnovica za obračun i isplatu plata, odnosno zarada i drugih stalnih primanja kod korisnika javnih sredstava za 2014. godinu; Predlogu zakona o privremenom uređivanju načina isplate penzija, za 2014. godinu; Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Centralnom registru obaveznog socijalnog osiguranja za 2014. godinu. Da li narodni poslanik Zoran Babić želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 166, protiv – 18, uzdržanih – nema, nije glasalo šest od ukupno prisutnih 190 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Pošto smo se izjasnili o predlozima za stavljanje na dnevni red sednice akata po hitnom postupku i o predlogu za spajanje rasprave na osnovu člana 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, stavljam na glasanje predlog dnevnog reda u celini. Zaključujem glasanje i saopštavam: Zaključujem glasanje i saopštavam: za -166, protiv – 19, uzdržanih – nema, nije glasalopet poslanika od ukupno prisutnih 190narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova utvrdila dnevni red Pete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini u celini. D n e v n i r e d : 1. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2014. godinu sa Predlogom odluke o davanju saglasnosti na Odluku o izmenama i dopunama Finansijskog plana Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje za 2014. godinu, Predlogom odluke o davanju saglasnosti na Odluku o izmenama Finansijskog plana Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje za 2014. godinu, Predlogom odluke o davanju saglasnosti na Odluku o izmenama Finansijskog plana Nacionalne službe za zapošljavanje za 2014. godinu i Predlogom odluke o davanju saglasnosti na Odluku o izmenama Finansijskog plana Fonda za socijalno osiguranje vojnih osiguranika za 2014. godinu; 2. Predlog zakona o privremenom uređivanju osnovica za obračun i isplatu plata, odnosno zarada i drugih stalnih primanja kod korisnika javnih sredstava; 3. Predlog zakona o privremenom uređivanju načina isplate penzija; 4. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Centralnom registru obaveznog socijalnog osiguranja. Prelazimo na rad po utvrđenom dnevnom redu sednice. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da sam pored svih članova Vlade, pozvala da današnjoj sednici prisustvuju i Nenad Mijailović, državni sekretar u Ministarstvu finansija, Jelena Rančić, pomoćnik ministra finansija, Zoran Milošević, pomoćnik ministra za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja, Branko Drčelić, direktor uprave za javni dug u Ministarstvu finansija, Dragica Jovanović, pomoćnik direktora uprave za Trezor u Ministarstvu finansija, Milica Danilović, direktor Centralnog registra obaveznog socijalnog osiguranja, Nada Mirković, savetnik ministra finansija, Stanimirka Mijailović, viši savetnik u sektoru za javna preduzeća u Ministarstvu finansija, Svetlana Kuzmanovi Živanović, viši savetnik u sektoru za fiskalni sistem u Ministarstvu finansija, Slavica Manojlović viši savetnik u sektoru budžeta u Ministarstvu finansija i Irena Injac, samostalni savetnik u sektoru budžeta u Ministarstvu finansija. Molim da zauzmete svoja mesta. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima zakona, odnosno odluka iz dnevnog reda pod tačkama 1, 2, 3. i 4, a pre otvaranja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, podsećam vas da prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Predsednik poslaničke grupe DS predložio je duže vreme rasprave u načelu, odnosno da vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi 10 časova. O ovom predlogu Narodna skupština odlučuje bez pretresa. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim poslanike koji žele da glasaju. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - 20, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 171 poslanika od ukupno prisutnih 191 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Molim poslaničke grupe ukoliko to već nisu učinile da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. i članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni i jedinstveni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2014. godinu sa Predlogom odluke o davanju saglasnosti na Odluku o izmenama i dopunama Finansijskog plana Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje za 2014. godinu, Predlogom odluke o davanju saglasnosti na Odluku o izmenama Finansijskog plana Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje za 2014. godinu, Predlogom odluke o davanju saglasnosti na Odluku o izmenama Finansijskog plana Nacionalne službe za zapošljavanje za 2014. godinu i Predlogom odluke o davanju saglasnosti na Odluku o izmenama Finansijskog plana Fonda za socijalno osiguranje vojnih osiguranika za 2014. godinu; Predlogu zakona o privremenom uređivanju osnovica za obračun i isplatu plata, odnosno zarada i drugih stalnih primanja kod korisnika javnih sredstava; Predlogu zakona o privremenom uređivanju načina isplate penzija; Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Centralnom registru obaveznog socijalnog osiguranja. Da li predstavnici predlagača žele reč? Povreda Poslovnika, Borislav Stefanović. Izvolite.
Hvala, gospođo predsednice. Član 167. je povređen – hitni postupak. Po hitnom postupku može da se donese zakon kojim se uređuju pitanja i odnosi nastali usled okolnosti koje nisu mogle da se predvide, a nedonošenje zakona po hitnom postupku moglo bi da prouzrokuje štetne posledice po život i zdravlje ljudi, bezbednost zemlje i rad organa i organizacija, kao i neispunjenje međunarodnih obaveza i usklađivanje propisa sa propisima EU. Smatramo da ovi predlozi zakona ni u jednom elementu ne ispunjavaju uslove iz člana 167, uostalom kao ni člana 172. Pošto ste se pozvali na hitnost, ne vidimo kako je moguće da imamo budžet u Skupštini u kraćem roku od 15 dana, i kako neko može ozbiljno da se pripremi za ovako obiman materijal, a da to bude kvalitetno i da donese dobrobit građanima Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Po članu 167. Vlada, odnosno predlagač je bio dužan da nam navede u obrazloženju predloga zakona po hitnom postupku razloge navedene u članu 167. Uvidom u dokument videli smo da postoje razlozi za hitan postupak. Možete pogledati o čemu se radi. Dakle, o nemogućnosti, odnosno radu organa i organizacija na koje se odnose predloženi zakoni, te smatram da Skupština nije, odnosno ja, povredila član 167. Predlagač zakona će vam u svom obraćanju obrazložiti hitnost postupka. Mogu samo da vas pitam da li ste zadovoljni obrazloženjem i da li želite da glasamo o povredi Poslovnika? (Ne.) Reč ima predstavnik predlagača, ministar Vujović.
Zahvaljujem. Pošto ćemo imati prilike da o detaljima razgovaramo tokom pretresa danas i diskusije o detaljima u nedelju, dozvolite mi samo nekoliko kratkih napomena o predlogu.
Ministre, ozvučenje je loše. Približite mikrofon.
Pošto ćemo imati prilike u raspravi danas i u raspravi u nedelju detaljno da raspravljamo o detaljima u ovom trenutku bih samo rekao neke osnovne napomene o ovom rebalansu budžeta. Kao što znate, rebalans budžeta svake godine donosi se zbog toga da bi se omogućilo nesmetano funkcionisanje državnih organa i organizacija kroz uredno izvršavanje budžeta tj. plaćanje rashoda i izdataka i usklađivanje sa onim elementima ostvarenja koja nisu mogla da se predvide. U ovoj godini smo imali čitav niz događaja koje nismo mogli da predvidimo, kao što su poplave, kao što je mnogo niža stopa rasta i niža stopa tzv. deflatora društvenog proizvoda, odnosno niža stopa inflacije u ovom konkretnom slučaju. Umesto planirane stope rasta od plus 1% imamo stopu rasta koja će biti realna stopa rasta, koja će biti minus 1%, a sigurno i niže zavisno od tačnosti naših procena do kraja godine. Drugo, imali smo efekat poplava koji je uticao ne samo na realni rast nego je uticao na normalnost privrednih tokova i samim tim na prihodnu stranu budžeta. Treće, imali smo izmene u pojedinim stavkama budžeta koje je rebalansom potrebno realocirati da bi se obezbedilo normalno funkcionisanje i isplaćivanje elemenata na rashodnoj strani. Pored toga, tokom leta je izmenjen Zakon o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje tako što je smanjen doprinos Fondu za zdravstveno osiguranje sa 12,3 na 10,3%, odnosno povećan je doprinos Fondu za penzijsko i invalidsko osiguranje sa 24 na 26%. To je samo po sebi zahtevalo izmenu budžeta da bi se ove izmene odrazile u svim elementima budžeta. To su detalji koji su dati u predlogu rebalansa. Ne bih išao dalje u detalje. Zbog ovih dešavanja tokom godine, koje nije bilo moguće predvideti na početku godine, u Zakonu za budžet za 2014. godinu pošli smo od procene društvenog proizvoda na nivou četiri hiljade i osam milijardi i deficit budžeta koji je na početku godine bio zasnovan na proceni prihoda od 929,9 milijardi i rashoda od 1093,7 milijarde, deficit je iznosio 4,55 budžeta. Tokom godine u realizaciji došlo je, naravno, do odstupanja kao što i svake godine do sada bilo, na strani prihoda ostvareno je manje za 33 milijarde, a na strani rashoda je potrošeno više 16 milijardi. U procentima društvenog proizvoda na početku godine kada smo donosili zakon deficit je bio 4,55 društvenog proizvoda, a na osnovu poslednjih procena o društvenom proizvodu taj deficit je povećan samo za 0,1%, znači, taj početni deficit je zbog promene u društvenom proizvodu porastao za 0,1%. Da vas podsetim, verovatno ste pratili, sem pada stope rasta sa plus jedan na minus jedan, sem smanjenja inflacije koja je sadržana u društvenom proizvodu sa 5% na 2,1%, juče sam napravio lapsus, a rekao sam 1,2% umesto, znači, 2,1%, došlo je do pada nominalnog društvenog proizvoda. Taj pad bi bio mnogo veći od ovoga koji je iskazan dokumentima u budžetu, da nije došlo do prilagođavanja društvenog obračuna društvenog proizvoda standardima iz 2010. godine. Posle tih prilagođavanja društveni proizvod je povećan sa nekih 3.733 milijarde na 3.933 milijarde, to je metodologija koja se primenjuje u celoj Evropi, i Srbija je sticajem okolnosti među zemljama koje imaju najveću relativnu promenu procene društvenog proizvoda pravilnom primenom ove metodologije. Naravno, mi ćemo napraviti i svi će napraviti reviziju vremenskih serija, tako da ćemo sve podatke koje saopštavamo o budžetu u prethodnim godinama prilagoditi ovim ciframa, ali je važno da imate u vidu da je došlo do te promene. Na osnovu brojeva koje sam vam rekao, deficit budžeta je porastao sa 164 na 213 milijardi. Međutim, to je deficit pre uključivanja elemenata troškova koji ne ulaze u standardnu procenu. Ukupno sa tim promenama, da ne ulazimo sada u detalje, deficit je porastao sa očekivanih 183,6 milijardi na 224,8 milijardi, odnosno praktično na 225 milijardi. U dokumentu Fiskalnog saveta, koji ste možda dobili, govori se o drugom nivou deficita. U našoj metodologiji to se ne smatra deficitom republičkog budžeta, nego se smatra finansiranjem republičkog budžeta. U raspravi možemo detaljnije o tome da govorimo. Ovde bih želeo samo da kažem da su svi elementi tog finansiranja dati u Predlogu budžetu i nalaze se u tabeli na strani pet i svi ti elementi koji se prevashodno odnose na garancije koje su date i aktivirane, koji se odnose na ulaganja u javna preduzeća, dokapitalizaciju, interventne pomoći itd. Po međunarodnoj metodologiji sve ove veličine ulaze u deficit. Po našoj metodologiji one se tretiraju delom finansiranja. Na vama je da procenite da li ćemo i kada menjati našu metodologiju i to izražavati, na nama kao predlagaču je da sve elemente koji ulaze u bilo kakvu vrstu obračuna stavimo otvoreno na papir pred vama i vi ćete sami proceniti da li ćete u svojoj računici i diskusiji to uzimati u obzir i tretirati kao deficit ili kao elemente finansiranja. Mislim da ćemo kasnije u raspravi moći o tome detaljnije da se izjasnimo, ali mislim samo da je važno da poslanici i narod znaju, javnost zna da je reč o nekoliko kategorija ovde. Garancije koje su se realizovale su stvarni trošak i u stvari bi, po našem mišljenju, trebale da budu iznad linije, odnosno sastavni deo deficita. To su garancije koje se pre svega odnose na javna preduzeća koja svi znate – „Srbijagas“, „Putevi Srbije“, „Železnica Srbije“ itd. One garancije koje su date, a nisu realizovane pitanje je procene da li se one smatraju deficitom ili ne. One sigurno ulaze u dug, a pitanje je procene kada i gde ulaze u deficit. Treća kategorija koja je kod nas značajna, a koja do sada nije bila adekvatno tretirana, to je kategorija dokapitalizacija. Znači, kada država, na osnovu nekog programa sanacije nekog preduzeća ili neke banke, uloži sredstva u dokapitalizaciju onda po nekim konzervativnim standardima to ulazi odmah u rashod i u deficit i istovremeno ulazi u dug. Međutim, po realnim računovodstvenim standardima pitanje je rizičnosti te dokapitalizacije. Znači, kada dajemo sredstva dokapitalizacije Poštanskoj štedionici nema nikakvog razloga da se to smatra 100% rizičnim ulaganjem koje će se pretvoriti u plaćanje. Ono ulazi u dug, ali ne mora da bude 100% rizično ulaganje, kao što to neki konzervativni investitori procenjuju. Ne bih želeo dalje da razvijam ovu raspravu, na vama je da procenite u kojoj meri ćemo mi prilagoditi našu metodologiju i prihvatiti metodologiju međunarodnih organizacija, odnosno korigovati našu metodologiju. Što se tiče dinamike realizacije deficita tokom godine, mi imamo neravnomernu dinamiku prihoda i rashoda budžeta. Tokom prvih osam meseci ukupni prihodi su pali u odnosu na prethodnu godinu, ali dinamika poslednja dva-tri meseca je pozitivna. Imamo rast prihoda i od akciza i od PDV. Znači, iako je na nivou cele godine ostvareno manje prihoda za 33 milijarde, dinamika poslednjih meseci govori da je moguće da se ona do kraja godine i u narednoj godini posebno popravi. Pored napomene koju sam rekao na početku – zašto sada donosimo rebalans, dozvolite mi da proširim tu tezu i da kažem da u ovoj godini smisao rebalansa nije samo da se omogući realizacija budžeta i da se uzmu u obzir promene koje su se dogodile, nego i da se započnu reforme koje pred nama stoje. Ova godina je u tome specifična. Ovaj rebalans uvodi ključni element budućih reformi, a to je smanjivanje rashoda. Realni uticaj smanjenja rashoda na budžetski deficit i performanse budžeta u ovoj godini nije veliki, ali je simbolički značaj, prepoznavanje ovih reformi i njihovog uključivanja i dobijanja odobrenja i javnosti i poslanika jako važno, da u sledeću godinu i u budžetu za 2015. godinu, koji će biti pred vama po planu u drugoj polovini decembra, očekujemo da će diskusija sada već prihvatiti osnovne strateške pravce fiskalne konsolidacije u periodu 2015. – 2017. godina. Ono što je jako značajno, ovaj rebalans odražava težinu i negativni uticaj javnog sektora, posebno javnih preduzeća na deficit, odnosno dug ove zemlje. Krajnje je vreme da se pozabavimo tim problemom, da nađemo prava i trajna rešenja. Poslednjih godina javna preduzeća su bila jedan od glavnih izvora povećanja zaduženosti i deficita i moramo da nađemo pravi način da smireno uočimo nedostatke, povećamo efikasnost, poboljšamo kvalitet upravljanja tim preduzećima i zatvorimo rupu kroz koju se odlivaju dragocena i ograničena sredstva. To će biti glavni prostor za dodatne uštede i to će biti glavni i sastavni deo programa reformi koje očekujemo u narednom periodu. Očekujemo da u narednom periodu, takođe, možda ne u velikoj meri u ciframa, ali u velikoj meri u naporu povećamo naplatu javnih prihoda. Postoji ogroman prostor za naplatu javnih prihoda. Želim samo da vam pomenem da smo u fiskalnoj strategiji za ovu godinu planirali da akcije za duvanske proizvode budu na nivou 100 milijardi, a one se ostvaruju na nivou od 80 milijardi, pa i manje. To su ozbiljni gubici prihoda koji ne mogu tako lako da se nadoknade na drugim stranama. Značaj ovog rebalansa je da stavi na sto i da bude odobren jedan od ključnih stubova buduće reforme, a to je reforma kako rashoda, tako i prihoda, sa jedne strane, i dve strukturne reforme. Razrešenje pitanja starih preduzeća u restrukturiranju, koji se godinama nalaze u porfoliju Agencije za privatizaciju, ovaj parlament je odobrio novi Zakon o privatizaciji i stečaju na osnovu koga su 502 preduzeća objavljena da se prikupe ponude investitora, potencijalnih partnera, da se ta preduzeća ili privatizuju, restrukturiraju i osposobe da žive u realnoj privrednoj situaciji ili da priđu kroz neophodan proces stečaja da bi se našlo drugo rešenje za njih. Do sada su primljene ponude za oko 375 preduzeća. Očekujemo da će taj proces u zakonskom roku biti doveden do objave ili tendera ili poziva za ponude. Rok ističe 45 dana posle prvog roka od 15. septembra, znači krajem oktobra očekujemo taj rok i očekujemo da će biti ispoštovan i od strane Agencije, a posle toga da će omogućiti Ministarstvu privrede da oceni te ponude i krene u proces kojim će se finalizovati status ovih preduzeća. Zašto donosimo ovaj program mera, zašto donosimo rebalans? Kao što sam rekao, ovaj rebalans će imati dosta mali uticaj na deficit i na kretanje prihoda i rashoda, ali će započeti proces reformi koji je presudan. Svi nam postavljaju pitanje – zašto radite reforme, da li se nalazite u finansijskoj i fiskalnoj krizi? Ne, nikada nismo imali veće fiskalne rezerve, oko dve milijarde evra. Nikada nismo imali veće devizne rezerve. Mi to radimo na vreme. Proces transformacije i reformi koji je pred nama zahteva dve do tri godine. Zato želimo da blagovremeno, polazeći od političke rešenosti i profesionalno definisanog kredibilnog programa koji će podržati MMF i međunarodne organizacije i svi investitori koji ulažu milijarde u Srbiju od 2011. godine, kada je Srbija izašla na tržište kapitala, započnemo program koji će nas vratiti na održivi put, i fiskalni održivi put i put trajnog održivog ekonomskog razvoja sa impresivnim stopama koje će omogućiti smanjivanje nezaposlenosti i povećanje blagostanja stanovništva. Dakle, Srbiji ne preti ni problem nelikvidnosti, ni fiskalne, ni međunarodne, ni problem bankrota. Srbija želi na vreme da započne ove reforme da bi imala dovoljno vremena da se ove reforme dovedu do finala. Neke stvari, kao što je sečenje troškova, su kratkoročne mere i tzv. tvrde mere. Zato sa njima započinjemo ovaj proces i zato njih stavljamo u ovaj rebalans budžeta, da bismo od 1. januara tim merama dodali ostale mere ušteda troškova, kao što je smanjenje subvencija koje ne daju rezultate i kao što je smanjenje transfera koji nisu opravdani. Imamo čitav niz oblasti u kojima su subvencije prevelike. Vi ste sami već u svojim diskusijama i komentarima ukazivali na to. Mislim da će budžet za narednu godinu to jasno iskristalisati i pokazati koje subvencije nemaju osnovu ni sa stanovišta učešća subvencija u društvenom proizvodu koje moraju da budu dovedene do nivoa evropskih standarda, ni sa stanovišta rezultata koji se ostvaruju. Teško je opravdati subvencije koje se daju poljoprivrednoj proizvodnji i vlasnicima koji imaju preko 20 do sto hektara zemlje. To su komercijalna gazdinstva koja ne treba da počivaju na subvencijama, moraju da počivaju na komercijalnoj računici i konkurentnosti, kako na domaćem, tako i na međunarodnom tržištu. Isto tako, preispitaćemo sve subvencije koje se daju preduzećima koja nemaju jasne programe razvoja. Znači, može biti opravdano da neko zaslužuje subvenciju, ali na osnovu dokazanih slabosti tržišta ili eksternih šokova, domaćih ili međunarodnih, ili jasnog programa razvoja, ali ne na osnovu trajne potrebe da se nekome finansira deficit koji se ne smanjuje i koji se ne racionalizuje. Pokušaću da navedem neke interesantnije primere, kako bi kolege poslanici imali dovoljno interesovanja za ovo što se dešava kod nas. Samo nekoliko ilustracija zašto se predlažu mere smanjenja troškova na strani penzija i plata na način na koji su predložene. Znači, ukupno smanjenje koje se predlaže kod penzija i kod plata treba da dovede ne samo do smanjenja troškova i zatvaranje deficita, nego treba da dovede i do promene ponašanja. Zašto smo morali da idemo na smanjivanje penzija i plata? Ako pogledate naše podatke u periodu od 2009. do 2012. godine, vanredno povećanje penzija dovelo je do povećanja rashoda od 169,3 milijarde dinara, bez obezbeđivanja trajnog izvora prihoda koji bi to pokrio. Slična povećanja su se dogodila i kod plata i kod drugih elemenata troškova, na koje mi nismo mogli da utičemo. To je stanje koje smo nasledili. U deficitu koji sam pominjao na početku, doprinos tom deficitu su bili porast troškova, s jedne strane, i pad prihoda, s druge strane. Smanjenje plata i penzija, samo dela penzija, pošto će najveći broj penzionera biti izuzet od ovog smanjenja, odnosno 1.039.000 penzionera koji imaju penzije ispod 25.000 dinara mesečno neće biti pogođeno ovim smanjenjem, niti će biti pogođeni ljudi koji rade u javnom sektoru a imaju plate ispod 25.000. Ostatak tereta smanjenja plata i penzija biće raspoređen proporcionalno 10% na sve zaposlene u javnom sektoru, uključujući i direktne i indirektne korisnike budžetskih sredstava i javna preduzeća, a kod penzija će biti raspoređen po rastućoj graničnoj stopi, tako da veći teret podnesu oni koji imaju više i visoke penzije od onih koji imaju niže penzije. Moram da naglasim da će manje od 10% smanjenja imati 1.510.000 penzionera, što je 87,5% svih penzionera, a to su oni koji imaju penzije manje od 40.000. Znači, ogromna većina penzionera, skoro 90% ili neće imati nikakvo smanjenje ili će imati smanjenje manje od 10%. Ona manjina koja će imati smanjenje, koja ima preko 40.000, imaće smanjenje više od 10%, a to su ljudi koji mislim da će prihvatiti da podnesu ovo smanjenje zato što imaju solidnu ekonomsku poziciju da prihvate takav udar. Dobijao sam pitanje – zašto će penzioner sa 50.000 imati veće smanjenje od zaposlenog u javnom sektoru sa 50.000? Sem ove logike distribucije penzija i plata, postoji jedan bitan element razlike u troškovima. Znam to, jer kod mojih roditelja je bila takva situacija i kod svih je takva situacija. Oni koji rade imaju veće troškove od onih koji su u penziji. Sama činjenica da neko radi, da dolazi na posao, da mora da kupuje odelo za posao i sve ostalo povećava troškove tih ljudi, a razlika je minimalna. Na nivou od 50.000 oni koji imaju platu će dobiti smanjenje od 5.000, a oni koji imaju penziju smanjenje od 5.800 dinara. Hvala lepo. Vidim da je pažnja već popustila. Prema tome, nadam se da će naša pažnja biti dovoljna za diskusiju koja sledi.
Zahvaljujem, ministre. Prvi govornik je Zoltan Pek.
Hvala. Poštovana predsednice, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je set ekonomskih zakona: Zakon o budžetu Republike Srbije, to je rebalans budžeta za 2014. godinu, Predlog zakona o privremenom uređenju osnovica za obračun i isplatu plata, odnosno zarada i drugih stalnih primanja kod korisnika javnih sredstava, Predlog zakona o privremenom uređenju načina isplate penzija i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o centralnom registru obaveznog socijalnog osiguranja. Izneću stavove poslaničke grupe SVM u vezi ovih zakona. Kao prvo, moram da iskažem poštovanje prema Vladi što je iskreno izrekla činjenično stanje finansijskog sistema naše zemlje, što je izrekla da smo u jakoj nevolji i sa jednim hrabrim, ali nepopularnim merama možemo izaći iz ove krize, ili bar da počnemo sa izlazom, a ovo će biti prvi koraci nepopularnih mera. Moram kazati da do sada nijedna vlada nije smela doneti ovakve mere jer, kao što sam rekao, nisu popularne i bolne su. Ali, pošto nisu donete nikakve mere, mi smo stalno tonuli dublje i dublje u ekonomsku krizu. Zato je sada krajnje vreme da počnemo sa izlazom iz ove krize. Kao što smo čuli, rebalans budžeta je predvideo veći deficit nego što smo imali, deficit veći od oko 50 milijardi dinara. Videli smo da su nam se smanjili prihodi, a rashodi su nam povećani. Smanjen je prihod zbog toga što neke mere, ono što smo dosad doneli što se tiče suzbijanja sive ekonomije i crnog tržišta i naplata poreza, nisu baš donele …
Vratiću vam vreme. Izvolite.
Znači, moramo da kažemo da, nažalost, trošimo više nego što imamo para. Moramo da zaustavimo tu tendenciju, i to sa merama štednje o kojima ćemo danas raspravljati. To su mere koje, nažalost, smanjuju plate korisnika javnih sredstava i penzija. Ove dve stavke, plate i penzije, najveće su stavke na rashodovanoj strani budžeta i zato mislimo da štednju moramo početi sa njima. Pošto je kraj oktobra i gospodin ministar je rekao da će rebalans koji donosimo trajati još dva meseca, znači, vremenski period nije baš veliki da bismo imali neki pozitivan efekat ovih zakona. Jer, kao što znamo, isplata penzija i isplata plata kasni mesec dana. Znači, u ovom rebalansu ove promene će biti iskazane samo za jedan mesec. Ostali rezultati će se videti u sledećoj godini, u budžetu za 2015. godinu. Pošto znamo da nemamo boljeg rešenja, a došli smo do trenutka da nešto mora da se odradi, počeli smo sa teškim i rigoroznim merama štednje koje će trajati ne samo ove, nego još naredne tri godine, poslanička grupa SVM će glasati za ove zakone, da bismo podržali Vladu. Ova Vlada je do sada potegla tzv. nepopularne mere koje nijedna vlada do sada nije smela. Moramo se od nečega odricati, da bismo u budućnosti imali nešto. Figurativno rečeno, došli smo do dna jezera i moramo odskočiti od dna, da bismo mogli da plivamo prema površini. Moram još istaći jednu meru Vlade o kojoj se nije ovde spominjalo, Uredba je doneta 15. oktobra, a radi se o Uredbi o merama socijalne uključenosti korisnika novčanih sredstava socijalne pomoći, znači, Vlada je donela jednu Uredbu po kojoj će svi radno sposobni korisnici socijalne pomoći morati da se obrazuju, da leče i da rade, da bi ostvarili to pravo. Ovo je jedna specifična uredba za naše društvo, jer ovakvu jednu uredbu nijedna vlada nije smela da donese. Mi mislimo da ovo nije novina, jer u svetu ima puno zemalja koje koriste ovu taktiku ili strategiju. Za primanje socijalne pomoći, u svetu postoji određeni oblik angažovanja. Sada ćemo to imati i mi. Stav SVM je takav da smo mi ubeđeni da se mora menjati program socijalne pomoći. Nama je sasvim neprihvatljivo da država daje bez ikakvih ograničenja socijalnu pomoć višestrukim povratnicima u vršenju krivičnih dela. Kao što sam čitao, ove mere neke opštine u našoj zemlji već primenjuju. To su Niš i jedna opština na severu Vojvodine, Ada. Znači, već imamo neke opštine koje koriste slične mere. Što se tiče rebalansa budžeta, mi smo svake godine kad je u pitanju budžet ili rebalans budžeta potegli temu Vojvodine i onih famoznih 7%. Do sada smo mislili da je jedino rešenje za ovaj problem zakon o finansiranju AP Vojvodine. Ako se dobro sećam, od 8. avgusta imamo novog ministra za finansije i, nažalost, do ovog dana još nije formirana radna grupa koja će raditi na ovom zakonu. Nadam se da će Vlada doneti odluku da se formira ova radna grupa i da se što je pre moguće izradi ovaj zakon. Na rebalans budžeta smo podneli jedan amandman, a onse odnosi na sredstva namenjena za rad međuakademske komisije SANU i mađarske Akademije nauka. Komisija je formirana sa ciljem da akademije nauka dve zemlje rade na utvrđivanju civilnih žrtava u Vojvodini tokom i posle Drugog svetskog rata. Zakon o budžetu za 2014. godinu nažalost nije predvideo sredstva za rad srpskog dela međunarodne komisije i ono što smo mi ovim amandmanom predložili, to je dva miliona dinara da bi pokrili troškove rada komisije za naredna dva meseca i da bi se to isplatilo. Ovde treba da istaknem da je registar, ono što radi ova komisija, dosta opširan, ima oko 16 hiljada žrtava. Što se tiče zakona o privremenom uređivanju načina isplate penzija, uvedeno je smanjenje penzija od 1. novembra pa do 31. decembra 2017. godine. Pozitivno je u ovom zakonu da neće dirati one penzije koje su ispod 25 hiljada dinara. Ovde treba istaći da je smanjenje penzija po ovom zakonu odrađeno na progresivan način. Znači, penzije od 25 do 40 hiljada dinara će se smanjiti sa množenjem jednog koeficijenta od 0,22, što je oko 22% i to će biti smanjenje za ove penzije. A ove penzije koje su iznad 40 hiljada dinara, za razliku ukupne penzije i 40 hiljada dinara, ta razlika će se množiti sa 0,25%. Ovde je najbitnije da 60 posto penzionera nije dirano. Znači, oni penzioneri koji imaju stvarno male penzije, koji žive na rubu socijale, oni nisu dirani. To je oko milion i trideset devet hiljada penzionera, ukupno oko 60 posto penzionera. Zajednička je crta ima između ovog zakona i Zakona o smanjenju plata, crta donje ili gornje granice plata je 25.000 dinara. Znači, kod onih plata koje imaju radnici do 25.000 dinara i rade u javnom sektoru, njima se neće smanjivati plata. Ovde je smanjenje plata na linearnom nivou. Znači, svakom će se smanjiti 10% od plate. Kao što je gospodin ministar juče rekao na odboru, plate do 27.800 dinara neće se linearno smanjivati, nego će do 25.000 dinara biti isplata plata. Znači, ako je neko do sada zarađivao 26.000 dinara, samo hiljadu dinara će biti odbijeno od njegove plate, dobiće 25.000 dinara. Ove mere počinju od 1. novembra i trajaće do 31. decembra 2017. godine. Ovaj zakon, Zakon o platama je dobar u tom delu da će se primenjivati na ceo javni sektor, uključujući i javna preduzeća, sve direktne i indirektne korisnike budžetskih sredstava, od Republike Srbije do najnižeg nivoa, do lokalnih samouprava. To do sada nije bilo, uključujući i Narodnu banku Srbije. Dobra je novina u ovom zakona da ima i kontrolnih mera, da bi pogledali da li je ispoštovan zakon i ako neko ne ispoštuje zakon, ima određenih kaznenih mera. To mislim da je pozitivna stvar. Od 31. oktobra se ukida tzv. „solidarni porez“ i sa stupanjem na snagu ovih zakona imaćemo ove konkretne mere finansijske konsolidacije. Razlika između solidarnog poreza i ovih mera je u tome što ove mere uzimaju u obzir i penzije. Poslanička grupa SVM će glasati za ove zakone, pošto mislimo da je krajnji rok i krajnje je vreme da počnemo sa ozbiljnim merama i sa merama štednje i nadamo se da će ove mere doneti svoj uticaj i pozitivno će se odraziti u sledećih nekoliko godina na budžet Republike Srbije. Hvala.
Reč ima premijer Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo uvaženi narodni poslanici, izvinjavam se što nisam stigao na početak sednice. Znate koliko poštujem parlament. Postojale su druge obaveze sa nemačkim parlamentarcima i predstavnicima Svetske banke, a vezane i za rebalans i za budžet 2015. godine, te vas molim da mi još jedanput oprostite zbog malog kašnjenja. Želeo bih da iskoristim priliku pošto je važna tema, iako znam da od toga svi hoće da pobegnu i političke partije i neki ministri i mnogi drugi. Ja ne želim da bežim od nečega čime se ponosim, od nečega zašta mislim da zaslužujemo dobru ocenu naših građana, istu onakvu kakvu smo dobili od svih važnih ljudi iz celog sveta. O tome ću nešto kasnije da govorim. Po prvi put u srpskoj istoriji, u savremenoj političkoj srpskoj istoriji se događa nešto ovako. Događa se da priznamo i da jasno i nedvosmisleno govorimo u kakvoj situaciji se naša država nalazi i da govorimo o tome kakao da iz te situacije i krize izađemo. Kao što Martin Luter s početka 16. veka nije tražio rešenje u većoj raskalašnosti i u tome kako i koliko više novca treba i možemo da potrošimo i naš je posao da tražimo rešenje u našem radu, u samopregoru i u tome da budemo uspešniji od drugih, da budemo marljiviji i bolji od drugih. Pre pet meseci od formiranja ove Vlade i mog obraćanja i vama, poštovani narodni poslanici, i građanima Srbije, i dok sam mislio o svemu što smo uradili i o onome što treba da uradimo, podsetiću samo na neke od zakona, zakona koji svi danas hvale u celom svetu, zbog čega se svi vi ponosite kada odete u svet, a vi koji ste ih ovde kritikovali, o tim zakonima ćutite svuda u svetu pa nas sada napadate zbog Putinove posete gde god odete, govoreći kako se Srbija približila Rusiji, jer ne smete da kažete da ste mnogo žešći od Putina. Ćutali ste ovde zbog domaće javnosti,a mnogo žešće od Putina ste kritikovali naš Zakon o radu, pa se tim zakonom hvalite, jer Zakonom o radu možemo samo da se pohvalimo svuda u svetu, na svakom mestu. Zakonom o radu i Zakonom o privatizaciji, Zakonom o stečaju, zakonom kojim smo odlazak u penziju podigli na višu granicu da bi smo makar pokušali da donekle stignemo Crnogorce i Crnu Goru, dane pričam o Nemačkoj i nekim drugim zemljama. Mi smo u to vreme najavili i mere fiskalne konsolidacije i nikada ni jednog trenutka od našeg naroda nismo ništa krili. Ove mere sam najavio još pre više od mesec dana, ne želeći da ih najavljuje neko drugi, ne krijući se iza nekog drugog. Ministar Vujović je veoma stručan čovek. Dvadeset i jednu godinu je radio u Svetskoj banci. Lazar Krstić je veoma stručan čovek. On je tražio da idemo sa 25% smanjenja penzija, 20% smanjenja plata, ako se ne varam, ili obrnuto, nemojte me držati za reč. Dakle, zašto? Tražio je zato što nam je stanje javnih finansija takvo da nešto moramo da promenimo. Znam da obični ljudi, da obični građani ne moraju da znaju kakvo je stanje naših javnih finansija, kakvo je stanje našeg državnog budžeta, kakvo je stanje uopšte u konsolidovanoj državi, pri tome mislim i na opštine, na javna preduzeća, na sve drugo, ne moraju da znaju, ali mi moramo da ih obavestimo. Doneo sam ovde mnogo tabela i mnogo podataka. Onima koji govore da nemamo makroekonomsku stabilnost moram da kažem da ne govore istinu. Mi imamo izraženiju makroekonomsku stabilnost nego što smo je imali gotovo ikada u savremenoj političkoj istoriji. Imamo devizne rezerve između 10 i 11 milijardi, kurs stabilniji nego ikada, imam tabelu, mogu da vam pokažem i dokažem, u prethodnih deset godina. Takođe, prvi put imamo, pogledajte ako to može i vaša kamera da bi gledaoci mogli da vide, prvi put imamo dramatičan pad inflacije, gotovo da imamo negativnu inflaciju, čime se ne hvalimo, samo vam govorimo o makroekonomskoj stabilnosti. Po prvi put u savremenoj istoriji Srbije nemamo povećanje broja nezaposlenih, već imamo pad nezaposlenih i to ne samo po Republičkom zavodu za statistiku, već i po veoma preciznim podacima Nacionalne službe za zapošljavanje u broj. O tome ćemo takođe kasnije da govorimo kako i na koji način smo za 46. 588 lica usmeli da smanjimo broj nezaposlenih u našoj zemlji. Svojevremeno je Duško Radović lepo rekao u vezi sa nečim što nam se i danas dešava. Rekao je: „Tako nam i treba. Dok nismo priznavali da imamo probleme nismo morali ni da ih rešavamo“. Mi smo sve vreme živeli u nekakvim bajkama, o problemima nismo govorili. Promenilo se to da danas o problemima govorimo otvoreno, da ih ni od koga ne skrivamo i da gledamo da ih rešimo. Lepo smo i mi mogli da pričamo da je sve divno, da smo mnogo bogati i uspešni, da problema nema i da ništa ne radimo i narednih godinu ili dve. Mi bi smo ovim putem do bankrotstva stigli negde početkom 2017. ili krajem 2016. godine da nismo ništa promenili. Kada budete videli tabelu učešća rashoda za plate i penzije, molim vas da vidite, videćete kako je to u stvari politički rađeno i videćete šta je bio zločin prema Srbiji. Pogledajte 2008, 2009. i 2012. godinui vidite kako vam skaču krive sa povećanjem plata i penzija samo zato da bi se dobilo narodno poverenje, jer narod ni zbog čega drugog za određene političke partije nije mogao da glasa. Ponosan sam na činjenicu da ova kriva ne raste 2014. godine, kada su takođe bili izbori. To se prvi put dogodilo da takva kriva ne raste i da se neko ponaša odgovorno prema svom narodu. Mi smo pokušali da kažemo ljudima ovde pre pet meseci, pre nego što sam doneo odluku kakve ćemo mere da provodimo i kakve reforme u Srbiji, u kampanju smo ušli, ako se sećate, sa tim da ćemo imati bolne reforme, ali da te reforme moraju da se izdrže da bi ova zemlja bila normalna i da bi ljudi već posle dve godine mogli da sude i cene po rezultatima, šta je to što smo uspeli. Pre ovih naših pokušaja plašim se da smo ličili na velikikazan u kome smo se lagano davili i kuvali, a oni okolo nam vikali da ne brinemo i da nema nikakvih problema. Bili smo Rim čiji je car tvrdio da ga nije zapalio i da ne moramo da bežimo iz naših kuća i brod čiji je kapetan putnicima prećutao da je udario u ledeni breg. Već sam to rekao, na taj brod do pola potopljen ova vlada se ukrcala i zbog Srbije i zbog njene budućnosti morala je da prekine sve ono što smo u prošlosti radili. Pod jedan, morali smo da prekinemo da lažemo i da obmanjujemo naš narod. To smo i uradili. Šta god da danas imate da mi kažete i zamerite, dve stvari ne možete, a to je da lažemo i obmanjujemo narod i da se nismo držali zadataka iz agende koju sam ovde u ekspozeu objavio. U toj agendi nije bilo ni meda, ni mleka. Bilo je mnogo rada, bilo je mnogo muka koje moramo da izdržimo i žrtvi koje moramo da podnesemo. Ponekad se plašim da kažem, ali je nažalost istina da kada pitate Srbe i građane Srbije da li ste za promene, svi jesu, a kada dođe do promena, nismo baš za promene, jer pogađaju i nas i mi nešto moramo da uradimo, bolje ako neko drugi nešto uradi i nešto padne sa neba. Poslednjih dana slušam svemoguće teorije kako je moguće svuda na nekom drugom mestu nekom drugom uzeti, a ne baš nama. Godinu dana se ovim poslom bavimo zajedno sa MMF-om, zajedno sa Svetskom bankom, zajedno sa Fiskalnim savetom, zajedno sa svim apsolutno najstručnijim ljudima. Naš cilj je bio samo jedan – da smanjimo fiskalni deficit, da zaustavimo tu trajektoriju rasta našeg javnog duga zahvaljujući neodgovornim odlukama pre svega iz 2008. i 2009. godine, a to ću vam posle u brojkama pokazati kako ide i kroz kamate i kroz uvećanje našeg javnog duga i kako i na koji način da to zaustavimo, a da istovremeno pre svega oni koji su najsiromašniji, oni koji najteže to mogu da izdrže da oni ne budu pogođeni. Ono najvažnije što smo uradili bilo je suočavanje sa Srbijom, sa nama, onakvim kakva jeste naša zemlja i oni kakvi jesmo mi, kakvi smo postali dok su nas ubeđivali da nam je baš dobro i da će nam biti još bolje i da će nešto sa neba da padne. Bilo je jednog obećanja, da se nećemo ponašati poput onih Tolstojevih junaka koji su stalno pričali da će promeniti svet, a samo sebe nikada nisu hteli da promene. Ova vlada je menjala i sebe i neće se libiti da sebe menja i ubuduće. Kada smo kresali nečije troškove i kada smo o tome razmišljali, uvek smo prvo polazili od sebe. Neki su nam govorili – dirate u najsiromašnije. Istine radi, 61% penzionera ni na koji način neće osetiti bilo kakve mere. Nisam rekao 6,1%, 6,1% je značajan procenat ljudi. Rekao sam 61% penzionera, 1.038.000 njih od 1.744.000. Ako pogledate dobro, do 30.000 penzioneri koji primaju penzije, to će biti svega 3% smanjenja penzija, do 35.000 – 6%. To vam je već, oprostite što želim i taj podatak da vam iznesem, 72,5% penzionera. Dakle, negde smo morali da bi uštedeli, jer koliko ne zarađujemo, jer je neko privatizacijama pljačkaškim uništio bruto domaći proizvod. Neko je pljačkaškim privatizacijama razorio našu budućnost i ti ljudi nisu proizvodili ništa osim što su sebi trpali pare u džepove i ti neki se danas drznu da nam kažu kako mi ne štitimo siromašne, a ni 19%, gotovo 20% radnika koji imaju najniže plate, do 25.000 dinara, neće osetiti ništa. To je više od 50% penzionera, 51,5% penzionera i radnika u javnom sektoru koji nikakve mere uopšte neće osetiti. Dakle, veći deo ljudi iz javnog sektora i penzionera uopšte neće osetiti mere. To se namerno prećutkuje u domaćoj javnosti i sve je sramota da se kaže zato što smo hteli pre svega da zaštitimo siromašne. Hteli smo da zaštitimo one koji najmanje imaju, da im pružimo šansu da svojim radom, svojim većim angažmanom imaju više u budućnosti. Neki su se drznuli da nam čitaju lekcije o tajkunima i govorili su prethodnih dana kako mi, kažu, štitimo tajkune. Ja ću vam, dame i gospodo, pročitati sada koliko su oni naplaćivali od tajkuna, a koliko smo naplaćivali mi. Uzgred, da vas podsetim, isticao je rok za plaćanje poreza, gotovo da je zastareo pre tri meseca, gospodinu Rankoviću, Predrag Ranković Peconi. Mi smo mu naplatili pre 12 dana devet miliona evra i zato sada imaju probleme i određeno kašnjenje u plaćanju akciza. Sa tim neplaćenim akcizama, koje će biti plaćene u narednim danima, mi imamo, želim da vas obradujem i želim da obradujem građane Srbije koji vode računa o ovoj zemlji, želim da vas obradujem činjenicom da po prvi put imamo ne samo akcizu na naftu iznad predviđenog, iznad plana, po prvi put akciza na cigarete nam rastu u avgustu, septembru i oktobru mesecu zahvaljujući borbi protiv organizovanog kriminala, šverca, protiv šverca i rezanog duvana, protiv šverca cigareta u boksovima iz Makedonije, sa teritorije Kosova i Metohije, Crne Gore i Bosne i Hercegovine. Pročitaću vam sve ove do kojih sam stigao, koje neki nazivaju tajkunima, da biste videli. „Luka Beograd“, ukupan iznos duga na dan 30.09.2014. godine, da bismo jedanput zauvek prekinuli tu priču je 958.423.491 dinar. Poreski obveznik pred nadležnim sudom podneo je unapred pripremljeni plan reoganizacije. U periodu od 1.01.2014. godine do 23.10.2014. godine, dakle, do danas, naplaćeno je ukupno 170.253.019 dinara. Da li znate koliko je naplaćeno 2008, 2009, 2010. i 2011. godine? Četiri godine. Toliko o zaštiti tajkuna i sirotinje u ovoj zemlji. Ukupno u četiri godine četiri puta manje. „Mera invest“ doo Marko Mišković, ukupan iznos duga iznosi 878.404.131 dinar. U periodu od 1.01.2014. do 23.10.2014. godine naplaćeno je ukupno 163.633 dinara, gotovo ništai sada čete da čujete zašto. U toku je upravni spor pokrenut po rešenju terenske kontrole kojim je utvrđena poreska obaveza. Oni ne priznaju tu poresku obavezu. Tu poresku obavezu iz perioda nekih drugih, koji nas sada kritikuju, oni je nisu ni utvrdili, nisuje ni ustanovili. Mi smo je ustanovili i mi ćemo da je naplatimo. Toliko o zaštiti tajkuna i sirotinje. Sada dolazimo do Željka Mitrovića, Televizija Pink, pa ću da se vratim na ova čuda od „Koncerna farmakom“ i neka druga. Ukupan dug Pink internešnl na dan 30.09..2014. godine iznosi 412.495.811 dinara. Ove godine za samo osam meseci naplaćeno je 874.260.529 dinara. Maksimalno što je bilo naplaćeno bilo je naplaćeno 2010. godine 729 miliona. Dakle, do kraja ove godine biće uplaćeno još 300 miliona, znači, takođe, negde 50% više nego što je najviše uplaćeno u godinama kada su oni koji su progonili tobož tajkune, a štitili sirotinju, vodili ovu državu. Što se tiče „Farmakoma“, tu sam najveći problemi. To je političko čedo jedne stranke koji su napravili monstruma, monstruma koji je izložen prema bankama u visini od 400 miliona evra. Šta ćemo sa tim da radimo - ne znamo, da li je vlasnik „Politike“ on ili neko drugi - ne znamo. Niko živi ne zna, ali samo znamo da 400 miliona evra banke ne mogu da dobiju nazad. Samo znamo da mi moramo danas da rešavamo i onu vodu koja zagađuje život i muči ljude u Loznici i Lozničkom kraju, samo moramo mi da preduzimamo sve to, a neko mu je odobravao 400 miliona evra, pare ove države, a da se danas ništa ne dobija od svega toga. Toliko o zaštiti tajkuna i toliko o zaštiti sirotinje u ovoj zemlji. Gde imamo ozbiljne probleme? Imamo u nekim kompanijama Dragana Đurića, negde imamo manje probleme, negde naplaćujemo. Recimo, „Monus“ gde je dug, Perčević su ogromni dugovi. To je jedna, sramota me je da kažem šta mislim o toj kompaniji, ali uskoro ćete videti rezultat rada nadležnih državnih organa. Hvala vam na tome što ste me podsetili, takođe ogromna izloženost prema bankama i izneću vam taj podatak nešto kasnije i sve na prevarantski način, ako to smem sebi da dozvolim, a da se ne naljutite zbog toga. U najmanju ruku na prevarantski način. Kao što vidite, kod mene nema, jel levo, jel desno, svaki je isti. Onaj ko je potkradao državu zna se šta će biti, oni koji nisu plaćali porez, porez će da plate. „Monus“ pošto je to veliki poreski obveznik i oni mnogo uplaćuju u državni budžet, mislim da su peti poreski obveznik u Srbiji ukupno, njihov dug iznosi 180 miliona. Naplaćeno je ukupno dve milijarde 384 miliona 474 hiljade i 36 dinara za ovih prvih 10 meseci. Ja mislim da smo dobro uradili svoj posao. Mislim da je to pošteno i odgovorno urađen posao. „Pink internešnl“ sam rekao, sve je „Farmakom“. Gde god okrenem je „Farmakom“. Ako imate još neko pitanje, imam da vam dam podatke oko najvećih i ugostiteljskih objekata, kod svih ovih splavova. Sramota me je da vam kažem da u 70% slučajeva imaju dvojno knjigovodstvo, duple računare, da ništa državi ne ide od toga, ili gotovo ništa državi ne ide. Moram da kažem da sam bio veoma ožalošćen činjenicom da smo imali protest zbog toga što inspekcija traži da neko plaća porez. Svašta sam u svom životu video i svašta sam doživeo, meni glasovi nisu potrebni, ali mi je potrebno poštovanje za ovu državu. Da protestujete zato što vam neko traži fiskalnu kasu i fiskalne račune, da protestujete zato što vam neko traži da prijavite radnike, pa, ima da prijavite radnike i ima da izdajete fiskalne račune, a izlazite na ulice i žalite se koliko god hoćete. E, tako će država da se ponaša, i na kraju će svi ljudi u državi da imaju poštovanje prema takvoj državi, zato što smo ranije imali uticaj na poresku upravu, nemoj danas sačekaj ga još malo, podići ću iz „Privredne banke“, iz „Srpske banke“, iz Univerzala, odavde i odande još neki kredit pa ću to da namirim za dva ili tri dana, i tako smo zemlju uništili. Kažite mi ko sad može da podigne od njih 20 miliona evra kredit. Ko? Mogao je kao što rekoste Perčević u „SBER Bank“ na politički način još jedanput. To je bio kraj, s početka 2013. godine. Ko može? Pokažite mi tog tajkuna. Nema ga i to se promenilo u Srbiji. Zato Srbija polako, ali sigurno postaje neuporedivo normalnija zemlja. I baš zato mi smo pokušali da pokažemo da ćemo od sebe da uzmemo najviše. Uzgred, što se tiče plata, za ono što ste prošli put govorili da pogađamo najstručnije lekare, najstručnije univerzitetske profesore, njima smo sada manje oduzeli nego što je bilo oduzeto i oni će imati veća primanja nego što su imali juče. Dakle, svi koji imaju preko 100.000 dinara platu imaće veća primanja, nego što su imali u vreme solidarnog poreza. Samo da taj argument stavimo do znanja. Tako da, citirajući vas, onima koji su najstručniji, onima koji nose naše društvo, a ja to nisam… Znam da kada se govori o tajkunima i siromašnima uvek ste pomalo nervozni, ali nema potrebe za tim. Verovao sam da se radujete mom dolasku u parlament, jer ćete danas da me izrešetate, da me pobedite ubedljivo i da pokažete da mi ne valjamo, a da ste vi mnogo dobri. Tako da, samo malo strpljenja pokažite. Ali, izgleda ste svesni da vam to nikad do sada nije pošlo za rukom, pa neće ni danas. Dakle, naše je da položimo račune našem narodu. Nisam nasmejan zato što mi je lako da preduzimam najnepopularnije mere u istoriji Srbije, najteže mere u istoriji Srbije. Hvala vama, poslanicima SVM što ste to primetili. Hvala vam što ste to primetili, jer kada o tome govorite, mogu da kažem i da sam razgovarajući sa Viktorom Orbanom, pitao me je – možeš li da preživiš, čestitajući na merama, jer je on je morao sa takvim platama da se suoči pre tri godine, 2011. godine, ako se ne varam, sa sličnim problemom. To isto je uradio i predsednik Putin. Lično mi je predsednik Putin rekao – čestitam na hrabrosti, na tome što ste napravili. To je uradila, na vašu žalost i Angela Merkel. Siguran sam da 2016. godine će to uraditi i svi naši građani i svi građani koji danas vas podržavaju. Ne, niko nije srećan, ne morate da dobacujete. Niko nije srećan. Ja ponajmanje. Godinu dana ne spavam i radim zajedno sa ostalim ljudima, da bismo napravili najbolji mogući program, da bismo napravili najbolji mogući program da zemlja izađe iz krize. Nasmejan sam zato što mi je čista savest, zato što sam naplatio sve što sam mogao tajkunima, zato što sam se borio za siromašne i zato što ću da uradim sve da Srbija živi normalno i da Srbija živi bogatije i Srbija će živeti bogatije. Moramo da zavisimo od našeg rada, od kvantiteta i kvaliteta tog rada. Svakako, potpuno sam uveren da tim radom možemo da postignemo mnogo više, nego što smo do sada postizali. Potpuno sam siguran da u narednom periodu, ukoliko budemo bili zajedno, ne mislim pri tom na političke partije, postoje neke političke partije koje će da vam drže, za koje su do juče dalekovodi bili uredu, a od juče vas dalekovodi truju i proizvode rak u ljudskom organizmu, to vam je nemoguć razgovor i u tom razgovoru ne treba ni da učestvujute. Mi treba da učestvujemo u razgovoru sa onima koji imaju argumente i treba da učestvujemo u razgovoru sa našim narodom. Treba našim građanima, ljutim zbog toga što posle godina i decenija lažnih obećanja ne žive bolje, već ih molimo za strpljenje od samo godinu i po ili dve, što ćemo mi morati da primimo teret svih napada, teret njihove ljutnje, besa, katkad i mržnje, ali sam potpuno uveren da će i ti ljudi dobro razumeti šta nam je cilj. Zašto štedimo? Štedimo da bismo smanjili razliku između onoga što smo zaradili i onoga što trošimo. Štedimo da bismo bili odgovorniji prema našim javnim finansijama i da bismo počeli s kraja 2016. godine da spuštamo naš javni dug. Štedimo zato što ćemo u međuvremenu imati snage da uprkos minimalnom smanjenju agregatne tražnje povećamo rast u Srbiji i ove godine će biti manji pad od onoga što smo očekivali, negde na 0,4%, uprkos na katastrofalnim poplavama koje svi zaboravljate, a pad je pre svega zbog proizvodnje uglja i električne energije. Inače bismo bili pozitivni čak i uprkos poplavama i uprkos izborima i uprkos svemu. Mi ćemo sledeće godine 2015. godine po bejs lajnu, ako se ne varam, 1,15 nam je rast, za 2016. godinu po bejs lajnu je 1,6 ili 1,7, a ja vam sada kažem da ukoliko budemo završili posao, a nikada bliže nismo bili „Železari“ i ako budemo završili posao sa kompletnim hemijskim kompleksom „Petrohemija“, „Azotarom“ i MSK, a mislim da ćemo u najskorije vreme i to da završimo, taj rast biće neuporedivo veći i biće na nivou najrazvijenijih evropskih zemalja. Kada vam se poveća BDP onda nam se pruža prilika da povećavamo primanja građana, penzije i plate. Zato sam tražio podršku svih. Zato tražim podršku naroda da ljudi razumeju da samo zajednički možemo to da uradimo. Ne možemo drugačije, verujte mi. Ne postoji ni jedan drugi plan. Čućete hiljadu ideja. To vam je kao u fudbalu. Naći ćete vi, ne treba vam Mesi da igra za tu i tu reprezentaciju. Na kraju bez Mesija ne može u toj reprezentaciji. Kako god da okrenete ne može da se igra mimo pravila sveta, mimo pravila osnovnih ekonomskih onako kako o njima govori i MMF i Svetska banka, a svi će koliko danas ili sutra kada budete usvojili rebalans i predložene zakone svi će podržati ono što radimo. Neće oni to da podrže. Podržao je to juče potpredsednik Evropske komisije Katainen na najjasniji mogući način. Srbija je prva južnoevropska zemlja koja bez pritisaka to radi. Pogledajte Estoniju, Estonija je uspešno sprovela te reforme. Hoćemo da budemo uspešniji od Estonije. Portugal je uspeo da sprovede te reforme. Hoćemo da budemo uspešniji od njih. Hoćemo ne da tražimo milostinju od bilo koga i da budemo izdržavana zemlja i izdržavana lica. Hoćemo da zaradimo svoj novac. Hoćemo da radimo više i hoćemo da imamo poštovanja od svih. Mi po prvi put u poslednja dva meseca imamo sve pokazatelje ili relativno dobre ili veoma dobre. Nešto se uspelo disciplinom. Nešto se postiglo žestokom borbom protiv sive ekonomije, nešto merama koje smo donosili. U tom pogledu mnogo nam je doprineo veoma moderan Zakon o radu koji smo doneli i to je danas glavna pozivnica i nemačkim investitorima koji su bili i koji dolaze ovde 17. novembra. Govorim o njima jer su vam oni uvek lakmus papir za sve ostale. Francuski premijer dovodi 30 najvećih francuskih kompanija sa sobom ovde 6. i 7. novembra i oni će svi ukazati veliko poštovanje i vama i našoj državi i našem narodu na reformama koje smo počeli da provodimo. Hoću da vas zamolim dragi prijatelji, na pitanja ću da odgovaram, sve podatke ćemo da iznesemo, svi oni koji su skeptični prema merama da razmisle samo o jednoj stvari, a razmislite i vi poštovani narodni poslanici, šta je motiv nekoga ko želi da predloži ovakve mere? Postoje samo dve mogućnosti. Jedna je da želi da preduzme, što mislim da je posao državnika i političara da preduzimaju teške i neprijatne mere, a ne da govore narodu nešto lepo a da se rezultati nikada ne pokažu i da rezultati nikada ne postoje. Jedno je to da želite da uradite nešto sa vašom zemljom i da vam zemlja napreduje, ali da su za to potrebni bolni koraci ili je sa druge strane to da vi namerno hoćete sebe da uništite, svoju političku partiju i sve ljude koji su zajedno sa vama. Na to imam jednostavan odgovor – mnogo volim stranku koju vodim, naši koalicioni partneri, razgovarao sam gospodinom Krkobabićem, razgovarao sam gospodinom Dačićem, sa gospodinom Ljajićem, sa Ištvanom Pastorom, sa svima sam razgovarao, i svaki od njih će da podnese deo tereta za teške mere koje sprovodimo. Ja sam najkrivlji. Ja sam najodgovorniji i ne bežim od toga, iako znam da već 2016. godine svi drugi će biti mnogo zaslužniji od mene i svi će kao ovi neki danas iz opozicije da idu po svetu i da hvale Zakon o radu, a da kukaju po Putinu i da kukaju po Srbiji koja prima Putina, pošto je to jedino što im je ostalo u rukavu. Ne brinite, mi se ne stidimo ni Putina, ni jednog od naših gostiju za razliku od vas. Dakle, iako će to tako da se desi, mi ovo preduzimamo zato što nam je Srbija važnija od naših političkih partija i ne mora SNS da bude vladajuća partija posle sledećih izbora, ali će Srbija biti zdravija, normalna, uspešna, moderna i prosperitetna zemlja. To je zadatak i to je ono na šta sam se zakleo u ovoj Narodnoj skupštini. Hvala vam najlepše.
Zahvaljujem predsedniku Vlade na obrazloženju. Sledeći govornik je Aleksandar Jugović.
Poštovani premijeru, poštovani ministri, poštovana predsednice parlamenta, poštovane kolege i koleginice, Srbija je u prošlosti često birala loši put kojim će se kretati u budućnosti. Naše greške iz prošlosti su nas koštale. U poslednjoj deceniji 20. veka i u prvoj deceniji 21. veka jedino nas nesreća nije mimoišla. Raspad bivše Jugoslavije razorio je Srbiju. Setimo se na kratko 90-tih, setimo se ratova u Hrvatskoj, BiH i naposletku na KiM. Sve to je prouzrokovalo žrtve, izbegličke konvoje, izneverene nade, osećaj odbačenosti i svekolikog poraza, moralni sunovrat. Ovako je to uticalo na ekonomiju – imali smo najveću inflaciju u istoriji savremenog sveta, redove za hleb, ulje, šećer, kompletno ugašenu privredu pod pritiskom sankcija, bombardovanje u kome su uništena industrijska postrojena, pogoni namenske industrije, putna infrastruktura. Onda je došao 5. oktobar. Očekivanja su bila velika. Nada na vrhuncu, san o lepšoj Srbiji za samo nekoliko godina pretvorio se u košmar, noćnu moru. Ono od privrede što je preživelo privatizovano je po burazerskom principu, a ljudi izašli iz Miloševićevog šinjela koji su o nesreći 90-tih okoristili, odjedanput postaju srpski šeici, tajkuni, gospodari Srbije. Nikome nije padalo na pamet da preduzme bilo šta kako bi se na putu propadanja zaustavili. Zaduži se, bila je jedina finansijska aktivnost i sve dođe na naplatu. Današnje generacije plaćaju danak neodgovorne politike. Mi iz SPO glasaćemo za usvajanje predloženog rebalansa svesni da ove mere nisu popularne, ali su očigledno jedino moguće. Bavimo se suštinom, a ne pojedinačnim stavkama, aproprijacijama, ekonomskim klasifikacijama. Niko ne želi da vuče nepopularne poteze. Koji političar ili koja vlast bilo gde u svetu voli da sprovodi nepopularne mere? Ni jedna, ali postoji nešto što je nužnost i jedino moguće rešenje ili najbolje rešenje kako bismo imali perspektivu, mogućnost oporavka. Do pre neku godinu postavljao sam pitanje o visini poreskog duga srpskih tajkuna i nikada nisam dobijao odgovore. Danas je drugačije. Oni su pritisnuti da izmire obaveze prema državi. Poreska uprava je izašla sa podacima njihovog dugovanja, a i premijer je u svom izlaganju o tome govorio. Nadam se da ćemo uspeti kao država da naplatimo sva potraživanja bez obzira na to što su u prošlosti krojeni zakoni kako bi zaštitili najbogatije. Srpski pokret obnove će podržati predložen rebalans budžeta jer nam on omogućava nastavak saradnje sa MMF bez koga nema ekonomske stabilnosti Srbije jer nas jedino nova ekonomska politika i iznuđene mere štite od finansijskog kraha i daju nadu da ćemo u budućnosti živeti u oporavljenoj, bogatijoj Srbiji. Činjenica je da su nas u ovoj godini zadesile prirodne nepogode kakve ne pamti novija istorija Srbije. Sve to je uticalo na pojedine negativne efekte koji se mogu čitati u ovom budžetu. Nalazimo se na velikim iskušenjima. Na kraju krajeva ekonomska stabilnost čitave Evrope je uzdrmana zbog poremećenih odnosa između velikih sila usled različitih stavova po pitanju ukrajinske krize. Srpski pokret obnove se oduvek zalagao za donošenje odluka koje će nas svrstati u red uređenih zemalja koje su odgovorne, a ne populističke. I sada smatramo da je jedini put oporavka naše privrede saradnja sa međunarodnim finansijskim institucijama i upliv investicija. Preduslov tome je ekonomska stabilnost koju kao država moramo da obezbedimo. Trebalo bi napomenuti da je zahvaljujući spoljnopolitičkoj inicijativi premijera Aleksandra Vučića unapređen položaj Srbije kod velikih sila, tako da su velike sile sada naši saveznici, prijatelji i oni koji žele da investiraju. Dakle, konačno su naši saveznici oni koji mogu i žele da nam pomognu, da sa nama sarađuju. Konačno naši saveznici Srbiju gledaju kao svog partnera. Na nama je da stvorimo privredni ambijent kako bismo im omogućili da plasiraju svoje investicije. Uz investicije ide i zapošljavanje, smanjenje deficita, rasterećenje javnog sektora, ozdravljenje preduzetništva i prebacivanje privrednih kretanja na zdrave tržišne osnove. Zato još jednom ponavljam da SPO podržava predloženi rebalans budžeta.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragan Jovanović. Izvolite.
Gospođo predsednice, poštovani predsedniče Vlade, gospodo ministri, drage kolege narodni poslanici, pred nama je rebalans koji nije običan rebalans. Ovo je rebalans koji je u stvari početak reformi koje smo zajedno najavljivali u predizbornoj kampanji. Jutros kada sam kretao ovde u Skupštinu, gospodine predsedniče Vlade, moja majka koja je penzioner pitala me je – sine moraš li da glasaš za taj budžet? Ono što mi je drago jeste da ste vi u vašem govoru potpuno objasnili razloge zašto trebamo da glasamo za budžet i zašto glasajući danas za ovaj rebalans budžeta glasamo, pre svega, za budućnost naše dece, jer ovaj rebalans je u stvari pokazatelj u kom stanju su nam trenutno finansije u Srbiji. Da bismo sutra imali sigurniju budućnost ove mere su potpuno jasno oročene i to je ono što mi je drago i meni lično i mojim kolegama iz Nove Srbije, da imamo jasne, prvi put, oročene mere koje će dati jasne i egzaktne rezultate. Ono što bih vam, gospodine predsedničke Vlade i ministru, prosto skrenuo pažnju jednoj napomeni jeste da pokušamo da ovaj deficit u narednoj godini, jer donošenje budžeta za 2015. godinu treba da bude nastavak ovog rebalansa i nastavak svih ovih mera koje će dovesti do konsolidacije srpskog budžeta. Deficit u 2014. godini, na osnovu ovog najnovijeg rebalansa, biće 225 milijardi dinara, što je više za 43 milijarde nego što je planirano u prvobitnom budžetu za 2014. godinu. Ono što bih vas sada zamolio jeste da na tri stvari obratimo posebnu pažnju. Zajedno smo obećavali građanima u kampanjama da ćemo smanjiti broj agencija. Molim vas, gospodine predsedniče Vlade, pre neki dan smo na Odboru za privredu glasali za kandidate za nekakvu agenciju za konkurentnost, odnosno za borbu protiv monopola. Verujte mi da predsednik te agencije ima neto platu 350 hiljada dinara. Sada kada vi tom predsedniku te agencije smanjite platu 10%, on to neće ni osetiti, ali jedan penzioner koji ima 35 hiljada dinara, kada mu smanjite, on to oseti na mnogo drugačiji način. Takvih agencija je prema nezvaničnim podacima je preko 140 u Srbiji. To moramo zajedno da radimo i da preuzmemo odgovornost da te stvari moramo da popravimo. Sa druge strane, druga stvar koju sam posebno hteo da napomenem, to ste vi dobro ukazali, a naročito ministar Vujović u svom uvodnom izlaganju, jesu javna preduzeća. Ako mi ne budemo rešili i ne budemo se uhvatili u koštac sa rešavanjem situacije u javnim preduzećima, džaba nam i ovaj rebalans, džabe i budžet za 2015. godinu i sve ostalo. Samo jedan interesantan podatak, gospodine predsedniče Vlade, a to je da je aktivirano garancija 8,9 milijardi dinara u 2014. godini, što je 174 miliona evra samo aktivirano garancija za javna preduzeća, a to su na osnovu njihovih kredita koje su uzimali i nisu mogli da vraćaju. Sa druge strane, tu stoje i penali koji se plaćaju za kredite koje su dobila javna preduzeća, a koje još uopšte nisu plasirala, jer nisu imala što projekte, što valjanu dokumentaciju da se ova sredstva realizuju. Ministar Vujović je već pomenuo tu i „Srbijagas“ i „Železnice Srbije“ i neka druga javna preduzeća, ali to je u stvari rak rana srpskih finansija. Još jedna stvar koja je vrlo bitna da se napomene, govorim ovde o smanjenju i svi kada govorimo o ovom rebalansu, i štampa i mi poslanici i građani Srbije, govorimo o dve stvari, a to su smanjenje plata i penzija, a u stvari je ključno u ovom rebalansu da mi krenemo sa reformama, da krenemo sa jednom pravom stvari, a to je, koju moram prosto da napomenem, prvi put se u jednom budžetu smanjuje fond plata za javne službenike. To je onaj pravi način na koji mora da se započnu reforme, a to je da je u budžetu za 2014. godinu bilo predviđeno 207,8 milijardi dinara, a po ovom rebalansu će biti 200,7, odnosno za sedam milijardi imaćemo smanjen fond plata za državne činovnike. Ovo treba da bude samo početak, samo početak ozbiljnog hvatanja u koštac sa smanjenjem državnih činovnika na svim nivoima, od Vlade, javnih preduzeća, do lokalnih samouprava. Tu, predsedniče, morate biti oštri. To su stvari gde ne smemo više da popuštamo, jer ako se ovo bude nastavilo, doći ćemo u situaciju da ćemo 2017. godine, kada budemo trebali da se ponosimo rezultatima ovih sada teških i bolnih reformi, doći u probleme. Ono što takođe hoću da napomenem kao jedan podatak koji bi, pre svega, od ministra Vujovića tražio objašnjenje, to je zdravstveni fond. Malopre je gospodin ministar u uvodnom izlaganju govorio, ali meni jedan podatak iz ovog budžeta je prosto zaparao uši, moram da kažem. To je uvećanje za zdravstveni fond u 2014. godini u ovom rebalansu za 2000%, moram da napomenem, to je neverovatan podatak. Predviđeno je bilo 668 miliona dinara, a sada u rebalansu je predviđeno 14 milijardi dinara. Da li su to dugovanja za „Velefarm“, ali bih voleo da od ministra Vujovića dobijemo kao egzaktan podatak – zašto je ovo uvećanje toliko? Ono što je dobro i što treba pohvaliti u ovom rebalansu, i to građani Srbije koji gledaju ovaj prenos treba jasno da znaju, to je da davanja za poljoprivredu, znači u ovoj godini subvencije ostaju na istom nivou i to je dobro, jer je Ministarstvo poljoprivrede usvojilo i strategiju razvoja do 2024. godine. Takođe, ono što je dobro to je najava ministra Vujovića da će već u 2015. godinise na drugačiji način primenjivati, odnosno davati subvencije u poljoprivredi i sam pristalica toga, a i moje kolege iz poslaničkog kluba NS, da za velika gazdinstva iznad 20 ili 30 hektara, komercijalna gazdinstva, država na ovakav način i svi građani iz svojih davanja ne treba na ovakav način da izdvajaju subvencije. Ono što je takođe važno jeste uvećavanje za socijalu. Sa 107 na 110 milijardi dinara su uvećani rashodi iz budžeta nakon ovog rebalansa za socijalna davanja i to je nešto što je izuzetno bitno. Moj kolega iz SVM je već pomenuo nešto oko samih socijalnih davanja. Mi smo prethodnih dana od ministra Vulina čuli da će uskoro ovde na plenumu ispred narodnih poslanika biti i nov zakon o socijalnoj zaštiti. Ono što sam juče kroz poslaničko pitanje zamolio ministra, to bih danas u ovoj raspravi ponovio, da se pre donošenja konačne verzije zakona, pre svega uključe lokalne samouprave, gradovi i opštine. Moramo raditi što tačniju socijalnu kartu, socijalnu mapu, da pokušamo, ako treba svakog domaćinstva. Zašto je važno? Vaša najava da će se svaka socijalna pomoć morati odraditi je, moram da kažem, u lokalnim samoupravama naišla na veliki odjek i na jedan strah kod onih koji na adekvatan način dobijaju socijalnu zaštitu, a nisu radno sposobni. To je ključna stvar i to je nešto što treba da napomenemo i, sa druge strane, da jasno stoji u novom zakonu da svi oni koji su krivično odgovarali ne mogu biti više nosioci socijalne pomoći. Tu se kod naroda javlja onda jedan revolt, jedno nerazumevanje, jer ne možete s jedne strane da budete godinu ili dve u zatvoru, onda izađete i dođete na državne jasle, a uradili ste teška krivična dela. To su stvari koje na jasan način moraju da stoje u zakonu. Dobro je, malopre sam napomenu, da će subvencije za poljoprivredu u 2014. godini ostati na istom nivou. Takođe, i izdvajanja, i to hoću posebno da napomenem, pre svega za putnu infrastrukturu, za puteve, investicije, ostaju takođe na istom nivou, jer posle ovih svih muka koje su nam se dešavale u 2014. godini vrlo je važno da iznađemo mogućnost da u što kraćem roku obnovimo putnu infrastrukturu. Zato bih i zamolio da kasnije u odgovorima ministar Vujović izađe sa što egzaktnijom cifrom koliko su u stvari nas kao državu Srbiju i građane ove poplave koje su nam se dešavale i sve ove elementarne nepogode u 2014. godini, koliko su nas koštale. Takođe, važan je podatak, i taj podatak je izuzetno bitan za sve gradove i opštine u Srbiji, da se neće menjati transferna sredstva za lokalne samouprave. Zašto je ovo važno? Ovo je prvi put da u jednom rebalansu i ovi koji će danas kritikovati ovaj rebalans, kada su ga oni ranije donosili, mi smo imali situaciju da se na kraju godine smanjuju transferna sredstva u lokalnim samoupravama i da onda investicije koje su lokalne samouprave pokrenule i koje dolaze na plaćanje u novembru ili decembru mesecu lokalne samouprave budu uskraćene za novac koji su imale planirano u svom budžetu i zato je važno da se u ovom rebalansu transferna sredstva ne diraju. Ono što bih napomenuo kao posebno važno, ja sam, gospodine ministre Vujoviću, kao svaki dobar đak, kada sam gledao ovaj rebalans budžeta i kada sam sabirao i oduzimao cifre, došao do jedne male tehničke omaške i intervenisao sam sa amandmanom koji se nadam da ćete prihvatiti, a to je kod razdela upravo sredstva za lokalnu samoupravu, gde je predviđeno 33.288.066.000. Imate omaškom da je dodato 10 miliona dinara. Tih 10 miliona dinara se na kraju pojavljuju stalno u zbiru i one su uzete u ovih 1.122 milijarde rashoda državnog budžeta. Predložio sam, kada su one već tu, a ne kaže se džabe da poštenom nalazaču uvek sledi nagrada, da se ta sredstva, da se tih 10 miliona podeli na opštine koje su najugroženije bile poplavama u 2014. godini. Ostali zbir je tačan, to moram da napomenem, ali kada smo računali ovaj deo, tu smo došli do malih nejasnoća. Gospodine predsedniče Vlade, naravno, uvek ćete imati i kritika, ali ono što hoću da vam kažem u svoje lično ime i u ime poslaničke grupe Nove Srbije, bili smo zajedno u svim teškim trenucima i podržaćemo u Danu za glasanje, naravno, ovaj rebalans budžeta. Imamo veru da ćete svojom energijom dovesti da će se u Srbiji već na kraju 2017. godine živeti znatno bolje i da ćemo moći da kažemo da je jedan težak period iza nas. U ime poslaničkog kluba i u svoje ime želim vam svaku sreću i nadam se da ćete ovo naše poverenje opravdati. Hvala puno.
Hvala. Reč ima predsednik Vlade. Izvolite.
Želim da se zahvalim i gospodinu Jugoviću i gospodinu Jovanoviću i na nekoliko stvari da se osvrnem, za koje mislim da su važne. Naime, vi ste pokrenuli jedno pitanje koje je pokrenuo i Fiskalni savet, koji je, naravno, veoma značajan i koji kada nas kritikuje, kritikuje nas na ozbiljan način, za razliku od nekih drugih koji kritikuju. Fiskalni savet je tražio od nas mnogo veće smanjenje plata i penzija i svega dugog, što mi nismo mogli da prihvatimo. Ali, Fiskalni savet nam je izneo jednu zamerku, a to je ono što se kod nas i po našoj metodologiji već decenijama vodi ispod crte, a to su garancije za javna preduzeća. Došli smo do ključnog problema, o kojem nisam govorio u svom uvodnom izlaganju, a to jeste pitanje sveukupnih reformi. Ja sam namerno, odgovarajući na pitanja brojnih novinara, uvek govorio – nije reč o smanjenju plata i penzija. Prvo, najveći deo penzija se ne smanjuje i jedan deo plata u javnom sektoru se ne smanjuje. Nije to pitanje. Pitanje je šta ćemo mi drugo uspeti da uradimo? To je jedna od stvari samo u paketu mera koje su neophodne da bi paket mogao da donese rezultate. Ono što ste u pravu da je mnogo važnije, to je pitanje reformi javnih preduzeća. Ali, kada govorite o tome, pogledajte, smem li da vas pitam da li je neko rekao – izvinite, dragi studenti, znamo da ste uvek u pravu i da nikada niko neće da kaže ništa, ali da li je moguće da se protestuje zbog toga što ima pet a ne šest ispitnih rokova? Da li ste to videli i u jednom mediju? Da li ste to videli i od jednog političara i od jednog poslanika? Na moju žalost, ja sam bio jedini koji sam se prisetio vremena u kojima sam imao tri, pa kasnije četiri roka, pa mi nije smetalo da budem jedan od najboljih studenata. Sada su to politički zahteve. Što se stidite da to kažete? Što se stidimo svi da kažemo – nemojte, ko boga vas molim, da štrajkujete zato što tražimo da izdajete fiskalne račune? Ako plaćam pošteno kao gost u nekoj kafani svoj račun, neću da me gleda gazda popreko zato što mu tražim fiskalni račun, jer uzimanjem fiskalnog računa mi kupujemo te puteve o kojima ste govorili, mi plaćamo škole, mi plaćamo bolnice. To naši ljudi moraju da znaju, to naši penzioneri moraju da znaju, da na svakom mestu moramo da uzmemo fiskalni račun, da bismo imali za škole, bolnice, puteve, da bismo imali za socijalna davanja. Bez toga mi to nemamo. Nemamo od koga drugog da uzmemo. Neće s Marsa da padne. Ovo sam rekao zato što dolazim do javnih preduzeća. U pravu su prosvetari, u pravu su zdravstveni radnici, svi oni koji imaju plate između 40 i 60 hiljada i sve ih razumem. Zato ćemo gledati i platnim razredima, a i nekim drugim promenama da njihovu poziciju menjamo u najkraćem mogućem roku. Zašto su u pravu? U pravu su zato što neki drugi ljudi koji koriste monopolski položaj koji im je država dala imaju mogućnost da zarađuju i 80% i 90% više novca nego oni, a da nemaju veći obim posla ili da nisu stručniji od njih. To je nešto što je nasleđeno. Ovoga puta sve mere će se odnositi na javna preduzeća. Verujte mi da se najviše mučimo oko javnih preduzeća. Jutros smo imali sastanak sa Svetskom bankom. Nisam bukvalno, ali sam se suštinski hvatao za glavu pet puta slušajući priče o EPS-u, „Srbijagasu“ itd. Pet puta bukvalno. Hoćete da vam pričam da sam zovem i da pitam – a što si, majstore, kupio dve Škode Superb tamo negde u Kraljevu ili Kragujevcu ili ne znam gde? Kaže – predviđeno je planom. Što je predviđeno planom? Da bi se ti vozio, tašta, šurnjaja ili ko već, ili da bi se vozio od Skupštine do Metropola, pa izađeš iz automobila kad napraviš saobraćajni udes? Je li zato treba? Tu jeste problem. Da li možemo to odmah da rešimo? Ne možemo odmah da rešimo, nismo u stanju. Ti ljudi imaju najlepše priče na svetu. Ne vredi, nismo u stanju. Evo vam to, da bih Fiskalnom savetu odgovorio, da kažu da krijemo. Evo vam garancije koje plaćamo u 2014. godini u dinar. Mi ništa ne lažemo, ne krijemo, jer nismo ukrali ni dinar. Govorimo vam o stanju javih finansija koje zajednički hoćemo i moramo da menjamo. „Srbijagas“, 48% od ovoga što ja vidim, Nenade, nam je „Srbijagas“ na garancije – 12.745.025.126 dinara. To je plaćeno već, a moraćemo da platimo još 4.750.000.000 pre kraja godine. „Putevi Srbije“, zbog poplava, zbog svega, a i inače, ali ovo je dodato – 6.732.027.111 dinara. „Železnice Srbije“ – 3.949.875.000. Da ne damo dinar i da izađu ljudi da štrajkuju, svi bi rekli – dajte im. Sada kažete – što im dajete? Pa, da im dajemo ili da im ne dajemo? Samo se dogovorite pa nam kažite da li da dajemo ili da ne dajemo? Svi su manji, ima neki projekat EU, ne znam za šta je to. Isto su putevi, to su uglavnom prvokategorisani putevi za poplave oko pet milijardi, što smo takođe već platili. Za „Železaru“ bi trebalo još da platimo 7.400.000.000, to još nismo platili. Evo, to su vam najveći. Naravno da je Fiskalni savet u pravu. Mislite da mogu da kažem da su pogrešili? Nisu. Naš realni deficit je veći od ovoga, kao što je svaki put bio naš realni deficit mnogo veći od ovoga i ja to mogu da vam pokažem kako izgleda na tabeli za svaku godinu u prethodnih 15 godina. Evo, pogledajte, plavo su nam prihodi, narandžasto su rashodi i uvek vidite da su nam rashodi nešto veći od prihoda, uvek, svake godine od 2001. godine. Ali, ono što je problem to je ova cifra, to je ono što nam je krenulo od 2011, 2012. od„Fijata“, „Železare“, „Srbijagasa“, to je ono što nam ide ispod crte. To je ono što nam ide ispod crte što mi prijavljujemo u deficitu. To je pitanje za javno preduzeće. To je pitanje koje moramo da rešimo. To je naravno, i dalje manja svota i manja suma novca od svega drugog, ali zato se mi u našem planu s MMF-om, evo da vam kažem kakve su to mere, da biste bili upoznati, jer u pravu ste, ovo nije pitanje rebalansa budžeta, ovo je najava suštinskih reformi i promena. Nema veze, rebalans je tehnički akt koji usklađuje realnost sa pravnim aktima ili obrnuto, kako hoćete. Na platama i penzijama, računajte oko 380 miliona evra, na podsticajima za poljoprivredu 60 miliona, podsticaj za „Železnicu“ 15 miliona, „Srbijagas“ 60 miliona uštede moraju da naprave. Upravljanje u javnom sektoru i povećanje privatnog odnosno smanjenje javnog sektora 80 miliona, smanjenje u javnim nabavkama u robama i uslugama 20 miliona, i to nam je negde oko 661 milion evra za 2015. godinu. To je ono što mi pregovaramo sa MMF, dakle, da biste znali koliko želimo da ozdravimo naše javne finansije. Za sve to je važno sledeće. U Londonu ću se u sredu ili četvrtak videti sa gospodinom Vušarom i verujem da ćemo da se rukujemo, što će da znači, kraj muka za Smederevo. Verujte mi, ja veoma poštujem London School of Economics, to je jedna uz Chetan House, jedna od najvažnijih institucija i biću tamo, ali kako da vam kažem, mnogo mi je važnije ovo za „Železaru“ i za neke druge investitore što ću tamo da obavljam razgovore i verujem da ćemo to da završimo. Ali ako to završimo, završimo hemijski kompleks, završimo FAP, ako završimo „Delfaj“ to je za Novi Sad 3.500 do 5.000 novozaposlenih [[aplauz]] U Krupanj, pogođen poplavama stižu Turci, zamenu za Krupanj oko 300 radnih mesta za žene, Vladičin Han 500, i verujem da ćemo imati, nažalost, nekih a podsetiću vas, rekli su nam – imaćete 300.000 više nezaposlenih posle Zakona o radu, a mi taj broj smanjismo za 40.000. Ja vam kažem da je naš cilj da pre kraja mandata, uz teške mere u javnom sektoru, gde će svakako biti otpuštanja dela partijskih kadrova ili, da ne kažem partijskih, onih koji imaju najmanju produktivnost. Uz sve to ja verujem da ćemo mi za 100.000 ljudi uspeti da smanjimo nezaposlenost pre kraja mandata ove Vlade, što je veoma, veoma optimistično, a ja nisam optimističan čovek. Još sam nešto hteo da kažem, evo vidite ja sam ovde izdvojio tabelu da se vidi koliko smo trošili i gde su nam rasli troškovi po godinama, subvencije poljoprivrede, SIEPA, „Fijat“ i ostala državna pomoć i tu smo imali strašne skokove u pojedinim godinama, obično 2009, 2011. i 2012. godina. Sve posle toga nam je značajno manje. Subvencije u preduzećima u restrukturiranju i ostali programi vagonogradnji, kamioni i autobusi nam se značajno smanjuju 2013. i 2014. godine u odnosu, pre svega, na 2010. i 2011. godinu. Tada je bilo, 2010. godine 23.394.005.272 dinara, 2011. godine 27.190.870.396, a 2014. godine 8.807.000.000 i ipak je to tri puta manje i više nego tri puta manje, što je dobro. Ono gde nam rastu davanja, to su socijalna davanja. Socijalna davanja nam rastu iz godine u godinu i zato u potpunosti podržavam mere ministra Vulina, one mere koje postoje svuda u svetu i kako moramo da se ponašamo, neuporedivo odgovornije, baš kako se ponašaju svuda u svetu, jer su nam i 2008. godine socijalna davanja od 72.656.571.933 dinara skočila na 2014. godinu, na 110.000.000.000. Pogledajte ljudi, 38.000.000.000 više za socijalna davanja. Ako me pitate da li je to stanje potrebe, reći ću vam, verovali ili ne, da nije, već je to pitanje beneficija, različitih političkih uticaja i mnogih drugih stvari i mnogo više nego ovo o čemu sam govorio. Za tranzicioni fond imamo mnogo manje para nego 2008. godine, petostruko manje. Subvencije za poljoprivredu su nam rasle, za nekih, ali ne mnogo, za 10%. To su vam sva davanja i svi brojevi za koje mislim da su važni i da ih znate, zato što mislim da je važno da ih čuju i građani i da ih vi znate. Vi ste narodni poslanici, da ne mislite da tamo sede neki ljudi koji sipaju iz šupljeg u p razno, ne, tamo sede ljudi koji gledaju kako i na koji način najbolje da upravljaju onim što smo zaradili, koji gledaju kako da se borimo protiv sive ekonomije. Izvanredni su rezultati u poslednja dva meseca i svakog dana imamo hvatanja onih i sa rezanim duvanom i sa švercom cigareta kroz autobuse, koji idu iz Republike Srpske, Crne Gore, Kosova, Makedonije. To se vidi na našoj akcizi. Imamo naplatu akciza i za naftu, što smo negde očekivali, veću od planiranog, ali po prvi put imamo i naplatu akciza za duvan veću od planirane, što je za nas iznenađujuće, da vam iskreno kažem. Nadam se da ćemo taj trend i da će MUP i BIA uspeti da nastave svoj posao kako treba, da bismo sa tim mogli da se izborimo, jer u tom slučaju, sve će nam biti lakše. Ako nam krenu i ovi veliki infrastrukturni projekti, a pošto svi govore da ne veruju, a ja najviše volim kada ljudi ne veruju u nešto, videćete, nećete moći baš do Topole, ali moći ćete da skrenete ovamo pa i do Topole da stignete mnogo brže nego ranije, manje od sat vremena, rekao bih, već s početka 2017. godine. Sada raspisujemo tender za put Preljina – Požega i mislim da ćemo imati auto-put do Požege, kao što rekoh, zaključno sa 2017. godinom, do Čačka zaključno sa 2016. godinom, što mislim da je velika i važna stvar. Završićemo Koridor 10, istočni krak, prema Bugarskoj. Sve što nismo uspevali godinama da završimo, nešto se, naravno, radilo i ja ne mogu to da kažem, jer ne pada to preko noći i to gospodin Mrkonjić dobro zna, ne rade se putevi i železnica za jedan dan i za jednu godinu, jer ja kada tražim od Kineza za Beograd – Budimpešta, da završe za tri godine, oni misle da sam ja lud, ali onda na kraju kada dođemo do toga, onda oni kažu da bi oni mogli to da završe, ali da naše građevinske firme nisu u stanju da to završe, nažalost. Krenuće „Beograd na vodi“ i to je bio san mnogih od nas Beograđana i on će podići BDP za celu Srbiju, podići će građevinsku industriju i da znate samo, pošto ljudi govore da se ništa ne radi po tom pitanju, želim vas takođe, narodne poslanike da obavestim, mislim da je za vas važno, da znate da smo do sada od 214 objekata iz faze 1A i faze 1B sklonili 67 objekata, da smo se već sa više desetina stanara dogovorili, neki su iseljeni, a neki će biti i svuda pravimo dogovor. Sklonili smo 15 kilometara pruge, 15 kilometara koji su na različite načine i u različitu svrhu bili tu postavljeni i čini mi se da smo uspeli da obezbedimo novac i to novac koji ne pripada našim građanima, nije uzet od naših poreskih obveznika, da provedemo konačne mere eksproprijacije i iseljenja centralne Železničke stanice u Prokop. To će značiti dodatni podstrek, najvažniji podstrek propadajućoj građevinskoj industriji, jer najviše što gubimo u BDP, ne računajući ugalj i struju, zbog poplava i elementarnih nepogoda, gubimo u građevinskoj industriji. Ako to uz rast poljoprivrede, uz dolazak Klemensa Teniza, najvećeg nemačkog proizvođača mesa, a dolazi ovde 17-og, a mislim da 1. decembra potpisujem ugovor sa njim, onda mislim da vidite da Srbija ima i te kako dobru perspektivu i da imamo veoma širok plan za rešavanje problema.
Reč je tražio ministar Vulin. Izvolite.
Zahvaljujem. Kratko pojašnjenje. Uredba o radnoj aktivaciji korisnika novčane socijalne pomoći je doneta da bi se ljudima dala prilika da rade i da svojim radom opravdaju ono što im društvo daje i ono što društvo pomaže. To nije nešto što je izmislila Srbija, kao što je kolega govorio, to je praksa u većini evropskih zemalja, to je praksa u skoro svim razvijenim zemljama na svetu. Ono što se zove socijalna inkluzija ili socijalna uključenost, znači da date ljudima priliku da rade za ono što dobijaju od države. Ne da ih gurnete, određene socijalne kategorije, u ćošak, zaboravite na njih, dajete nešto novca i kažete – vi za nas ne postojite. Ne. Na ovaj način ljudi se uključuju u svakodnevni život, ljudi svojim radom dokazuju da vredi što društvo i država ulažu u njih. Podsetiću vas samo da socijalna pomoć ne bi smela da bude zanimanje, ne bi smela da bude trajna kategorija. To je stanje nužde, to je stanje privremenosti i to stanje mora biti promenjeno što pre, a obrazovanje i rad su najbrži način da se to i promeni. Niko mi još nije objasnio zašto je tako loše da se neko obrazuje, a prima socijalnu pomoć? Ili da radi, a prima socijalnu pomoć. Samo da znamo, ovo se odnosi isključivo na radno sposobne. Svi oni koji dobijaju novčanu socijalnu pomoć su već klasifikovani. To nije nova stvar. U dosijeima već piše ko je radno sposoban a ko nije radno sposoban. Samo da znate i da znaju građani Srbije, radno sposobnih primalaca novčane socijalne pomoći ima 147 hiljada. Znači, 147 hiljada ljudi prima socijalnu pomoć, to su ova davanja o kojima je govorio predsednik Vlade i koja su zaista velika. Želim da se zahvalim, prvenstveno predsedniku Vlade, što se izborio za to da se socijalna davanja ni za jedan jedini dinar ne smanje u ovom rebalansu. Verovatno će nas napasti i za to, ali, ni za jedan jedini dinar nisu smanjena. I to treba opravdati. Svakog meseca milijardu i 117 miliona dinara svakog meseca se isplaćuje korisnicima novčane socijalne pomoći, od toga 147 hiljade njih može da radi. Svi smo se suočili s poplavama, svi smo ovde učestvovali u raznim javnim radovima, nema razloga da to ne postane praksa. Ovo je način da se upravo to i radi. Naravno, ovo je način da ljudi steknu nova znanja i da steknu nove veštine, kojima jednostavno nisu skloni. Jako teško uspemo da skupimo ljude da uče, da idu na nove kurseve, da steknu nova znanja. Ovo je jedan od načina. Dakle, ovo nije ništa prinudno i odnosi se isključivo na radno sposobne, a vi koji vodite lokalne samouprave najbolje znate koliko vam treba rada, koliko vam treba radne snage, a koliko nemate novca. Ovo što država plaća, plus jednokratne socijalne pomoći koje izdaje lokalna samouprava će biti dovoljno bar da nam gradovi budu mnogo čistiji, mnogo uređeniji i da javni radovi idu mnogo jednostavnije. Hoćemo da pomognemo ljudima, ali zahvalite društvu radom i učenjem. Hvala.
Hvala. Sledeće govornik je narodni poslanik Petar Petrović. Izvolite.
Gospođo predsednice Skupštine, uvaženo predsedništvo, gospodine predsedniče Vlade Republike Srbije, poštovani ministri, dame i gospodo narodni poslanici, što se tiče poslaničkog kluba JS, dileme nema. Mi ćemo podržati izmene Zakona o budžetu Republike Srbije za 2014. godinu, popularno nazvane – rebalans budžeta, kao i prateće zakone uz ovaj rebalans budžeta. Daćemo punu podršku ovim izmenama iz razloga što smatramo da su one neophodne i, dozvolite mi da kažem, iznuđene. Jednostavno, u ovom trenutku, Vlada Republike Srbije je došla dotle da mora da vrši izmene budžeta i da predloži ove, za široke narodne mase i zaposlene u javnom sektoru, nepopularne mere, ali, jednostavno, kad se nešto mora, onda to mora da se prihvati kao realnost. Po mišljenju JS, i u tome podržavamo premijera Vučića i ostale članove Vlade, ovo je štednja za budućnost. Ako želimo da za godinu i po, dve, pa i tri, da budemo malo i pesimisti, živimo bolje, mi moramo da stegnemo kaiš i da štedimo u ovom vremenskom periodu, do kraja 2014, 2015. i 2016. godine, da bismo našoj deci stvorili uslove da imaju lepšu budućnost, da mogu naša deca i naši unuci da se nadaju boljem, a i mi svi sa njima. Kad ovo kažem, imam u vidu i ne bih se bavio ciframa, jer su cifre samo tehnički pokazatelj nekog rada u proteklom periodu, a takođe će biti tehnički pokazatelj onoga šta budemo radili u ovom sadašnjem i budućem vremenu. Ove mere štednje koje predlaže Vlada Republike Srbije moraju da doprinesu onome čemu svi težimo, a to je da ulažemo u budućnost, a to znači da ulažemo u nove fabrike, da investiramo u nova radna mesta, da zapošljavamo nove radnike, mlade, školovane ljude, da ih zadržimo u Srbiji, da im pružimo mogućnost da mogu da žive od svog rada, da stvaraju porodicu i da jednostavno ponovo, po ko zna koji put, stvorimo uslove da nam se Srbija ne prazni, da nam se Srbija ne smanjuje, da nam se u Srbiji rađaju deca, da nas ima više nego što nas ima sada. A to ćemo moći samo ulaganjem u budućnost, ulaganjem u nove investicije, ulaganjem u nova radna mesta. Kad to kažem, imam u vidu sledeće, gospodine predsedniče Vlade i gospodine ministre finansija. Morate da nađete načina, ne do kraja ove godine nego u pripremi budžeta za 2015. godinu, jer ovo je, ja bih rekao, samo jedan korak za pripremu budžeta za 2015. godinu, da se što više odvoje sredstva, u granicama mogućnosti budžeta za 2015. godinu, da se ulaže u poljoprivredu poljoprivredu i one grane koje se oslanjaju na sirovine koje se stvaraju u poljoprivredi. Takođe, da uložimo mnogo više sredstava u razvoj tzv. „ruralnih sredina“, da zadržimo ljude, naročito mlade ljude, da ostanu da žive kod svojih roditelja na svojim imanjima, da im omogućimo da mogu da dođu do tehničkih proizvodnih sredstava, da proizvode u sredinama i u mestima gde su rođeni, gde žive njihovi roditelji, gde im je dedovina, itd. Ako to radimo, rešićemo jedan veliki problem, a to je socijalni problem. Imamo danas mnogo ljudi koji su došli iz tzv. ruralnih sredina u urbane sredine, nisu se snašli, zaposlili su se ili su ostali bez posla i danas predstavljaju u mnogo čemu lica u stanju socijalne potrebe, a psihički i fizički su sposobni da mogu da proizvode, da mogu da rade, da mogu da stvaraju budućnost u svojoj porodici, samo im treba omogućiti sa malim sredstvima da krenu da rade i da mogu da stvaraju. Govorio je ministar Vulin o socijalno ugroženim licima, odnosno o licima koji se nalaze u stanju tzv. „socijalne potrebe“ i potpuno kao JS podržavamo vašu uredbu da se onim psihički i fizički sposobnim licima koja primaju socijalnu pomoć, omogući da mogu da rade i da zarade, a ne da kod centara za socijalnu pomoć samo čekaju da prime tu neku crkavicu, da kažem tako, od te socijalne pomoći, od koje očigledno ne može ipak mesec dana da se živi. Bilo je ovde govora i o privatizacijama koje su rađane unazad više godina. Moja malenkost, kao zamenik predsednika JS, neće da koristi ovu govornicu da sada kritikuje sve što je urađeno u ranijem vremenskom periodu, ali bih voleo da neko uzme, ko je zainteresovan i ko smatra da ne govorim dobro, kao tada poslanik u Narodnoj skupštini Republike Srbije, 2001-2002. godine, stenografske beleške govore, govorio sam ja tada i predsednik JS, gospodin Marković, da je najlakše prodati najbolju kravu iz staje za dobre pare, a te pare ne uložiti da kupiš dve druge dobre krave, nego da je gurneš u potrošnju. A mi smo upravo tih godina radili sa privatizacijom to da smo prodavali najbolja preduzeća, iz kojih je mnogo radnika otišlo, ostalo bez posla, a ta preduzeća, odnosno te pare nismo uložili u nešto drugo, u stvaranje novog proizvoda, u otvaranje novih pogona, u stvaranje novih radnih mesta. Ali, to je jedna daleka prošlost i ja ne bih o tome govorio. Smatram da onaj koji se samo bavi prošlošću nema izgleda za lepšu budućnost. U ime moje poslaničke grupe apelujem da se setimo prošlosti, ali da podvučemo liniju i da gledamo u budućnost i da ovim merama stvaramo uslove da se u budućnosti bolje živi. Bilo je ovde govora i oko naplate poreza itd. Nije moje da ocenjujem da li su državni organi dobro radili ili nisu dobro radili oko naplate poreza. Očigledno da su rezultati tih naplata su takvi da pre idu za tim da nije sve rađeno najbolje. Bilo je i dobrih poteza, ne može se sve kritikovati, ali očigledno da je u nekim segmentima poreskih organa zatajila odgovornost, zatajila, rekao bih, i stručnost, zatajilo možda još nešto, ali, evo, mislim da je došlo vreme i da se to ispravlja i da se porez naplaćuje onako kako treba, prema realnim ekonomskim osnovama, prema ekonomskoj snazi poreskog obveznika, prema zaradama, prema dobiti, itd. Međutim, ono što meni nije jasno, a postavljam pitanje u ime Jedinstvene Srbije - kako je moguće da neki poslodavac dolazi na posao „Mercedesom S 500“, a da njegovi radnici šest meseci ili 12 meseci ne primaju platu? Javno pitamkako ga, bre, nije sramota pred Bogom i pred narodom? S druge strane, govorilo se o mogućnostima da se ove uštede ulože u nove investicije i ja sam o tome govorio u prethodnom izlaganju. Gospodine predsedniče, ja bih voleo i apelovao na vas i na ministra finansija i na sve ministre u Vladi da malo više date slobodu, ali i da apelujete na sve lokalne samouprave da malo više imaju inventivnosti u dovođenju investitora u svoje sredine, da nude povoljnosti da se tamo izgrade novi objekti gde će se zapošljavati mladi iz njihovih sredina. Nemojte mi zameriti, ja dolazim iz grada, opet moram da kažem, ugledajte se u mnogo čemu na Jagodinu. Mi to radimo uz pomoć u mnogo čemu i Vlade, ali i samostalno da dovedemo investitore i da zaposlimo radnike iz svojih sredina, a i iz okolnih gradova, ukoliko te struke nema u našoj sredini. Na kraju, ono što je vrlo bitno, jer smo govorili i o platama, gospodine predsedniče, i vi ste napomenuli i ministar finansija je napomenuo da se sprema novi zakon, uredba, propis, ne znam kako da ga nazovem, o tzv. platnim razredima. U potpunosti ćemo kao Jedinstvena Srbija podržati ujednačavanje primanja, da za isti ili sličan posao, stručan ili manje stručan, u svakom slučaju zarade budu slične kada su u pitanju one zarade koje se isplaćuju iz budžeta države Republike Srbije. Naročito bih vas molio da obratite pažnju na mnoge agencije i na mnoga tzv. nezavisna regulatorna tela. Nije moguće i nije normalno da direktori nekih nezavisnih regulativnih tela imaju po 300.000 i 400.000 dinara platu, a da predsednik Republike,predsednik Skupštine, predsednik Vlade Republike Srbije ima dva, dva i po puta manju platu. Ja govorim i znam da su oni nezavisni, ali oni su nezavisni u svom radu, u donošenju svojih odluka, ali ne mogu i ne smeju da budu nezavisni od ekonomskog i finansijskog stanja koje je u državi Srbiji. Ne može neki činovnik u nekoj agenciji ili u nezavisnom regulatornom telu, koji ima godinu, dve ili tri staža, da prima 200.000 i 250.000 hiljada dinara, a ministar da radi u Vladi za 90.000 ili za 100.000 dinara. To, jednostavno, nije normalno za mene. Izvinite, molim vas, ali to je tako. Svi oni primaju plate sa državnih jasli i moraju da budu upoređeni sa drugim poslovima. Ne mogu stručni saradnici u Vladi Republike Srbije ili u Narodnoj skupštini da primaju 60.000 i 70.000, a da u nekim agencijama neki, koji su se juče zaposlili, proverite koliko primaju, govorim na osnovu podataka, imaju 150.000 i 200.000 platu. Za koji posao, pitam ja i šta oni doprinose boljitku ove zemlje, boljem ekonomskom i bržem razvoju Republike Srbije? Ja vas molim u ime Jedinstvene Srbije, gospodine predsedniče, sa svojim saradnicimada i o tome povedete računa. Kad to sve stavimo u okviru onoga zašto smo ovde, a imamo želju da usvojimo ovaj rebalans budžeta i prateće zakone i da stvorimo ambijent da se u Srbiji može za godinu ili dve, tri, kao što sam rekao, bolje živeti, da naša deca imaju bolju budućnost, ja u ime Jedinstvene Srbije i poslaničkog kluba Jedinstvene Srbije još jednom da imate punu podršku za sve mere koje sprovodite i koje ćete sprovesti i želim vam uspešan rad u tom poslu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Aleksandar Vučić. Izvolite.
Nekoliko važnih pitanja ste pokrenuli, gospodine Petroviću. Prvo, kako je moguće da neko ima neki „Mercedes“, ja nisam baš stručan za te tipove „Mercedesa? Neko ima neki skupoceni mercedes, a radnici mu šest meseci nisu dobili plate. To je razlog zašto naše inspekcije pre svega idu i proveravaju da li su radnici prijavljeni, da li su im isplaćeni doprinosi i to u meri u kojoj to nikada ranije nismo činili. Više je kontrole izvršeno u prethodna četiri meseca, nego u prethodnih devet godina, verovali ili ne. Zašto? Zato što je dovoljno petkom ili subotom uveče da izađete u Beograd, Novi Sad, Kragujevac i sve veće gradove i da vidite kako nam siva ekonomija cveta, prihodi nisu prijavljeni. Postoje lica sa takvim skupocenim automobilima, sa skupocenim objktima, a njihovi radnici ili nemaju primanja ili im nisu uplaćeni doprinosi ili nisu prijavljeni i pri svemu tome moraju biti zahvalni i za to što dobiju. Dakle, naš posao kao države je da napravimo najbolji mogući poslovni ambijent za ljude, da zarađuju pare. Neka taj ima i sto „Mercedesa“, ali je važna samo jedna stvar, da je on isplatio sve poreze, sve doprinose i plate radnicima. Zato ih mi kontrolišemo i zato ih kontrolišemo sve jače i kontrolišemo ih sve više. Možete da protestvujete koliko god hoćete, mi ćemo sa tim kontrolama da nastavimo. Možete da nas ne volite koliko god hoćete, sa tim kontrolama ćemo da nastavimo, jer to je način kako država postaje normalna i kako država postaje uređena. Pokažite mi zemlju o svetu, kada govorimo o tome, i vidite, u svakoj svojoj rečenici se po nekom zamerim ili većoj društvenoj grupi, ali sam siguran da će negde na kraju ljudi u Srbiji da kažu, ako ništa, pa pusti tu budalu da završi ono što mora, pa će onda neko drugi da dođu, jer svi znaju da sam u pravu za to što govorim. D Kada odete bilo gde, u Minhen u Nemačku ili kad odete u Beč u Austriji, ili kada odete u Rim ili Milano u Italiji ili u Pariz, da li možete da uđete u metro ili bilo gde i da se vozite za džabe? Da li vam se to ikada desilo? Dok sam živeo u Londonu, da bih izbegao plaćanje za tri zone, ulazio sam na prvoj stanici druge zone i izlaziona poslednjoj i išao pešice još kilometar samo da to ne bih morao da platim, ali ono što se voziš, moraš da platiš. U našoj zemlji je normalno da ti ne platiš. U našoj zemlji je normalno da vole političare koji će da kažu – nemojte da plaćate račune za struju, a u jednoj Švajcarskoj bi vas odveli u ludnicu i vezali za radijator. To je suštinska razlika. Svi znate da govorim istinu. To su stvari koje moramo da menjamo. Nisam slučajno zamolio penzionere od kojih treba da nasledimo energije, od kojih treba da nasledimo ljubav prema zemlji, da se ugledamo na njih, da tražimo svuda i fiskalni račun, da na svakom mestu hoćemo da nam država napreduje da bismo što pre izašli iz krize i da bismo mogli to da platimo. Kada govorite o prosvetarima, koliko su u pravu, razgovarao sam sa predstavnicima njihovih sindikata i svi su u pravu. Sve što su rekli, u pravu su, i taj čovek koji je negde zlonamerno i prema meni i prema drugima i rekao – pa ja imam 45 hiljada, a neki u Vladi imaju 200. Ja nemam. Tačno je da neki imaju, ali te što imaju kada ih dirnete, verujte mi, pola sveta skoči da vam kaže – to ne smete da dirate. Ima neka idiotska agencija i dan danas ne znam šta radi. Tri puta sam pokušao da je ukinem i svaki put ne postoji čovek na kugli zemaljskoj ko mi nije uputio dopis da to ne sme da se ukine zbog evropskih pravila, ili ne znam zbog čega. Zašto ona beše? Reći ću vam, smejaćete se i sami. Ne znate zašto nam to uopšte treba? Da li je agencija za mikrobiologiju i nuklearnu, ne znam ni ja šta već, tako nešto. Tako nešto ne možete da ukine da ste još toliki. Ceo svet vam skoči na grbaču ako to hoćete da ukinete, a plata lepo 200.000, 300.000 nečega, čega god hoćete. Tu ste potpuno u pravu. Nešto ćemo moći da uradimo. Što se prvog dela tiče, zato sprovodimo te kontrole. Zato to radimo i time se hvalimo, iako znam da će nam deo ljudi svakoga dana zameriti. Znate li koliko sam dobio poruka od drugova, prijatelja, kažu – sada su nas sklonili sa splava, zatvorili su taj poznati splav u Beogradu. Ne znam da li je „r“, ili kako se već zove. A jeli? Šta ste uradili? Ništa, samo smo imali duplo knjigovodstvo, znate. Da li su oni ili neki drugi, da mi ne zamere. Imali smo samo duplo knjigovodstvo, jedno gde naš gazda vidi koliko smo potrošili, a jedno što prijavljujemo vama u državi, pa vama u državi ne platimo ništa, naš gazda uzme sve. Hoćete da vam pričam o tome da ih štiti neko u policiji i u nekim drugim organima, pa ne daju da uzmemo računare. Ne daju nam da uzmemo računare. Pa znate kad, tek kad poreznik kaže - nema problema, sada ćemo da vam otvaramo zidove da vidimo gde je droga, tek tada kažu - dobro, dobro, bolje uzmi računare. Jeste i to tako traje decenijama, ali sada dogodilo se, sada im uzimamo računare. Sada proveravamo. Ne, poslali smo pse na drogu, pošto nisu ljudi bili baš vični pronalaženju droge, da vam iskreno kažem, pa smo poslali pse da traže drogu. Pse specijalno obučene da drogu pronađu. Što se toga tiče, kao što vidite zadovoljan sam što droge ima nešto za nijansu manje, nego što je bilo prošle godine i manje nego što je bilo pre dve i pre tri godine. Mnogo manje krivičnih dela izvršenih, nego što ih ima u prethodnim godinama, što takođe nije dobro, mnogo manje saobraćajnih udesa nego što smo imali prethodnih godina, ali nisam ovde da se hvalim stvarima, ja sam ovde da govorim o lošim stvarima i o tome kako treba te probleme da rešavamo. Što se tiče plata, mislim da je naš posao da te platne razrede uredimo što je pre moguće, jer ćemo time ostaviti deo ljudi u unutrašnjosti da ne dođu svi za Beograd. Jer u Beogradu vozač koji obavlja jedan posao ima dva i tri puta veću platu od vozača u Vranju, od vozača u Leskovcu, od vozača u Prijepolju, Priboju i Novoj Varoši i to su stvari koje više ne možemo da dopustimo. Plaća ih ista država. Zašto bismo to radili? Time svakom vozaču u Vranju, Leskovcu, u svim ovim mestima šaljemo poruku - skloni se iz svog mesta, skloni se iz svog grada i dođi u Beograd, a to nam nije potrebno, to nam nizašta nije potrebno. To su stvari koje ćemo morati da menjamo i to je sve nešto što imamo već 20, 25 godina, da ne pričam u jednoj, dve, tri vlasti, već o svemu onome što nismo uspeli da promenimo. Iza nas će biti mnogo stvari koje će morati da se menjaju, ali ove osnovne stvari moramo da postavimo, rekao bih na prave osnove. Naš posao je da zakonima stvorimo najbolji poslovni ambijent za sve privatnike i naš cilj je gospodine Petroviću, da pokušamo da deo ljudi iz javnog sektora koji nisu zadovoljni svojim primanjima, a koji mogu da rade u privatnom sektoru, otiđite u privatni sektor, utoliko bolje za nas. Nas izdržava privatni sektor. To je ono što hoćemo da podstaknemo, to je upravo ono što hoćemo da uradimo. Daću vam posle precizne podatke da možete da vidite. Nama se sve poremetilo kada je negde 2008. godine 200.000 ljudi iz privatnog sektora primljeno u javni sektor. U stvari, nije to samo 200.000 ljudi koji su ostali bez posla, to je 400.000 ljudi više koje moramo da izdržavamo, jer manji privatni sektor sa 200.000 mora da izdržava veći javni sektor od 200.000. Ono što moramo da uradimo jeste da kažemo našim ljudima svuda u Srbiji, u svakom mestu, da nije najvažniji cilj i da nije najbolje da imaš radno mesto u državi. Jer, mi ne dobijamo posao i nemamo posao u državi, već radno mesto. Nama je potreban posao i da ljudi mogu da zarade više u privatnom sektoru, da idu u privatni sektor, a ne da se bore samo za sigurno radno mesto, već da se bore za posao. Da više radimo, da više toga stvorimo. Mučimo se za milijardu da povećamo naš BDP, mučimo se. Dovodimo stranke i plaćamo im skupo da dođu ovde zato što mi nismo sposobni. Hoćete da vam kažem koliko smo para dali za “Fijata“? Dali smo stotine miliona evra, nemojte da kažem sve ukupno i milijardu. (Aleksandra Jerkov, s mesta: A za „Etihad“?) Ako možete da ne dobacujete i da budete pristojni, iako znam da vam pristojnost… Šta da radite, vaspitanje se iz kuće iznosi, ni u školi ne možete da ga naučite. Dakle, to su stvari na kojima mi gospodine Petroviću, moramo zajednički da radimo. Kao što ste bili uspešni u dovođenju investicija i ja na tome čestitam gospodinu Markoviću i vama. Samo vas molim da ove zime kao što će Beograd da plati sve račune, da svi ostali gradovi u Srbiji i Niš i Novi Sad, posebno Novi Sad koji to nije radio kako treba u svim prethodnim godinama, da uzmu da plate svoje račune, da plate svoje račune i za toplane i za sve drugo. Kažu juče – iznenadio nas prvi sneg. Znate kako nas je iznenadio? Bilo je olujno nevreme, 46.000 ljudi nije imalo struju. Popravljeno je u roku od deset sati. Usled olujnog nevremena mnogo veće posledice u Austriji, Švajcarskoj, Nemačkoj. Naši vredni radnici iz EPS i EMS su to popravili u roku od deset sati. Svega 8.000 ljudi sinoć nije imalo struju. Svega 8.000 ljudi pored takvog nevremena a to se dešava svuda u svetu. Mi znamo samo da govorimo negativno. Kada se to promenilo i kada se napravio bolji rezultat i kada više nikog nema da nema struju u Srbiji to nigde nije vest. Da li ste to čuli negde jutros? Nigde. Svuda ste čuli veliki problemi, ali jutros nema vesti da su ti problemi rešeni i da je sve vraćeno u pređašnje stanje. Kada su poplave u Sloveniji život je stao, a kada su poplave u Srbiji, oprostite koje su bile sto puta gore, na hiljadugodišnjem nivou se tako nešto nije nikada dogodilo. Dakle, to su stvari koje mi kod sebe moramo da menjamo. Zašto govorim iako sam pravoslavni vernik, zašto često govorim o Martinu Luteru kao o istorijskoj ličnosti? Znate, on je birao teži put i imao je manji broj sledbenika od onih koji su hteli da ostanu pri glavnoj crkvi, kako se tada naziva katolička crkva. Zašto? Zato što je govorio ono što ljudi manje vole da čuju, zato što im je govorio da svojim radom i samopregorom i požrtvovanjem možete da napredujete, a ne sedeći, čekajući i lenstvujući. Mislim da je to ono što mi kod sebe moramo da promenimo. Ja to menjam kod sebe i učim svakog dana. Trudio sam se da vas ne obrukam neznanjem stranih jezika, ali ću vas obradovati time što ću sledeće godine da se obratim na još dva strana jezika ili našim gostima ili na nekom međunarodnom skupu i uvek imam vremena, makar od jedanaest uveče do jedan posle ponoći da to učim i da to radim zato što radni dan ne prestaje. To molim i sve ostale u Srbiji da bismo mogli da izađemo iz krize. Samo da radimo još više.
Reč ima narodni poslanik dr Milorad Mijatović.
Hvala gospođo predsednice. Poštovani predsedniče Vlade, poštovani ministri sa saradnicima, kao i moji prethodnici odmah ću na samom početku reći, poslanička grupa SDPS daće punu podršku rebalansu budžeta. Daće iz više razloga, navešću neke od njih. Prvo, on je iznuđen, rebalans je nešto što je neminovnost. Istina taj rebalans, kao što je ministar Vujović rekao, nema neki veći efekat. Efekat će dati za jedan mesec, ima ograničen domet, ali je on prvi korak fiskalnoj konsolidaciji. Ta fiskalna konsolidacija iza koje stojimo znači da u budućnosti Srbija ne može trošiti više od onoga što zaradi. Ne možemo očekivati da u Srbiji koja ima BDP nešto malo veći od 33 milijarde evra, 7,5 miliona Srba to stvori, a 4,5 miliona građana Hrvatske stvori više od 50 milijardi BDP. Ne možemo imati i školstvo i zdravstvo na nivou ako toliko malo proizvodimo, i zbog toga se apsolutno slažem sa onim što je premijer Vučić rekao da treba mnogo truda, mnogo rada, da bismo BDP samo podigli za jednu milijardu. To ne dolazi sa neba, to ne pada s neba, zato treba puno uporno raditi i upravo zbog toga cela naša podrška će biti upravo u tom smeru fiskalne konsolidacije koju očekujemo, koju već imamo u ovoj 2014. godini, koju očekujemo u 2015, i sve do 2017. godine. Zašto o tome govorim? Naš deficit sada je velik. Neću s njim licitirati on je preko svih granica koje imamo. Međutim, ako hoćemo normalnu Srbiju, taj deficit mora biti između 2%, 2,5% procenta BPD, a to znači da onda za penzije ćemo izdvajati 10% BDP, a ne kao sada 13,5% . To znači da ćemo za plate u javnom sektoru izdvajati 8% BDB, a ne kao sada iznad 10% sa daljom tendencijom da se to povećava, povećava, jer stalno se vrši zapošljavanje u javnom sektoru. Isto tako znači da ćemo i subvencije sa sada 3% BDP svesti na evropski nivo, a to je negde 1,5%. Mi ove godine imamo pad BDP. Ja sam sinoć slušao ministra Vujovića, on je rekao 2% da očekuje, još to nije konačno rešenje, a danas se ispravio, čini mi se, 1,2%, što mislim da je malo realnije od onoga što se očekuje. Ovo govorim i zbog toga jer mi idemo u mere za koje su svi ovde govorili, zbog kojih prvo nismo srećni. Smanjenje plata i penzija, to nije nešto što bilo koja vladajuća struktura može da kaže da smo zbog toga srećni. Mogu da koristim dalje epitete -da, to su bolne mere, one i jesu bolne mere, ali da znate tih 25.000, ma koliko izgledalo malo i koliko je teško živeti sa 25.000 dinara, ipak njih ne diramo. Da nema neko tih 25.000 dinara znao bi koliko je ta suma velika i koliko ona znači za život. Socijaldemokratska partija Srbije je uvek insistirala da se teret krize, a kriza u Srbiji nije mala, mnogo toga je nasleđeno iz narednog perioda. Znam kako je išlo u 2000. godini, znamo kako je išla privatizacija, znamo kako se veštački stvarao privid visokog standarda, a da iza toga nije stajao rad. Prema tome, cena koju plaćamo sada je veoma velika. Možda smo je trebali platiti 2008. godine. Tada bi ova cena bila manja, možda smo trebali i pre dve godine, tri godine, možda bi bilo mnogo bolje i mnogo lakše. Ako budemo reforme odlagali biće mnogo teže, mnogo više ćemo morati da dajemo, mnogo više da se lišavamo svega onoga što imamo i zato mi insistiramo da se sve ovo do kraja sprovede i SDPS će zaista biti ta koja će podržati reformske procese. Isto tako moram da naglasim, svi govornici koji su pre mene govorili, i te kako su stali iza reformskih zahvata, to je ono što moram da naglasim. Zato i neću ponoviti neke stvari koje su moje kolege govorile, jer se s njima apsolutno slažem. To znači da u okviru pozicije imamo jedinstvene stavove, stavove koji znači reforma, jedna nova Srbija, Srbija koja će 2017. godine, pa možda i kasnije, ali bar za sada 2017. godine, ne volim da dajem lagana obećanja, izgledati bolje, kvalitetnije. Želimo da Srbija bude normalna zemlja, i samo to, ništa više od toga, gde će se živeti i moći živeti od rada, gde će penzioneri moći da žive od svojih penzija, a da onda jednostavno idemo dalje. E, to je ono zašto mi opravdavamo sve ovo što se dešava i to je kao jedan set mera. Fiskalna konsolidacija ne znači samo smanjenje plata i penzija to se u javnosti mora jasno reći. Fiskalna konsolidacija znači još mnogo više. Da vidimo gde su te subvencije, gde idu, apsolutno se slažem sa mojim kolegom i Petrovićem i Jovanovićem, koji su govorili da subvencije trebaju i poljoprivredi, ali zašto mi da subvencionišemo nekog ko ima više od 20 hektara? Zašto ne pomažemo one koje imaju do 20 hektara? Zašto nemamo zadruge, organizovan sistem da se njihovi proizvodi otkupljuju i da ti ljudi koji žive u ruralnim područjima mogu da ostanu, mogu da žive. Bio sam nedavno u jednom selu, poljoprivrednik je došao i rekao – daj molim te reci da se državna zemlja daje onim ljudima koji žive na selu, mladim ljudima koji žele tu da žive, koji žele da rade, a ne onim koji su najbogatiji, koji žive u selu, pa onda bilo koje mere mi donesemo oni nešto izvrdaju, imaju dobre apanaže o renti, od arende, a ljudi moraju da idu u velike gradove, jer tu ipak ima nešto što se dešava, nešto što se može živeti. Mi smo puno govorili i danas se puno govori o javnim preduzećima. To je još jedan deo koji moramo dobro pogledati, videti kako se tu dešava, šta se tu dešava. Naime, javna preduzeća imaju svoje neke pravilnike. Bojim se, a i upozoravam ovog trenutka, o tome smo sinoć na Odboru za finansije pričali, da se ove mere u javnim preduzećima ne zloupotrebe, da nam se ne dešava situacija kao u ranijim periodima da se plate za noć povećaju, da se podignu koeficijenti, da se neki bonusi izmisle, pa na kraju dođemo u situaciju da se izigra dobra ideja da se svi žrtvujemo da mogli da naš budžetski deficit smanjimo. Osim toga, fiskalna konsolidacija zahteva i nešto drugo. Zahteva povećanje poreza, poreza na imovinu. Krenite malo bilo gde van Beograda, po Fruškoj Gori, videćete ogromne kuće, videćete skupe automobile pred tim kućama. Postavljam pitanje – koliko se one oporezuju, kako su došli do tih bogatstava i zašto da ne – zašto da ne ispitujemo i poreklo imovine nekih ljudi, jer to su još mogućnost da ova zemlja bude zemlja socijalne pravde? Kada smo insistirali da imamo pristup da bogatiji snose najveće posledice svih ovih reformi, SDPS je uvek insistirala da oni koji imaju manje moraju manje davati. Imamo značajnu društvenu imovinu, državnu.Imamo malo društvene, ali imamo značajnu državnu imovinu. Da vidimo kako se tom imovinom gazduje, koliki je prihod od te imovine i kako i na koji način to unaprediti, unaprediti da u državni budžet dolaze veća sredstva, da možemo da pokrijemo sve ovo što nam se dešava. Kao SDPS teško mogu da kažem da imamo viška zaposlenih u javnom sektoru. To znači otpuštanja. Predlažemo da se dobro sagleda gde imamo te viškove. Videćete da viškove imamo u kancelarijama, imamo tamo gde se ne radi. Tamo gde su potrebni izvršioci, tu nemamo dovoljan broj zaposlenih. Zbog toga da vidimo kako možemo drugačijom orjentacijom dovesti do situacije da oni koji rade ostanu, a oni koji su višak da uz neke otpremnine odu i otvore privatni biznis i nešto drugo što se dešava. Ovde je nama sasvim jasno, fiskalna konsolidacija znači uštedu od 2,5 milijarde evra. Velika su to sredstva. To treba uraditi u naredne tri godine i mislim da za to imamo mnogo i sposobnosti i mogućnosti. Ono što su već neke kolege rekle, a to je da je ovaj rebalans budžeta i budžet transparentan, jasno stoji gde šta ide, pa čak i oni prihodi ispod crte, o kojima sada ovde otvoreno pričamo. Svestan sam činjenice da to ne može sada odmah da ide u budžet, da iskažemo mnogo veći deficit, ali se nadam, a to očekujemo kao SDPS da pri kraju ovog perioda imamo jasan, potpuno otvoren budžet, budžet koji će biti u skladu sa svim evropskim zemljama, da neće više biti ispod i iznad crte, da će biti sasvim jasno šta i na koji način se u ovoj državi plaća, da se zna red i da se zna ono što treba. To ćemo verovatno učiniti u ovom periodu koji imamo pred sobom. Raduje i ovo, a zašto to ne istaći, postoje indikatori da neke stvari idu na bolje. Govorim o akcizama, akcizama na duvan, na naftu, dakle, indikatori koji kažu da imamo povećanje u tom delu. Isto tako, zašto ne reći, imamo smanjenje broja nezaposlenih od 20,3 i to je ono što se dešava. Jesu to indikatori, možda to nisu oni brojevi koje bismo očekivali, ali bitno je da preokrećemo trend ka boljem, ka većem, ka kvalitetnijem. Odmah da naglasim poslanička grupa SDPS će učestvovati i ubuduće u svim reformskim zahvatima koji se budu dešavali, u izmenama zakona, ali smo svesni činjenice – nema promene dok se svi mi ne promenimo, kvalitetnije, bolje, da više radimo i da je rad jedino merilo vrednosti. U tom smislu, mi ćemo glasati i za ovaj rebalans budžeta, kao i kada dobijemo budžet za 2015. godinu, za koji smatramo da mora da bude urađen na bolji, kvalitetniji način u smislu da on bude realniji i da ne radimo rebalanse odmah na samom početku budžetske godine, već da on bude realniji, a to je ono što smo građanima i obećali. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milan Krkobabić.
Gospođo predsednice Skupštine, gospodine predsedniče Vlade, gospodo ministri, uvaženi narodni poslanici, poštovani građani Srbije koji s pravom pratite danas ovaj prenos, ništa nema mnogo zanimljivo u razmatranju budžeta, bilo preduzeća, bilo lokalnih zajednica, bilo države u onom smislu. To je ispunjavanje određenih tehničkih, zakonskih propisanih normi, rekao bih, određenih domaćih, a i inostranih standarda koji nas obavezuju. Ovaj rebalans koji je danas pred nama je nešto što je potpuno prirodno proizašlo, da verifikujemo postojeće stanje i da vidimo gde smo. Potpuno sam ubeđen da on ima i ovaj drugi, širi značaj. On je predigra za jednu veoma ozbiljnu igru u narednim godinama. Pripremamo se i za tu igru, pod znacima navoda naravno, moramo biti svi više nego spremni. Premijer se u svom izlaganju osvrnuo na jednu stvar koja mi je veoma interesantna, pitanje motiva za donošenje ovakvih mera. Kada smo već kod tih motiva, oni proširuju to, pa se postavlja pitanje da li nam je za ovakav jedan koncept koji je korenit, kvalitetan, bitan potrebna politička podrška većinske partije? Potrebna je, ali nije dovoljna. Da li nam je potrebna podrška pozicije, kako smo čuli, u ovom parlamentu? Naravno, potrebna je, ali ni ona nije dovoljna. Da li nam je potrebna podrška opozicije? Naravno da nam je potrebna, ali ni ona nije dovoljna. Za ovakav jedan iskorak, krupan iskorak potreban nam je opštedruštveni konsenzus. Pre svega bih od premijera voleo da čujem da li on ima osećaj, subjektivni da u ovom momentu u društvu postoji jedan takav konsenzus da krenemo u ove mere koje su pred nama. Ovaj rebalans je uvod, uvod u suštinske ključne reformske mere, ali poštovana gospodo, ne deklarativne. Mi svi uglavnom kažemo reforme, reformske mere i onda tu stanemo, ne napravimo ništa konkretno, pogotovu oni koji se tiču te mere. Sada, kada krenemo redom, jedan, drugi, treći, četvrti, padne knjiga, možda na jedno ili dva slova, na inicijatore takvih ključnih reformskih zahvata. Tu je taj problem. Zato nam je potreban širi, rekao bih, opštedruštveni konsenzus za realizaciju ovakvih mera. Ono što je upečatljivo u ovom rebalansu to je početak tih ušteda. Naravno, osnovni princip ekonomije je princip ekonomičnosti, smanjićemo troškove do mere do kojih to možemo da uradimo i mi ćemo to uraditi. Uradićemo to i u idućoj godini, ako sam dobro pratio, nekih 661 milion evra je predviđena ušteda u idućoj godini. U redu, konstatujemo, pretpostavljamo da dalje ne možemo, ali to je ta tačka. Postavlja se pitanje – budžet, plan poslovanja, finansijski planovi uvek imaju dve strane, prihodnu i rashodnu. Mi u Srbiji uvek imamo običaj, bar do sada, zato nam je i deficit prešao u naviku, da se bavimo samo rashodnom stranom. Prihodna strana iziskuje rad, energiju, da se zasuču rukavi, iziskuje i odgovornost. To odgovornost mora da se napiše krupnim slovima. Bez izvedene odgovornosti sve ovo će biti samo mrtvo slovo na papiru. Hajde da se posvetimo u idućoj godini toj prihodnoj strani, da vidimo gde i kako to možemo da zaradimo, na koji način možemo da popunimo budžet Republike Srbije. Prvo, to je jasno, usvojili smo ovde zakon, proces privatizacije valja okončati na pravi način, suočiti se preduzećima u restrukturiranju, ali ne samo suočiti nego zaista to i rešiti, suočiti se sa preduzećima koja su u vlasništvu države Srbije, sa javnim preduzećima. Ima dosta nerazumevanja kada su u pitanju javna preduzeća, ima naravno, jer suština javnih preduzeća je nešto što je specifično. Morate biti u tom miljeu da biste tu suštinu do kraja shvatili. Naravno da jedno javno preduzeće mora da ispuni misiju zbog koje je osnovano. Nekada ta misija nije profitabilna, ali je društveno korisna. Ali, tamo gde to javno preduzeće može i treba tržišno da posluje, onda ono mora da ima prvi i osnovni zadatak, a to je profitabilnost. To preduzeće mora da bude profitabilno, pod jedan, pod dva, mora da raste i da se razvija, mora da investira i mora da vodi adekvatnu politiku društvene korporativne odgovornosti tih preduzeća. Složićemo se da kada pogledamo javna preduzeća u Srbiji ove kriterijume zadovoljava veoma mali broj tih preduzeća. Ono što je porazno i čemu valja obratiti posebnu pažnju, postoje javna preduzeća koja posluju na tržištu, a monopolisti su. Zamislite monopolistu, a ima gubitke, to je pre svega društveno neodgovorno preduzeće i to je sistem koji nema konkurenciju, a urušava se. Odakle dolazi to urušavanje tog sistema? Naravno, ne dolazi spolja, nema drugih sistema tog tipa. To urušavanje je neka vrsta autodestrukcije tih sistema i to je ono o čemu je malo pre premijer govorio, da ima glavobolju kada govori o EPS, o sledećim tim preduzećima. To je ključno pitanje sa kojim moramo da se suočimo. Prvi korak koji mi podržavamo i pravi korak u tom pravcu je bio – hajde da kažemo - koliko će koje javno preduzeće iduće godine uplatiti u budžet Republike Srbije. Danas to ponovo ponavljam, do sada to nisam ovde čuo, i veoma često u ovakvim diskusijama smo načelni, ali izbegavamo da konkretizujemo stvari. Ako se dobro sećam, to je nekih 150 miliona evra. Hajde da razmotrimo da li može to da bude i 300 miliona, hajde da razmotrimo. Ne tvrdim, valja pokušati, valja uložiti energiju. Hajde da angažujemo sve pametne, umne ljude sa ekonomskih instituta, analitičare, stručnjake, hajde da nam kažu kako to da uradimo. Teško je, ali je to nešto što je konkretno i biće od velike koristi za Republiku Srbiju. Ubeđen sam interno da prihod koji ostvare javna preduzeća na takav način može biti ravan onom koji ćemo ostvariti uštedama na smanjenju penzija i plata. Koliko znam, to je nekih 380 miliona. Hajde da zaradimo tih 380 miliona. Zašto da naša srpska kockarnica jedina u svetu beleži gubitke? Mislim na „Lutriju Srbije“, banalizujem stvari. Kazino uvek dobija, opet banalna stvar, ali primetna. Da ne ređam, znači, valja se posvetiti konkretnim stvarima. Mislim da je to nešto što je pred nama. Ja bih očekivao da Ministarstvo privrede i ministar finansija izađu sa konkretnim obavezama, odnosno da ozbiljno razmotre ovaj proces autodestrukcije u preduzeću, a on se odvija, reći ću vam sad i gde, u trouglu menadžmenta, uprave i sindikata. To je „Bermudski trougao“. Tu su i politički kadrovi i politički uticaji i svi ostali. Hajde da razbijemo taj trougao, da dovedemo ljude koji će preuzeti odgovornost za ono što rade, a to preuzimanje odgovornosti će biti definisano njihovim poslovnim rezultatom. Istovremeno, osvrnuo bih se i na relativno dva kratka teksta koja tretiraju penzije, plate i smanjenje. Hajde da pokušamo da na to gledamo na jedan malo originalniji način. Hajde da ne pričamo o smanjenju, hajde da kažemo da gledamo kao na doprinos solidarnosti jednog dela penzionera i zaposlenih u javnom sektoru da u relativno ograničenom vremenskom periodu daju doprinos da bismo ove mere o kojima sam malopre govorio mogli relaksirano da sprovedemo. Zašto to govorim? Poštovani narodni poslanici, veoma često odlazim na teren po Srbiji, sutra ću biti u Valjevu, skupovi su po 400, 500, 600 ljudi. Meni je to značajno. Značajno mi je da čujem kako ti ljudi reaguju. O tome se i priča u lokalnim sredstvima informisanja. To su ozbiljni i odgovorni ljudi koji su davali svoj doprinos za razvoj ove zemlje. Davali su, recimo, doprinos kada je bio zemljotres u Crnoj Gori, pa smo izdvajali veliki broj godina. Davali su doprinos kada je bilo u pitanju vodosnabdevanje grada Beograda. Nema potrebe da nabrajam. Ako im kažemo - ovo je vaš doprinos da u ograničenom vremenskom periodu uspemo da pokrenemo privrednu aktivnost, onda će oni to i shvatiti. Ali, bojim se da neki ili određene grupe šalju loše signale. Nisu to ljudi koje možemo obmanuti tek tako. Da, vama ćemo uzeti, smanjićemo, a ovamo nećemo uraditi ništa. Oni to prate i prihvatiće sve ovo pod uslovom da se preduzmu jasne, energične, reformske mere. Rekao sam u ovoj privrednoj sferi, ane mogu da mimoiđem ni sferu javne uprave. Gospodo, carina. Mi sada kažemo da smo pospešili naplatu akciza. Zašto je pospešujemo, zašto je već nemamo? Hajde da vidimo šta nam radi poreska uprava, šta nam radi carina. Čini mi se da je 40 hiljada smanjen broj onih koji čekaju posao. Inspekcija rada radi svoj posao. Pa, mora da ga radi i bolje. Jedno konkretno pitanje - da li ta inspekcija rada ima nameru da kontroliše i strane kompanije? Hoćemo li da stanemo na put onom da strana kompanija isplaćuje deo plata radnicima u okolnim zemljama i da time direktno podriva budžet Republike Srbije? Naravno da su ta tri segmenta veoma bitna i zaslužuju suštinsku, dubinsku reformu. Bojim se da tu još nismo krenuli. Možemo da ih pohvalimo, ali suštinski pomak još nije napravljen. Na ovaj način, ukoliko se okrenemo ka prihodnoj strani budžeta u narednoj godini ili u narednim godinama, sa ciljem da ovaj budžetski deficit dovedemo u okvire koji nam mogu biti prihvatljivi, mi možemo da kažemo da ove mere koje su više nego teške, jasno je da su teške, nekome ko ima 30 ili 40 hiljada ako smanjimo određeni procenat, ne može se olako preći preko toga i reći da to nije teška mera, to je njegovo lično odricanje, ali onda to odricanje, onda te mere imaju puno opravdanje i onda možemo očekivati podršku od tih ljudi. Istovremeno, ovde je ukratko dotaknuto i radno angažovanje ljudi koji primaju socijalnu pomoć. Ministar Vulin je o tome govorio i istakao je da je to nešto što će doprineti, recimo, da lokalne sredine, gospodin Marković-Palma, odrade neke poslove. Imao sam neke razgovore sa ljudima iz lokalne samouprave Londona. Nije to cilj, nećemo mi odraditi neke bitne poslove. Mi nekih velikih poslova da uradimo na takav način i ne možemo. Ali, šta možemo da uradimo? Šta je s vrha tih mera kod njih? Ona mora biti svrha i kod nas, gospodine ministre. To je da radno sposoban čovek, koji godinu dana čeka posao, ukoliko ne oseća obavezu da se ujutru, takav je slučaj u Londonu, u određeno vreme pojavi na tom i tom mestu, provede određen vremenski period, on gubi sponu sa realnošću i posle godinu dana ti ljudi tvrde da on apsolutno nije sposoban da se uključi u rad bilo koje korporacije. Znači, mere su više psihološkog karaktera. Čuvamo dostojanstvo tih ljudi, jer socijalna pomoć je milostinja. Ljudima ne treba milostinja. On treba da zna da je odgovoran, da ima obavezu da se pojavi i da za tu svoju odgovornost dobija tu nadoknadu. Ukoliko odradimo nešto korisno u tim lokalnim sredinama, biće to dobro. Ali, odmah da vam kažem, imaćete velike otpore. Te lokalne sredine baš i nisu spremne da odmah jurnu i da sad sve te ljude koji su primaoci socijalne pomoći, radno sposobni, krenu da angažuju. Vi ćete čuti gomilu opravdanja, ali to je sve u ovom našem maniru. Na kraju, opširnije ćemo govoriti kad budemo videli predlog budžeta za narednu godinu. U tom predlogu budžeta za narednu godinu ja bih voleo, ako to bude moguće, a sada je ovde i predsednik Vlade, da predvidimo izdvajanje sredstava, da oživimo koncept socijalnog preduzetništva. Zašto govorim o tome? Postoje dva sektora poslovanja, javni i realni. Postoji i tzv. treći sektor – sektor socijalnog preduzetništva. Baratamo brojkama, danas je rebalans, Slovenci ostvare blizu 8% BDP upravo iz tog trećeg sektora, sektora socijalnog preduzetništva. To je nešto što nije izmišljeno, to je nešto što egzistira u zapadnoj Evropi i nešto što je tržišno utemeljeno. Ja bih molio da u planiranim sredstvima za budžet za iduću godinu imamo i tu stavku, bar simboličnu, inicijalnu, da možemo da krenemo sa tim projektom. Projekat će zaživeti na jedan jednostavan način, ukoliko mu damo prave ekonomske stimulanse, a to su intervencije u sferi poreza i doprinosa, u smanjenju ili, recimo, intervencije stopa PDV, pozitivnoj diskriminaciji i učešću u javnim nabavkama i, ja bih rekao, u stvaranju pozitivne klime u kupovini proizvoda i usluga socijalnog preduzetništva. Na kraju, poslanička grupa PUPS, ovo govorim zbog javnosti Srbije, nije u Vladi Srbije. Mi nemamo ministre i ne čuvamo ministarska mesta. Kada mi kažu – možeš da izađeš iz Vlade, ja kažem – da bi mogao od nekud da izađem, prvo moram da uđem. Ovo nije podrška Vladi, nije podrška Srpskoj naprednoj stranci, ovo je podrška jednom konceptu, konceptu Aleksandra Vučića, za koga smatramo da je pošten koncept, koji je iznuđen i dugoročno gledano veoma ispravan. Zbog toga ćemo ovo i podržati. Hvala vam.
Reč ima Aleksandar Vučić. Izvolite.
Želim da se zahvalim gospodi Mijatoviću i Krkobabiću. Oni su izneli neke argumente koje ja nisam iznosio, a to je o onome koliko mi stvaramo, a koliko stvaraju neki drugi, a kako bismo želeli da živimo neuporedivo bolje trošeći ono što nismo zaradili. Vi ste potpuno u pravu za javna preduzeća i za to koliko ćemo moći od njih da naplatimo. Pošto ne vidim gospodina Krkobabića, ustaću ovaj put da na takav način mogu da se obratim. Dakle, pre svega što se javnih preduzeća tiče, mi smo se dogovorili da za 150 miliona evra uvećamo prihode države od javnih preduzeća u odnosu na one koje smo imali. Ti prihodi moraju da budu mnogo veći, ali 150 miliona evra će biti uvećani prihodi. Imamo nekoliko ozbiljnih problema, to je „Srbijagas“ dobrim delom opravdano, jednim delom neopravdano, većim delom je opravdano zato što toplane po Srbiji ne plaćaju račune, a onda vam dođe skandal, pa kažete – nemate grejanje u Boru, nemate grejanje u drugom, trećem, petom ili 10 gradu. Beograd je tu ubedljivo najuspešniji i ako ništa, nova uprava Beograda je dve stvari uradila veoma dobro, a to je da više nema nikakvog zaduživanja grada, apsolutno nikakvog da su stvari postavljene na realne osnove i da svoje obaveze prema Republici i prema javnim preduzećima u potpunosti ispunjavaju i to što su uspeli da podignu naplatu u GSP-u, to je takođe veliki uspeh i smanjenje gradskog deficita veoma značajno. Molim samo i sve ostale da to razumeju koliko je važno, jer ne možemo da okrivljujemo „Srbijagas“ sutradan ako njemu čitavi gradovi i čitavi regioni uopšte ne plaćaju račune. Dakle, naš je problem u tome što su imali neka javna preduzeća godinama, decenijama i skrivene račune, račune koje mi nikada nismo videli u našim bilansima, račune koje vi nikada niste videli u budžetu, račune koje mi nikada nismo prikazali poslanicima, ne ove godine, nego nikada kroz istoriju srpskog parlamenta. I to je ono što nam MMF zamera, MMF nam zamera to što smo mnogo toga držali ispod linije, zato sam vam ja pročitao sve ove podatke, pročitao sve ove podatke veoma precizne, da mi ne želimo da krijemo od javnosti i moraćemo tu metodologiju da promenimo, jer sve garancije državne nam se važe kao javni dug i sve nam to računa MMF, samo mi ne računamo u naš deficit. I pre mislim da je to naša greška u računici dugogodišnja, višedecenijska, nego što je to greška MMF. Mi ćemo kao što znate, uzeti od „Elektromreže Srbije“ 60 miliona evra, to je najveći novac, zatim od „Telekoma“ Republike Srbije, naravno od „Pošta“, razume se od „Jugoimport“, SDPR 20 miliona, a ono gde imamo probleme, to su „Elektroprivreda Srbije“ i „Srbijagas“, „Srbijašume“ i tu imamo ozbiljne probleme i tu su nam potrebne svakovrsne promene u odnosu prema tim preduzećima, da bismo mogli da ostvarimo značajniju dobit i značajnije prihode, značajniji profit da bismo to mogli da zadržimo u državnoj kasi. Takođe, verujem da ćemo smanjiti naša izdvajanja za naša preduzeća u restrukturiranju, jer smo krenuli u rešavanje tog problema. Postoji jedan deo preduzeća za koji niko nije zainteresovan i koji će morati da ide u likvidaciju, već 10, 15 godina tu ne postoji bilo kakav proizvod, niti neko obavlja bilo kakav posao, ali postoje preduzeća koja 10 godina nisu radila, a za koja postoje zainteresovani ljudi, kompanije da ih preuzmu. Mi sa njima vredno i naporno radimo i trudimo se i pokušavamo da pronađemo najbolje rešenje. Zato ćemo ići sa našim izdvajanjima i sa tim da država pomogne. U čemu je sada naš problem? Znam da vi znate, ali mi je važno da građani znaju kada nemate podršku i kada ne postoji taj jasni konsenzus, hoću da ljudi znaju o čemu je reč. Dakle, ako bismo mi prodavali halu u Priboju, mogli bismo da uzmemo milion ili milion i po evra na tu halu, ali to je samo nešto što imovinski vredi i posle toga vi nemate više nijednog zaposlenog. Ako mi kažemo, uzmite halu besplatno, mi ćemo vam dati još pet, šest, sedam, 10 miliona evra, imate da sačuvate 600 radnika, da obnovite proizvodnju, da nam uplaćujete poreze i da imate obavezu da taj broj zaposlenih držite toliko vremena i da povećate broj zaposlenih u narednom periodu za još 300 ljudi, onda će to nas da košta. Ali, za to nam je potreban konsenzus i potreban nam je razumevanje ljudi, prvo da znaju da nismo lopovi, da ne polaze od sebe, da znaju da ništa ne uzimamo za sebe, već da to radimo zbog tih radnika, da znaju da to radimo zbog obnavljanja proizvodnje. I zbog toga i zbog mnogih drugih stvari nam je konsenzus i te kako potreban. Taj konsenzus je nemoguće postići u društvu u kojem imate dramatično suprostavljanje interesa onih koji bi želeli da sve ostane kao ranije, onih koji podržavaju proteste, a ranije su bili protiv tih koji su takve proteste održavali. Onih koji podržavaju i one proteste koji su besmisleni. Nije problem u protestima koji su smisleni, u protestima u kojima vidite neki ozbiljan zahtev i u kojima vidite rešenje, ali je problem u tome ako je nečija politika, poput Dekartovog – sumnjam, dakle postoji. Njihova je politika – mrzim, dakle postoji. Videćete kasnije koliko sam u pravu, jer ću biti primoran da brojne stvari demantujem, brojne neistine i laži koji su prethodnih dana izgovarali na različitim mestima i zato ću imati dovoljno hrabrosti da sačekam te veoma glasne i veoma mudre da izgovore svoje neistine, pa da to sve dobije svoj epilog. Znate, zato što ja nemam vremena da se bavim njihovim svakodnevnim klevetama, već jedanput u dva ili tri meseca dođem u priliku da to odgovorim lice u lice, a kao što znate, nisam ni malo plašljiv i za razliku od njih, obraz mi je čist i hvala vam na tome, ja se ponosim [[Aplauz.]] Ali, bez tog konsenzusa u društvu, mi ćemo to morati da izguramo. Razgovarao sam sa Gerhardom Šrederom nedavno, po treći put, ne ovde u Srbiji, da li je u Švajcarskoj ili u Nemačkoj, mislim da je bila Švajcarska i on mi je rekao jednu stvar pre nego što smo ušli u ove reforme i pre nego što sam i vas pozvao, gospodine Krkobabiću da vam iznesem naš plan i pre nego što ste vi izneli vaše primedbe i pre nego što smo se dogovorili oko svega, razgovarao sam i rekao sam mu šta mi je namera. Rekao sam šta mislim i šta je to što moramo da uradimo, bez obzira na činjenicu da to niko u Srbiji neće da razume. Svakoga dana ćete u svakoj novini da čitate – a što niste uradili ovo, a što niste uradili ono, a što niste skinuli ovome više, a što niste skinuli ovome manje? A što skidate nekom ko ima 80.000 dinara penziju, on je više uplaćivao, a ne skidate onome od 25.000 dinara? Mi smo se rukovodili, pre svega principom pravičnosti, principom mogućnosti da ljudi opstaju i da ljudi mogu da prežive, zato što ne mislim da ovakvo stanje treba u našem društvu da traje godinama, jer kada mi budemo došli do tih 50 milijardi o kojima je govorio gospodin Mijatović, i ne do 50, već 40 milijardi, a sada smo na 34 milijarde, kada do toga budemo došli, onda nećemo imati problem ni sa dramatično većim penzijama, ni sa dramatično većim platama. To je pitanje našeg rada, našeg angažmana, naše marljivosti. Govorićemo kasnije, siguran sam, i o stečajnim pravima i videćete koliko se nisu na ozbiljan način pripremali oni koji su o tome govorili. Nisu proučavali čak ni presude, ni odluke Strazbura, nisu se bavili ničim na ozbiljan način. Jedino čime su se bavili to je iskazivanje mržnje i to mržnje bez ikakvog pokrića i to im je valjda nešto najlepše što mogu da čuju. Zato ih razumem, što su srećni kada se neko pojavi ko će da viče „Vučiću, pederu“ ili nešto slično, jer je to njihov usklik, njihove pravde, njihovog znanja i njihovog obrazovanja. Ja moram da vam kažem da nemam ništa protiv toga, jedino što znam, to je da ne mogu da mi viču ono što su nekima drugima vikali, kada su ih nazivali – lopovima ili nešto slično, znate već. Mogu da budem i ovo i ono, mogu da budem šta god hoćete, ali nikada mi niko nije vikao i uveren sam da mi niko nikada neće vikati da sam lopov, i u tome je razlika.
Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovani predsedniče Vlade, gospodo ministri, kolege poslanici, ovaj poslednji nastup predsednika Vlade verovatno je bio uvod u izlaganje opozicionih poslanika koji posle tri sata rasprave, konačno će doći u priliku da kažu i svoje mišljenje o predloženim zakonima o kojima danas raspravljamo. Od nas, predsedniče Vlade, nećete čuti reči mržnje, nećete čuti uvrede, nećete čuti paušalne optužbe. Mi ćemo danas u ovoj raspravi govoriti o onome što se nalazi u Predlogu zakona koji su pred nama. Govorićemo, postavićemo pitanja - ko je odgovoran za neke stvari koje nisu urađene? Postavićemo pitanje – kakva je budućnost građana Srbije sa merama koje predlaže ova nesposobna Vlada? Prva tačka dnevnog reda je rebalans budžeta. Rebalans budžeta koji se donosi na kraju godine, praktično oslikava stanje u načinu kako je vođena država u toj godini. U njemu nema mnogo prostora, nema ni mnogo vremena da se vide neke promene da se urade neke reforme. Ako se pogleda stanje ono je katastrofalno. Slušali smo ovde o velikoj naplati akciza. U rebalansu budžeta očekivani prihod akciza u odnosu na planirani budžet je 16,4 milijarde dinara. Očekivane akcize na duvanske proizvode se smanjuju za 19,8 milijardi dinara. Ja znam da će sada odgovor biti – da, ali u zadnjih mesec dana su se stvari promenile. Ja pitam šta se radilo osam, devet meseci pre toga? Ko su bili ministri, ko je bio premijer, ko je bio direktor poreske uprave, ko su bili ljudi koji su odgovorni za ono što imamo danas? Ja kao građanin zemlje želim da verujem da će se stvari u budućnosti promeniti, ali ja govorim o onome što piše danas u rebalansu budžeta, a pišu ovi brojevi. Piše da će poreski prihodi biti manji za 43 milijarde dinara sve zajedno, da je najveći pad nominalno 32 milijarde kod naplate PDV. Ako pogledate kako se naplaćuje PDV, PDV od nekih 100 miliona se naplati od 109, čini mi se, miliona do avgusta je naplaćeno PDV na domaću robu, a 200 i nešto na stranu, na uvoznu robu. To govori o strukturi privrede i prodaje i stanje u privredi naše zemlje. Na prihodnoj strani, recimo, nestalo je planiranih tri milijarde dinara od Narodne banke Srbije. Želeli bi da dobijemo odgovor gde su te pare? Zašto su u rebalansu nestale? Naravno, potrebno je nešto reći i o rashodnoj strani. Na rashodnoj strani gotovo najveća nominalna promena su ostali tekući rashodi koji su skoro duplirani. Znači 99,3 je promena u odnosu na planirani budžet. Sa 13 milijardi i 600 miliona na 27 i nešto milijardi. Jako je teško za ovo kratko vreme, 40 sati koje smo imali, da proučimo u ovih 300 i nešto strana gde su te pare završile i na koji način su potrošene. Jedan kolega je postavio pitanje legitimno za ovo najveće povećanje od 2000%, to su dotacije Fondu za zdravstveno osiguranje i nismo čuli odgovor direktno u mikrofon, čini mi se da bi odgovor trebao da bude da je to usled promene stope koja se odvaja, koja je promenjena tokom leta. Tada smo ovde slušali da je Republički fond u suficitu i da njima pare ne trebaju. Ako im pare ne trebaju, zašto im iz budžeta sada dajemo 14 milijardi dinara? Ako primenimo čisto zdravu logiku, 14 milijardi sada treba da damo, onda ćemo za 14 milijardi, koliko je 2% smanjeno za zdravstvo a povećano za penzije, da ćemo sada da smanjimo dotacije Fondu za penzijsko osiguranje, toga nema. Tu je smanjenje pet milijardi a ne 14. Znači devet milijardi fali. Mislim da ovo smanjenje od pet milijardi možemo da računamo i smanjenje, ukoliko se usvoji ovaj zakon o smanjenju penzija, koliko će manje biti potrebno Fondu za penziono i invalidsko osiguranje kada se smanje penzije, usvajanjem ovog zakona u naredna dva meseca. Znači, nije devet nego mnogo više milijardi. Teško je sve čitati, ali recimo, možete da čitate, pošto u ovom dokumentu, ko ga je pratio, ima iz svih ustanova budžeti, izmene, i onda je zanimljivo da je Fond za zdravstveno osiguranje u svom planu za 2014. godine, nije imao ovih 688 miliona transfera iz budžeta države, nego dve milijarde i 580 miliona. Onda je tu povećanje ne 2000%, nego 544%. Ovi brojevi samo trebaju da pokažu da je ova država u prethodnih 10 meseci vođena neodgovorno. Evo rečenice iz budžeta koja potvrđuje moju tvrdnju. Kaže – formalno je smanjen broj zaposlenih kao i realne prosečne zarade. To stoji na strani 225, da ne bude da nešto govorim što nije istina. Januar – avgust 2014. godine, realno smanjene prosečne zarade na 0,5 sa 3,7 koliko je iznosilo u istom periodu prošle godine. Istovremeno, posmatramo prema obliku svojine, prosečna neto zarada u privatnom sektoru je realno smanjena za 1%, dok je u javnom sektoru realno povećana za 0,3%. Prosečna neto zarada u ovom periodu porasla je 7,6 nominalno, a 5,4 realno u javnim preduzećima. Dalje, na sledećoj strani moja omiljena tabela, ja ću isto da je pokažem, a može svako od vas da pogleda kod sebe o broju formalne zaposlenosti u Srbiji. Pošto ste se više puta ovde hvalili smanjenjem nezaposlenosti, logično bi bilo da je povećan broj nezaposlenih. Međutim, to nije istina. Kako kaže ovde, prema podacima iz mesečnih izveštaja RZS, prosečan broj formalno zaposlenih u periodu januar-avgust 2014. godine na međugodišnjem nivou je smanjen za 1,7%, dok je prema podacima NSZ, prosečan broj registrovanih nezaposlenih lica koja aktivno traže zaposlenje, smanjen za 0,1%. Znači, svakog meseca u ovoj godini, broj formalno zaposlenih se smanjivao i to je bilo i u avgustu mesecu u odnosu na juni, poslednjem mesecu koji se nalazi u ovoj tabeli. Taj podatak je, gospodo, jedini relevantan sa stanovišta budžeta. Ankete koje se rade i kojim vi nezaposlenost merite danas od 20,3 one se ne vide u budžetu. Nema prihoda u budžetu od te zaposlenosti, odnosno nezaposlenosti, odnosno jasno se vidi da se zaposlenost vodi negde na crno i da država nema prihode od toga i da kaj broj nezaposlenih na crno raste u ovoj godini, a ne smanjuje. Vi danas, da pređemo na tu budućnost, dolazite sa predlogom zakona da se smanje plate i penzije u naredne tri godine i dva meseca, to je privremeno, tri godine i dva meseca, a onda slušamo priču – biće nam bolje za dve godine, pa će nam biti možda bolje i za godinu i po dana. Ako će nam tako brzo biti bolje, zašto tri godine i dva meseca? Zašto ne dve godine, za koliko će nam biti bolje? Hajde za dve godine da oročimo ovu meru. Možemo da diskutujemo o tome da u ovom trenutku teško da država ima boljih mera za smanjivanje rupe u budžetu, osim smanjenja plata i penzija. Možemo da se složimo okotoga, ali šta ćemo da uradimo na tome da se poveća prihodna strana, da se povećaju naplate poreza? Gde je danas razgovor o tome? Toga nema. Gde su nove investicije? Investicija nema. Dvesta šezdeset miliona u 2012. godini. Sedamsto sedamdeset miliona evra u 2013. godini. Koliki je nivo stranih investicija u ovoj godini, da li to možemo da čujemo? Tog podatka nema nigde, pokušavao sam da ga nađem. Petsto šezdeset miliona je nešto što sam, čini mi se, našao, to je projektovano. Nadajmo se da je tako. Dve milijarde je bilo u 2011. godini. Dođite makar do pola od toga pa kritikujte one koji su vodili ovu zemlju u nekom ranijem periodu. Vi ste govorili ovde o načinu, recimo, kako vi želite da rešite pitanje FAP-a. Mi vas u tome podržavamo i mi znamo da je to verovatno jedini mogući način u ovom trenutku. Ali, šta ste vi govorili kada su se na isti takav način ostvarivale strane investicije u prethodnom periodu, kad ste bili opozicija? Setite se šta ste tada govorili o tom načinu dovođenja stranih investitora i podizanja privrede. Setite se vaših reči. Rekli ste, poštovani predsedniče Vlade, u jednom delu svog izlaganja, kako vama ne trebaju glasovi. Danas vam verovatno i ne trebaju, nema izbora na vidiku. Ali ste nešto drugačije govorili 10. marta ove godine, šest dana pred izbore: „Vučić: „Garantujem da se neće smanjivati penzije“. Predsednik SNS rekao je danas da garantuje da se stečena prava neće umanjivati, bez obzira na to kakve reforme nova Vlada bude preduzimala.“ Evo, ja mogu iz svih novina tog dana, to je bila centralna vest, tako su se izbori dobijali, izjavom – penzije se neće smanjivati. Šta je onda ovo danas? Da to nije bio incident, evo ga primer od 5. decembra 2013. godine, u kampanji za izbore na Voždovcu: „Vučić obećava – živećete bolje krajem 2014. godine“. To je sad. To je ovaj trenutak. Da li građani žive bolje? Da li će posle ovih mera njima biti bolje? Da li je ovo bolje u odnosu na ono pre godinu dana? Nije bolje. I ostaje nam nada da kad se ovo sve uradi, da će nam biti bolje za dve godine, koliko kaže premijer, a za tri godine i dva meseca, koliko kaže zakon koji treba da usvojimo. Mi smo vam dali amandman, poštujući vaše reči, da ovaj zakon ne traje tri godine i dva meseca, njegova primena, nego da traje dve godine. Molim lepo, to su vaše reči. Kod zakona o smanjenju plata u obrazloženju stoji da se očekuje – očekivani efekat je 60 milijardi dinara za tri godine. Tog podatka nema kod zakona umanjenja za penzije. Ne postoji ta tačka 7, koja je obavezna kada se svaki zakon predlaže u proceduru i pitanje je da li je zakon uopšte u skladu sa procedurom, da li možemo danas da ga usvojimo. Nema obrazloženja koliki su efekti. Koliko sam ja uspeo da izračunam, 380 miliona evra godišnje puta tri godine, pa oduzmem ovih 60 milijardi, to je nekih 76 milijardi za penzije da će se uštedeti primenom ovog zakona na tri godine. Znači, penzioneri će podneti veći teret od zaposlenih. Dobro, ja bih voleo da me neko demantuje. Samo govorim ono što čitam u zakonima koji su ovde poslati. Možda ministar finansija misli kako je rekao da penzionerima treba manje para od onih koji su zaposleni, pa je tako rešio da veći teret ovih reformi podnesu penzioneri? U redu, demantujte me nekim konkretnim brojevima. Ono što je vrlo zanimljivo je obrazloženje ovih zakona. Ono nije pisano rukom nekog ekonomiste. I ako ga niste pročitali, iskoristite današnji dan dok sedimo ovde i slušate raspravu, pročitajte obrazloženje. Ono je vrlo zanimljivo. Pisao ga je neki pravnik. Neki dobar pravnik, sa željom da olakša Vladi posao pred sudovima pred kojima će se ovaj zakon i posledice ovog zakona sigurno naći. Dok traje ova rasprava, dobili smo nebrojeni broj poziva u našem poslaničkom klubu ljudi, koji pitaju, penzionera, da li će dobiti rešenje na osnovu kojeg im je umanjena penzija? Oni će se na to rešenje žaliti. Čuli smo da 61% neće biti obuhvaćeno ovim smanjenjem, a 72% je do 35 hiljada dinara penzije, čini mi se da je tako rekao premijer, a ministar je rekao da je nekih milion i po u onoj grupi do 40 hiljada dinara penzije. Ali, dovoljan vam je jedan na sudu, koji će dobiti presudu, ako je dobije, i da vam sve ovo padne u vodu i da svih ovih 60 milijardi dinara koliko planirate da uštedite u naredne tri godine će neko drugi morati da plaća za dve, tri, četiri godine, koliko je potrebno da se sudski procesi završe. (Veroljub Arsić, s mesta: Da li je to vaš predsednik suda?) Mislim da stvarno nije u redu da mi potpredsednik parlamenta dobacuje iz klupe, a da vi ne reagujete, gospođo predsednice?
Ne znam na koga ste mislili? Vidite da sam sama ovde.
Pratite malo raspravu. Mislio sam iz klupe.
Pratim. Slušam vas vrlo pažljivo. Nikog od potpredsednika nema pored mene, tako da niste dobro videli. Izvinjavam se, izvolite.
Ima ga u sali.
Samo vi nastavite.
Hvala. Nastaviću. Mislim da ljudi u Srbiji treba da imaju priliku da makar ovde, u ovih 20 minuta čuju nešto drugo, jer su prethodna tri sata slušali pohvale o Vladi. Na svim televizijama prethodna dva dana samo smo slušali i gledali ministre iz Vlade kako su hvalili ovo. Nigde nema da se čuje drugačije mišljenje, da neko kaže da možda nešto ovde nije u redu, da je možda pre penzija Vlada trebala da vidi zašto su povećane plate 7,6% u javnim preduzećima? Zašto je, gospodine ministre, ovo su podaci sa vašeg sajta, u januaru u državnoj upravi, agencijama i ne znam ni ja šta sve vodite, 30.549 je bilo zaposlenih, u oktobru 33.932 zaposlena, u 2014. godini znači, tri i po hiljade ljudi zaposleno, kada postoji Zakon o zapošljavanju u državnoj upravi? U lokalnoj samoupravi je zaposleno 900 novih ljudi. Da li je ova Vlada iskoristila sve ono što je mogla, pre nego što je krenula da uzima od penzionera? To je moje pitanje. Ubedite me da ste uradili sve, pa ćemo da glasamo onda i mi ovde, deleći odgovornost za ono što je rađeno 2008/2009 godine. U vreme najveće ekonomske krize je ova zemlja vođena bolje nego što je vođena danas. Budžetski deficit je bio 4%. Na kraju ove godine biće 8,5%. Zaduženje za četiri godine bilo je šest milijardi evra, a vi ste za dve i po godine zadužili zemlju 7,2 ili 7,3 milijardi evra. Ta zaduženja iz te godine nisu išla isključivo u javnu potrošnju, u budžet, nego su bile i neke kapitalne investicije realizovane u to vreme. U to vreme je napravljen „Fijat“, koji je vama prošle godine doneo rast BDP-a za 2,5%. Ja sam ovde dva puta postavio pitanje kakva je budućnost te fabrikei nisam dobio odgovor. Šta ćemo da radimo, gospodine premijeru, ako ta fabrika sledeće godine smanji proizvodnju u odnosu na ono što je proizvodila u ovoj i prethodnoj godini? (Aleksandar Vučić, s mesta:To je pitanje za vas, a ne za mene.) Kako može to da bude pitanje za mene iz opozicije? Vi ste imenovali dva predstavnika u Nadzorni odbor „Fijata“, a ne ja i moja stranka. Siniša Mali je sedeo tamo do maja meseca ove godine. Sada sedi neki gospodin Cicmil. Pitajte njega šta će da uradi. Vi predstavljate Vladu Republike Srbije koja ima 33,3% vlasništva u toj fabrici. Nemojte da govorite pitajte mene. Vi vladate ovom zemljom dve i po godine. Prestanite da govorite kao da se nalazimo u septembru ili oktobru mesecu 2012. godine. Očekujem odgovore na pitanja koja sam postavio. Hvala.
Zahvaljujem, poslaniče. Reč ima premijer Aleksandar Vučić. Izvolite.
Dakle, čuo sam to vaše pitanje i čudio sam se i prošli put, pa mi je drago što sam danas došao. Moram da priznam da ga nisam razumeo. Mi smo po vašem nalogu dali stotine miliona evra za nešto. Vi me sad pitate, ako većinski vlasnih hoće ili neće da nastavi taj posao, šta mi po tom pitanju radimo? Pa, kako vas nije sramota? Pa, kakve mi veze imamo sa tim? Većinski vlasnik se tu pita, a mi gledamo da pomognemo većinskom vlasniku na način na koji možemo. Nikada od mene niste čuli, iako bih svašta mogao da vam izgovorim za taj novac, da ću reč lošu da kažem o „Fijatu“. Gledamo da pomognemo „Fijatu“ i sve što možemo činimo da pomognemo „Fijatu“ i pitajte ljude iz „Fijata“ da li to radimo? Ako se bilo šta, bilo kad desi, nikakvu odgovornost neće da ima ova Vlada. Imaće je neodgovorni neki drugi ljudi, ili stanje na tržištu. Samo nemojte vi da nam to pitanje postavljate, kao Boga vas molim. Samo nemojte vi koji ste nas naterali da platimo milijardu za to, da nas pitate šta je sa tim? Što, jesmo li nečim doprineli, nečim što ne valja? Uradili smo ono što vi niste mogli. Dobićemo 10.000 kvotu najmanje da izvezemo u Rusiju, zato što smo imali sastanak sa Vladimirom Putinom i to ćemo da uradimo. Sve ono što vi niste mogli. Završavaćemo, da vas obavestim, sve ono što vi niste uradili i put do Kragujevca i trafo stanicu, sve što niste ispunili, a obećali ste, mi ćemo da ispunimo. Nemojte da brinete. Što se nas tiče, mi nećemo da se ponašamo partijski kao vi, nego ćemo naš posao da ispunimo. Sada vidite, poštovani građani Srbije, čime se bave. Kažu, imate 3.000 novozaposlenih i mogli ste to možda da prodate poslanicima. Možda je to moglo da vam prođe kod građana. Znate ko su te 3.000 zaposlenih? Znate li ko su ti ljudi? Ukupno u tih dve godine ima 27 novozaposlenih, 27. Sa 25.440, to je 25.467, a ovih 3.900 su oni koji ispaljuju rakete protivgradne, sezonski radnici. E, to su ti ispaljivači protivgradnih raketa, to su ti ljudi koji vama smetaju. Mogli ste da pitate i dobili biste normalno objašnjenje. Nismo mi vi da zaposlimo 15.000 ljudi u centralnu administraciju, kao što ste to uradili po dolasku na vlast. Novozaposlenih je 27 ljudi, a ovo su ljudi koji ispaljuju protivgradne rakete. Toliko o istini i toliko o tome kako čitate budžet i kako u budžetu piše. I to vam piše u budžetu da je RHMZ. Piše vam da je RHMZ, ali ste se pravili da ne vidite, da ne pročitate, pa ako može narod da čuje nešto što ne valja. Za razliku od vas mi smo odgovorni. Možda smo nesposobni, nesposobni smo da opljačkamo državu, nesposobni smo da je uneredimo onako kako ste je vi rasturili, ali da vam odgovorim precizno na sledeća pitanja. Kažete, dve milijarde stranih investicija u 2011. godini. Ja bih se svim ponosio, a nisam znao i dobro je da to jasno kažete. Vidim da sad postoje razni svedoci koji govore o vezi Miškovića sa političarima raznim, ali je dobro da se pre svega ponosite Meškovićevom prodajom „Delezeu“ i to je ono što je bio vaš najveći domet u sve vreme vaše vladavine i ja vam čestitam na tome. Priznajem, a verujte mi, uveren sam da ćemo napraviti neuporedivo bolji rezultat od toga. Drugo, što se tiče 2012. godine, želim da vas upoznam da ste vi duže vladali u 2012. godini nego neka druga vlada. Sedam meseci, neka druga vlada pet meseci. Stalno volite da dodajete te godine, pola godine i ne znam čega sve. Zaboravljate da smo imali izbore. Predsednik Vlade sam pet meseci. Nekim drugim stvarima sam se bavio, kriminalom i korupcijom, godinu i po dana i dobio narodno poverenje. Sad se bavim svim problemima i tim, pa se zato to smanjuje. Ali, moram da vam kažem da što se tiče strukture i akciza, u pravu ste. Bilo nam je veoma loša naplata akciza na duvan u prvih sedam meseci. Poslednja tri meseca, to nije jedan mesec nego tri meseca, akciza na duvan raste i premašuje čak i naš plan. Akciza na naftu nam od početka ide bolje nego što je išla. Ono gde imamo problema, to jeste realni sektor i proizvodnja, to jeste i naplata PDV i na tome preduzimamo određene korake i to neće biti laka reforma. To jeste ono što predstavlja nama najveći problem, bez ikakve sumnje. Ono su neto cifre PDV, ne bruto, ali to nije mnogo važno. Važno je da ste to rekli, pa sada što sa istinom nema mnogo veze nije naročito značajno. Što se tiče ovih velikih rashoda gde ste rekli – ostali tekući rashodi, pa otprilike ste otkrili kako je negde neko nešto ukrao, uzeo ili ne znam šta, važno je da građani Srbije čuju da su ti ostali tekući rashodi naši rashodi za poplave koje su nas zadesile. To ste jasno mogli takođe da shvatite, iz budžeta koji ste čitali, ali niste želeli da shvatite. Sada se meni postavlja pitanje – da li treba da rešimo pitanje ljudi koji su poplavljeni, da li treba da im pomognemo ili ne? Svakog dana govorite da nismo bili sposobni iako smo izdali više od 17.000 rešenja i to isplatili, a da dinar nije ukraden, za razliku od onoga što je bilo u Mionici i Kraljevu, ili ne treba da uradimo ništa da nas vi ne biste kritikovali? Ja sam za to da mi radimo svoj posao, da pomognemo našem narodu, a na sreću imaću uvek vremena jednom u dva ili tri meseca da sve netačne stvari i sve neistine koje iznosite u parlamentu ću moći bar ovde da demantujem. Nisam fasciniran brojem ili visinom decibela kao ključnim argumentom, a što se tiče nezaposlenosti, dobićete ne ankete za koje ste nam govorili da su veoma važne, vi ste nam o tome pričali. To je inače anketa urađena po metodologiji EU. Evropska unija nam samo tu anketu priznaje. Evropska unija ne priznaje naše tačne podatke koje ćete dobiti. Tražio sam da mi ih sada donesu. Dobićete tačne podatke, mislim da je 46.588 lica manje nezaposlenih, nemojte me držati za reč, plus minus 1000 lica. Dakle, pročitaću vam precizno sve podatke iz meseca u mesec kako se ta nezaposlenost smanjivala. Interesantna mi je jedna stvar. Da to sve nije tačno šta ja govorim, evo videćemo da li je tačno ili ne, videćemo da li ću da pročitam istinite podatke ili ne. Da to sve nije tačno, kažete – povećana je nezaposlenost za dve godine 0,1%. U vaše vreme, u vreme vaše sposobne i odgovorne vlade, nezaposlenost je povećana sa 13,1% na 26,5%. Izvinite, ako je to sposobnost i odgovornost, sačuvaj me Bože takve sposobnosti i odgovornosti. Naš ključni cilj, pošto ste citirali moje izjave, da, ja sam bio protiv smanjenja penzije sve vreme. Da, borio sam se protiv toga i ovde sam u ekspozeu rekao kada je gospodin Petrović to odlično razumeo, ako je pošten to će i reći, vidim da se prijavio za diskusiju, rekao sam tada da će penzije biti poslednje koje će neko da dira. Rekao sam da ćemo dati sve od sebe da ne dirnemo ni u jednu penziju i ne diramo u 61% penzija. Nažalost, toliko je teška situacija i zbog kamata koje nam se uvećavaju, ove godine mislim da milijardu i sto miliona moramo da platimo samo za kamate. Milijardu i sto miliona nas koštaju kamate. Da li smo za to mi krivi? Pročitaću vam kako je rastao dug i kako ste ga uvećali i kako ste nam doneli takve kamate. Da vam ne pričam visinu kamatnih stopa po kojima smo se zaduživali u vreme odgovorne i sposobne vlade. Po 7,5% na pet godina, a mi se sada zadužujemo na 10 godina po 2%. I u tome je razlika između nas i vas. Ti brojevi su vrlo jednostavni i vrlo lako vidljivi i veoma uočljivi. Da li je ljudima bolje? Ne, ljudima je teško. Zašto stoji u zakonu na tri godine? Stoji u zakonu na tri godine, a vi ste to znalii nefer je što ste to pitali pred javnošću zato što se to radi protiv države. Zašto? Zato što znate da nam je to neophodno da bi se dobio aranžman sa MMF. Onog sekunda kada nam prihodi budu uvećani, tog sekunda to skidamo. Tada nam više ništa nije potrebno. Dobro znate zašto se to radi. Znate vi šta je država. Nego važno je da se stekne neki jeftin poen kod naroda. Čuj, nestalo je na ostale tekuće rashode. Jeste narode, nestalo je da pomognemo ljudima koji su poplavljeni. To je suština. Da hoćemo aranžman sa MMF. Ako im napišete da je mera privremena, reći će – ne damo vam aranžaman. I sve to odlično znate. Što to radite? Eto, da bi neko rekao – zato što je nervozan, jer će da dobije neko 1000 manje, neko tri, neko pet. Hajde da im kažemo da su za to krivi ovi ovde, ma nemojte? Pet meseci Vlada je kriva za ovakvo stanje javnih finansija. Vi znate da se stanje javnih finansija meri u 20, 30, 40 godina, a da se velika šteta napravi u četiri godine. Najveća šteta nam je nažalost nastala u vreme krize između 2008. i 2012. godine. Najveća šteta. Pogledajte samo podatke. Pogledajte kako nam je rastao javni dug. Pogledajte koliko sada u brojevima da vam pokažem Vlada Mirka Cvetkovića od 29,9% BDP do 56,2 i rašće nam još, ne može da se zaustavi jer moramo da isplaćujemo penzije i plate. Moramo da isplaćujemo sve. Ali, moramo da je zaustavimo na manje od 90%, jer smo na 90% BDP u bankrotstvu. Za četiri godine sa 29,9 na 56,2 i svi oni posle toga koji dolaze naravno da moraju da nastave da se zadužuju da bi isplaćivali te obaveze stečene o kojima govorite. Podrazumeva se i to takođe odlično znate, i to takođe vaši ljudi odlično znaju. Zato nisam očekivao od nekih drugih poslaničkih grupa, od vaše poslaničke grupe sam očekivao i razumevanje i podršku za ono što zante da mora da se dogodi u Srbiji i znam da znate da mora da se dogodi i svi vaši poslanici znaju da to mora da se dogodi. Znate i vi, zna i gospođa Malović, zna i Petrović, zna i Bogdanović, znate svi. Zna i Senić. Samo se pravite kao da ne mora. Zašto to kaže MMF? Zašto ove mere podržava MMF? Zašto ove mere podržava Svetska banka? Zašto ove mere podržava EU? Zašto ih je podržao Katainen? Zato što su neodgovorne? Zato što smo nesposobni? Zašto ih podržavaju sve razvijene zemlje sveta? Zato što znaju da je to jedini mogući lek. Rak se ne leči aspirinom. Dovedeni smo u stanje raka ni krivi ni dužni, zaista ni krivi ni dužni. Krivi smo što se nismo mešali u javne finansije i što nismo ni sanjali da to na ovakav način raste i da to tako ide u prethodnim godinama. Mi sada taj rak moramo da izlečimo. Posle toga moramo da živimo normalno i da živimo neuporedivo bolje. Zato sam iznenađen i to je jedina stvar, razumem ja politiku, ja znam šta je politika, znam šta je to kada morate da kažete ili hoćete da kažete nešto tako, tako se lakše stekne neki poen. Ali, vi treba da preuzmete vlast sutra, vi treba da budete odgovorni za ljude u Srbiji, pa hoćete li… To sutra je metaforično rečeno. Dakle, nisam se sa tim šalio, to - sutra je, da li je za godinu, dve, tri ili četiri kada će da budu, ili pet kada budu izbori, tada je to, nisam želeo da kažem - malo sutra, samo sam rekao da nije sutrašnji dan. Dakle, da ne ko ne bi zbog vas nešto pogrešno protumačio, a nisam imao bilo kakvu lošu nameru ili nameru da vas na bilo koji način uvredim. Vi znate koliko je truda uloženo da bi se sve ovo napravilo. Vujović je dvadeset dana proveo u Vašingtonu da bi razgovarao sa njima, da bi napravili najbolji mogući plan. Znate da imaju uvid u naše finansije. Nisam ja ovo izmislio. Oni su nam rekli da su te četiri godine bile katastrofalne. To mi je Cvetković rekao. To je Cvetković znao i to vam je govorio. To je Dijana Dragutinović govorila i radila, to je ona znala. Neki nas kritikuju kažu – rebalans budžeta doneli ste nam ga u Skupštinu, dva dana se čeka, a budžet još nije spreman. Nije, u pravu ste. Izvinjavam se zbog toga. Znate kada smo mi usvajali vaše budžete. Znate da nam nikad niste doneli budžet na vreme. Nikada. Nijednom se to nije desilo. Usvajali smo budžet 29. i 30. decembra, da država ne bi ulazila u privremeno finansiranje. Ne brinite vi nećete da usvajate budžet 30. decembra. Mi ćemo biti mnogo odgovorniji, donećemo vam ga neuporedivo ranije, da možemo zajednički da ga pogledamo. Ovo je uvod u suštinski reformski budžet za 2015. godinu i vi to znate i vi znate da Srbija ulazi u takve reforme. Samo ne razumem čemu takve reči. Oko televizije i svega drugog nisam stručan. Kao što vidite, nemam problem da sedim i da vam odgovorim na svako pitanje, na svaku primedbu. Što se sposobnosti i nesposobnosti tiče, ostalo mi je samo da vam odgovorim još na pitanje nezaposlenosti i zaposlenosti tačnim podacima i to vam obećavam da ćete u roku od sat vremena dobiti u celini kompletan odgovor da vidite koliko je nivo nezaposlenosti niži, iako znam da u Srbiji dobra vest ne prolazi. Podsetiću vas na lidera vaše stranke, gospodina Pajtića, izvinjavam se, lidera jedne druge stranke, gospodina Pajtića koji je rekao, izvinjavam se gospodine Đurišiću, gospodin Tadić je ozbiljni čovek i ne verujem da bi on tako nešto rekao, rekao je da će biti 300.000 nezaposlenih posle Zakona o radu i šta ćemo sad? Sada imamo manje nezaposlenih nego što je bilo i više zaposlenih nego što je bilo. Šta ćemo sa tim? Gde je ta istina? Gde je istina oko bilo čega? To kada vadite izjave iz konteksta, trebalo je ekspoze da izvadite i kažete šta sam rekao u ekspozeu, a upravo ovo što sam vam rekao to sam izgovorio i u ekspozeu i tako sam se ponašao. Pokušao sam da zajedno sa svojim kolegama zaštitim najugroženije kategorije i da uradim sve što mogu i manje očekujem problema od svih penzionera jer oni najbolje razumeju svoju državu i najbolje znaju šta je njihova država. Mnogo više problema očekujem od onih koji misle da mogu da žive na grbači penzionera i koji mogu da računaju na glasove time što će netačnim informacijama ili neistinama potpunim ili delimičnim, kako ste to malopre činili, da se javnost obmanjuje. Dakle, ostali tekući rashodi su, da se razumemo, poplave. Izvinjavam se što smo rešavali taj problem. Rešavaćemo ga još. Najveći problem su nam, kao što znate, Zapadna Tamnava i nemogućnost da proizvodimo ugalj, ali i to rešavamo i verujem da ćemo 15. decembra biti u poziciji da proizvodimo. To nam se pomera sa 1. decembra zato što imamo problema, mnogo problema. O tome mogu da vam govorim ako vas zanima, ali verujem da ćemo od 15. decembra moći da prenosimo i prevozimo ugalj od Zapadne Tamnave do Tenta i da proizvodimo električnu energiju. Time ćemo odmah da vratimo naš rast, odnosno da budemo u plusu a ne u minimalnom minusu. Očekujem da rešavanjem svih ostalih problema o „Železari“, hemijskom kompleksu i svemu drugom to uspemo da uradimo. Ako sam bio u bilo kom segmentu preoštar, izvinjavam vam se. Pokušao sam da odgovorim na svako vaše pitanje. Pokušaću to i ubuduće da uradim. Samo vas molim da nam pomognete u ovom poslu jer ne traje život jedan dan i nije život jedan dan skupštinske rasprave. Očekujem od vas kao odgovorne poslaničke grupe da nam pomognete u ovom poslu, od nekih ne očekujem i ne krijem to i to što će neki da viču zbog toga, po tome se vidi nečiji odnos. To vam je kompliment, a ne kritika. Verujte mi da mnogo više ljudi u Srbiji veruje meni nego njima. Molim vas da pokažete tu vrstu odgovornosti u budućnosti jer ako ne budemo svi zajedno radili na tome, za to sam molio gospodin Krkobabića iako je njemu bilo veoma teško da podrži ove mere, molio ga, pokazivao brojeve, pokazivao grafikone i sve drugo da bi čovek mogao da tako nešto prihvati i da tako nešto podrži, takođe i gospodina Markovića i gospodina Ljajića i gospodina Dačića. Tako molim i vas da to pogledate, da dođete kod nas, da dobijete informaciju za svaki broj, da kritikujete, ali da znate da država ide u dobrom smeru, da znamo šta radimo i da znamo koje su nam reforme neophodne da se sprovedu. Ako naš narod to ne bude želeo da se sprovodi, mi to ne možemo da sprovedemo. Onda ćemo imati još nekoliko izgubljenih godina da bi se neko drugi dočepao vlasti i ništa neće da uradi. Ja strah nemam jer ukrao nisam ništa. Imam nadu da možemo da promenimo sebe, da možemo da promenimo državu, a to sam ne mogu. To ne može ni moja partija sama. To možemo samo svi zajedno i zato vas molim samo da o tome vodite računa, a dobićete veoma precizne podatke o nivou nezaposlenosti ne samo sezonskih radnika, već i u septembru i oktobru, onome što smo i posle toga uspeli da uradimo. Hvala vam najlepše.
Reč je tražio ministar Vulin. (Narodni poslanik Marko Đurišić, s mesta: Replika.) Samo mi recite član Poslovnika – replika sa predstavnicima Vlade. Pomozite mi molim vas. Recite mi samo član Poslovnika. Budite ljubazni. (Narodni poslanik Marko Đurišić, s mesta: Član 104.) Sada ću vam pročitati 104. – Ako se narodni poslanik u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine uvredljivo izrazi o narodnom poslaniku… (Narodni poslanik Marko Đurišić, s mesta: Pogrešno je interpretirana moja diskusija.) Pročitaću vam sve. Pročitajte i vi da ne bi trošili vreme. (Narodni poslanik Marko Đurišić, s mesta: Po tom članu se svi smatraju narodnim poslanicima. To se odnosi na svakog učesnika.) Molim i potpredsednicu, ne mora da mi dobacuje, reći će mi član Poslovnika, ona je poznata kao neko ko se drži Poslovnika. Nemam ništa protiv, nego ću prekršiti Poslovnik. Vi ste poslanik koji je striktan povodom toga i traži stalno povrede Poslovnika kada ja vodim sednice i ostali. Ne mogu zaista, jako mi je žao. Verovatno u drugom delu, kad ovlašćeni završi, svoj deo moći ćete kao poslanik, pa je onda lakše voditi raspravu. Moram da dam reč ministru Aleksandru Vulinu. Izvinjavam se što oduzimam vreme poslanika, ali vi ste doneli taj Poslovnik, imam zaista puno razumevanja da želite sve to da menjate i menjaćemo, nije problem, ali danas ne može. Molim da se držite Poslovnika, da ne dobacujete i da poštujete dostojanstvo ovog parlamenta, to je takođe po Poslovniku. Izvolite ministre, izvinjavam se u ime svih poslanika.
Zahvaljujem. Uvaženi predsedniče Vlade, izvinite, ja ću izneti podatke, ovo je nešto o čemu sam ja govorio na konferenciji za štampu, ovo je nešto što je moj resor i ja snosim odgovornost za podatke koji se ovde iznose. Dakle, u septembru mesecu prema lažnim informacijama, lažne službe, lažne države, svih laži ovog sveta Nacionalne službe za zapošljavanje imali smo 748.549 nezaposlenih lica na našoj evidenciji. Možete verovati da je vrlo precizna zato što dobar deo tih lica ostvaruje materijalnu nadoknadu za to što su evidentirani na ovoj listi, tako da, malo ko bi se prijavio da je nezaposlen, a da nije. U odnosu na avgust mesec, prema osnovu svih laži ovog sveta, naravno, kako drugačije, nezaposlenost je smanjena za 8.649 nezaposlenih, a i to ćete veoma lako izračunati zato što se tim ljudima nešto ne plaća, ti ljudi ne ostvaruju određene beneficije. Gle čuda, žele da budu brisani sa evidencije kako im se nešto ne bi plaćalo. Takođe, tu je još jedna lažna institucija koju naravno, kao i Nacionalnu službu za zapošljavanje kao referentnu priznaje cela Evropa, što je takođe verovatno još jedna od lažnih institucija, a to je Republički zavod za statistiku. Još jedna laž koju je Republički zavod za statistiku izneo, rekao je da je u septembru u odnosu na avgust mesec nezaposlenost smanjena za 1,15%, a u odnosu na isti mesec prethodne godine za 1,43%. Naravno, još jedna lažna i grozna institucija – Republički zavod za statistiku, koja je uspela da prevari EU i ostatak sveta, ali vas eto nije i na tome vam zaista čestitam. Takođe, postoji još jedna grozomorna, lažljiva institucija koja je iznela podatak od januara do avgusta meseca da je status novoprijavljenih 143.660 lica i ta grozna i lažljiva institucija se zove RFZO, ali tamo gde ne može da laže RFZO je što je to na osnovu prijava za plaćanje. Dakle, 143.660 ljudi je uplatilo svoje zdravstveno osiguranje. Ili je to velika zavera gde svako sam sebi plaća ili su se zaposlili. Biće da su se zaposlili. To je prosečno 17.958 ljudi na mesečnom nivou. Da ste bili korektni, kao što vas je zamolio da budete predsednik Vlade, vi biste rekli da smatrate da je struktura novozaposlenih nezadovoljavajuća i tu bi imali mnogo vremena da pričamo o tome, da se složimo i da se ne složimo, koliko je onih koji su na određeno vreme, koliko je onih koji su na neodređeno vreme. Dalo bi se pričati koliko je sezonskih radnika, koliko je u neformalnom sektoru, o tome bi se i te kako dalo razgovarati. Dalo bi se razgovarati da li smo zadovoljni, koliki je broj mladih, dalo bi se razgovarati da li smo zadovoljni koliki je broji onih koje najteže zapošljavamo, kao što su osobe sa invaliditetom, kao što su osobe za preko 50 godina, kao što su osobe na niskim nivoom obrazovanja. O tome bi se sve dalo razgovarati, ali ne može se razgovarati da je u drugom kvartalu ove godine stopa nezaposlenosti pala na 23%, što je 0,5% niže nego u prošlom mesecu. Podsetiću vas, u vreme kada ste bili jedinstveni i kada ste svi zajedno smatrali da vas vode najbolji i najpametniji ljudi koje nikada ni pošto nećete menjati, i najlepši, slažem se Gašiću, pa makar otišli i u opoziciju, tako ste se bar zaklinjali. Stopa nezaposlenosti je bila 26% 2012. godine. Meni je žao što ova stopa nije niža, meni je žao što još više ljudi nismo zaposlili. (Narodni poslanik Marko Đurišić, s mesta: 23,9%.) Izvinite, 26,1%. Meni je žao što nismo zaposlili još više ljudi, meni je žao što sada nemamo vremena da iskoristimo sva sredstva koja su potrebna da bismo zaposlili od osoba sa invaliditetom kroz aktivne mere zapošljavanja i brojne druge. Pa ćemo možda malo čak kasniti ove godine, nećemo zaposliti 5.000, kao što smo računali, nego 4.200, 4.300 ljudi. Sada dok ovo govorimo, 70 ugovora je podeljeno u Nacionalnoj službi za zapošljavanje. Žao mi je što toga svega nije više, ali mi zaista nije žao što se vi više ne bavite ovim poslom, jer da se bavite ovim poslom stopa bi bila već na 30%, privatizacija bi bila završena na pljačkaški način, kao što je započeta, i niko, baš niko ne bi vodio računa o svim ovim ljudima. Mi smo nešto promenili. Nedovoljno? Slažem se sa tim. Hoćemo više? Hoćemo više. Da li smo dovoljno uradili? Nismo dovoljno uradili. Da li možemo bolje? Možemo bolje. Ali, da smo bolje radili od vas, da smo zaposlili više ljudi, da smo obezbedili hleb za više ljudi i da ne lažemo ovaj narod, jer samo vas slušam kako govorite, izvinite, ovo je mala digresija, završavam, o tome kako tražite rešenja za penzije. Što niste delili rešenja kada ste povećavali penzije? Znači, moguće je povećati, ali nije moguće smanjiti. Znači, Ustav se krši kad se penzije smanjuju zato što nećete da trošite ne zarađeno, ali se ne krši kada trošite ne zarađeno. E, to nije logično. Hvala.
Hvala ministre. Poštovani narodni poslanici, u skladu sa članom 87. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, sada određujem redovnu pauzu u trajanju od jednog časa. Sa radom nastavljamo u 15,00 časova tačno. [[Posle pauze.]] Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Skupština danas raditi i posle 18,00 časova, zbog potrebe da se što pre donesu zakoni i druga akta iz dnevnog reda ove sednice. Ministar je tu. Možemo da nastavimo sa raspravom, samo ako se neko prijavi od ovlašćenih predstavnika. Marko Đurišić, šta znači ovo? (Marko Đurišić, s mesta: Replika.) Replika? Dogovorili smo se da je replika diskreciono pravo predsednika parlamenta, član 104. stav 3. (Marko Đurišić, s mesta: Povreda Poslovnika.) Izvolite.
Hvala, poštovana predsednice. Smatram da je povređen član 116. Poslovnika koji kaže – odredbe ovog Poslovnika o redu na sednici Narodne skupštine primenjuju se i na druge učesnike na sednici Narodne skupštine. Mislim da iz ovoga potpuno jasno proizilazi da se član 104, koji govori o pravu na repliku posle izlaganja narodnog poslanika, u slučaju kada umesto narodnog poslanika izlaganje vrši ministar ili predsednik Vlade, na osnovu člana 116. odnosi i da ste morali da mi date repliku na izlaganje predsednika Vlade u trajanju od dva minuta i na izlaganje ministra za rad. Smatram da ste povredi ovaj Poslovnik i molim vas da postupajući po njemu i članu 104. mi date pravo na repliku. Hvala.
Zahvaljujem. Moram da vam ukažem na član 104. i stav 3. – o korišćenju prava na stav 1. i stav 2. ovog člana odlučuje predsednik Narodne skupštine, što znači da ima diskreciono pravo, tako da opet niste u pravu. (Marko Đurišić, s mesta: Povreda Poslovnika.) Ne, ne polemišemo. To je već zloupotreba povrede Poslovnika, a ubeđena sam da vam treba vreme u raspravi i da nećete lako prihvatiti oduzimanje dve minute vremena. (Marko Đurišić, s mesta: Povreda Poslovnika.) Nemoguće, mora da ide neposredna povreda u odgovoru. Možete da budete samo nezadovoljni odgovorom. Vi ste dugo poslanik, toliko znate. Dakle, da li hoćete da glasamo? Ako ste nezadovoljni, sankcija je glasanje, a ne ponovo povreda Poslovnika. Uzdržite se od toga. (Marko Đurišić, s mesta: Nezadovoljan sam.) Sledeći govornik je Đorđe Stojšić. (Marko Đurišić, s mesta: Da li smo konstatovali, hoće li se glasati povreda Poslovnika?) Da, rekli ste da se glasa i apsolutno se glasa. To je sankcija potencijalna, a videćemo šta misli većina u parlamentu. Reč ima Đorđe Stojšić. Izvolite.
Zahvaljujem se. Poštovana predsednice, uvažena gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, svi se danas možemo složiti da je ekonomska situacija u našoj zemlji izuzetno teška i takve ocene ne iznosimo samo mi ovde u parlamentu, nego to čine i međunarodne finansijske institucije, a građani to najbolje osete na svojoj koži. Budžet o kome danas govorimo, odnosno rebalans budžeta je nešto što je praktično samo računovodstvena kategorija u odnosu na ukupno stanje privrede i naše ekonomije. Rebalans radimo u oktobru, iako praktično samo notiramo ono što se ove godine već desilo i on ne govori ništa novo u odnosu na ono što smo već svi manje-više znali. Niko ne misli da je niti premijer, niti ministar Vujović, niti ministar pre njega, da su nekakvi finansijski alhemičari, bez obzira na njihovo znanje i stručnost, u koje ne sumnjamo. Vrlo teško će se izboriti sa problemima sa kojima se danas suočavamo, a oni svakako nisu mali. Problemi naše ekonomije su sistemske prirode i proizašli su iz 25 godina raznoraznih političkih i ekonomskih eksperimenata. Devedesetih godina je to bila masovna pljačka i uništenje naše ekonomije. Posle 2000. godine prepisivali smo rešenja iz razvijenog kapitalističkog sveta koja u velikoj meri možda i nisu mogla da se primene kod nas. Danas smo došli u situaciju da imamo sve makroekonomske pokazatelje negativne, trgovinski deficit, imamo negativan saldo tekućeg računa, imamo negativan rast BDP, negativan trend u industrijskog proizvodnji u odnosu na to kako posluje jedno preduzeće u Srbiji, tu mislim na „Fijat“, i imamo inflaciju koja je jedini pozitivan parametar i na donjoj je granici stope ciljane inflacije koju propagira naša Narodna banka. Bilo smo svedoci fiskalne konsolidacije u toku prošle godine koja, vidimo, nije dala rezultate. Povećan je PDV sa 18 na 20% i sa 8 na 10%, smanjena su transferna sredstva lokalnim samoupravama, bio je solidarni porez i rečeno je da će se država obračunati sa sivom ekonomijom. Mi te mere, naravno, nismo podržali iz razloga što smatramo da su postojale mnogo bolje mere koje je država mogla da sprovede, ali ono što je suština, jeste da je rezultat svega toga da mi danas u Srbiji imamo negativan trend u smislu rasta BDP, odnosno nemamo nikakav rast. Prošle godine smo imali negativnih 2%, ove godine takođe nula, a sledeće godine je veliko pitanje. Po meni, i ne samo po meni, nego i ono što govore neki ekonomisti, upravo je rast društvenog proizvoda ono na šta bi morali da se koncentrišemo kada pričamo o ekonomskim temama, odnosno o budžetu Republike Srbije. Restriktivna fiskalna i monetarna politika su nešto što ne bi trebali da podržavamo u godinama recesije, a upravo takva politika je nešto što sada izaziva recesiju i deflaciju i stagnaciju u celoj Evropi i takođe je predmet oštrih kritika. Često se poredi naša situacija danas sa onim što je proživljavala Velika Britanija posle Prvog svetskog rata. Taj primer se često spominje, a to je da su imali takođe visoke kamatne stope i restriktivnu monetarnu fiskalnu politiku i do kraja 90-tih godina nisu došli na nivo odnosa javnog duga i BDP, kada su ušli u spiralu u koju mi danas ulazimo. Imamo situaciju da zbog toga što masivan državni aparat, koji je visokocentralizovan, do te mere opterećuje privredu da finansijski sistem praktično i ne postoji, osim toga da banke kupe depozite od građana. Naša štednja nije mala, ona je oko osam milijardi evra. Jedino što banke rade, praktično finansiraju javni dug, kupe depozite od građana i plasiraju ih državi po kamatnim stopama koje privatnici ne mogu da plate, odnosno privreda ne može da se zaduži kod tih istih banaka i iz tog razloga nemamo nikakve investicije i samim tim se to vidi i na BDP. Sve u svemu, ono što će se desiti sledeće godine je da ćemo imati negativnu agregatnu tražnju, bez investicija, i možemo se osloniti samo na nekakva strana ulaganja, koja uvek mogu da se dese i ne moraju. Za sada vidimo da ta strana ulaganja izostaju u meri u kojoj bi to bilo potrebno i odlaze u neke druge krajeve sveta gde su stope prenosa daleko bolje nego kod nas i gde je privredni ambijent daleko uređeniji nego kod nas. Osim javnog duga, takođe imamo problem i privatnog duga. Kada budemo smanjivali javnu potrošnju, privatni dug će takođe rasti, s obzirom da niti građani, niti privreda neće moći da vraća kredite. Sada su nenaplativa potraživanja u bankama negde oko 30%. Sve u svemu, smatramo da su to izuzetno negativna kretanja i ono što bi nas trebalo da zanima, to je upravo odnos deficita u odnosu na BDP. Trend u kome smo sada će nastaviti da raste, odnosno deficit će se povećavati u odnosu na BDP, upravo iz razloga što BDP nastavlja da pada. Smanjenje penzija, to je velika tema i mislim da je ključna tema u ovom setu zakona, ali o tome mislim da bi trebali da govore oni koji su predlagali povećanje tih istih penzija pre par godina, zato što su se bližili izbori ili iz nekih lukrativnih političkih ciljeva. U ovoj zemlji se stvara atmosfera da su penzioneri nekakav teret ovog društva iako su to ljudi koji su izgradili ovu zemlju i uredno uplaćivali te svoje doprinose godinama, a danas kada treba da primaju tu penziju oni se proglašavaju za nekakv teret budžeta. Jasno je da imamo milion i 700 hiljada penzionera, da imamo 900 hiljada zaposlenih i 780 hiljada ljudi koji rade u javnom sektoru. Po meni je pogrešna teza da bi morali imati pet miliona zaposlenih da bi izdržavali ovaj nivo troškova u penzijskom fondu. Mislim da to nije tačno, jer kada bi plate bile 90 hiljada, a ne 40 hiljada i dva i po miliona zaposlenih bi tada mogli da izdržavaju penzioni sistem. Ali, problem sa penzionim sistemom je nešto drugo, to se kod nas smatra javnim rashodom, a ono što se ne spominje je da je taj penzioni fond i te kako bio kapitalizovan u doba kada je naša ekonomija bila znatno moćnija, a država je devedesetih godina na čudne načine opljačkala taj penzioni fond i danas je on 60% dotira iz budžeta, bez tog da iko postavi pitanje, šta se desilo sa sredstvima koja su bila u tom penzionom fondu. Druga stvar, ako već država nije u mogućnosti da isplaćuje penzije, odnosno ako je Penzioni fond bankrotirao da li to znači da samo neki penzioneri treba da podnesu teret te činjenice ili i drugi poverioci države, jer ovo je državni dug, jer ako strani poverioci se smatraju da su obezbeđeni, da je to suvereni dug, odnosno iza toga stoji Republika Srbija zašto to nije slučaj i sa Penzionim fondom. Efekat ovih smanjenja će biti ukupno 5%. Drugo pitanje zašto nije smanjeno 5% linearno u odnosu na sve penzije, nego se kažnjavaju samo oni koji su više uplaćivali u smislu doprinosa? Druga stvar je plate. Linearno se smanjuju zarade u javnom sektoru 10%, a ono što će se desiti da će samim tim i doprinosi i porezi biti manji, jer se smanjuje i osnovica. Znači, ući ćemo u jednu vrlo čudnu spiralu i pitanje da li ćemo iz nje izaći, jer krajnji efekat svega toga će biti da ćemo upravo u ta dva fonda imati manje prihode, baš zato što javni sektor toliko doprinosi u smislu plata. Smanjenje od 10% praktično će anulirati ove uštede koje imamo smanjenjem penzija. Naravno kada bi samo kritikovali, a ne bi predlagali ništa, bili bi kritizeri, ali mislim da postoje određene mere koje bi država mogla da sprovede, i one se pre svega odnose na sektor poljoprivrede. S obzirom da dolazim iz Vojvodine, a poljopirvreda se stalno proglašava za nekakvu našu veliku šansu, smanjenje razdela Ministarstva poljoprivrede ne mislimo da je pametna stvar, i mislimo da treba da prestane period kada ćemo stalno gledati u nebo i na osnovu prinosa u poljoprivredi računati da li ćemo imati pad ili rast BDP. Subvencije koje se sada smanjuju za vlasnike zemljišta koje imaju preko 20 hektara, mislim da će nepravedno pogoditi najviše poljoprivrednike u Vojvodini, s obzirom na veličinu poseda. Do sada je slučaj da se 60% svih subvencija dodeljuje van Vojvodine, a 60% zemljišta se nalazi u Vojvodini, to je nešto što bi morali da se zapitamo zašto se dešava i dokle će poljoprivreda biti jedina koja trpi kada govorimo o fiskalnoj konsolidaciji. Mi smo predlagali više puta da se formira fond od državnog zemljišta koji nije mali resurs i veliki resurs u ovoj zemlji, i da se na bazi državnog zemljišta koje bi država moglada kolateralizuje, emituju hartije od vrednosti, odnosno mogla bi da se zaduži na kontu prinosa po tom osnovu u nekih 500 miliona eura i upotrebi ta sredstva upravo za razvojne projekte u poljoprivredi. Kada govorimo o uređenju energetskog sektora to je takođe velika šansa umesto što se smanjuju penzije i plate lekara, profesora i nastavnika. Mislimo da povećanje rudne rente koju ruska kompanija sada ovde plaća manje nego u Rusiji, odnosno tamo je 7%, u nekim zemljama je 20%, bi imala mnogo veći efekat na budžet od ovih planiranih ušteda. To je nešto na čemu ćemo nastaviti da insistiramo. Postoje razni projekti koji bi mogli ovu zemlju da izvuku iz situacije gde smo večiti dužnik Ruske Federacije, pa sada moramo da im poklanjamo i „Petrohemiju“ i ne znam šta sve ne bi li se izvukli iz tog dužničkog ropstva. Pola Evrope gradi terminale za tečni naftni gas, Litvanija je to sada uradila, i taj projekat bi im se isplatio za godinu dana, s obzirom da je „Gasprom“ smanjio cenu gasa za tačno toliko. Što se tiče nekih drugih izdataka možemo recimo izračunati koliki bi bio prihod kada bi se crkvama i verskim zajednicama uveo PDV i kada bi počeli konačno da plaćaju porez, a ne da im iz budžeta sada mi plaćamo, odnosno svi građani Srbije da plaćaju 600 miliona dinara i 180 miliona za izgradnju verskih zajednica, a u isto vreme profesorima i nastavnicima smanjujemo plate, a u isto vreme se vladike voze novim audijima i mercedesima. Možemo takođe razmisliti o decentralizaciji poreske uprave i celog fiskalnog sistema. Nekada smo imali opštinske uprave prihoda pa su opštine bile motivisane da skupljaju taj porez, jer je višak ostajao njima, i tako se finansirao ceo sistem od dole pa na gore, što danas više nije slučaj, nego se sredstva transferišu od strane republike opštinama, i to se iz godine u godinu smanjuje. Vidim da Fiskalni savet čak poziva na to da se dodatno smanje prihodi lokalnih samouprava, na kraju nećemo ni imati lokalne samouprave nego samo republičke kancelarije i ispostave po opštinama. Što se tiče „Železnica“, „Srbijagasa“, dokapitalizacije „Dunav osiguranja“ itd, to je tema koja je svima poznata, ali pre smanjenja penzija mislim da moramo da se zapitamo zašto se desi da Rusi pošalju vozove i opremu koja treba da zamenjuje prugu i pragove, a onda plaćamo ležarinu i stojimo, stoji ta ista oprema, zato što nikako da počnu radovi, jer naše železnice ne mogu da obezbede pragove. Sve su to samo neke od mogućnosti šta bi sve mogli da uradimo. Mi naravno insistiramo da se konačno donese Zakon o finansiranju Vojvodine, da ne bi, kada govorimo o svakom budžetu morali da se raspravljamo šta je 7% šta nije 7%, i da se konstanto podvaljuju rashodi koji nisu uopšte u domenu nadležnosti AP Vojvodine. Sada imamo situaciju da su recimo, putevi drugog i trećeg reda prebačeni na gazdovanje Autonomne pokrajine, ali nisu obezbeđena sredstva iz kojih će se finansirati popravka ili gradnja te putne mreže. To je ono što nas iz Vojvodine najviše zabrinjava. I da se vratim konačno na protestantsku etiku, i duh kapitalizma, s obzirom da je to ovde citirano više puta, nikako se ne možemo porediti sa zemljama gde važi potpuno druga filozofija, a to je da oni žive da rade, a mi radimo da živimo i to je nešto što ni ova vlada ni mnogi drugi neće uspeti da promene. Situacija u kojoj smo mi trenutno, bar što se ekonomije tiče, je vrlo nezavidna i stvarno bez obzira na to iz koje stranke dolazimo, trebali bi da se zalažemo za situaciju u kojoj će se stvoriti privredni ambijent, gde nećemo imati kreditni rejting kakav imamo sada, koji je be-be minus, i gde se naše hartije države Republike Srbije još uvek nazivaju „đubre“ prema investicionim kućama, nego će i naša privreda i naša država moći da se zaduže po mnogo nižim kamatnim stopama i tek ćemo onda moći da finansiramo bilo kakav privredni rast. Liga socijaldemokrata Vojvodine neće podržati ovaj rebalans budžeta zato što ponovo izostaju sistemske mere i kao što smo i ranije naglasili, dok god se ne donese Zakon o finansiranju AP Vojvodine nećemo podržavati ni jedan republički budžet. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Dijana Vukomanović.
Poštovana gospođo predsednice Skupštine Srbije, uvažena gospodo ministri i predstavnici Vlade Srbije, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani građani i građanke Republike Srbije, danas prisustvujemo jednoj raspravi bez presedana u novoj političkoj i ekonomskoj istoriji Srbije. Na dnevnom redu su izuzetno ozbiljne, izuzetno teške mere, mere štednje koje će zahvatiti široke slojeve stanovništva. Dakle, ne tiče se samo političara, ne tiče se ni vladajuće pozicije, ni opozicije, ne tiče se našeg članstva, tiče se najširih slojeva građanstva, ne samo onih čije će penzije i plate biti smanjene, nego i članova njihovih porodica. Zato me raduje što na ovaj argumentovan način iznosimo svoje pozicije. Ovde je i predsednik Vlade Srbije i ministri, a isto tako i uvažene kolege šefovi poslaničkih grupa, u svojim izlaganjima su koristili konkretne brojke i to je način na koji treba da raspravimo ovu temu. Svaka ta brojka je jedan konkretan čovek, a kao što sam rekla ne radi se samo o grupama ljudi, radi se o velikom broju, na stotine hiljada ljudi uračunavajući i njihove članove njihovih porodica, ta brojka je i preko milion. Mene, gledajući sastav današnjih predstavnika Vlade i uvaženog predsednika Vlade i ministara koji su govorili, ja sam se setila jedne scene iz decembra 2011. godine, kada smo imali prilike da na ekranima vidimo ministarku rada iz socijalne politike Italije, ona se prezivala Fornero, ako se ne varam. Ona je kod reči kada je objašnjavala slične mere štednje, mnogo bolje, dobrostojećim građanima Italije, kod reči kada je tražila od njih žrtvu na onaj način na koji je i to naš ministar Vujović upotrebio taj izraz, a da traži istovremeno solidarnost, ali i žrtvu, ona je zaplakala. Možda zato što je ona žena i možda smo mi tu u prednosti što je naš ministar rada iz socijalne politike muškarac, ali ja hoću da kažem kod donošenja ovakvih mera argumenti nisu ni suze, nažalost, to nije ni štrajk i dobro je što je to tako. Bitno je da ovoj teškoj odluci, ovo je odgovorna odluka i razgovaramo i zato ja hoću reći u ime političke grupe SPS da smo mi vrlo odgovorno prišli razmatranju ovog problema, svesni svih negativnih posledica, ali dugoročno pozitivnih i došli do zaključka da treba da podržimo ove mere. Činjenica jeste da građani koji tradicionalno glasaju, ne samo za socijaliste nego i za vodeću partiju u ovoj koaliciji SNS i druge socijaldemokratstke orjentisane, levo orjentisane, socijalno odgovorne članice vladajuće koalicije, su zaista, dakle, birači, naši birači su možda najviše pogođeni ovim i upravo je predsednik Vlade gospodine Vučić i pojasnio da oni dobrostojeći, oni kojima mnogo bolje ide, ako se ne varam, upotrebio je primer profesora, da će čak i manje biti pogođeni ovim restriktivnim merama štednje nego što su bili solidarnim porezom. Dakle, time hoću da naglasim da ovde nema nikakve političke kalkulacije, naprotiv, liderstvo i odgovornost se podrazumeva i očituje u donošenju teških, izuzetno teških odluka. Gospodin predsednik Vlade je već naglasio da nismo bili primorani, nije vladajuća struktura bila pred ultimativnim zahtevom, bilo međunarodnih finansijskih organizacija ili pod pritiskom nekih drugih unutrašnjo-političkih činilaca da donesu ovakvu meru i time je ta odgovornost i veća. Mislim da je to jedna hrabra odluka i baš zato što stojimo sa punom odgovornošću pred našim biračkim telom, pred građanima koji će biti pogođeni, onima koji rade i koji se finansiraju u javnom sektoru iz budžeta ili onima koji primaju penziju, to je jedna dugoročna investicija u ozdravljenje srpske ekonomije. Ministar Vujović će bolje znati, nedavno sam pročitala u „Nacionalnom interesu“, to je jedan ugledni časopis američki, gde se citira izveštaj Svetske banke, gde se kaže da srpska ekonomija, da je performans učinak srpske ekonomije ispod njenih potencijala. Dakle, iz inostranstva nam signaliziraju da imamo resurse koji nisu iskorišćeni i koji mogu biti mobilisani mnogo bolje i na mnogo organizovaniji način. Naravno, mandat ove Vlade je bio zatečen katastrofalnim poplavama, ali ja mislim da upravo reformski potezi koje ovog trenutka razmatramo u zakonodavnom telu i za koji stoji cela Vlada, da je taj signal da želimo da ozdravimo uspavanu i zastalu srpsku privredu. Bitno je da kažemo ono što jeste očigledno. Uvek postoji alternativa. Nije nikad da nema alternative i upravo i u predlogu ovog zakona je rečeno, tačno je rečeno da postoje druge mogućnosti za rešavanje ovog problema i napisano je, to ste mogli svi da pročitate, da se ovaj problem fiskalnog deficita mogao rešiti povećanjem poreskih stopa ili smanjenjem drugih rashoda. Zašto su ove mere dobre? To je takođe napisano da se ovim zakonom ne opterećuje privreda. Dakle, teret ovih mera se solidarno prenosi na najšire slojeve stanovništva upravno zato da bi se promenilo ponašanje na onaj način na koji je razjasnio ministar finansija, Vujović, da nam je u interesu da promovišemo kulturu odgovornosti i kulturu štednje. Nedavno, pre nekoliko dana, ja sam bila inspirisana izlaganjem mladog kolege poslanika koji je upotrebio ilustraciju „požara“. Mislim da smo mi upravo sada suočeni sa jednim takvim požarom i da je dobro što je srpska Vlada prepoznala da je požar u početnoj fazi i to sa različite mogućnosti da se reaguje pred jendim takvim požarom, pred jednim kriznim momentom. Ili da stojimo zaleđeni, paralisani od straha, zovemo vatrogasce, ne znam ko bi igrao ulogu vatrogasaca, možda međunarodni donatori ili MMF ili da se organizujemo da potražimo bunar koji imamo, da zagrabimo vodu, da formiramo lanac građana i da ta voda koja će gasiti taj požar ide od ruke do ruke. Zato je bitna ta solidarnost u podnošenju tereta ovih mera i zato mi kao poslanička grupa socijalista podržavamo ove mere da bi smo promovisali tu kulturu solidarnosti i ravnomerno podnošenje tereta. Bitno je da najugroženiji neće biti, zanemoćali neće biti opterećeni ovim, dakle najsiromašniji slojevi stanovništva neće biti gurnuti još dublje siromaštvo, u začarani krug siromaštva iz kog se neće moći izvući. Takođe je bitno da se očuvava struktura ovim Predlogom rebalansa budžeta, struktura rashoda po funkcionalnoj klasifikaciji. Mi vidimo da još uvek sa osim rebalansom budžeta poštujemo ono što je zapisano u našem ustavu, a to je da smo mi socijalno pravedna i socijalno odgovorna država jer su najveći izdaci i u ovom predlogu rebalansa budžeta dati za socijalnu zaštitu. Tu je nedavno sedeo i ministar odbrane pa sam se setila isto onog poređenja da političari uvek treba da donesu odluku da li će više dati za hranu i za možda odeću nego za topove i za oružje i vidimo da su sredstva koja će biti izdvojena za odbranu ili javni red i bezbednost da su tek na petom i šestom mestu. Znači, kvalitet života ljudi je na prvom mestu i ova Vlada nastavlja politiku zaštite najširih slojeva stanovništva. Podsetila bih vas da ove mere imaju perspektivu. Znači, moramo da sagledamo gde smo danas, u kom i kakvom smo problemu da bi znali gde ćemo stići 2017. godine. Rok za oročenje ovih mera je decembar 2017. godine. Možda to i jeste naš problem što mi lično, ne samo kao država, nemamo taj plan gde ćemo mi biti 2020. godine. Kriza u Srbiji, kriza u bivšoj Jugoslaviji je počela još 1981. godine, ne samo martovskim demonstracijama kosovskih Albanaca, naglašavam da se i dan danas bavimo tim problemom Kosova i Metohije, nego isto tako što je u isto vreme nekako i objavljen koliki je spoljni dug bivše Jugoslavije. On je danas isto velik i moramo da rešavamo te probleme. Ne možemo da potrošimo tri decenije, a da nismo pokrenuli uspavanu srpsku ekonomiju. Htela bih ovom prilikom da promovišem viziju Srbije 2016. godine. Dakle, to je bila serija od 12 okruglih stolova koji su organizovani 2011. i 2012. godine u organizaciji Stalne konferencije gradova i opština, kojoj su prisustvovali privrednici, kojoj su prisustvovali predstavnici lokalnih samouprava, isto tako i političkih stranaka i pokreta. Vizija srpske ekonomije 2016. bila je zasnovana na sledećim stubovima. Pod broj jedan, siva ekonomija je suzbijena. Danas se suočavamo sa problemom sive ekonomije i to je Vlada istakla kao prioritet. Trideset procenata od bruto društvenog proizvoda je veliko opterećenje na plećima srpske ekonomije. Pod broj dva, 2016. godine trebalo bi da su reducirani i ukinuti parafiskalni nameti, zatim smanjeni porezi na plate, ali su povećani nameti na imovinu. Danas uvaženi predstavnici opozicije kroz medije promovišu jednu, da tako kažem, pojednostavljenu viziju šta to ova Vlada radi. Koriste, da tako kažem, crtane likove iz nekih smešnih, komičnih stripova. Naša levičarska politika se obično ilustruje onim robinhudovskim principom, da uzimate od bogatih i da dajete od siromašnih. Oni prave parodiju i ove mere nazivaju super-hik merama. Zaista bih volela da je to tako jednostavno i da je to tako smešno, nego su velike odgovornosti za preduzimanje ovog koncepta mera i dugoročne su posledice. Dakle, naglasila sam da time ne opterećujemo, nego oslobađamo privredu. Dakle, ne opterećujemo je velikim poreskim stopama, a naš narod je, nažalost, još od 1990. ili od 1981. godine prošao kroz velika ekonomska iskušenja i možda smo mi navikli da je najveći strah, možda smo po tome slični Nemcima, od hiperinflacije. Mi sada vidimo da inflacija nama više nije problem. Problem nam jeste ono što je problem i u Evropi, a to je nezaposlenost, ali i tu ima pomaka. Takođe bih naglasila ono što je gospodin ministar Vujović naglasio, da će se preispitati politika subvencija ne samou javnim preduzećima. Naravno, ona je za strane investitore uvek privlačna, ali bih takođe naglasila da smo preskupo delili subvencije nekim privrednicima koji su dolazili da brzo ostvare ili ne ostvare profit i kada vide da ne mogu da opstanu na tržištu, da pobegnu i da uzmu što više od jeftino kupljenih srpskih fabrika. Vi znate da su deljene subvencije kao nekakve šećerleme od 2.000 do 10.000 evra. Prosečna subvencija je bila oko 5.700 evra i za to vreme je istrošeno 252 miliona evra da bi se otvorilo svega 44.000 radnih mesta. Preskupa cena. Predsednik Vlade je rekao da je Nacionalna služba za zapošljavanje registrovala da je došlo do zapošljavanja 46.000 novih radnika, da je relaksirano tržište rada i to je jedan trend koji treba da se nastavi. Zaista mislim da mi nemamo čega da se bojimo ne samo zato što ovaj parlament, kako bi Englezi rekli, može da izglasa šta god hoće, osim da muškarca pretvori u ženu i obrnuto. Imamo tu većinu. Međutim, kada sučeljavamo argumente, mislim da je uvek bolje da razgovaramo i da sagledamo probleme sa svih strana. Ono što ja kažem kao prva među jednakima, kao šef, imam tu čast da bude šef poslaničke grupe među zaista izuzetno kvalitetnim, obrazovanim i sposobnim kadrovima Socijalističke partije Srbije, ali kada se osvrnem iz ovog prvog reda ili udesno, pa ponekad i u moje redove Socijalističke partije i kada vidim praznu stolicu, mislim da je to najpogubnija politika. Politika prazne stolice u srpskom parlamentu i bežanje odgovornosti nije dobra politika. Ne samo da nije važna naša politička karijera, nego to je jednostavno bežanje od problema i onda je bolje pobeći možda iz politike nego zauzimati to mesto koje reprezentuje oko 15.000 glasova građana. Sada kada pogledam desno, ovo neka ne bude shvaćeno kao provokacija, ali zaista me fascinira da se predstavnici opozicije tako autoritativno zalažu da napadnu ovaj koncept mera, a pri tome da lideri njihovih stranaka uopšte nisu našli za shodno da sede u srpskom parlamentu. To nisu lideri opozicije. To se čude i stranci kada dođu, jer oni očekuju da će se u parlamentu voditi opoziciona borba i da je to najbolje mesto da se rasprave argumentima, da se uvaže građani, da se uvaže interesi građana. Zato ih, uz dužno uvažavanje šefova poslaničkih grupa, pitam gde su njihovi lideri da sučelimo gledišta? Veoma je teško izaći u običan svakodnevni život. Neki od nas su manje, neki od nas su više poznati među građanima. Zaista mislim da je građanima koji će u novčaniku imati nekoliko hiljada manje to izuzetno teško. Oni to osećaju kao da je povređeno njihovo ljudsko dostojanstvo, ali ja isto tako moram da naglasim da je očuvano dostojanstvo budućih mladih generacija. Taj novac koji mi imamo ne pripada ni SPS-u, ni SNS-u i ne boji se nikakvim ideološkim bojama. Znači, niti je on socijalistički, niti je on demokratski, niti je on crveni, zeleni, žuti i bilo kakve druge boje. Taj novac, koji sada štedimo, pripada budućim generacijama i to je investicija u budućnost i to je investicija u budućnost i to je naš doprinos za decu koja mogu da imaju puno bolji standard. Mi smo takav narod. Dakle, navikli smo na egalitarne modele možda još od bivšeg socijalizma i bivšeg komunizma, ali biće nam lakše ako malo svi žrtvujemo, ako malo svi smanjimo neke naše izdatke. Taj osećaj solidarnosti koji se pokazuje kad god je neko dete bolesno, kad god se udruži Srbija da pomogne da bi jedan mladi ljudski život bio spašen ili to što se pokazalo u poplavama kada smo jedni drugima pomagali, pogotovo naša omladina, to je ta investicija i to je to opravdanje za ove mere štednje. Dakle, zaključujem, Socijalistička partija Srbije pod punom odgovornošću, premda je manjinski partner po snazi u ovoj Vladi, preuzima takođe odgovornost za donošenje ovih mera štednje. Zahvaljujem.
Reč ima premijer Aleksandar Vučić. Izvolite.
Želeo bih da se zahvalim poslaniku Stojšiću i posebno gospođi Vukomanović. Uobičajeno je da predstavnici političkih partija ne govore lepo čak i o predstavniku Vlade ukoliko je iz druge političke partije. Ja sam vama zahvalan na objašnjenjima. Ima samo jedna stvar u kojoj sa vama nisam saglasan, nije suštinska, a to je da je požar u početnoj fazi. Požar nam je, nažalost, daleko odmakao. Ja imam taj drugi primer ili metaforu u kojoj govorim da se mi nismo ukrcali na brod u Sauthemptonu i da plovimo ka ledenoj santi, već se mi nalazimo u„Titaniku“ koji je već udario u ledenu santu i sada moramo da se spasavamo. Reći ću zašto, ali pre nego što nastavim, želim da odgovorim gospodinu Stojšiću samo jednu stvar, uveren da ste vi to u najboljoj nameri izrekli. Dakle, želim da vam kažem da nikada nismo bili u boljoj poziciji za zaduživanje. Ja ću vam sada pročitati sve naše brojeve da biste znali i sve mogućnosti za zaduživanje. Nikada Srbija nije imala bolju likvidnost, nikada Srbija nije bolje stajala na tržištu evrobondova. Mi se danas na tom tržištu, ne računam bilateralne uslove koji su najbolji koje smo dobili za dolar, 2% deset godina od Emirata, to je apsolutno najbolje i to nemojte da merite sa bilo čim, govorim o tržišnim uslovima. Na tržišnim uslovima imamo na pet godina, ako se ne varam 3,5%, na deset godina 4,4%. Dakle, nikada u svojoj istoriji nismo imali tako dobre uslove zaduživanja. Zašto je to tako, da biste znali? To je zato što međunarodna zajednica, zato što međunarodno tržište kapitala ima poverenja u srpsku Vladu, zna da provodimo dobre mere, znaju da provodimo reformske mere, znaju da želimo unapred da govorimo o merama fiskalne konsolidacije i zato su ti brojevi za nas najvažniji. Zato mi nismo ugroženi od bilo kakvog bankrota u ovom trenutku, već samo želimo da ozdravimo našu privredu, da ne bismo došli u tu opasnost krajem 2016. i početkom 2017. godine. Ne zato što sada nemamo drugih mogućnosti za delovanje. Pročitaću vam sada sve naše brojke, da vidite stanje na dinarskim i deviznim računima Republike Srbije u ovom trenutku. Dakle, stanje deviznih računa u evrima je: 258.914.615, sredstva na raspolaganju, dakle, neoročena su 164.035.972, sredstva Fonda za restituciju 94.850.000, neoročena sredstva Fonda za restituciju 28.643. Stanje deviznih računa u američkim dolarima – milijardu i 304 miliona 442 hiljade 589, sredstva na raspolaganju neoročena 789 miliona 766 hiljada, oročena sredstva 500 miliona. Sredstva Fonda za restituciju 14 miliona 650 hiljada. Trezor Republike Srbije u dinarima: 142 milijarde 488 miliona 338 hiljada 908 dinara. Račun za izvršenje budžeta Republike Srbije 38 milijardi 574 miliona. Prostor za interne pozajmice u dinarima je 30 milijardi. Na oročeni novac na raspolaganju u dinarima je 131 milijarda 851 milion 22 hiljade 186 dinara. Mi smo likvidni da mislim da nikada, koliko ja pamtim, u poslednjih sedam-osam godina svakako nismo bili likvidniji. Nije problem u likvidnosti. Vidim da neki politički lideri ne razumeju o čemu se ovde radi. Nije problem u tome… (ne govorim o vama) … da li ćemo mi negde da dobijemo 300, 400 ili 500 miliona. Mi moramo da ozdravimo naš sistem. Zahvaljujući velikom uspehu koji je postigla „Er Srbija“, naš aerodrom danas vredi tri puta više nego što je vredeo pre samo godinu dana. To je aerodrom sa najvećim rastom putnika u celoj Evropi. Znate kakav je to uspeh? To je jedina stvar u kojoj smo najbolji u Evropi. Najveći rast u celoj Evropi. Umesto procenjenih 250 miliona evra, možemo da dobijemo sigurnih 600, 700 miliona evra plus u investiciji milijardu i po, možda i više. I svi hoće da ga uzmu. Nemojte da vam govorim kakva je sad bitka za beogradski aerodrom iz celog sveta, Nemaca Turaka, Francuza i svih ostalih, samo zahvaljujući kompaniji koja je postigla najveći uspeh. Pričam o koncesiji, naravno, da li će biti 25, 30 ili 35 godina, to je naša stvar. Želim samo da vam kažem da su to podaci, a da mi ove mere donosimo ne zato što smo u nekom velikom problemu, mi možemo da biramo trenutak kada ćemo da izdamo evro-bondove. Kao što vidite, nikakva nam preša nije. Ono što je za nas važno, to je da sistemski smanjimo deficit, to je da sistemski pokažemo da možemo da ne trošimo neuporedivo više od onoga što smo zaradili. Jer to što ćemo jednokratno da uzmemo 500 miliona od nečega, sledeće godine nam se ponovo pojavljuje tih 500 miliona. Nismo rešili problem. Da uzmemo milijardu, sledeće godine nam se to pojavljuje i nismo rešili problem. Mi moramo sistemski jednom za uvek da to uravnotežimo i da taj problem rešimo. Ostao sam dužan precizne podatke za nezaposlenost, o čemu smo pre podne govorili. U januaru 2014. godine, po podacima Nacionalne službe za zapošljavanje, a to su mi i prošli put rekli da ne prihvataju ankete Republičkog zavoda za statistiku i rekli su mi predstavnici pojedinih partija ovde da je to jedina institucija čije izveštaje prihvataju, zato što se tu radi o preciznim brojevima, imali smo 788 hiljada 712 nezaposlenih; u februaru 793 hiljade 625; u martu 790 hiljada 501; u aprilu 786 hiljada 988; u maju 778 hiljada 577; u junu 773 hiljade 369; u julu 769.340; u avgustu 757 hiljada 243 i u septembru 748 hiljada 549. U odnosu na prethodni mesec, dakle, u odnosu na avgust, broj nezaposlenih lica je smanjen za osam hiljada 694, odnosno 1,15, dok je u odnosu na isti mesec prethodne godine, septembar 2013, došlo do smanjenja broja nezaposlenih za 1,43. Ako gledate u odnosu na februar 2014. godine, kada smo u toku ove godine imali najveći broj nezaposlenih, 793 hiljade 625, ovo smanjenje ukupno iznosi 45 hiljada 76 lica, što je za 5,68% manje lica na evidenciji Nacionalne službe za zapošljavanje nego u februaru. I ja sam pogrešio za nešto manje od 400 lica, izvinjavam se zbog toga, to je bila moja greška, ali, kao što vidite podatke koje smo iznosili, bili su precizni. Želim da se još jednom pozovem na ono o čemu je govorila gospođa Vukomanović. Mi smo u ove mere ušli ne zato što ih volimo i ne zato što se nekome sviđaju, već zato što jedino takve mere mogu da dovedu do ozdravljenja srpske privrede, do napretka srpske ekonomije. I ja znam da to znaju svi poslanici. I znam da razgovarate i sa strancima i znam da razgovarate sa apsolutno svima. I svi znate da ako budemo disciplinovani i ako ovo budemo uspeli da provedemo, da je to put uspeha. Pitanje je samo hoćemo li se predati dnevno-političkoj demagogiji ili ćemo da se bavimo ozbiljnim poslom? Naš je posao da radimo u interesu države i sklonićemo i taj rok, pošto su neki pričali – rok je do 2017. godine, sklonićemo i taj rok, jel tako Vujoviću, iz samog zakona, da ne bude ograničeno tim rokom. Da svi ljudi u Srbiji znaju da sve zavisi od nas, da svi ljudi u Srbiji znaju da sve zavisi od nas, da sve zavisi od toga šta, kako i na koji način ćemo mi da radimo. Dakle, ako budemo bili uspešni i ako budemo uspešni na prihodnoj strani, ako budemo uspešni na prihodnoj strani i ako budemo uspeli da sačuvamo ovaj niko akciza ili da ih povećamo i ako budemo uspeli da povećamo naplatu PDV ili da se nastavi ovaj trend iz septembra meseca i oktobra meseca, onda verujem da imamo veliku šansu, uz sve ove druge mere o kojima smo govorili, vezano i za preduzeća u restrukturiranju, za javna preduzeća i za sve ove investicije o kojima smo već, rekao bih, govorili. U svakom slučaju, želim da se zahvalim vama na ozbiljnoj diskusiji, na ozbiljnoj podršci, jer mislim da je razlika između odgovornih i neodgovornih ljudi uvek u tome što ćete odgovornog čoveka prepoznati po tome što ne traži lakše rešenje po svaku cenu, već što zna da je ponekad do pravog cilja moguće doći težim putem, ali da to uvek donosi rezultat, za razliku od onog lakše. Znate, kada dvojica sportista treniraju uvek pobeđuje onaj koji trenira mnogo više i koji je mnogo marljiviji, iako mu je to neuporedivo teže i ako je možda nešto manje talentovan. Hvala vam još jednom.
Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović.
Gospođo predsednice, gospodine predsedniče Vlade, gospodo ministri, drage kolege.. (Zoran Babić, s mesta: A koleginice?) Samo sačekajte, ima vremena za dobacivanje. Ja sam jedan od tih neodgovornih kako kažete, rušitelja Srbije, objekat vaših virusologa od nedavno, ebola koju predstavljamo u našem društvu, koji smatra da ta rešenja koja vi radite, ne da nisu teža, nego su potpuno destruktivna, potpuno bez bilo kakvog efekta i nažalost građana Srbije, bez bilo kakvog pozitivnog ishoda. To je naše mišljenje. To ne znači da je neko neodgovoran predsedniče Vlade, nego znači da neko ima drugačije predloge i drugačiju viziju rešavanja određenog problema, možda i drugačije načine kako bi taj problem rešio. Ima ovde ljudi koji kažu – nema tu šefova stranaka. Ne bih se ja radovao. Možda se njihov šef uskoro pojavi u klupama, kako stvari stoje, ali da se vratimo na temu. Nije to vama bilo upućeno. Dakle, ja volim kad vi, predsedniče Vlade, kažete da je ovo prvi put da se u istoriji dešava nešto. Često govorite da je nešto prvi put što se u istoriji dešava. Ja sam računao - ovo je čak sedmi put da vi kažete da je nešto prvi put u istoriji. Tako da ste u tom smislu zaista dokazali da ste posebni na našoj političkoj sceni. To je jedna od vaših osobenosti. Druga je da često spominjete filmske, da kažem, metafore i sportske. Ima jedan predsednik, bivši, ove države koji je to rado voleo da čini, a sada znate u kojojje političkoj situaciji. Takođe se ne slažem sa vama da imamo Mesija ovde. Niti ste Mesi a niste ni Mesija, iako možda neki, ili čak i vi, u to veruju. Uvek kažete da vi ni od koga ne bežite. Niko vas ne juri, gospodine Vučiću. Jurite vi sami sebe stvarajući probleme i potpunu ekonomsko-socijalnu destrukciju ove države. Jure vas vaši iznevereni birači, jure vas penzioneri, zaposleni kojima ste, moram da kažem, govorili sasvim drugačije stvari od ovoga što sada činite. Juriće vas sutra i vaši koalicioni partneri koji se zaklinju u levičarstvo, a sada dižu ruku za smanjenje plata i penzija. Oni će morati to da objasne, a ne ko sedi u klupama. To je ozbiljna stvar. Ja mislim da kada sam vas slušao, gospodine Vučiću, pažljivo, voleo bih da živim u takvoj Srbiji o kojoj vi pričate danas ovde. Jako bih voleo da živim u Srbiji vas i vaših ministara, vaših prijatelja. To je sjajna Srbija, obezbeđena, sigurna, situirana, sa perspektivom, sa kontrolisanim informacijama, ulepšanim medijima, ružičastim naočarima koje stavljate na oči građana Srbije. Vi kažete … ( Narodni poslanik Zoran Babić, s mesta: Da li je ovo tema?) … jeste, isto kao i premijerova. Kažete da imamo izraženu makroekonomsku stabilnost, kurs dinara stabilan, pad inflacije i sve je odlično u srpskoj ekonomiji, fiskalnoj politici, socijalnoj sferi. Ja se duboko ne slažem sa tim. Što je najgore, mislim da sve više građana Srbije vidi tu ogromnu disproporciju iz onoga što pričate i onoga kako ljudi žive. Ja ne želim ni na jedan način, jer znam da ćete poseći za tim argumentom, da aboliram greške DS iz prošlosti. Ali, ja vama govorim kao čovek koji je poslanik u ovoj Skupštini i kao čovek koga građani zovu i traže da vam ja ove stvari kažem. Mene nijedna majka nije zvala jutros da me pita da li moram da glasam za ovaj rebalans, pošto zna da neću da glasam za ovaj rebalans. Vi ste, gospodine Vučiću, smanjenjem plata i penzija, hajde da kažem samo penzija, sad u ovom trenutku, smanjujete penzije za 680.000 građana Srbije, 680.000 penzionera, poštovani građani, će imati smanjene penzije. Istovremeno, vi kažete da oni do 25.000 neće imati smanjenu penziju, što je tačno. Ali je isto tako tačno da jako loši makroekonomskipokazatelji, pad vrednosti naše domaće valute, rast cena na malo, rast cene energenata i lekova će uticati na sve, pa i na penzionere koji imaju do 25.000, kao i one koji primaju platu do 25.000 dinara. Moram da vam kažem, dobro, znam ja da ćete vi nas stručno podučiti sa korišćenjem stranih izraza da fascinirate ljude kojima se neprekidno obraćate, ali to ne pali ovde, gospodine Vučiću.
Poslaniče, vi imate obavezu meni da se obraćate.
Izvinjavam se. Ono što je ovde rečeno je recimo Zakon o radu. Tek mesec dana je na snazi, gospodine Vučiću. Nema tu šta da se pokaže, kako ste rekli 100.000, 200.000 nezaposlenih. Polako, vi ste sjajni u tome, doći ćete vi do tog broja. Ne treba nama gospođa Merkel ili gospodin Putin da govori da je to sjajna reforma. Oni ovde neće živeti. Neće oni ovde živeti, gospodine Vučiću. Zakon o radu je katastrofalan i to svuda i na svakom mestu kažem. Nije vam to za diku. To je moje mišljenje. Tajkuni. Nemojte te tajkune, gospodine Vučiću. Svi su danas potpuno uz vas. Šta god da im kažete uradiće i stoj na rukama, ako budete tražili. Televizija „Pink“ od kada ste na vlasti duguje preko 300 miliona za porez. Od kada ste vi na vlasti. Znam da oni vama vraćaju u naturi verovatno time što vas neprekidno promovišu, ali to građanima Srbije prosto ne donosi nikakvu prednost. (Narodni poslanik Zoran Babić, s mesta: Da li je to tema?) Tema je rebalans budžeta, smanjenje plata i penzija koje sprovodi vaša Vlada. Pedeset hiljada ljudi mahom iz SNS ste zaposlili u javnom sektoru u poslednje dve godine, što je rekao gospodin Krstić. Ne znam da li se sećate gospodina Lazara Krstića. On je to rekao. Za to je potrošeno oko 600 miliona evra, a ušteda od smanjenja plata i penzija je 350 do 370 miliona evra. Evo kako smo mogli da ne smanjujemo plate i penzije. Kažete otpustićete 100 hiljada ljudi u javnom sektoru. U redu. Hajde da počnemo od ovih poslednjih koje ste zaposlili. To je već 50%. Svaki stoti Srbin, gospodine Vučiću, je danas konstultant i svaki stoti Srbin danas radi sa javnim sektorom u Srbiji. Ne znam da li to znate. Vi za lekare kažete da su tajkuni, za inžinjere, za profesore. Vi nećete da kažete da pad BDP 1%, da je deficit veći nego što je planira. Uvek imamo različite izvore. To je definitivno. Znam da ćete sve cifre drugačije… Molim vas da umirite gospodina Babića, ako može.
Predsednik Vlade ne može da umiri poslanike.
Može.
Ne može. Znači, vi hoćete da pričate o rebalansu ili da pričamo o vođenju sednice?
Hoću o rebalansu, ali mi ne daju gospođo predsednice.
Samo iskažite svoje mišljenje. Iskažite svoje mišljenje, a ja ću intervenisati kada budem smatrala da treba da intervenišem.
Ako mi omogući gospodin Babić koji viče sa mesta. Ne znam što je uzbuđen. Ustvari, znam. Dakle, deficit je veći, potrošnja je veća. Nema investicija koje mogu da podignu realni sektor. Budžetski deficit nam je među najvećim u Evropi. On je sada već preko 2,5 milijarde evra. To je tradicionalno, ali ovo je sedmi budžetski eksperiment ove Vlade, sedmi istorijski, najhrabriji korak ove Vlade. Vi ste na vlasti, gospodine Vučiću, preko dve godine. Niste pet meseci. Znam da to pokušavate u poslednje vreme da predstavite, ali uvek ste imali najbolje ocene iz svih predmeta i mislim da na to zaista treba da budete ponosni, ali onda kažite istinu do kraja. Dakle, na vlasti ste preko dve godine. Bivši režim je davno, davno bivši režim. Bivši režim je vaš Ivice Dačića. Tako da molim vas da se u tom smislu pokušamo držati činjenica. Javni dug države u avgustu je 22,4 milijarde evra, što je 71% BDP. Dame i gospodo, dotle ste doterali ovu državu. Znam da ćete reći da je drugačije. Zavisi da li je Fiskalni savet ili neko drugi. Imate dve metodologije. ( Premijer Aleksandar Vučić, s mesta: Nema veze sa Fiskalnim savetom.) Ne znam zašto me stalno prekidate. Da li ne možete da čujete istinu.
Poslaniče, samo nastavite i obraćajte se meni. Vi stalno komunicirate sa ljudima oko sebe, pa vam to skreće pažnju. Pažljivo vas slušam.
Molim vas da mi vratite vreme.
Ne mogu ništa da vam vratim.
Vratićemo mi vama. Prihodi od akciza su manji za 16,4 milijarde i pored povećanja stope. Bilo je 227,6. Rebalans 211,2. Ništa od duvana. Na redu su gazirana pića. Nemojte biti nervozni. Vi ste ovde gost, gospodine Vičiću.
Gospodine poslaniče, moraću da vas opomenem jer vi se stalno obraćate ljudima oko sebe, predsedniku Vlade…
Opomenite predsednika Vlade. Da li je moguće da ne vidite šta se dešava?
Ako želite da utrošite vaših 20 minuta na stvarno neprimerenost jednu. Uzmite stenogram kako se obraćate, šta ste sve komentarisali, najmanje budžet.
Plate u javnom sektoru predviđate povećanje od 45 milijardi više u odnosu na 2012. godinu, što je 7,6% više. Veći rashodi za robe i usluge su dve milijarde. Porez na dohodak bio je 47,8 a rebalans 43,7, smanjenje 10%. Dramatično smanjenje budžetskih prihoda lokalnih samouprava po ovom osnovu. To govori o ogromnom smanjenju plata i otkazima. „Srbijagas“ kredit za tekuću likvidnost 18,4 milijarde dinara uz garantovane obaveze prema bankama od 476 miliona evra. Dug veći 300 puta od prihoda. EPS, krediti za likvidnost, Telekom, obrtni kapital pao dvostruko, RTS – gubici 12%. Ukupne subvencije povećane za 13 milijardi dinara, neselektivno na svakom mestu samo sipajte. Prosečna plata u realnom sektoru je smanjena za 1%. Dokapilizacija „Poštanske štedionice“ 4,7 milijardi i „Dunav osiguranja“ 4,8 milijardi, poštovani građani. Osiguravajućim društvima ste još ranije odobrili poskupljenje obaveznog osiguranja za vozila 45%, a sada ih pomažemo iz budžeta. Zašto, kada se i za šta se koristi 70 miliona evra, koliko su prihodovali povećanjem usluge, tj. cene? Novi zatvorski kapaciteti 4,2 milijarde evra. Smanjenje plata i penzija, samo za 400 miliona evra viši su vam izdaci za zaposlene u javnom sektoru otkad ste došli na vlast gospodo. I šta vi uradite? Povećavate izdatke, povećavate poreze, prihodi su manji, cene su više, od sada i plate i penzije će biti manje preko 25.000 i to je činjenica. Smanjivanjem plata i penzija, gospodine predsedniče Vlade, smanjiće se potrošnja, smanjiće se poreski prihodi, smanjiće se izdvajanja za penzioni fond, smanjiće se proizvodnja i nastaviće se propast srpske privrede, za šta je apsolutno i jedino odgovorna vaša Vlada. Moram da kažem da vam je samo porez na dodatu vrednost manji za 32 milijarde, da vam je porez na dohodak građana manji za 4 milijarde i 100 miliona, a kako kad ste povećali zaposlenost? Evo, objasnite mi, ja stvarno ne razumem. Kažete malopre povećana zaposlenost, manji porez na dohodak građana. Vi takođe znate da mnogo toga u tom broju su sezonski poslovi, vi takođe znate da i u tom broju postoje ljudi koji su skinuti sa evidencije Nacionalne službe za zapošljavanje. Oni su skinuti sa evidencije, ali ne znači da su se zaposlili. Tako recite građanima. Nema potrebe da tako potcenjujete ono što vam govori opozicija, znate. Mi zaista pokušavamo bez svađe da razgovaramo sa vama i bez emocija i bez vike. Sada ću na radost većine…
Kao u britanskom parlamentu, to ste primetili, da jedna strana negoduje drugu.
Koliko su oni Englezi, toliko sam ja Glecton. Dakle, na predizbornom skupu u zemunskoj hali „Pinki“, gospodine Vučiću, 10. marta 2014. godine ste rekli, ovako ste rekli – ali u penzije nedam da se dira, kada bismo uta prava dirali ne bi napravili problem samo penzionerima, nego i državi. Bili ste potpuno u pravu. To ste rekli 10. marta, 18.9. ste rekli – učinićemo sve i drugim sredstvima na obuzdavanju deficita i nove mere za ozdravljenje ekonomije. Ne vidim te mere. Ministar Nebojša Stefanović ide korak dalje, što me ne čudi. On kaže – mi garantujemo isplatu penzija, ali ne samo isplatu penzija, već priliku da te penzije povećamo, kaže Nebojša Stefanović 14.2.2014. godine. Ovo je još bolje, ovde prisutni uvaženi ministar Gašić – SNS je garant da penzije u Srbiji neće biti smanjivane, u Prokuplju ste rekli 27.2.2014. godine. Ima tu još. Gospodin Rasim Ljajić, 26.2.2014. godine kaže – ne slušajte i ne verujte svima onima koji predlažu smanjenje penzija, jer oni vam sigurno ne misle dobro, kaže ministar Ljajić o svojoj sopstvenoj koaliciji i Vladi i vama gospodine Vučiću, itd. Ovo je zanimljivo, gospodin prisutni Milan Krkobabić, predsednik PUPS-a, kaže 2. marta 2014. godine – nema ni smanjenja ni zamrzavanja, to je Sveto pismo za penzionere Srbije. Neko je pogazio Sveto pismo gospodo, moram to da kažem. O zaduživanju da ne pričam, to je strašno, ne smem da čitam ovo. Molim vas, gospodine Vučiću, bez želje da na bilo koji način pravim ovde našu političku polemiku, pitam vas da li stvarno verujete da će ovo smanjenje plata i penzija u ovom obimu, na ovaj način dovesti do bilo kakvog prosperiteta, do bilo kakvog povećanja kupovne moći, proizvodnje, bilo kakve privredne stabilnosti? Zaista vas pitam da li verujete da ti penzioneri neće tužiti ovu državu, možda, i Strazburu i Ustavnom sudu i da će neko morati da vraća ovo što vi sada smanjujete penzije, neka vlast posle vas? Da li vi stvarno mislite da niko u Srbiji ne vidi da vi na mnogo načina vraćate devedesete godine u ovoj zemlji? Sada ću vam na kraju mog izlaganja reći i zamoliti vas, sa punom svešću i odgovornošću, gospodine Vučiću, građani Srbije su sve nezadovoljniji vašim radom. Mora neko to da vam kaže. Znam da vam govore samo pohvale. Molim vas sada, dok ste najjači, dok imate šansu da nešto promenite u ovoj zemlji, molim vas, odmah napustite mesto premijera, molim vas, što pre. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac, po Poslovniku. Izvolite.
Šta je problem?
Mislim da smeh nije zabranjen.
Mislim da je situacija u Srbiji tako tužna…
Umberto Eko je rekao da je smeh najopasnije oružje. Samo vi izvolite.
Potpuno ste u pravu, izuzetno opasan. Član 106. ste vi prekršili, navodeći situaciju u kojoj se dobacuje, u kojoj se premijer smeje govorniku koji govori sa naše strane, nekoliko puta. (Aleksandar Vučić, s mesta: Nijedan se put nisam nasmejao.) Nekoliko puta ste se smejali. Postoji snimak. I sada dobacuju i vi kažete – to je situacija kao u britanskom parlamentu.
Jeste.
Znate, kada biste vi bili spiker britanskog parlamenta, mi bi bili lordovi. Ta situacija je neprimerena za srpski parlament po našem Poslovniku. Po našem Poslovniku takve stvari su zabranjene i vi bi trebali da to sprečite, a ne da stimulišete onaj deo poslanika koji je došao ovde da podrži epske govore premijera Srbije, koji u maniru Fidela Kastra drži predavanja…
Znači, da vas sada upozorim, to ste tražili?
Zbog čega?
Zbog ovoga o čemu govorite. Ne govorite više o povredi Poslovnika, nego želite da dajete ocene tuđih govora.
Ne, upravo govorim o tome da nijednog trenutka niko iz opozicije nije dobacio na govore koji su trajali po trideset minuta, niko vam ništa nije rekao, a vi dozvoljavate da i sada, u ova dva minuta ne mogu da pojasnim zbog toga što ljudi dobacuju, valjda u želji da se dodvore premijeru, jer ko jače dobaci sa one strane imaće možda bolju poziciju sutra na nekom sastanku glavnog odbora ili centralne otadžbinske uprave.
Zahvaljujem poslaniče, dva minuta, sve sam vas razumela, zaista zahvaljujem. (Dragan Šutanovac, s mesta: Želim da se glasa o ovome.) Da, naravno, ali znači da vam obrazloženje nije ni potrebno. Vi ste dali ocenu, nećete da čujete obrazloženje, želite da se glasa o povredi Poslovnika. Znači, presudili ste bez mogućnosti da ja i pokušam da se odbranim, ni od čega, doduše. Reč ima premijer Aleksandar Vučić. Izvolite.
Želim zbog građana Srbije samo da kažem jednu stvar. Samo u jednom trenutku sam reagovao kada je gospodin Stefanović počeo da preti, kada ste vi rekli – vratiću vam i neću vam vratiti reč, kada je gospodin Stefanović rekao – vratićemo mi vama. Dakle, to je bila jedina rečenica na koju sam reagovao, ni na šta više nisam reagovao. Možda sam se osmehivao u početku njegovog govora. (Dragan Šutanovac, s mesta: Jeste.) Prihvatam, ali vas molim da ne dobacujete nepristojno, jer ste to radili sve vreme, a ja prihvatam vašu sugestiju. Moguće je da sam se osmehivao u početku, posle, kada sam slušao besmislice i neistine, došlo mi je da plačem, da budem iskren. Moram da priznam da sam iznenađen neznanjem, neodgovornošću, nedovoljnim, ne znam, ne želim ništa da kažem. To je toliko neozbiljno, to je toliko neodgovorno, to toliko nema veze sa istinom i sa realnošću da ne znam šta bih drugo rekao. Vi ste prebacivali, držali ste nekakav politički govor, postali ste lični biograf mnogih od nas, na čemu vam čestitam, ali ono što je suština - vi koji govorite o nekakvom Super Hiku, vi zamerate nekome ko vam kaže nešto za „ebolu“ metaforično. To nisam bio ja, nego neko drugi. Vi to svaki dan radite, ništa drugo ne radite, ničim se drugo ne bavite i onda uplakanim glasom i tonom pokušavate celu Srbiju da uverite da dok izgovarate najružnije reči o svojim političkim protivnicima vi ste mnogo fini i vi ste velika žrtva, a svi ostali su zlikovci i zločinci. Dok govorite ovde o destruktivnoj politici, bez pozitivnog ishoda, analizirali ste moju ličnost. Mesi i Mesija. Pa ja nisam danas rekao da sam ja Mesi, naprotiv, govorio sam o nečem drugom, ali je to možda bilo teško ili nije bilo lako da se razume o čemu sam govorio. Nikada mi nije padalo na pamet da prihvatam bilo kakvu mesijansku ulogu. Nažalost, uradili smo mnogo više od sedam stvari koje su po prvi put u savremenoj srpskoj političkoj istoriji. Ne jedna, ne sedam, bilo ih je 10, 20. Čudi me da sam to rekao samo sedam puta i na to sam ponosan. Kažete – voleli biste da živite u takvoj Srbiji. Ne brinite, živećete u takvoj Srbiji. Napravićemo od ove zemlje, uprkos vašim željama, neuporedivo bolje mesto za život. I vi i vaša porodica živećete neuporedivo bolje i mnogo bolje od onoga kako ste vi nama ostavili i Vladu i državu. To je stvar koju vam apsolutno garantujem i čime se ponosim. Pošto govorite o tome - jurim ja sam sebe, dovoljno je bilo da kažete da jurim sebe, ali tu ste, gospodine Stefanoviću, u pravu. Ja sebi svakoga dana dajem nove zadatke, svake godine, svakog meseca i svake nedelje. Gledam da ti zadaci budu teški, da bih radio što više i da bih se borio što više. U tome se razlikujemo. Ja ne kupim argumente na mestima na kojima se argumenti izmišljaju, već ih kupim u državi na zvaničnim mestima i iznosim precizne i tačne podatke. Govorite da se 300 miliona više zadužio gospodin Mitrović. Niste dobro razumeli, gospodin Mitrović je platio 150 miliona više, a ništa se više nije zadužio. Platiće još 300 miliona, to mora da plati u toku ove godine, i platiće 50% više nego što je najviše platio vama, a nije dobio neku novu televiziju, već ima onu istu staru televiziju koju ste mu vi legalizovali 2001. i 2002. godine, da vas podsetim. Uzgred, nacionalne frekvencije sve ste dali vi, a ne mi, i RTS-u i televiziji „Pink“ i televiziji „Hepi“ i „B92“ i „Prvoj televiziji“. Vi, a ne mi. Ništa od toga nismo promenili. Sve vi. Vi ste ih i kupovali i prodavali preko vaših agencija i sve drugo. Toliko što se tiče ružičastih naočara. Ja nosim obične naočare, da vam pravo kažem. Ove mi je poklonio doktor Stojanović, a one prethodne sam kupovao na pijaci od Kineza, da vam iskreno kažem, ali nikad ružičaste naočare nisam ni video. Što se tiče toga da je sve odlično u srpskoj ekonomiji, nemojte da izmišljate. Ostavili ste katastrofu u srpskoj ekonomiji. Ostavili ste takvu katastrofu da sve vreme pokušavamo da izgradimo temelj u vazduhu, jer nema temelja, nema zemlje na kojoj bi temelj stao, šta ste od Srbije ostavili. Niko nikada nije rekao da su stvari u Srbiji odlične i nemojte da izmišljate. Niko to ni od ovih poslanika sa desne strane, ni ispred mene, niko to u Srbiji nije rekao. U Srbiji se živi teško. U Srbiji mnogi ljudi jedva krpe kraj sa krajem. To niste vi, to nisam ja, ali mnogi ljudi jesu. E, ti mnogi ljudi koji krpe kraj sa krajem, nisam im kriv ja, ja sam predsednik Vlade pet meseci, a vi ste na vlasti 14 godina, jer Bojan Pajtić je 11 godina premijer, a tri godine je šef poslaničke grupe. Za tih 14 godina vaš rezultat je minus, ne nula, nego minus, bez ijedne reforme, bez ičega. Četrnaest godina ste vlast i ne date vlast ni po koju cenu, jer vas samo fotelja interesuje. Ja da imam 6%, ja ne bih smeo na oči da vam izađem, a vi ne date izbore, branite fotelju kao da ste rođeni u njoj i nije vas sramota da nekom držite pridike po tom pitanju. Kažete – mogu da kažu Merkel i Putin šta hoće. Što vaš predsednik ne kaže Zigmaru Gabrijelu da je loš Zakon o radu? Što mu kaže - ne valja onaj Putin, vidite, Vučić se povezuje s Putinom? Vidite, ja nemam problem da kažem – da, imam dobre odnose sa Vladimirom Putinom, da, imam dobre odnose sa Angelom Merkel, jer ne lažem. Što idete pa pričate tamo kako smo mi krivi što se povezujemo sa Rusijom? Što to ne kažete narodu ovde? (Borislav Stefanović, s mesta: Što govoriš neistinu sad?) Govorim apsolutnu istinu i doneću vam dokaze, svi narodni poslanici da vide, a i doći će Zigmar Gabrijel u Srbiju pa da čujete 17. novembra šta priča predsednik stranke. Nemojte da dobacujete, gospodine Stefanoviću. Ja znam da vaša nepristojnost proizlazi iz vaše nervoze, ja to znam. Kao što sam vam već rekao, vaspitanje se ni u školi ne uči. Ne znam kakvi ste bili u školi, ali to je trebalo iz kuće da ponesete, a ne iz škole. Što se drugih stvari tiče, govorite o rastu cena, pa mi imamo problem sa tim što nam cene ne rastu. Mi imamo problem sa tim što nam cene ne rastu. Vi pojma nemate šta su ekonomski problemi. Vi ništa od toga ne znate. Vi govorite stvari koje veze sa istinom nemaju, tek da biste nešto rekli. Kažete nešto vraćamo u naturi. Nisam vas razumeo, šta vraća u naturi bilo ko? Nisam razumeo te izraze. (Borislav Stefanović, s mesta: Objasniću vam.) Samo da ne dobacujete. Što se tiče broja zaposlenih, sada vam smeta kada se skidaju ljudi sa Nacionalne službe za zapošljavanje. To vam smeta? Pre godinu dana ste govorili da je to najvažnije, a sada vam i to smeta. Sada to ne valja, sada to nije dobro. Kažete da je neko rekao da su lekari i inženjeri tajkuni. Što izmišljate? Niko nikada to nije izgovorio. Pričate o tome ko je koliko na vlasti. Mi smo bili na vlasti kao potpredsednik Vlade do izbora manje od godinu i po dana i sada pet i po meseci, uskoro će šest meseci kako sam predsednik Vlade, a predsednik vaše stranke je predsednik Vlade Vojvodine deset i po godina. Za tih deset i po godina broj nezaposlenih u Vojvodini je uvećan, u Vojvodini koja ima dva miliona i ne punih sto hiljada stanovnika broj nezaposlenih je uvećan za 200.000 ljudi. Molim vas samo da mi kažete još neki rezultat, i to ne u vreme vladavine na republičkom nivou neke druge političke stranke, već upravo Demokratske stranke. Nisam razumeo, kažete da smo povećali plate 7,6%. Vi to nas optužujete ili nas hvalite? Da li smo mi sad krivi što povećavamo plate ili što smanjujemo plate? Samo mi recite za šta smo krivi i ja ću da vam objasnim, ne brinite. Dakle, postoji na aprilskom i oktobarskom nivou redovna indeksacija i to se dešavalo sve dok mi sa tom praksom nismo prekinuli. Ono što je bilo predviđeno u budžetu, to je bilo toliko, ali smo mi budžetom smanjili za 3% ta primanja, da vas obavestim. Sve to piše u budžetu i sve to ste mogli da pročitate, ali je trebalo pažljivo to da pročitate, da malo manje provodite vremena sa onima kojima je politika – mrzim, dakle, postojim, a da malo više čitate. Da ste malo više čitali, dobili biste preciznije i tačnije brojeve. Govorite o tajkunima i kažete – da ih pozovete, učiniće šta god hoćete. Siguran sam. Razlika između mene i vas je u tome što ih ne zovem, što mi ne trebaju ni za šta i što dinara od njih neću da uzmem, za razliku od vas, za razliku od vas koji ste im uzimali milione i davali im stotine miliona evra. Pogledajte sada šta je predlog DS za izlazak iz krize, jer ovo građani moraju da čuju. Ovo čitam sa današnje konferencije za novinare. Opet Pajtić nije radio ništa u Vojvodini, opet došao u Beograd da soli pamet, da znaju građani Vojvodine da je i danas zapostavio svoje radne obaveze. Dakle, došao je ovde da nam očita lekciju i da nam kaže – slušajte šta je plan za izlazak iz krize, da naplatimo od tajkuna 400 miliona evra, da ukinemo „Er Srbiju“ i ukinemo subvencije „Dunav osiguranju“. Ja se sada pitam – čekajte, jel to govorite vi koji ste im omogućili da uzmu oko dve milijarde evra kredita koji su nam danas svi NPL, odnosno Nonperforming loans, odnosno oni koje ne možemo da dobijemo nazad. To ste im sve vi isporučili i sve ste im to vi dali. Koji je to tajkun naš? Miroslav Bogićević, čovek kog ste stvorili, napravili? Miroslav Mišković? Onaj koji me progoni na svakom mestu kroz sve svoje medije na sve moguće načine, govoreći da sam ga ja uhapsio? Da li o njemu govorite? O kojem govorite? Razlika je u tome, gospodine Stefanoviću, tačno je, da ih pozovem, došli bi svi. Ne zovem ih, neću da zovem nikoga. Poštujem svakoga od njih, u redu je, radite svoj posao dok je u skladu sa zakonom, a ako nije u skladu sa zakonom, za razliku od vašeg perioda, odgovaraćete pred zakonom i to je ogromna razlika. Veoma sam zadovoljan zbog činjenice što ta razlika postoji. Kažete, samo ako možete da ne dobacujete, ja sam veoma strpljiv i trpeljiv i na sve ću da vam odgovorim, razumeo sam ja vašu poruku i vratićemo mi vama, sve sam ja razumeo, sve što ste vi rekli, ali ne mogu da vam objasnim koliko sam uplašen od vaše pretnje i ne možete ni da razumete koliki me je strah. Što se tiče napada na gospodina Krkobabića i na mnoge druge oko povećanja penzija, vi da budete zaštitnici penzionera? Vi ste ti koji ste smanjili penzije, vi ste ti koji ste smanjili plate, vi ste ti koji ste ukinuli radna mesta, vi ste ti koji ste ukinuli budućnost našoj deci, i vi ste ti koji ste stvorili krizu, ali ne brinite, mi ćemo vas iz krize u koju ste nas doveli, izvući. Nemojte da sumnjate uopšte u to. Što se tiče, sigurno sam ja za pet meseci premijerskog mesta kriv za nešto što se desilo, sigurno i to će vam neko u Srbiji poverovati, a ne vi za svojih 14 godina. I dalje vladate u Vojvodini. Malo vam je 14 godina, pa treba da bude 44 godine, a da rezultati budu ovako katastrofalni. Kažete, ko je pogazio sveto pismo? Ja, ja sam kriv za to, ja preuzimam odgovornost, ne dirajte Krkobabića, ne dirajte bilo koga drugog. Ja, zato što sam mislio da postoje drugi načini, zato što sam verovao da postoji druga mogućnost i opet smo uspeli da se izborimo, da ne diramo u 61% penzionera, a ako računate sa ovim minimalnim, to dođe preko 70% penzionera. Ja sam kriv. Hoćete da vam kažem zašto? Zato što za razliku od vas, neću da plačem i kukam nad svojom sudbinom, nego hoću nešto da uradim i da promenim u ovoj zemlji. Zato što hoću da okrenemo kolosek na drugu stranu, zato što hoću da uradimo nešto što će ceo svet da razume i da pozdravi. Zato što hoćemo nedvosmisleno da pokažemo kako Srbija i na koji način Srbija može da ide drugim pravcem i drugačijim putem. Zato što hoću da pokažemo da možemo da se izborimo i sa fiskalnim deficitom, da možemo da napravimo rast i da taj rast bude održiv i da taj deficit bude održiv i da naš budžet bude održiv i da naši prihodi budu održivi. Vi kažete, sa jedne strane, zaposlili smo 50.000 ljudi, a kažete, ne naplaćujete porez na dohodak građana. Gospodine Stefanoviću, nemojte da se ljutite na mene, nešto morate da naučite, ili smo krivi za jedno ili smo krivi za drugo. To što pada porez na dohodak građana, znači da i te kako kontrolišemo zapošljavanje. To je trebalo neko da vas obuči ili nauči. Dakle, ja to zaista nisam u stanju i to će vam reći svaki ekonomista iz vaše poslaničke grupe, svaki ekonomista iz vaše dojučerašnje stranke i svako ko ovde sedi i ko je prema vama dobronameran. Morate da razumete, nije bujica reči argument, već morate da znate elementarne ekonomske stvari. žao mi je što ih ne znate. Govorite o devedesetim godinama, to onako usput kažete, ne znate šta ćete sa sobom, to onako, tek tako da izgovorite? Uzgred, ima mnogo manje ubistava, krađe, pljačke, nego što je bilo 2009. godine, 2010, 2011, 2008. godine i ne znam da li su tada bile devedesete, danas toga ima mnogo manje. Uzgred, rešenih slučajeva ima više nego ikada i ubistava i krađa i razbojničkih krađa i svih najtežih krivičnih dela. Ne znam šta vas to podseća, sem lične mržnje i pokušaja da nekog ujedinite, na nečemu što ne postoji, na nečemu što apsolutno ne postoji. Možda na tome što ćete svuda da nam zamerate i da govorite, aha, to ste vi koji biste zajedno sa Rusima? Jesmo. Mi smo na putu za EU, ali nećemo da uvodimo sankcije Rusiji i zato smo krivi. Super, to kažite na takav način, a nemojte da izmišljate floskule koje nikome ništa ne znače. Što se tiče nezadovoljstva ljudi mojim radom, ja sam to očekivao. Ja to tek očekujem. Ne pamtim da se iko suočavao sa takvom mržnjom kao što se ja suočavam, koju na svakom mestu pokazujete, koje se ne libite i kada neko podržava one koji mi iz čistog mira pretuku brata, što se nikada nije dogodilo, kada neko podržava one koji uzvikuju najpogrdnije parole, pa što bi se libio nečeg drugog? Kada se neko ne libi da kaže, vratićemo mi vama, a što biste se libili nešto veće da uradite? Što mislite da ja mislim da treba da budem najpopularniji? Uzgred, od vašeg predsednika sam popularniji tek devet puta, ali to nije mnogo važno, računajući na ono što sam sinoć dobio podatke. Ali, biću verovatno devet puta manje popularan, ali to neće da promeni moj odnos prema merama koje donosimo i prema onome što radimo. Nisam primetio da je vaša popularnost na visini. Što se tiče majki da vas nisu zvale, znam da vas majke nisu zvale, mene su zvale majke. Mene su zvale, da mi govore i šta je loše i šta je dobro. Što bi vas i zvale? Ne očekuju mnogo, i ne očekuju skoro pa ništa. To vam apsolutno verujem da vas nisu zvale. Što se tiče mog odlaska, moje ostavke i sklanjanja sa ovog mesta, za razliku od vas gospodine Stefanoviću, to je još jedna velika razlika između mene i vas. Ja sam pet meseci samo premijer, a za tih pet meseci doneli smo više važnih zakona, nego u prethodnih pet, šest i sedam godina, za samo pet meseci. Ja ne mislim da ostajem na vlasti bez podrške naroda. Vi ste pokazali da vam je samo važno da opstanete na vlasti i kada dobijete 6%, i to na izborima, ne u anketama. Samo je važno da očuvate golu vlast vaše privilegije. Kako niste pomenuli u ovom veličanstvenom programu za ozdravljenje uz „Dunav osiguranje“, kako ne pomenuste „Razvojnu banku“ i Fond za razvoj Vojvodine? Kako mnoge druge stvari ne pomenuste? Ali, da ostanete na vlasti i da budete na vlasti, jedino vam je to važno. Ja vam obećavam, gospodine Stefanoviću da ću ozbiljno razmotriti vaš predlog, veoma ozbiljno, ali ne brinite za jednu stvar. Ne mislim da se sklanjam ili da bežim od vas, zato što sam radio neuporedivo bolje od vas, neuporedivo poštenije, neuporedivo odgovornije i šta god da mi se dogodi, kako god da mi se dogodi, ostaću u ovoj zemlji, nikada je neću napustiti i boriću se protiv onih koji su ovu zemlju uništavali, urušavali, a vi ste tu, bogami, pri vrhu. Hvala vam najlepše.
Po članu 104. stav 2. zbog ličnog obraćanja i spominjanja imena i stranke, Borislav Stefanović, replika, dve minute.
Gospodine Vučiću, i prethodni put je bila slična situacija. Prvo, primećujem da zaista moram da vam odam priznanje da imate strašnu moć, jako dobru moć samokontrole. Međutim, nekako iz vas ipak uvek izađe to staro radikalsko lice jer niko vama nije rekao da nemate pojma, da ste zločinci, da mrzite Srbiju, da je „Super Hik“ isto što i „ebola“, to recite za ovih 50.000 mrtvih, jer strip junak nikog nije ubio, a ebola jeste. Znate, to nije baš zgodno, gospodine Vučiću. Znam da se vi slažete, nećete to priznati, kao što znam da i vi znate da mi nismo bili na vlasti 14 godina, ali ako smo mi bili 14, u redu, onda ste vi gospodine Vučiću, osam godina. Evo, vi ste osam, mi 14, pa neka ljudi vide. Koliko je tačno da ste vi osam, toliko je tačno da smo 14. Inače, ja se slažem sa vama da vas ne treba da bude strah od mene i to stvarno nema potrebe. Vas treba da bude strah od ovih koji vam sada aplaudiraju. Ti će prvi da vas sačekaju na krivini, kada krene kotrljanje na dole, pošto vi, pokazujući kroz ovaj rebalans, to se vidi na svakom koraku, apsolutno na svakom koraku. Ne možete da opravdate ove mere protiv plata i penzija, smanjujete ih, ne možete to da opravdate, pričate samo šta je uradio Pajtić, šta je uradila DS, nemate odgovor, gospodine Vučiću. Pitam vas za javni sektor, vi izvrćete, vešti ste u tome. Imali ste deceniju i po da se vežbate na nama gospodine Vučiću, ali poslušajte moj savet i molim vas napustite to mesto što pre. Hvala.
Hvala. Reč ima Aleksandar Vučić, replika. (Borislav Stefanović, s mesta: Dva minuta.) Zna premijer da je dve minute i 15 sekundi koliko ste vi pričali. Izvolite.
Ne brinite gospođo Gojković, govoriću kraće. Nisam tražio da oni govore kraće ili da ne govore, ja se njihovih reči ne plašim, plašim se ozbiljnih argumenata, a ne njihovih reči, jer u njihovima rečima nikada nema argumenata. Što se tiče javnog sektora, jasno vam stavio do znanja da imamo 27 više zaposlenih nego što je bio ranije slučaj i taj ste podatakprecizno dobili. Vi ste ti koji ste uvećali javni sektor. Nenade, spremite mi podatke za 2011. i 2010. godinu. Dobićete precizne podatke u roku od dvadeset minuta. Dakle, tačno, kao što sam vam obećao i za zapošljavanje, dobićete tačno kada su bili zaposleni. Što se tiče onih koji će da govore protiv mene i da rade protiv mene, znam jednu stvar, gospodine Stefanoviću, nisam ni malo vešt, nisam ni malo vičan, iako se sećate još pre godinu dana i pre izborne kampanje, rekao sam da znam šta će biti, odlično znam, mnogo bolje nego što vi znate, zato što znam vas, zato što znam mnoge druge, znam sve nas, znam Srbiju, znam je dobro i zato nisam slučajno juče rekao analizirajući sve od Prvog ustanka od 1804. godine pa do danas kako su svi završavali i prolazili, ali ono o čemu želim da se razlikujem na to vaše „vratićete nam“, samo želim da vam kažem … (Borislav Stefanović, s mesta: Nemojte to.)
Ne vredi. (Dragan Šutanovac, s mesta: Britanski parlament.) Da, ali nemojte onda više britanski parlament, da nešto zamerate poslanicima drugih poslaničkih grupa.
Znate, pristojnost je osnovna vrlina sa kojom neko treba da uđe u parlament ili u Vladu, a što se te ostavke tiče hoću li ili ne, verujte mi hoću, gospodine Stefanoviću, čim budem čuo bolji plan, a ne da plan bude ovako, sramota me da izgovorim reč koju sam želeo da izgovorim, ovako užasan, ovako jadan i ovako blesav kakav ste vi danas na konferenciji za novinare iznosili. Dakle, istog sekunda podneću takvu ostavku i nemojte da brinete, pogledajte šta će vam reći svi ekonomisti u zemlji, ni jednog nećete naći da će da prećuti to. Samo još jednu reč, ja vlast neću da čuvam ni sa 20% ni sa 26%, a sramota me je i za one koji danas nisu ovde, a čuvaju vlast po svaku cenu sa svojih 6%, e to govori i o nama i o vama i to je velika razlika.
Reč ima mr Aleksandar Jerkov, po Poslovniku.
Zahvaljujem gospođo predsednice. Molim vas da u skladu sa članom 116. upoznate gospodina premijera sa odredbama člana 106. ovog Poslovnika i zamolite ga da se upristoji kada govori u Skupštini Srbije, da mu kažete da mi nismo navikli da koristimo reči poput „zločinci, zlikovci“, da govorimo nekome da laže, da ga optužujemo da nema pristojnost koju je trebalo da ponese od kuće. Premijer je može biti začuđen što „tišina tamo“ pristup ne prolazi baš na svakom mestu, na način na koji prolazi u Vladi, ali molim vas da za zamolite da prestane da vređa narodne poslanike, jer to ako usvojimo kao princip komunikacije u Skupštini, mislim da nas neće nikuda odvesti i da to nije pravac u kom želimo da ova rasprava danas ide. Hvala.
Zahvaljujem poslanice. Pročitala sam i član 116. i 104… (Aleksandra Jerkov, s mesta: Član 106.) I to sam shvatila da samo imate sugestiju o povredi Poslovnika da popričam sa premijerom nakon sednice, tako da zaista ne vidim šta je tu bilo problematično u obraćanju premijera prema bilo kom poslaniku, kao što bi onda morala da reagujem i na reči koje su izgovorene u suprotnom pravcu. Pošto ne želim da od ove sednice pravim nešto što građani Srbije ne očekuju, nego da razgovaramo o rebalansu budžeta, neću reagovati. Vi ako želite, glasaćemo o povredi Poslovnika vrlo rado i čućemo šta misle poslanici na glasanju o tome. (Aleksandra Jerkov, s mesta: Da.) Reč ima Veroljub Arsić. Izvolite.
Zahvaljujem gospođo predsedavajuća. Gospodine predsedniče Vlade, gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što pređem na svoje izlaganje, ja bih zamolio predsednika Vlade da kada vodi diskusiju sa narodnim poslanicima, predstavnicima bivšeg režima nešto ostavi i za nas narodne poslanike. To kažem zato što je jako teško da sedim ovde mirno i da slušamo neistine, evo, upotrebiću najblaži mogući izraz. Jako je teško ostati miran kada kolega narodni poslanik polemiše ovde da li je stopa nezaposlenosti 26,5% bila 2012. godine i da li je sada 21% i ne vidi svoju odgovornost dok je glasao za Vladu Mirka Cvetkovića i DS, zašto je 26% nezaposlenost bila tada. Ne vidi svoju odgovornost za tu stopu nezaposlenosti, ne vidi da i ovi drugi koji su došli na vlast posle njega, ako je nisu smanjivali, nisu je povećavali kao oni koje je on podržavao, a naprotiv, smanjivali su. Jako je nepristojno spominjati da je rebalans budžeta u oktobru mesecu nešto što se ne radi, a pri tom zaboravlja da je glasao za rebalans budžeta i 2010. i 2011. godine 20. decembra, kada su pare potrošili, pa je morao da se donese Zakon o izmenama i dopunama Zakona o budžetu, da ne bi neko išao u zatvor. Sada mi iz SNS mnogo toga možemo da istrpimo, samo jednu stvar ne možemo, ne prihvatamo tuđe zasluge i ne damo svoje zasluge. Nemojte nama da tovarite zaslugu 26% nezaposlenih, to je vaša. Taj krst nosite. Nemojte nama da pričate o budžetskom deficitu i 103 milijarde dinara otplata kamata domaćim i stranim kreditorima, da vidimo koliko je vaše, koliko je naše, onda možemo da pričamo ozbiljno o rebalansu budžeta, onda možemo da pričamo ozbiljno o merama koje Vlada planira. Dokle god vi predstavnici bivšeg režima to ne prihvatite, sa vama bilo kakva polemika je nemoguća. To je moj stav. Možemo da pričamo i spreman sam i o tome da li je ova Vlada nesposobna, ali sam potpuno siguran, ne daj bože da je bila vaša vlada za vreme elementarnih nepogoda, podavili bi se kao miševi ovde u Srbiji. Verovatno bi i ova putna infrastruktura koja je bila razorena, bila još više razorena jer bi morao neko da se dogovara kako će, s kim će i šta će da podeli. Nemojte da pričate o koridorima koje ste pravili. Hajdemo to da izmerimo. Kako je napravljen most na Beški? Hajde da vidimo kako to odjednom jedna cena pogođena, druga se ispostavlja, treća se traži, o svemu tome možemo da pričamo. Hajde onda da pričamo i o ovim merama. Hajde da pričamo o rebalansu budžeta. Zašto se rebalans uopšte donosi? Zato što ne postoji savršen budžet na svetu. Čak i onog časa kada ga izglasate, već je promenjen. To je nešto prirodno. Spominje neko da je prihodna strana manja. Slažem se, ali hajde da vidimo kako ste vi to u vaše vreme rešavali - inflacijom. Inflacijom ste peglali budžetski račun. Da li neko zna šta je inflacija? Da li neko zna koliko inflacija uništava kapital u privredi ili ste zaboravili? Sada smeta što je inflacija niska. To je problem. Ovde je poslanik jedan ustao i kaže - trošite devizne rezerve kao da ste ih vi zaradili. Šta, on ih je zaradio? Za četiri godine ste potrošili četiri i po milijardi deviznih rezervi i kurs sa 80 na 119-120. Četiri i po milijarde evra ste potrošili deviznih rezervi na kurs koji niste odbranili. Dokazivo. Možemo o tome da pričamo. Kontrola naplate poreza? Premijer je ovde nekoliko podataka izneo, ali bih voleo da znam kako to da poreski inspektor ode u poresku kontrolu, utvrdi činjenično stanje, napravi predlog zapisnika, uputi predmetu poreske kontrole predlog zapisnika radi davanja prigovora, napiše se prigovor o kome se ne rešava četiri, pet i šest godina. To je radila poreska uprava dok je Demokratska stranka bila na vlasti. To su činjenice i onda postavljamo pitanje odakle toliko ne naplaćenog poreza? Zbog toga što su se poreski rukovodioci, koje ste vi postavljali, dogovarali sa nekim i sada ćemo da napravimo definiciju tih nekih. Pošto je porez državna stavka i obaveza svakog građanina, možemo da raspravljamo ko je taj koji napravi utaju poreza ili ne plati porez, ali da ipak postavimo jedno pitanje, a šta je onaj koji prođe pored vas dok idete ulicom i stavi vam ruku u džep i izvuče novčanik? Je li to lopov? U čemu je razlika između poreza i budžeta i vašeg novčanika? Ne postoji. Pa, onda tajkune nazovite pravim imenima - lopovi. Možemo da se vratimo i na penzionere i na zarade u javnom sektoru. Niko od vas ovde, barem ne ozbiljno, barem ne po računicama ekonomske logike, nije ponudio rešenje kako da izađemo iz ove krize. Samo se sećam da se u ovoj Skupštini lomila koplja oko toga više puta ko će iz budžeta Republike Srbije, pričam do 2012. godine, koju ciljnu grupu u biračkom telu da nagradi i kupi za sledeće izbore. To se dešavalo. Kako se to manifestovalo? Tako što su podizani krediti da se što više zaposli u javnoj upravi, da im se daju što bolje plate, da bi što više glasali za tadašnji bivši režim. Isto se radilo sa raznim ciljnim grupama. Kada neko kaže sedam i po milijardi, ja bih voleo da ustane i kaže koliko je bilo zaduženja 2012. godine, koje je Vlada Mirka Cvetkovića napravila, od tih sedam i po milijardi, pošto i njih računate. Tri milijarde tačno. Dalje, koliko je bilo da se iz budžeta Republike Srbije, znači iz kredita, pokriva „Agrobanka“ i „Razvojna banka Vojvodine“? Milijardu evra. Došli smo do četiri. Koliko su kamate na tih četiri milijarde samo u poslednje dve godine? Oko milijardu. Došli smo do pet. Pet milijardi, od sedam koje spominjete, su vaša zasluga i vaše milijarde kojima ste opteretili građane Srbije. Sada na to treba da se napravi neki program. Možemo da biramo - da poslušamo predsednika DS, ali ni on sam ne veruje u to što priča da je moguće, da izglasamo ove zakone koji nisu popularni, ali su neophodni i treća varijanta jeste da štampamo novac, samo mislim da ćete morati da nađete drugu Vladu i drugog guvernera da to uradi. To u Srbiji više neće da se dešava. Koga ćete vi da ubedite da vam dođe u Srbiju da vam otvara radna mesta ako zna da ćete za godinu ili dve dana da počnete da štampate novac? Nećete nikoga. Nikog ozbiljnog više u Srbiju ne možete da dovedete. Jedino možete da računate na ozbiljne investicije ako pošaljete poruku da na prvom mestu postoji prava država, bez tajkuna, u kojoj funkcioniše pravni sistem, država koja ima program sa kojim će da stabilizuje svoje javne finansije i na taj način da počnete sa reformama u privredi. Možete da kolutate očima koliko god vam je drago, zato što sam bio prisutan kada ste u ovoj Skupštini, samo u nekoj drugoj sali, obećavali svima nama da ćemo biti članovi EU 2010. godine, najkasnije 2012. godine. Srpska napredna stranka je uspela da pokrene taj postupak 2013. godine. Toliko o vašim obećanjima i toliko o vašim reformama. Ova dva zakona, jako nepopularna, jesu nešto što je iznuđeno, za koje ni ova Vlada, ni ova skupštinska većina nisu krivi, ali imamo izbora, ili da započnemo reforme, da obezbedimo budućnost našoj deci ili da zabijemo glavu u pesak, čekamo, kada više niko neće da nam da kredit i počnemo da štampamo novac. Mislim da samo kukavica može da prihvati glavu u pesak i štampanje novca. Oni malo hrabriji odlučuju se za teške reforme, bolne reforme, ali koje nude budućnost. Zato će poslanička grupa SNS u danu za glasanje da podrži ova dva zakona sa rebalansom budžeta.
Zahvaljujem se, gospodine Arsiću. Pošto nemamo više prijavljenih šefova poslaničkih grupa ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa, prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč u zajedničkom načelnom pretresu. (Borislav Stefanović, s mesta: Replika.) Gospodine Stefanoviću, nemate pravo na repliku. Gospodin Arsić ni u jednom trenutku nije pomenuo vas lično ili vašu stranku. Govorio je o bivšem režimu. Znam da ste se vi tu prepoznali, ali… (Borislav Stefanović, s mesta: Značajno me je pogledao.) Recite šta je rekao? (Borislav Stefanović, s mesta: Svašta je rekao.) Mislim da nemate mogućnost za repliku. Ništa novo nećete da kažete. Reč ima narodni poslanik Vladimir Marinković. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi predsedniče Vlade, ministri sa timovima, dame i gospodo narodni poslanici, složio bih se sa mojim kolegom Veroljubom Arsićem koji je upravo govorio o tome da se ovde radi, kada je u pitanju rebalans budžeta, o prvoj lekciji iz osnova ekonomije, a to je oportunitetni trošak. Znači, svaki čovek kao kupac, svaka kompanija na tržištu uvek ima pravo izbora i mogućnost izbora i u toj mogućnosti izbora ona mora nešto da žrtvuje. Srbija se nalazi u takvoj poziciji da, upravo ću govoriti o tome i o politikama koje Srbija, naravno, premijer i Vlada, želi da ispuni, da implementira u narednom periodu, strateškom, naravno, od nekoliko godina, nešto mora da se žrtvuje da bi nam za nekoliko godina bilo bolje. Kada smo kod javnih politika i kada ih komentarišemo, ja moram prvenstveno da se osvrnem na spoljno političku poziciju Srbije i na ono što premijer zajedno sa svim članovima Vlade radi u proteklih nekoliko meseci. Predstoji nešto što je dobro što će se događati u narednim danima, to je dan investicija za Srbiju u Londonu, gde će premijer zajedno sa Ser Pol Džadžom i Vinstom Kejblom koji je ministar u britanskoj vladi za biznis predstaviti kapacitete i promovisati Srbiju i njene resurse u Velikoj Britaniji. Moram da konstatujem da Srbija nije imala bolju međunarodnu poziciju, to sam siguran, u protekle 24 godine. O tome govori da je samo u nekoliko dana i sam premijer imao telefonske razgovor u dva navrata sa Džozef Bajdenom, predsednikom SAD, da je u našu zemlju došao predsednik Ruske Federacije, gospodin Vladimir Putin, da je bilo i telefonskih razgovora sa premijerom Francuske, gospodinom Manuelom Valsom i to dovoljno govori o tome da i sa predsednikom države kakva je međunarodna pozicija Srbije i kakva smo mi destinacija kada su u pitanju potencijalne investicije, ali i saradnja na političkom i bilo kom drugom planu. Zašto govorim o spoljno-političkoj poziciji? Govorim zbog toga što, gde god sam kao narodni poslanik imao čast da odem u inostranstvo u protekle dve godine, svedok o tome i gospodin Babić, na mnogim mestima smo bili, od Stejt Departmenta, Kongresa, Evropskog parlamenta, jedna jedina stvar je koja definiše i upravo podrazumeva ono što čini današnja politika i današnja Vlada, a to je da se ovde drži reč, da ono što se obeća to se i uradi. To je dovoljan impuls, da to bude glavni aspekt za nove investicije i za privlačenje novih investicija u našu zemlju. Ono što isto tako moram da prokomentarišem i što kao socijaldemokrata moram da kažem, a to je ono što je premijer rako na samom početku, to je da ukoliko ne napravimo dovoljno veliki kolač, ukoliko BDP ne bude dovoljno veliki, nema mogućnosti ni za redestribuciju. Sve drugo je demagogija i sve drugo je ono što se zove guranje problema pod tepih. Ukoliko ne napravimo dovoljno BDP, ukoliko ne napravimo i ne budemo konkurentni ne postanemo nacija i država koja izvozi, i ukoliko ne sprovodimo do kraja onu politiku koju su sprovodile 60-ih, 70-ih godina azijski tigrovi, Južna Koreja, Singapur, a to je izvoziti, izvoziti ili umreti, ali bukvalno u tom smislu, mi ne možemo da izađemo ekonomski na zelenu granu. Zato u potpunosti mogu da podržim ovu politiku, iz čistog razloga što je ona realna, što za dve, tri godine sa resursima koje Srbija ima, kapacitetima i potencijalima, da li su oni prirodni, da li su oni materijalni ili ljudski, mi možemo da izađemo, kako bi ekonomisti rekli, na tu zelenu granu. Što se tiče primedbi, podsetiću vas na to da su republikanci 10, 12 godina bili protiv „nju dila“ kada ga je Frenklin Delano Ruzvelt definisao. Američka nacija i SAD i dan danas beru plodove toga. Ja ovo mogu da uporedim sa „nju dilom“, nešto što se sprema u Srbiji a to su investicije, to su reforme, to je rešavanje problema preduzeća u restrukturiranju, to su transferi ka javnom sektoru, javnim preduzećima, i to je i ona druga faza koja nas očekuje, ako ovo budemo upravo uspešno realizovali, a ta faza je potencijalno rasterećenje zarada, fondovi koji će upravljati imovinom i zemljištem u našoj zemlji, prebacivanje transfera kao PIO Fondu sa budžeta na realne izvore. Kroz te zemljišne fondove imamo imovinu koja iznosi više desetina hiljada hektara samo zemlje. Pogledajte u tom kontekstu koliko će nam i „Beograd na vodi“ vredeti kao projekat kao nešto sa čime će i naravno Republika Srbija u jednom velikom procentu i domenu upravljati. Moram da navedem i jednu analizu Svetske banke, da ne bude da stalno govorimo o manjku investicija. Da, potrebne su nam, pogotovo strane investicije, ali mislim da ih u jednom velikom procentu ima. Ono što je najbitnije, u protekle tri godine one su ozbiljne, najveće svetske kompanije investiraju kod nas. „Etihad“, sedma avio kompanija na svetu, „Del Amar“ koja ima u preko 15 najvećih država na svetu ogromne investicije, koja gradi sa Republikom Srbijom „Beograd na vodi“, „Tenis“ nemački koji će doći da investira u poljoprivredu. Razvojni fond Abu Dabija koji nam je odobrio kredit sa deset godina grejs perioda sa 2% kamate, a svom bratu u Dubaiju, dakle u istoj državi je odobrio sa 1,5%. Taj potencijal mi moramo da iskoristimo, ali da bi mogli da ga iskoristimo moramo da uradimo fiskalnu konsolidaciju. Moramo da potpišemo sporazum sa MMF kako bi podigli rejting naše zemlje i kako bi takvi investitori koje mi želimo da dovedemo, koji su dobrodošli u Srbiju i za koje se svakodnevno borimo, cela Vlada i naravno, sve kolege u parlamentu, kako bi mogli da obezbedimo ambijent koji je potreban da bi oni došli. Podsetiću vas na još jednu stvar. Analiza Svetske banke govori o tome da je produktivnost naše radne snage na nivou od 40% i tvrdim da je to jedan od glavnih razloga zašto trenutno nemamo nivo konkurentnosti, čak i na regionalnom nivou da bi mogli da postanemo zemlja koja izvozi i zemlja koja je izvozno orijentisana u punom kapacitetu. Tu bih apelovao i mislim da ima puno prostora da kroz saradnju sa inostranim kompanijama, kakva je „Del Amar“ koja donosi kada investira i nove tehnologije i inženjering i sve ono što podrazumeva stvaranje kompanije, organizaciju koja uči, samim tim i društva znanja, da se povezujemo sa takvim kompanijama, da takve dovodimo, da dovodimo naučne institute koji će moći i koji će nam pomoći da napravimokreativne tehnologije i da svoju konkurentnost baziramo na kreativnoj ekonomiji. Ono što je isto tako veliki problem, ministar Vujović je govorio o tome sinoć na Odboru za finansije, 790.000 zaposlenih u javnom sektoru, 330.000 je zaposleno u nekom aspektu sive ekonomije i sivog tržišta radne snage. Pod hitno uvođenje, upravljanje u skladu sa savremenim principima upravljanja ljudskim resursima koji podrazumeva performans menadžment, znači ocenu učinka i stvaranja dodatne vrednosti u javnom sektoru, kao što je to u privatnom sektoru. Kao što ste lepo rekli, nekoliko kolega je pominjalo Martina Lutera, promovisanje etike, pogotovo u javnom sektoru i promovisanje dobijanja zarade za ono što se uradi, a nagrađivanje za ono što se dodatno ostvari za svoju kompaniju. Ubeđen sam, za razliku od drugih kolega da Srbija to može i da ima dovoljno ljudskih kapaciteta ukoliko, a mislim da nam tu liderski ne manjka onih ljudi koji će da rade 20 sati za Srbiju u narednom periodu, koji će upravo da se žrtvuju za Srbiju u narednom periodu, kako bi mogli za dve, tri, četiri godine da stanemo u red država koje mogu dinamično da se razvijaju. Ubeđen sam da to možemo. To smo pokazali i kroz stvaranje jednog kvalitetnog regulatornog okvira. Tu je i ministar Vulin. Radimo zajedno na projektu kodifikovanja radnog zakonodavstva, 15 zakona. Insistirao je da zakon o socijalnom preduzetništvu bude vrlo skoro donesen i da problem onih koji će kada bude rešen problem preduzeća u restrukturiranju, koja ne budu mogla da opstanu na tržištu, koja ne budu našla strateške partnere, da kroz proces socijalnog preduzetništva kroz taj treći sektor pokušamo da iznađemo rešenje da oni koji ne mogu da tržištu odmah da se snađu, da to bude privremena mogućnost i da to bude prelazni aspekt njihovog snalaženja i mogućnosti da zarade novac. Mi moramo kroz ove aspekte da stvorimo ozbiljnu tržišnu ekonomiju zasnovanu na preduzetništvu, na stvaranju preduzetničkog duha, ali samo svojim primerom, samo kroz samopregor, kroz rad, kroz veliku marljivost i to apsolutno nije demagogija. Ako ne budemo ovde radili 20 sati, ako premijer ne bude radio 20 sati, šta možemo da očekujemo od ljudi u javnom sektoru? I to je ono što mogu potpuno da podržim i SDPS će svakako u danu za glasanje glasati za ovaj rebalans i glasati za svaki reformski aspekt i potez koji će ova Vlada uraditi iz jednog jedinog razloga, a to je da građani ove zemlje žive bolje, ali na realnim osnovama, na realnim principima u skladu sa njihovim radnim dostignućima. Naravno da bi to mogli da dostignu, moraće dodatno da se obrazuju, moraće naši ljudi da stiču dodatne veštine. Podsetiću vas da je u SAD rađeno jedno istraživanje, 80% konkurentnosti radne snage dolazi upravo iz nadogradnje, iz veština, ne iz formalnog obrazovanja. Siguran sam da ćemo filozofiju doživotnog učenja implementirati u javni, pomoći da se ona nadograđuje u privatnom sektoru i da ćemo za dve, tri godine stati u red država koje mogu da budu države znanja i koje mogu da se veoma dinamično i dobro razvijaju. Hvala.
Zahvaljujem profesore Marinkoviću. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković, a neka se pripremi narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite gospodine Živkoviću.
Srbija danas ponovo ima priliku da gleda najnoviju epizodu serije koja se zove - bajka Aleksandra Vučića i to je ono…
Gospodine Živkoviću, molim vas da vaše izlaganje bude primereno ovom visokom domu.
…posledica izbornih rezultata koji su potpuno legalni i legitimni. Naravno, bajke generalno su poznate po tome što ne sadrže puno činjenica, odnosno mahom su izmišljene i mahom činjenice u njima ne mogu da se zovu činjenicama. Da li su to bajke nekih ozbiljnih pisaca bajki ili nekih neozbiljnih, to nije bitno. Šta kontra bajke? To su činjenice. Činjenice su da imamo rebalans koji će definisati najveći budžetski deficit u modernoj srpskoj istoriji, a to je 225 milijardi dinara ili ti 300 po Fiskalnom savetu. To nije nikakvo smanjenje, za razliku od nekih prethodnih godina koje jesu bile rasipničke, tu se potpuno slažem. Ali, ako pogledamo grafikon deficita 2003. godine, kada je to bilo 750 miliona evra, 2012. godine kada je to bila milijarda i 50 miliona i ovu godinu kada je to milijarda i 88 miliona, odnosno 880 miliona evra, onda je jasno da je deficit najveći. Manji su prihodi iz skoro svih izvora, posebno oni od kojih se najviše očekivalo, a to je od PDV, povećano PDV one niže stope. Prihod je tu dramatično smanjen. Potpuno je netačno da postoji povećanje prihoda od akciza na duvan. Naprotiv, tu je veliko smanjenje i postoji malo povećanje akciza za naftne derivate tj. uvođenje onog markera i to je potpuno dobra stvar. Ono što se predviđa kao rešenje to je da se smanje plate i penzije, penzije koje su stečeno pravo i neću da ponovo pričam o tome. To su već neki pre mene rekli i biće sigurno puno tužbi, ali objašnjenje koje je dao ministar finansija je katastrofalno, da penzionerima sa istim nivoom penzija kao plate treba uzeti više zato što ovi što rade, što nisu penzioneri, kupuju odela za posao. To je besmisleno stvarno, osim ako to nije upućeno policajcima koji nisu dobili nove uniforme zadnjih 12 ili 13 godina. Penzije ne mogu da se smanje ni na koji način. To je protivustavno. Plate su inače u javnom sektoru 2003. godine bile 910 miliona evra, 2012. godine – skoro dve milijarde evra, a ove godine su dve milijarde i 250 miliona evra, tako da je to dramatično povećanje. Ova igra oko toga da li je povećano zaposlenost ili nije je čista prevara. Naravno da je smanjen broj nezaposlenih. Po Narodnoj banci Srbije, tu su podaci od juna meseca, koje ja imam, su 769 hiljada ljudi, ali broj zaposlenih se nije povećao. To znači da tu nema nikakvog zapošljavanja nego da je to igra sa statistikom. Prema tome, to su posledice rada ove Vlade i tu nema šta da se priča. Tajkuni koji su počeli da vraćaju svoje poreske dugove, što nisu blokirani? Kako mogu da rade ako su dužni po par stotina miliona? Blokira se svaka radnja, potpuno opravdano, kada je dužna. Kako da to ne važi za velike tajkune? Priča se o metafori sa Titanikom i mislim da je to jako loša metafora. Tačno je da ni ova Vlada ni neke ranije nisu preuzele nov brod u polaznoj luci. Ali, Titanik, ako je to Srbija, je potonuo i bojim se da je tu metafora tačna i da će Srbija da potone sa ovom Vladom. Konačno, priča o hrabrosti, o tome da neko ne preza od teških rešenja. Onaj ko je hrabar ne beži od dijaloga, ne beži od debata pred javnošću, ne zatvara TV stanice i ne ukida nikakve TV emisije. Ti koji su hrabri, a pričaju sami o sebi da su hrabri, teško da to stvarno jesu. Za takve ljude postoji izraz da se oni hvalisaju i da su hvalisavci, a moje Nišlije za takve kažu da se puvaju. Hvala.
Narodni poslanik Marijan Rističević. Vi ste govornik posle Živkovića. Da li želite reč ili Poslovnik?
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče Vlade, gospodo ministri, javio sam se po Poslovniku posle prve rečenice. Dakle, smatram da su povređeni čl. 106. i 107, da je kolega Živković grubo zloupotrebio pravo na reč tako što je govorio o nečemu što nije na dnevnom redu. Svakako, bajke nisu na dnevnom redu. Svo vreme je pokušavao da se uspešno udalji od teme i pri tom je pokušao da uvredi ministre i predsednika Vlade. U tome nije uspeo naravno jer nekoga da bi mogao da uvrediš, morao bi biti makar za nijansu bolji od njega ili malo lošiji od njega, a biti puno lošiji od njega nije dovoljna činjenica da nekoga možeš da uvrediš. Razumem da opoziciji treba da dozvolimo određeni prostor, ali mislim da za jednog viteza od vina da smo previše dozvolili slobode, gospodinu Živkoviću. On je ovde govorio o bajkama. On je ovde govorio o tajkunima i ja ću kada dobijem priliku za reč dokazati da on i te kako ima veze sa tajkunima i to ću pokazati dokumentima. Dakle, ne treba nikome to da prigovara i time je uvredio dostojanstvo Narodne skupštine s obzirom da je on imao veze sa tajkunima, a to prebacuje drugima. Na stranu bajke o kojima je pričao gospodin Živković, ja ću mu na to odgovoriti otprilike ovako – da dok je on vladao od njegove Vlade do sada je bila gora samo njegova Vlada. Zahvaljujući tome što je vladao nad drugima, sada mu je nesnosna vlast drugoga nad njim i mislim da je zahvaljujući tome što je određeno vreme bio savezni ministar, zahvaljujući tome što je bio premijer da on stvarno živi kao u bajci, ali zato narod živi kao u basni. Hvala.
Hvala. Smatram da čl. 106. i 107. Igor Bečić nije povredio, jer ste vi govorili o sadržini govora Zorana Živkovića, a u delu koji sam ja vodila zaista ne snosim odgovornost za vladavinu bivšeg govornika. Tako da mislim da nisam ni ja povredila čl. 106. i 107. Ako želite da glasamo? Reč ima premijer.
Pokušaću, dame i gospodo, da budem racionalan i da odgovorim na neke od primedbi gospodina Živkovića i na nešto o čemu je govorio gospodin Marinković. Prvo, dužan sam vam informaciju, pošto su rekli da je ukupan javni dug 71% RS, 71% BDP, naravno nije bila istina. To će možda biti kada budemo uzeli zaduženje da bismo isplatili sve za sledeću godinu, ali trenutno je 66,8% tačno, tako da opet su iznosili neistinite podatke, a nažalost, moram da ih razočaram sa tim. Verovatno to za njih nije neki preveliki problem. Nisam govorio ni o kakvim bajkama, a svaki podatak koji ste izneli je apsolutno neistinit. Svaki podatak koji ste izneli nema veze sa realnošću i nema veze ni sa čim. Čak ste rekli u jednom trenutku da su rebalansima smanjivani deficiti. Nikada nijednim rebalansom od 2005. godine do danas nije smanjen deficit, nijednim od 2005. do danas. Od 2000. godine imali smo samo jedan takav slučaj. Toliko o tome koliko gospodin koji se javio razume materiju o kojoj govori. Imam upravo i sve podatke, pa mogu i da vam ih pročitam - sa ukupnim budžetskim deficitom 2007. godine, ovo što imam podatke, minus 13.676.280.000, 2008. godine minus 14.828.000.000, 2009. godine minus 49.000.000.000 i svaki put se to povećavalo, 107, 120, 124, 161 itd. Dakle, hoću da vam kažem samo da je to nešto uobičajeno i da baš zato ovo radimo. Povećava se deficit upravo zbog visine javnog duga, odnosno zbog fiskalnog deficita koji imamo i koji moramo da rešimo, da je to suštinski razlog zašto to preduzimamo. Oko stečajnih prava spremio sam nešto zarad stručne javnosti. Lako je govoriti nešto protiv svoje države i mi danas isplaćujemo i vojnim penzionerima i mnogima drugim ogromne prenadležnosti za nešto što nisam siguran da je neko pogrešio ili jeste, ali to je posao države. Kažu ljudi – ići će se u Strazbur, pred naš Ustavni sud zbog stečenih prava. Postoji pravo na mirno, ovo sada govorim zbog nekih drugih ljudi da bi samo to razumeli, postoji pravo na mirno uživanje imovine i ono je utvrđeno u artiklu 1, protokola 1, „European convention on human rights“, kao i u našem Ustavu član 58. Praksa i tumačenje, međutim, koje je dao taj sud u Strazburu su takođe važna, kojih bi inače, ne formalno, ali bi bilo razumno da se drži i Ustavni sud. Kada dođe u priliku da odlučuje, možda odluči drugačije, videćemo. Analiza je mnogo složenija, jer penzija jeste imovina, ali svakako ne nedodirljiva, posebno u uslovima kada se ljudi bore za opstanak i kada žele da isplate. Zašto ovo kažem? Mi ovo radimo da bismo penzije mogli da isplaćujemo, da bismo plate mogli da isplaćujemo, jer smo, ne svojom krivicom, dovedeni u situaciju gde, da nastavimo ovim putem, krajem 2016. bismo bili u bankrotstvu. Tada nema ni plata ni penzija ni ispunjenja bilo kakvih državnih obaveza. Koji bi nas tada ustavni sud i koji Strazbur bi nas na to pozvao? Sada ću vam pročitati. (Čita tekst na engleskom jeziku.) Dakle, želim samo da kažem da već postoje pravosnažne odluke i u slučajevima Portugalije, Italije, Estonije i nekih drugih zemalja gde se uvek odlučivalo u korist prava države da se spasu javne finansije. Suština je samo da to ljudi moraju da znaju, da je važnije da mi spasemo javne finansije, da spasemo pravo penzionera da uopšte prime penziju, zahvaljujući neodgovornosti nekih koji su nas doveli u situaciju da penzije ne isplaćujemo. Dalje, imate i presudu koja je veoma važna, Valkov protiv Bugarske, koja je takođe doneta na tim osnovama. Želim takođe da vam kažem neke dobre vesti koje znam da se neće pojaviti u našim medijima, a to je da samo hiljadu potrošača trenutno u Srbiji nema električnu energiju. Dakle, naši organi, „Elektroprivreda Srbije“ i „Elektromreža Srbije“ uspeli su da savladaju sve teškoće i uprkos olujnim vetrovima, uspeli da dopreme struku do svakog domaćinstva, sa izuzetkom hiljadu potrošača u ovom trenutku. Što se tiče vašeg izlaganja, gospodine Marinkoviću, zahvalan sam na mnogo interesantnih tema koje ste pokrenuli. Kada ste pominjali učenje, razgovarao sam sa Šimonom Peresom nedavno u Jerusalimu ili Tel Avivu, stvarno ne znam gde sam ga sreo, nemojte da se naljutite, bio je kancelarijski prostor. On mi je rekao jednu stvar, da će se u budućnosti u školu ići tako što će se šest sati učiti, a dva sata raditi, a da će oni koji su zaposleni šest sati da rade, a dva sata da uče i da je to nešto novo što svet donosi i da bi trebalo i mi da razmislimo o tome, da budemo među prvima koji ćemo taj sistem da prihvatimo, a sve u skladu sa činjenicama da moramo da napredujemo, da moramo da učimo i da moramo da radimo mnogo više. Nisam razumeo ono, gospodine Živkoviću, što ste izgovorili, ali ću se osvrnuti na ono što ste danas, zarad javnosti i zarad brojnih laži i napada na moju porodicu, što ću morati da demantujem, da neko ne bi pomislio da je istina. Naime, gospodin Živković je danas na konferenciji za novinare rekao kako govorim o raznim tajkunima. Govorim o svim tajkunima i ni o jednom nemam strah da govorim. Rekao je - kako to ne govorim o svom bratu i njegovoj fantomskoj firmi? Da bih prekratio te priče, to je bio pokušaj falsifikovanja, negde 2009. godine. Na tome su mu se izvinili i Boris Tadić i Miodrag Rakić svojevremeno, ali želim da vam kažem da on nikada nije bio vlasnik nikakve slične firme niti bilo šta. Radi u državnoj firmi već 14 godina. To ste rekli danas na konferenciji za novinare. Sramota me je da vam po tom pitanju odgovaram, ali vam nudim najbolji odgovor. Gospodine Živkoviću, ako je to tačno, ako je moj brat vlasnik te fantomske firme, pokazali ste inače izvod iz lične karte koja je na 11 mesta falsifikovana i o tome mogu da govorim, želim samo da vas obavestim, ako je to tačno, ispuniću vašu želju i želju Borka Stefanovića odmah i neću biti predsednik Vlade koliko od ponedeljka. A molim vas, ukoliko to nije tačno, zamolio bih vas da uputite javno izvinjenje porodici Vučić ili da se vi ne bavite tim poslom, što mislim da je veoma fer ponuda i što mislim da je pitanje časti, poštenja, iskrenosti i odnosa prema našem narodu. Naravno, na sve to nisam odgovarao danima, nedeljama, mesecima zato što sam se bavio drugim važnijim stvarima i zato što sam mislio da pošten čovek nikada u to ne bi ni poverovao zato što su to objavljivale one novine koje su objavile da sam ubio sopstveno dete, to su objavljivale one novine i njihovi sajtovi koje su objavljivalo da sam vodio ljubav sa sopstvenim sinom, i mnogi drugi, pa sam se zaprepastio da o takvim podacima govore i narodni poslanici. Kao što vidite, nije mi teško da na ta pitanja odgovorim. Izvinite, na takve gadosti kada niko ne reaguje i ako sam primoran jedini u ovoj zemlji da na to reagujem i da to kažem, jer svi ostali treba da budu zaštićeni, a ja ne smem da budem zaštićen, oprostite što sam zloupotrebio ovu priliku i što sam to morao da kažem. Dakle, moja ponuda vam jasno stoji gospodine Živkoviću – ili ja ili vi, ili je moj brat vlasnik te fantomske firme i tajkunije ili ste vi slagali, ili ću da odem ja, a dao sam javno obećanje pred građanima Srbije ako je on to uradio, ili da odete vi ili da se izvinite, što bi bilo dobro za jednog pristojnog čoveka. Hvala vam najlepše. (Zoran Živković, s mesta: Replika. Molim vas, pet puta sam pomenut.)
Izvolite. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković, replika.
Ovo je vreme „čelendža“, tako da to može da bude interesantno. Prvo da kažem oko stvari, odnosno konstatacije premijera da sam govorionetačne podatke pre ovoga što je vezano eventualno za njegovog brata. Sve su to podaci Narodne banke, Zavoda za statistiku i ti podaci su tačni. Nisam rekao da se rebalansima smanjuju deficiti, rekao sam da je ovo najveći deficit u istoriji, i to je tačno. Vi ste počeli da čitate kako su rasli deficiti, ni jedan nije bio 225 milijardi. Konačno, oko toga da li je vaš brat vlasnik te firme ili ne, o tome su pisali razni mediji. U jednom delu tih medija ste vi i dan danas čovek od najvećeg poverenja, neko kome se treba diviti. Nemam ništa protiv pisanja bilo kog medija, svako pravi svoju sudbinu i to nije pitanje. Proverio sam po imenu firme, koja se valjda čita „asomakum“, proverio sam u APR-u ko je vlasnik firme. Tamo piše da je vlasnik firme Andrej Vučić, adresa je Studentska 15, to možete da proverite odmah, a negde sam imao i PIB broj i piše u Narodnoj banci da je firma blokirana za 22 milijarde. Ako postoji neki drugi Andrej Vučić, onda ja mogu da se izvinim. Ali, pošto tamo piše i matični broj, to može da se proveri. Ja se nisam time bavio. Samo vam kažem šta sam našao na sajtu. Možete da se smejete koliko hoćete. Meni ništa nije smešno. Prema tome, imate na APR-u, Narodnoj banci, matični broj vlasnika, PIB, matični broj firme – proverite.
Hvala. Reč ima premijer Aleksandar Vučić.
Mislim da su građani Srbije sada sve čuli. Moj brat nikada nije bio vlasnik nikakvog „Asumaku“, „Osumaku“ ili bilo kakve firme. Moj brat nema nikakvu firmu u Studentskoj ili bilo kojoj drugoj ulici. Ja sam razumeo da ste vi prihvatili ono što sam ja rekao. Ako je moj brat, Andrej Vučić, vlasnik te firme, ja više neću biti premijer Srbije, što mislim da je pošteno. Mislim da je pošteno da vi prestanete da budete narodni poslanik, ukoliko moj brat nije taj. Ja mislim da je to veoma pošteno, zato što je to pitanje tog neprekidnog niza laži, do najstrašnijih izmišljotina šta sam negde sa nekim radio koga nisam ni upoznao u svom životu. Ne znam na koje novine mislite, da li na one koje ste vi cepali pred kamerama ili na neke druge? Ja nisam cepao te novine i ne znam ko me kako doživljava i ko me kako gleda, ali vam nikada ništa nisam rekao za bilo koga u porodici, a pogotovo nisam tako strašne izmišljotine iznosio. Molio bih vas samo, meni nije problem da vi mene mrzite, meni nije problem da vi iznosite najgore neistine, ali vas molim da ostavite na miru moju porodicu. Molim vas da ne izmišljate. Evo, mislim da imate najpošteniju moguću ponudu. Idite da proslavite zajedno sa gospodinom Stefanovićem, pošto ste očigledno vi u pravu i imate sve dokaze iz APR-a i svega drugog da je moj brat vlasnik, što znači da ja više nisam premijer. Idite to da proslavite. U protivnom, ja bih vas zamolio da nas u ponedeljak obavestite, ili u utorak, kad god hoćete, da ste podneli ostavku. Moj brat će inače u ponedeljak podneti krivičnu prijavu protiv sebe, da bi se ustanovilo da li je on to radio ili nije. A vi se, gospođice Jerkov, raspitajte kod svojih šefova o čemu se tu radilo, jer ja neću da vam objašnjavam kakvi su to pokušaji političkog progona, laži i falsifikovanja lične karte na 11 mesta bili u vreme 2009. godine, za šta je čovek pozvan i dobio je izvinjenje i u poreskoj upravi, i dobio je izvinjenje i od pravosudnih organa i od svih ostalih, pa čak i od najviših organa i nosilaca političke vlasti. Evo, ja mislim da je ovo fer i poštena igra. Ili sam kriv ja, ili ja nisam govorio istinu, ili vi, i to će se pokazati i dokazati. Takav pošten odnos mislim da žele da vide i građani Srbije, a vašim podacima, gospodine Živkoviću, sve vreme i govorim, naravno da se deficit uvećava i to jeste najveći problem i sledeće godine bi bio još veći, jer su nam troškovi održavanja plata, penzija, kamata i svega drugog svake godine sve veći. To je bilo potpuno očigledno i potpuno jasno. Nije cifra baš tačna, ali je to potpuno jasno i zato takve mere i preduzimamo. I zato nismo lagali svoj narod i zato nikome nismo pričali bajke, nego smo pričali istinu, da bismo iz perioda bajki došli u vreme realnosti i da bismo mogli na najbolji mogući način da pokažemo ljudima da li smo mi sposobni da nešto uradimo za ovu zemlju i može li Srbija da ide napred ili će da ostane tamo gde ste vi planirali da ona bude. Hvala vam najlepše.
Poslaniče Živkoviću, nemate pravo na repliku. (Zoran Živković, s mesta: Pet puta me je pomenuo.) Dobili ste ponudu u ponedeljak da odgovorite. Nemate pravo na repliku, član 104. stav 3, odlučila sam da nemate pravo na repliku. (Zoran Živković, s mesta: Samo nek je demokratski.) Nikakav problem da vičete na mene, nećemo više voditi diskusiju o tome. Vi smatrate da ste u pravu, ponedeljak je blizu i razgovaraćemo i o ovoj temi. Nemojte dobacivati, molim vas. Sve je jasno, sve smo razjasnili. Ponedeljak je jako blizu. Recite, mr Aleksandra Jerkov? [[Aleksandra Jerkov, s mesta: Imam pravo na repliku.]] Ne, ovako je rečeno, gospođice Jerkov i ništa više uvredljivo. (Aleksandra Jerkov, s mesta: Nije samo uvreda povod za repliku.) Pročitaćete 104. a niste imali pravo da govorite, znači, ne može pogrešno tumačenje. Niste još govorili. Na verbalne gestikulacije još nismo davali repliku. Izvinjavam se. Da odgovorite? Izvolite.
Da, samo sam hteo kratak komentar, pošto je gospodin Živković pomenuo u svom izlaganju ilustraciju koju sam ja dosta blago upotrebio. Znači, ako uzmete primer koji sam naveo, po nazivu i intenciji zakona o uređivanju osnovica za obračun isplata plata odnosno zarada i drugih stalnih primanja kod korisnika javnih sredstava, reč je ne samo o plati nego i o svim dodacima koje imaju – regres, prevoz i ostalo. Smanjenje će se primenjivati na ukupan iznos. Prema tome, kod ovih ljudi koji imaju ukupna mesečna primanja, uključujući sve ove regrese, od pet hiljada će deo biti. Neće biti u kešu, nego će biti ovi drugi dodaci koji se odnose na stvarne troškove odlaska na posao. Ja sam možda za odelo figurativno izabrao ilustraciju. Prema tome, njima će smanjenje od pet hiljada pogađati ne samo keš platu, nego i onaj deo koji su dobili dopunski. Za razliku od penzionera, koji od 50 hiljada dobijaju samo u kešu kao penziju. Znači, u tome je razlika. Njima će i regresi i naknada za topli obrok potpadati pod smanjenje. Prema tome, njihovo smanjenje će biti veće kroz ove druge elemente, tako da će neto efekat na keš platu biti veći kod zaposlenih nego kod penzionera, iako nominalno smanjenje kod penzionera iznosi 5.800, a kod onih koji su redovno zaposleni 5.000. Jel sada jasno objašnjenje?
Apsolutno. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite. Neka se pripremi Dušan Petrović.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, mislio sam da će moj kolega poljoprivrednik nešto reći i o poljoprivrednom budžetu. Međutim, izgleda da je zaboravio svoju profesiju, s obzirom da se time bavio samo tri godine. Moram u uvodu da kažem da ovaj rebalans budžeta radimo pod izuzetnim okolnostima. S obzirom na nasleđenu situaciju kakvu smo zatekli, pravo je čudo da ne radimo rebalans svakih mesec dana. Država koju smo zatekli je bila potpuno privredno nemoćna, socijalno neodrživa, sa emitovanim socijalnim pravima, bez ikakvih šansi da se izvuče iz krize. Država je bila kao stara šasija od kola, koja je imala volan i točkove, a nije imala motor i menjač, nije imala privredu koja će praviti novac. Takva kola su mogla da idu samo nizbrdo i prvo što se mora uraditi, treba napraviti neku uštedu da bi se napravio privredni sistem, da ta kola dobiju motor i menjač, da dobiju pogon i da ova država može da krene u nekom dobrom pravcu. U ovoj državi u vreme leta 2012. godine gotovo da nije bilo države. Dakle, živelo se od zaduženog, a ne od zarađenog. Država je trošila 20% više nego što je zarađivala. Taj trošak se nadoknađivao time što je prodat kompletan društveni kapital, a ostatak je nadoknađen zaduživanjem, povlačenjem kredita. Time su samo problemi odloženi za budućnost, a nisu rešeni. Nerešavanjem tih problema situacija se iskomplikovala. Došlo je vreme da je Srbija dosta živela od zaduženog a ne od zarađenog. Došlo je vreme, što narod kaže – vrati koko što si pozobala. Dakle, došlo je vreme da živimo od zarađenog. U vreme kad smo se zaduživali nismo napravili nikakav privredni sistem, nikakav izvor za vraćanje dugova koji su bili enormni. Socijalna prava koja su emitovana i uvećana nije imao ko da plati, krediti su dostigli svoje limite i zato smo tu gde jesmo. Moje je nezadovoljstvo u tome što su oko rebalansa budžeta najnezadovoljniji oni čije greške mi peglamo u poslednje dve godine i najverovatnije da će ta situacija potrajati ne samo naredne dve godine, već će posledice te neodgovorne Vlade trajati daleko duže nego što smo mi mislili. Ono što je mene zaprepastilo je činjenica da uprkos tome što je država zadužena u tom periodu enormno, uprkos tome što je privreda zadužena enormno, da nije napravljen izvor za vraćanje duga, da je poljoprivreda u potpunosti devastirana. Dakle, pratio sam vrlo pažljivo naše uvozne i izvozne bilanse i zaprepastilo me, a mislim da nam se Karađorđe i Miloš Obrenović okreću u grobu, zaprepastilo me je da od 2011. godine, mi svake godine uvozimo više svinjskog mesa nego što izvozimo, za 35 miliona dolara, pa u nekim godinama i više, što znači da mi ne možemo da proizvedemo ni dovoljno mesa za sopstvene potrebe, a kamoli da možemo nešto da izvezemo od domaće proizvodnje. Ta situacija se nastavlja i na dalje, s obzirom da nije bilo novca da se odjednom preokrene situacija u korist poljoprivrede. Ovde se veoma malo govorilo i ja ću reći da smo mi na Odboru za poljoprivredu insistirali da se subvencije seljacima ne diraju i one neće biti dirane. Dozvolili smo mogućnost da se određene subvencije, podsticaji, preorijentišu, s obzirom na stanje u stočarstvu, s obzirom na istorijski minimum u stočnom fondu, s obzirom da imamo neverovatno mali broj goveda, neverovatno mali broj svinja. Mi smo tražili da se izdvoje čak i dodatna sredstva za nabavku 100.000 priplodnih nazimica i priplodnog materijala, da možemo da godišnje proizvedemo oko dva miliona tovljenika više, i na takav način unapredimo naše stočarstvo, jer izvozom kukuruza, a imamo sve uslove da se bavimo stočarstvom, mi na svakih 100 miliona evra gubimo 250 do 300 miliona evra. Naši klanični kapaciteti rade sa 30% do 40% kapaciteta. Mi imamo 40.000 tovnih jedinica praznih, što manjih, što većih, imamo potpune uslove da se bavimo stočarstvom. Međutim, neodgovornom politikom u proteklom periodu mi nismo razvili pun potencijal u stočarstvu i tu cenu sada plaćamo. Dovoljno je uložiti nešto malo novca. Ove premije i subvencije ne treba ukidati. One nisu u korist samo proizvođača, one su u korist potrošača, one su u korist prerađivača koji mogu prerađivačkoj industriji da budu konkurentni. Treba nešto novca izdvojiti za subvencije, podstaći stočarstvo i na takav način uvećati naš društveni proizvod, a samo na dva miliona svinja možemo ga uvećati ukoliko ih preradimo, možemo ih uvećati za bruto društveni proizvod za više od 2% Treba podizati stočarstvo, treba podržavati povrtarstvo s tim u vezi. Moram da kažem da imamo potencijal da podizanjem samo 10.000 hektara plastenika i ne slažem se sa bivšim režimom da mala gazdinstva nemaju perspektivu. Čak i UN i EU i Evropska komisija i Zajednička evropska poljoprivredna tvrde da su mala gazdinstva perspektiva u budućem zapošljavanju, u proizvodnji organske hrane. Da navedem primer, da sa jednog hektara u plasteničkoj proizvodnji, možete da napravite povrća u zaštićenom prostoru u vrednosti od 100.000 evra, a za takvu vrstu delatnosti nam je potrebno pet do 10 radnika, u zavisnosti od vrste povrća koja se u plasteniku uzgaja. Na takav način na 10.000 hektara, ako u narednom periodu podignemo, možemo u povrtarstvu da dostignemo proizvodnju od jednu milijardu evra. U stočarstvu možemo to da povećamo na 1,5 milijardu i svakako treba u voćarstvu podizati moderne voćne zasade, jer svaki hektar modernog voćnog zasada može da da vrednost proizvodnje i do 30.000 evra. Složićete se da jedno malo gazdinstvo sa jednim dobrim voćnjakom, sa jednim dobrim plastenikom, da srednje gazdinstvo sa 10 grla stoke i te kako može da napravi proizvodnju. Ovde spominjan Fijat, ja nemam ništa protiv Fijata, ali mi od jednog Fijata, zahvaljujući pogodbama koje su napravljene i za vreme bivšeg režima, imamo otprilike 400 do 500 evra i to su one neto plate i nešto ako preostane po jednom komadu. Ukoliko se sa istim sredstvima bacimo na proizvodnju u stočarstvu, u preradi mesa, mi od svake svinje možemo da imamo, prerađene svinje, koliko i od Fijata, od 400 do 500 evra, ukoliko se ona izveze, proda i mislim da imamo te potencijale na ruskom tržištu, s obzirom da smo te odnose sa Rusijom, čak i politički i ekonomski poboljšali. Imamo potencijal, Rusija uvozi svinjetinu za dva miliona evra, govedine za dva miliona evra, povrća za dva miliona evra, voća za dva miliona evra, ukupno prehrambenih i poljoprivrednih proizvoda, Rusija uvozi godišnje za 40 milijardi evra, a ako sam rekao miliona, izvinjavam se. Sa tim u vezi imamo Belorusiju i Kazahstan, imamo tržište celog carinskog saveza. Mislim da treba razmisliti da se podigne stočarstvo, da se podigne poljoprivredna proizvodnja, da se podigne prerađivačka industrija, da ono što seljaci proizvedu, da radnici prerade, što bliže mestu proizvodnje, jer danas pitanje poljoprivrede nije samo pitanje poljoprivrede. Danas je to i pitanje prerade proizvodnje, energije iz poljoprivredne proizvodnje, kojom možemo delimično zasnivati poljoprivrednu proizvodnju, a sa druge strane, kroz stočarstvo, proizvoditi električnu energiju, sa kojom možemo te primarne proizvode preraditi u gotov proizvod, što bi dodatno davale prihode porodica koje žive u unutrašnjosti, ukoliko se ta prerada vrši što bližem mestu proizvodnje. To je ono za čega se moja stranka koja je veoma mala, a koja je koalicioni partner SNS, Narodna seljačka stranka zalaže. Mislim da možemo da proizvedemo dovoljno energije u poljoprivredi, dovoljno proizvoda da to preradimo, na takav način radno angažujemo naše stanovništvo. Sa tim u vezi, ne slažem se da se subvencije smanjuju, one se ne smanjuju. Slažem se da se preraspodeljuju u budućnosti i da budu u korist intenzivnije poljoprivredne proizvodnje. Sada ono što moram da pokažem i premijeru i svim poslanicima, a tu ponudu ću da kovertujem i na isti način kako je to uradio premijer, ukoliko ovo što sada budem govorio, ne bude tačno, ja ću dati ostavku. Ukoliko je ovo tačno, onda neko drugi da da ostavku. Dakle, ovde držim dokumentaciju po pitanju subvencija. Dame i gospodo narodni poslanici, treba da znate zašto smo došli u priliku da često radimo rebalanse budžeta, zašto je ova zemlja u ekonomskim nevoljama, zašto poljoprivreda nije napredovala? Iz prostog razloga, ne samo zato što se malo izdvajalo, već zato što su subvencije išle u pogrešnom pravcu. Sada ću vam pokazati dokumentaciju koju sam strpljivo skupio i koja do sada nigde nije bila osporena. Naravno da nema falsifikovane lične karte, ima fotokopija originalne lične karte koja je priložena u Inđiji, a radi se o jednoj vinariji. Vi svakako znate o čijoj se vinariji radi. Ovde imam zahtev koji je podnet Upravi za agrarna plaćanja 2007. godine, 15. avgusta, poslednjih dana. Dakle, radi se o zahtevu za subvencionisanje vinovih zasada, 164.135 komada kalemova, na parceli koja je zauzimala prostor od 51 hektara i 7.760 metara. Radi se parcelama 2817, 2818, 2819, Krčedin. Dakle, zapamtite dobro, ovo je 15. avgust 2007. godine. Sada ću pokazati drugi dokument, samo vas molim malo za strpljenje. Drugi dokument se zove Ugovor o zakupu. Taj ugovor o zakupu je potpisan 7. novembra 2007. godine. Dokument je isto iz Ministarstva poljoprivrede, ovde ga imate, 7. novembar i dokument je potpisao Jaroslav Stupavski, u ime Vinarije, za koju znate o kojoj se radi. Inače, dotični gospodin koji je potpisao ovaj ugovor je jedan od direktora MK „Komerca“, čiji je vlasnik jedan poznati tajkun. Dakle sam ugovor pokazuje da je bivši premijer, inače vlasnik ove Vinarije i te kako umešan u poslove sa tajkunima i iz ovog se vidi da 7. novembra zakupljuje te parcele 2817, 2818, 2819,Krčedin. Za to dobijate subvenciju od 525.000 evra za prolećnu sadnju, a ugovor vam je iz novembra, a zahtev ste podneli 15. avgusta za iste te parcele. Kako ste znali da ćete 15. avgusta zakupiti parcele koje ste zakupili tek 7. novembra 2007. godine? Dakle, ima još, dokumentacija koja govori da se radi o kriminalu, a zakup je izvršen na teritoriji opštine Inđija, a u javnom nadmetanju je učestvovala „Agrounija“ vlasništvo MK „Komerca“. Drugi konkurent je bila firma o kojoj sam govorio, čiji je vlasnik bio bivši premijer i savezni ministar unutrašnjih poslova, čovek koji je trebalo da otkriva kriminal. Dakle, on je učestvovao na zakupu poljoprivrednog zemljišta na javnom nadmetanju sa „Agrounijom“ za iste parcele 2817, 2818, 2819, u Krčedinu, tako što je u Inđiji na licitaciji, za obe firme konkurisao isti čovek. Branko Đurić, direktor „Agrounije“ čiji je vlasnik MK „Komerc“, odnosno Miodrag Kostić. Sada se ja pitam, kako se jedan čovek nadmetao sam sa sobom i kako to nije kriminal pomoću koga je u današnjoj protivvrednosti uzeto oko 60 miliona dinara subvencija, da bi se neko bavio vinogradarstvom tri godine? Kasnije je vinograd prodat „Agrouniji“ kroz tri godine, čiji je vlasnik MK Komerc. S tim u vezi, prilažem ako treba i potvrdu da je pomenuti gospodin koji je bio premijer i koji je bio savezni ministar unutrašnjih poslova i te kako imao, čak i suvlasničke odnose sa tajkunima, jer u APR piše – da mu je suvlasnik vinarije bio izvesni Miloš Pudar, čovek koji je bio osumnjičen za šećernu aferu pre 2003. godine, u vreme kada je vlasnik vinarije bio premijer. Onda idemo dalje. Rešenjem broj, taj i taj, od 24.11.2008. godine, ovo društvo je registrovalo promenu podataka i to promenom osnivača, tako što se briše Miloš Pudar, itd, a upisuje Vinemont, Ventures, Savikam, Tortola, Red Taun, Devičanska ostrva, Britanska, itd. Ja hoću da pitam, dakle, voljan sam da učinim ono što je uradio premijer, ako ovo nije tačno što ja tvrdim, ako ovaj dokument nije tačan, da je naš bivši premijer imao suvlasnika sa Devičanskih ostrva, da je imao suvlasnika tajkuna, da bi kasnije taj deo i drugi deo bio prodat „Agrouniji“, čiji je vlasnik MK. Dakle, to je osoba koja je malopre u svom obraćanju govorila o vezi između tajkuna i nove vlasti, a pri tome sam bio u suvlasničkim odnosima sa tajkunima, dogurao je do Devičanskih ostrva. Dokumentaciju koju imam sam inače priložio tužilaštvu još 2007. godine, ali s obzirom da su tužilaštvo na način koji svi znate instalirali bivši režim pa je to tužilaštvo nezavisno od nove vlasti, jer od stare nije, s obzirom da je taj tajkun imao učešća u imenovanju određenih policajaca, najverovatnije da do sada nije došlo do progona. Dame i gospodo, na ovaj način je uzeto 60 miliona dinara subvencija, to je trebalo da pripadne seljacima. Dakle, to je negde otprilike oko šest hiljada seljačkih penzija, koji je 6.000 seljačkih penzija dobio subvencija na neopravdan kriminalan način. Dakle, to dokumentacija izuzetno pokazuje i dokazuje. S obzirom da je parcela bila predmet restitucije i da smo je po ugovoru sa narodom, a ja sam bio deo toga, trebali 2000. i 2001. 2002. i 2003. godine da vratimo starim vlasnicima, a nismo, čak nam se desilo da nam bivši premijer iz tog perioda upadne u parcelu i navodno zasadi vinograd, koji je kasnije stvarno zasađen, ali s obzirom da je uredba važila samo za proleće 2007. godine, subvencija je bila neopravdana. Dakle, ta parcela je sada izuzeta iz restitucije i država mora novčano da izdvoji još 60 miliona dinara da bi nadoknadili štetu porodici Jakšić, jer je ta parcela uzurpirana na način na koji sam opisao i s obzirom da ne može fizički da se vrati, država će morati da plati još 500.000 evra. Tako nas je ta kombinacija, kako to oni imaju običaj da kažu, koštala milion i 25.000 evra, ili ako hoćete koštala nas je 12.000 zemljoradničkih penzija, za koje je bivši premijer, inače nekada savezni ministar unutrašnjih poslova, koji je trebao da suzbija kriminal, a očigledno da ga je podsticao trebao da brani, on je umesto da državi služi, a to sam već dokazao da je i to izbegao kad je jednom trebalo, umesto da služi državi, on se služio i državom i narodom. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodo tužioci, tamo vi negde koji ovo gledate, Hrvatska je ostvarila izvesni napredak, ali Hrvatska je imala snage da u sklopu borbe protiv korupcije uhapsi svog bivšeg premijera Ivu Sanadera, imala je hrabrosti da uhapsi bivšeg gradonačelnika ili sadašnjeg gradonačelnika, kome još uvek mandat teče u Zagrebu, Milana Bandića. Ne znam gospodo tužioci šta čekate, ne sa Bandićima u Srbiji, sa velikim banditima, evo javno vas pozivam da proverite ovu dokumentaciju. Ukoliko ona nije tačna, ja podnosim ostavku, ukoliko je ona tačna ja ne mogu da očekujem od kolege prethodnog poljoprivrednika da dva puta podnese ostavku, s obzirom da će to morati da uradi zbog premijera. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dušan Petrović. Sledeći govornik, Zlata Đerić.
Gospođo predsednice, gospodo ministri, teška su vremena. Nažalost, u teškim vremenima nije moguće donositi lake odluke. U poslednjih 25 godina bojim se da nismo imali mnogo perioda kada vremena nisu bila više nego teška i nemamo mi isti pogled na tu istoriju i nećemo se o tome sporazumeti, tako da ja danas nemam nameru o tome da govorim. Ono što mislim da je suštinski važno, jeste da pre svega poslanici ZZS i svi poslanici u poslaničkom klubu u kojem se mi nalazimo Socijaldemokratske stranke glasaćemo protiv rebalansa budžeta. Glasaćemo protiv rebalansa budžeta zbog toga što ne vidimo da postoji jedan održiv koncept koji bi trebalo da situaciju dovede u bitno drugačije stanje nego što je ovo danas. Verujem da bez ozbiljne i stvarne decentralizacije zemlje mi ne možemo izbeći ponavljanje ovakvih neprilika ekonomskih koje nas dovode onda i do ovakvih parlamentarnih debata. Potpuno sam siguran da dok nekoliko hiljada sela, koliko ima u Srbiji, ne dobiju svoje budžete, dok u nekoliko hiljada sela porez na imovinu ne ostane kao jedan mali budžet i nukleus odlučivanja ljudi koji tamo žive, koji će im omogućiti da početkom svake jeseni krenu u debate sa svojim gradonačelnicima i predsednicima opština o tome kako bi trebalo da izgledaju opštinski i gradski budžeti, kada na hiljadu tačaka u Srbiji ljudi budu imali priliku, ljudi koji su izabrani naravno, da odlučuju o tome kako će biti trošen novac, mi nećemo moći da dođemo do toga, gospodine ministre, da imamo promenu mentaliteta, kako to neko kaže, promenu svesti i pogleda na svet ili kako god to da definišemo. Nećemo dovesti ljude u prilikuda imaju veću odgovornost. Iz te veće odgovornosti jedino može da proizađe potpuno jasna svest i potreba svakoga da plaća porez. To je način kako se poreska evazija rešava, suštinski način. Ukoliko mali broj ljudi odlučuje, a milioni ljudi kao danas ovde posmatraju televizijski prenos da bi videli šta će se desiti sa njihovim sudbinama, bojim se da nema nikakvog ni političkog nosioca legitimiteta niti bilo kakvog eksperta među ministrima ili gde god, koji može da smisli način kako da ogroman broj ljudi dovede do toga da počnu da brinu i odlučuju o svojim životima na drugačiji način nego što je to sada situacija. Siguran sam takođe da u gradovima treba omogućiti ljudima da osnuju savete potrošača daljinskog grejanja, vode, saveta koji će biti u svim komunalnim javnim preduzećima i davati svoje saglasnosti na politiku oko iznošenja smeća gradske čistoće i čega god. To je jedini način da uđemo dubinski u rešavanje problema javnih preduzeća, pre svega lokalnih, ali u sledećem koraku i onoga o čemu vi ovde govorite i proteklih dana i nedelja, u jednu suštinsku izmenu i državnih javnih preduzeća, kao nažalost jednog od najvećih proizvođača svih ovih nevolja koje sada imamo. Šta hoću da kažem? Nema odgovornosti bez odlučivanja. Nema odgovornosti građana bez odlučivanja, niti njihovog učešća u ovome što mi ovde danas radimo. To nije moguće učiniti ukoliko ne postoji sistemski način na koji se to rešava. Ovo će se inače desiti tamo gde u ne velikom broju gradova i opština Zajedno za Srbiju ima mogućnost. U 2015. godini ovo će sve već biti realna politika, dakle i seoski budžeti i učešće gradskih administracija u svim seoskim područjima i stvaranje saveta o kojima sam ovde govorio. Dakle, ukoliko ne otvorimo građanima prostor da odlučuju, bojim se da nećemo uspeti da dođemo do toga da zajedno sa ministrima koji se menjaju, sa predsednicima Vlada koji se menjaju, sa predsednicima država koji se menjaju suštinski promenimo način na koji naša zemlja funkcioniše. Onda sam siguran da će Srbija biti zemlja u kojoj će biti nekoliko puta više opština nego što ima danas, da ćemo imati tri velika regiona, Vojvodinu, Beograd i preostali deo Srbije, da će u centralnoj državi se odlučivati o spoljnim poslovima, o odbrani, o unutrašnjim poslovima, o pravosuđu, o monetarnoj politici, o ekonomskim odnosima sa inostranstvom, a sve drugo će biti decentralizovano jer je to jedini način da ljude uključimo u odlučivanje u ekonomskoj politici, onima koji od te ekonomske politike zaista imaju najveće posledice. Ono što je druga stvar, mislim da dva ministra koja su ovde baš možda i nisu najbolja adresa da uputim ta pitanja, ali ću to učiniti. Izvinjavam se, gospodine Antiću, tri ministra. Stali ste tamo u ćošak, pa ne mogu da vas vidim. Negde više od dve godine postavljam ista pitanja i ne dobijam odgovor na njih. Meni zaista nije jasno zbog čega mi ne ulazimo ozbiljno u navodnjavanje. Imamo 200.000 hektara zemljišta pod navodnjavanjem. Možemo da imamo milion i sto hiljada hektara, to je projekat koji vredi između tri i po i četiri milijarde evra, sa velikim multiplikatorima za sve učesnike u tom procesu. S druge strane, energetska efikasnost. Skoro milion i po stanova se greje na struju, na daljinsko grejanje i na gas u ovoj zemlji. Dve i po milijarde evra treba da budu izolovani ti stanovi i kuće. Ogroman posao za građevinsku industriju, za proizvođače izolacionog materijala. Mislim da je to način kako mi možemo da privučemo i strane investitore i one koji u Srbiji imaju novac. Za sedam godina taj novac se vrati. Dakle, kao i u navodnjavanju, mi ne možemo da imamo problem sa time da li su te investicije dobre ili ne. Treća stvar je konverzija loših šuma u dobre. Mislim da za nekoliko godina možemo da imamo prihod od preko 500 miliona evra u biomasi. Gospodo ministri, kao što znate, juče je EU donela jednu veliku odluku koja se odnosi upravo na ove stvari, na energetsku efikasnost, odnosno na obnovljive izvore energije. To je politika EU. Četvrta stvar, zaista ne razumem zbog čega ništa u proteklih 30 meseci nije učinjeno da bismo napravili ili da bismo dobili odgovor na pitanje da li u Aleksincu imamo zaista ovakve rezerve uljnih škriljaca ili ne? Prema onome što studije, sa kojima svi koji u Vladi sedite i bavite se energetikom ste mogli da se sretnete,ukazuju da mi imamo u ovom trenutku potvrđene rezerve za jedan milion tona nafte iz uljnih škriljaca. Jako je daleko odmakao proces u drugoj polovni 2011. i početkom 2012. godine. Pre godinu dana sam stavio kao tada šef poslaničkog kluba Zajedno za Srbiju predlog ovom parlamentu, Odboru za privredu, energetiku, regionalni razvoj u tom trenutku i šta sve ne, evo, gospođa predsednica Odbora je ovde, da otvorimo raspravu o tome da li će NIS imati investiciju u takozvanu, evo, gospodin ministar to sigurno zna, duboku preradu ili ne, hoće li ta investicija biti 300 miliona dolara ukoliko se primeni jedna tehnologija ili 600 miliona dolara ako bude druga tehnologija.Mi imamo skoro 30% kao država vlasništvo u NIS-u i skoro milion i po građana Srbije su manjinski akcionari NIS-a. Mi godinu dana nemamo raspravu u odboru nadležnom, a imamo pravo kao država na to. Imamo pravo prema Statutu NIS-a i imamo pravo prema svim pravilima i ugovoru kojim je NIS prodat „Gaspromnjeftu“. Takođe za ministra energetike i za vas kao ministra finansija pitanje. Kako bih to mogao da kažem, složene su prilike oko Južnog toka i NIS-a, i ekonomske i političke, ali mislim da ovaj parlament takođe treba da dobije odgovor kakav je stav naše države i Vlade prema jednom drugom gasovodu koji je vrlo aktuelan u ovom trenutku u Evropi, a odnosi se na azerbejdžanski gas. Sve zemlje koje se nalaze u našem okruženju su dale saglasnost da učestvuju u tom projektu, a mi nismo. Ogroman projekat, a znam sigurno da država Azerbejdžan ima vrlo veliku blagonaklonost prema Srbiji i ima ozbiljne inicijative i čeka odgovor od nas. Na samom kraju hoću da kažem da sam potpuno saglasan sa regionalnom politikom koju Vlada vodi. Mislim da je dobra ideja da, o tome sam govorio u parlamentu pre više od godinu dana, zapadni Balkan pretvorimo u jedinstveno tržište i da budemo mala EU jer ćemo tako svi zajedno brže ući u EU. To je dobra politika. Nije dobra politika to što nemamo strateški plan kako da učinimo potencijale ove zemlje dostupnijima svima nama koji u zemlji živimo da bismo bolje mogli svoje živote da organizujemo. Poštovana gospodo ministri, nema snažne ekonomije ukoliko milioni građana ne budu uvereni da imaju priliku u toj ekonomiji. Decentralizacija je politika u koju Srbija treba da uđe. Zajedno za Srbiju će se boriti gde god može, kako može, naravno, legitimno i legalno da ta politika postane živa. Hvala vam najlepše.
Hvala. Reč ima ministar Antić. Izvolite.
Pre svega da se zahvalim gospodinu Petroviću za ovoliko pažnje koja je posvećena nekim projektima iz oblasti energetike i da se izvinim što me malo glas muči, jer sam malo bolestan. Kada je u pitanju energetska efikasnost, ja se u potpunosti slažem sa vama da je to za Srbiju jedna ogromna, nažalost, do sada nedovoljno istražena zona i da u njoj ima prostora koji je izuzetno važan za naš energetski sektor, pre svega uzimajući u obzir da svaka investicija u energetsku efikasnost je daleko isplativija od novog energetskog objekta i da danas najveća energetska politika čitave Evrope i razvijenog sveta su upravo štednja energije i Srbija će bez ikakve dileme dosta toga uraditi u narednom periodu. Mi razmatramo i sa našim prijateljima iz EU te ESCO modele ugovora. Očekujem da će Ministarstvo rudarstva i energetike vrlo brzo ući u te modele ugovora koji će omogućiti privatno-javna partnerstva i definisati ugovorne odnose vezano za projekte iz kojih se štedi energija i kroz podelu „profita“ od uštede energije te investicije isplaćuju. Kada je biomasa u pitanju i obnovljivi izvori, mi smo sada trenutno na 21% potrošnje iz obnovljivih izvora. Imamo obavezu da do 2020. godine to povećamo na 27%. Država je donela određene podsticajne mere i određene subvencije, odnosno fid-in tarife za različite vidove energetskih objekata iz obnovljivih izvora. Nažalost, biomasa je ovde godinama vrlo potcenjivana i pre svega se posmatraju tu energija vetra, male hidroelektrane, a kada je u pitanju biomasa, Ministarstvo upravo radi jednu studiju koja bi trebala da da odgovor o našim ukupnim potencijalima kada je biomasa u pitanju. Ono što su prva razmišljanja i ideja ovih ljudi koji su vrlo ozbiljni stručnjaci u toj oblasti, pogotovo istočna Srbija ima ogromne potencijale kada je biomasa u pitanju, o tome treba ozbiljno razmišljati. Kada je u pitanju razvoj NIS i ulazak u investicije vezano za duboku preradu, mi još uvek imamo određene polemike vezano za to da li je hidrokreking ili koksing bolja opcija za našu naftnu industriju. Kao što ste i sami rekli, razlika u investiciji je oko 300 miliona evra i otprilike u ovom trenutku i poslovodstvo NIS i ljudi koji su u ovom trenutku deo upravljačka strukture u NIS ispred Republike Srbije su bliži toj jeftinijoj varijanti, ne samo iz razloga što je 300 miliona jeftinije, nego zato što je i pouzdanija, jer koksing kao tehnologija je u široj primeni u državama koje imaju ozbiljnu naftnu industriju. Jedina rafinerija koja je uradila taj hidrokreking je rafinerija u Italiji i još uvek ima poprilično nepouzdane parametre da bi na osnovu njih pravili ozbiljnu procenu. Konačno, kada su u pitanju škriljci, moram da kažem da sam nekoliko meseci ministar rudarstva i energetike, ali da sam sa velikom pažnjom pratio jednu širu polemiku na temu i ekoloških elemenata vezano za taj projekat, ali i čitavog našeg energetskog sporazuma koji imamo sa Ruskom Federacijom i činjenice da bi ukoliko bi ušli u ispitivanja to po tom sporazumu po prirodi stvari pripalo bi NIS. Moram da vam kažem vrlo iskreno da još uvek na nivou Vlade imamo konsultacije da li i u kom trenutku da uđemo u neke sledeće korake vezano za Aleksinac i rezerve rudnih škriljaca. Kada je u pitanju TAP, odnosno azerbejdžanski gas, nažalost, Republika Srbija u onom aktivnom vremenu kada se taj projekat generalno definisao nije bila raspoložena ili nije pokazala adekvatno interesovanje za taj projekat, bili smo opredeljeni za Južni tok, a u rezervi „Nabuko“, koji je, kao što se i rimuje, u najvećoj meri kao projekat u ovom trenutku, hajde da ne budem literalno raspoložen nije više aktuelan. Očekujem da ću do kraja godine imati zvaničnu posetu Azerbejdžana i da ću tamo sa našim prijateljima razgovarati na tu temu. U svakom slučaju, iako smo zakasnili za taj projekat, mi imamo opciju da kroz interkonekcije koje možemo da radimo sa susednim državama, dođemo u dodir sa tim gasovodom i u opciju da možemo da koristimo njegove kapacitete. Interkonekcija sa Bugarskom, odnosno Niš-Dimitrovgrad, ukoliko bi se radio dvosmerno sa ozbiljnim kompresorskim stanicama, bi mogao da u jednom elementu bude i rešenje za naše naslanjanje za TAP, naravno, sve to pod uslovom da TAP ima dovoljne kapacitete i da možemo u njega da uđemo sa stanovišta kapaciteta, jer koliko znam, „Britiš petrol“ i njihovi norveški partneri su uglavnom ušli u zakup svih kapaciteta, tako da bi mi u nekoj perspektivi mogli da imamo kontakt sa azerbejdžanskim gasom isključivo preko posrednika, odnosno trgovaca. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. (Dušan Petrović, s mesta: Replika.) Nisam bio predsedavajući za vreme vašeg izlaganja, tako da nisam siguran da li imate mogućnost za repliku. Izvolite.
Tri stvari, ono što mogu da čujem jeste da Azerbejdžan čeka našu Vladu. Mislim da su vrata potpuno otvorena sa stanovišta energetske politike EU, kako se to kaže, diverzifikacija izvora gasa je prva stvar. Ne može za bilo koga u Srbiji biti loše ako imamo gas i sa jedne i sa druge strane. Pod dva, prvi put čujem da u Aleksincu Rusi imaju bilo kakvo pravo, jedino ako sada u ove dve godine nisu stekli neko pravo, 2012. godine ga nisu imali. Treća stvar, NIS, gospodine ministre, vi to znate dobro jer vam je to posao, to veliki broj poslanika ovde pretpostavljam da zna, može da se desi da u naredne dve ili tri godine ostanemo bez domaće nafte. To je ozbiljna verovatnoća. Onog trenutka kada ostanemo bez domaće nafte, minus 200 miliona evra u NIS godišnje, to znači Smederevo kada je US Steel izašao napolje. Godinu dana tražim, molim, apelujem da raspravljamo u ovoj Skupštini o tome. Godinu dana se ništa ne dešava. Trista miliona evra, idealna jeftinija varijanta je 1% BDP investicija NIS, ako je 600 miliona evra toliko. Sad, toliku mi silu energije ulažemo da nađemo strane investitore, nekoga ko će da uloži 20, 30, 50. Ovi ljudi treba da ulože ili 300 ili 600 i ne ulažu i mi ništa ili, neću da budem nekorektan, nedovoljno činimo da se to desi. Vlasnici smo 30%, skoro milion i po ljudi, građana Srbije su mali akcionari NIS. Apelujem, gospodine ministre, apelujem gospođo Tomić, pošto ste vi predsednica odbora, da ovde dovedemo Kravčenka, gospodin ministar će sigurno biti raspoložen, da diskutujemo o tome zašto nema te investicije u NIS. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Aleksandar Antić.
Gospodine Petroviću, mi uopšte nemamo ni za nijansu različit stav. Upravo politika Vlade Republike Srbije i jeste takva da NIS treba podhitno da završi investicioni ciklus, pre svega u Republici Srbiji i pre svega ulaganjem u rafineriju, odnosno u projekat duboke prerade. Upravo insistiranjem Ministarstva rudarstva i energetike i Vlade Republike Srbije u Protokol trinaestog mešovitog komiteta Srbija, Ruska Federacija, je ušla baš takva formulacija da je stav srpske strane, odnosno Vlade Srbije da treba zajedno da „Gasprom“ i Vlade Srbije razmatraju pitanje dalje strategije razvoja NIS, da je podhitno potrebno završiti investicioni ciklus i to, pre svega, u Srbiji u rafineriju u duboku preradu. Mislim da tu i vlast i opozicija, odnosno čitava srpska politička scena ima potpuno identičan ugao iz koga posmatra stvari. Kada je u pitanju Aleksinac, tu možemo da proverimo još jednom, pa da na nekoj od narednih sednica kada budu pitanja poslanika damo detaljan odgovor, zato što je zaista u proteklih nekoliko godina dosta toga rađeno i bilo je dosta nekih zaključaka Vlade i ja bih voleo da to još jednom proverim.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik mr Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovana gospodo ministri, imamo pred sobom posle pet meseci ove Vlade Predlog rebalansa budžeta, kako se popularno zove ovaj dokumenat, jedan dokumenat koji govori o izmenama budžetskih iznosa predviđenih i to samo mesec dana pre nego što ćemo po memorandumu o budžetu donositi budžet za 2015. godinu. Obzirom da sam u četvrtom mandatu poslanik, znam da je donošenje zakona o budžetu i rasprava o budžetu najzahvalnija tema da se udvaramo biračima, pogotovo što budžet nikada nije idealan i sa opozicionog stanovišta sve u njemu može da se napadne i ništa u njemu ne valja. Znate, u Srbiji se tri posla savršeno rade. Svako zna da sastavi fudbalsku reprezentaciju koja je garantovano pobednik, svako zna da sastavi Vladu i svako zna da sastavi budžet. Međutim, to je izuzetno težak i odgovoran posao za svaku Vladu i kroz istoriju najneomiljeniji su ministri finansija, jer oni donose vrlo teške odluke, vrlo nepopularne odluke, a obzirom da smo u ovoj Vladi najavili ozbiljne promene i ozbiljne reforme, naravno, to će biti vrlo bolni zahvati. Uvek je nepopularno kada se mora ući u politiku kojom se smanjuje zarada ili penzija i to je bolan zahvat koji nijedna Vlada ne čini ako to zaista ne mora. Obzirom da je to oročena promena, da je to nešto što je u zajedničkom cilju da dođemo do nečeg boljeg, sigurnijeg, taj otpor koji je u ovom trenutku prisutan u javnosti, jer svako ko zna da će raditi više, a dobiti manje ima prirodno otpor, biće svakako racionalno savladan. Ono što mi u Novoj Srbiji posmatrajući ovaj rebalans budžeta, smatramo izuzetno dobrim, to je reformski pristup ozdravljenju privrede, jer nema dovoljno budžeta ni dostatnog budžeta ako nemamo privredu. Ne može budžet da bude najveći poslodavac. Mora privreda da bude najveći poslodavac da bi budžet bio bogat i da bi mogao da izvrši sve svoje obaveze prema svim budžetskim korisnicima. Mi u ovom trenutku imamo privredu koja je devastirana i to je nešto što je ova Vlada nasledila. Ova Vlada je nasledila zaista ozbiljne finansijske probleme. Mislim da ne bi bilo ni korektno, ni pošteno da pričamo da je za pet meseci moglo bilo šta revolucionarno da se uradi i promeni, obzirom da je u tih pet meseci bilo ozbiljnih problema u vidu poplava i elementarnih nepogoda koje su istovremeno morale biti urgentno i vrlo skupo rešavane u interesu građana. Dakle, prepoznat je pristup, nov pristup, značajnim privrednim resursima koje imamo i dopada mi se, i nama u Novoj Srbiji, kada smo analizirali rebalans budžeta, posebno smatramo važnim i vrednim to što se odnos prema subvencijama u poljoprivredi menja u smislu veće odgovornosti i zagovaranja stimulacije poljoprivrede na jedan, kako mi vidimo, bolji način. Takođe, i socijalna davanja koja znatno iscrpljuju svaki budžet će biti odgovornije i racionalnije raspoređivana. Ono što ću ponoviti, a što je rekao i moj kolega Dragan Jovanović u svom uvodnom izlaganju i što ću skrenuti pažnju, jer sam bila poslanik u mandatu od 2008. do 2012. godine, to je broj agencija o kojima smo govorili u predizbornom našem obraćanju građanima i obećali da ćemo tu nešto drastično preduzeti, obzirom da ih zaista doživljavamo kao krpelje na kičmi budžeta. Srbija ima preko 140 agencija. Podsetiću javnost Srbije od 2008. do 2012. godine najveći broj agencija je nastao. Bile su to, odgovorno tvrdim, bila sam poslanik u tom sazivu, bile su to zaista političke tvorevine, smišljene i legalizovane u ovom visokom domu da bi mogli da se smeste brojni partijski kadrovi. To jeste u najvećem broju njihova funkcija. Postoji jedan broj agencija čije je postojanje opravdano. Ono što predlažem, ja znam i gospodin premijer je to rekao, da zaista ima ozbiljan problem oko toga da ugasi neke agencije. Da, oni su zaštićeni brojnim zakonima, brojnim pritiscima, brojnim drugim arbitriranjem, ali zar zaista agencije i direktori agencija moraju da imaju plate preko dve i tri hiljade evra. U ovom trenutku kada cela Srbija grca i trudi se sa maksimalnom tolerancijom, čak i svi građani, da prevaziđemo ovu krizu našim strpljenjem i našim davanjem i našim odricanjem. Dakle, ako već ne možemo zbog nekih pritisaka da ih pogasimo, ili zbog nekih drugih zakonskih teškoća, možemo da ih dovedemo u red da primaju primanja koja su primerena Srbiji u ovom trenutku i onom što Srbija jeste. To je jedna od naših dobronamernih sugestija. Opet kažem, poštujući da je to nešto što je ova Vlada nasledila. Uvek kada je bilo u svakom zakonskom projektu 2008.-2012. godine, predlog da se uz određeni zakon uvede agencija i sve ono što je u nekoliko članova obrazlagalo šta će ta agencija da čini i radi, ko će sve njom da rukovodi, kao poslanik sam uvek davala samo jedan amandman koji ne rado dajem, da se taj član briše i obrazlagala zbog čega smatram da to ne treba da bude. Posle toga, znajući da kao opozicioni poslanik mi neće biti prihvaćen amandman, još jedan amandman da ako se agencija već uspostavi, polaže račun o svom radu ovom visokom domu. Nijedan nikada nije prihvaćen. Mi o uspostavljenim agencijama nikakav izveštaj o njihovom radu nemamo, niti to, kakva je njihova korist što postoje. Ne znam kako ću u mom Somboru objasniti postojanje brojnih smešnih agencija od čijeg postojanja moji građani nemaju apsolutno nikakvu korist. S obzirom da je vreme NS isteklo, želim da kažem da će NS podržati ovaj rebalans budžeta u danu za glasanje, jer u NS ova Vlada ima i saradnika i saborca za bolju novu Srbiju kakvu svi želimo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dejan Nikolić. Neka se pripremi narodni poslanik Vojislav Vujić. Izvolite gospodine Nikoliću.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Vujoviću, vi ste ministar finansija, ja sam narodni poslanik kao i moje kolege, dakle mi smo svi zajedno javni radnici. Pitanje koje ću vam uputiti nemojte smatrati ličnim, ne upućujem ga vama, već funkciji koju obavljate. Kolika je danas plata vaša ili recimo plata premijera i kolika će biti nakon ovog smanjenja? Računica kaže – veća. Dakle, da se razumemo, ja lično mislim da je plata ministra finansija i premijera u Srbiji jako niska, ali činjenica je da će plata recimo, predsednika Srbije, guvernera Narodne banke biti veće nakon današnjeg smanjenja. A plate zaposlenih u zdravstvu, lekarima biti manje. Dakle izneli ste neistine danas kada ste rekli da će plate lekarima biti veće, one će biti manje nakon ovog smanjenja. Pitanje broj dva, da li biste smanjivali plate i penzije da je nivo stranih direktnih investicija veći za dva ili tri puta? One su danas na istorijskom minimumu, računajući i prethodnu godinu. Ekonomisti kažu da je nivo stranih direktnih investicija veći. Ne bi trebalo smanjivati plate i penzije. Jel znate između ostalog, zašto su one na tako niskom nivou? Zato što jedni druge u vladajućoj koaliciji nazivate kriminalcima, pogrdnim imenima. Ministarka Mihajlović je iznela optužbe na račun nekog drugog zaposlenog u Vladi da namešta tendere svojim prijateljima. Ko danas želi od investitora da uloži svoje pare u zemlju u kojoj ministri jedni druge nazivaju kriminalcima. To se ne zove investiciona klima. To se zove nepoverenje između koalicionih partnera. To se zove nestabilnost. Nestabilnost znači manje investicija. Manje investicija vas dovodi do smanjenja plata i penzija vašom krivicom, ne našom. Pitanje i konstatacija broj tri – šest meseci nakon što je SNS došla na vlast ste usvojili budžet, vi tada niste bili ministar finansija, za narednu godinu u kojoj ste rashode za zaposlene u javnom sektoru povećali za preko 400 miliona evra, a nije bilo povećanja plata tada. To odgovara brojki od 35-50.000 novozaposlenih na raznim pozicijama u javnom sektoru. Dakle, to nisu samo tvrdnje, to su činjenice koje pišu u budžetima koje ste doneli. Reći ću vam kasnije i tačne cifre, radi se …
Molim vas, gospodine Nikoliću, da ne vodite polemiku sa ministrom…
Ministar razgovara samnom ne ja sa njim.
Gospodine ministre, nisam ništa vama zamerio, nego gospodinu Nikoliću, jer to ipak prenose, građani vide na...
Ono što ja pitam i kažem ministru finansija, da će današnjim smanjenjem plata i penzija uštedeti manje od te cifre za koliko ste povećali rashode. Dakle, smanjujete plate i penzije da biste mogli da servisirate i isplatite plate ešalonu ljudi koji se zaposlio od 2012. godine. Dakle, smanjujete plate i penzije jer nemate sposobnosti da privučete i povećate nivo stranih direktnih investicija u onoj meri koja je potrebna danas Srbiji. Zato smanjujete plate i penzije. Penzije, gospodine Vujoviću, su kuća. One nisu stečeno pravo. Penzije su stečena imovina, kuća, a vi današnjim smanjenjem skidate na toj kući prozore i vrata,a ide zima, a vi kažete penzionerima – snađite se. Možda je povećanje penzija 2008. godine sa ekonomske strane bilo diskutabilno, ali je zato današnje smanjenje neustavno i verujem da će veliki broj penzionera to dokazati na Ustavnom sudu. Nije tačno da se plate smanjuju samo 10%. Malopre sam razgovarao sa nastavnikom osnovne škole kome će plata biti smanjena 17%, 7% po osnovu umanjenja za minuli rad, jer je proveo neko vreme u privatnom sektoru i još 10% sa današnjim smanjenjem, 17% na 40 i nešto hiljada. Vi pored plate oduzimate i dostojanstvo onima koji dostojanstvo kod naše dece treba grade, vaspitačima i vaspitačicama, učiteljima, nastavnicima, lekarima, policiji. Moram da kažem da ovo nije vreme za politička prepucavanja. Pitanja koja sam postavio ne dugujete meni, odgovore na pitanja, niti jednoj političkoj stranci, dugujete građanima koji danas prate ovu diskusiju, a sutra kreću u borbu za egzistencijom. Jedino što od ove Vlade dobijaju u poslednje dve i po godine su svečana otvaranja maketa, najave, obećanja, i arapske igrokaze po Srbiji. I vi i ja, znamo koliko su ove mere štetne i vreme će to pokazati. Samo dok vi to priznate, gospodine Vujoviću, svi oni kojima se danas smanjuju plate i penzije će biti duboko u egzistencijalnom problemu. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Nikoliću. Reč ima šef poslaničke grupe SNS, gospodin Babić, replika na izlaganje gospodina Nikolića. Izvolite.
Ovo bi bilo jedno lepo izlaganje, uvaženog kolege Nikolića, izvežbano dobro pred ogledalom, samo fali onaj jedan segment koji je najbitniji, a to je istina. Istina je skroz na drugoj strani. Istina je da je ova Vlada nastavila sa neodgovornom politikom neutemeljenoj u ekonomiji, da je nastavila da gleda kroz ružičaste naočare, da je nastavila da šalje poruke kao što je slao poruke gospodin Mirko Cvetković kada je rekao da je Srbija statistički izašla iz krize, ali da to njeni građani neće osetiti. Da je nastavila sa politikom zatvaranja očiju pred rastom deficita budžeta iz godine u godinu, a zna se kada tri godine raste deficit zaredom, da je neophodno da se preduzmu mere, Vlada Dejana Nikolića i DS pet godina je sve to gledala i pet godina ništa nije radila. Sada su se tako zabrinuli nad zlohudom sudbinom građana Srbije, prosvetnih radnika, a član moje porodice, najuže porodice, isti taj prosvetni radnik, isti odgovor sam rekao i tada i sada, da je nastavljeno sa politikom Dejana Nikolića, DS, 2017. godine ni jedan učitelj ni jedan profesor, ni jedan lekar, ni jedan policajac, ni jedan vojnik ne bi imao plate, jer su nas onako sigurno uvodili u bankrot. Šta bi tada bilo sa dostojanstvom tih ljudi? Šta bi tada bilo sa potrošnjom? Kako bi tada ti ljudi živeli? Da li je nešto ustavno ili nije ustavno? Non stop se provlači teza da mi eksperimentišemo sa našim građanima i sa državom Srbijom. Kasnije ću vam načelnoj raspravi govoriti kakve su mere sprovodili i Letonija i Estonija i Litvanija i Rumunija i Portugal i Grčka, i svi su smanjivali plate i svi su smanjivali penzije i uspeli su da ozdrave svoju ekonomiju.
Vreme gospodine Babiću. Zahvaljujem.
Ovo nije alhemija. Ovo je čista ekonomija i čista realnost za koju ste vi odgovorni i vaša neodgovorna politika.
Zahvaljujem gospodine Babić. Reč ima ministar u Vladi, dr Dušan Vujović. Izvolite.
Pošto ste pomenuli moje ime i ovo što se dešava i program o kome govorimo, iskoristiću priliku da vas još jednom podsetim na nešto vrlo važno. Da smo mi u situaciji koja je zdrava i održiva ne bismo o ovome ni razgovarali, ne bismo ni predlagali ovaj program, ne bismo ni tražili mogućnost da ovo rešimo. Drugo, jako važno i mislim da to moramo da se razumemo, alternativa ovom programu koji predlažemo da je prvi korak, samo prvi korak uključen u ovaj rebalans budžeta, a naredni mnogo veći korak je trokorak koji nas očekuje u periodu 2015. do 2017. godine jeste raspodela tereta reformi na četiri stuba da svi mogu da imaju priliku da sudeluju u procesu reformi i da ravnopravno podnesu teret reformi. Ovaj deo, o kome danas pričamo, o platama i penzijama je manji deo tereta koji će se dogoditi na početku, ali je to deo tereta bez koga ne možemo da počnemo reforme pošto je to deo tereta koji su sve zemlje morale da podnesu. Kolega Babić je upravo rekao sve zemlje koje su bile i čekale su teži trenutak da to urade i smanjenja su bila veća nego u Srbiji. Nemojte da zaboravite da je u programu koji je bio usmeren na prvu godinu i u kome je glavni udar bio na platama i penzijama reč bila o mnogo većem smanjenju i plata i penzija. Ovde govorimo o smanjenju 10% kod plata i još manje u masi penzija. O tome da smo se potrudili da teret unutar plata, odnosno bude ravnomerno raspoređen na unutar penzija raspoređen proporcionalnoj moći ljudi da to podnesu je nešto što smo rekli kao nameru našu, a ne kao grešku u tom programu. Drugo što je jako važno, ovo je program od tri godine kojim rešavamo zatečeno stanje koje je rezultat kumulativa istorije neke od devedesetih godina do danas600 preduzeća koja su defakto bila u stanju predstečajnom. Niko nije uspevao tako dugo na veštačkim aparatima kao mi. Sada rešavamo taj problem. Kada to sklonimo, ovako ili onako, onda ćemo moći da idemo dalje. Javna preduzeća koja smo svi stavili ovde na tapet koja treba da budu izvor novog dohotka i smanjenja ili budućeg smanjenja troškova i povećanja prihoda budžeta će dati efekte za godinu ili dve. Ovo smanjenje plata i penzija daje efekat odmah. Ono je bolno. Ono će svima da smanji plate i penzije. Primer koji ste pomenuli, primer ministara, 105 hiljada neto plata uključujući tzv. minuli rad sa sadašnjim smanjenjem 93 ili 94 hiljade. Posle smanjenja će biti 90. Biće manja posle ovog smanjenja nego što je sada. Prema tome, ne mnogo manja, ali manja. Kod svih ljudi koji su na tom nivou, a to su ministarske plate, biće gotovo jednako, a kod malog broja onih koji su iznad će biti možda neko manje poboljšanje. Kod penzija, kao što sam rekao, na nivou od 50 hiljada će biti smanjenje od oko 5.800. Vrlo slično kao kod realnog smanjenja onih koji rade sa platom od 50 hiljada i imaju dopunski dodatak za prevoz, za regres za godišnji odmor i naknadu za topli obrok. Kod njih će smanjenje biti 5.750, a kod ovih koji primaju samo penziju smanjenje će biti 5.800. Zašto? Zato što mi priznajemo tim ljudima ove dodatke. Kada se na njih primeni smanjenje, smanjenje je gotovo isto i to vam pokriva preko 90% penzionera. Govorimo da svaki 10 neće biti u toj formuli. Konačno, vrlo važno, moramo malo da se vratimo na ekonomiju. Vi ste koristili obim, poverenje inostranstva i obimni priliv direktnih stranih investicija i prodaju aktive da probleme pokrijete i isfinansirate i odložite. Mi to danas takođe možemo, pošto imamo sada dve milijarde fiskalne likvidnosti, možemo da dobijemo još dve milijarde i dobićemo ih od UAE. Mogli bismo isto kao i do sada da sve ovo odložimo za neka bolja vremena. Ali, svima kažemo – ljudi, ako to budemo uradili, onda će nam biti teže. Ovo je četvrta godina da smo na tržištima kapitala. Sada se očekuje od nas da pokažemo da smo bili vredni poverenja koje su Srbiji dali veliki investitori u Evropi i Americi. Nemojte da zaboravite da 40% naših obveznica u dinarima drže stranci koji nam veruju i koji na tome, naravno, zarađuju. Pa, svako to radi iz egoizama svog, ali nam veruju. Ako izneverimo njihovo poverenje i ako ne vratimo strane direktne investicije, koje očekujem da ćemo dobiti u velikim iznosima, već za godinu dana od početka ovih reformi, onda imamo težak problem, mnogo teži nego što ga imamo danas. Ako rešimo strukturne probleme preduzeća iz Agencije za privatizaciju, ako dovedemo javna preduzeća elementarnu u red, ako nam ovo smanjenje plata i penzija da prostor na početku da zatvorimo tzv. strukturni deficit, pazite, to su tvrde mere koje zatvaraju trajni raskorak između naših rashoda na plate i penzije i prihode koje ostvarujemo, i ako povećamo prihode, mi smo na dobrom putu da izađemo iz svega ovoga kao pobednici za dve do tri godine. Ovo je praksa i teorija, primenjena teorija u praksi koja radi, koju su prošle mnoge zemlje i zato nam ljudi odaju priznanje za hrabrost da to uradimo i za realnost ovog programa. Ako to uradimo, onda smo na dobrom putu. Ako ne, gubimo jedan od poslednjih vozova da izađemo iz ove situacije. Hvala.
Zahvaljujem ministru Vujoviću. Izvolite, gospodine Nikoliću.
Prvo, prenesite gospodinu Babiću da parlament ima kontrolnu ulogu u odnosu na Vladu, nema odbrambenu ulogu. Kada je predsednica govorila danas o engleskom parlamentu, na ulasku stoji - služimo naciji. Ako tako nastavite, gospodine Babiću, ili predsedavajući prenesite gospodinu Babiću, uskoro će na našem parlamentu da stoji - služimo Vladi i Aleksandru Vučiću. Gospodine ministre, da se javim na činjenice… [[Isključen mikrofon.]]
Gospodine Nikoliću, da li replicirate gospodinu Babiću ili gospodinu ministru? [[Dejan Nikolić, s mesta: Ja sam se javio za repliku.]] Za repliku možete na izlaganje gospodina Babića onog trenutka kada ste i završili izlaganje i repliku… (Dejan Nikolić, s mesta: Gospodinu Vujoviću.) Ne možete, jer gospodin ministar Vujović vas na bilo koji način nije pomenuo, niti na bilo koji način pogrešno protumačio vaše izlaganje da bi vi mogli da dobijete reč. Vi ste dobili repliku i završili ste, molim vas. (Dejan Nikolić, s mesta: Mogu gospodinu Babiću?) Gospodine Nikoliću, možete da završite repliku gospodinu Babiću, ali ne možete da pređete na repliku gospodina Vujovića. Izvolite, prijavite se.
Hvala vam, gospodine predsedavajući. Problem sa ovom Vladom, između mnogih problema o kojima bismo mogli ovde danima da govorimo, je i nedoslednost. Danas smo nekoliko puta rekli gospodinu Vučiću, a rekao bih i sada da je u sali, a čitali smo… (Zoran Babić, s mesta: Čitali ste.) Nekada je dva puta, a nekada je i 100 puta malo, pa ću pročitati ponovo, gospodine Babiću. Prenesite gospodinu Babiću. Dakle, garantujem da se neće smanjivati penzije, Hala Pink i Zemun… [[Isključen mikrofon.]]
Gospodine Nikoliću, to nije izgovorio gospodin Babić, niti je to bio osnov vaše replike, tako da, ja se izvinjavam, ne mogu vam dati više da nastavite da replicirate gospodinu Babiću. Za reč se javio narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, upravo neki od narodnih poslanika predstavnika bivšeg režima potvrđuju sve ono što je premijer rekao danas. Znači, kaže da je nekome u prosveti zaposlenom smanjena plata na osnovu drugačijeg obračuna minulog radnog staža za 7%. Da prevedem u godine staža, to je 17 godina. Znači, neki gospodin je radio 17 godina u nekom privatnom sektoru i sad se zaposlio u javnom. Da se kladimo da je to bilo baš u periodu od 2008. do 2012. godine. Evo, jedan na jedan. Do čega dolazimo? Da je tadašnja Vlada upropastila privatni sektor. Ništa drugo se nije desilo. Pa, kada kukate nad sudbinama penzionera, setite se, taj privatan ili realan sektor je jedini mogao i jedini obezbeđivao i plate i penzije… (Dragan Šutanovac, s mesta: Pa šta je ovo?) (Dejan Nikolić, s mesta: Po kom osnovu on sad priča?)
Gospodine Nikoliću i gospodine Šutanovac, dozvolite da završi govornik, nemojte da dobacujete iz klupe. On je ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe. (Dejan Nikolić, s mesta: Po kom osnovu on priča? Hoću da se javim po Poslovniku.) Gospodine Nikoliću, molim vas, izreći ću vam opomenu. On je ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SNS. Gospodine Šutanovac, molim vas, dopustite da završi govornik. Gospodine Šutanovac, nemojte me naterati da izreknem opomenu, to ne bih želeo da uradim. Nastavite, gospodine Arsiću.
Gospodine predsedavajući, reakcije narodnih poslanika koji pripadaju bivšem režimu samo potvrđuju da sam u pravu za sve što sam rekao i da istina boli, ali boli i one koji su ostajali bez posla, bez radnih mesta i nikakva njihova politička odgovornost i njihova politička cena tim ljudima to ne može da nadoknadi i neka ih bude sramota za ovakvo nastupanje.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Za reč se javio ministar Aleksandar Vulin. Izvolite. (Marko Đurišić, s mesta: Povreda Poslovnika.) Reč ima Marko Đurišić, povreda Poslovnika. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, povredili ste član 104. Poslovnika davanjem prava na repliku prethodnom govorniku bez ikakvog osnova, niti je spomenut on, niti njegova stranka, niti bilo ko. On je polemisao sa izjavom poslanika koji je govorio na temu koja je tema dnevnog reda i nije ništa rekao uvredljivo ni o njemu lično, ni o njegovoj stranci, ni o predsedniku njegove stranke. Znači, nije postojao nikakav osnov za repliku, da govori ono što je govorio prethodna dva minuta. Molim vas da se ovde uvede neki kriterijum. Ja nisam mogao da dobijem pravo na repliku zato što je predsedavajuća rekla – ja imam pravo da odlučim može ili ne može, a vama ne dam. Da li sam ja diskriminisan u ovom parlamentu? Da li ja ne mogu da dobijem repliku kada tražim na osnovu Poslovnika, kada sam direktno spomenut i moja izjava je pogrešno interpretirana, a dajete repliku kolegi iz vaše poslaničke grupe samo zato što je tražio, bez ikakvog osnova? Molim vas da se pridržavate Poslovnika. Govorio sam ovde minut i trideset sekundi. Nijednom nisam govorio o nečemu drugom, sem o povredi Poslovnika. Nisam zloupotrebio za repliku, što redovno rade kolege iz vaše poslaničke grupe svaki put kad se jave po povredi Poslovnika. Neću to raditi jer poštujem ovaj parlament, ali vas molim da ga poštujete i vi i bilo ko drugi da vodi tu sednicu. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Đurišiću. To što niste povredili Poslovnik izlagajući povredu Poslovniku, ja vas zato nisam ni prekinuo, nego sam dopustio da do kraja izložite povredu Poslovnika. Smatram da nisam povredio Poslovnik. Gospodin Arsić je ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe po ovoj tački i ja sam na njegov zahtev da dobije pravo na repliku procenio, što mi dozvoljava Poslovnik, da ima pravo na repliku. Zahvaljujem. Da li želite da se Skupština izjavi u Danu za glasanje? (Marko Đurišić, s mesta: Naravno da tražim da se glasa o povredi.) Reč ima gospodin Aleksandar Vulin. Izvolite, gospodine ministre.
Hvala. Kada je u pitanju minuli rad, znate kako, ja zaista ne spadam u neke velike, u najmanju ruku sam prilično kritičan prema brojnim vrednostima EU i onome što ona predstavlja, ali mi je potpuno neshvatljivo da političke stranke koje su čitavu svoju političku budućnost, prošlost i sadašnjost zasnivale isključivo na EU sada kritikuju ukidanje minulog rada, odnosno smanjenje minulog rada, što je apsolutno vrednosna kategorija EU i ne postoji nijedna jedina zemlja u EU koja ima minuli rad. Ne može se pronaći. Mi smo sačuvali bar nešto od minulog rada. Zašta smo bili prilično kritikovani, ali sada dolazimo do one pozicije da stvarno ne razumem šta se hoće. Jedna diskusija da se nije otpustilo dovoljno, druga diskusija otpuštate, treća diskusija vaše mere štednje ne pogađaju najbogatije, peta diskusija vaše mere štednje neće pogoditi nikoga, niste dovoljno uzeli, dovoljno ste uzeli. Ja stvarno ne znam šta se od nas hoće. Ovde se to jednostavno ne može naći u diskusiji, ne može se razumeti šta se od nas traži. Šta god se uradi, naravno da nije dobro. Ali postoji nešto što je ovde prilično zabrinjavajuće, pogotovo kada se govori u kontekstu stranih investicija, privlačenja stranih investitora, ekonomskog ambijenta za strane investicije. Nemojte širiti mržnju prema bilo kome bez obzira iz koje je zemlje ili koje etničke grupe dolazi. Ovde slušate kako se kaže – arapski igrokazi, znači to što su doneli milijardu dolara, po najpovoljnijim mogućim uslovima, to je razlog da ih vređamo, to je razlog da ih oteramo ako je ikako moguće. Šta je sledeće? Koja to nacija ili etnička grupa će biti nepodobna i da budu investitori kod nas? Ako kupe slučajno neku zemlju, kako ćemo ih zvati nemački igrokazi, ruski igrokazi, samo ako nam nešto ne odgovara. To tera stranog investitora. Kada vi stranog investitora automatski proglasite nepoželjnim zato što pripada ovome ili onome, ovoj ili onoj etničkoj grupi. To tera investitore, mesto da kažemo – hvala, dali ste nam najpovoljniji kredit na kugli zemaljskoj, a nemate velikog razloga da to uradite, osim ličnih odnosa, mi gledamo da ih oteramo. Sve što se u ovoj zemlji donese ili uradi, to je razlog za prezir, za mržnju. Sećam se nekih predsednika država koji su svojevremeno brže, bolje išli kod Gadafija da uzmu orden i dobijali kojekakva odlikovanja, sada ne govore više o tome, ali to tada nisu bili arapski igrokazi, nego su se nadali da će doneti neku naftu, pa moj Novi Sad ima spomenike nekim kompozitorima, niti znamo kako se zovu, niti odakle dolaze, pa ih nismo prezirali i govorili o njima sa mržnjom, a sada su arapski igrokazi. Nemojte terati ljude koji hoće ovde nešto da doprinesu, da nešto ulože. Ovakve diskusije ih teraju. Ovakve priče ih teraju, taj kapital je osetljiva stvar, tako se tera. Kada sluša, ili on bar misli, da ga značajne političke partije iskreno mrze, iskreno preziru, vređaju, ponižavaju, može da bira gde god hoće na kugli zemaljskoj, u Njujorku u Njujork, a on odlučio Beograd, mesto da se zahvalimo.
Zahvaljujem gospodine ministre. Narodni poslanik Zoran Babić, po kom osnovu?
Zahvaljujem se gospodine potpredsedničel Lično pominjanje, replika, teško je replicitirati i razgovarati kada mu se dostave dobre informacije, kada mu se dostave činjenice pobegne iz ove arene, a Skupština je arena, kao što sam saglasan sa vama, gospodine Vulin, da nikada neću razumeti mržnju, da nikada neću razumeti ljubomoru, jer mislim da su to osećaji koji razjedaju onoga ko je nosi i da su kao bumerang, ma koliko snažno bili odapeti ka onome ko ga mrziš, okrenu mu se oko glave i vrate se nazad ka onome ko mrzi. Ali to neki ljudi u ovoj sali nikada neće naučiti. Ne razumem ni to poimanje demokratije u kojoj je Skupština mesto gde samo treba napadati Vladu, jer pošto je jedna grupa mala, bez ideja, bez politike, ovde im treba pomoć većine da bi napadala Vladu. Ne, ova većina je izabrala Vladu, ima podršku zato što radimo ka istom cilju i imamo isti cilj, a to je ozdravljenje ekonomije, ozdravljenje javnih finansija, postavljanje Srbije na ono mesto koje joj pripada, a to je mesto punopravnog člana EU. Žao mi je što gospodin Nikolić nije u sali, što ne možemo da debatujemo, voleo bih da dobijem i odgovore od gospodina Nikolića, kako je to bilo lako podržavati Vladu u onom mandatu 8. od 2008. do 2012. godine, koja je samo za jedan mandat povećala cenu i troškove kamata sa 9,2 na skoro 70 milijardi godišnje. Da li je bilo lako ili teško podržavati Vladu i glasati za aktiviranje garancije koje su samo u jednom mandatu Vlade sa 4,6 na 21,8 milijardi dinara? Koliko je budućnosti, koliko je penzija, koliko je prosvetnih radnika kroz takve pogrešne odluke odsečeno od budućnosti.
Zahvaljujem gospodine Babiću. Reč ima narodni poslanik Vojislav Vujić.
Uvaženi predsedavajući, gospodo ministri sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, moj prethodnik Petar Petrović, zamenik poslaničke grupe JS je već rekao da će naša poslanička grupa podržati i ovaj rebalans i dva prateća zakona. Meni je drago da danas pored vas koji ste obavezni da tako kažem, da budete prisutni u jednoj ovakvoj raspravi, do pre par minuta, ovde je bio i premijer Vlade i još tri ministra i to ukazuje na ozbiljnost samog rebalansa i teme koja je danas pred nama. Pred nama je danas rebalans budžeta i dva prateća zakona koji sami po sebi nisu popularni i o tome se komentariše čitav dan. Na kraju krajeva, ni vi kao predstavnici Vlade, ni mi narodni poslanici, nismo ovde da bismo samo radili popularne stvari, već moramo da radimo neke neophodne, neodložne i odgovorne stvari. Jedna od takvih je upravo i ovaj rebalans budžeta i ova dva prateća zakona. Ne želim da se ponavljam sa prethodnim govornicima, jer danas smo mogli svašta da čujemo u ovoj raspravi. Hoću da vam kažem da JS nije od onih koji će da budu kritizeri. Mi možda damo neku kritiku, ali u svakom slučaju smo protiv kritizera i podržavamo vas u jednoj takvoj borbi. Te dobronamerne kritike bi mogle da budu u sledećem, pre svega, moramo da shvatimo da onaj deo ljudi koji će, odnosno građana koji će da bude direktno pod merama ova dva zakona, je na sreću jedan manji deo našeg građanstva. Isto tako, kada su u pitanju penzioneri, čuli smo da preko 60% penzionera neće ni da bude obuhvaćeno sa ovim zakonima. Jedna druga stvar na koju želim da vam ukažem, to je pitanje pravde i nepravde. Mi smo juče, sinoć na Odboru za finansije, u jednom trenutku komentarisali zakon iz 2012. godine. Znate na šta se odnosi taj zakon. Sinoć smo otvorili polemiku, ali nismo završili, Zakon o ograničenju zarada u državnim organima i javnom sektoru i on je tačno definisao da ni jedna zarada ne može da bude veća od 164.000 dinara. Upravo je tu momenat kada kažem, pravde i nepravde. Svi ovi ljudi koji će biti pogođeni ovim merama će lakše ovo da podnesu, odnosno da podnesemo, pošto smo svi uključeni u ove mere, ali taj deo nepravde da i dalje postoje ljudi koji primaju plate od 200, 250, ili 300.000 i čuli smo da nije mali broj onih koji imaju veću platu od predsednika države, veću platu od premijera, veću platu od vas ministara. Mislim da biste tu trebali da reagujete, a i moje pitanje vama gospodine ministre finansija je – da li znate šta se dešava sa tim zakonom i koji je razlog, zašto se on ne primenjuje, ili zašto se ne sankcionišu oni ljudi koji su taj zakon kršili? Da vam pomognem još u jednoj stvari, na Odboru za finansije, sinoć smo konstatovali da još nije do kraja utvrđena metodologija kojom ćemo da ispratimo korektnost u sprovođenju svih ovih zakona, a kao primer navedena su neka javna preduzeća koja su, znajući šta nas čeka u budućnosti, iskoristila priliku i svoje plate su već povećala, računajući da, kada dođe onaj trenutak da se plate na ovakav način koriguju, ne budu oštećeni. Ja sam od onih koji insistira, a lako je doći do tih javnih preduzeća i tih funkcionera koji su to zloupotrebili, da oni budu najstrožije sankcionisani, upravo zbog te zloupotrebe koju su uradili. Naravno, ja sam rekao da za sve ovo što sprovodite, vi i premijer naše Vlade, nije popularno, ali nismo tu da radimo popularne stvari. Sa druge strane, za jednu ovakvu akciju, ulaska u ozbiljne reforme koje su pred nama, svakako treba dosta energije, dosta znanja. Ono što je najbitnije, potrebna je velika podrška, ne samo građanstva, nego podrška u parlamentu koju evidentno ova vlada ima. Dok je tako i dok Vlada bude imala upravo taj cilj, put ka reformama, JS će biti ona od stranaka koja će je podržavati na tom putu, ali za razliku od nekih mi nećemo to svoje pravo samo deklarativno izraziti, već smo od onih stranaka koje su praktično na terenu i kada je u pitanju domaćinsko poslovanje i kada je u pitanju dovođenje različitih investitora ili na kraju krajeva jedna briga o ozbiljnom socijalnom programu, biti zajedno sa vama. Još jednom ponavljam, JS će podržati i ovaj rebalans budžeta i dva prateća zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodine Nikoliću, po kom osnovu se javljate? (Dejan Nikolić, s mesta: Replika.) Niste bili u sali, kako ste mogli? (Dejan Nikolić, s mesta: Zbog vas nisam bio u sali.) Niste vi gospodine Vulin, on misli na izlaganje gospodina Babića. Gospodin Babić jeste pomenuo njegovo prezime ali vi niste bili u sali u tom trenutku. (Dejan Nikolić, s mesta: Sada sam se vratio.) Izvolite gospodine Nikoliću.
Pre svega, izašao sam iz revolta, ali sam se vratio jer sam video da sam pomenut nekoliko puta. Hvala vam što ste mi dali priliku da odgovorim. Nisam od onih koji dozvoljavaju da se kače neki tuđi repovi, niti da mi se ispostavljaju računi za ono što nisam radio. Pomenuli su da su mi dostavili pogrešne podatke, ali podatak da je za rashode za zaposlene u javnom sektoru 2012. godine u budžetu bila cifra od 218 milijardi. Prvi budžet SNS 2013. godine, rashodi za zaposlene u javnom sektoru 266 milijardi. Preko 45 milijardi ili preko 400 miliona evra povećani rashodi za zaposlene u javnom sektoru, a da pri tome nisu povećane plate. To odgovara cifri za samo godinu dana novo zaposlenih od 35 do 50 hiljada ljudi, gospodine Babiću. Govorio sam o nedoslednosti. Dakle, mnogo puta smo čuli da će sve biti u redu u Krupnju. Mnogo puta smo čuli da će sve biti u redu u Obrenovcu do zime. Pitajte ljude u Krupnju koliko njih će ostati bez krova, a oktobar je mesec? Do oktobra je obećala Vlada da će svi biti u svojim kućama. Pitajte danas ljude koji su danas u kolektivnim smeštajima u Obrenovcu, koji jedu paštete i mesne nareske, a zima je već počela, dobili su obećanje do zime da će biti ispod svojih krovova. Raste javni dug, raste zaduživanje. Shodno tome raste i propaganda. Pomenuli ste Duška Radovića. Moram da vam priznam, po prvi put od svog detinjstva sumnjam u Duška Radovića. Više ne mislim da sve što raste i treba da raste.
Zahvaljujem gospodine Nikoliću. Repliku ima narodni poslanik Zoran Babić. Molim vas gospodine Babiću da ne pomenete prezime i da ne omogućite repliku gospodinu Nikoliću.
Ne znam zašto nervoza, ne znam zašto drhtanje u glasu, ne znam zašto znate ono kad mržnja toliko obuzme čoveka pa kad krene da drhti? Mislim, zbog čega? Razumni smo ljudi, odrasli smo. Koliko će ko da raste i da li treba da raste, određuju građani Republike Srbije, ali građani Republike Srbije sigurno onoga kome su predodredili da pada nisu i predodredili da drži vlast u Vojvodini sa 6%. Kada pričamo o poplavama, takođe ću izbeći te poetske stvari, govorio sam pre nekoliko dana, ali u glavnom od maja meseca a sada je kraj oktobra, 17 hiljada rešenja i 17 hiljada ljudi u Srbiji najugroženijih, oni kojima su poplave najviše odnele su dobili pomoć od države. Jasno sam govorio i o školama, kao što mi niste verovali da će juče jedna škola u Obrenovcu biti otvorena, ali sam vam i pričao o godinama koje su iza nas, o zemljotresu u Kraljevu gde još uvek ljudi posle četvrte ili pete godine, još uvek nemaju krov nad glavom. Još uvek ljudi u Dositejevoj ulici ne žive u zgradama jer nisu bezbedne, nisu popravljene. Gde je novac odatle? Da li ćemo pitati bivšeg gradonačelnika Simovića, ili ćemo pitati tužilaštvo, ili ćemo videti kako se ta armatura naplaćuje dva puta, kako se ti neki temelji fakturišu da su pola metra, a u stvari budu od 30 santimetara…
Vreme, gospodine Babiću.
Mnogo toga možemo da polemišemo, ali o doslednosti možemo da govorimo samo kada se vi odlučite, Tadić, Đilas, Pajtić, Stefanović, možda i Božović, na kraju.
Zahvaljujem, gospodine Babiću. Reč ima ministar u Vladi, dr Dušan Vujović. Izvolite.
Zbog građana i ljudi koji prate ovaj prenos, želim samo da pojasnim cifre koje ste naveli. U 2012. godini je došlo do promene metodologije izražavanja. Prva cifra od 218 uključuje samo prihode iz budžeta. Druga cifra u toj istoj godini u rebalansu uključuje i sopstvene prihode. U toj godini je porasla, revidirana, sa 218 na 249, toga se verovatno drugi poslanici sećaju, ja sam dobio iz materijala. Znači, ta cifra je porasla sa 249 na 258 u 2013. godini i sa 258 na 263 u 2014. godini. Povećanja su, znači, devet milijardi između 2012. i 2013. i narednih svega pet milijardi između 2013. i 2014. godine, a ne 43. Prešlo se sa izražavanja cifre koja se odnosila samo na budžetska sredstva, na ukupna sredstva koja uključuju sopstvene prihode. U 2012. godini je ta promena napravljena. (Dragan Šutanovac, s mesta: A u 2014. godini?) U 2014. uključuje sve. Znači, uporedive cifre su 249, 258 i 263. Početna cifra, 218, to je cifra iz budžeta za 2012. godinu koja je rađena po staroj metodologiji i uključuje samo budžetska sredstva a ne i sopstvena sredstva. Hvala. Znači, porast je samo devet milijardi i pet milijardi, a ne 43 milijarde.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik prof. dr Vladimir Pavićević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, gospodine Bečiću, poštovana gospodo ministri, poštovani gosti, moram samo jednu prethodnu napomenu gospodinu Bečiću. Cenim tu jednu vrstu uvažavanja koju on pokazuje time što me predstavi kao profesora doktora, ali samo radi preciznosti da kažem da nemam još taj status na univerzitetu, ja imam status docenta, tako da ubuduće, ako je neophodno, dovoljno je reći samo docent doktor, ali to i ne mora. Može samo ime i prezime. To je čisto radi preciznosti. Danas imamo raspravu o četiri predloga zakona. Koliko sam ja razumeo ovde, za predstavnike Vlade u Narodnoj skupštini određeni su svi članovi Vlade. Samo su dva člana Vlade ovde prisutna. Ja sam očekivao da će da dođu svi ministri, da će ovde da bude i predsednik Vlade, koji je bio neko vreme tu, sada ga nema. Pominjale su se neke ostavke, ne znam da li je možda u međuvremenu pala Vlada pa nema ni ministara? Rebalans budžeta je svakako jedno važno pitanje i ja ovde hoću da ponudim, poštovani predsedavajući Bečiću, tri argumenta zbog kojih smatram da tri predloga zakona od četiri ne treba da budu usvojena u ovoj Narodnoj skupštini. Usmeravam se pre svega ka gospodinu Vujoviću. Sadržina Predloga zakona o privremenom uređivanju načina isplate penzija, poštovani gospodine Vujoviću, moram da se vratim na taj argument jer nisam zadovoljan obrazloženjima do sada, nije u skladu sa Ustavom, bez obzira na mišljenje različitih institucija nekih međunarodnih organizacija. Član 58. Ustava Republike Srbije je ipak prepreka za usvajanje ovog predloga zakona. Neusvajanjem ovog predloga, po mom sudu, štite se ne samo interesi, jer njihove interese mi ovde danas prevashodno branimo, nego se, ja mislim, štiti i načelo vladavine prava koje je članom 3. definisano kao jedno od osnovnih načela našeg Ustava, gospodine Vujoviću. Ako se, uprkos ovom argumentu, usvoji ovaj predlog zakona, mi ćemo da podnesemo inicijativu za ocenu ustavnosti usvojenog zakona, zato što smatramo da nije u redu da se ovde poigravamo vladavinom prava. Druga stvar, što se tiče Predloga zakona o privremenom uređivanju osnovica za obračun i isplatu plata, saglasan sam, poštovani gospodine Vujoviću, da treba da se smanji ukupni fond plata u javnom sektoru, ali ne na način koji je ovim predlogom zakona predvidela Vlada Srbije. Najlakše je, poštovana gospodo, linearno smanjiti plate i onima koji su vredni i onima koji nisu vredni i onima koji su stranački dovedeni i zaposleni. Mi smo smatrali da je to nepravedno. Valjda je pravda i pravičnost neko načelo koje, takođe, nas treba da vodi u delanju u ovoj Narodnoj skupštini? Naš je predlog bio da se prvo evidentira ta vojska stranački zaposlenih u poslednjih 10 godina. Prema izvesnoj evidenciji, takvih može da ima 100.000. Ti ljudi ne treba više da rade. Ako imamo manjak od 100.000 ljudi, onda ovaj fond plata može pravičnije, gospodine Vujoviću, da se rasporedi. Onda je moguće da neki vredni ljudi u javnom sektoru dobiju malo veće plate, a da oni koji su lenjivci, da im se smanje plate. Ovako se uvodi jedna strašna nepravda, a ja smatram da ne treba ovde da usvajamo nepravedne zakone. Treća stvar, kada govorimo o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2014. godinu, gospodine Vujoviću, vi kažete – štednja. Ja mislim da nije štednja ako su, evo, ja sam čitao ove podatke, ne može da bude štednja ako su ukupni državni izdaci veći za devet milijardi 400 i nešto miliona. Dakle, ja zaključujem ovako - štedi se na platama na nepravedan način, štedi se na penzijama na nepravedan i ne pravni način, a Vlada rasipa. Evo, tu je i gospodin Vulin, nema ministarstva koje nije potrošilo više novca od onoga što je bilo planirano. Gospodo, smatram da moramo ovde da razgovaramo i o odgovornosti za loše vođenu politiku. Ovim predlozima zakona šta imamo? Kršenje vladavine prava, imamo unošenje nepravde, imamo neodgovornost u političkom ponašanju i sada se traži od narodnih poslanika da glasaju za to. Nikada, poštovana gospodo.
Zahvaljujem, gospodine Pavićeviću. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jovičić. Izvolite.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Šta reći? Danas smo čuli sijaset neosnovanih optužbi i evo ovo je još jedna u nizu optužbi kada neko ne poznaje elementarno stanje u Srbiji koje je bilo i pre pet ili šest godina, a očigledno ne poznaju situaciju ni kakva je danas. Slušajući danas ovu raspravu, pogotovo od predstavnika opozicije, svesni smo činjenice da oni i nemaju realnost niti dodir sa građanima Srbije. Nisu je imali ni onda kada su bili na vlasti, jer su obitavali na onim funkcijama, imali lepe privilegije, razarali našu privredu, a očigledno ni danas, kada Srpska napredna stranka, na čelu sa Aleksandrom Vučićem, želi da postigne i da sprovede reforme koje će doneti boljitak, ne daju nikakva rešenja, osim samo neosnovanih optužbi koje su zasnovane ne znam ni ja na čemu. Znači, s jedne strane su doprineli da ovakva situacija u Srbiji eskalira, da dođe do zaista jedne teške ekonomske situacije, a sa druge strane ne nude nikakva rešenja. Doduše, predsednik jedne opozicione stranke pokušava u naletima, bez ikakve pripreme, da saopšti nešto javnosti, da ponudi neka rešenja, ali to je zaista i neozbiljno, jer kaže da je spreman da savetima podrži sve mere koje izbegavaju smanjenje plata i penzija, a nije ponudio ni jednu. To je zaista skandalozno. Ni jednu čovek nije ponudio. S druge strane, ove zakone koje smo usvojili unazad pet meseci hvale svi, u celom svetu, u EU, u onoj EU za koju su se zalagali predstavnici opozicije i borili se da sprovedu reforme koje su sprovele zemlje u EU kada su imali takođe posrnuće u ekonomskom smislu, kao što to ima Srbija. Kažu-bajka, a da li je bajka kada realno saopštite, ne lagajući svoj narod, da ćemo smanjiti penzije i plate, da nije dobra situacija, da može biti bolja? Pa, zar su to bajke? Bajke su bile 2008. i 2009. godine, kada je neko govorio da će svetska ekonomska kriza zapravo biti šansa za Srbiju. To je govorio i Boris Tadić, to je govorio i Božidar Đelić, doduše to je govorio i Dinkić, ali su svi skupa govorili da će svetska ekonomska kriza biti šansa za Srbiju, da će svetska ekonomska kriza zaobići, pazite čuda, Srbiju i Kinu, ašta smo dobili? Dobili smo 2009. godine najveći pad bruto društvenog proizvoda, zatim 2010. i 2011. rast za samo 1%, 2012. godine opet je doživeo pad. Spoljnotrgovinski deficit je za vreme Cvetkovićeve vlade porastao za 500 miliona evra. U 2009. godini industrijska proizvodnja je pala za čak 12,6%. To su činjenice. To su činjenice koje moraju čuti građani Republike Srbije. Javni dug Srbije, to smo već danas više puta ponovili, je povećan od 2008. do 2012. godine za šest milijardi evra i nemamo ništa protiv da se javni dug poveća. Ne bismo imali ništa protiv da se u Srbiji zaista obezbedilo takvo tle koje će privući investicije, da smo uložili novac, zaposlili ljude i da smo krenuli napred. Međutim, neko je projektovao neke izbore, povećale su se penzije i plate potpuno neosnovano i zato smo danas u ovakvoj situaciju u kojoj jesmo. Ja postavljam pitanje – hajde ljudi da napravimo jednu pravu razliku između Demokratske stranke, jedne i druge, i Srpske napredne stranke. Pre tri godine oni koji su morali ovakve reforme da sprovedu to nisu uradili. Zašto? Zato što nisu mislili na budućnost Srbije, nego su mislili na svoju kratkoročnu budućnost, kako da zadrže svoje pozicije još koji mesec ili još koju godinu i da tako kupe socijalni mir. Danas Srpska napredna stranka misli na budućnost Srbije na duže staze, pa čak i ako je ta cena gubitak izbora 2018. godine ili kad god da se oni dese. To je razlika. Nismo mi bogom dani da sedimo u ovom parlamentu. Neka ovde sede ineki drugi ljudi, novi ljudi, ali u uspešnoj Srbiji, modernizovanoj Srbiji, Srbiji koja ima nadu, Srbiji koja ima šansu. Uveren sam i ubeđen kao mlad čovek da danas radimo ispravnu stvar. Ako ne možda za penzionere koji danas primaju penziju od Republike Srbije, oni su ljudi koji su podizali ovu zemlju i oni znaju šta znači trpeti i teške i bolne stvari u našoj zemlji, jer su pod vama trpeli potpuno neosnovano. Danas mi želimo ovakvim reformama da sprovedemo nešto što će sledećim generacijama omogućiti budućnost, da ostanu u svojoj zemlji, da oni ljudi koji završe fakultet ili srednju školu u ovoj zemlji dobiju posao i da budu finansirani iz realnih prihoda, a ne iz skupocenih kredita. Nezaposlenost u 2012. godini je dostigla rekordnih 26,5%. Godine 2008. je ta nezaposlenost bila 13,1%. Toliko o uspesima, jer danas kritikujete povećanje zaposlenosti od 1%. Kako vas nije sramota? Kako vas nije sramota da kritikujete bilo kakvo povećanje zaposlenosti, pa čak i da je ono 0,1%, s obzirom da imamo ovako dobre rezultate od 2008. do 2012. godine, gde je nezaposlenost povećana skoro duplo? Ali, to su vaši rezultati – javni dug sa 8,78 milijardi na 14,35 milijardi. Ponavljam da je neko u to vreme tvrdio i to je bajka u kojoj su građani Srbije živeli.Neko je tvrdio da će to biti šansa za Srbiju, šansa za Srbiju i za Kinu, a sve ostale će svetska ekonomska kriza pogoditi. Mi se takvom politikom ne služimo i mi se takvom politikom ne vodimo. S druge strane, dok ste sistematski uništavali našu privredu nije se niko libio da ima određene afere koje su potresale našu zemlju, a to su afere koje su pogađale i Grad Beograd, pa se onda posle pitamo gde je novac i gde su stotine miliona evra. Pa, setite se samo raznih afera u Gradu Beogradu, od podzemnih kontejnera, od tri puta preplaćenog mosta, preko kupovine zgrade “Ineks“ iz džepa građana Republike Srbije do kupovine stranih autobusa u vrednosti od 60 miliona evra urušavajući srpsku privredu. To je ono gde je novac bačen, gde je novac potrošen, a danas se postavlja pitanje gde je novac za našu zemlju. Ako već govorimo o vašem planu za razvoj, ja sam gledao plan Demokratske stranke za razvoj Srbije, između ostalog, kažu - neophodno je napraviti ili oformiti razvojnu banku Srbije, ali ja postavljam pitanje - šta je sa Razvojnom bankom Vojvodine? I tu je određenih 20, 30 miliona evra pronevereno, „Azotara Pančevo“, razne druge afere koje građanima Srbije oduzele preko stotine i stotine miliona evra. Za to vreme dok se u Gradu Beogradu sprovodila jedna velika korupcija i gde smo nasledili dugove od 14 milijardi dinara kao obaveze, danas Beograd kao glavni grad do kraja godine će smanjiti svoje obaveze na svega šest milijardi dinara. Sa ponosom mogu da kažem da se Grad Beograd nije zadužio ni za jedan jedini evro otkako je privremeni organ preuzeo grad Beograd, pa posle i Siniša Mali kao gradonačelnik i njegov tim. Takođe, svi projekti su finansirani iz sredstava bez kreditiranja. To je odgovorna politika prema generacijama koje dolaze, jer nam je cilj da se više nikad ne desi situacija u kojoj će neko ispaštati zato što je neko sprovodio neodgovornu politiku i tu se, drage kolege, razlikuje Srpska napredna stranka od Demokratske strane. I u izjavama predstavnika opozicije veoma često vidimo da tu nema bilo kakve empatije prema građanima Srbije jer teško žive, nego su to samo fraze, floskule bez iole suštine, bez ikakvih argumenata, zasnovane veoma često na nepotpunim ili netačnim informacijama. S jedne strane i to možemo da prihvatimo, ali gospodo, šta nudite kao alternativu? Da li kao alternativu nudite gospodina Pajtića? Da li kao alternativu možda ponovo nudite gospodina Đilasa? Samo nam recite šta je alternativa, kako ćete vi to da doprinesete da Srbije krene napred, s obzirom da nemate nikakav predlog, osim da samo kritikujete ono, a vi ste bili u toj čorbi koja je to zakuvala? Nadam se da će se uskoro i u Demokratskoj stranci pojaviti neki novi, čestiti, pošteni mladi ljudi, koji će možda i moći da ponude neke odgovore na ova pitanja i koji će možda u nekom trenutku kreirati još bolji plan za Srbiju, ali dok vi predstavljate opoziciju, mislim da nema šta da se kaže. Prijatno.
Zahvaljujem, gospodine Jovičiću. Profesor dr Vladimir Pavićević želi reč. Po kom osnovu? [[Vladimir Pavićević, s mesta: Član 104. pravo na repliku.]] Gospodine Pavićeviću, pažljivo sam slušao gospodina Jovičića. Ni u jednom trenutku nije pomenuo vaše ime i prezime. Jedino ako se ne prepoznajete u zloupotrebama u Beogradu, u nenamenskom trošenju novca i ostalo, a to ne mogu vas da prepoznam. Izvolite reč po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući gospodine Bečiću, poštovani ministre Vujoviću i Vulinu, poštovani gosti, smatram da je povređen član 104. zato što mi niste… (Marko Đurišić, s mesta: Dajte meni jednom reč.)
Gospodine Đurišiću, mnogo ste nervozni, dobacujete ceo dan. Molim vas, nemojte to da radite. Izvolite, gospodine Pavićeviću.
Meni dobacuju poslanici Napredne stranke, ja ne znam o čemu se radi. Dakle, povređen je član 104, poštovani gospodine Bečiću, ukoliko mi ne date pravo na repliku, jer je gospodin Jovičić u svom govoru na samom početku rekao da sam upravo ja neosnovano govorio kritički o predlozima zakona. Pitajte gospodina Jovičića da li je to rekao. Ako gospodin Jovičić kaže da nije, odustajem od prava na repliku.
Gospodine Jovičiću, da li ste pomenuli gospodina Pavićevića? (Aleksandar Jovičić, s mesta: Nisam.) Niste pomenuti, gospodine Pavićeviću.
Da li je rekao da sam ja neosnovano govorio? Pitajte ga.
Upravo sam ga pitao i on je rekao da nije spomenuo vaše ime i prezime.
Pitaćemo zajedno. Gospodine Jovičiću, da li ste na mene mislili kada ste rekli – neosnovano je govorio?
Gospodine Pavićeviću, ovo je suviše ozbiljna rasprava za građane Srbije da bi na takav način ovde vodili raspravu. Nemate mogućnost za repliku. Ja kao predsedavajući tumačim da nemate nikakvu mogućnost, jer nije pomenuo vaše ime i prezime. Molim vas da dozvolite da nastavimo. Reč ima ministar Aleksandar Vulin.
Vrlo kratko da pojasnim i da odgovorim na pitanje. Mogu da govorim u ime Ministarstva za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja. Nismo potrošili ni jedan dinar više nego što je bilo predviđeno i ne samo to, nego postoje i uštede koje se možda u budžetu ne vide, ali daću vam primer. Prošle godine je nastao dug prema porodiljama u iznosu od nekih 800 miliona dinara, koji nije bio pokriven rebalansom budžeta. Mi smo ga u ovom periodu, do ovog rebalansa u potpunosti izmirili iz postojećih sredstava. Dakle, nismo dobili nova sredstva, nego smo drugačije preraspodelili, uštedeli na investicijama i nekim drugim stvarima i platili 800 miliona dinara duga, isplatili ono što je bilo u godini pre nas, što nije pokriveno rebalansom budžeta. Čisto zbog svih, pošto je veoma važno, ekonomski razred 472, koji je za nas najvažniji, kao što vidite je potpuno isti. To su mesečna prava iz oblasti socijalne, boračke, invalidske itd, plaća se u dan, ne kasni se ni jedan jedini dan i nije se potrošilo ni više, ali ni manje.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Blagoje Bradić.
Hvala. Gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, u ovih par minuta ću pokušati da dam dodatak objašnjenja zašto će stranka Zajedno za Srbiju, a i naši koalicioni partneri Zeleni Srbije i NDS glasati protiv budžeta. Da bi vam bilo jasnije, budžet je oslikavanje politike predizbornih obećanja, planova, sposobnosti jedne Vlade, tj. vladajuće koalicije u ovom slučaju. Ovim budžetom je 2014. godine bio predviđen budžetski deficit od 180 milijardi, što znači da je državi u tom trenutku kada je planirala celu budžetsku godinu nedostajalo 180 milijardi dinara da bi normalno funkcionisala. Ovim rebalansom tog budžeta taj deficit se povećava za još 40 milijardi, tako da ćemo imati da bi ispeglali ovu godinu, kako kažu ljudi, zaduženje od 220 milijardi na kraju ove godine, da bi imali na nuli ovu budžetsku godinu. Ono što je osnovni problem i na šta smo ukazivali, naročito ja, kada smo donosili zakon, podsetiću vas, juna meseca, o preusmeravanju 2% doprinosa sa pozicije zdravstva na poziciju penzija se pokazalo da sam bio u pravu, na moju veliku žalost i da smo ovim načinom preraspodele novca doveli Fond zdravstva u ozbiljan problem i Republički fond za zdravstveno osiguranje, sa vrlo ozbiljnim problemima do kraja godine i pitanje je kako će to da funkcioniše u sledećoj godini. Evo zbog čega. Nama je Ministarstvo finansija govorilo da su uštede napravljene u javnim nabavkama centralizovani od strane Republičkog fonda i da će tih 30 milijardi ušteđenih na nabavkama moći da se iskoristi za penzije i da neće biti problema u finansiranju zdravstva. Ovaj rebalans budžeta govori da ćete na osnovnom zdravstvu skinuti dve milijarde i 700, na kliničkom zdravstvu skinuti tri milijarde i 400, na rehabilitaciji, tj. na korišćenju banja ćete skinuti 300 miliona dinara, na Zavodu za javno zdravlje, to su laboratorijske usluge, skinućete 400 miliona, na stomatologiji ćete skinuti 400 miliona i to će dovesti funkcionisanje zdravstva u pitanje, zbog toga što zdravstvo i bolesti ne mogu da se …
Vreme. Imali ste dva minuta i 30 sekundi.
Imao sam tri minuta i 30 sekundi. Gledao sam, 11 minuta je pričao gospodin Petrović, a mi imamo 14 minuta i 40 sekundi.
Gospodine Bradiću, tačno stoji u kompjuteru.
Samo da završim. Jedno pitanje gospodinu ministru finansija – hoćete li objasniti član 8. Zakona o budžetu i član 5. Zakona o platama, jer po tome državnim službenicima plate će biti smanjene 23%, a ne 10%?
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Konstantin Arsenović.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministri, dame i gospodo, nije sporno, svi to znamo, da je ekonomska situacija u Srbiji veoma složena i teška. Narod sve teže živi. Broj nezaposlenih je izuzetno veliki, a nažalost, veliki broj penzionera izdržava svoju decu, pa čak i unučiće, od svojih penzija. Mislim da nema ni jednog građanina u ovoj Srbiji koji ne želi da Srbija krene napred, čime bi svakom građaninu bilo bolje. Svima nam je jasno da se taj napredak može realizovati samo kroz ekonomsko jačanje države, eliminisanje sive ekonomije, jačanje pravnog sistema države, uređenjem poreskog sistema, eliminisanje mita, korupcije, kriminala i svih drugih mera koje prate ovo naše društvo. Želim da konstatujem da sam uveren da ova Vlada želi da trend poniranja Srbije okrene u pozitivnom pravcu, pa i po cenu preduzimanja nepopularnih mera kao što je pitanje smanjenja plata i penzija. Zbog toga je Partija ujedinjenih penzionera Srbije od trenutka formiranja ove Vlade, podržavala sve mere koje je ona preduzimala, prepoznajući da su one usmerene ka jačanju i poboljšanju opšteg stanja u zemlji. Znam i verujem da niko nema čarobni štapić da ovo sve može preokrenuti u veoma kratkom roku. To je jedan dug proces koji zahteva vremena, truda, napora i otuda smanjenje plata i penzija vidim kao jednu nužnu meru u pravcu da se pomogne smanjenju deficita u budžetu. Znam i tvrdim da nema velikih plata i penzija, postoje samo male plate i penzije. Znam, isto tako i da niko nije srećan zato što je došlo do smanjenja plata i penzija, ni ja nisam srećan, ali vidim kao jedno nužno zlo, ako treba da odsečem prst da bih spasao ruku, onda ću stvarno da rizikujem prst. Prema tome, mislim da je bolje u ovoj situaciji odreći se u ime interesa države jednog dela svojih primanja, pod uslovom da jasno Vlada preuzme sve mere da u narednih tri, četiri godine stanje se bitno poboljša, pogotovo ako imamo u vidu da je smanjenje plata i penzija privremena mera. Slažem se sa mnogima ovde koji govore da je smanjenje penzija možda i neustavna kategorija, možda će mnogi i tužiti, tražiti zaštitu svojih prava, a intimno, ja kao čovek, kao običan gledalac, verovatno bih se isto tako ponašao. Međutim, nalazim se u ovoj Skupštini, ne mogu, a da svojom glavom ne razmišljam i da mislim na koji način da pružim šansu državi. Iz tih razloga, žrtvujući sve ovo, smatram i verujem da će mnogi građani razumeti ovu meru kao nužnu da bi se krenulo ka boljem. Sigurno da u procesu ovih mera, posebno oko smanjenja penzija želim da kažem da nema ništa idealno, nema ništa što možemo napraviti, jedan pravedan sistem, ovim merama, bez obzira što one kače deo penzionera sa najvećim primanjima, ali hoću da kažem da će i tu biti određenih nezadovoljstava. Navešću par primera. Uzmite primer dve porodice, jednu porodicu sa dve penzije po 25.000 i drugu porodicu sa jednom penzijom od 50.000. Ova porodica sa po 25.000 neće doći do smanjenja, a porodica koja ima jednu penziju od 50.000, njoj će se penzija smanjiti za 5.800 dinara. Slična je situacija primera porodica sa dve penzije sa po 50.000 i jednom penzijom od 100.000. Znači, ove koje imaju dve penzije po 50.000 njima će otprilike biti smanjeno oko 11.600 dinara, a porodica koja ima jednu penziju od 100.000 smanjenje penzije će dostići negde oko 19.000 dinara. To je razlika skoro 7.000 dinara. Mi nemamo socijalnu kartu. Bilo bi dobro kad bismo mi mogli da pratimo domaćinstva po socijalnoj karti pa da vidimo kakvo je ukupno stanje u domaćinstvu i da u skladu sa tim i na taj način preduzimamo odgovarajuće mere, ali je to u ovoj situaciji nemoguće i to su slabosti koje proizilaze iz samog našeg neuređenog sistema, kao što nam i mnoge stvari nisu uređene. Ali, to je u ovoj situaciji nemoguće i to su slabosti koje proizilaze iz samog našeg neuređenog sistema kao što nam mnoge stvari nisu uređene. Ima nešto što smatram da smo možda trebali i drugačije da sagledamo. Možda je to Vlada imala u vidu. Smatram da je u interesu svih građana Srbije da ona bude prosperitetna. U tom smislu, ako je to tako, onda nije dobro da samo deo građana na neki način daje svoj doprinos u pogledu eliminisanja ili poboljšanja stanja, da nosi teret cele krize. Otuda mislim da je trebalo videti na koji način da svi građani, prema svojim mogućnostima, kroz tzv. neki solidarni porez daju svoj doprinos u rešavanju ovih problema. Molim vas, ovde smo čuli da se ovo smanjenje plata i penzija odnosi samo na penzionere i zaposlene u javnom sektoru. Pitam zašto ne bi bilo smanjenje penzija i u privatnom sektoru. Znam da nemate zakonsku osnovu, zato ću reći i nešto drugo. Molim vas, ova Srbija kako treba penzioneru tako treba i onom zaposlenom u javnom sektoru, tako treba i onom privatniku i preduzetniku i onom koji radi u privatnom sektoru. Da li njima treba školstvo, zdravstvo, da li im trebaju putevi, železnica itd? Svi na neki način moramo da se solidarišemo u rešavanju određenih problema. Znam da kroz zakon Vlada ne može da donese smanjenje plata u privatnom sektoru iz razloga što je to stvar privatnika i onog koji radi, ali čini mi se, možda nisam u pravu, kada bi doneli zakon o solidarnom oporezivanju, možda smo mogli da nađemo način da i one zaposlene u privatnom sektoru sa velikim primanjima, na neki način oporezujemo i da daju svoj doprinos. Samo hoću da navedem jedan primer, to je bilo negde 2008. godine kada je Ulof Palma, švedski premijer sklopio ugovor neki sa američkom firmom u vrednosti od šest miliona dolara i kada je završio svoj posao, on je uneo u zemlju samo tri miliona, a tri miliona ostavio u Americi. Krajem godine poreznik je došao kod premijera i rekao mu – gospodine premijeru, niste platili porez na šest miliona dolara. Premijer mu je odgovorio – ja nisam to uneo u zemlju, uzeo sam samo tri miliona. Vaše je pravo hoćete li uneti ili ne, ali vi ste u ime ove države i iz ove države stvorili tu obavezu i dužni ste da platite porez na svih šest miliona i možete sa njima da radite šta hoćete. Kroz taj primer želim da kažem da moramo tražiti jednako opterećenje svih građana, bez obzira gde rade i da li su u privatnom, državnom, penzioneri, ako hoćemo, a sigurno želimo da ova zemlja bude prosperitetna, bogata, da nam deca imaju sigurnu budućnost. Ne želim da izdržavam decu, kao što ni jedan roditelj ne želi da izdržava decu ako ih je školovao, izveo na put, kao što ne želim da moja deca mene sutra izdržavaju, jer sam svojim radom zaslužio tu penziju. Želim takvu državu, ali onda ajde da učinimo tako i da se svesno odreknemo nečega. Sve će to propasti i biti džabe ako Vlada ne ostvari ono što je naumila, a imam uverenje da će ostvariti i da ćemo učiniti napredak u tom pravcu. Žao mi je što premijer nije ovde, ali imam potrebu da kažem još dve stvari. Prva je stvar vezana za povećanje penzija 2008. godine. Na neki način ne verujem da je to on tendenciozno rekao da su plate i penzije na neki način doprinele urušavanju države kao sistema. Znate, finansijski gledano, to je možda tako, sa ovog aspekta to gledano. Ali, hoću da vam kažem da 2004. i 2005. godine mere koje je preduzimala tadašnja vlada su išle u pravcu praktično da smo mi tada govorili o socijalnom genocidu penzionera. Možete da zamislite gde bi bili penzioneri da im je kojim slučajem 70% sada penzija manja. Hoću da vam kažem da su tada uvođene i neka švajcarska formula i ne znam koja i prosečna penzija je bila na 40% od prosečne plate, a cilj je bio da se svede na 30, odnosno oko 29 do 30%. Drugim rečima, išlo se ka stvaranju penzije kao socijalne kategorije, a ne kao ekonomske kategorije, za koju se mi inače zalažemo i smatramo da je penzija i dalje ekonomska kategorija, zaslužena na osnovu minulog svog rada. Jednostavno želim na taj način, ne da opravdam, nije mi cilj da opravdam ni onu Vladu, ali jednostavno želim da kažem da mi jesmo kao partija ušli u vlast 2008. godine, ali nama nije bio cilj da vladamo. Naš cilj je bio da zaštitimo tu veliku populaciju penzionera, koja je bila stvarno na ivici egzistencije. Sećam se dobro tih dana kakvi su bili i moram da vam kažem da je to bilo veoma teško vreme što se tiče penzionera. Na sledeće pitanje možda mi može i ministar Vujović ili ministar Vulin odgovoriti, ali bih voleo da je premijer tu. Imam osećaj da on za ovaj problem ne zna, a možda nisam u pravu. Moram da vam kažem da sam očekivao da će danas uz ovaj set zakona biti i Zakon o pretvaranju duga korisnika vojnih penzionera u javni dug. Hoću da vas podsetim da korisnici vojnih penzionera vode spor vezano za povećanje penzija još od 2008. godine, što znači šest godina. Taj spor je dobijen na Ustavnom sudu. Taj spor je dobijen na Ustavnom sudu, Upravni sud je potvrdio i vratio Fondu PIO na rešavanje. Sada ovde otvoreno postavljam pitanje – ko je odgovoran za nepoštovanje odluke Ustavnog suda? Zašto se ne poštuje odluka Ustavnog suda? Zašto se ovaj problem ne rešava? Ovo je veoma ozbiljan problem. Ja znam da se radi o velikim parama i ja sam o tom problemu više puta u ovoj Skupštini govorio i molio da jednostavno nađemo rešenje da ne raste dug, da ne rastu kamate, da ne rastu sudski troškovi. Hoću da vam kažem da je dug…
Gospodine Arsenoviću, vreme.
Samo da završim rečenicu. … zbog toga molim Vladu da što pre ovaj problem razreši. Ja tražim bilo koje rešenje, ili pozitivno ili negativno, ali status ovakvog mirovanja mislim da ne vodi ničemu. Zahvaljujem se na pažnji.
Zahvaljujem gospodine Arsenoviću. Reč ima narodna poslanica mr Aleksandra Jerkov, a neka se pripremi narodni poslanik Milisav Petronijević. Izvolite, gospođice Jerkov.
Hvala vam, gospodine Bečiću. Samo bih zamolila ministra da konsultacije sa saradnicima obavlja u neko vreme kada nije zasedanje Narodne skupštine, kako mogu da počnem.
Molim predstavnike Vlade da omoguće da govori narodna poslanica.
Hvala vam. Kada pogledamo rebalans o kom danas razgovaramo, ono što je prvi zaključak je – manje za građane, a više za SNS. Manje za građane zato što se njima umanjuju plate i penzije, a više za SNS zato što se izdvajanja za političke stranke povećavaju. Izgovor da je DS 2011. godine donela ovaj zakon, pa zbog toga on nije promenjen, u sebi podrazumeva dve stvari. Prvo, da je od maja 2012. godine do oktobra 2014. godine prošlo pet meseci. Drugo, da se u pet meseci nije mogao promeniti zakon, što smo na primeru Zakona o radu i mnogih drugih zakona imali prilike da vidimo da se zakon može promeniti i u toku 24 sata, a kamo li dve i po godine. Osim onoga što možemo da vidimo u rebalansu, danas smo od premijera imali priliku da čujemo da šesti put u istoriji Srbije, prvi put u istoriji imamo plan i ekonomske mere. Ovo smanjenje plata danas nisu prve ekonomske mere koje ova Vlada sprovodi nad građanima. Imali smo uvođenje čuvenog solidarnog poreza. Nikada nismo čuli koji su efekti te mere. Imali smo povećanje PDV, a PDV plaćaju građani.Efekti te mere su ti da je naplata PDV smanjena. Nikada nismo čuli koji su ekonomski efekti neverovatne revolucionarne mere da se radi od pola osam ujutru umesto od osam ujutru. Kada vidimo šta ovde piše, imamo nekoliko stvari. Najpre, posle povećanja stope PDV, prihodi od PDV su manji za 32 milijarde dinara ili 270 miliona evra. To može značiti samo dve stvari - ili građani sve manje i manje troše zato što sve manje i manje imaju, ili u ovoj državi cvetaju šverc i siva ekonomija, a verovatno su oba odgovora tačna. Drugo, posle povećanja akciza prihodi od akciza manji su za 6,4 milijarde dinara, iako je premijer ovde danas slavodobitno tvrdio, u nizu drugih neistina koje je izneo, da su prihodi od akciza veći. Samo to smanjenje prihoda od PDV i smanjenje prihoda od akciza su veći od ukupnog efekta smanjenja plata i penzija koje ova Vlada sprovodi. Da se odmah razumemo, DS se ne protivi merama štednje, ali ovo nisu mere štednje. Ovo su mere smanjenja plata i penzija, i to tako da se male plate smanjuju, a velike plate se povećavaju. To nije nešto što govori DS, to je ovde danas rekao i premijer. Ne možemo govoriti o štednji kada Vlada troši sve više i više za svoje troškove, kada su subvencije veće za 13 milijardi dinara, a neto dug koridora je porastao za 80%, broj zaposlenih u koridorima za 50%, a prosečna zarada u tom preduzeću je 144.000 dinara. To nas dovodi do tog čuvenog smanjenja zarada u javnom sektoru, gospodine Vujoviću. To je stvarno najlakše uraditi. Najlakše je reći – svima se skida isto. Znate, nisu svi isti. Nisu svi isti zato što brojači putnika u autobusima imaju veću platu od doktora medicine i zato što spremačice u agencijama imaju veću platu od nastavnika i profesora u osnovnim i srednjim školama. Zato se ne može smanjiti svima isto i samo je vaša krivica što niste uveli platne razrede koji bi takvu nepravdu onemogućili. Imate vi jednog saradnika, gospodine Vujoviću, koji se zove Miroslav Vunčić, koji je, čini mi se, mlađi savetnik u vašem ministarstvu, koji je juče na Odboru za obrazovanje obrazlagao ove mere i koji je jedini iz Vlade rekao istinu zašto se danas smanjuju plate i penzije. On je izgovorio rečenicu, a to se može videti u stenografskim beleškama sa Odbora, da seplate u prosveti smanjuju zato što je bilo neplaniranih troškova zbog vanrednih parlamentarnih izbora. To treba reći građanima. Dakle, rashodi su povećani zbog vanrednih izbora, a vanredni izbori su organizovani samo zato da bi Aleksandar Vučić bio premijer. Neka nastavnici i profesori u Srbiji znaju da im se plate smanjuju da bi Aleksandar Vučić bio premijer i to je jedina istina koju vi danas nama možete da kažete. Hvala.
Zahvaljujem gospođice Jerkov. Narodni poslanik Zoran Babić, pravo na repliku. Izvolite. U negativnom kontekstu je pomenuta stranka. Stranka, na početku vašeg izlaganja, stranka je u negativnom kontekstu pomenuta. Gospodine Šutanovac ne morate da budete svakome, u vašoj poslaničkoj grupi, advokat. Vrlo to dobro čini i gospođica Jerkov. Znači, pomenuta je stranka u negativnom kontekstu. Izvolite gospodine Babić, imate repliku dva minuta.
Ja ću vas zamoliti da samo ovih 30 sekundi, da mi vratite.
Prijavite se. Izvolite.
Zahvaljujem se gospodine predsedavajući. Mnogo toga je izrečeno što nekako u maniru i u žargonu današnje debate koja je dolazila od strane bivšeg režima, a nije utemeljena ni u relanosti, ni u istini. Zakon o finansiranju političkih aktivnosti je donela Demokratska stranka. Zakon o finansiranju političkih aktivnosti, političkih stranaka je dika DS zato što je i taj zakon, kao i što je Poslovnik, kao i što je serija drugih zakona pravljena isključivo zarad, i opstanka na vlasti, i zarad one stranke koja je taj zakon i kreirala. Zakoni moraju da se poštuju. Niko nije iznad zakona. Ono što bih želeo da pitam prethodnog govornika, a to je – zašto i tada, kada im taj zakon nije smetao jer su dobijali milione iz budžeta na osnovu broja poslanika, zašto tada nisu razmišljali da pomognu ljudima u Kraljevu? Kada nije mogla Vlada da im pomogne, kada su ljudi godinama, mesecima živeli u šatorima, i sada žive u zgradama koje su nebezbedne, zašto tada nisu stavili ruku u džep, u tu kasicu prasicu milionsku u Krunskoj ulici, pa rekli – evo, napravićemo kuću, evo nekoga ćemo da obezbedimo, evo ponašaćemo se društveno odgovorno. Srpska napredna stranka koja nije glasala za taj zakon, koja ga nije donela je tada od svojih malih, skromnih života koje imamo i koje vodimo, i tada, i sada, onih života koji se nisu promenili, izdvojili smo 33 miliona dinara i napravili šest kuća u Kraljevu, ukupne površine 705 kvadrata, ali je zato DS nije bilo teško da uđe u „Razvojnu banku Vojvodine“ i da na časnu reč dobije milionski kredit koji, verujem, da i dan danas isplaćuje ako ima od čega.
Zahvaljujem gospodine Babiću. Gospođice, izvinjavam se, samo molim vas dozvolite, dobićete pravo na reč samo da, gospođice Jerkov, vi ste se prijavili, nemate pravo na repliku ima gospodin… dozvolite molim vas. (Narodni poslanik Aleksandra Jerkov, s mesta: Pitao me je direktno, on je postavio pitanje prethodnom govorniku.) Pominjana je samo DS i to je isti osnov kao što je gospodin Babić dobio… dopustite, dopustite da izgovorim, molim vas. Pravo na repliku je dobio gospodin Babić jer je pomenuta SNS. Pravo na repliku, na samo pominjanje DS ima gospodin Stefanović koji se takođe prijavio i dobiće reč. Vas lično niko nije pomenuo i nemate mogućnost za reč. Izvolite, prednost ima Marko Đurišić, povreda Poslovnika. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, smatram da ste povredili član 104. stav 4. Poslovnika – Replika ne može da traje duže od dva minuta. Prethodni govornik je govorio na osnovu prava na repliku 2 minuta i 21 sekundu i to ne bi bilo strašno da se desilo jednom, ali dešava se danas ceo dan. Kada poslanici vladajuće većine repliciraju, možete da pogledate beleške svake replike, ja sam gledao vreme svaki put, govore dva i po minuta i duže, a kada repliku koriste poslanici opozicije na minut i 57 sekundi vi upozoravate na vreme i tražite da se diskusija završi, ceo dan. Ceo dan danas dovodite nas u neravnopravan položaj ovde u Skupštini, ne date nam pravo na osnovu Poslovnika koje imamo, da govorimo o svemu onome što je danas tema dnevnog reda. Ja vas molim da imate isti aršin prema svim poslanicima u ovoj sali. Nemojte da bežite od dijaloga. Tih nekoliko sekundi ili minuta koje nam uskraćujete ovde ceo dan, neće promeniti ništa. Premijer je otišao odavde, kaže, ima obaveze. Obaveze su nastup na RTS i govori tamo ne znam koliko vremena… [[isključen mikrofon]] , a kada će neko iz opozicije da dobije isto toliko vremena da nešto kaže?
Gospodine Đurišiću, moja obaveza je da obrazložim da li sam povredio Poslovnik, posle vašeg objašnjenja. Svedoci ste, kao i kada govori neko, prvo, ne znam zašto vi nijednom niste replicirali za vreme mog predsedavanja, niste dobijali, niti dobijali mogućnost za repliku, vi zastupate celu opoziciju, ne znam da li ste dobili od gospodina Stefanovića odobrenje za to. Takođe, videli ste i bili ste svedoci da sam i prethodnog govornika upozorio na dva minuta da je vreme isteklo, kao što i druge govornike upozorim na dva minuta. Nekada se toleriše da neko završi rečenicu, a nekada nekoga ne možete da zaustavite na dva minuta i to moždamalo duže traje, ali nema razlike između poslanika pozicije i opozicije. (Narodni poslanik Marko Đurišić, s mesta: Molim da se glasa o ovome, niste me pitali da li sam zadovoljan?) Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović, po Poslovniku. Narodni poslanik Veroljub Arsić po Poslovniku. Skupština će se izjasniti u danu za glasanje, gospodine Đurišić.
Gospodine predsedavajući, tražim pre nego što je kolega Babić imao pravo na repliku, pa čisto da vas ne uvuku u zamke oko povrede Poslovnika. Naime, smatram da je koleginica koja je govorila iz DS prekršila član 107. Poslovnika o radu Narodne skupštine. Kada je u pitanju taj mlađi savetnik, verovatno je to neko sa stažom gospodina Pantića ili kako već možemo da kažemo. Druga stvar, em što to nije tačno, em samo jedan je diktator u istoriji ljudske civilizacije govorio da izbori nisu potrebni, zato što su skupi, a to je bio Adolf Hitler. Ako je tom svojom rečenicom, da izbori nisu bili potrebni, brani diktaturu, ne znam šta drugo, nego da je kršenje Poslovnika i člana 107. dostojanstva Narodne skupštine.
Smatram da nisam povredio Poslovnik, gospodine Arsić. Da li želite da se Skupštine izjasni u danu za glasanje? (Ne.) Gospodine Đurišiću, pre nego što vam dam reč za povredu Poslovnika, samo da vas obavestim da vaša poslanička grupa i pre toga govornik, gospodin Bradić je govorio više od dva minuta. Vi kao predsednik poslaničke grupe, ukupno govorili ste dva minuta. Znači, tolerisali smo i vama da govorite više ako želite da završite rečenicu. Imao sam uvid u minutažu i vidimo da ste prekoračili vaše vreme za dva minuta. Ono što osporavate drugima, nemojte da kažete da se uskraćuje vama. Izvolite, povreda Poslovnika.
Ja ću sada da ukažem na povredu Poslovnika koji ste učinili malopre, dajući reč potpredsedniku Arsiću, član 103. Naime, kaže – narodni poslanik ima pravo da usmeno ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine, ako smatra da nije u skladu sa odredbama ovog Poslovnika, a učinjena je na sednici Narodne skupštine, koja je u toku i to neposredno po učinjenoj povredi. Gospodin Arsić je govorio o povredi koja je učinjena dva govornika pre nego što se on javio za povredu. Znači, gospodin Babić je već replicirao koleginici Jerkov, ja sam ukazao na povredu Poslovnika i tek onda gospodin Arsić traži, potpuno je prošla neposredna učinjena povreda Poslovnika. Znači eklatantan primer, a da ne govorim o onome kako je izgledala njegova povreda… [[Isključen mikrofon.]]
Gospodine Đurišiću, molim vas. (Marko Đurišić, s mesta: Molim vas, nemojte da mi isključujete mikrofon, pustite me dva minuta da govorim.) Dozvolite mi, daću vam da nastavite, samo mi dozvolite da odgovorim ako može. Samo da bi mogli do kraja da obrazložite, ako mogu da kažem ono što sam hteo. Znači, ja nisam mogao od vas, zato što ste sa mesta tražili povredu Poslovnika. Nisam mogao na vreme da damo gospodinu Arsiću, on se javio mnogo ranije, od vas, možda sam u tom delu prekršio što sam dao pre vama, nego njemu, tako da mislim da u tom delu nisam prekršio Poslovnik. Izvolite, nastavite.
Hvala, poštovana predsednice, da vas uvedem u priču. Znači ja sam reklamirao povredu člana 103. Poslovnika koji govori u stavu 1. da povreda Poslovnika može da se traži neposredno po učinjenoj povredi, a gospodin Arsić je dobio reč davno pošto je povreda navodno učinjena. Obrazlažući tu povredu uopšte nije govorio o povredi nego je replicirao koleginici onako kako je on hteo. Ja to raditi neću. Pokušaću da se izborim sa vašom dobrom voljom i vašim pravom, kako vi to ovde volite da kažete, i u mom slučaju nikada mi ne dozvolite pravo na repliku, ali ja neću odustati od toga da je tražim svaki put kada smatram da imam pravo, a u ovom slučaju sam hteo da ukažem na to da je povređen član 103. tačka 1. kada je predsedavajući dao reč gospodinu Arsiću koji je ukazivao na povredu Poslovnika koja nije učinjena neposredno pre toga. Hvala.
Biću iskrena, nije mi ništa jasno. Gledala sam prenos kao što gledaju građani Srbije koji su zainteresovani da slušaju ovaj deo. Nije mi uopšte ništa jasno, vas niko nije spomenuo. Da li ste vi to u ime manjine govorili ukupno, zaista mi nije jasno u kom smislu ste vi tražili repliku? Daću vam repliku ali da prekršim Poslovnik. Onda ulazimo u debatu, toga u Poslovniku nema. Kada ste pravili Poslovnik, smatrali ste da debata uopšte nije potrebna. To je izbrisano u ovom parlamentu. Da sam prekršila Poslovnik ja ili gospodin Bečić sve je potpuno relevantno. Vi nas terate tražeći da poštujemo Poslovnik da prekršimo Poslovnik, to je suština. Ima grešaka, naravno da ima grešaka, ali ja ne razumem zašto tražite sada repliku za nešto što vi niste bili direktno uključeni, ni u šta [[Marko Đurišić, s mesta: Nisam tražio repliku.]] Sada ste rekli, hajde sada da izvadimo stenogram. Sada ste stalno govorili o tome. Ja ću da tražim pravo na repliku. Izvinjavam se, nemam ni snage, potpuno obesmišljena rasprava, verujte mi gledam prenos. Dugo sam u ovome svemu i mogu misliti kako građani Srbije tek ništa ne shvataju. Recite hoćete li da glasamo o povredu Poslovnika svi članovi pa da možemo da nastavimo. (Marko Đurišić, s mesta: Da.) Prihvatam, neka uđe povreda Poslovnika traži poslanik Đurišić da glasamo o povredi Poslovnika, član 103. Jedina vrednost ovog Poslovnika, izvinite što moram da kažem, povreda Poslovnika, koji sada može da se koristi, do besvesti. Nema veze sa povredama Poslovnika ni u jednom evropskom parlamentu ovo ne postoji. Ni u jednom. Mi ćemo da radimo, do ponoći, do dva, tri, samo malo volje da se pokaže od strane poslanika da radimo. (Dragan Šutanovac, s mesta: Hajde, hajde.) Ne razumem - hajde, hajde. To je valjda u sklopu one pristojnosti na koju ste se pozivali čitav dan. Hajde, hajde, dobacivanje i tako. Pretpostavljam da je to ta pristojnost inovina koju ćete uneti jednog dana kada budete na vlasti. Pretpostavljam. Dakle, glasaćemo o povredi Poslovnika i gospodina Bečića i mene, potpuno bilo ko da predsedava. Aleksandar Vulin, ministar. Molim vas ministre da se vratimo na temu i da razgovaramo malo o tačkama dnevnog reda. (Borislav Stefanović, s mesta: Dobio sam reč.) Ne znam šta ste dobili, napraviću pauzu da se napravi neki red ovde. Član 112. mi dozvoljava da napravim red ili nam nije potreban predsedavajući, da vidite kako bi to onda izgledalo. Gospodin Mićunović je bio predsednik, ovo stvarno nikada nije bilo. (Dragan Šutanovac, s mesta: Loše vođenje.) Nije loše vođenje, nego ćemo to razmatrati jednog dana kada to stavimo na dnevni red, pa ćemo pričati ceo dan ovako kako to izgleda građanima Srbije. Verovatno je neko zadovoljan u sali kako izgleda, građanima Srbije ovo ne liči ni na šta. Izvinjavam se svima. Reč ima Aleksandar Vulin.
Ja bih da nastavimo sa sednicom, koliko ja smem da utičem na to. Želim da odgovorim na postavljeno pitanje – koji su efekti solidarnog poreza? Piše u budžetu, moglo se pročitati ali jednostavno pošto znate da građani ne čitaju Zakon o budžetu, onda možete tako nešto da kažete, pa ko čuje, ko ne čuje, ko zna da li će gledati posle. Jedanaest milijardi petsto miliona dinara, tačka. Eto tako je bilo i to piše u budžetu i ne znam zašto je onda uopšte potrebno od toga praviti temu i govoriti kako nam nikada nije rečeno koji su efekti. Evo, to su efekti. Ovo je sada potpuno ljudska primedba. Količina mržnje koju isijavate prema Vučiću, stvarno je ne razumem. Čekajte, sada vam je Vučić kriv što su bili izbori, a to je dovelo do smanjivanja plata prosvetnih radnika. Znači, znate da je to apsolutna, brutalna, bezobrazna laž i nema veze i nije važno.
Ministre, dajte doprinos svoj da raspravljamo o suštini, molim vas kao član Vlade.
Upravo tako, samo moram da kažem da pretpostavljam da se izbori u Vojvodini nikada neće raspitati da se ne bi umanjile pare.
Ministre, nećemo pričati o politici. Molim vas, ne dozvoljavam ni poslanicima da pričaju šire od ove teme, neću dozvoliti ni članovima Vlade, molim vas. Ministre Vujoviću, nadam se da nećete ništa šire politički mimo predloga zakona. Izvolite.
To inače ne radim. Samo da pojasnim. Jedanaest i po milijardi koje se nalaze na strani dva teksta koji je dat poslanicima pod ekonomskom klasifikacijom 745, da pojasnim kako je dobijena ta cifra. Dvanaest milijardi je bio plan vanporeskih prihoda od solidarnih poreza. U ostvarenju je on korigovan na 10,5 milijardi zato što se nije ostvarivalo 100% pošto država nema 100% mehanizam kontrole u javnim preduzećima i nekim indirektnim korisnicima budžetskih sredstava i onda je ta cifra zbog prelaska na novi sistem smanjivanja zarada korigovana u ostvarenju, tako da je za jedan mesec napravljeno ostvarenje po ovom novom zakonu koji se pred vama nalazi, znači zakonu o izmenama obračuna plata i zarada. Ta korigovana cifra je 11,5 milijardi. Prema tome, ovo je cifra koja uključuje efekat solidarnog poreza do novembra meseca i onda efekat primene ovog zakona do kraja godine, znači za jedan mesec de fakto, to je prva cifra koju sam hteo da komentarišem. Što se tiče drugih pomenutih cifara, sledeći komentar samo da dam. Znači u budžetu i ekonomski ne postoji nikakva kauzalna, uzročno-posledična mreža između budžetskih alokacija za finansiranje političkih partija i bilo koje stavke za plate. Kao što znate, te su alokacije zaštićene i one se određuju. Alokacija za finansiranje političkih partija određena je prema zakonu koji ste vi svi zajedno u ovom parlamentu doneli. Prema tome, ako neko ima primedbe na to da li ta cifra odgovara odredbama zakona, tu možemo da tražimo tumačenje, sve drugo mislim da nema osnova ni u budžetuni u ekonomskoj analizi, da se povezuju te kategorije. Što se tiče plata profesora ili bilo kojih drugih plata, one su kao što znate po odredbama zakona koji je ovde pred vama, izmenama i dopunama zakona, određene formulom u članu 5. i nekim specifičnim situacijama izmenom člana 8. Nadam se da smo to razjasnili, ako nismo možemo dopunski da razjasnimo pošto oba zakona stupaju, dejstvuju istovremeno, a neki u nekim delovima je potrebno imati eksplicitno napisanu osnovicu u budžetu, zbog toga je u ta tri slučaja napisana osnovica, inače nije. Konačno, komentar povodom PDV. Prošle godine kada je pripreman budžet, radilo se na osnovu raspoloživih podataka za prvih 10 meseci 2013. godine. U tom trenutku realizacija PDV ukupno, koji sadrži tri kategorije, jedno je PDV na uvoz, koji je stabilna kategorija, pošto su tu mogućnost, odnosno rizici prikupljanja vrlo mali, ona je na nivou oktobra bila 318,4 milijarde dinara i na osnovu te cifre je projektovana do kraja godine po ostvarenju na iznos od 380, 6 milijardi. U budžetu za 2014. godinu je optimistički projektovano ne samo povećanje PDV u skladu sa tada projektovanim rastom nominalnog društvenog proizvoda, nego je projektovano određeno smanjivanje sive ekonomije i zbog toga se u budžetu pojavila cifra od 430 milijardi dinara. Ta cifra nije ostvarena iz nekoliko razloga. Jedno je, kao što sam rekao, smanjenje nominalnog PDV-a koje se bilo spustilo na 3.733.000.000, pa je posle korigovan obračun budžeta, ali stvarne transakcije, one koje utiču na prikupljanje PDV-a, su bile manje od toga. Drugi faktor koji je uticao na sve ovo jeste ono što je govorio premijer, što sam govorio ja u mnogim prilikama, uključujući na odboru i uključujući u medijima, a to je pad efikasnosti prikupljanja PDV-a u zemlji. To smo već konstatovali. Upravo pokrećemo i to je jedan od četiri stuba o kojima govorimo. Ne želim da bilo koga obmanjujem ili zavodim. Postoje četiri stuba gde je jedan važan stub vraćanje prihoda na onu putanju povećanja koja odgovara našem kapacitetu, društvenom proizvodu i svemu ostalom. Prema tome, mi očekujemo da ćemo do kraja ove godine, na osnovu trendova u prikupljanju akciza i PDV-a, vratiti se na trend liniju koja je bila ranije, znači povećanim prikupljanjem, i da ćemo u narednoj godini ostvariti bolje rezultate, a otome ćemo pričati u sklopu budžeta za 2015. godinu. To će biti kombinacija kratkoročnih mera i kombinacija reforme poreske uprave, gde je vaša saradnja i saradnja građana presudna. Kao što je lepo govorio Dušan Petrović, ne može se ostvariti fiskalna disciplina ako svi ljudi ne budu aktivno sudelovali u tome. Prema tome, očekujem da to bude stvar koja nije politička, da to bude stvar koja je pitanje nacionalnog interesa. Što budemo bolji u prihodima to ćemo manje imati potrebe da sečemo rashode i da smanjujemo rashode. Štaviše, mogu da vam kažem jednu dopunsku informaciju. U dosadašnjim razgovorima sa Fondom smo se dogovorili da ćemo sva vanredna povećanja prihoda moći da upotrebimo da uradimo upravo one stvari o kojima govorite, a to je vraćanje kapitalnih rashoda, nadam se efikasnih projekata na nivo koji nam je neophodan da bi pripremili teren za privatni sektor, da bismo ostvarili one stvari, infrastrukturne projekte, završili one koje smo započeli i započeli one nove koji su jako važni i za eksportnu stranu Srbije, pogotovo u poljoprivredi i svim drugim oblastima. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Doktor Blagoje Bradić, ne razumem zašto se vi javljate? Vaša poslanička grupa je potrošila vreme. Pričali ste duže, ovde ima ko sumnja u brojanje, nekoliko minuta duže od prekoračenja. (Blagoje Bradić, s mesta: Replika.) Kome replicirate? Ništa mi nije jasno. Ne možete da replicirate iz čista mira ministru sada. Zna se kako idu replike. (Blagoje Bradić, s mesta: Vi sami pitate i sami sebi odgovarate.) Hvala vam puno. Poslanik iz SPS Milisav Petronijević posle dužeg vremena ima pravo da govori. Ne vrti se svet samo oko nekoliko poslanika u parlamentu. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovani ministri, poštovani narodni poslanici, ako nemate ništa protiv, govorio bih o tačkama dnevnog reda. Danas na sednici Narodne skupštine je na dnevnom redu rebalans budžeta za 2014. godinu sa tri prateća zakona koja treba da posluže realizaciji tog rebalansa. Danas je na dnevnom redu i realnost, ozbiljnost, odgovornost, sadašnjost i budućnost Srbije. Upravo iz tih razloga i u tom kontekstu treba posmatrati mere koje su danas predložene. Kada je u pitanju rebalans budžeta, želim kratko da kažem da je on prikazao faktičko, realno stanje u kojem se Srbija nalazi u ovom trenutku, stanje gde se ne krije ništa, stanje gde se prepoznaju ključni problemi, gde je Vlada prepoznala ključne probleme, gde nudi odgovore jasne, hrabre i realne, rebalans koji je uvod u novi budžet i u trogodišnji program finansijske konsolidacije u Srbiji. Ističem, realan. Realan budžet znači da oslikava realan život u Srbiji. Možemo mi u budžetu da napišemo šta god hoćemo - lepo, sjajno, spisak lepih želja, ali život će ići van toga. Zato ističem njegovu realnost. Drugo što želim da istaknem, rebalans govori i o ekonomskoj politici koju će Vlada da vodi do kraja godine i dalje. Na strani 10. piše – ekonomska politika koju će Vlada voditi do kraja 2014. godine biće usmerena na nastavak započete finansijske konsolidacije, pre svega konsolidacije budžetskih rashoda, najvećim delom kroz nominalno smanjenje plata i penzija, nastavak restrukturiranja i privatizacije državnih preduzeća i sprovođenja strukturnih reformi. Cilj je da se strukturnim reformama uspostavi poslovno okruženje koje će omogućiti porast stranih i domaćih institucija, ubrzanje, restrukturiranje privrede, stvaranje uslova za novo zapošljavanje i to je cilj. Dakle, cilj je da se pokrene privreda, da se ojača privreda, stvore uslovi za novo zapošljavanje, pre svega mladih ljudi. Zašto sam ovo istakao? Zato što danas dominira u raspravi tema smanjenja plata i penzija. Ja želim da kažem da to nije cilj. To je samo jedna u nizu mera da se dođe do glavnog cilja. Kada su ove mere predložene, a uvažena koleginica dr Dijana Vukomanović je iskazala jasan stav Socijalističke partije Srbije da će i kao deo Vlade i kao odgovorna stranka preuzeti odgovornost i dati podršku ovim merama, to neću ponavljati, ali želim da istaknem sledeće. Kada smo to dali, imali smo u vidu sledeće, i to je realnost. Realnost je da se najviše priča o platama i penzijama. To je normalno. To i jeste problem i ekonomski i socijalni i politički problem kada se umanjuju plate i penzije. Tu ne krijemo ništa. To jesu teške mere. To jeste nešto što se ne dopada nikome. Pa ni Vladi se ne dopada kada mora da predloži takve mere, ali su nužne da bi upravo stvorile mogućnost da budu i plate i penzije redovne, da se obezbedi stabilnost u dužem periodu. To treba imati uvidu kada se govori o ovoj temi. Šta je sigurno? Sigurno je sledeće, da su plate u Srbiji naveoma niskom nivou. Ne mislim da su to velike plate. Veliki je trošak za ljude na koje će to da se odnosi. Nekima je to mnogo, ali moramo da kažemo i da priznamo, i to je ta realnost u Srbiji, da je stanje u kome se nalazi privreda Srbije u još težem stanju i nema tih para, ima volje, ima želje. Ima lepih želja, ali nema para. Iz tih uglova treba posmatrati takođe sve ove mere. Jednostavno, privreda nam je uništena pljačkaškom privatizacijom, pogrešnim privrednim sistemom. Danas u Srbiji nema ko da proizvodi. Nema ko da pravi pare. I to je, s jedne strane, realnost, a s druge strane, realnost je da trošimo više nego što imamo. Postavlja se pitanje samo dokle? Vidite, upravo je podrška ovoj Vladi što je rekla – ne, nećemo više da jedemo sadašnjost i budućnost, pogotovo mladih u Srbiji. Hoćemo da preduzmemo mere odmah i sad. Zato ima našu podršku u tome. Na kraju krajeva, veoma važno pitanje - konsoldacija javnih finansija, navedeno je u programu ove Vlade kao jedan od tri stuba reformi u ovoj godini, uz konsolidaciju i reformu javnog sektora i reformu privrednog ambijenta, da bi došli do glavnog cilja, a glavni je cilj da stvorimo uslove da u Srbiji ojača privreda, da ojača proizvodnja, da ojača ono što pravi pare. Onda će biti veći BDP, onda ima više šta da se deli, onda će automatski i procenat učešća dugovanja, duga biti manji, jer ovaj procenat sad koji je visok je, između ostalog, zato što je BDP nizak. Želim samo da kažem da se Vlada ovde opredelila da to čini kroz smanjenje rashoda i povećanje prihoda, smanjenje rashoda, onoliko koliko je nužno, da bi moglo da se potroši ono što ima, a ne ono što nema i mi smo tu dali podršku, ali to mora da se odnosi na sve oblasti, na sve delatnosti, na sve koji prave rashode u državi. Naš je pristup da najviše treba da podnese onaj ko ima najviše, manje onaj ko ima manje, a najmanje, odnosno ništa onaj koji nema, odnosno država da mu pomogne. Isto tako, kada su prihodi u pitanju, ne može Srbija da ide napred dok se oni ne povećaju. Samo oni mogu da obezbede boljitak i, naravno, najveći će prihodi biti onda kada budemo ojačali privredu i proizvodnju, koja će da puni taj budžet. Dotle, i tu imamo isti stav, u toj poreskoj politici da najviše daju oni koji imaju najviše, manje oni koji imaju manje, a oni koji nemaju, da im država da. Ono na čemu insistiramo i podržavamo Vladu i tražimo, to je žestoka borba, do kraja, kada je u pitanju naplata poreskih prihoda, finansijska disciplina i kada je u pitanju siva ekonomija. U Srbiji je postalo skoro in da se ne plaća porez, da se ne plaća prevoz, struja, doprinosi itd. Tu mora Vlada da veoma odlučno reaguje na to. U Srbiji svi moraju da plaćaju i porez i doprinos i sve one dažbine koje postoje. Tu ne treba Vlada da ima ni prema kome bilo kakvog pardona. Isto tako, kada je u pitanju siva ekonomija, koja je ogroman deo našeg bruto nacionalnog dohotka, pokazali ste na primeru nafte kako može da se siva ekonomija suzbije. Upozoravaju me da prekoračujem vreme, pa ću da skratim. Ono što želim da kažem kada su u pitanju plate zaposlenih, želim samo kroz nekoliko rečenica. Osnov za ovakve mere Vlade – nema para. Ono na šta želim da upozorim, to se već u narodu Srbije ponavlja od Vuka Karadžića, nije narodu krivo što nema, nego što nije pravedno. Ono na čemu insistiramo, to je pravednost. Veoma dajemo podršku Vladi Srbije da kroz sistem platnih razreda reši pravičnije zarade u Srbiji. Tu je prilika i za radnike u prosveti, za radnike u zdravstvu, koji su pogođeni ovim merama, koji nisu ravnopravno, pravedno u sistemu zarada Srbije, da nemaju adekvatno mesto, tu je prilika da se njima, da tako kažem, kroz to učini. Tu je prilika i da se uvede red u Srbiji. U Srbiji postoji 900 koeficijenata, nekoliko desetina osnovica itd. Mnogo ima nepravdi, mnogo ima nelogičnosti. Zakon o platama u državnim organima je veoma jasno regulisao hijerarhiju svih plata, svi su zaista, kako je koja interesna grupa bila dovoljno snažna, pobegli od tog zakona i on je očerupan. Sada imamo situaciju da za jedne važi jedna osnovica, za druge važi druga osnovica. Imamo situaciju da je na toj listi na prvom mestu predsednik Republike, premijer itd, a sada su na 1001. mestu. Mislim da ne više para, nego red i pravednija raspodela u okviru toga. Dakle, daćemo podršku ovim merama jer je situacija u Srbiji, ekonomska i socijalna, veoma ozbiljna, jer ne trpi više da se odlaže i traži odmah i hitno hrabre mere, odlučne mere i traži poverenje da će na osnovu svih drugih mera koje će biti preduzete staviti Srbiju i dovesti Srbiju u situaciju da je na zdravim nogama i da može na duži period da funkcioniše, ekonomski stabilizuje i onda obezbedi veći životni standard, ali na realnim osnovama. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Tomić.
Uvažena predsedavajuća, poštovani ministre, kolege poslanici, danas ulazimo već u 11. sat rasprave o rebalansu budžeta za 2014. godinu i ono što smo imali prilike da čujemo, da je dosta neznanja iz ove oblasti. Malo je ljudi koji su zaista pročitali sve stavke u budžetu i koji su na adekvatan način diskutovali o njemu. Kada već pričamo o tome i kada pričamo o istorijskom trenutku, današnji rebalans je u stvari materijalizacija ekonomskih reformi koje su obećane građanima u martu 2014. godine. Materijalizacija je upravo poštovanjem građana Srbije, na kraju krajeva, narodnih poslanika, da jednostavno budžet koji je pred nama i usvojimo, sa svim svojim problemima koji postoje, sa četiri stuba o kojima je ministar Vujović govorio, a to su: rashodi, prihodi, preduzeća u restrukturiranju i deo koji se odnosi na javna preduzeća. Ono što treba reći, to je da je Izveštaj Fiskalnog saveta podržao ove mere i kada smo razgovarali i sa članovima Fiskalnog saveta u više navrata u proteklih godinu dana, uvek su rekli da su od 2007. godine upozoravali da ovakve mere treba da se donesu. U kojem će procentu, obimu, one ići – zavisi od stvaranja ambijenta u društvu i prihvatljivosti zakonskih rešenja. Ono što je važno još reći je da je Fiskalni savet naveo upravo najveće probleme koji se odnose na javna preduzeća, na garancije banaka koje je budžet Srbije svake godine produžavao i to je išlo iz godine u godinu. Na kraju krajeva, ono što je gospodin Vujović rekao, to je istina, više puta započinjano, nikad ne završeno i uvek su se problemi samo nagomilavali. To je svaki put ovaj deficit pokazivao. Šta je istorijski u ovom budžetu? Istorijski je što prvi put svi građani Srbije imaju negde i samoodgovornost, a to je da prihvataju da svako u svom delu podnese određenu žrtvu zarad toga da u budućnosti bolje žive i postoji svest naroda o tome da je potrebno izvršiti reformu i ne trošiti ono što nije zarađeno. Kada pričamo o prihodima, treba reći da 84,6% prihoda ide od poreza, prema ovom rebalansu, a da 14,5% ide od ostalih delova koji nisu porez. Kada pričamo o porezu, imamo više stavki poreza, a to su one koje se odnose na dobit, na dohodak,na dodatu vrednost, akcize i taj deo smo otprilike u problemu, ali to je već dugoročno problem, da su smanjeni prihodi, da su rashodi povećani. Kada pričamo o rashodima, oni pored javnih preduzeća i preduzeća u restrukturiranju, sa kojima se borimo, se odnose i na plate, penzije, socijalna davanja. Kada pogledate strukturu na strani 240. rashoda u funkcionalnoj klasifikaciji, imate šta da vidite. Imate da zdravstvo, kultura i prosveta obuhvataju skoro 17,2% ukupnih rashoda, da javni red i bezbednost, kada pričamo o MUP-u, kada pričamo o odbrani, obuhvataju još 15,8% ukupnih rashoda i kada uzmete da su javni prihodi, odnosno javni rashodi kao što su plate, penzije i socijalna davanja, obuhvataju 55%. Znači da je ovaj budžet jednostavno socijalno odgovoran, ali da je ovde primenjen sistemski pristup da bi se problemi rešili. Izbalansiran je da probleme rešavamo onako kako smo započeli od aprila meseca. Moram da se zahvalim ministru Vujoviću iz prostog razloga što su neke stvari započete sa firmama u restrukturiranju još kada je bio na mestu ministra privrede i dovršene, praktično, ovim delom kada govorimo u zakonskom okviru, definisano Zakonom o privatizaciji, izmenama i dopunama o Agenciji za privatizaciju, a to je da je završen konkurs koji je 15. septembra praktično obuhvatio prikupljanje inicijativa o zainteresovanosti kompanija za rešavanje preduzeća u restrukturiranju. Ako kažete da je 375 ponuda stiglo za 153 preduzeća u restrukturiranju, onda to znači da zaista postoji svetlo u tom tunelu koji se odnosi na davanje iz budžeta 750 miliona evra. To znači da ćemo sukcesivno sigurno u roku od godinu, dve i tri rešiti se tih davanja i da jednostavno budžet neće više nositi taj teg na svojim rukama. Ono što je važno još reći da javna preduzeća su mnogo teži zadatak o kome treba da razgovaramo i da javna preduzeća, kada pričamo o toj korporizaciji, treba da obuhvate kompletnu reformu svog funkcionisanja, jedan reinženjering celog sistema, a to znači da dobri menadžeri mora da počnu da vode javna preduzeća, koliko prihoduju, toliko i da troše, sa svim svojim dugovanjima od pre 10 i 15 godina. To će biti jako težak zadatak i za državu, a i za sama ta preduzeća, a i za direktore. Ono na čemu želim da danas insistiram, a to je da smo mnogo čuli od ranijih govornika o tome da strane direktne investicije su jako male, da one gotovo i ne postoje i moj utisak je da neki nisu ni pročitali ovaj rebalans budžeta, a nikada se nisu ni interesovali o tome na kom se Srbija mestu nalazi. Ja ću vam samo dati da je evropski stručni časopis koji se odnosi na evropsku atraktivnost usluga u 2014. godini, u septembru objavio jedan izveštaj u kome je rekao da je najatraktivnija lokacija za investiranje u Jugoistočnoj Evropi u 2012. godini Srbija, da su odlični rezultati nastavljeni u 2013. godini, da je broj novih radnih mesta po principu stranih direktnih investicija u porastu 18%, čime se Srbija našla na petom mestu u Evropi, dok su 63 nova investiciona projekta pozicionirala Srbiju kao drugu najatraktivniju lokaciju za investiranje u Jugoistočnoj Evropi posle Poljske. Ako to EU priča o nama, onda je jako ružno da sami o sebi pričamo neistinu, jer onda pokazuje da u stvari ne znamo gde se nalazimo. Ja bih samo rekla da je uopšte dobro što se nalazimo na ovakvoj poziciji, s obzirom da su 12 godina neki vodili državu, a da nisu znali gde im je mesto. Na kraju bih htela da poentiram onaj deo rasprave koji se odnosio na energetiku. Zahvaljujem gospodinu Petroviću što je otvorio mnoge teme koje se odnose na razvoj energetike, ali ona treba da nam pomogne da u stvari smanjimo mnoge troškove koji idu, a koji su nastali i kao posledica velikih poplava, štete, sa kojima jednostavno je taj energetski sistem ostao da funkcioniše onoliko efikasno koliko je to u mogućnosti, a da u svakom trenutku potrošači u najkraćem roku zaista dobiju električnu energiju. Na kraju bih rekla da je dobro što je gospodin Vulin zaista uneo nov princip socijalnih davanja, da takav princip imaju razvijene ekonomije, ali šta dobijamo time? Da, jednostavno, svest naroda počinje da ide ka principu permanentnog usavršavanja, odnosno da jednostavno nikada ne dođemo u situaciju da razmišljamo o tome da radimo a da ne možemo da zaradimo, a da dolazimo onda u situaciju da kada primamo od države određene naknade, da se osećamo društveno beskorisnim. Sada osećamo i društvenu odgovornost, pre svega prema državi koja brine o nama i takav princip jednostavno postoji u svim razvijenim državama i to je pokazatelj da imamo budućnost. Na kraju, reći ću da je vrlo važan ugovor koji Srbija treba da sklopi sa MMF, zbog toga što je jedan od osnivača 1946. godine bivša Federativna Republika Jugoslavija i tada je Tito, na konto toga što je jedan od suosnivača bio, povukao 150 kreditnih linija čime je podigao za 90 puta kapital svoje države. Znači da su ovakvi aranžmani potrebni državi, ukoliko znate da raspolažete sa kapitalom, ukoliko možete i sposobni ste da uđete u kompletne investicije i reformu svog društva i posle toga da budete interesantan partner za svaku razvijenu državu. Nadam se da sa ovakvim rebalansom ćemo ući u strukturne reforme i kao takvi, uspeti da Srbiju izvedemo na pravi put. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac.
Gospođo predsednice, gospodo ministri, uvažene kolege i koleginice, stiče se utisak da poslednje dve godine živimo u nekom eksperimentalnom vremenu u kome već treća Vlada funkcioniše kao da sprovodi eksperiment nad našom privredom, ekonomijom, finansijama i građanima. Podsetiću vas da ste vi gospodine ministre, treći ministar finansija u dve godine, imamo mislim, četvrtog ministra privrede, trećeg ili četvrtog ministra poljoprivrede za koga pretpostavljam ni poslanici ne znaju šta radi i kako se zove i da u stvari one najvažnije tačke koje bi trebale danas da se razmatraju, a tiču se budžeta, a za mene budžet nije rashod, već prihod, koje treba da omoguće punjenje budžeta su u stvari bili tipični eksperimenti koji su se sprovodili sa ljudima koji su se menjali na šest meseci, koji nisu mogli da uspostave adekvatnu politiku punjenja budžeta. Danas imamo jednu situaciju da raspravljamo o rebalansu i o dva predloga Vlade, o smanjenju penzija i plata za koje smatram da su potpuno ne primereni, jer ne prihvatam da je reforma smanjivanje prihoda onih ljudi koji su zaposleni i koji zarađuju svoje plate, upravo kao vaše kolege koje danas sede ovde. Da bi znali gde se Srbija danas nalazi, da bi mogli da analiziramo sve ovo što je predloženo, morali bi da se vratimo te dve godine unazad i da prvo vidimo zbog čega i kako je moguće da se Srbija sa nekih 15,7 milijardi spoljnog duga iz jula 2012. godine po podacima Uprave za javni dug, danas nalazi u situaciji da danas duguje 22 milijarde i 585 miliona što je gotovo sedam milijardi evra više nego pre dve godine i jedan mesec. Ako znamo da je privreda u kolapsu, ako znamo da je problem u stvari suštinski punjenje budžeta, ako znamo da ste vi bili ministar privrede, postavlja se pitanje – šta ste učinili na toj prihodnoj strani kako bi sprečili ovu poslednju situaciju ili sankciju prema onom delu građanstva koji radi u javnoj upravi i nepravedno prema penzionerima koji su svoje penzije zaradili, da bi se punila prihodna strana. Umesto da se traži rešenje na toj ključnoj prihodnoj strani, vi ćete gospodine ministre ostati upamćeni, to sam vam rekao ovde na prošloj sednici, kao čovek koji je došao na tu poziciju da praktično smanji penzije i plate. Prvi eksperiment je bio ministar Dinkić, koji je ukinuo sopstvene prihode ministarstvima i praktično svezao ruke svim ministarstvima koji su imali sopstvene prihode, da funkcionišu i rade. Nakon toga je došao i praktično nestao iz političkog života gospodin Krstić. On je podigao sve poreze koji mogu da se podignu u Srbiji, 11% veći porez na dodatu vrednost, 50% veći porez na dobit, i imao je ogromnu, enormnu rupu u budžetu. Vi ste sada treći ministar za dve godine koji donosi jednu novu inovaciju koja je potpuno neprihvatljiva, a to je smanjenje penzija i plata, za šta smatramo da ne postoji čak ni ustavni osnov, s jedne strane. S druge strane, smatramo da se dešava nešto što je potpuno neprimereno, a što je danas predsednik Vlade rekao ovde, a to je da oni koji imaju veću platu od 100.000 dinara, oni će praktično od 1. decembra primati još više, a oni koji imaju manju, oni će primati manje. Malopre ste vi govorili o tome da ministar ima platu od 103.000 dinara i da će on primati više-manje isto kao što prima sad. Ali, postavlja se pitanje koliku će platu primati guvernerka koja danas ima pola miliona dinara? Ona prima trenutno 380.000, a nakon vaše reforme i štednje primaće 450.000 dinara. To je 70.000 više. To je nekih 70 ljudi kojima se uzima po 1.000 dinara da bi ona žena dobila 70.000 više. To je nešto što je neprihvatljivo i to je ta politika o kojoj govorimo, da se uzima onima koji nemaju da bi se dalo onima koji imaju. To je nešto što mi nećemo da prihvatimo. Ono što mislim da je u stvari suština i o čemu bi mi danas trebali da razgovaramo, naravno pored rashoda, jeste da se zapitamo šta se desilo u Srbiji pa da se obećanja koja su data i za koje je premijer u toku prethodnih sati rekao da on ispunjava sva obećanja, da se nisu ispunila. Složićemo se u situaciji da je, recimo, ispunjeno obećanje koje je bilo nemoguće, ali da je, recimo, ispunjeno obećanje koje je dato građanima Srbije da će se iskopati kanal Beograd-Solun zasigurno mi danas ne bi smanjivali ni penzije ni plate, već bi plate i penzije u Srbiji rasle jer bi imali takvu privredu aktivnost da ovde teče med i mleko. To je bilo najavljeno u predizbornoj kampanji gospodina predsednika Nikolića, a stotinak milijardi više-manje. Kasnije je ministar Bačević, vaš kolega, rekao da su to hiljade milijardi koje hrle ka Srbiji, ali se nikako nisu pojavile. Zbog čega ne radi Fabrika čipova, u kojoj je trebalo da se investira tri milijarde evra, koja bi zasigurno obezbedila privredni razvoj Srbije i omogućila da se ovim ljudima danas ne smanjuju ni penzije ni plate, već naprotiv, da imate rast privrede? Zbog čega ne postoji fabrika avio-delova, takođe nešto što je premijer obećao? Rekao je da on ispunjava sva obećanja, a ne vidimo tu fabriku avio-delova. Naprotiv, vidimo da SDPR pokušava da spasi „Utvu“ Pančevo, što je takođe hvatanje za slamku spasa, jer ukoliko se ne prodaju avioni to je jako teško spasiti. Premijer Srbije je u proteklom periodu za ovih pet meseci, a on kaže da je tek na vlasti pet meseci i optužuje da je Demokratska stranka 14 godina na vlasti, dao više obećanja nego sve vlade unazad u tih 14 godina. Jedno od obećanja koje je dato je obećanje da će se u Beogradu kupovati stanovi po 380 evra po kvadratnom metru. Zamislite da se to desilo i da se bar to obećanje ispunilo. Danas bi vi ovde raspolagali sa mnogo boljim finansijskim podacima i rekli bi da imate veće prihode i ne bi opet smanjivali penzije i plate. Problem punjenja budžeta, koji nažalost pojedine kolege ovde u parlamentu ne razumeju, svakako je i Fabrika „Mercedes“. Pre izbora imali smo obećanje da će to biti fantastična fabrika koja će proizvodi i prodavati mercedese širom sveta, a danas, sem tog jednog na kojem je zalepljen znak „Mercedes“, nije napravljen ni jedan više. Da je kojim slučajem ta fabrika po obećanju proradila, da su počeli da se prodaju ti mercedesi, da je nađen kupac, imali bi prihode, kao što znate, po osnovu plata, poreza na plate itd. i opet bi nam bilo lakše da se ne smanjuju penzije i plate. Šta hoću da kažem? Hoću da kažem da se naša privreda u poslednje dve godine, i pored zaduženja od sedam milijardi, nalazi u potpunom kolapsu, a da vi kao ministar finansija morate pre svega da se time bavite, da tražite od Ministarstva privrede i premijera da vam omogući da imate punjenje budžeta na adekvatan način koji će omogućiti da penzije i plate budu na ovom i sada niskom nivou. S druge strane, mislim da ste vi kao ministar finansija i kao čovek koji je svestan da je neophodno učiniti rigidne poteze mogli da kažete – predlažem da se ograničava plata u javnom sektoru. Zašto niste izašli i rekli – maksimalna plata u javnom sektoru je 120.000 dinara, ne može niko da ima više od toga? Ljudi koji imaju manje, a to je ogromna većina, to je 90 i nešto posto građana Srbije koji rade u javnom sektoru, ne bi bili pogođeni. Bila bi pogođena guvernerka, bila bi pogođena vice guvernerka, bili bi pogođeni direktori preduzeća koja su u propadanju, više-manje. Ti direktori što je preduzeće više u propadanju imaju veće plate. Njima omogućite da zarade plate tako što će doneti dobit. Pa, ako preduzeće koje vodi direktor koji danas ima 400-500 hiljada dinara platu ne ostvaruje dobit, neka prima 120.000 platu, a ne da prima i dalje 400-500 hiljada platu, preduzeće ne donosi dobit, ne puni vaš budžet i budžet svih građana Srbije, a njemu se uzima manje nego ovome ko ima ispod 100.000 dinara. Drago mi je što zapisujete, jer ovo je, mislim, krucijalno važna stvar. Ne treba da se obračunate sa lekarima, profesorima, policajcima, onim vojnicima koji su marširali pre neki dan na ponos svih nas…
Gospodine Šutanovac, vreme ističe za pet sekundi. Završite, ali samo da vas upozorim.
Malopre ste rekli da ste kolegi dali dva minuta više.
Izvolite, završite, molim vas.
Gospodine ministre, još jedna stvar. Ako ne znate, u toku je atak poreske policije na ugostiteljske objekte u Srbiji. Nije to problem. Problem je što ne razumeju da nije rešenje zatvarati lokal na sedam dana zato što je pronađena limenka koka-kole viška u šanku. Rešenje je kazniti lokal, a nastaviti da rade, jer na taj način pune budžet i dalje. Kada oni zatvore lokal na sedam dana, kao što se desilo, recimo, u jednom od najvećih lokala u Beogradu, 77 ljudi nije radilo, 77 ljudi nije uplaćivalo porez, doprinose itd. Vama su izbili novac iz budžeta i to je ogroman problem za funkcionisanje vašeg ministarstva. Zahvaljujem, gospodine Bečiću.
Za reč se javio narodni poslanik Zoran Babić, šef poslaničke grupe.
Nije pomenut nijednom rečju niko iz nijedne stranke, nijednom rečju. Obraćao sam se samo ministru. To je bezobrazluk maksimalni.
Gospodine Šutanovac, molim vas da dopustite predsedavajućem da vodi ovu sednicu. Niste dozvolili…
Ceo dan zloupotrebljavate poziciju na kojoj se nalazite… [[Isključen mikrofon.]]
Gospodine Šutanovac, da li mi dozvoljavate da kažem? (Dragan Šutanovac, s mesta: Hoću da mi ministar odgovara, a ne priučeni gospodin Babić.) Evo, sada da vas obavestim, gospodine Šutanovac. Niste mi dopustili, ja nisam dao reč gospodinu Babiću, nego sam hteo da pitam gospodina Babića po kom osnovu se javlja. Da niste vi sada pomenuli njegovo ime i prezime, ja ne bih imao osnov za repliku, niti bi mu dao repliku, a sada moram zato što ste pomenuli njegovo ime i prezime i još ga uvredili na način koji ne priliči ovom visokom domu. Izvolite, gospodine Babiću.
Zahvaljujem se, gospodine predsedavajući. Zarad javnosti, obavestiću da je ovaj priučeni gospodin Zoran Babić dva i po puta brže završio mašinski fakultet od stručnog Dragana Šutanovca, isti fakultet. Javio sam se da kažem da neko ispunjava obećanja, kao što to radi prethodni govornik. Koliko je to dobro za Srbiju, procenili su građani Srbije, a procenite i vi. Prethodni govornik je obećao i ispunio da će zaposliti 27 sekretarica u „Krušiku“ – ispunio. Dakle, 27 sekretarica u „Krušiku“ je zaposleno. Šta rade, boga pitaj. Ispunjeno. Obećao je i direktoru da može da kupi najnoviji „Audi“ i to „S“ klase, sa ekranima u sedištima, 70-80 hiljada evra, koliko košta taj „Audi“ najnoviji, još sportska verzija, obećao je. Nema veze, firma u gubicima, obećao – ispunio. Obećao je radnicima „Krušika“ da im od 2010. godine neće uplaćivati penziono i socijalno osiguranje i to je ispunio. Od 2010. godine radnici „Krušika“ nemaju penziono i invalidsko osiguranje. Idemo dalje, još nešto je obećao pripadnicima Vojske Srbije i ispunio. Saglasno odredbi Zakona o Vojsci Srbije, a na osnovu rešenja Republičkog fonda penzijskog i invalidskog osiguranja i Fonda za socijalno osiguranje vojnih osiguranika je bio dužan da po službenoj dužnosti vanredno uskladi i poveća penzije vojnih osiguranika za 11,06% od 1. januara 2008. godine. Tadašnji ministar vojni…
Vreme, gospodine Babiću.
Tadašnji ministar odbrane je obećao i ispunio da to neće da uradi i to nije uradio ni Republički fond, ni vojni PIO fond, tako da, kako je prethodni govornik ispunjavao obećanja procenjuju… [[Isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem gospodine Babiću. Sada imam prijavljenog ministra Vulina, a takođe vi gospodine Šutanovac. Po kom osnovu? Isto vas pitam kao malopre gospodina Babića, po kom osnovu? (Dragan Šutanovac, s mesta: Loše sam protumačen, pomenuo me.) Nijednom nije pomenuo vaše ime i prezime. Izvolite gospodine Šutanovac, ne vredi da se ubeđujem sa vama.
Da. Pošto neozbiljna vlast, vlast koja nema rešenja, vlast koja nema viziju se bavi sekretaricama, ručkovima, telefonima, to je jedna tema. Druga je tema neistine izrečene ovde u nekoliko navrata koje se tiču fabrike „Krušik“. Pošto sam imao u ruci izveštaj upravnog odbora, odnosno koji je bio prezentovan nadzornom odboru, da vam pročitam podatke. Ukupan prihod u milionima dinara za 2010. godinu je bio tri milijarde i 600 miliona, 2012. godine – dve milijarde i 335 miliona i 2013. – milijardu i 200 miliona. Nema nigde povećanja od dva i po puta koliko je pričano. U isto vreme, poslovni prihod, takođe sa dve milijarde i 659 miliona 2010. godine je opao na milijardu 180 miliona. Znači, danima slušamo o 27 nepostojećih sekretarica, o zimskim gumama na audiju, vi ste govorili da je S6, C6, nije ni važno, koje ne mogu da se zamene, jer nema novca u fabrici, o tome da je 300 ljudi izgubilo posao u toj istoj fabrici, prema podacima iz „Krušika“ i nikako ne dođemo do prava da reagujemo da kažemo istinu. Istina je jako bolna. Fabrika „Krušik“ nalazi se u kolapsu i ukoliko joj se ne pomogne, neće se oporaviti. Način na koji joj se nudi oporavak sa 27 sekretarica, neće pomoći nikome, a ministre odbrane, spreman sam da sutra zakažemo sednicu Odbora za odbranu i bezbednost, da pozovemo sindikalce iz „Krušika“ i sve sindikalce iz Srbije koji se bave oružjem i da razgovaramo javno, pa vaša reč na moju reč, da vidimo ko je u pravu.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Bratislav Gašić.
Dame i gospodo narodni poslanici, jako puno istine ima u ovome što bivši ministar priča, ali treba da se seti nečega da je tek u januaru mesecu 2014. godine direktor koji je tamo sedam godina od vas ostao da bude generalni direktor, promenjen. Te podatke koje imate, oni su javni i to nije problem. Ništa mi novo niste rekli. Međutim, morate da znate da je plata 2008. godine u „Krušiku“ bila 26.545 dinara, 2009. godine 30.145 dinara, 2010. godine 31.694 dinara, 2011. godine 31.592, a danas je 38.304 dinara. Pri tome, 554 miliona je izvoz. Ja sam ćutao, slušao vas, nisam dobacivao ništa. Blizu 600 miliona za prvih osam meseci ove godine je izvoz direktan, bez prometa koji imaju sa Vojskom Srbije. Molim vas, ne postoji problem da sednemo sa svim sindikalcima, jer oni su uključeni u svaki moj odlazak, u svaku od ovih fabrika koje ovde imamo, a mogu i za Utvu da vam kažem isto podatke, pošto vidim da se i oko Utve sekirate, samo nemojte vi da mi zovete sindikate i samo nemojte vi da razgovarate sa njima, ja vas molim. Situacija je dobra, država misli o preduzećima namenske industrije. Preduzeća namenske industrije mogu da budu značajan pokretač reindustrijalizacije Srbije i mi i ova Vlada i ovaj premijer koga optužujete da je obećao, da nije izvršio, a znate da to nije tačno, i razumem vas što vi morate politički da pričate i šta morate da kažete sve, ali nemojte tako, jer bitno i značajno bolje rezultate imamo nego što je to bilo u nekom prethodnom periodu. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Gašiću. Time zatvaram krug replika, neću dozvoliti više da pričate o nečemu što nije tema gospodine Šutanovac. Gospodine Arsenoviću, po kom osnovu želite reč? (Dragan Šutanovac, s mesta: Lično mi se obraćao.)
Babić je ovde, da kažem, iz nedovoljne informisanosti rekao da je gospodin Šutanovac obećao da će rešiti problem povećanja penzija 2008. godine za 11,06%. Nažalost, nije obećao, nego je sprečio da se to uradi. Radi istine, veoma je bitno, samo u tom smislu želim da vas dopunim, gospodine Babiću, on je lično, ja imam informaciju, nije dozvolio i zbog toga danas vojni penzioneri šest godina vode spor koji su dobili pred sudom. O tome sam ja danas ovde diskutovao i molio za odgovor, jer je dug od devet milijardi koji je iznosio, narastao na 19 milijardi, isključivo zbog sudskih troškova i kamata. Molim vas sada, vi vidite gde smo. Izvinjavam se, ali radi istine sam morao ovo da kažem. (Dragan Šutanovac, s mesta: Replika.)
Zahvaljujem se gospodine Arsenoviću. Kao što sam i rekao da sam zatvorio krug replika, tako da ni gospodin Šutanovac, ni gospodin Babić, nemate pravo na repliku. Reč ima ministar u Vladi, dr Dušan Vujović. (Dragan Šutanovac, s mesta: Imenom me je optužio…) Gospodine Šutanovac, mislim da je ovo predaleko otišlo iz teme i zbog građana Srbije i drugih narodnih poslanika, ne želim više da dozvolim da koristite repliku kao zloupotrebu na ovom zasedanju. Reč je dobio ministar Dušan Vujović. Kada završi ministar… (Dragan Šutanovac, s mesta: Po Poslovniku.)
Ja sam se ranije prijavio, ako mogu.
Dobro, gospodine Šutanovac, imate povredu Poslovnika. Onog momenta kada zloupotrebite, prekinuću vas.
Pomenut sam. Član 106. Dakle, pomenut sam imenom i prezimenom u negativnom kontekstu i optužen sramotno da sam ja odgovoran za penzije vojnih oficira, a reći ću vam nešto što nikada ne bih rekao. Gospodin Krkobabić, pokojni, mi je rekao da ne treba da se povećavaju vaše penzije, jer su vam penzije prosečno više od prosečne plate građana Srbije. On je taj i to nikada ne bih rekao, da vi iz PUPS-a to niste pomenuli, jer on je bio gospodin čovek koga ne bih nikada pominjao, ali da znate, to je istina.
Mislim da je ovo dovoljno, gospodine Šutanovac. Reč ima ministar u Vladi, dr Dušan Vujović.
Molim vas, samo jednu kratku napomenu, mi danas razgovaramo o rebalansu budžeta za 2014. godinu i u sklopu tog rebalansa razgovaramo o smanjenju dela penzija, manjeg dela penzije i smanjenju većeg dela plata. Posebni zakoni o obračunu plata i obračunu penzija će određivati kako se one smanjuju. U budžetu se nalazi samo ukupna suma. Vi možete u sklopu diskusije ovih zakona, u formi amandmana da predložite drugačiji način tog smanjenja. Rebalans budžeta kao takav i ja kao ministar finansija, pre svega, odgovara za veličinu ukupne sume i fiskalne posledice tog smanjenja, odnosno u ovoj situaciji, fiskalnih rezultata, uticaja tog smanjenja na smanjenje deficita, a samim tim i na ukupne mere ekonomske politike koju ćemo doneti sa budžetom za 2015, 2016. i 2017. godinu. Samo informacije radi da vam kažem da je nažalost u ovoj zemlji, distribucija plata i penzija takva da broj ljudi i masa penzija i plata koje su preko 100.000 dinara je praktično zanemarljiv. Svega 3% fonda plata imaju ljudi koji primaju preko 100.000 i bilo bi dobro da je 30% ali nije. Prema tome, smanjivanje plata preko 100.000 destimuliše najodgovornije slojeve društva, a ponovo daje smanjenje samo u okviru 3%. Znači, pod tih 3% smanjiće se 10% i dobiće se 0,3% društvenog proizvoda. Ponavljam, dobro bi bilo da su nam plate švedske i da tu možemo više da postignemo. Švedska oporezuje bogate ljude, do te mere da oni čak odlaze iz zemlje, ali tamo mogu da ostvare mnogo više. Jednu važnu stvar, efekti u ovoj godini, u ovom budžetu se računaju samo za dva meseca, a samo se jedan mesec ostvaruje u ovoj godini i ovo se nastavlja na sledeću godinu, mnogo važnije. U toku je priprema Zakona o platama u javnim službama, koja će potpuno definisati novu matricu plaćanja, gde će sve ovo što sada radimo ustvari biti jedan međukorak do novog sistema plata. Prema tome, nikome nije cilj ovde da se trajno smanjuju plate. Cilj je da sve ono što postignemo na racionalnijem korišćenju ljudi, na povećanoj produktivnosti da bi se zamenili oni koji prirodnim odlivom odlaze u penziju ili napuštaju rad zbog nekih drugih razloga, iliprelazi u privatni sektor, bude iskorišćeno tako da realne plate i produktivnost, i kvalitet javnih usluga rastu. Zemlje koje su bile uspešne u reformama koje sada pokrećemo, upravo su to radile. Znači, nije cilj da se smanjuje realne plate na duži rok, nego da ovo bude prvi korak na putu prelaska na plate, penzije i performanse koje nam odgovaraju. Vrlo mi je bliska ideja da se performanse u javnim preduzećima vežu, odnosno da se plate vežu za performanse u javnim preduzećima, a to je suština reforme javnih preduzeća koju predlažemo. Ja kao ministar finansija ću se zalagati do kraja, da javna preduzeća koja ne ostvaruju performanse ne smeju da imaju ni dinar više od onog minimuma koji je zagarantovan u budžetu. Potpuno je apsurdno da neko u javnom preduzeću ima gubitak koji se plaća u budžetu ispod linije, a ostvaruje platu koja je dva, tri puta veća, odnosno koja se nalazi na onom maksimumu koji je sada opredeljen na 260.000 dinara. Znači, to je jedan od principa koji sam siguran da će podržati sve stranke, nadam se i pozicija i opozicija. Ali to je naredni korak. To radimo u narednoj godini sa zakonima koji će opredeliti plate u javnim službama, plate u javnim preduzećima, koje će opredeliti odgovaran sistem učešća države u preduzećima gde država ima svojinu, delimično ili sto posto svojinu, i da ćemo preći sa postojećeg sistema gde se učešće u upravnim i nadzornim odborima tretira kao apanaža, a ne kao odgovorna državna i društvena funkcija, da se ta preduzeća dovedu u red i ovoj zemlji donose prihod i profit, a ne gubitke. Prema tome, tu apsolutno nema nikakve dileme. Međutim, to nije tema današnje rasprave. Ja to primam k znanju i nešto što ćemo staviti na dnevni red prvom sledećom prilikom kada budemo razgovarali o strategiji, fiskalnoj strategiji koju će Vlada usvojiti, nadam se pre kraja novembra i budemo razgovarali o primeni te strategije u budžetu za 2015. godinu i naredne godine. Kao što znate celo ministarstvo jedno se bavi programom razmatranjem svih pozicija. Ono što bih ja želeo da bude rezultat tog rada povezivanju tih pozicija. Možete to da zovete platni razredi ili neka definisanja, jasno definisanje poslova, ali njihovim povezivanjem sa tim platama na tržištu, platama koje tržište valorizuje. Znači da imamo sistem referentnih plata koje će obezbediti da ljudi ne beže iz privatnog sektora u državu, da je država ono što se zove izvor zapošljavanja kojem svi teže, nego da država bude mesto gde će ljudi koji imaju šta da urade u državi da rade, a da oni koji su produktivni, mladi i najambiciozniji zarađuju veće i ostvaruju veće zarade u privatnom sektoru. Prema tome, sistem je krajnje konzistentan. Izaći iz ove situacije i preći u tu situaciju koje imaju uspešne zemlje u svetu nije lako, ali verujte mi mi imamo konzistentan program koji ne može da se uradi u jednom koraku. Ovim rebalansom tek radimo prvi korak u tom pravcu, a u narednim godinama očekujemo da ćemo uz reformu javne službe, uz reformu sistema plata u javnim službama izvesti to, da ćemo promeniti sistem nagrađivanja. Ja predlažem da bude prekid prvog reda između postojećih plata i novih plata. Ako budemo tražili kontinuitet nikada se nećemo izvući iz ovog vrzinog kola. Znači, moramo da mapiramo ljude u nova zanimanja, nove odgovornosti. Moramo da delegiramo odgovornosti i u državi i na svim mestima. Oni koji ostvaruju rezultate neka dobiju onoliko koliko je propisano kao norma, plus bonuse, a oni koji ne dobiju da neće to ostvarivati. Još jedna napomena. Učeći iz iskustva od 2009. do 2012. godine, kada budemo imali privremene rezultate treba da ih delimo kao bonuse, a ne kao trajna povećanja koja ne možemo da izdržimo. Zato danas i razgovaramo o tome. Prema tome, u jednoj godini ostvarimo rezultat u jednom preduzeću ili celom budžetu, pretpostavite da ostvarimo 2016. godine suficit. Ako to nije trajni suficit možemo da podelimo bonuse svi koji su u tome sudelovali, ali ne da sebi stvorimo obavezu koju nećemo moći da ostvarujemo narednih pet ili deset godina. Hvala lepo.
Zahvaljujem gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik mr Dejan Radenković, a neka se pripremi narodni poslanik Darko Laketić. Izvolite gospodine Radenkoviću.
Hvala potpredsedniče Bečiću. Znate šta, ako postoje oni kojima se ne sluša slobodno, znaju gde su vrata, pa mogu da izađu da ne ometaju druge govornike i da se ne žurimo jer smo danas ceo dan slušali i ono što je bilo smisleno i ono što je bilo besmisleno pa tu smo gde smo. Ceo dan sam ovde pratio raspravu, nisam izlazio iz sale. Prema tome, zamolio bih kolege za malo pažnje. Uvaženi ministri, uvažene kolege narodni poslanici, očigledno je da kao i svi do sada rebalansi i ovaj je neophodan jer naša stvarnost je potpuno drugačija pa mi moramo da je u odnosu na početak godine upodobimo sa realnošću u kojoj se nalazimo. Mere koje Vlada predlaže su teške i gorke, ali mi naravno moramo da kažemo da su u ovom trenutku preko potrebne i one samo predstavljaju jedan deo mozaika reforme koji će promeniti našu zemlju na bolje. Ako se zaustavimo samo na fascinaciji u brojevima u budžetu, isticanjem da prvo moramo da rešimo javne finansije, a da u među vremenu ne možemo načeti ostale izvore problema, onda nećemo nikuda stići. Međutim, svima je jasno gde mi želimo da stignemo i da se mora mnogo toga promeniti u našoj državi. Vratimo se na početak, na rebalans kao preduslov da se projekcije upodobe sa realnošću. Kada smo pravili ovaj budžet, niko nije mogao da projektuje da će gotovo četvrtinu naše zemlje pogoditi poplave kakve se dešavaju jednom u nekoliko decenija. Niko nije predvideo da ćemo imati privremeno jezero na delu i na mestu gde se stvara značajan deo BDP. Niko nije mogao znati da ćemo umesto novih stambenih jedinica morati da obnavljamo one koje su oštećene u poplavama i u klizištima. Ko bi pomislio da će naša privreda morati da stane u određenom trenutku zbog toga što nije bilo moguće da se radi. Nismo mi toliko podbacili jer smo loše planirali, jednostavno naš BDP je smanjila sila koju zaista nismo mogli niti ova sadašnja većina mogla da utiče, iako su nam spočitavali i stavljali na naš obraz da smo zaslužni za nešto što nismo mogli ni da pomislimo da uradimo, a kamoli tako nešto uradili. Naplata je stigla sa nebesa, što bi rekao naš narod, zato što smo godinama uništavali svoj sistem za odbranu od poplava, a oni koji su nam spočitavali to imali su svo vreme ovoga sveta da ulažu u sisteme odbrane od poplava i da se bave time. Pošto svi volimo da spominjemo devedesete, mogu da iznesem jedan podatak da, a svi ih rado pominju, tada je više ulagano u sisteme odbrane od poplava nego narednih godina posle devedesetih, ali hajde da ne idemo u prošlost. Ako smo pametni, naučili smo dovoljno, pogotovo mi socijalisti možemo da kažemo da svakako jesmo mnogo naučili. Mogu slobodno i da kažem da smo jedina stranka koja postoji od početka višestranačke u ozbiljnom obliku i nema straha od toga šta nosi sutra. Ako ćemo iskreno, ovaj rebalans nosi i mere štednje. Toga smo svi svedoci, mnogo smo slušali o tome danas. One su slične solidarnom porezu, samo su na neki način pravno mnogo bolje utemeljene sa jasnijom i širom bazom za štednje. Mere štednje, što je za nas iz SPS bitno, zaobišle su one koji svakako imaju malo. S jedne strane, tih gotovo 60% penzionera koji neće morati silom da štedi nam govori koliki put moramo da prevalimo da bi smo našu zemlju učinili boljom. Ako smo svedoci da 60% ljudi koji su gradili našu zemlju danas žive sa manje od 200 evra mesečno, mi zaista imamo mnogo posla pred nama. Činjenica je da oni dosta teško žive, svi smo svedoci toga i to nam govori da moramo temeljno da promenimo našu zemlju, ne samo zato što smo oporezivali one koji imaju nešto više, nego što imamo toliki broj ljudi koji jedva sastavljaju kraj sa krajem, a pošteno su zaradili svoje penzije i tu nema odgovora u rebalansu, u fiskalnim prilagođavanjima, odgovor je samo u privrednom rastu. Odgovora nema u vojničkoj naplati poreza od malih i onih nešto malo većih, nego u jednakosti svih privrednih subjekata. Znači, nema povlašćenih u naplati poreza, nema razlike, a iznad svega mi moramo da radimo na tome da stvaramo dobre uslove za biznis u Srbiji. Bitka se vodi na mnogo frontova, ali zbog bolne vidljivosti deficita čak i iskusni ekonomisti su skloni da poveruju da je taj deficit nešto što može da se ispravi tehničkim merama. Bilo da su to smanjenja rashoda ili povećanje poreza, bilo da su boljom naplatom ili pažljivom misijom prava, to naravno da je tačno ali samo u nekoliko meseci i svi smo svesni da to moramo da uradimo i to ne može biti popularno. Dobro je što su svi svesni da je ovo rešenje prinudno i privremeno i za svega da je ovo samo preduslov, a ne lek koji rešava sve. Mi se sada bavimo posledicama, jer od delovanja na uzroke od rezultata takvog delovanja mora da prođe vreme. Mi smo ušli u bitku sa uzrocima problema. Doneseni su reformski zakoni, novi tek čekaju ovaj saziv. Čeka nas pretresanje javnih preduzeća, što mislim da je vrlo bitno. Čekaju nas regulatorna reforma, čekaju nas preduzeća u restrukturiranju, čeka nas poreska reforma koja će postepeno smanjivati opterećenja i istovremeno i smanjivati toleranciju na beg u sivu ekonomiju. Čeka nas mnogo toga, ne bežim od toga, ali nećemo reći da daje rezultate odmah. Zato sada moramo uraditi ovaj rebalans koji je pred nama, koji je dočekan na nož. Kritikovale su se danas subvencije. Nemamo rešenje u kratkom roku da rešimo ono što su decenijski problemi i ne možemo rešiti za jedan dan. Nemamo rešenje koje može da se nađe u kratkom roku za subvencije. Zaboraviće se koliko su subvencije sa ovim rebalansom bile veće u ranijim periodima i ranijim godinama. Kritikovano je danas smanjenje plata za stručne ljude u javnom sektoru, međutim ne vidim nijedan predlog. Šta mislite, da možemo da sečemo broj zaposlenih preko kolena, bez ikakve ozbiljne analize? Za sve ovo, ljudi, treba vreme da bi dali neke plodove, a nešto mora i odmah da se uradi, a to je ovo što radimo danas ovim rebalansom i ovim merama koje predlaže Vlada. Ne može prvo da nam bude dobro pa onda da menjamo. Moramo biti realni. Situacija nije dobra na prvi pogled, ali imamo razloga da verujemo da može biti boljeako se bude hrabro i odlučno radilo na rešavanju uzroka problema i na tom putu mi sami sebi nećemo biti prepreka, jer ako mi podbacimo, posledice će biti vrlo loše. S toga, na vašu radost, konačan moj zaključak bi bio da mogu reći da se rebalans treba podržati, da predloge štednje Vlade treba podržati, jer su one jedan deo šireg spektra mera koje moraju biti urađene u narednoj godini i da bi naše društvo bilo postavljeno na zdrave noge. Zahvaljujem vam se na pažnji.
Zahvaljujem se, gospodine Radenkoviću. Reč ima narodni poslanik dr Darko Laketić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministri, uvažene kolege narodni poslanici, pre nego što krenem sa izlaganjem, pohvalio bih rad Vlade i poštovanje svih zakonskih okvira i rokova koji su vezani za rebalans budžeta. Mogu samo konstatovati da od kada Srpska napredna stranka učestvuje, dakle, participira na bilo koji način u vlasti, mogu reći da su i budžeti dolazili u Ustavom i zakonom zagarantovanom roku. Podsetiću da su do 2012. godine, odnosno zaključno sa budžetom za 2013. godinu budžeti skoro po pravilu dolazili van zakonskog roka, a nekada i u minut do ponoći 31. decembra. Mnogi se sećaju šta se dešavalo za budžet koji je rađen za 2009. godinu, kada su se pravili dogovori sa određenim poslaničkim grupama da ne uzimaju učešće po amandmanima samo zato da se ne bi išlo na privremeno finansiranje. Zašto do tada nijedan budžet nije došao u zakonskom roku, a sada su pojedinim opozicionim poslanicima puna usta rokova i datuma? Prvo bih u svom izlaganju spomenuo onaj deo rebalansa koji se tiče zdravstva. Još kada smo razgovarali i diskutovali o Zakonu odoprinosima za obavezno socijalno osiguranje, rečeno je da ukoliko prikupljena sredstva koja će se uliti u budžet Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje ne budu dovoljna za sprovođenje adekvatne zdravstvene zaštite stanovništva, rebalansom će biti opredeljena sredstva iz budžeta. I sam sam učestvovao u raspravi i dao adekvatan doprinos prilikom tog zasedanja. Upravo ovo je odgovor svima onima koji su tada sa nepoverenjem pričali o tome. Naime, nijedan transfer u zdravstvu neće biti ugrožen i građani mogu biti spokojni, jer će sva prava koja su vezana za obavezno zdravstveno osiguranje ostvarivati kao i do sada. S druge strane, isto tako smo svesni da su mere fiskalne konsolidacije teške, ali da bez tih mera definitivno nije moguće pokrenuti i oporaviti privredu. U sklopu i zajedno sa tim merama ja posmatram ovaj današnji rebalans budžeta. To je ono sa čim raspolažemo i sa čim možemo planirati. Da su ranije vlasti bile odgovornije sada ne bi došli u situaciju da se borimo za redovno isplaćivanje penzija i zarada, tako da na osnovu svih problema i nedaća sa kojima se ova Vlada susreće, a koje je nasledila od bivših vlasti, mogu samo reći da su srpske vlade od 2000. do 2012. godine definitivno bile najgore od dolaska Slovena na Balkan. Drugačije ne mogu da iskomentarišem. Danas ću akcenat staviti na razloge zašto je budžet takav kakav jeste i zašto se Vlada susreće sa ovakvim problemima. Bivša vlast je za vreme svoje vladavine uništila srpske fabrike, proizvodno i izvozno orijentisana preduzeća i, ono što je takođe vrlo loše, drastično uvećala administraciju negde nažalost čak i za deset puta. Šta reći i kako opisati činjenicu da je hiljadu najkvalitetnijih, najboljih srpskih preduzeća privatizovano za oko dve milijarde evra, ako se to tako može reći, prodato ili privatizovano? Nažalost, mnogo tih preduzeća danas više ne postoje, što je još gore od toga. Isto tako, moram sve ovo predstaviti na primeru jednog malog grada u Srbiji odakle dolazim, a to je Prokuplje i tako je u većini gradova u Srbiji. Naime, Prokuplje je privatizaciju dočekalo sa 10.700 zaposlenih, od čega 6.700 u privredi. Evo šta su uradili: kompanija „Prokupac“ u stečaju, preduzeće „Milan Toplica“ u stečaju, više od decenije voda otiče u reku Toplicu, kompanija „Topličanka“ u stečaju, kompanija „Fijaz“ u stečaju,fabrika obojenih metala pred stečajem, fabrika šupljeg stakla u stečaju, fabrika ravnog stakla u stečaju, preduzeće „Univerzal promet“ u stečaju, preduzeće „Toplica“ u stečaju, trgovinsko preduzeće „Trgopromet“, sada doo „Trgopromet“ sa dva zaposlena radnika. Gospodo draga, sva ova preduzeća su upošljavala preko pet hiljada ljudi, preko pet hiljada radnika. Možete samo zamisliti i pretpostaviti sa kakvim kapacitetom su ona punila srpski budžet, da, budžet o kome danas raspravljamo, onaj isti budžet čiji danas rebalans radimo. Svi ti ljudi su ostali na ulici. Zašto je nekome trebalo da uništi višedecenijski trud generacija? Da li je to urađeno da bi se funkcioneri bivše vlasti materijalno obezbedili, iako im je to bio prvi posao u životu, ili su ga dobili i bez završenog fakulteta? Mi danas od opozicionih poslanika neprestano slušamo o tome kako problemi sa budžetom nemaju veze sa njihovom vladavinom, kako se kasni sa rebalansom itd. Posle takvih sramnih efekata kvazi privatizacije, da je tako nazovem, oni imaju obraza da to pitaju i da komentarišu budžet. Danas je njima lako da postavljaju populističke zahteve i da daju populističke izjave i da pokušaju po ko zna koji put da obmanu građane Srbije. Međutim, hrabrost leži u tome da se radnicima kaže istina, drage kolege. Ono što ja vidim jeste da gospodin Vučić zaista politiku poima kao sudbinsko i životno pitanje gde je porez veći od smrti. To dokazuje njegova rečenica -obećavaću manje, trudiću se da uradim više. Ja sam to prvi put u životu čuo, ne u toku bavljenja politikom, već u životu. Daleko od toga da je neko to pokušao da ugradi u politički genom stranke koju vodi, kao što je uradio on. U ovom slučaju se zaista dokazuje da je iskrenost najbolja politika, kao što je to nekada davno rekao Bendžamin Frenklin. Moja poruka, pre svega opozicionim poslanicima i opoziciji u celini, jeste da zaista insinuiranjem, vređanjem, nipodaštavanjem onoga što je jedna iskrena želja da se uradi kako treba mislim da neće uraditi ništa. Moja poruka je da gospodin premijer Vučić ima takvu podršku građana da bi mogao poput Vladimira Klička u teškoj kategoriji da ujedini sve titule premijera. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani ministre, poštovani predstavnici ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, Predlog rebalansa budžeta o kojem danas govorimo zajedno sa setom pratećih zakona definitivno predstavlja neophodne mere kada je reč o ekonomskoj i finansijskoj konsolidaciji i kada je reč o nastavku reformskog procesa u Srbiji. Rekao bih, sagledavajući predloge o kojima danas govorimo i Predlog zakona o rebalansa budžeta i set pratećih zakona, da je jedno sigurno, a to je da Vlada Republike Srbije ima vrlo jasno i precizno definisane ekonomske ciljeve. Vlada Republike Srbije želi i ekonomske i budžetske i finansijske parametre da drži u svojim rukama, što je u ovom trenutku izuzetno važno. Uvek kada se vodi rasprava o rebalansu budžeta za tekuću godinu ili budžetu za narednu godinu, postavlja se nekoliko ključnih pitanja – da li je rebalans mogao biti bolji, odnosno da li je budžet ili rebalans mogao biti realniji, da li je mogao biti socijalno pravedniji, socijalno pravičniji, socijalno pošteniji? Mi smatramo da u ovom trenutku takav predlog nije postojao, nije bilo realnijeg i socijalno pravednijegi socijalno pravičnijeg i socijalno poštenijeg predloga. Čini nam se da smo u ovom trenutku imali dve alternative. Jedna alternativa i jedan pravac jeste, nažalost, spisak lepih želja koji bi vodio do finansijskog kolapsa, koji bi vodio do bankrota. Vi ste precizirali vremenski period kada bi se to desilo, čini mi se kraj 2016. ili početak 2017. godine i druga alternativa i drugi pravac jeste nešto što u ovom trenutku jeste neophodnost, neminovnost, nužnost, realnost, a to je nastavak suštinskih reformskih procesa, bez kojih neće biti pozitivnih pomaka u Srbiji. Kao odgovorna politička opcija, kao stranka koja, više puta do sada smo rekli, želi da deli odgovornosti i vrednosti ove Vlade Republike Srbije sadržane u ekspozeu premijera Vlade Republike Srbije. Mi između ove dve alternative prihvatamo ono što je realnost i što u ovom trenutku jeste realan odgovor na ono što jesu aktuelni problemi građana. Sagledavajući predloge o kojima danas govorimo, rekli bi da je Vlada imala jedan odgovoran i ozbiljan pristup i da ovi predlozi jesu realan odgovor na ono što jesu aktuelni problemi građana i da jesu u interesu Srbije i u interesu građana Srbije. Više puta do sada smo rekli da ova Vlada ima jak politički legitimitet, ima jasan stav građana izrečen na izborima – da modernizacija, da promene, da suštinske reforme. Čini mi se da ova Vlada, pored toga, ima i jednu rešenost i ozbiljnost da popravi sve ono što u prethodnom periodu nije bilo dobro, naročito u oblasti ekonomije i u oblasti finansija. U tom pogledu vodi jednu, rekao bih, realističnu politiku, politiku bez maski. Vrlo jasno stavlja do znanja da nije bitan rejting političkih partija koje čine vladajuću koaliciju, da Vlada ne postoji, kao što je, između ostalog, rečeno da Vlada ne postoji zbog političkih stranaka koje jesu deo Vlade i deo vladajuće koalicije, već zbog Srbije i zbog građana Srbije. Moramo da znamo šta želimo i šta hoćemo. U tom kontekstu, poslanički klub SPS u potpunosti podržava ono što jesu ciljevi Vlade Republike Srbije, jasan cilj da moramo u oblasti ekonomije i finansija da napravimo veliki iskorak napred, da mali, sitni, parcijalni koraci nisu dovoljni. Glavna vest danas jeste da će doći do smanjenja plata, da će doći do smanjenja penzija, ali to nije suština rasprave koju danas vodimo. Suština je u tome da mi govorimo o merama koje jesu spas srpske ekonomije i o merama koje se suštinski tiču budućnosti Srbije i o merama koje se suštinski tiču budućnosti svakog građanina Srbije. Srbija mora da se reformiše i da bi se Srbija reformisala, moraju da se preduzimaju i donose hrabre i odlučne ekonomske odluke, ali da se preduzimaju i nepopularne političke mere, jer to vodi ka stvaranju realnih osnova koje vode ka ozdravljenju srpske privrede, ka novim radnim mestima i ka zapošljavanju. Moramo da poboljšamo poslovnu, investicionu klimu, da poboljšamo poslovni ambijent, da od Srbije napravimo atraktivnu investicionu destinaciju. Rekao bih da je Vlada Srbije kroz predloge o kojima danas govorimo na pravi način prepoznala ono što jesu osnovni segmenti i elementi budžetskog deficita i u potpunosti se slažemo. Potrebna je bolja fiskalna disciplina, naplata i kontrola. Potrebna je jača i odlučnija borba protiv sive ekonomije, veći prihodi od javnih preduzeća, reforma javnih preduzeća. Javna preduzeća moraju da budu i jeftinija i efikasnija. Potrebna je suštinska reforma javnog sektora i u potpunosti podržavamo koncept koji je vrlo jasno definisan u ekspozeu premijera, a to je reforma javnog i jačanje privatnog sektora. Privatni sektor jeste budućnost. Podsticaj privatnog sektora je veoma važan, važan je za privredu koja stvara nova radna mesta, ali je važan za državu koja živi od ubiranja poreza iz dažbina iz dobiti preduzeća. Naravno, važno je da se završi proces privatizacije u Srbiji, da se završi proces restrukturiranja i da se konačno stavi tačka na problem 500 preduzeća, koliko se nalazi na spisku Agencije za privatizaciju, koja u ovom trenutku koštaju republički budžet 800 miliona evra, koja zapošljavaju negde oko stotinu hiljada radnika i imaju vrednost imovine oko milijardu dinara, da se reši problem u smislu da nađu strateškog partnera i da se pokrene proizvodnja. Kao što smo više puta do sada rekli, kriza se ne rešava popularnim već nužnim i nepopularnim merama. Potrebna je restriktivna politika. Ušteda na nivou države mora i treba da bude prioritet, ali štednja sama po sebi nije dovoljna. Moramo da nađemo način kako da se razvijamo u narednom periodu. Ekonomski oporavak države podrazumeva, pre svega, oporavak privrede.
Vreme.
Završavam. Ovo jesu mere koje vode ka ozdravljenju srpske privede, koje vode ka novim radnim mestima, ka zapošljavanju. Ekonomski oporavak podrazumeva i pokretanje proizvodnje. Ne može 300 ili 400 hiljade ljudi u proizvodnji da izdržava četiri miliona ljudi i Srbiji. Potrebne su investicije, potrebni su projekti, jer je to jedini realan način da se reši goreće pitanje danas u Srbiji, a to je pitanje nezaposlenosti.
Zahvaljujem, gospodine Milićeviću. Reč ima šef poslaničke grupe SNS, gospodin Zoran Babić. Izvolite.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodo ministri, želim da vam se zahvalim na današnjoj strpljivosti, na odgovorima koje ste nam dali. Želeo bih da istaknem jednu vrednost, a to je da je danas u Narodnoj skupštini Republike Srbije u najvećem delu rasprave bio predsednik Vlade, gospodin Aleksandar Vučić, da je bio najveći deo Vlade Republike Srbije. Voleo bih da se svi okrenemo ka klupama u kojima sede predstavnici bivšeg režima, ti toliko zabrinuti nad sudbinom Srbije i nad sudbinom građana Republike Srbije, i na prisutna četiri ministra koji nisu ni izašli iz sale danas tokom dana, a mi u klupama bivšeg režima imamo četiri narodna poslanika. Toliko o brizi nad građanima Republike Srbije i nad merama koje će ova Vlada sprovesti u narednom periodu. Mislim da to više govori o ozbiljnosti vladajuće većine, da govori o ozbiljnosti Vlade Republike Srbije i neozbiljnosti koju su pokazali i u onom vremenu kada su kreirali sudbinu ove zemlje od strane bivšeg režima. Neka pitanja su postavljena. Postavljena je i mistifikacija nad nekim dešavanjima u Republici Srbiji. Nešto što mi je posebno zaparalo uši je bila jedna rečenica – da tajkuni će sada uraditi sve za ovu Vladu Republike Srbije, pa makar stajali i na jednoj ruci. Niko pred Vladom Srbije ne mora da stoji na jednoj ruci. Tajkuni moraju da rade, da plaćaju poreze, da plaćaju svoje zaposlene, da plaćaju obaveze državi, gradu i sve ono što je propisano zakonom. To je velika razlika u odnosu na period bivšeg režima, kada je Vlada sve radila i stajala na jednoj ruci baš za te iste tajkune. Ja sam ponosan na tu razliku. Time se pokazuje ozbiljnost države, pokazuje se ozbiljnost Vlade Republike Srbije. Rebalans budžeta je predstavljen kao da je to nešto strašno. Podsetio bih građane Republike Srbije, podsetio bih i sve vas da je za 10 godina od 2002. do 2012. godine u Srbiji bilo 11 rebalansa budžeta, da je bilo godina, kao što je istakao kolega Arsić, kada se rebalans budžeta donosio 29. decembra 2009. godine, da je bilo toliko loše sračunatih i predviđenih budžeta, da je bilo godina kao što je 2002. i 2009, kada je dva puta rađen rebalans budžeta. Šta ćemo sa tom odgovornošću? Šta ćemo sa onim što je istakao kolega Arsić, da se tog 29-og, umesto da se pripremamo za doček nove godine, umesto da se građani Republike Srbije malo opuste, donošen je rebalans budžeta da neko ne bi otišao u zatvor. Iako sam ja jedan od ljudi koji može da upotrebi i tešku reč, ali reč koja je istinita, to može da zaboli i da zapara uši samo onoga ko se u tim rečima pronalazi, ali ono što je istina – da su naše javne finansije duboko bolesne, duboko opterećene, duboko zaražene. Zaražene i činjenjem, ali i nečinjenjem. Zaražene činjenjem jer smo samo kroz gubitak od privatizacionih prihoda imali gubitke u milijardama dinara: 2010. godine – 35,6, 2011. godine – 37, 2012. godine – 20,4. Kada toj cifri dodamo svo ono opterećenje koje su nam firme u restrukturiranju pravile i prave još uvek, zato što su neodgovorne, nesposobne i vlade pune neznanja, nisu imale ništa drugo osim što su firme uvodile u restrukturiranje. Siguran sam da se jedan veliki broj građana ježi na pomisao privatizacije, restrukturiranje. Jedan dobar deo i ne razume šta to znači. Ali, restrukturiranje znači da kompaniju sa kojom ne znaš šta ćeš, ne umeš da je privatizuješ, ne umeš da motivišeš da se dokapitalizuje, da iznađe strateškog partnera, stavljaš je na teret budžeta. Šalje se poruka zaposlenima – radili, ne radili, svira vam radio. Ne morate da radite, ne morate da plaćate poreze, ne morate da radite, ne morate da plaćate nikakve obaveze, neko će doći iz Vlade, doneti kofer para da se isplate plate koje nisu velike i na taj način naša privreda i jedan dobar deo privrede je uspavan. Sve to košta, 750 miliona evra godišnje za 161 firmu u restrukturiranju, plus 8,5 miliona dolara kolike su mesečne obaveze prema „Sartidu“, uz neznanje, neodgovornost, inertnost, da se za te kompanije iznađu strateški partneri,su duboko zarazile i razbolele naše javne finansije jer su nas godišnje, osim ovih gubitaka, privatizacionih prihoda, koštale i direktno za plate i obaveze tih kompanija. Zbog toga podržavam hrabrost ove Vlade da obeća, a i u prvih 100 dana ispuni i donese novi Zakon o privatizaciji, koji je rašio i omogućio mnogo veću paletu mogućnosti za privatizaciju i iznalaženje strateških partnera, ali i poslao jasnu poruku da oni koji budu inertni, oni koji budu spori u tome, da kroz Zakon o stečaju što pre se njihova imovina materijalizuje. Spašavanje banaka je posebna priča, priča koja svoje finale ima u tužilaštvu na onim mestima na kojima se istrage vode, ali sa sigurnošću mogu da kažem da ova Vlada Republike Srbije, SNS, nema nikakvu odgovornost za upropašćavanje„Agrobanke“, „Privredne banke Beograd“, „Razvojne banke Vojvodine“,u koju su povlašćeni sa članskom kartom bivšeg režima ulazili kao u svoju kuću, otvarali trezor ne pokazujući ni ličnu kartu, iznosili onoliko koliko im je bilo potrebno, garantovali časnom rečju. Ili nekim drugim, joštrivijalnijim stvarima, a videli smo to i iz izlaganja gospodina Martinovića u danima iza nas da su garancije za dobijene kredite čak bili i neki sifoni. To spašavanje nas je koštalo u milijardama dinara svake godine. Aktivirane garancije onih koji su toliko zabrinuti nad budućnošću penzionera i građana Republike Srbije u godinama kada su podržavali Vladu Mirka Cvetkovića, te garancije su rasle rapidno, od 4,6 milijardi 2008. godine, 6,2 milijarde 2009. godine, 7,1 milijarda 2010. godine, 2011. godine 8,5, 2012. godine 21,8 milijardi dinara. Onda pitate zašto je skočio javni dug? Zbog onoga što je potrošeno i zbog onih momaka koji su račun napravili i jeli i pili, a onda su iz kafane izašli. Porast rashoda za kamate, strašni su podaci. Od 2008. godine dve milijarde, 2009. godine 9,2 milijarde, 2010. godine 13,8 milijardi, 20,1, 25,4, sada na preko 70 milijardi, ove godine, odnosno naredne godine, gospodine Vujoviću, ispravite me, ali taj iznos kamata na kredite koje je uzeo bivši režim, koji je potrošio ne znam gde, jer ne vidim ni koridore, ni železničke, ni putne, ne vidim ni nova radna mesta, već su se ta radna mesta gubila i to u stotinama. Ne vidim šta je urađeno sa svim tim kreditima i kamatama koje sada ova Vlada mora da vraća i da plaća tuđe račune. Paraju uši reči gde se prijatelji koje tražimo na svim stranama sveta ovde dočekuju na nož. Ne trebaju nam prijatelji iz Ujedinjenih Arapskih Emirata, sa kojima smo rešili jednu veliku kompaniju, kao što je sada „Er Srbija“, od gubitaša za jednu godinu, za devet meseci, dobit od milion evra. Možda nije mnogo, ali biće bolje, siguran sam, u narednom periodu. Sve ovo i još mnogo toga što je isticao i gospodin Vučić danas je dovelo, dame i gospodo narodni poslanici i poštovani građani Republike Srbije, pogledajte kakva progresija u rastu i javnog duga i deficita u odnosu na bruto društveni proizvod. U 2008. godini 2,6%, u 2009. godini 4,5%, u 2010. godini 4,8%, 5,0%, 6,6%. Rast duga u odnosu na BDP od 29,2% do preko 60% 2012. godine. U uređenim zemljama ili manje uređenim, ali sa ozbiljnim vladama, kada tri godine raste deficit, zaredom tri godine, u toj trećoj godini pali se lampica i kaže se – stoj, nešto moramo da uradimo, moramo da štedimo, mere moraju da se uvedu. Ta lampica je trebala u Srbiji da se upali 2010. godine. Ne, umesto te crvene lampice, umesto tih mera koje su te godine uređene i zemlje koje su prepoznale krizu, bivši režim je nama, građanima Republike Srbije, stavio ružičaste naočare. Bombardovani smo da živimo lepo, da je sve odlično. Kako reče Mirko Cvetković - statistički smo izašli iz krize, samo građani to neće osetiti. Ovde su se čule teške reči danas tokom dana. Čule su se teške reči iz političke mržnje, ali i iz nerazumevanja potrebe. Vlada Republike Srbije ne eksperimentiše, niti građane Srbije ponižavamo da su neki opitni kunići, zečevi. Ne, to su ljudi koji žive teško u Srbiji, koji su ostali bez posla. Bez posla je ostalo 400.000 ljudi za vreme vlade DS i Mirka Cvetkovića, bivšeg režima u bilo kojem agregatnom stanju. Sada, mere koje ova Vlada Republike Srbije želi da sprovede nisu eksperimentalni lekovi, već lek koji je viđen u zemljama koje su krizu prepoznale i kojoj su imale odgovor na krizu. Letonija je smanjila plate 30%. Smanjen je broj zaposlenih u javnom sektoru,povećan je PDV sa 18% na 22%, porez na dohodak građana sa 23% na 26% i još niz mera koje je Letonija uradila. Estonija - smanjene su plate za 15% do 25%, povećan je PDV sa 18% na 20%, racionalizacija zaposlenosti. Litvanija, baltičke zemlje, članice EU, primenile su ove lekove koji su neophodni da ih progutamo ove godine, a koje smo trebali da progutamo 2010. godine. Kamo sreće da smo to uradili. Možda moja stranka ne bi bila u prilici da dobije izbore, ali bi mojoj zemlji bilo bolje. Zbog političke slabosti, nemanja hrabrosti, razmišljanja o trivijalnim stvarima i dobijanja izbora nisu smeli da primene ove mere koje su baltičke zemlje primenile 2009, 2010. i 2011. godine. Litvanija je smanjila broj zaposlenih u javnom sektoru za 10%, penzije smanjene za 11%, PDV povećan sa 18% na 21%. Rumunija, susedna zemlja, članica EU, smanjene plate 25%, a PDV povećan sa 19% na 24%. Portugalija - smanjenje fonda plata za 20%, penzije smanjene za 12%, a PDV povećan sa 21% na 23%. Poštovani građani, oni koji imate i vremena i volje da nas pratite u ovom 12-13 satu debate i rasprave, lekovi koje Vlada Republike Srbije hrabro stavlja u ruku svakoga od nas su lekovi koji su provereni u ovim zemljama o kojima sam vam govorio. Obećanja koja su data i u predizbornoj kampanji, ali i nakon toga u ekspozeu premijera Vlade Republike Srbije su bile teške mere i ovo jesu teške mere. Ovo vreme smo proveli, ne razmišljajući o budućim izborima, već razmišljajući i boreći se da 61% penzionera sa najmanjim primanjima, iako ove zemlje o tome nisu vodile računa, u Srbiji 61% penzionera sa najmanjim primanjima neće osetiti mere koje su predložene.Najveći broj zaposlenih neće osetiti ove mere. Ali, ne mogu da prihvatim da neko upire prst u Vladu Republike Srbije, u SNS, u Aleksandra Vučića da želi da eksperimentiše, iako taj neko ko upire prst nije znao ni kako, a i da je znao kako, nije smeo ni želeo da ovakve mere sprovede. Poštovani građani Republike Srbije, ovo je lek i ovi lekovi su lekovi koji daju rezultate. U Irskoj pre ovih mera budžetski deficit je iznosio 2010. godine do neverovatnih 29,3%, a 2013. godine taj deficit je sveden i šest puta je manji, pa je sada 4,2%. Znači, šest puta je manji. U Grčkoj je sa 15,6% deficita sveden na 2,7% sličnim merama. U Španiji je sa 11,1 na 3%. U Letoniji, koju sam pominjao, sa 7,8% ove godine deficit budžeta Letonije je 0,8%. Govorim vam i o onima i govorio sam i govoriću, ma koliko teški napadi bili i ma koliko velika želja bila da SNS zaćuti o onima koji su naše javne finansije zarazili neodgovornošću i bezobzirnošću, govoriću i dalje, ali ću i govoriti da su ovi lekovi koje ćemo sprovesti u naredne dve godine lekovi koji su dali efekat i u Portugaliji i u Estoniji i u Rumuniji. Govorim vam o evropskim zemljama, zemljama EU, one EU ka kojoj Srbija ide krupnim i ubrzanim koracima. Siguran sam da ćemo u naredne dve godine govoriti o pozitivnim efektima, jer ako su dali pozitivne efekte u ovim državama, daće pozitivne efekte i u Srbiji. Niko od nas se nije probudio jedno jutro i rekao – smanjićemo penzije, smanjićemo plate, treba nam za automobile da bi se vozili do Metropola i da ih do tih 700-800 metara slupamo. Niko se nije setio da smanji plate i penzije da bi za direktora „Krušika“ kupio „Audi A6“ sportske linije od 70.000 evra. Sve ovo radimo da bi normalizovali javne finansije, da bi otvorili perspektivu investitorima, da bi napravili ugovor sa Međunarodnim monetarnim fondom koji je bivši, kojeg je bivša Vlada i bivši režim oterao iz ove zemlje, terajući nas u svojevrsnu izolaciju. Srbija želi, Srbija može i Srbija hoće da bude partner, Srbija hoće, Srbija želi i Srbija može da bude normalna, pristojna, perspektivna zemlja, a siguran sam do 2020. godine i članica Evropske unije.
Zahvaljujem gospodine Babiću. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa, ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, naslušao sam se svega i svačega od svojih kolega poslanika koji su kritikovali ovaj rebalans i ove mere koje predviđa Vlada Republike Srbije. Neko od poslanika ustade i kaže – kako to da je budžet 2012. godine imao dug od 15,7 milijardi, a sada je 21 milijardu? Evo jedna prosta računica. Devetstotina miliona je kamata, na 15,7 milijardi duga, 2012, 2013, 2014. dve milijarde i 700 miliona. Ako još na taj dug dodamo i štetu koju smo imali da pokrijemo iz budžeta vezano za „Agrobanku“ i Razvojnu banku Vojvodine, dolazimo da ova Vlada stvarni deficit ima ispod 3% na nivou godine. Da sve ovo što se sada dešava jeste ništa drugo, nego plaćanje nekih tuđih obaveza, nekih tuđih dugova, nekih tuđih nepromišljenih poteza. Ne mogu da razumem kakav to um može da bude ljudski, da zarad opstanka na vlasti ili četiri godine nove vlasti, ili šake jedne vlasti, to stavi iznad sudbine sedam miliona ljudi. Svi koji brane tu politiku neka se stide. Sedam miliona sudbina. Da se ove mere ne donose, evo pokušao sam kroz sve diskusije kolega poslanika da čujem makar jedini drugi način koji je ostvariv i koji je realan, kako da izađemo iz krize. Niko nije dao odgovor. Niko. Jedino što nam preostaje jeste da počnemo da štedimo, ali kada ulazite u mere štednje morate da vodite računa o nekoliko stvari. Prvo je, da one na kojima ćete da štedite da im omogućite makar minimum dostojanstva koje imaju i drugi, to je da sa preteranim merama štednje ne povučete državu u recesiju. Da privredu ne povučete u recesiju. Mislim da su ove predložene mere nešto što je između onoga što bi oni koji pričaju da treba oštrije nastupiti i nešto što neki drugi pričaju da nam ništa nije potrebno, da možemo mi da nastavimo ovako još nekoliko godina da živimo. Da je ova vlasat neodgovorna, mogli smo da prodamo „Elektroprivredu“, „Telekom“, „Aerodrom Beograd“ i da isfinansiramo još četiri godine vlasti, ali postavljam pitanje šta posle toga? Neko reče da se setimo naših govora zašto smo kritikovali načine privatizacije koju sada sprovodimo. Pa zato što kada su sprovođene neke privatizacije u periodu od 2003. do 2012. godine, izbor je bio mnogo bolji, a izabrana rešenja najgora. Sada, zbog situacije u kojoj se nalazi država, najgora rešenja iz perioda 2003. do 2012. godine su danas jedina. Nemojte da se sklanjate pred tom odgovornošću. Rezultate privatizacije nećemo da spominjemo, ali pored rasprodaje imovine, javni dug je rastao polako ali sigurno i došli smo do onog nivoa kada više zbog servisiranja javnog duga, koji je zatečen 2012. godine, moramo da preduzmemo neke malo radikalnije poteze. Pokušalo se sa svime, sa povećanjem poreskih stopa, promenama raznih osnovica i načina oporezivanja. Sve to nije dalo one rezultate koji su očekivani. Sada jedino ovo preostaje. Priče oko poreske uprave, ja bih zamolio kolege koji kritikuju rad poreske uprave, a predstavnici su bivšeg režima, da u tu priču ne ulaze, jer ćete vrlo brzo imati priliku da se upoznate sa tim kakvu smo poresku upravu imali do 2012. godine i koji su to poreski dužnici stavljeni u fioku, da im porez nikada ne bude naplaćen. Koliko ima zastarelih poreskih potraživanja baš iz tog perioda dok ste vršili vlast? Razumem i spreman sam da kažem, ako pogrešimo negde, da priznam tu krivicu, ali ne mogu da razumem da sve one posledice koje su loše i koje je sprovodila neka druga politika, okrivljujete SNS. Nemojte. Budite sigurni da ćemo protiv toga da se pobunimo. Prihvatite taj deo odgovornosti već jednom. Proći će puno vremena dok vam građani to ne oproste. Smanjivanje penzija je najteži korak. Slušao sam ovde kolege kako su čitali šta se govorilo po izbornim kampanjama. Što ne kažete da je šteta od elementarne nepogode veća nego što ćemo da imamo uštede na penzijama? Zašto to ne kažete? Zašto to krijete? Ta obećanja su data pre elementarne nepogode. Zašto to ne prihvatite? Ja to nikada ne bih radio. Čak i kada sam grešio kao narodni poslanik opozicije, bio sam ubeđen da govorim istinu, a bilo je retko da sam grešio, jer sam postavljao pitanja i 2008, 2009, 2010. i 2011. godine ko će kredite da vraća kada je Narodna skupština davala garancije na zaduženje Republike Srbije.
Vreme, gospodine Arsiću.
Završavam. Izgleda mi da će građani Republike Srbije morati te kredite iz tih godina da vrate tako što ćemo im smanjiti penzije, tako što ćemo im smanjiti plate u javnom sektoru. Da li su ove mere dovoljne? Nisu, ali je hvatanje vazduha dok ne oporavimo privredu i infrastrukturu, koju ste nam u očaju ostavili, a onda možemo da pričamo o razvoju i o nekom boljem društvu. Na žalost, tolika je šteta da za to nije dovoljna ni jedna, ni dve godine nego mnogo više.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Pošto niko više od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne želi reč, saglasno članu 98. stav 4. Poslovnika, zaključujem zajednički načelni jedinstveni pretres o predlozima zakona, odnosno odluka iz tačaka 1, 2, 3. i 4. dnevnog reda. Nastavak u nedelju, u 10.00 časova.