Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 128 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 90 narodnih poslanika, odnosno više od jedne trećine narodnih poslanika, i da imamo uslove za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži objašnjenje ili obaveštenje u skladu sa članom 235. Poslovnika? (Da) Narodni poslanik dr Paja Momčilov je ovlašćen u ime Poslaničke grupe SRS-a. Reč ima gospodin Slobodan Maraš.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, završni račun NIS-a, prvi koji je predat, bila je dobit... Gospođo predsednice, molim vas, ako možete, da malo utišate, zaista ne čujem sam sebe.
Gospodo poslanici, molim vas da čujemo kolegu Maraša.
Pretpostavljam da je ovo dosadilo nekima, ali moram da napomenem da je u prvom završnom računu koji je predat od strane NIS-a dobit bila dve milijarde dinara. Revizija koja je učinjena od strane ruskog partnera kaže da je gubitak osam milijardi dinara. Superrevizija, koja je izvršena, kaže da je najmanje osam milijardi dinara gubitak. Negde je nestalo 90 miliona evra. U godini kada je Srbija od rudne rente naplatila 400 miliona dinara, izgubila je osam milijardi od strane NIS-a, odnosno 90 miliona evra. Gubitak "Srbijagasa" – 170 miliona evra, na "Jugorosgas" je otišlo 35 miliona. Moram da pitam predsednika Skupštine akcionara NIS-a, inače, ministra energetike, gospodina Škundrića – da li je neko odgovoran za to? Šta je s upravnim odborom koji je vodio NIS do kraja prošle godine, dok je NIS bio u vlasništvu države Srbije? Šta je s direktorom NIS-a? Ljudi, da li ste svesni, 90 miliona evra! Mi smo računali. To je, gospodine Iliću, ako je tu, 10 miliona vakcina. Koliko je to penzija? One tri hiljade ljudi, o kojima smo pre neki dan raspravljali, o smanjenju u javnoj službi, možda bi zadržali posao da je neko vodio sektor energetike na pravi način. Još jednom podvlačim – 400 miliona dinara dobiti od rudne rente, a 90 miliona evra NIS u gubitku. "Srbijagas" – 170 miliona evra. "Jugorosgasu" smo platili 35 miliona evra za proviziju. Da li će možda građani snositi taj gubitak, kroz cene benzina koje stalno skaču i kroz gorivo koje stalno skače? Moram da postavim pitanje odgovornima u ovoj državi – da li će građani to snositi ili je neko odgovoran za toliki gubitak? Ili možda postoji mogućnost da se poveća ulog ruski, odnosno procenat ruski u NIS-u? To je moje pitanje ministru energetike. Pitanje za predsednika Vlade – da li će se možda produžiti monopol koji ima NIS zbog ovih gubitaka? Gospođo predsednice, ovo je tema o kojoj pričamo već godinu dana i ovo je tema na koju već godinu dana samo jedan odgovor dobijamo, a to je tišina. Znači, neko je odgovoran i neko mora da odgovara. Ljudi idu u zatvor za tepsiju ribe. Neko je gurnuo NIS u gubitak od 90 miliona evra u roku od samo dva meseca. U oktobru je NIS bio na 20. mestu po uspešnosti evropskih firmi, po profitu. Za dva meseca, toliki gubitak. Prošle godine cena nafte je bila velika, svi su imali profit, sve kompanije koje se bave gorivom. Imate toliki problem koji se nadvio nad ovom državom. Neko ko vodi ovu državu, pre svega, taj sektor energetike, doveo je i građane u situaciju da snose posledice toga, zato što se cena goriva povećava. Mi ćemo ovde da raspravljamo za koji dan da li će da stoji – Novi Sad, glavni ili administrativni centar pokrajinskih organa. Građane Novog Sada mnogo više interesuje zbog čega je firma koja je bila nosilac razvoja tog grada u takvom gubitku.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Miroslav Markićević ima reč.
Poštovana predsednice, imam pitanje, pre svega, za vas. Da ne bih potrošio vreme, cela Srbija zna šta ću da pitam. Ponoviću za 30 sekundi. Direktorka Vladine Kancelarije za pridruživanje EU, gradonačelnik Beograda i savetnici predsednika Republike su za poslednje četiri godine, baveći se marketinškim poslovima, prihodovali preko 500 miliona evra, tj. u proseku, dnevno, preko 500 hiljada evra. Pre 34 dana postavio sam pitanje u vezi s ovim, da nadležne institucije i organi provere da li je ovo moguće, da li je ovo ispravno, da li je sve po zakonu. Sada pitam vas, pošto ste u najavi jesenjeg zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije apostrofirali i nadzornu ulogu Narodne skupštine Republike Srbije, odnosno da biste, pre svega, vi i Narodna skupština, kontrolisali sprovođenje zakona. Mislim da su podaci koje iznosim u vezi s korupcijom, a mi smo mnogo zakona doneli koji su u vezi s korupcijom, odnosno sprečavanja korupcije. Molim vas da nama ovde i građanima Srbije javno kažete šta ste preduzeli povodom očigledno ignorantskog stava Vlade Republike Srbije i pojedinih ministara kojima sam postavio pitanja, a koji ne žele da odgovore na njih. Bili smo nedavno svedoci ovde, kada je gostovao premijer Mirko Cvetković, da je na jedno od pitanja koje sam mu postavio, a to su sva ova pitanja, rekao da zna odgovor ali da neće da odgovori. Želim da vas podsetim da ste vi, na prolećnom zasedanju, u mom čuvenom pitanju o izgradnji igrališta za invalide, javno pomenuli ministarku omladine i sporta, gospođu Marković. Tražim, u ime građana Srbije i u ime narodnih poslanika, a verujte da svi ovde, pogotovo iz vladajuće koalicije, žele odgovor na ovo pitanje. Najmanje devet poslanika DS-a mi je prišlo pojedinačno i reklo da bi oni posebno želeli da čuju odgovor na ova pitanja. Dakle, pitam vas, šta ćete da preduzmete? Da li je prvi korak da ne vršite selekciju podobnih i nepodobnih ministara, da svim ovim ministrima kojima sam postavio pitanje, na čelu s predsednikom Vlade, uputite javnu opomenu s tog mesta, kao što ste to uradili gospođi Snežani Marković, ministarki za omladinu i sport? To je najmanje što treba da uradite, da zaštitite dostojanstvo i integritet ove skupštine. Svedoci smo ovih dana da nema dovoljno respiratora, da ne znamo koliko ima kreveta, a sve u vezi s ovim novim gripom. Tvrdim, mislim da tako i većina građana Srbije misli, da ima dovoljno novca da ne bude 700 hiljada gladnih, nego je ta tzv. društvena raspodela, možda je ovo termin neki iz nekih samoupravnih vremena, ali ja ne znam bolji, nepravedna. Želim da podsetim vas i vašu vladajuću koaliciju da ste vi pobedili na jednom od slogana - "socijalna pravda". Gde je ovde "socijalna pravda" da neki nemaju, nije neki, nego 700 hiljada ljudi su na ivici gladi, a neki zarađuju po 500 hiljada evra dnevno sa 11 zaposlenih? Ili, neka neko demantuje ovo što ja govorim, a ovo su podaci sa sajta Agencije za privredne registre, dakle, državnog organa, ovo nije politički pamflet, ovo su sve prepisane cifre. Želim da ohrabrim medije i novinare da mi više ne prilaze pokunjeno i sagnutih glava u prostorijama Skupštine da kažu da ih grize savest, ali da su pod pritiskom, pogotovo na Javnom servisu, zato što tamo treba da otpuste 600 radnika. Dakle, pozivam Javni servis, jer njega plaćaju građani Srbije, da zakaže emisiju, da pita ove ljude – kako je moguće da oni sa 11 zaposlenih zarađuju desetine miliona evra? Da to radi privatna firma s privatnom firmom, da svi pohvalimo, ali oni sarađuju, oni su sarađivali sa javnim preduzećima. Tako se isisava budžet, pare građana Srbije, i ulaže se u neke marketinge, u političke promocije stranaka i pojedinaca. Prema tome, gospođo predsednice, najmanje što treba da uradite ovoga trenutka, to je da date javnu opomenu premijeru Mirku Cvetkoviću i svim ministrima koji odbijaju da odgovore na ova pitanja. Dobio sam odgovore od nekoliko organizacija koje sve onako, narodski rečeno, šuć-muć, dakle, ne smeju da odgovore. Pozivam javno druga Rodoljuba Šabića, Poverenika za informacije, jer su se ispunili zakonski uslovi da počne čovek da radi svoj posao, jer ga za to plaćaju građani Srbije. Hvala lepo.
Zahvaljujem. U više navrata, vaše izražene sumnje su prosleđene nadležnim ministarstvima i Vladi. To ćemo učiniti i ovaj put, ali s obzirom na to da bi odgovore trebalo da dobijete od Ministarstva unutrašnjih poslova, Ministarstva zdravlja, Ministarstva informisanja i još nekih ministarstava, fokusiraćemo se sada ne samo na Vladu, nego ćemo ovaj put konkretno usmeriti vaša pitanja i izražavanje vaših sumnji na sva ministarstva koja resorno mogu dati odgovore. Da li ćete vi biti zadovoljni tim odgovorima, u taj segment zaista ne mogu ulaziti, ali ćemo sigurno, stručne službe i ja, to učiniti danas ponovo. Gospodin Paja Momčilov ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, postavio bih ispred SRS-a pitanje Vladi gospodina Mirka Cvetkovića i Ministarstvu zdravlja – kako je moguće da je došlo do tolikog stepena uznemirenja u javnosti zbog trenutne situacije s pretećom epidemijom gripa uzrokovanom virusom H1N1? Svi ste vi svedoci poslednjih dana šta se događa, a kada govorim o uznemirenju, mislim o nekoliko stvari. Prvo, zašto je došlo do kašnjenja da se primene mere prevencije, vakcinacijom? Biću slobodan da vas podsetim da je u saopštenju SZO od 5. novembra jasno kazano da je od jula u svetu 5.700 osoba umrlo od posledica ovog gripa. Dalje je jasno rečeno da se ova pandemija neminovno širi i da će zavladati svetom, a takođe je kod nas dugo unazad pričano o opasnostima epidemije gripa u našoj zemlji. Bio bih slobodan da vas podsetim i na izlaganje gospodina Kona, predsednika Komisije za praćenje epidemije, koji je u članku u listu "Blic" lepo rekao: "Epidemija je neizbežna", čak je bio slobodan da izjavi da će dva miliona naših građana oboleti od ovog virusa. Druga stvar koju bih hteo da pojasnim jesu kontradiktorne informacije koje pružaju javnosti medicinski stručnjaci, koje su nedozvoljene. Imate danas situaciju da u Beogradu škole ne rade, a u Novom Sadu, dečije ustanove rade. Znači, u jednoj istoj zemlji, zahvaljujući ovako nejasnim informacijama, imate različitu situaciju. Ono što je interesantno, gospodin ministar je ovde sebi dozvolio i jedno grubo kršenje ljudskih prava, kada je naložio da se traže potpisi od roditelja u predškolskim ustanovama koji ne žele da vakcinišu svoju decu, a čak je u jednom svom intervju izjavio da će on tražiti te potpise i od građana koji su primili vakcinu, što dodatno uznemirava našu javnost. Ono što je nedozvoljeno, to je da se uopšte ne pružaju adekvatne informacije od strane Komisije o vakcinama. Poznato je da je najbolja i najefikasnija ''mrtva split vakcina'', bez ađuvanasa, i to treba građanima kazati, a ne plašiti ih zamagljenim pričama. Na kraju, moramo spomenuti jučerašnji skandalozni tender, koji je očigledno namešten. Zašto je taj tender namešten? Prvo, zašto taj tender nije bio javan? Zašto nije bilo oglašavanja, da se prijave oni koji bi mogli da učestvuju na tenderu, a takvih proizvođača u svetu ima 20-ak? Nismo u ovom trenutku bili u stanju da napravimo svoju vakcinu, kazaću par reči i zašto, ali nije dozvoljeno da se jednom monopolisti, Miškoviću i "Delti", dozvoli da vrše distribuciju vakcine. Zbog čega? Imamo od SZO licenciranog distributera, šesti u svetu od 60 aplikanata. Torlak je dobio licencu SZO za licenciranje za distribuciju vakcina. Zamislite zemlju koja preskoči ovlašćenog distributera i daje nekom Miškoviću pravo da se bogati! Šta je još nedopustivo i skandalozno u celoj stvari? Kineska vakcina je najbolja od svih ponuđenih, i od ove ''Novartisove'', koja je duplo skuplja. Ako je duplo skuplja, zašto je najbolja? Zato što je ''split vakcina'' mrtva, nema ađuvanasa. Ti ađuvansi, ti dodaci prave komplikacije kojih se ljudi boje. Ali, šta nije bilo? Nisu imali garancije bankovne i nije bila u EU potvrđena. Pa, naravno, Kina nije u Evropi, ona ima potvrdu svoje agencije za lekove. Ta vakcina bi bila ispitana u našoj agenciji, po našim zakonima. Tako mora. Prema toma, Vlada mora da se izjasni. Ovo što ona radi, to je dodatno ugrožavanje biološkog integriteta nacije i mora da položi računa narodu Srbije, a ne Skupštini, za ovo što radi. Hvala vam.
Zahvaljujem. Imamo informacije da epidemiološka situacija u ovom momentu nije u svim krajevima Srbije ista, a zdravstveni radnici i lekari imaju obavezu da daju prave informacije i da ne koriste zdravstveno stanje građana u političke svrhe. Reč ima gospodin Miroslav Markićević. Koji je osnov?
Hteo sam da vama, ako dozvoljavate, repliciram. Radi političke korektnosti i političkog poštenja, ja sam sove govornice prozivao dok nije završena izgradnja igrališta za invalide i malo me nervira vaš stav ovde. To je ministarka iz G 17, koja je uradila po Poslovniku, odgovorila na moje pitanje i izgradila to igralište, a kad pitam 35 dana nešto u vezi sa članovima DS-a, vi imate dva kriterijuma. Dakle, ministarku Marković ste javno opomenuli s tog mesta, a ove ljude koje sam prozvao ovde, odnosno ministre, pogotovo zbog toga što je premijer, sedeći ispred vas, rekao da zna odgovor na to pitanje, ali neće da odgovori, niste. To kod mene izaziva dodatnu sumnju da selekcionišete, odnosno politički selektirate neke ministre. Neki mogu da budu javno opomenuti za ono što nisu uradili, to hoću da istaknem zbog ličnog stava, i političkog i ljudskog, a za neke ministre koji su iz DS-a, ljude koji su iz DS-a i ljude koji su u kabinetu predsednika Republike, i vi ulazite u to kolo i štitite ih.
Jedini moj ministar je ministar zdravlja, jer sam lekar i zdravstveni radnik. Gospodin Vladan Batić ima reč.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, čini mi se, gospođo predsednice, da ne bi trebalo da se hvalite da vam je jedini ministar ministar zdravlja. Nije dobro za vas, a evo, čućete zašto kada postavim ovo pitanje. Dakle, predložio sam, nije usvojeno, da se održi posebna sednica parlamenta vezana za pandemiju gripa H1N1. Pitanje za Vladu i ministra zdravlja – zašto blagovremeno, po Zakonu o javnim nabavkama, nije raspisan tender? Prvo, vakcina bi bila nabavljena jeftinije, po definiciji i logici, i drugo, mogla bi da bude nabavljena blagovremeno, jer šta znači priča da će poslednje dve tranše stići krajem februara, odnosno krajem marta. Dotle, ko živ, ko mrtav. Odgovor je bio da, navodno, nema vakcina i da se nije mogla ranije kupiti. Pa, kako je onda juče otkriveno da je ''Novartisovom'' vakcinom vakcinisano već 42 miliona ljudi, kad je nema? Drugo, kako je Slovenija, još u julu, kupila od firme „Glakso Smit Klajn“ 1,3 miliona doza vakcina po ceni od sedam evra po jednoj vakcini? Sada se u medijima pogrešno govori da je juče otvoren tender, da je bilo tendera. Laž. Nije bilo tendera, nego je na tri adrese poslato da te firme pošalju ponudu i navodno je jedina ispravna bila ponuda „Norvatisa“. Dalje, gospodin Tiodorović, član Radne grupe za borbu protiv H1N1, 26. oktobra je rekao da će cena vakcine biti između 6 i 7 evra. Juče je isti taj čovek, maltene, slavodobitnički saopštio da smo je dobili jeftino, po 8,45 evra. Razlika je, na 3 miliona doza vakcine, 4,5 miliona evra. Sledeće pitanje, približavamo se finalu ovog pitanja, kolika je provizija „Jugohemija-farmacije“, zastupnika, odnosno distributera „Norvatisa“? Ne znam da li je tačno, kažu da jeste, da je većinski vlasnik „Jugohemija-farmacije“ Mišković. To ne znam. Tražim odgovor na to pitanje. Čujte i ovo, znate li ko je bio najveći donator političke stranke G17 u 2004. godini? Najveći donator je „Jugohemija-farmacija“. Možda je u pitanju koincidencija. Ne znam, ali više u koincidencije ne verujem. Hvala.
Vaše pitanje će biti prosleđeno Vladi i resornom ministarstvu. Gospođa Suzana Grubješić, replika.
Gospodine Batiću, za razliku od vas, G17 plus je uvek predavala transparentne finansijske izveštaje, s imenima donatora, kako pravnih, tako i fizičkih lica. Odgovorno tvrdim, kao nekadašnji direktor stranke, da „Jugohemija“ nikada nije bila donator, niti sponzor moje stranke. To se može proveriti. Odbor za finansije ima svu dokumentaciju od momenta od kada je G 17 plus postala stranka, od kraja 2003. godine, pa do danas. Molim vas da ne iznosite ovakve neistine, pošto nije baš prigodno za vas i vašu poziciju da pitanjima koja ste postavili dodajete i ovakve neistine.
Gospodin Batić, replika.
Divno je kako šef poslaničke grupe na istinu odgovara lažima. Evo kako, „ Blic“, 29. septembar 2005. godine, strana 4, a to možete da vidite i na sajtu vaše stranke, ne treba vam „Blic“. Dakle, šta piše u „Blicu“ od 29. septembara, a podaci su preuzeti sa sajta eksperata iz G 17 plus: ''I lane je darivalo preduzeće „Jugohemija- farmacija“, iz Beograda, sa skromnih 225 hiljada, a 200 hiljada dinara je izdvojila firma „Lek NS“ D.O.O. iz Novog Sada''. Nešto su vam ove firme za lekove glavni donatori, ali to nije problem, već se pominju i neka privatna lica, Branko Dršanović iz Loznice, vaša bivša poslanica Nadica Momirov itd. Prema tome, ovo su zvanični podaci. Ovo nije neistina, ovo je istina i očekujem vaše izvinjenje.
Gospodin Radojko Obradović ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Ono što sve nas poslanike građani najviše pitaju jeste šta nas čeka sledeće i narednih godina. Ono što mi kao poslanici Narodne skupštine ne možemo da kažemo, jeste kako će u ekonomskom smislu izgledati sledeća godina, iz prostog razloga što budžet, iako je odavno trebalo da bude u Skupštini Srbije, još uvek nije stigao. Ono što je sigurno i jedino izvesno jeste da će sledeće godine biti zamrznute plate i penzije i pretpostavlja se da će sledeće godine inflacija biti oko 5%, a rast BDP oko 1 do 1,5%. Šta će sa penzijama biti u godinama koje dolaze? To je sastavni deo aranžmana i pregovara s MMF-om; politika penzija i reforma sistema penzionog osiguranja je sastavni deo tog aranžmana s MMF-om. Potpredsednik Vlade zadužen za reformu penzionog sistema, predsednik stranke PUPS, kaže da će se narednih godina penzije usklađivati sa rastom zarada. Potpisnik aranžmana s MMF-om, Radovan Jelašić, i ministar finansija kažu da to nije istina. Predsednik Vlade Mirko Cvetković ima neutralni odgovor. Srbija u ovom trenutku ima milion i sedamsto hiljada penzionera. Više od 14% stanovnika Srbije je starije od 65 godina.Apsolutno je nekorektno stvarati sliku u javnosti da su penzioneri odgovorni za ono što će nas čekati narednih godina i da budućnost zemlje zavisi isključivo od toga da li će ti ljudi, koji su zaslužili svoje penzije, koji su ih ostvarili po zakonima ove zemlje, primati penzije ili neće. Šta je, u stvari, dogovoreno s MMF-om? Ako pažljivo slušamo guvernera Jelašića, ministarku finansija Dianu Dragutinović i predstavnike MMF-a, oni potpuno jasno i nedvosmisleno kažu da je dogovoreno da se penzije narednih godina usklađuju isključivo prema inflaciji; u slučaju da rast BDP nakon 2011. godine bude veći od 3%, da se penzije koriguju za rast veći od 3%. Ono što je najvažnije, to je guverner Jelašić izneo na konferenciji za novinare nakon završenih pregovora, jeste da će do 2015. godine udeo penzija u BDP-u biti smanjen sa 13%, koliko je danas, na 10%. Znači, za gotovo 30% će biti masa penzija manja u narednih pet godina. Ako se zna da nas čeka vrlo blagi rast, ako se zna da se svake godine broj penzionera uvećava, ako se zna da je naša zemlja, nažalost, među najstarijima u svetu, onda je jasno da je ovo moguće samo tako što će penzije biti prvo obezvređene stopom inflacije, a da će se nakon toga drastično smanjiti masa penzija, samim tim i penzije. Svetska banka je uradila jednu studiju i ona upravo upozorava da ovakav pristup nije dobar, jer će ovim pristupom, dugoročno, penzije doći do9% prosečne plate. Studija se zove „Kako sa manje postići više“. Osnovno pitanje je – zašto najviši državni funkcioneri stvaraju konfuziju kod svih nas, ne samo penzionera, nego kod svih građana Srbije? Ako Radovan Jelašić i Diana Dragutinović, guverner NBS i ministarka finansija, tvrde jedno, potpredsednik Vlade Krkobabić dijametralno suprotno, Mirko Cvetković ima potpuno neutralan stav, ko onda u Srbiji zna šta je dogovoreno? Ne možemo za sve da pitamo predsednika Republike Borisa Tadića, šta je dogovoreno s MMF-om. Naše pitanje za predsednika Vlade i guvernera NBS je vrlo jednostavno – šta je dogovoreno, vezano za politiku penzija, s MMF-om?
Zahvaljujem. Povreda Poslovnika, gospođa Suzana Grubješić, a zatim Poslovnik reklamira gospodin Momčilov.
Poštovana predsednice, povređen je član 104. Poslovnika Narodne skupštine, povređeno je dostojanstvo Narodne skupštine. Nemam nameru da se izvinjavam nekome ko konstantno iznosi laži o mojoj stranci, ne pada mi na pamet da to činim.
Molim vas da koristite prikladne termine i vi i svi ostali poslanici.
Izvinite, taj termin samo sam citirala od prethodnog govornika, tako da shvatite to kao citat.
I na njega se odnosi isto.
Njega niste opomenuli. Znači, ne pada mi na pamet da se izvinjavam za nešto što je već godinama poznato kao laž. Postoje stranke koje uredno ispunjavaju svoje obaveze, u skladu sa Zakonom o finansiranju stranaka, i dostavljaju svoje izveštaje. Nikada, ali nikada, nisam, ni kao član Odbora za finansije, uspela da vidim finansijski izveštaj stranke dotičnog gospodina. Molim vas da i ubuduće, kada se bude ovako javljao i iznosio laži, prekinete i njega, baš kao što ste i mene. Hvala.
Gospodin Paja Momčilov.
Uvažena predsedavajuća, javljam se za reč da neke stvari pojasnim. Biću vrlo kratak. Poštujem to što ste dali komentar na moje izlaganje, ali bojim se da niste suštinu shvatili. Apelovao sam da Vlada odgovori na pitanja koja sam postavio. Centralno pitanje je uloga „Torlaka“. Ako „Torlak“ nije osposobljen od 2000. godine da pravi kvalitetnu vakcinu, zahvaljujući nedostatku materijalnih sredstava, koja su obezbeđena od EU i Evropske banke, 20 miliona evra je u pitanju, koja stoje i čekaju da budu aktivirana, ako već nemamo svoju vakcinu, a ima je Mađarska, koju je mogla da proizvede privatna firma, ovu novu vakcinu, zašto je onda uskraćeno pravo distribucije, kada smo već dobili licencu od Svetske zdravstvene organizacije? „Torlak“ je dobio to pravo da licencira, a daje se nekoj imaginarnoj firmi, koja mi je potpuno nejasna. Ono što hoću da kažem, time završavam, molim vas, vi ste rekli da sam ja na neki način zloupotrebio i u političke svrhe ovu temu. Ne, ja jesam političar, vi jeste političar, osećali se tako ili ne, smatram da je zadatak političara u ovom domu da kontroliše Vladu. Kontrolna funkcija Parlamenta je upravo u tome da se bavimo životnim problemima. Da sam u Londonu, kao što sam bio prošle nedelje, s delegacijom, ministar bi danas odgovarao na ovo moje pitanje. Svakog dana se odgovara pola sata na pitanja od strane ministara u Britanskom parlamentu, a tamo je kolevka parlamentarne demokratije, dok jednom nedeljno imate premijera. Prema tome, ako je politika – jeste politika, kažite mi samo da li je nečasna politika, a ja kažem da je to zadatak političara i da se ne osećam uopšte povređen time što ste kazali da sam držao politički govor. Hvala vam.
Gospodin Maraš, povreda Poslovnika.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsednice, član 27. Vi ste dozvolili da u danu kada se postavljaju poslanička pitanja Vladi, ovo pređe u dijalog između vas i poslanika i između samih poslanika. U skladu s članom 27, treba da vodite računa o redu na sednici i da vodite sednicu. Znam da ćete reći da je vodite u skladu s Poslovnikom, ali nije. Mi ovde slušamo populističke priče. Izračunali smo, osam milijardi, odnosno 90 miliona evra – moglo je da se kupi 10 miliona vakcina po najnovijoj ceni. Da ne pričamo više o tome. Neko je ovu državu, odnosno Vlada koja je vodila i ljudi koje je postavila su ojadili državu za velike pare. Niko nije odgovaran. Nije tačno. Neko mora da odgovara i onda bismo izbegli ovakve diskusije kakve smo do sada čuli.
Gospodine Maraš, hvala na ideji da replike svedemo na minimum, ali član 235. ne isključuje i mogućnost replika. Mislim da nisam povredila Poslovnik, ali, ako niste zadovoljni, možemo u danu za glasanje. Nećete. Dobro. Gospodin Tomislav Nikolić ima reč. Izvinite, molim vas, povreda Poslovnika, gospodin Batić.
Gospođo predsednice, član 104. Znam da istina boli. Nisam izrekao nikakvu neistinu. Samo sam u sklopu svog poslaničkog pitanja konstatovao da je najveći pojedinačni donator političke stranke G17 plus u 2004. godini, to je zvaničan podatak koji se može naći na sajtu, bila firma „Jugohemija-farmacija“; nisam uopšte pravio aluzije da li to ima neke veze s nabavkom vakcina od švajcarske firme „Novartis“, čiji je zastupnik, odnosno i distributer „Jugohemija- farmacija“. To su činjenice. Što se tiče navoda gospođe Grubješić, DHSS uredno dostavlja finansijske izveštaje nadležnom Odboru za finansije; to se, takođe, može proveriti uvidom u sajt Odbora za finansije. DHSS nema sponzore među tajkunima. To je možda naša greška, ali šta da radimo kad smo takvi. Dalje, DHSS nije imala aferu s nekim bankama u Mađarskoj u vezi s pranjem para i nije bio član ili prijatelj DHSS-a šef UBOPOK-a, koji je tu aferu prikrio. Toliko, radi javnosti. Hvala.
Gospodine Nikoliću, molim vas, ponovo se prijavite da vam dam reč. Izvolite.
Hvala vam što sam ipak dobio reč. Smatram da ne vodite dobro sednicu, ali, da ne budem stalno zadužen za to da vas opominjem, radite kako god hoćete. Ja imam dva pitanja. Jedno je sledeće. Srpska napredna stranka je zakazala Skupštinu za nedelju, s početkom u 10 sati u ''Sava'' centru i treba mi obaveštenje – hoće li biti zabranjeni skupovi ili ne, pošto iz cele Srbije dolaze delegati; tamo se zakupljuju autobusi, stvaraju se nekakvi odnosi dužničko-poverilački? Treba da znamo da li se država sprema da zabrani skupove ili ne? Da li će naš skup, konačno, jednom biti dozvoljen? Da podsetim one koji o tome odlučuju da je trebalo 18. oktobra da održimo skup, pa nam je zabranjen, zato što u vreme dolaska predsednika Medvedeva, tri dana pre i tri dana posle, nisu dozvoljeni skupovi. Onda se bečila Severina 19, pevala je mirno. Valjda nije bila opasnost po predsednika Ruske Federacije. Molim vas da hitno prosledite Komisiji koja će o tome da odlučuje naše pitanje – da li će biti zabranjeni javni skupovi, kako bismo znali dalje da se organizujemo? Da li bi to značilo da ni Skupština više neće da radi? Drugo pitanje je sledeće. U subotu je Nemačka obeležila svoj veliki dan, 20 godina od rušenja Berlinskog zida. Pretpostavljam da je i za veći deo Evrope to bila prilika za svetkovinu. Taj dan je obeležen i u Beogradu, gala koncertom u ''Sava'' centru, pod pokroviteljstvom nekih sponzora, a, naravno, to je radio i Javni servis. Imam pitanje za predsednika Republike Srbije – zašto je iskoristio taj dan da duboko ponizi i povredi Srbiju, ako već ne misli o tome da je to isto učinio i s Ruskom Federacijom? Naime, predsednik Boris Tadić je iskoristio taj skup da održi dugi govor, u kome je rekao da je rušenje Berlinskog zida bilo rušenje zida između demokratije i diktature, zaboravljajući pri tom da su taj zid podigle sve svetske države, koje su smatrale da je tog časa potrebno da se potpuno uništi seme zla koje je vladalo Evropom. Kad je došlo vreme da bude srušen, srušili su ga, i to se nas mnogo i ne tiče. Potom je rekao da je 5. oktobra isti takav zid srušen i u Srbiji. Time je Srbiju svrstao u diktatorske zemlje do 5. oktobra, na samo nekoliko dana pred odlučivanje u Međunarodnom sudu pravde o tome može li Kosovo da bude nezavisna država, dok je glavni adut tzv. nezavisne države Kosovo u borbi za nezavisnost taj da su živeli u diktaturi, u kojoj su bili potpuno obespravljeni, i pozivaju se na jedan presedan, na sudsku praksu tog suda koji je utvrdio da narodi kojima su potpuno uskraćena ljudska prava, koji žive u diktaturi – imaju pravo da otpočnu postupak za stvaranje svoje države i imaju pravo da im ta država bude priznata. Ja vas molim, sve vas koji vodite ovu Srbiju, sada, ovako javno kako je vodite – uzdržite se od toga da svoju zemlju optužujete samo zato što u vreme za koje je optužujete niste bili na vlasti. Juče sam slušao raspravu o tome kada je ko bio u Vladi i kada je ko koji predlog zakona predložio i da li je baš on uticao na to ili nije, odnosno da li je u toj koaliciji samo pomagao da se vlada, ili je direktno odlučivao. Još jednom vas molim – pokažite malo više brige za državu i za narod. Srbija do dolaska DOS-a na vlast nije bila diktatura. Ako to intimno mislite u sebi, zadržite to mišljenje, ali to nije mišljenje koje sme da iznese predsednik Vlade, predsednik Republike, onaj koji nas bude zastupao u Hagu. Već čujem nagoveštaje tih naših zastupnika, koji govore o tome da je Srbija bila diktatura. Zato pitam predsednika Srbije Borisa Tadića – šta je njegov cilj, kojom bi on presudom u Hagu bio zadovoljan, da li presudom da Albanci imaju pravo na nezavisnost, ili presudom da Srbija ima pravo na KiM?
Ima reč gospodin Đuro Perić.
Gospodin Obradović je pokrenuo jedno pitanje vezano za razgovore s MMF-om. Upravo zbog kontradiktornih izjava koje su bile u javnosti pre nekog vremena, a to će se verovatno i dalje nastaviti, mi smo juče, kao poslanička grupa, imali sastanak u Vladi kod potpredsednika Krkobabića, gde smo dobili prezentaciju zaključaka Vlade o tome šta je tada stvarno dogovoreno. U tom smislu, nama je prezentirano ono što je on i javno govorio o tome. Potpuno se slažem da treba ovde da se dostavi to što je stvarno dogovoreno, da Vlada prezentira Skupštini taj pravi rezultat, a ne ono što se posle razgovora pojavljuje u javnosti, kontradiktorno, što svako izjavljuje na svoj način. Hvala.
Ima reč gospodin Radojko Obradović.
Ja ću vrlo kratko da kažem. Ono što sam citirao u prilog postavljanju pitanja je aktuelna monetarna makroekonomska politika, Konferencija za štampu Radovana Jelašića 5. novembra, koju imate na sajtu NB, gde on eksplicitno govori o ovome što sam ja rekao. Druga stvar je izveštaj koji je Svetska banka uradila na zahtev Ministarstva finansija, gde se, takođe, eksplicitno kaže – Srbija, kako sa manje uraditi više. Ostalo su izjave kojih smo svi svesni. O ovako važnoj stvari, bitno je da se što pre iznesu činjenice pred poslanike Skupštine.
Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč nastavljamo radom. Obaveštavam vas o odsustvu narodnih poslanika. Sprečeni su da sednici prisustvuju narodni poslanici: Momo Čolaković, Siniša Stamenković, Milica Radović, Željko Tomić, Balint Pastor i Elvira Kovač. Takođe vas obaveštavam da sam, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pored predstavnika predlagača Milana Markovića, ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu, pozvala da sednici prisustvuje i Zoran Petrović, pomoćnik ministra. Prelazimo na 22. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O JEDINSTVENOM BIRAČKOM SPISKU (nastavak u načelu) Izvolite, gospodine ministre. Ima reč Gordana Rajkov, izvolite.
Poštovana predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pošto smo se vratili na raspravu o Predlogu zakona o jedinstvenom biračkom spisku, pre svega, želim da kažem da će Poslanička grupa G17 plus podržati donošenje ovog zakona, jer bi on trebalo da obezbedi tačnost i ažurnost ovih podataka i da na jedinstven način uredi ovu oblast. Ono o čemu bih želela u ovoj raspravi da govorim jeste član 15. ovog zakona, koji predviđa uvođenje mogućnosti da se glasa u mestu boravišta, a o čemu je nekoliko poslanika juče izrazilo određene nedoumice i zabrinutost. S druge strane, želela bih da ukažem na one grupe građana kojima će ovakvo rešenje, prvi put posle puno godina, omogućiti da konačno ostvare svoja građanska prava i da učestvuju na izborima. Pored različitih drugih grupa, u kojima je juče gospodin ministar pominjao i studente, ja bih želela da pomenem ljude koji dugo borave u ustanovama za dugotrajni smeštaj van mesta svog boravka, kao što su stara lica ili osobe s invaliditetom. Primer toga, koji već dve godine pokušavam da prezentujem, jeste Dom za odrasla invalidna lica "Dragiša Vitošević" na Bežanijskoj Kosi u Zemunu. U ovom domu borave 24 osobe s invaliditetom iz 18 opština širom Srbije, od kojih su neke udaljene po 400 km od Beograda. Takođe, ima 56 osoba s invaliditetom koje su sa 13 beogradskih opština, uključujući i prigradske, kao što su Grocka, Barajevo, Obrenovac i Lazarevac. To znači da samo u ovoj jednoj, relativno maloj, ustanovi, 80 građana i građanki Srbije ne može da ostvari svoje osnovno biračko pravo. Potpuno je jasno da ljudi koji tu borave na dugotrajnom smeštaju imaju određene teškoće u kretanju, ne mogu da na dan izbora idu u svoja mesta, gde im je prebivalište, jer to zahteva poseban prevoz, iziskuje pomoć, iziskuje dodatna sredstva i, naravno, niko od njih to ne može da ostvari. Takođe bih podsetila da u Srbiji oko 10.000 naših starijih sugrađana boravi samo u državnim domovima za smeštaj starih lica, a znamo da postoje i privatni, od kojih, otprilike 8.000 tih lica, zapravo, nema mesto prebivalište ne teritoriji ne kojoj se ovi domovi nalaze. Praktično, 8.000 ljudi u ovim domovima ovo pravo ne može da ostvari. Inače, imamo naviku da zaboravimo da ljudi odu u takav jedan dom. Oni ne prestaju da budu građani ove zemlje i da se interesuju za ono što se u državi događa i da žele da na te stvari utiču koliko mogu. Da stvar bude apsurdnija, pred svake izbore, skoro da nema političke stranke koja odjednom ne počne da posećuje ove staračke domove, ili domove osoba s invaliditetom, da vodi razgovore, da gleda šta bi mogli da im pomognu, a da, pri tom, ovi ljudi nemaju mogućnost da na izborima zaista izraze neku svoju preferenciju. Zbog toga, mislim da je neophodno da ovaj predlog člana 15. u zakonu ostane takav. Ukoliko postoje nekakve nedoumice ili nejasnoće, u daljem nastavku rasprave se mogu precizirati i razjasniti, naravno, pretpostavljam da može da se to uradi. Zaista se zalažem, zbog desetina hiljada naših građana kojima će ova odrednica po prvi put omogućiti da koriste svoja biračka prava, da za tu odrednicu i glasamo. Poslanički klub G17 plus će u danu za glasanje podržati ovaj predlog zakona. Hvala vam.
Zahvaljujem. Ministar, gospodin Milan Marković. Izvolite.
Samo da vam zahvalim na produbljivanju diskusije vezane za član 15. i da vas uverim da će ovaj član sigurno ostati našim sugrađanima u zemlji. Dakle, svima nama biće omogućeno ubuduće da glasamo u mesto boravišta. Hvala vam.
Gospođa Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, juče je ministar, gospodin Marković, u replici jednom narodnom poslaniku, rekao, a na temu Predloga zakona o jedinstvenom biračkom spisku, da je svako u ovoj sali bio na vlasti i da je imao mogućnost da donese ovaj ili ovakav zakon. Radi podsećanja i radi javnosti, gospodine Markoviću, na predlog SRS-a, u oktobru 2000. godine donet je Zakon o izboru narodnih poslanika. Taj zakon se, uz neke manje korekcije, primenjuje i dan-danas. Taj zakon je doneo dve, da kažem, revolucionarne demokratske tekovine. Jedna je jedinstveni birački spisak, druga je nadzorni odbor. U vreme kad je taj zakon donet, SRS je uspeo nešto što nikome nije pošlo za rukom u vezi s predlogom ovog zakona i njegovog usvajanja – objedinili smo i vlast i opoziciju. To isto smo uradili 1993. godine, kada smo uspeli da izdejstvujemo da se izglasa zakon u kome je Srbija jedna izborna jedinica. Vi ste, slično vašoj koleginici, ministru pravde, krenuli u reformu, gde se, bez ikakvog pokrića, hvalite u javnosti kako ćete, izmenama ovih izbornih zakona i zakona koji su prateći uz izborne zakone, vi promeniti politički život u Srbiji. Gospodine Markoviću, najpre, neke stvari u tom smislu radite suprotno članu 5. Ustava Republike Srbije, koji jemči da se priznaje uloga političkih stranaka u demokratskom oblikovanju političke volje građana. Vi želite ovim vašim reformama da na svaki način istisnete političke stranke, što je potpuno nenormalno u demokratskim društvima i u parlamentarnoj demokratiji. To imamo u onom vašem predlogu zakona o lokalnim izborima, to imamo u vašoj najavi zakona o državnoj izbornoj komisiji. Ne znam samo kako planirate da prevaziđete član 102. Ustava Republike Srbije, koji garantuje proporcionalni sistem na republičkom nivou. Vi već najavljujete da ćete i ovaj zakon da menjate. Naravno, ovo je sve neka vrsta uvoda u raspravu o ovom zakonu, Predlogu zakona o jedinstvenom biračkom spisku. O ovim ostalima ćemo govoriti kada dođe vreme za to. Član 12. Zakona o izboru narodnih poslanika kaže – u Republici Srbiji kompjuterski se vodi opšti birački spisak po opštinama, kao deo jedinstvenog povezanog sistema. Juče ste rekli da ovo ne znači jedinstveni birački spisak. Ministre, jasno i glasno piše da je ovaj zakon već predvideo postojanje jedinstvenog biračkog spiska. U čemu je problem? Problem je u tome što se vi za devet godina niste tehnički pripremili za formiranje jedinstvenog biračkog spiska, ne zato što niste sposobni, ne zato što vi to ne znate, već zato što vam to ne odgovara, kao što u poslednjih devet godina nije funkcionisao nadzorni odbor ni na jednim parlamentarnim, niti predsedničkim izborima. Ta obaveza postoji u zakonu. Problem je u tome što su se 2000. godine, pre donošenja ovog zakona, u toku izborne kampanje, u toku rada, tada, RIK-a, članovi RIK-a koji su predstavljali SRS krvnički borili za to da se uradi jedinstveni birački spisak, da se aktivno u predizbornu kampanju uključi nadzorni odbor. Ono što je najinteresantnije, predstavnici vaše političke partije, DS-a, tada kao deo DOS-a, apsolutno su podržavali članove RIK-a iz SRS-a. Gospodin Zoran Krasić i ja smo od 2003. godine, u proširenom sastavu RIK-a, podsećali i citirali šta je tada govorila Maja Vasić, koja je u to vreme, posle 2003. godine, bila šef kabineta Zorana Đinđića, šta je govorila Biserka Živković, supruga, kasnije, premijera Zorana Živkovića. Svaka njihova rasprava u to vreme je počinjala sa – slažemo se sa stavom koji su iznele kolege iz SRS-a. Problem je u nedoslednosti, gospodine ministre. Ono što pričate i za šta se zalažete kada ste u opoziciji, treba da primenite kada dođete na vlast, ali, nažalost, vi tako ne radite. Vi tako ne radite zato što i ovim i ostalim zakonima koje pripremate, zapravo, hoćete da stavite, vi iz Demokratske stranke, ne mislim vi lično, već Demokratska stranka hoće da stavi šapu na izbornu volju građana. To je nedopustivo. Vi ovim zakonima, zapravo, hoćete da držite izborni proces apsolutno pod vašom kontrolom i da izborni rezultati na nekim narednim izborima budu onakvi kako odgovara Demokratskoj stranci. Zakon o jedinstvenom biračkom spisku uopšte nije trebalo da se donosi. Ovo ne znači da nama ne treba jedinstveni birački spisak. Naprotiv, treba nam. Vi ste za ovih devet godina, gospodine Markoviću, mogli da uradite to i mnogo pre, da ne čekate devet godina; još u vreme prve vlade ste mogli da obezbedite tehničke uslove za formiranje jedinstvenog biračkog spiska. Dakle, u zakonu ga imamo, ali vi niste uložili trud, vi niste imali želju, niste imali potrebu, jer vama ne odgovara jedinstveni birački spisak, vama ne odgovara pravo stanje na izborima i svi dosadašnji izbori, vi ste to juče priznali, gospodine Markoviću, svi dosadašnji izbori, koje vi nazivate demokratskim, bili su nelegalni i nelegitimni, zato što nismo imali jedinstveni birački spisak. Mi iz SRS-a govorimo i zalažemo se za to od osnivanja stranke, ali mi svoje mišljenje ne menjamo. Mi smo dosledni. Svaki put posle izbora, članovi RIK-a, članovi SRS-a, stavljali su primedbe i nisu potpisivali izveštaj RIK-a, s obrazloženjem da nema legitimnosti dok nema jedinstvenog biračkog spiska. Mi smo posle svakih izbora podnosili ustavnu žalbu Ustavnom sudu. Nažalost, i Ustavni sud je za ovih devet godina pokazao, na mnogo primera, da ne brani Ustav, već interese Demokratske stranke. Ovo što ste nam predstavili kao zakon o jedinstvenom biračkom spisku, gospodine Markoviću, jedinstveni je birački spisak samo u naslovu zakona. U tekstu Predloga zakona nema ni „j“ od jedinstvenog biračkog spiska. Mi ćemo opet imati skup biračkih spiskova po jedinicama lokalnih samouprava, koji će biti objedinjeni kao što se radi i danas. Dokaz za to je da u ovom zakonu, u predlogu, piše da će biračke spiskove u nekom roku, o tome ćemo kada budemo govorili detaljno o članovima, zaključivati jedinice lokalne samouprave. Gde je tu jedinstveni birački spisak? To je opet zbir svezaka koje će se jednog dana, 72 časa ili nije bitno koliko pre izbora, iz cele Srbije fizički doneti u RIK. Smisao postojanja jedinstvenog biračkog spiska nije ono što ste vi juče pokušali da nam objasnite, da neko može na dan izbora ne da glasa u mestu svog prebivališta, nego u mestu trenutnog boravišta, jer vi, bože moj, vodite računa da studenti mogu da glasaju, kao da studenti do sada nisu mogli da glasaju, kao da svi građani nisu mogli da glasaju tamo gde im je mesto prebivališta, a ni tu tezu o glasanju u mestu boravišta niste sproveli do kraja kroz sve članove. Videli ste, ako ste gledali amandmane, da smo vas amandmanima upozorili da i ako tako razmišljate, ako ćete tako da radite, to mora da se odnosi na sve birače u Srbiji. Vi opet pominjete u ovom zakonu posebne biračke spiskove vojnika, posebne biračke spiskove zatvorenika. Gde je tu jedinstveni birački spisak? Vi ste juče, odgovarajući nekom od kolega poslanika, rekli da ne može da se desi da neko bude dva puta upisan, da bude upisan u birački spisak i u mestu prebivališta i u mestu boravišta. Gospodine ministre, to ovde ne piše. Problem je što ovde ne piše. Vi, verovatno, tako mislite. Moram da vam kažem, lično sam iznenađena da vi zastupate ovakav predlog, jer smo više puta razgovarali na temu jedinstvenog biračkog spiska, imali smo poprilično ujednačene stavove kako treba da izgleda i šta, u suštini, treba da predstavlja jedinstveni birački spisak. Jedinstveni birački spisak gospodine Markoviću, kolege poslanici i građani Srbije, treba da znači da vi možete da proverite svoje podatke u biračkom spisku istog momenta i u Leposaviću, i u Somboru, i u Kraljevu, i u Kragujevcu, i u Nišu, i u Savskom vencu, i u svakom delu, svakoj lokalnoj samoupravi na teritoriji Republike Srbije. Mi danas u ovom vašem predlogu zakona takvu mogućnost nemamo, jer ne pravite takav jedinstveni, odnosno uopšte ne planirate jedinstveni birački spisak. Gde vam je u Predlogu zakona, gospodine ministre, veza između Ministarstva unutrašnjih poslova i Ministarstva lokalne samouprave? To je ono što je trebalo tehnički da uradite, i to da uredite uredbom, a ne zakonom. Svaki podatak, svaka promena adrese, statusa, svaka promena koja se dešava u Ministarstvu unutrašnjih poslova, mora istog momenta da bude preneta u taj jedinstveni birački spisak. Vi to ovim zakonom ne predviđate. Opet će ostati mogućnost da ljudi čija se smrt prijavi u jednoj opštini, ili u jednom MUP-u, ostanu upisani u birački spisak, recimo, tamo gde su rođeni, ako nisu umrli u mestu gde su rođeni, opet će ostati činjenica da za nekog ko je prijavljen na jednom mestu, a nije otišao da se prijavi i u lokalnoj samoupravi u birački spisak, neće biti automatskog prepisivanja. Nema elektronske povezanosti, najpre, nema umrežavanja između lokalnih samouprava, pa onda dalje, između Ministarstva unutrašnjih poslova i lokalnih samouprava. To je najjednostavniji i svakom razumljiv način kako da se napravi jedinstveni birački spisak. Juče ste, takođe, vrlo interesantno govorili o malim biračkim mestima, o tome da neko ima potrebu da promeni mesto boravišta u vreme nekih izbora, jer, ne znam, radi se o malim biračkim mestima, radi se o malom broju ljudi na jednom biračkom mestu. Vi se, gospodine Markoviću, ponašate kao da je Srbija samo Beograd, i to krug dvojke. Srbija je svako selo na teritoriji Republike Srbije, i ona sela, gospodine Markoviću, koje je vaša dosovska vlast uništila do te mere da u selima imate od 20 do 50 starih ljudi koji čekaju da završe život u svom selu. Vi od njih očekujete da se na Internetu prijave da će da dođu da glasaju, recimo, u grad koji im je najbliži, a oni ne mogu da odu ni do biračkog mesta koje je možda u nekoj prodavnici ili školi, koje im je mnogo bliže od tog biračkog mesta koje ste im vi, eventualno, predvideli. Tako ste bar juče obrazložili. Morate da vodite računa, gospodine Milane Markoviću, ako hoćete i ako se istinski zalažete za parlamentarnu demokratiju, za demokratske principe, ako to nisu uradile kolege pre vas, onda je to trebalo da uradite odmah, u prvom mandatu. Vi ste u vreme kada ste bili poslanik opozicije vrlo često govorili o tome da Srbija nema jedinstven birački spisak. Sećate se i one afere u RIK-u, kad vam je Bakarec uzeo onaj čuveni disk s objedinjenim biračkim spiskovima sa teritorije cele Srbije? Sećate li se o kom broju birača se tada govorilo, koliko ih je više upisano u birački spisak? Sada će, ovim vašim predlogom zakona o jedinstvenom biračkom spisku, biti mnogo više upisanih ljudi u birački spisak nego što je stvaran broj birača u Srbiji, kao što će biti i veliki broj onih koji neće moći da glasaju, a glasali su na prethodnim izborima. Svaki put kada se održavaju izbori, bilo parlamentarni, bilo predsednički, mogu da vam dam podatak da se u centralu SRS-a, gde mi toga dana redovno i uredno dežuramo, prijavi najmanje stotinak ljudi koji tvrde da su glasali na prethodnim izborima, a na ovim sada ih nema, nisu upisani u birački spisak. Takođe je interesantno da su ljudi koji su imali takve probleme u prethodnom periodu, uglavnom, bili ljudi koji su raseljena lica s Kosova i Metohije, ili su izbegla i prognana lica, koja su u međuvremenu dobila državljanstvo Republike Srbije. Zar vam to nije malo simptomatično, da je i to bila politička ujdurma i vaša procena, ne mislim na vas lično, da takvi ljudi nerado glasaju za DS? Gospodine Markoviću, ne možete narodne poslanike da obmanjujete ovakvim predlozima zakona, zato što ovde ima nas koji odlično poznajemo izborni proces, vi to znate, koji smo u izbornim procesima učestvovali, od člana biračkog odbora, do člana RIK-a. Trebalo je samo da uredite sve ono što su bili problemi, životni problemi koji su se dešavali i s kojima smo se susretali u svim izbornim procesima, da biste imali legalne i legitimne sve buduće izbore. O rokovima ću govoriti kada budem govorila pojedinačno o članovima, verovatno, u nastavku rasprave, sada govorim samo ono što su zaista problemi koji skreću pažnju da je ovaj zakon jedna velika obmana. Vi niste ni u jednom jedinom članu Predloga ovog zakona napisali da se govori o zakonu o jedinstvenom biračkom spisku. Vi ste verovatno sproveli nekakvu javnu raspravu. S kim? S piscima ovog zakona. To su članovi CESID-a i drugin nevladinih organizacija. Sve ovo što pokušavate kroz ove vaše predloge i ove promene političkog života, političkog načina razmišljanja, o kojima govorite u javnosti, ima za cilj da eliminišete političke stranke iz političkog života, a da u politički život uvedete nevladine organizacije. To sam vam rekla i na jednoj od tih javnih rasprava, ali ne bih sada da koristim vreme za to, o tome ćemo kada bude na dnevnom redu taj zakon u čijoj pravnoj raspravi sam učestvovala. Dakle, ne možete neka rešenja koja vama neko nametne na ovaj način da prezentujete. Vi ćete sada da se hvalite i predsednik Parlamenta će da se hvali da je ovo ne znam koji po redu zakon koji je Parlament doneo. Hoćete, gospođo Đukić-Dejanović. Pročitajte Predlog. Ako ovaj predlog znači jedinstveni birački spisak, onda ne umem da čitam i da tumačim zakon. (Predsednik: Vreme. Hoćete li vreme od vaše poslaničke grupe, da nastavite?) Ne, kasnije ću. Hvala.
Gospodin ministar Milan Marković ima reč.
Gospođo Radeta, zaista sam očekivao drugačiju raspravu. Na momente mi se činilo da nemamo isti predlog zakona vi i ja. Prvo, jedna neistina i ne znam zašto ste to rekli. Vrlo jasno sam ovde rekao, na osnovu analize koju smo izvršili, da se ne može dovoditi u pitanje legitimnost bilo kojih izbora do sada. Juče sam to rekao, ponoviću opet. Dakle, izvršili smo analizu, birački spisak je takav da se ne može osporavati legitimnost svih dosadašnjih izbora, a treba nam novi birački spisak, birački spisak kao jedinstvena baza, iz hiljadu razloga, a jedan od tih razloga jeste i taj da se ne bi ponovo javio neko, ne znam ko, i manipulisao i insinuirao da, navodno, rezultati izbora nisu dobri, kada, kažem opet, oni jesu dobri. Konkretno, napravili smo jedan pilot-projekat, jedan jedinstveni birački spisak u deset opština, uključujući i Beograd, i ažurnost u opštinama se kretala između 98 i 99%, tako da nema nikakve dileme da je naš birački spisak, što se tiče sadržine, dovoljno ispravan da ne može da se govori o bilo kakvoj nelegitimnosti naših izbora. Nekada cela ta vaša poslanička grupa kao da je pomnožena sa minus jedan. Sve je tako negativno, sve je tako mračno, dobacujete, vređate, vrlo ste čudni i teški. Ne razumem čemu to. Ako gospodin Krasić ima probleme, on treba da ih reši negde drugde, a ne da dobacuje meni, jer ne mogu ovako da radim. Vi nećete da radite ako nije predstavnik ministarstva prisutan. (Predsednik: Molim vas, nemojte ometati gospodina ministra dobacivanjem.) Ne možete očekivati od ministara da sede ovde, a da ih vi vređate. Vi ste, ipak, jedna manja poslanička grupa i manja stranka i ne možete sebi uzimati takvo pravo. Ovde ima mnogo većih poslaničkih grupa, mnogo većih političkih stranaka, i ako treba nečiji glas da se čuje, čuće se njihov. Vaš, s vašim izbornim rezultatima, ne može da se čuje toliko koliko vi insistirate. Što se tiče rezultata izbora, rezultati izbora zavise isključivo od volje građana. Vaši rezultati izbora su posledica vašeg rada. Vi kažete da neki građani iz nekog sela treba da se prijavljuju na Internet. Ko je rekao da treba da se prijavljuju na Internet? Gde ste uopšte našli u zakonu da treba da se putem Interneta prijavljujete u birački spisak? Vi onda ne znate elementarne stvari. Kako možete putem Interneta da se prijavite da budete na biračkom spisku? To ste malopre rekli, doslovce. Kažete da želim da istisnem političke stranke. Ne, želim da vratim građanima pravo koje im pripada u jednom demokratskom društvu, a to je da biraju svoje predstavnike. Ne može politička stranka da bira, umesto građana, njegove predstavnike u Parlamentu. Ko hoće da bude predstavnik u Parlamentu, lokalnom ili republičkom, treba imenom i prezimenom da se pojavi pred građanima i treba građanin da zna za koga je glasao, a ne da izaberemo 249. s liste da bude predstavnik građana u Parlamentu. Znači, to je moj stav i zalažem se za to. Nije to nikakvo istiskivanje političkih stranaka, to je demokratsko načelo koje vlada u svim demokratskim društvima. Nažalost Srbija, iako jeste demokratsko društvo, u ovom momentu još uvek nema takav izborni sistem, nego građani glasaju za stranku, a stranka u njihovo ime bira, imenom i prezimenom, ko će biti njihov predstavnik. Gde još to ima? Pitate gde je veza između MUP-a i Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu? U članu 11. stav 2. Znači, niste čitali. Dakle, član 11. stav 2. jasno kaže da MUP podatke iz službenih evidencija o prebivalištu i boravištu građana, na kojima se zasnivaju promene u biračkom spisku, dostavlja elektronskim putem Ministarstvu nadležnom za upravu, u roku iz stava 1. ovog člana. Takođe, želim da vas obavestim da i tu imamo pilot-projekat i da ćemo vrlo brzo sa MUP-om uspostavitidirektnu elektronsku vezu povodom tih podataka. Pitate, ko zaključuje birački spisak? Piše u članu 17. Kakva jedinica lokalne samouprave zaključuje birački spisak? Ne znam stvarno koji zakon ste vi čitali. Kažete – posebni birački spisak za vojnike. Gde ste to našli, ili ne razlikujete izvod iz biračkog spiska i birački spisak? Gde ste našli poseban birački spisak za vojnike? Kažete – vi ste tamo s nekim imali javnu raspravu, a u sledećoj rečenici kažete da ste sami prisustvovali javnoj raspravi. Kontradiktorni ste. Svaka politička stranka koja je zastupljena u Parlamentu je pozvana na javnu raspravu, ne samo političke stranke, pozvani su svi zainteresovani. To su bile ogromne javne rasprave. Ne razumem šta kome može da smeta što će po mestu boravišta moći da se glasa. Prosto, nije normalno sopstvenim građanima onemogućiti pravo da glasaju prema mestu boravišta. Pitate gde to piše. Ovde lepo piše da u izvodu iz biračkog spiska ne može da se nađe lice koje je po mestu boravišta na jednom mestu, po mestu prebivališta na drugom. Piše u zakonu. Kao da nismo čitali isti zakon. Važno je samo biti negativan, negativan, negativan. Vaš zakon iz 2000. godine je toliko dobar bio da ne piše ni koji organ vodi birački spisak. Donesite vaš zakon da vidimo svi zajedno, nas 250, koji to organ vodi birački spisak u Republici Srbiji. Pominjete državnu izbornu komisiju. RIK je koncept koji treba da se promeni i to je moje mišljenje, ja sam ministar. Kad vi dođete na vlast, vi napravite takvu izbornu komisiju da direktno iz centralnih otadžbinskih uprava idu ljudi u izbornu komisiju. Ako se ja budem pitao, RIK se neće sastavljati od političkih partija. Dakle, mi očigledno, to nije tajna, o svemu mislimo različito, naše političke stranke su dijametralno suprotne, ali nema potrebe da se iznose neistine. Juče sam doslovce rekao – svi izbori do sada su bili potpuno legitimni. Rekao sam da smo izvršili proveru i da je 99% biračkih spiskova u potpunosti ispravno, odnosno da su ispravni, sa stepena ispravnosti, 98-99%. Nema potrebe da ovde kažete da sam rekao nešto drugo, kad to nisam rekao, jer to može imati posledice. Neko ovo gleda i pomisliće da je istina to što ste rekli. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Gospođica Nataša Jovanović reklamira Poslovnik.
Gospođo predsedniče, reklamiram Poslovnik, član 113, u vezi s članom 104. Gospodin Marković, kao bivši poslanik, nekad i potpredsednik Skupštine, zna da se odredbe Poslovnika odnose na sve učesnike na sednici, a on je upravo taj. Vi ste, gospodine ministre, zloupotrebili mogućnost javljanja koja vam je data po Poslovniku posle izlaganja svakog govornika, a povredili ste dostojanstvo Narodne skupštine time što ste potpuno neupućeni, neobavešteni, dali ocenu i kvalifikaciju jedne političke stranke, njene težine, uporišta i učešća u parlamentarnom životu, u ovom slučaju naše SRS i izborne liste SRS - dr Vojislav Šešelj. Ako znate rezultate od 11. maja 2008. godine, onda morate da se suočite sa činjenicom da je SRS i njena lista SRS - dr Vojislav Šešelj osvojila pojedinačno najveći broj, 78 mandata, ne uzimajući u obzir vaš DS, tu ZES koaliciju, prevarantsku koaliciju, na čelu s Borisom Tadićem, koja je obmanula građane da će biti proizvedeno 300 hiljada jedinica novog modela "fijata". Danas je dan D, kada treba da se potpiše aneks, i ništa od toga, da će Srbija u EU, da će građani da žive s dobrim platama, svi ćemo da imamo nove kuće, automobile, stanove. Narod u bedi i sirotinji, a vi pričate o tome kakav je uticaj neke političke stranke. Uticaj političke stranke kojoj pripadamo ja i gospođa Radeta, koja vam je, s najvišim pravnim kvalifikacijama i kao dugogodišnji parlamentarac i, ranije, član RIK-a, doslovce napravila retrospektivu svih zloupotreba do sada i rekla da ovaj zakon samo u nazivu ima jedinstven birački spisak, što je vas povredilo. Naučite nešto, gospodine ministre, za razliku od nas koji to mnogo bolje znamo od vas, svojim učešćem već 20 godina u parlamentarnom životu Srbije. Hvala.
Gospodin Zoran Krasić, povreda Poslovnika.
S obzirom na to da sam direktno pomenut u jednom nervoznom kontekstu i izlaganju, moram da skrenem pažnju gospodinu Markoviću. Gospodine Markoviću, dva zakona u modernoj istoriji Srbije koja se tiču izbora su doneta kao rezultat kompromisa i dogovora vlasti i opozicije. Prvi je bio onaj koji je usvojen u jesen 1992. godine, a kao rezultat nedostatka tog zakona stvoren je, 2000. godine, zakon koji je bio zajednički zakon i vlasti i opozicije. Budite oprezni kada nešto kritikujete, kada se izjašnjavate o minusu. O tome koliko su koji izbori legitimni i da li su dobri rezultati sa gledišta biračkog spiska, znači, samo sa gledišta biračkog spiska, dovoljno je da vas podsetimo šta se dešavalo u Peći i Gračanici na poslednjim lokalnim izborima. Svi mediji su objašnjavali kako su oni koji su bili upisani da glasaju u Kraljevu mogli ponovo da glasaju u Gračanici. Zbog toga su i poništavani rezultati glasanja i ponovo određivan dan za glasanje. Makar pročitajte novine. Makar uzmite neka rešenja nekih organa koji prate izbore. Nemojte da mislite da svakog dana može aktuelna vest da baci u zaborav ono što se desilo juče. Postoje ljudi koji prave preskliping, postoje ljudi koji pamte, postoji sajt, postoji arhiva, postoji vaš fajl kod mene šta ste rekli, kad ste rekli, zašto ste rekli, o čemu ste rekli, da vas podsetim uvek, da bi javnost videla kad je Milan Marković pravi, da li danas, da li pre dve godine, kada je dolazio kod Vjerice Radete u kancelariju da mu piše zakon o lokalnim izborima?
Gospodin ministar ima reč. Izvolite, gospodine ministre.
To je toliko bedno što ste sad rekli. Baš liči na ono sve što radite inače.
Gospodine ministre, molim vas da koristimo termine prikladne Domu Narodne skupštine.
Predlažem da onda prekinemo svaku vrstu privatne komunikacije, biće mi zadovoljstvo.
Zahvaljujem. Gospođa Radeta ima reč.
Gospodine ministre, vi ste do sada svaki put bili veoma korektni u komunikaciji s narodnim poslanicima. Gospođo Čomić, dozvolite gospodinu ministru da me sluša. Obraćam se ministru, molim vas. Dakle, vi ste, gospodine ministre, do sada bili veoma korektni u komunikaciji s narodnim poslanicima, naravno, svaki put kada ste ovde predstavljali zakone koji su koliko-toliko, s aspekta politike koju vi branite, bili branjivi. Vi danas predstavljate zakon koji nikako ne možete da odbranite, bilo vam milo ili ne. Ovaj zakon neće formirati jedinstven birački spisak u Srbiji. Vi nemate argumente da se od toga branite i onda ste, što zaista vama nije priličilo dosad, bili i bezobrazni, i besni, i vređali ste narodne poslanike i poslaničke grupe, bez reakcije predsednika Parlamenta, što je posebno interesantno.
Molim vas, evo, reagujem, ne možete reći ministru da je bezobrazan i besan. Reagujem.
Hvala lepo. Dakle, gospodine ministre, pokušajte da na argumente odgovarate argumentima. Možda vi imate problem, kada govorite o nekim drugim političkim partijama, zbog toga što ste shvatili da frakcija u DS-u za koju ste se vi opredelili ne stoji baš najbolje, ali to je vaš problem i rešavajte ga negde drugde, nemojte ovde, u ovom parlamentu. Zašto vama, zapravo, ne treba jedinstveni birački spisak? Zato što vi iz DS-a imate biračke spiskove iz svih opština u Srbiji. Vaši aktivisti idu od vrata do vrata i nose fotokopiju biračkog spiska i vi na ime tih fotokopija biračkih spiskova, koje demokrate imaju u svim opštinama, kradete izbore. Kradete tako što zaokružujete ljude za koje pouzdano znate da su umrli.
Molim vas da koristimo termine koji su prikladni Domu Narodne skupštine.
Gospođo Đukić-Dejanović, zaista ne znam drugi termin osim krađa izbora, krađa izborne volje. Ako neko zaokružuje mrtve ljude i na osnovu toga dobija neki izborni rezultat, to ne može drugačije da se nazove. Ako imate drugi termin, vi ga recite i ja ću ga sa zadovoljstvom prihvatiti. Zbog toga, vama ne treba vama jedinstveni birački spisak. Hoćete da radite po tim spiskovima na osnovu kojih vaši aktivnosti idu od vrata do vrata i nose pakete hrane, higijenske pakete, nose pare, i to je vaš način osvajanja vlasti, način funkcionisanja DS-a u svim dosadašnjim izbornim kampanjama. Dopalo vam se to ili ne, pitajte građane Srbije, pitajte i one koji glasaju za vas, kakve pakete dobijaju. Nikad niste odgovorili na pitanje – kojim i čijim parama dovozite kamione hrane koju delite po izbornim mestima, odnosno članovima porodica, da bi glasali za vas? Vi ste navikli da na najgrublji način kršite volju građana, kao što je kršite i u ovom parlamentu, kršite ustavna prava, kao što ih kršite u ovom parlamentu. Najbolji primer za to su Elena Božić-Talijan i Lidija Dimitrijević, koje ne mogu da koriste svoje ustavno pravo. Podnele su ostavku, vi ne prihvatate tu ostavku. Vi određujete ko će biti poslanik, ko neće. Gospođo Đukić-Dejanović, sad me gledate, a niste preduzeli kao predsednik Parlamenta ništa da se u ovom parlamentu poštuje Ustav, da se poštuje Poslovnik. Najlepše vas molim da ubuduće opomenete svakog narodnog poslanika koji krši Poslovnik, ali da se tako ponašate i prema ministrima. Nisu oni nama gazde. Hvala.
Gospodin ministar ima reč. Izvolite, gospodine Markoviću.
Nemam ništa protiv da pitamo narod, pitali smo mi narod u Vrbasu i narod je odgovorio. Vi imate problem s tim da pitate narod, vama odgovor koji dobijate od naroda nije baš onakav kakav biste želeli. Očekivao sam od vas da kažete da ste pisali Zakon o lokalnoj samoupravi, kako je kolega Krasić rekao ovde. Očekujem toliko da budete iskreni, pa da kažete da li ste vi pisali Zakon o lokalnoj samoupravi. To je ono što mene ovde zanima. Na svako pitanje koje postavite ja ću odgovoriti, nije nikakav problem, ali eto, sada vam kažem ovde, pošto je gospodin Krasić bio tako nekorektan i takvu laž izrekao, predlažem da privatnu komunikaciju u potpunosti prekinemo.
Gospodine ministre, samo da ne koristimo termine. Kao što vidite... (Par poslanika opozicije, s mesta: Dajte mu opomenu!) Molim vas, ne može da dobije opomenu. Ne treba da dobije opomenu, ništa nije rekao ni žešće, ni emotivnije, ni neprijatnije, naprotiv, od onoga što, nažalost, čujemo i od nas poslanika. Reč ima gospodin Zoran Krasić, zatim gospodin Srđan Milivojević.
Javljam se jer mislim da imam pravo na repliku. S obzirom na neke stvari koje sam izrekao, gospodin Marković je ocenio da je to bedno. Naravno, to je njegovo mišljenje i ne ljutim se zbog toga. Stvarno moramo da raščistimo, zar je moguće da istina može da dobije takvu kvalifikaciju? Znate, kada vam DS kaže da je državotvorna, onda budite sigurni da je rasturila Saveznu Republiku Jugoslaviju, državnu zajednicu Srbiju i Crnu Goru, a sada radi na stvaranju dve nove države – Kosovo i Vojvodina. Kada DS kaže – zaposlićemo 300 do 500 hiljada ljudi, znajte da će toliko ljudi dobiti otkaz. Naprosto, kada vam kaže nešto DS, okrenite se, vidite gde je sunce, da li je vreme da se kaže dobro jutro, dobar dan ili laku noć, ko još njima može verovati. Na kraju, molim vas, ako pričamo o nekim stvarima, pa zar je moguće, u 95% opština gde su sudovi vratili mandate po zakonu u čijem donošenju i pisanju je učestvovao gospodin Marković, da sada kaže taj isti čovek da to ništa ne valja, da to treba izbaciti, da to treba izbrisati? Imamo problem da nateramo ministre i Vladu da poštuju šta je Ustav i šta je zakon. To je centralni problem. Ovde imamo svojevrsnu demonstraciju od strane DS-a da su Ustav i zakon fluidna materija i da su oni uvek u pravu, iako je dijametralno suprotno ono što su rekli pre godinu dana i ono što pričaju danas. Ovo je jedna virtuelna stvarnost u režiji DS-a i mi treba da budemo svi žrtve toga, zato u Srbiji treba da bude i beda i jad i da niko ne zna gde su granice, da niko ne zna da li ima zagarantovano radno mesto, da li će sutra da radi, šta će biti sa socijalnim primanjima, šta će biti sa gripom, šta će biti s okupljanjima. Jednostavno, sve je haosu, jer je to demagogija i promovisanje politike "što gore, to bolje". Setimo se ko je išao ''kondomom protiv kordona''. Setimo se ko je tražio lex specialis i Gonzalesa. Sve su to zaboravili. Zašto? Zato što je sada drugi interes, zato što sada treba nešto drugo da se uradi, treba neki drugi ciljevi da se ostvare. To je DS i kada se njima iznese činjenica, istina, dokaz, onda, ko to kaže, on je bednik, on priča bedno, to je ispod časti, laže se, maže se. Sve moguće etikete možete da dobijete, a vi, građani Voždovca, građani Srbije, znate kako živite. Živite u režiji Demokratske stranke.
U ime Poslaničke grupe ZES, reč ima gospođa Kolundžija.
Znam, na sreću, da građani nisu zaboravili ničiju ulogu, pa ni vašu, da građani nisu zaboravili ničije rezultate, pa ni vaše. To građani najbolje pokazuju na izborima. Mislim da ono što pokazuju vama na izborima, uskraćujući vam podršku, pokazuju nama, takođe, dajući nam podršku. Mislim da je nedopustivo u parlamentarnoj debati, ma šta da je tema, a ovo što je sada rečeno, svakako, nije tema, i u tom smislu svako treba da dobije upozorenje da se drži teme, jer ovo nikako nije tema. Ono što je nedopustivo, jeste da se na osnovu grubih neistina izriču najstrašnije kvalifikacije, kakve ste sada izrekli. Znamo vreme u kome su reči ''izdaja'', ''prodaja'' itd. vodile zemlju u propast, ali mislim da živimo sada u vremenu u kome takve reči nećemo upućivati jedni drugima; možemo da polemišemo o tome da li su nam instrumenti za ostvarivanje ciljeva najbolji, da li su ciljevi koje utvrđujemo najbolji, ili postoji bolji put kojim se može iće, ali mislim da je nedopustivo vraćati retoriku kojom ste se služili u prošlim vremenima. Hvala vam.
Reč ima poslanik Srđan Milivojević. (Srđan Milivojević: Odustajem od reči.) Reč ima gospodin Dragan Todorović.
Da biste potkrepili ovo što ste rekli, gospođo Kolundžija, recite građanima Srbije u koliko ste stranaka bili. Da li osećate odgovornost, kao član Saveza komunista Jugoslavije, za prethodni period, ili mislite da ste ona strana koja je pobeđena na Osmoj sednici, pa prebacujete onima koji su bili pobednici na Osmoj sednici, sve do maja 2008. godine, i sada ste ušli s njima u koaliciju? Da li kao član Demokratske alternative Nebojše Čovića, pa sada DS-a, možete da tvrdite odgovorno da ne menjate stavove, da držite reč, da ste uvek zastupali jedno gledište, koje je imalo za cilj samo da građanima Srbije bude bolje? Potkrepite to dokazima. Ovako možemo da zaključimo, gospođo Kolundžija, da se vodite ličnim interesima, da idete tamo gde vam odgovara i da, u skladu s tim, imate i svoje mišljenje i svoje stavove itd. Gospođo Kolundžija, zaista ne znam šta je potrebno da vas ubedimo da ste rekli ono što ste rekli. Stvarno mi nije jasno. Pročitao sam vam stenogram, na taj stenogram nije stavljena primedba, vi ste šef poslaničkog kluba i kao šef ste sebi dozvolili, što niko nije do sada, sem vašeg predsednika Borisa Tadića, da delite građane na građane prvog reda i na građane drugog reda, odnosno poslanike na poslanike prvog reda i na poslanike drugog reda. Pri tom, optužujete SRS za desetogodišnji deo Srbije u kome je SPS bio stožer vlasti, a sada ste s njima u koaliciji. Pitam vas – gde vam je moral? Odakle vama moralno pravo da bilo kome šta kažete? Kako nama možete da prebacujete, ako sada sedite sa SPS-om u koaliciji? To su osnove stvari. Svuda, u svakom poslu, posebno u politici, mora da postoji moral, a vi ga nemate. Nemate ni trunke morala. Opljačkali ste ovu državu. Dovoljno je juče videti onaj tender za vakcinu i da svakome bude sve jasno, a vi nama držite ove lekcije. U mišju rupu.
Ponovo vrlo neprimeren način obraćanja, koji građani, takođe, prate. Prate građani i ocenjuju. Gospođa Nada Kolundžija.
Uvek, i to je potpuno jasno, kada nemate argumente i kada činjenice govore na vašu štetu, krenete u lične napade. Na taj nivo ne želim da spuštam ni ovu debatu, niti sebe. Ono što vi pokušavate da napadom na mene kažete jeste, zapravo, nešto što govorite o sebi, nikako o meni. Dakle, ne možete me povrediti prostačkim napadima, ličnim, koji su nedozvoljeni i nedopustivi u parlamentu. Nikoga lično nisam napadala. Nikoga lično nisam dirala. Govorim o onome što jeste politika jedne i druge strane. Govorim o politici koja daje rezultate, a ti rezultati su oni koje građani kažu na izborima. Ono što su građani rekli na izborima, jeste da to što ste radili ne podržavaju, da to što hoćete da radite oni ne podržavaju.
Zahvaljujem. Nema osnova za repliku. Po Poslovniku, ko želi? (Narodni poslanik Dragan Todorović, s mesta: Ja sam rekao –replika.) Dobro, nema osnova za repliku. Ko želi po Poslovniku? Opominjem vas, gospodine Todoroviću, da ne dobacujete i molim da atmosfera bude dostojanstvena da se vratimo temi koja je na dnevnom redu. Reč ima gospodin Zoran Krasić, po Poslovniku.
Gospođo Đukić-Dejanović, čl. 100 i 104. Poslovnika. Moram da skrenem pažnju, vrlo retko upotrebljavam nešto iz privatnog života, ili nešto lično. Nikada gotovo ne pričam o tome, ali moram da se javim. Vi morate da reagujete. Zašto vi morate, gospođo Đukić-Dejanović da reagujete, ne samo kao predsednik Narodne skupštine, nego i kao potpredsednik SPS-a? Cenim to da sada imate visoki prag tolerancije povodom nekih napada i nekih neistina, ali neukusno je optuživati i prebacivati nešto SRS-u za period od 1991. godine do 24. marta 1998. godine. Od koga? Od strane onih koji su u to vreme aktivno učestvovali u vlasti sa SPS-om. Ako imate nešto protiv SPS-a, Ivica Dačić je godinama bio portparol. Bio je portparol i u vreme kada ste vodili performans ''kondomom protiv kordona'', i u vreme Gonzalesa, i u vreme svih onih dešavanja – Dafina, Jezda itd. Sedite, pa se dogovorite tamo, ali nemojte, kritikujući politiku SPS-a, da koristite reči – SRS. Samo da vas podsetim, vi ste s njima bili maksimalno u koaliciji i isto ste bili poštapalica kada je bilo potrebno, čak i za Avramovića ste bili poštapalica. To završite. Jedanput ste to završili na 8. sednici na jedan način. Sada ste se pomirili i mi to shvatamo, ali nemojte da se ljutite ukoliko istine iznosimo kao činjenice da je došlo vreme Stambolića …
Prošlo je vreme. Zahvaljujem. Povreda Poslovnika, gospođa Radeta.
Član 27. stav 1. tačka 3) Poslovnika, koji vas, gospođo Đukić-Dejanović, obavezuje na staranje o primeni Poslovnika. Malopre govorite o nekoj nekorektnoj atmosferi u ovom parlamentu. Podsetite se kako je počelo – govorila sam o Predlogu zakona o jedinstvenom biračkom spisku. Nijednim slovom nisam uvredila ni ministra, ni vladajuću koaliciju, ni bilo koga. Govorila sam o činjenici da ovaj zakon ne predviđa jedinstven birački spisak, i to je istina. Ali, gospodin Marković je tada reagovao veoma neprimereno, a vi niste reagovali. Rekao je, otprilike, u skladu s onim kako šef njegove poslaničke grupe, gospođa Kolundžija, nastupa, a uzeću kasnije stenogram, da ga ne interesuje mišljenje moje političke stranke, jer nismo dovoljno veliki i nismo njemu bitni, neka puste svoj glas oni koji su veći i koji su bitniji. Takođe, poslanici iz stranke prvog i drugog reda, ni vi niste reagovali. Vi ste, gospođo Đukić-Dejanović, odgovorni za to što se prešlo sa rasprave koja je, tvrdim, s moje strane bila vrlo stručna, iskustvena, ali pogodila ministra, šta da mu radim. Otišao je, izašao je sada, verovatno da bi propustio da odgovori na pitanje koje sam mu postavila u prvom obraćanju – ko mu je napisao Predlog zakona o jedinstvenom biračkom spisku? Koga je naslovio zakonom o biračkom spisku, a nema ni slova – jedinstven birački spisak? Ovaj predlog zakona je osnov za sve buduće krađe izbora od strane DS-a. Hvala lepo.
Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja načelnog pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, s redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe Nove Srbije, SPS - JS-a, DSS-a, NS-a, SRS-a, ZES-a. Dajem reč narodnom poslaniku Đorđu Milićeviću.
Uvažena gospođo predsedavajuća, uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, zadovoljstvo je vratiti se na dnevni red skupštinskog zasedanja, na jedan izuzetno važan zakonski predlog, Predlog zakona o jedinstvenom biračkom spisku. Pre nego što krenemo u konkretnu priču o predloženom zakonskom rešenju, želim da kažem, ispred Poslaničkog kluba SPS-JS-a, da razumemo argumentovanu priču svih kolega poslanika o konkretnim zakonskim predlozima. Razumemo i legitimno je pravo opozicije da argumentovano u ovoj sali iznosi stavove i ima kritički osvrt na zakonske predloge. Ono što očekujemo od gospodina ministra, imajući na umu njegov korektan odnos prema ovom domu, prema kolegama narodnim poslanicima, jeste da u ovoj sali ne iznosi svoj lični stav. Očekujemo od ministra Vlade RS da iznosi stav Vlade RS. To je ono što je izuzetno važno, jer je on ovde predstavnik Vlade Republike Srbije. Naime, bilo je reči o izbornom zakonu i nekakvom ličnom stavu povodom izbornog zakona. Danas govorimo o Predlogu zakona o jedinstvenom biračkom spisku, o izbornom zakonu govorićemo onda kada za to dođe vreme, odnosno kada ovaj predlog zakona budemo imali u skupštinskoj proceduri. S druge strane, pominjan je Vrbas. I mi smo pitali građane Vrbasa šta misle o politici koalicije SPS-PUPS-JS-a i dobili smo poverenje 19,5% građana Vrbasa, ali smatramo da ovaj dom nije prostor gde bismo govorili o ovoj temi. Dakle, kada je reč o izuzetno važnom zakonskom predlogu, a to je Predlog zakona o jedinstvenom biračkom spisku, ono što je potpuno jasno, ono što je potpuno evidentno, to je da imamo jedan prilično neuređeni birački spisak i da se birački spiskovi prave po lokalnim sredinama, odnosno da imamo biračke spiskove koji se prave po lokalnim samoupravama, odnosno po lokalnim opštinama. Danas imamo oko 160 mesta u Srbiji i svaka lokalna sredina, svaka opština, za sebe vodi birački spisak, a nakon izbora se ti birački spiskovi objedinjuju. S druge strane, takođe, želim da kažem da kada je reč o ovoj oblasti, vidljivi su i nedostaci postojećih zakonskih rešenja. Znači, ono što mi danas imamo svakako nije i ne može se definisati kao jedinstven birački spisak. Ono što se želi postići usvajanjem ovog zakonskog predloga i što je, po mišljenju Poslaničkog kluba SPS-SJ-a, izuzetno važno i u potpunosti prihvatljivo, jeste da Srbija ima jedinstven birački spisak koji će voditi samo jedan nadležni organ, odnosno Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Ovaj zakonski predlog predviđa formiranje jedinstvenog biračkog spiska koji će biti vođen putem savremene tehnologije, kao elektronska baza podataka, kao što je, između ostalog, rečeno. Naravno, potpuno je razumljiv i opravdan za nas i cilj koji se želi postići usvajanjem ovog zakonskog predloga, a to je, kako je navedeno u obrazloženju ovog zakona, postojanje tačne, ažurne i jedinstvene evidencije svih birača i lakšeg, efikasnijeg i ekonomičnijeg postupka u kom će birači ostvariti svoje pravo. Ubeđeni smo da će usvajanjem ovog zakonskog predloga biti otklonjene sve eventualne sumnje kada je reč o nekim budućim izbornim procedurama, odnosno da će ovaj zakonski predlog uvećati poverenje kada je reč o nekim budućim izbornim procedurama. Naravno da ovaj proces nije ni lak, ni kratak, komplikovan je i dug, ali izuzetno važan, i doprineće da se na jednom mestu dobiju informacije o svim građanima Srbije koji imaju biračka prava. Jedan od osnovnih preduslova za celokupnu realizaciju ovog procesa jesu veoma kvalitetni podaci o građanima i zato je veoma važno da je i MUP, između ostalog, započeo sređivanje svoje evidencije, u smislu izdavanja novih ličnih karata. Šta se, dakle, postiže usvajanjem ovog zakonskog predloga? Biće omogućeno biračima da glasaju u mestu boravišta u zemlji, ako se na dan izbora ne nalaze u mestu prebivališta. Mi smo ubeđeni da će sve nedoumice biti otklonjene po završetku rasprave, a pitanja koja su postavljena kroz raspravu u načelu i koja će biti postavljena u raspravi o pojedinostima o ovom konkretnom stavu, objašnjena. S druge strane, biće omogućena razmena podataka među nadležnim organima, što je, takođe, izuzetno važno. Ono što, na samom kraju, želim još jednom da istaknem jeste da će Poslanički klub SPS-JS-a u danu za glasanje podržati ovaj zakonski predlog. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Milićeviću. Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovani gospodine ministre, koji niste prisutni, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije koji gledate ovaj prenos. Meni je zaista žao što ministar u ovom trenutku nije u sali, jer bih u vezi s ovim zakonom postavio nekoliko pitanja, pošto mislim da je on, zaista to mislim iskreno, veoma stručan za ova pitanja i da nije ušao u jednu političku tribinu ovde, zaista bih mu postavio nekoliko pitanja. Pitam vas, predsednice – hoće li ministar skoro da dođe, da bih znao kako da se obratim njemu i građanima Srbije? Da li će ministar da dođe? Da li je kratka pauza ili duža pauza?
Ministar je sigurno u zgradi, sve će mu biti preneto, doći će čim završi ono zbog čega je izašao na kratko.
Dobro, predsednice, pričaću kao da je ministar prisutan, pošto sam dobijao opomene i kazne zato što sam insistirao da ministri nisu prisutni, a obraća im se kao da su prisutni. Nema problema. Što se tiče zakona o jedinstvenom biračkom spisku, on spada u onu grupu zakona, pričam o tajmingu kad se oni predlažu, kad građani opravdano, čini mi se, postavljaju pitanja – a zašto baš sad? Dakle, imalo je vremena nekoliko godina unazad. Čini mi se da je isti ovaj gospodin ministar držao resor koji ima sada. Zašto ga tada nije predložio? Zanimljiva je istorija biračkih spiskova i manipulacije njima. Da li treba da podsetim građane Srbije da je na jednim izborima, možda, na prvim višestranačkim izborima, po zvaničnim pokazateljima i izveštajima tadašnjeg RIK-a, glasalo 104% građana Srbije? Da li treba da podsećam ovde građane Srbije da je jedno albansko selo, čini mi se da se zvalo Junik, sa 100% glasalo za tadašnjeg izabranog predsednika Milana Milutinovića? Prema tome, žao mi je, kažem ponovo, što ministar nije ovde. Imao bih zaista nekoliko pitanja, uzimajući u obzir važnost ovog zakona, što ne sporim, odnosno donošenja ovog zakona. Pitanja su sledeća. Šta se radi ako su u isti dan zakazani predsednički, republički i lokalni izbori? Jedan građanin kaže, ako je iz grada Čačka, pa student, kako je ministar rekao – treba omogućiti studentima, a on se prijavi da će za lokalne izbore da glasa u Čačku, a za republičke, recimo, u Beogradu ili u Novom Sadu, ako studira. Da li to piše u ovom zakonu? Šta on da radi? Zato kod opozicije ovaj zakon, ovako kako je sročen, ne sporeći važnost donošenja ovog zakona o jedinstvenom biračkom spisku, izaziva neke polemike i neka pitanja. Dalje, u zakonu piše da su potrebna sredstva, ako sam dobro pročitao, ove godine 40 miliona, a sledeće – 170, pa 2011. godine – 40 miliona. Hteo sam da pitam ministra gde on vidi ta sredstva u budžetu za ovu godinu? Odakle će on da nađe tih 40 miliona? Moram da ponovim građanima Srbije. U ovim danima su ofingeri plaćeni 12.000, a za vakcine, ne znamo. Koliko god vama ovo izgledalo da iskačem iz teme, želeo sam, direktno ovde sučeljen s ministrom, da proverim da li on zaista misli ozbiljno o ovome što priča, ili je ovo sada da popunimo ovaj dnevni red od nekih, ne znam koliko? Da li ovde pet poslanika ima koji znaju koliko tačaka ima dnevni red? Bezmalo svaki dan dolaze po dve-tri neke nove tačke, čini mi se, više od 60 tačaka. Dakle, želeo sam lično s njim ovde, na jedan kulturan način, da komuniciram, ako on može da izdrži i trpi takvu komunikaciju. S obzirom na to da pripadam poslaničkoj grupi koja je manja od SRS-a, da li imam pravo uopšte, to je i vas trebalo da pitam pre nego što sam počeo da govorim kao narodni poslanik, da li smo mi ovde ravnopravni i da li poslanici Nove Srbije zastupaju neke građane, kao što mislim da svaki od poslanika ovde zastupa jedan broj građana? Oni koji su imali više, vlast su, a oni koji su imali manje, oni su opozicija. Da li to treba ministru objasniti? Zatim bih hteo da reagujem na neke njegove izjave ovde, u polemikama s kolegama iz SRS-a, gde je on govorio o izbornom sistemu. Mislim da je i kolega Milićević dobro primetio da to nije tema. Ako je već ministar o tome govorio, red je da i mi kažemo nešto. Znači, pre nekoliko godina, kada je DS bio opozicija, a moja malenkost pripadala vladajućoj koaliciji, počeli su neki neformalni razgovori kod tadašnjeg predsednika Narodne skupštine, gospodina Markovića. Hoću da izvestim javnost, a i neobaveštene poslanike DS-a, jedine dve stranke koje su bile za apsolutno većinski sistem na lokalnim izborima su DS i Nova Srbija. Kada je DS promenio svoj stav o sistemu izbora na lokalnim izborima, voleo bih da znam? Onda je, u saradnji sa CESID-om, ovde, tako da kažem, pušten probni balon u javnost – nije ni većinski, nije ni proporcionalni, nije ni kombinovani. Šta je onda? To izaziva sumnju kod građana Srbije i zbog toga želim posebno da pozovem građane Leposavića da dobro pogledaju biračke spiskove, jer tamo su uskoro vanredni lokalni izbori, da dobro pogledaju biračke spiskove, da se njima ne manipuliše, utoliko više što je stanovnik opštine Leposavić sadašnji resorni ministar za KiM, gospodin Goran Bogdanović. Dakle, pozivam građane Leposavića da u što većem broju izađu na izbore i dobro pogledaju biračke spiskove, da dobro iskontrolišu izbore u Leposaviću, da svi građani Leposavića shvate da ovo nisu izbori samo za lokalnu skupštinu u opštini Leposavić, da suovo, tako da kažem, strateški važni izbori za odbranu severa na KiM-u, a najviše zbog sinoćne izjave gospodina ministra Bogdanovića. Gostujući na emisiji B 92, želim da verujem, poznavajući njega, smem da kažem, i privatno, da je on čestit čovek, ali mu se nešto omaklo – nedopustivo. Dakle, resorni ministar za KiM nije smeo da izjavi ono što je izjavio. Šta je on rekao? Gospođo predsednice, pa i vi bi trabalo da reagujete. Znate šta je rekao? Pozivajući Srbe da ne izađu na izbore koje je zakazala tzv. vlada KiM-a, rekao im je da jedan građanin ne može za poslodavca da ima dve države, da se opredele. Ja znam za Srbiju. U nedelju sam bio u Leposaviću; i mi iz Nove Srbije i oni građani, svi do jednoga, samo znaju za Srbiju. Oni ne znaju koja je to druga država. Dakle, gospodin ministar Bogdanović bi trebalo da odgovori – koja je to druga država koja bi mogla da bude poslodavac građanima srpske nacionalnosti, da kažem, Srbima, pre svega, u Leposaviću? Ozbiljno postavljam pitanje – da li su njemu reči malo ispred pameti išle, da li je to lapsus, ili se iza toga nešto krije? Ja mislim da se krije i uporno se na jednoj televiziji forsira da će 30% Srba izaći na, tako narod kaže, šiptarske izbore. Vrši se propaganda da što više Srba izađe na te izbore, pa da onda Vladi u Beogradu, Srpskoj vladi budu vezane ruke, da inostrani činioci i još poneki, koji sede u ovoj sali, kažu – pa dobro, eto Srbi su izašli na izbore u takvom i takvom procentu. Neki koji su se prodali dole, na KiM-u, to treba otvoreno reći, koji će izaći na te izbore koje zakazuje lažna šiptarska država, znaju zašto su to radili, ali ministar mora da odmeri svaku reč. Dakle, gospodo, rekao je – niko ne može imati dva poslodavca, niko ne može da radi za drugu državu, misleći, verovatno, da koristi pogodnosti iz budžeta. Ja ga pitam – a koja je to druga država na teritoriji južne srpske pokrajine, koja se zove Kosovo i Metohija? Na to on mora da odgovori. To je vrlo opasan lapsus. Hoću i dalje da verujem da je to bio lapsus. U vezi s tim, kada već pominjem KiM, pošto ministar ovde nije prisutan, imao bih da ga pitam – da li će u ovaj jedinstven birački spisak ući svi građani sa KiM-a? Na koji način će on da utvrdi koliko punoletnih građana ima na KiM-u? Rekao sam "građana", a mislim i na Albance, i na Rome, i na sve građane koji žive na KiM-u. Na koji način će njegovo ministarstvo, odnosno Vlada i on kao ministar utvrditi koliko stanovnika ima na KiM-u i da li će oni biti na ovom jedinstvenom biračkom spisku? Povodom onog što su prethodno kolege rekle, a u vezi s ministrovom izjavom da stranke neće imati uvid u jedinstvene biračke spiskove, reći ću sledeće. Svi koji učestvuju, a svi mi ovde učestvujemo u lokalnim kampanjama, znaju da svaki opštinski odbor DS-a ima birački spisak i da po tom biračkom spisku idu od stana do stana i nude – prehrambene pakete, mobilne, prašak za pranje, sve nude. Istovremeno, ova vlada, kojoj je stožer DS, ostavlja 700.000 gladnih ljudi namerno, zato što neko isisava pare iz budžeta. Ostavlja građane gladnima i onda je lako njima manipulisati, lako je kupiti glas za jedan mobilni aparat. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Ima reč gospodin Mihailo Purić, narodni poslanik. Samo izvolite, gospodine Puriću.
Poštovana predsedavajuća, uvažene kolege narodni poslanici, želim, pre svega, da govorim o Predlogu zakona o jedinstvenom biračkom spisku. Želim da kažem da je pred nama veoma značajan Predlog zakona, koji predviđa pravne pretpostavke za stvaranje jedinstvenog biračkog spiska koji će se voditi putem savremene tehnologije, kao elektronska baza podataka, na osnovu jedinstvene metodologije. U članu 1. Predloga zakona se definiše da je jedinstveni birački spisak javna isprava, u kojoj se vodi evidencija državljana Republike Srbije koji imaju biračko pravo. Birački spisak je stalan i redovno se ažurira. Upis u birački spisak je uslov za ostvarivanje biračkog prava. Predlogom zakona se jasno definiše da birač može biti samo jednom upisan u birački spisak i da se birački spisak vodi po službenoj dužnosti. Postojanje jedinstvenog biračkog spiska doprineće da Srbija konačno dobije informacije na jednom mestu o svim građanima Srbije koji imaju pravo glasa, što do sada nije bio slučaj. Uvažavajući potrebu da sam postupak bude što ekonomičniji i efikasniji za građane, predviđeno je da jedinstveni birački spisak vodi samo jedan organ, a to je Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu. To je jasno definisano u članu 2. Predloga zakona o jedinstvenom biračkom spisku. U istom cilju je predviđeno da ažuriranje biračkih spiskova s područja lokalne samouprave, a tiče se promena u biračkom spisku, kao što su brisanje, izmena, dopuna ili ispravka, do zaključivanja jedinstvenog biračkog spiska vodi opštinska, odnosno gradska uprava, a nakon njegovog zaključivanja, pa sve do 72 časa pre dana izbora –Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Poštovane kolege, po članu 4. predloženog zakona, u birački spisak se upisuje lice koje ima biračko pravo, nakon donošenja odluke o raspisivanju izbora, i maloletna lica koja biračko pravo stiču najkasnije na dan izbora. U članu 8. predloženog zakona je definisano da se uz birački spisak vodi posebna evidencija biračkih mesta, koja sadrži broj, adresu, opis i sedište biračkog mesta. Bliža pravila o načinu vođenja posebne evidencije biračkih mesta, kao i sadržaj te evidencije propisuje ministar nadležan za državnu upravu i lokalnu samoupravu, što je veoma značajna stvar kada je u pitanju jedinstveni birački spisak. Jedna od zakonskih novina koja se predlaže Predlogom zakona je i ta da se biračima omogući glasanje u mestu boravišta u zemlji, ako se na dan izbora ne nalaze u mestu prebivališta. Ovakvo zakonsko rešenje olakšava biračima da ostvare svoje biračko pravo, uvažavajući njihove lične, profesionalne obaveze i potrebe. Nakon održanih izbora, ovi podaci se brišu, po službenoj dužnosti, iz biračkog spiska, jer zakon stvara pretpostavku da će birač na svakim sledećim izborima glasati prema mestu prebivališta. Predlogom zakona se precizira postupak i omogućava kasnija razmena podataka između nadležnih organa koji vode službene evidencije o građanima, koje sadrže podatke od značaja za vođenje biračkog spisaka, što je definisano u članu 11. Predloga zakona. Savremeni uslovi podrazumevaju da se ta razmena obezbedi korišćenjem savremenih tehnologija, elektronskim putem. Takođe, Predlogom zakona je predviđeno da se birački spisak vodi kao elektronska baza podataka. Zato je neophodno uspostaviti adekvatan informacioni sistem, a nakon toga sprovesti proceduru objedinjavanja postojećih lokalnih biračkih spiskova u jedinstveni birački spisak, što zahteva određeno vreme i finansijska sredstva. Zbog toga je predviđeno da zakon o jedinstvenom biračkom spisku počne da se primenjuje po isteku godinu dana od dana njegovog stupanja na snagu. Poštovana gospodo, želim da kažem da je Predlog zakona o jedinstvenom biračkom spisku jedan od propisa iz seta zakona kojima će biti reformisano izborno zakonodavstvo u Republici Srbiji. Zbog toga će Poslanička grupa Za evropsku Srbiju - Boris Tadić, u danu za glasanje, glasati za ovaj zakon. Hvala.
Zahvaljujem gospodinu Puriću. Reč ima narodni poslanik Oto Kišmarton.
Poštovane kolege narodni poslanici, s obzirom na to da ministar nije prisutan, ja ću se obratiti poštovanim građanima, koji nisu bili u prilici da pročitaju zakon o jedinstvenom biračkom spisku, i da pokušam da objasnim šta je to jedinstveni birački spisak, pa će građani sami moći da daju svoj sud o tome da li je potrebno ili ne u Republici Srbiji imati jedinstveni birački spisak. Prvo, treba da znaju da je jedinstveni birački spisak javna isprava u kojoj se vodi evidencija državljana Republike Srbije koji imaju biračko pravo. Birački spisak se vodi po službenoj dužnosti. Birački spisak je jedinstven, stalan i redovno se ažurira. Birački spisak se koristi za vreme izbora. Mi danas u Republici Srbiji nemamo jedinstveni birački spisak. Sada, da pitamo ministra – koliko u Srbiji ima građana s pravom glasa, ne bi vam mogao tačno odgovoriti, jer taj podatak nema i treba mu vremena da to prikupi. Razlog je taj što se birački spiskovi danas sastavljaju u lokalnim samoupravama, po biračkim mestima. Svaka opština ima svoj birački spisak, a pre izbora taj spisak se šalje nadležnom ministarstvu u Beogradu. Kada se iz svih opština prikupe birački spiskovi, napravi se jedan objedinjeni, centralni birački spisak i tačnost tog objedinjenog, odnosno centralnog biračkog spiska zavisi od toga kakav je kvalitet pristiglih biračkih spiskova iz pojedinih lokalnih samouprava. Centralni birački spisak, to što sada imamo, predstavlja prost zbir biračkih spiskova iz lokalnih samouprava. Često imamo slučajnu ili namernu neusklađenost broja birača s brojem birača u biračkim spiskovima. Dešava se da, kada građanin promeni prebivalište, bude upisan na novoj adresi u birački spisak, a ne izbriše se sa stare adrese, ili da se izbriše prilikom odjave s dotadašnje adrese, a ne prijavi se na birački spisak na novoj adresi, ili se na biračkom spisku pojave ljudi koji su preminuli ili su trajno odseljeni. (Predsednik: Molim vas, ponovo se prijavite.) Danas se ne zna tačan broj birača u Republici Srbiji. To što nemamo jedinstveni birački spisak pokazuje koliko je naša administracija neefikasna, kao i Vlada koja vodi ovu zemlju. Ni vlast pre 2000. godine, ni vlast posle 2000. godine nije htela da napravi jedinstveni birački spisak, iako se o tome govorilo još 2002-2003. godine, čak su bila izdvojena budžetska sredstva za te namene. Tako, već 20 godina od uvođenja višestranačkog sistema, Srbija još uvek nema jedinstveni birački spisak. Kada se ne zna, a ne zna se tačan broj birača, zbog nepostojanja jedinstvenog biračkog spiska, postoji mogućnost lova u mutnom prilikom izbora. Nepropisan birački spisak na izborima omogućuje nekoliko procenata glasova više za one koji su na vlasti. Dešavali su se razni prekršaji na izborima, postojali su nepravilni izborni spiskovi, nepravilni zapisnici s izbornih mesta, promene izbornih rezultata od strane izbornih komisija, poništavanje izbornih rezultata na sudovima, dopisivanje broja birača, glasanje lica koja su trajno odsutna ili umrla, pritisak na zaposlene da glasaju za određene stranke ili kandidate, organizovano ubacivanje popunjenih glasačkih listića u kutije. Ove nepravilnosti su moguće ukoliko vladajuće stranke, uz pomoć izborne administracije državnog aparata, povećavaju brojno stanje birača. Mi iz SNS-a smo svakako za to da se ova materija oko biračkih spiskova uredi, jer propisno vođenje jedinstvenog biračkog spiska je od ključne važnosti za ostvarivanje opšteg prava glasa. Kada dobijemo jedinstveni birački spisak, tada ćemo imati uvid u to koliko ima birača i koliko građana izlazi na izbore. Izrada jedinstvenog biračkog spiska je dug i komplikovan proces, odnosno nije nimalo lak posao. Baš zbog toga je trebalo mnogo ranije da se pristupi izradi jedinstvenog biračkog spiska. Da bi postojao jedinstveni birački spisak, mora da postoji dobra koordinacija i komunikacija između policije i opštinske uprave, koja danas nije kvalitetna. Kvalitetni birački spiskovi zahtevaju i kvalitetne matične knjige, zbog čega one moraju biti urađene besprekorno i u elektronskoj formi. Postojanje jedinstvenog biračkog spiska će doprineti da Srbija konačno dobije na jednom mestu informaciju o svim ljudima u Srbiji koji imaju pravo glasa, što danas nije slučaj. Da zaključimo, da bi se napravio kvalitetan birački spisak, potrebna je, pre svega, dobra volja Vlade, računari i računarski programi, kao i obučeni ljudi za korišćenje tih programa. To sve iziskuje vreme, mnogo novca, koji mi imamo, a možda i nemamo. Dame i gospodo poslanici, i posle usvajanja ovog zakona, proći će još mnogo vremena i izbora dok dobijemo kvalitetan birački spisak, iako nam je on potreban. Potreban je, jer način sprovođenja izbora ne treba i ne sme da zavisi od dnevnih političkih interesa stranaka koje su na vlasti. Hvala. Sada možete da me isključite.
Po Poslovniku se javlja gospođa Vjerica Radeta.
Gospođo Đukić-Dejanović, podsećam vas na član 87. Poslovnika koji predviđa da na sednicama Narodne skupštine, pored narodnih poslanika, učestvuju i članovi Vlade, da ne čitam dalje. Vi ste već nekoliko puta prekidali sednicu, naravno, bili ste u pravu, zato što predstavnik Vlade nije sedeo ovde. Nigde u članu 87. ne piše da ministar, ako se naljuti ili ako mu se ne dopada ono što narodni poslanici govore o predlogu zakona koji ovde zastupa, može demonstrativno da napusti salu i da ostavi narodne poslanike bez odgovora na pitanja koja mu postavljaju u toku rasprave. Zato vas najlepše molim – ili obezbedite ministra, ili uradite ono što ste uradili do sada svaki put, odnosno u poslednje vreme, kada predstavnik Vlade nije bio prisutan u sali. Hvala.
Zahvaljujem. Poznato vam je da je gospodin ministar u zgradi i da će svakog momenta doći. Upravo novinarima daje izjavu o suštini zakona, koji je izuzetno važan. Obaveštava i javnost o tome. Gospodin Slobodan Maraš, povreda Poslovnika.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, istim povodom, ali član 27. Zaista nam treba gospodin Marković. Ovo je veoma značajan zakon. Mi iz LDP-a smo rekli da je neophodan itd., ali pitanje koje imam njemu da postavim, a ne mogu zato što nije u sali, jeste – da li će jedinstveni birački spisak voditi beogradska ''Informatika''? Moram da vas podsetim da je beogradska ''Informatika'' kupljena od strane "Srbijagasa", koji je 170 miliona evra u gubitku, a naš dug Rusiji za gas iznosi otprilike toliko. Jednog dana, a veoma brzo, možda bude vlasnik beogradske ''Informatike'', pa će oni imati jedinstven birački spisak. Zato bi moje pitanje bilo upućeno, pre svega, ministru, ali kako da ga uputim kada nije tu? Znači, da li će beogradska ''Informatika'' voditi jedinstveni birački spisak?
Gospodin ministar će svakog momenta, čim završi s predstavnicima sredstava informisanja, ući u salu. Gospodin Mirko Čikiriz ima reč. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, SPO, kao desna strana liste ZES, još od osnivanja svoje političke stranke je tražio da u našoj zemlji postoji jedinstven birački spisak, kao osnovni preduslov da izbori i izborna volja građana budu na pravilan način izraženi na izborima, da bi izbori bili korektni i pošteni. Mislim da je ministar Marković, koga mi iz SPO-a smatramo jednim od najboljih ministara, a njegovo ministarstvo, jednim od najaktivnijih ministarstava, pripremio dobar zakon. Analizom samog zakonskog rešenja, pitali smo se s koje će strane i kojom argumentacijom taj zakon biti osporavan. Argumentacija je takva kakva je. Imali smo u našem političkom životu i osporavanje i raznorazne političke stavove, koji su imali za posledicu plaćanje veće cene, što se tiče građana Srbije, u odnosu na izjave koje danas imamo, ali je činjenica da, nažalost, mnogi koji pričaju o zakonu ne razumeju sam pojam javne isprave. Znači, javna isprava je isprava koju u okviru svojih zakonskih ovlašćenja sastavlja i izdaje nadležni državni organ, u koju svaki zainteresovani građanin, u svakom momentu, može da izvrši javni uvid. Tako je jedinstveni birački spisak javna isprava u koju svakodnevno, tokom radnog vremena, svaki zainteresovani građanin ima uvid, a u konkretnom slučaju je sigurno zainteresovan da li je upisan u birački spisak, da li su tačni podaci. Ovaj zakon omogućava i neke šire mogućnosti građanima, za razliku od prethodnih rešenja, da ako su trenutno van svog prebivališta, ili su u inostranstvu, ostvare svoje biračko pravo upisom u birački spisak. Pošto nije postojao jedinstven zakon koji je regulisao ažuriranje biračkog spiska, koji je značajan ne samo za izbor narodnih poslanika, jer smo do sada ovu oblast regulisali Zakonom o izboru narodnih poslanika, već i za predsedničke i lokalne izbore, dosadašnja kompjuterska, ali odvojena evidencija, ovim zakonskim rešenjem je sistematizovana na jednom mestu. Mislim da, u tehničkom smislu, građani treba da razumeju intenciju Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu, koja je dobra. Naravno da će opštinske i gradske uprave voditi evidenciju građana, odnosno vršiti izmenu u biračkom spisku, brisanje, upis, promene i tako dalje, jer ako bi taj posao organizovalo Ministarstvo, onda bi to značilo da Ministarstvo u svakoj opštini mora da osnuje svoje kancelarije, da zaposli određeni broj činovnika, što bi bili nepotrebni dodatni troškovi, jer te poslove su i do sada obavljale opštinske i gradske uprave i oni im se ovim zakonom i dalje ostavljaju kao povereni poslovi od strane nadležnog ministarstva. Takođe, mislim da su mnogi narodni poslanici prevideli činjenicu da će ministar, posebnim uputstvom koje će izraditi u roku od 60 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona, urediti postupak objedinjavanja postojećih biračkih spiskova koji su u kompjuterskoj evidenciji, ali koji nisu objedinjeni na jednom mestu. Možda je sada, u nekoliko članova, i taj zakon mogao da sadrži ovaj postupak, ili proceduru, ali verujem da će i to uputstvo biti javno i da će svako imati pravo da ga i kritikuje i osporava i da svakodnevno vrši uvid u birački spisak, posebno momentom raspisivanja izbora. Ono što je značajno za naše građane, ipak su mnogi naši građani stalno ili privremeno van mesta svog prebivališta, to je da im se ovim zakonskim rešenjem omogućava da glasaju i tamo gde se privremeno nalaze. U pravnoj terminologiji se kaže – u mestu boravišta, a znamo da su mnogi građani, to je ministar juče pomenuo, posebno studenti i oni koji su stalno zaposleni, a bave se terenskim poslovima, bili često sprečeni da izraze svoju izbornu volju, zbog činjenice što su udaljeni često i po nekoliko stotina kilometara od mesta svog prebivališta i što bi način izražavanja njihove izborne volje bio za njih prvo skup, a, s druge strane, i dosta složen. Ono što je bitno za naše građane koji žive van granica naše zemlje, to je da im zakon pruža još širu mogućnost u odnosu na postojeće stanje, da glasaju ne samo u zemlji u kojoj se nalaze na dan održavanja izbora, već i u našoj zemlji, ako se na dan održavanja izbora zateknu i ako se blagovremeno jave organu nadležnom za evidentiranje njihove volje da žele na taj dan da glasaju u našoj zemlji. Srpski pokret obnove će u danu za glasanje dati punu podršku ovom zakonskom rešenju. Ne bismo sada pričali o drugim rešenjima, s obzirom na to da smo mlada demokratija, da smo u ovom višestranačkom životu, koji traje u obnovi 19 godina, videli sve i svašta, bilo je početkom devedesetih dosta zloupotreba u tom smislu, mislim da nisu dominantno uticale na izbornu volju građana, ali su jedno vreme i predsednici mesnih zajednica išli s nekom običnom sveskom od kuće do kuće, evidentirali nekoga, nekoga ne, itd., ali bih se složio sa procenom da je izborni sistem kod nas u stalnom usavršavanju i napredovanju. Imamo, što se tiče izbornih rezultata, jednu pojavu koja je bila nezamisliva pre 2000. godine, da, recimo, reprezentativni uzorak od 2,5 ili 3% već u velikoj meri opredeljuje izbornu volju građana, čega nije bilo u nekim periodima, posebno prilikom sprovođenja izbora za predsednika Republike Srbije 1997. godine, kada je u terorističko gnezdo Adema Jašarija u Drenici glasalo za tadašnjeg protivkandidata SPO-a i kandidata vladajuće većine, oko 3.800, ili 3.700 kosovskih Albanaca. Oni su bojkotovali te izbore i bili smo ubeđeni da to nije bila njihova izborna volja, niti da je dobro urađen tadašnji izborni birački spisak. Kažem, zbog svih razloga koje je izneo i ministar, i kolege koje podržavaju ovaj zakon, poslanici SPO-a, kao desna strana liste ZES,u danu za glasanje će podržati ovaj zakon. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Čikiriz. Sada bi bio na redu gospodin Željko Tomić, koji nije tu, pa dajemreč gospođici Nataši Jovanović.
Gospođo predsednice, protestujem zbog toga što ministar nije u sali, zato što je ovo zakon koji je dugo najavljivan. Kada sam jutros pogledala svoj podsetnik, videla sam da je ministar, od vremena usvajanja zakona na sednici Vlade, do današnjeg dana, na ovu temu dao najmanje 30 - 50 izjava. Nemam vremena da komentarišem njegove izjave. Veoma ozbiljno želim da razgovaram o ovoj temi, naročito zbog činjenice koja je poznata i vašem saradniku, zameniku sekretara, gospodinu Pudaru, da je parlamentarna delegacija Narodne skupštine Republike Srbije, u organizaciji Saveta Evrope, pre mesec dana, u Finskom parlamentu vodila veoma ozbiljnu stručnu raspravu o biračkom pravu, biračkim spiskovima i o tome zašto Srbija nema jedinstveni birački spisak. Počeću onom teorijom koja je svima poznata iz parlamentarne prakse, da biračko telo, u skladu s teorijom narodne suverenosti, predstavlja i smatra se nosiocem suverene vlasti i birači na dan izbora, glasanjem za političke stranke, za predsednika države ili odbornike, deo svog suverenog prava prenose u parlamentarnom životu naše zemlje i svake demokratske zemlje, kakva Srbija, nažalost, nije iz mnogo razloga, na nosioce vlasti. Ako uđemo u to šta predstavlja biračko telo i kako se ono registruje, a govorimo o jedinstvenom biračkom spisku, onda dolazimo do neke tri teorije koje su razvijene. To je ono prvo, osnovno, da je biračko pravo individualno pravo i da je dostupno svakome. Drugo je da je to ustavna kategorija i da samim tim i vi koja ste predsednik Narodne skupštine, i moja malenkost, i svako od ovih 250 kolega u sali, predstavljamo u pravom smislu reči, koristeći svoje pravo dobijeno od građana, ustavnu kategoriju. Treće je ono opšte, jednako, da je ono prihvatljivo i da je sama država demokratski razvijena ako u njoj postoji ona teorija koja se zasniva na tome da mora da bude ustanovljen princip jedan čovek – jedan glas. U replikama na nervozno izlaganje ministra i u svojoj načelnoj diskusiji, i gospođa Radeta, kasnije i gospodin Krasić, napravili su jednu retrospektivu događaja od 1990. godine, kada je u Srbiji obnovljen parlamentarni višestranački sistem. Bilo je raznih zloupotreba i raznih nemogućnosti građana Srbije, kojih ima, otprilike, za sada upisanih u birački spisak, 6.725.157, to je poslednji podatak koji sam pronašla, da koriste svoje biračko pravo. Kolega Markićević je malopre izrazio bojazan da svoje biračko pravo neće moći na Ustavom garantovan način, koje garantuje 52. član, njegov poslednji stav, da koriste naši sunarodnici na KiM-u za predstojeće izbore u Leposaviću, a da ne govorimo o činjenici da je prof. dr Vojislav Šešelj ubedljivo pobedio kandidata SPS-a Zorana Lilića na izborima 1997. godine za izbor predsednika Srbije. Kasnije, u ponovljenim izborima, i Milana Milutinovića, zbog činjenice da se manipulisalo sa oko 400.000 nepostojećih glasova sa područja naše južne pokrajine. Moram da vas podsetim, jer vi to dobro znate, gospođo predsedniče, kao potpredsednik vaše stranke iz tog doba i narodni poslanik, da je u selu Prekaze zabeleženo da je negde oko 2.600 glasača, a tamo srpska vojska i policija do okupacije nisu mogle da uđe ni tenkom, a kamoli da se sprovede izborni postupak, glasalo za kandidata SPS-a, a prof. dr Vojislav Šešelj nije dobio nijedan glas. Kada bismo se vratili unazad i govorili o manipulacijama od 2000. godine, prenesite gospodinu ministru koji je izašao, verovatno da se malo umiri zbog ovih činjenica koje mi iznosimo, DOS nikada ne bi mogao 5. oktobra, niti u periodu posle toga, da dokaže da je Vojislav Koštunica, kao kandidat tada jedinstvenog DOS-a, koji se ubrzo raspao i svako otišao na svoju stranu, kao rogovi u vreći, a tako su i funkcionisali, pobedio da nije bilo zapisnika srpskih radikala. I Zoran Đinđić i Čedomir Jovanović i ostali predstavnici DOS-a su došli kod prof. Šešelja u SRS da mole da im damo zapisnike sa biračkih mesta, zbog toga što nisu bili sposobni da proprate izborni proces. Ovaj "jedinstveni birački spisak", recimo, nije takav u Finskoj, zato što tamo postoji državna institucija koja se zove državni registar, koja je autonomna sama za sebe, zna gospodin Pudar, uz izvinjenje što ga drugi put pominjem, ili neko od kolega ko je bio s nama, čak direktor državnog registra gde se vrši registracija birača, koja se koristi ne samo u slučajevima kada je potrebno da se sprovede izborni proces, već kada se vrši, eventualno, mobilizacija u toj zemlji, ili za druge važne državne poslove, nije hteo s nama da se rukuje, ne zbog pandemije aktuelnog gripa, nego zbog toga što je to rizično, jer je državna institucija od velikog značaja. Ministar negira činjenicu koju je koleginica Radeta dva puta argumentovano ponovila – da ovo nije nikakav, doduše, jeste u nazivu, jedinstveni birački spisak, već samo predstavlja izvode iz evidencija, i pitanje je da li su i koliko ažurne i kako će to da rade jedinice lokalne samouprave, koje su zbir podataka koji postoje. Ova "novina" da se glasa po mestu boravka, a ne prebivališta, i potrebna je, i nije potrebna. Potrebna je zbog činjenice da se uvek manipuliše, najčešće, studentima, što smo već pomenuli u načelnoj raspravi, ali, s druge strane, zakonodavac nije želeo da da veću asistenciju nego što je to samo u jednom delu jednog člana propisano, o čemu ćemo da govorimo povodom amandmana, MUP-u, koji je jedino u mogućnosti da proveri podatke, odnosno da vrši ažuriranje podataka, promene adrese iz lične karte, kada se vrši prijavljivanje za glasanje unapred. Takođe, gospodin Marković nije imao jasan odgovor na primedbu zašto to nije bolje precizirano, jer i tu postoji veća mogućnost manipulacija. Svako ko se bavi parlamentarnim životom u Srbiji zna, da li ste to vi koji predstavljate stranke, da li su to razni analitičari, da li su ovi iz CESID-a, kojima se iz raznih razloga, pre svega, finansijske prirode, poveravaju projekti, pa će tako oni, kako jutros reče zamenik ministra za ljudska i manjinska prava, biti nosioci izbora za Savet nacionalnih zajednica koji treba da se održe, i oni će jedini imati, cesidovci, kako reče dotični gospodin, ažurirani spisak birača koji predstavljaju nacionalne manjine, da mogu da zloupotrebljavaju, kao što zloupotrebljavaju, svoju funkciju i na dan samih izbora. Dakle, postoje veliki problemi u samom sistemu sprovođenja izbora. Evo, sada smo apsolutno apsolvirali, ovo nije jedinstveni birački spisak. Da jeste, postojao bi centralni državni registar i, kao što smo rekli, u svakom trenutku bi taj birač, gde god da se nalazi, da li u Leposaviću, da li u Kragujevcu, ili u Beogradu, Subotici, u Odžacima, gde će uskoro biti održani izbori, morao da zna da je on samo tu upisan na birački spisak. Ovako, kroz prijave na različite adrese, bilo je mnogo zloupotreba, kao i u Crnoj Gori, znate kako je već Milo Đukanović, i lažnim ličnim kartama, i prijavama na više biračkih mesta, dobijao izbore, toga je isto bilo u Srbiji, pa tako, pošto neće postojati jedinstveni birački spisak, vraćam se na početak priče, onda se neće ni poštovati ono osnovno demokratsko načelo: jedan čovek – jedan glas, jer je i po ovom zakonu moguće da jedan čovek ima dva ili tri glasa. Kako mi to možemo da znamo kada nismo umreženi i kada u nekim od ovih izjava, na koje sam se podsetila, ministar kaže da će takav sistem, o kome se govori u ovom zakonu, koji nije jedinstven, funkcionisati 2011, a moguće, čak, i 2012. godine? Prema tome, i danas, 20 godina posle mnogobrojnih izbornih procesa, kako izbora za narodne poslanike, pa za poslanike one, sada već rasturene od strane mentora Borisa Tadića, državne zajednice, odnosno SRJ, vidim da se on diči time, pa i juče, na obeležavanju 20 godina pada Berlinskog zida, što je rasturena naša država, što su Srbi rasrbljeni, što nam je oteta teritorija, što je okupirana Republika Srpska Krajina. Onda se stvarno postavlja pitanje – kako neko može da bude tako licemeran, da ne upotrebim gori izraz nego što je ministar Marković, kada se dobro zna, a trenutno nije u sali gospodin Buha, da vam to potvrdi kao predsednik Vlade Republike Srpske Krajine u progonstvu, da i dan-danas mnogi naši sunarodnici iz okupirane najzapadnije srpske republike nemaju biračko pravo? Vi to vrlo dobro znate. Ne mogu u ovom trenutku da manipulišem brojem tih glasova. Zašto nemaju? Zato što nemaju ni državljanstvo. Šta ćemo da radimo s onim našim sunarodnicima koji ne žele da trpe diktatorsku, separatističku, pre svega, kriminalnu vlast Mila Đukanovića, koji traže otpust iz državljanstva te crnogorske države i hoće da dođu ovde u Srbiju? Kao prvo, oni mnogo čekaju na to a, drugo, dug je njihov put da ostvare to pravo da postanu državljani, a mogu da sanjaju o tome da dođu i da budu na biračkom spisku. Zato je jedan funkcioner DS-a mogao da glasa i za izbore u Crnoj Gori i za izbore u Srbiji. Gde je onda tu pravda i gde je tu opšta jednakost? Da vi želite ovim zakonom, po ovoj trećoj teoriji koja je poznata u političkoj i pravnoj praksi, da ograničite pravo birača, govori i ovaj primer sa zatvorima i s pitomcima na Akademiji, s vojnicima. Zašto trostruki birački spiskovi? Pošto član 52. Ustava garantuje da postoji mogućnost ustavno-pravne zaštite, a to je ta ustavna kategorija biračkog prava, objasnite mi, molim vas, vi, gospodine, ne možete, ali prenesite ministru koji ne želi da sluša našu argumentovanu raspravu – kako je moguće da se birač zaštiti kada u preko 8.000 biračkih mesta u Srbiji, to vam garantujem, na trećini, a to su uglavnom predsednici iz DS-a i iz drugih stranaka koje čine vladajuću koaliciju, sede predsednici biračkih odbora koji su nesposobni da sprovedu izborni proces? Vrlo dobro znate da je svaka manipulacija na biračkom mestu zaprećena, po Krivičnom zakoniku, kaznom od jedne do tri godine, a upravo su predsednici biračkih odbora iz DS-a, koje na tim svojim treninzima i kampovima niste naučili kako da sprovode izborni proces, već samo kako da dele one žute kese, paketiće, da vrše manipulaciju, da nasnime Tadićev glas, da uznemiravaju ljude u dva-tri sata noću, to je slučaj u Kragujevcu, pogrešno popunjavali zapisnik. To se desilo dva puta, u dva uzastopna izborna procesa. Veoma često se dešava da naknadno opštinska ili gradska izborna komisija mora da utvrđuje ponovo rezultate glasanja. Znate zbog čega? Zato što demokrate, u sadejstvu sa G17 i ostalim strankama koje su na vlasti, vrše preglasavanje prilikom utvrđivanja rezultata na glasačkom listiću, pa onda imate tri procenta nevažećih glasačkih listića. Čak je i RIK izdao upozorenje o tome i to niko ne poštuje. Biće i nevažećih glasačkih listića u tim procentima. Biće i glasanja jedne osobe na više biračkih mesta, to vam garantujem, sve dok ne budete spremni i sposobni da se suočite s tim da demokratija ne stoji samo u svom nazivu, već da ona mora da bude sprovedena onako kao što je to u svom delu, još 1748. godine, "Duhu zakona", Monteskje zamislio – da ne treba sve da bude u rukama jednog vladaoca, odnosno monarha, koji je sada u Srbiji Boris Tadić, već da više nas koji smo predstavničko telo države Srbije može više da misli. Ministar je svojim nedemokratskim i netolerantnim ponašanjem, pre svega, neodgovornim, jer nije u sali, pokazao da on nije spreman za demokratske procese i da se njegova stranka samo zove demokratska. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Bajram Šehović.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanici Sandžačke demokratske partije, u okviru Poslaničke grupe ZES, podržavaju donošenje posebnog zakona o vođenju jedinstvenog biračkog spiska, prvo, zato što vođenje evidencije birača ne može biti kao do sada, deo zakona ili odredaba u Zakonu o izboru narodnih poslanika. Evidencija birača mora biti odvojeni postupak regulisan posebnim zakonom, jer se evidencija birača koristi u postupku izbora kako za narodne poslanike, tako i za predsednika republike, kao i na lokalnim izborima. Pored tog dosadašnjeg formalnog nedostatka, krajnje je vreme da se uspostavi ažurna i potpuna evidencija birača. Dosadašnji birački spiskovi, iako su se vremenom poboljšavali, imali su dosta nedostataka. Pomenuću samo neke, za koje dobro znaju i svi građani koji su na bilo koji način učestvovali u izbornom procesu, bilo da su glasanjem ostvarivali svoje građansko pravo, ili da su učestvovali u samom radu izbornih organa, kao članovi biračkih odbora, odnosno opštinskih i republičkih izbornih komisija. Ako, na primer, saberemo broj građana s opštim biračkim pravom, tj. punoletnih građana, i broj maloletnih građana iz evidencije, i taj broj uporedimo s brojem stanovnika prema poslednjem popisu, taj broj bi trebalo da bude približno jednak, uz pretpostavku da je priraštaj stanovnika u posmatranom periodu bio jednak nuli. Međutim, to u praksi nije bio slučaj, upravo u opštinama gde je stopa mortaliteta i nataliteta bila približno jednaka, što na neki način govori o tome da su birački spiskovi do sada bili nepotpuni i da su imali nedostatke. Podaci u biračkim spiskovima imali su nedostatke i u slučajevima promene prebivališta i promene prezimena kod žena. U biračkim spiskovima bilo je upisanih lica bez matičnog broja, što je stvaralo mogućnost da jedno lice bude dva puta upisano u birački spisak, jer program nije prepoznavao lice bez matičnog broja. Dakle, nema nikakve dileme da birački spiskovi nisu bili ažurni, a zbog toga što je birački spisak vođen separatno, po opštinama, ažuriranje izmena vršio je samo opštinski organ uprave, kao poverene poslove. U daljem postupku se nije mogao ustanoviti opšti jedinstveni birački spisak. Ako se zna da je zakon dopuštao da se birački spisak vodi i u obliku kartoteka, jasno je da kompjuterski sistem nije mogao biti uspostavljen do kraja. Zato je dobro što se ovim zakonom birački spisak proglašava javnom ispravom kao elektronska baza podataka i ažurira po jedinstvenoj metodologiji Ministarstva, koji će biti centralni državni organ za vođenje jedinstvenog biračkog spiska i odgovoran za tačnost i ažurnost podataka u njemu. Pored dobrog programa za ažuriranje jedinstvenog biračkog spiska, ne sme se zanemariti značaj uputstva ministra za državnu upravu, koji treba da propiše bliže način razmene podataka između organa koji vode službenu evidenciju o građanima, organa koji su nadležni za donošenje rešenja na kome se zasnivaju promene u biračkom spisku, između MUP-a i Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu, kao i između Ministarstva za državnu upravu i opštinskih, odnosno gradskih uprava. Iz procedure ovog uputstva mora tačno da se utvrdi i da se vidi ko je načinio propust u slučaju da u spisak nije uneta potrebna promena. Dosadašnje funkcionisanje i povezanost službi MUP-a i opštinskih uprava nisu bili dobri. Zato se mora uspostaviti baš takav elektronski sistem kakav je Predlogom ovog zakona propisan, ali tako da se uputstvom ministra uspostavi potpuna korelacija podataka, bez rupa i uz potpuno utvrđenu i propisanu odgovornost za onoga ko je dužan da dostavlja i unosi podatke. Dobro rešenje u Predlogu zakona je što se biračima omogućava da glasaju i prema mestu boravišta ako se na dan izbora ne nalaze u mestu prebivališta. Glasanje u inostranstvu je, takođe, Predlogom zakona bolje rešeno nego do sada. Dosadašnja praksa vođenja posebnih evidencija birača u inostranstvu kao pratećih evidencija bila je komplikovana. Predlog zakona predviđa da će se podaci o biraču koji se odnose na njegovo boravište u inostranstvu voditi kao ostali i u birački spisak će se upisivati činjenica da će glasati prema mestu boravka u inostranstvu, što se posle izbora briše iz biračkog spiska. Ovaj predlog zakona obećava veliki kvalitativan pomak kada je reč o izgledu, tačnosti i ažurnosti biračkog spiska. Takođe je značajno da u zakonskom roku ministar donese precizno uputstvo kojim će dosadašnje subjektivne grške biti otklonjene i kojim će biti uspostavljena odgovornost, jer nema nikakve sumnje da su manjkavi birački spiskovi, između ostalog, bili razlog za manji odziv birača na glasanju, kao što opšti jedinstveni birački spisak, potpun i ažuran, omogućava i sigurno daje veću izlaznost birača na narednim izborima. Na kraju mog izlaganja bih postavio pitanje gospodinu ministru. Verujem da će mi odgovoriti kada bude bila rasprava u pojedinostima.Pitanje se odnosi na član 7. stav 2. ovog zakona. Na koji će se način ovaj član 7. stav 2. sprovesti u praksi? Citiraću član 7. stav 2: ''Ime i prezima birača koji je pripadnik nacionalne manjine dvojako se upisuje: prvo ćiriličkim pismom, prema pravopisu srpskog jezika, a potom pismom i prema pravopisu pripadnika nacionalne manjine''. Dakle, na osnovu koje će javne isprave ili pravnog akta odgovorno lice koje vrši evidenciju i upis birača u birački spisak prepoznati birača pripadnika određene nacionalne manjine, da bi njegovo ime i prezime bilo upisano na jeziku i pismu te nacionalne manjine? Hvala lepo.
Zahvaljujem. Gospodin Mića Rogović nije tu, Jovan Palalić nije tu, Aleksandar Martinović, Tomislav Nikolić i Miroslav Petković, takođe. Gospodin Zoran Krasić ima reč.
Gospođo Đukić-Dejanović, na početku ću da napravim jedan mali uvod, jer u Srbiji ima puno mladih ljudi koji studiraju pravo, pa treba da polažu ustavno pravo, a ceo izborni sistem je deo ustavnog prava, pa teško da mogu u knjigama da pronađu neke stvari koje su im baš potrebne kao životno iskustvo da bi lakše položili ispit. Verovatno sam i ovlašćen da napravim neki istorijski pregled kako se to kretalo kod nas otkad je krenuo višestranački sistem. Prvi izbori su bili, znate i sami, 1990. godine, većinski izborni sistem, a onda je bio mešoviti izborni sistem, maja 1992. godine. Šta se tada dešavalo s biračkim spiskovima, možete samo da pretpostavite. Onda, u drugoj polovini 1992. godine, zablistala su dva dečka, Dačić Ivica i Goran Perčević, koji su na okruglom stolu razvalili Zorana Đinđića, profesora Mićunovića i ostale, jer je taj okrugli sto trebalo da predstavlja svojevrsni kompromis vlasti i opozicije, da bi opozicija izašla na decembarske izbore 1992. godine. Tada se birao i predsednik Srbije. Tada je vaš kandidat bio Milan Panić. Tada su se birali poslanici za Saveznu skupštinu, za Veće građana, i birali su se poslanici za Republički parlament. Posle nekoliko godina se ustanovilo da taj izborni zakon nije dobar. Jeste on promovisao proporcionalni izborni sistem, što je bio zahtev svih političkih stranaka, osim SPS-a, ali se primetilo da, s velikim brojem izbornih jedinica, u Skupštini dolazi do nesrazmernog predstavljanja političkih opcija. Kao rezultat svih tih promašaja i nedostataka zakona iz 1992. godine, 2000. godine je SRS preuzeo obavezu da bude svojevrsni lakmus između vlasti i opozicije, pa je u drugoj polovini 2000. godine donet Zakon o izboru narodnih poslanika koji je predstavljao punu saglasnost svih političkih činilaca, s obzirom na to da je već posle nekoliko meseci došlo do onoga do čega je došlo – 5. oktobar, Koštunica je izabran za predsednika i neminovno se išlo na republičke izbore. Praktično, decembarski izbori 2000. godine su bili prvi test Zakona o izboru narodnih poslanika i ove materije koja je danas predmet, a to je jedinstveni birački spisak. Radi vas, taze poslanika i mladih ljudi, moram da skrenem pažnju da se i decembra 2000. godine u opticaju pojavio jedan CD, kao odraz jedinstvenog biračkog spiska. Zamolio bih vas da ne padate u nesvest, taj birački spisak, taj CD je doneo i u to vreme RIK-u samo ovako pokazao direktor Državne bezbednosti, odnosno načelnik Državne bezbednosti Rade Marković. Tada su nastupili i prigovori povodom jedinstvenog biračkog spiska. Doduše, moram da vam skrenem pažnju, tada demokrate nisu prigovarale. Na sledećim izborima, koji su bili predsednički, gde se shodno primenjuju odredbe Zakona o izboru narodnih poslanika o biračkom spisku, moram da vam kažem da su svi prigovarali Demokratskoj stranci, koja je tada bila na vlasti, što ne postoji jedinstveni birački spisak. Jedinstveni birački spisak, onako kako je definisan s nekoliko članova Zakona o izboru narodnih poslanika, podrazumeva i jedinstveni informatički sistem i podrazumeva odgovornost nadležnog ministarstva za jedinstveni birački spisak. Zašto? Da se ne bi dešavalo to što se dešavalo u prošlosti. Uzeću primer izbora na KiM-u, gde su birački spiskovi samo redni broj, ime i prezime. Kada posle završenih izbora pogledate kako su ljudi glasali, onda vidite zaokruženu telefonsku spiralu. Protagonisti takvog načina pravljenja biračkog spiska i glasanja i danas su prisutni u ovoj zgradi. Šta se desilo 24. septembra 2000. godine? Bio sam u Crnoj Gori, kontrolisao sam biračka mesta, između ostalog, ona gde su glasali ljudi koji su izbegli sa KiM-a. Pošto nismo mogli da sprečimo falsifikat i kvazibiračke spiskove, koji su se, maltene, dopunjavali imenima i prezimenima na dan izbora, morao sam da polupam četiri kutije, da pokupim materijale i sreća me je spasila što su se tri službe –Mila Đukanovića, Vojske i Bulatovića, dogovarale koja će pre da me uhapsi itd., pa sam se ipak vratio u Beograd. Kod Brodareva je, navodno, zadržan šofer. Pisali smo i ustavnu žalbu na preko 1.800 strana, s vrlo konkretnim primerima kršenja propisa povodom biračkog spiska za svako biračko mesto. To je prva ustavna žalba koja je u istoriji podneta Saveznom ustavnom sudu. Naravno, ona je odbačena zbog nekih potpuno drugačijih razloga, a ne pravnih. Samo da vas podsetim, a ima veze s izborima, da je i Vojislav Šešelj jednostavno uhapšen u Gnjilanu. Radi vašeg saznanja, da znate ko je tada hapsio – specijalci sa Ajvalije. Tako je to s izborima u Srbiji. Jedinstveni birački spisak treba da bude, pre svega, jedan kompjuterski obrađen dokument, u koji su upisani svi birači, svi građani Republike Srbije s biračkim pravom. Kako će izvod posle da izgleda, zavisi ne od ovog zakona, nego od odluka nadležnih organa gde će sve biti biračka mesta, raspored biračkih mesta itd. Mi tako nešto nemamo. Godine 2002, izgovor zašto ne postoji jedinstveni birački spisak bio je da fali 16 kompjutera. Došla je i donacija kompjutera, ali mi nemamo jedinstveni birački spisak. Postoje i neki problemi, rešivi. Svako sedmo rešenje MUP-a o određivanju jedinstvenog matičnog broja građana je pogrešno. Pitanje je – da li opštinske uprave koje su zadužene da vode evidenciju o biračima to rade kvalitetno, kao povremeni državni posao? Nadležno ministarstvo na republičkom nivou ima i sada obavezu da vrši ažuriranje tih biračkih spiskova i da vrši kontrolu. Ovaj zakon, ovako kako je predložen, nije potreban. Imamo propis koji se odnosi na zaštitu podataka o ličnosti, ali i druge podzakonske akte. Kada se uređuju neke stvari, onda se poštuje taj zakon. Samo da vas podsetim, Bakarec je, navodno, uzeo to, pa su ga demokrate jurile po WC u Narodnoj skupštini. Kada se izvršila provera tog navodnog jedinstvenog biračkog spiska, kompjuterski obrađenog, da vam ne pričam koji su sve podaci izašli. Meni nisu dozvoljavali da to preuzmem, već sam mogao u službi da izvršim uvid, i da vam ne pričam šta se sve dešavalo. Da li treba da vas podsetim na četiri kruga izbora iz 2002. godine, kada su kandidati za predsednika bili, zahvaljujući potpisima DS-a, i Pavković i neki drugi? Od 10 hiljada potpisa, niste mogli da nađete dve hiljade validnih. Sve to može da prođe ukoliko ne postoji jedinstveni birački spisak. Jedinstveni birački spisak podrazumeva da jedno isto lice ne može bitiupisano na više mesta, pa ni kasnije, kada se prave izvodi za svako biračko mesto iz jedinstvenog biračkog spiska. Ne postoji spremnost da se napravi takav jedinstveni kompjuterski dokument. To je osnovni problem. Zašto? Zato što treba da se vrše manipulacije. Neko me je jutros optužio da govorim nešto što nije istina. Svi ste svedoci šta je bilo u Gračanici, šta je bilo u Peći na dopunskim izborima. Raspustili ste skupštine jedinica lokalne samouprave srpskih opština da biste sproveli izbore po nekoj svojoj zamisli i – četiri kruga izbora. Zašto? Oni koji su glasali u Kraljevu, sad su upisani i na poništenim biračkim mestima, da li u Gračanici, da li u nekom selu, nije ni bitno, možda i pogrešim u nazivu. Kako je to moguće? Sve je moguće kada DS to uzme u svoje ruke. Malopre je neko rekao da se zalaže za neki izborni sistem po kome neće 249. sa liste da bude predsednik Narodne skupštine. Ko je izabrao Natašu Mićić za predsednika Skupštine i na kom je mestu vaše lista ona bila? Što nama to pričate? To ste vi uradili. Ali, ne, ovde se baci laž i onda se tipuje da je to s neke druge strane. Sve ste to vi radili. Zato vam je potrebna apsolutna kontrola biračkog spiska, a vi je imate. Kao što sada skupljate papire ko će biti sudija a ko tužilac, u zavisnosti od toga šta će da kaže vaš opštinski odbor, tako imate i potpune spiskove za sve birače u Republici Srbiji. I, nepogrešivo šaljete plave, žute pakete, verovatno sad s nekim virusom, a ovi vaši prijatelji zapošljavaju. Zamislite kakve se stvari dešavaju u Srbiji? Iz najboljih namera uđete s nekom prijateljskom zemljom u neki drugi posao, a NIS je dobar posao. Onda vlast, ova naša ovde, preuzme, da kažem, ovlašćenja nad tim delom i odmah kreće sa zloupotrebama. Tamo u Vrbasu kažu – eto, 16 momaka smo sada zaposlili, zaposlićemo i ovih 60, samo vi glasajte. Navukli se na gas. Sad i strance zloupotrebljavate za vaše čisto političke potrebe. Gde je tu pravo birača? Gde je tu princip – jednak glas svakog birača? Gde je tu slobodna volja? Zakon o izboru narodnih poslanika ima i posebne odredbe o Nadzornom odboru, koji treba da kontroliše šta rade mediji, šta rade učesnici na izborima, kako bi se slobodno formirala volja svakog birača, bez bilo kakvog medijskog uticaja. Prvo što ste uradili decembra 2000. godine je bilo – taj odbor ne postoji. I danas postoji u Zakonu obaveza, ali nikada nije formiran. Zašto? Da biste mogli u izbornoj tišini, na dva dana pre izbora, da krećete s onim vašim parolama, pre nekoliko meseci – te hapšenje, te onda idu bilbordi, dva Vojislava, pa onda ovo, onda ono. Tako vi poštujete zakon, koliko vama odgovara. Da li može da se donese normalan zakon o jedinstvenom biračkom spisku? Nije potreban. Sve može da se reši podzakonskim aktima. Cela materija je materija podzakonskog akta. Zašto? Biračko pravo je rešeno Ustavom i Zakonom o izboru narodnih poslanika. Šta je jedinstveni izborni spisak? Tehničko sredstvo, a oni se upustili u posebne izvode, pa izvode za biračka mesta u inostranstvu, a sada pokazuju veliku humanost prema licima koja na dan izbora nisu u mestu prebivališta, nego borave na nekoj teritoriji, pa bi mogli tamo da glasaju. Šta se dešava kada je glasanje po kućama? Mogu da vam pričam 15 dana, mogu da vam pričam i o rakiji, i o kiselom kupusu na dan izbora na biračkom mestu, i o Tutinu, gde jedan čovek dođe i glasa za celu svoju porodicu. Sudski postupak, nadam se da je završen, ako nije završen, onda znate zašto nije. Ko je odgovarao? Koliko je krivičnih prijava podneto za otvoreno kršenje Zakona o izboru narodnih poslanika? Ko je odgovarao? Bata Bane u Nišu. Takve vi izbore želite, takve vi zakone hoćete, zakone sa rupom, zakone koji vam dozvoljavaju diskreciono ovlašćenje da ga tumačite kako hoćete. Do pre nekoliko meseci, taj ministar se hvalio kako je izuzetno pametan bio kada je smislio čl. 47, 49. i 56. Zakona o lokalnim izborima. Šta sad priča? Sad priprema teren za Ustavni sud koji treba da donese jednu odluku. Kakvu? Kakvu ste vi zamislili, kako vama odgovara. Gde je Ustav? Ovo je zemlja gde ministri daju sebi pravo da kažu – Skupština može da ima i 150 poslanika; iako je nešto ustavna norma, kaže – možemo sad da idemo i na većinske izbore, a u Ustavu je lepo napisano da je proporcionalni izborni sistem. Šta to vredi? Vas ništa ne obavezuje. Gubite partnere, čak, iz inostranstva. Ko je bio prvi Srbin ministar u nekoj vladi separatističkog Kosova? Goran Bogdanović, to je prvi. Sećate li se 2004. godine, ko je pozivao Srbe da idu na te izbore? Boris Tadić, mimo Rezolucije i Deklaracije Narodne skupštine, pa je prošao sa 0,16%. Razmislite, taj Oliver Ivanović je nepogrešiv, on je u svim periodima tamo, sa svima sarađuje. Što ne kažete ko je na vlasti u Gračanici? Boris Tadić, Vojislav Koštunica i Tomislav Nikolić. Što ne kažete javnosti zašto su raspisani izbori u Leposaviću? Ima li obrazloženja odluke? Nema. Zbog čega? Dva rođaka koja prate Gorana Bogdanovića provocirala ljude, neko bacio kamen, i on kaže – ma, raspisujem ovde izbore, raspuštam ovu skupštinu. To je zakon i to je propis. Niti je zakon, niti je propis, nego samo vaša samovolja. Pokušavate da sejete strah prema građanima. Neće vam to proći. Čime možete još građane da uplašite? Šta to još mogu građani da izgube, a što već nisu izgubili? Gube zbog ove vlasti, zbog ove vrste manipulacija. Pogledajte koliko ste tema otvorili, nijednu niste rešili, nego plivate na posebno formiranom javnom mnjenju koje bi bilo u stanju da proguta sve što vi predložite, pa, kao, nema druge alternative. Svetska ekonomska kriza – nema druge alternative. Jedan ministar kaže – zaradićemo, drugi kaže – propašćemo, treći kaže – propašćemo na kašičicu. Da li ste čuli šta vam je rekla vaša ministarka pre nekoliko dana? Ovaj sporazum s MMF-om je dobar, daje nam osnovu da 2010. krenemo da rešavamo ovu krizu, a prvi dobri rezultati osetiće se 2020. godine. Da li će neko da preživi vaše reforme? Šta vi reformišete? Čega ste se uhvatili, to se osušilo. Dobro vam ide posao oko formiranja nezavisne države Kosovo. Pripremili ste startnu poziciju za Vojvodinu, i da ne širim dalje. Znaju već građani. Mislite da možete, sejući strah od SRS-a, da nešto napravite. Ne možete, građani neminovno moraju da se istrezne, da izađu iz te priče koja je promovisana 5. oktobra 2000. godine, moraju. Da li postoji veće nasilje u Srbiji od 5. oktobra? Ne postoji. Ko vas stimuliše iz inostranstva? Onaj kome je stalo da bude loše u Srbiji, oni vas stimulišu, oni vas podržavaju, oni vas hvale. Zašto vas hvale? Zamislite se, hvali vas onaj što je bacio na hiljade tona bombi na Srbiju. On vas hvali. Zašto bi vas hvalio? Jeftiniji ste mu nego bombe. Zato vas hvale. Ovaj zakon je nepotreban. Potreban je samo podzakonski propis kojim bi se uredili tehnički aspekti jednog kompjuterskog sistema i jednog kompjuterskog dokumenta, gde bi svaki građanin mogao da izvrši uvid, gde bi svaka politička stranka i svi učesnici na izborima mogli da izvrše promenu, a nadam se da ćemo uskoro biti u prilici da objasnimo i onaj drugi deo zamisli, koji se zasniva na tome da CESID preuzme izbore. Zapamtite, imali smo i državne komisije, imali smo izborne komisije u kojima su bili samo nosioci pravosudnih funkcija, pa je bilo najviše problema, pa ste palili ovu zgradu. Setite se, uvek su iz tih komisija izbačeni ljudi koji su predloženi ispred SRS-a za prošireni sastav. Dana 25. septembra, ovde nije dato da uđu predstavnici SRS-a u proširenom sastavu. Setite se ko nije dao. Mogu da vam pokazujem i stenograme svih sednica, kako se razmatrao jedinstveni birački spisak. Onda nam dođe ovde neko s labudovom pesmom. Kako možete nas da zavarate? Kako možete mene da prevarite, kad 20 godina najdirektnije učestvujem u ovim poslovima? Vi s vremena na vreme menjate svoja mišljenja, pa neki put podržavate moje stavove i stavove SRS-a, a neki put ne podržavate. Od čega to zavisi? Od vašeg trenutnog interesa. Setite se, Zoran Anđelković, zvani Baki, lepo je rekao šta je bilo 24. septembra i kolika je greška što niste uzeli u obzir sve birače koji su bili upisani i koji su glasali na teritoriji KiM-a, ja moram da se setim, bez obzira na to da li mi neko odgovara ili ne odgovara. Rekao je veliku istinu. A ko se sad uortačio? Ko se sad uortačio? Eksperti za nameštene izbore. Kad je to DS organizovao legalne izbore? Vi kod vas ne možete da sprovedete legalne izbore. Šest puta je u Kruševcu morao da odlučuje opštinski odbor ko će da bude od poslanika, jer je pet puta Tadić rekao da će sve da ih raspusti ukoliko njegov miljenik ne bude, njegov glavni ideolog. Vi pričate o nekoj demokratiji. Kakva demokratija? Za vas je demokratija kada dete nacrta crtež, pa dole napiše – ovo je konj. Pošto ste sad u tom svojevrsnom teranju borbe protiv fašizma – smrt fašizmu - sloboda Šešelju!
Gospodin Vladan Batić ima reč. Predsedništvo je prihvatilo gospodina Batića i gospodina Maraš Slobodana, koji su se jutros prijavili naknadno, ali da ne budu samo poslanici SRS-a, dajem sada reč, pa će gospodin Sreto Perić posle toga. Izvolite, gospodine Batiću.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, u ime Demohrišćanske stranke Srbije, podržavam Predlog ovog zakona. Vrlo mi je indikativan ovaj literarni nastup gospodina Krasića i njegovo poprilično selektivno pamćenje, pošto sam neko ko je na političkoj sceni poslednjih 20 godina i na neki način sam svedok istorije, bar kada su politički događaji u pitanju. Želeo bih da podsetim na neke stvari i na neke propuste koje je, svesno ili nesvesno, učinio gospodin Krasić, ali ne da bih se bavio i negirao ovo što je on govorio, nego zato što za to postoje neke opštepoznate činjenice. Pre svega, gospodine Krasiću, setićete se da ste svojevremeno govorili da je vaš potonji partner upravo na izborima 2000. godine bio ''najveći kriminalac'', ''izdajnik'', ''bračni par Čaušesku'', ''crvena veštica' sa Dedinja''; to su literarni sastavi predsednika vaše stranke i ja to u to vreme nisam osporavao. Problem je što ste posle s ''najvećim kriminalcem i izdajnikom'' i ''crvenom vešticom'' i svima ušli u koaliciju. To je donekle problem. Vi ćete se, takođe, setiti, i to ste lepo pomenuli, da su postojali izbori na kojima je neko pobedio sa 100%, ili referendumi sa 104% glasova. Setićete se da je Milan Milutinović pobedio na predsedničkim izborima, tako što su za njega glasali svi birači u Drenici, Đakovici i na mestima gde, praktično, nije ni bilo nijednog Srbina, ili sasvim malo Srba. (Zoran Krasić: Zašto sam ja kriv?) Niste vi krivi, ali vi ste s njima ušli u koaliciju posle. Takođe, ovo je jedina zemlja gde je morao da se umeša OEBS, gde je morala da se umeša međunarodna zajednica, gde je bio Gonzalesov izveštaj, gde je Parlament doneo lex specialis, gde se priznala krađa. Meni je žao što su neki od tih ljudi, koji su bili simboli tih krađa, amnestirani, abolirani,. Neki od njih, čak, sede u ovoj sali. Meni to intimno smeta. Govorim u svoje ime i u ime Demohrišćanske stranke Srbije. Uostalom, moramo da se setimo da je 5. oktobar organizovan zbog još jednog pokušaja izborne krađe, zbog još jednog pokušaja falsifikata, zbog još jednog pokušaja zloupotrebe, i to su činjenice. Ali, nemojte sada govoriti nešto, praveći paralelu s današnjim i onim vremenom, za šta i ptice na grani znaju da nije tačno. Setite se redova za mleko, za kafu, za najelementarnije životne namirnice, za hleb, u praskozorja. Setite se praznih rafova, setite se najveće hiperinflacije u istoriji čovečanstva – kantica i flaša s benzinom na svakom ćošku. Nije za to kriv DOS, za to su krvi neki drugi ljudi, neka druga vlast, i sada se ovde očekuje da svi mi to zaboravimo. Već jednom sam rekao, oprostiti se može, ali zaboraviti se ne može, jer to su elementarne stvari. Kao da je zavladala kolektivna amnezija. Svi znamo kako je bilo. Niko ovde nije lud. Kada je ovaj zakon u pitanju, apelovao bih na Ministarstvo u jednom segmentu i to je nešto što meni neprestano smeta kada je birački spisak u pitanju, koji treba da bude najzad evidentiran i doveden u red. Da pomenem još jedanput, gospodine Krasiću, nažalost, za mene lično, kao učesnika svih događaja, 5. oktobar je poprilično izneverena revolucija, ne zato što se dogodio, nego zato što nije dovršen. Zato smatram da je izneverena, to je moj lični stav, ali jedna od najvećih tekovina 5. oktobra je što su izbori posle 5. oktobra postali slobodni, demokratski, što nema izbornih krađa. Moj apel je da se pokuša da u tom jedinstvenom spisku budu i naši ljudi u inostranstvu. Tu imamo potpunu enigmu, potpunu zagonetku, a plašim se da ih već danas ima možda više tamo nego ovde. Hvala.
Dve replike, gospodin Zoran Krasić najpre, a zatim gospodin Miletić Mihajlović.
Gospodine Batiću, potpuno sam razumeo ovo što kažete, međutim, nije lepo da koristite moje ime i naziv SRS-a da opisujete vreme gospođe Slavice Đukić-Dejanović, gospodina Dačića, gospodina Ružića, Mrkonjića i ostalih. Tada sam pisao tužbe, tada sam pisao krivične prijave, proganjao sam ih, proganjali su oni mene, privodili me, hapsili me itd., ali to nije bitno. Napokon smo uspeli nešto da postignemo, da zavlada neki elementarni demokratski princip. Vidite li kako su oni uticali na njih? Vidite li da su pokvarili DS? Vidite, Nada kritikuje nas, još samo Čović da nas kritikuje za 1996. godinu. Kako bi bilo da Čović kritikuje radikale za 1996. godinu, ili Mile Ilić da kritikuje radikale za 1996. godinu? To je nemoguće. Ali, ovde se ide sa zamenom teza, umesto da se kaže da je bilo neko loše vreme. Ko je tamo, hajde, strpaj Vojislava Šešelja, radikale, verovatno su oni krivi, a to nema veze sa činjenicama. Mi pričamo o ovome što je danas. Motivi i ciljevi koji se žele postići ovim predlogom zakona su nedozvoljeni. Dokazi? Pa vidite šta ste imali u Gračanici i u Peći pre nekoliko meseci. Svi su kritikovali to rešenje, da onaj ko je upisan u Kraljevu preko noći pređe i bude upisan u nekom tamo selu i ponovo glasa. Ko je to uradio – radikali. Pa, nemamo mi biračke spiskove, gospodine Batiću, kao što ni vi iz DHSS-a nemate te spiskove, ali sam pokušao slikovito da kažem ko je sve mahao CD-om, gde je, navodno, jedinstveni spisak. Da li je teško napraviti jedan kompjuterski program i povezati 150 ili 180 kompjutera u jedan sistem? Nije teško, ali ne želite to da uradite. Zašto? Zato što vas uopšte ne interesuje izborna volja građana, vama je stalo da zadržite ovu vlast, a tajkuni ima da se otvore, da plate koliko god hoće. Šta mislite, zašto postoji pritisak na ''Viline vode'', na ''Ušće'', te da li ćemo da legalizujemo, te nećemo da legalizujemo? Da se prikupe pare da bi se kupili izbori, gospodine Batiću. Kada će biti raspisani izbori? Kada Boris Tadić oseti da je najbolje vreme, kada su dovoljno prikupili da mogu da kupe svaki glas. Njih baš briga i za Kosovo, i za Vojvodinu, i za standard, i za "Zastavu", i za Mašinsku, i za vas, gospodine Batiću, i za mene, njima je stalo da 126 glasova kako znaju obezbede, pa će tu štapovi, poštapalice da se nađu. Ko je žrtva? Građani i njihovi elementarni interesi.
Gospodo poslanici, podsećam da smo na načelnom pretresu o Predlogu zakona o jedinstvenom biračkom spisku. Gospodin Miletić Mihajlović ima reč, replika.
Poštovana predsednice, pretpostavljam da imam pravo na repliku, kao ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe SPS-JS-a, na izlaganje gospodina Batića, kome je u izlaganjima najvažniji politički argument u njegovom programu za pridobijanje birača pljuvanje po SPS-u, po onome što je bio njegov program i vlast u prošlom vremenu, naravno, na posredan način, i sada. Mislim da vređa dostojanstvo svih narodnih poslanika i građana njegova izjava da je nekada predsednik Republike Slobodan Milošević, koga nije pomenuo ovoga puta, nije spomenuo njegovo ime, ali je u kontekstu jasno da je na njega mislio, bio najveći kriminalac. Podsećam da je Slobodan Milošević dobijao veliki broj glasova na mnogo izbora, po više miliona. Samim tim je nedopustivo da se daje takva paušalna i subjektivna ocena, koja je ispod svakog nivoa, jer na takvu konstataciju bismo mogli da nastavimo priču da su i neki drugi kriminalci, pa i gospodin Batić lično, kome je neko obio auto u Požarevcu i tom prilikom mu uzeo automatsko oružje ''kalašnjikov'', za koje nije imao dozvolu, već je bio ilegalno itd. Neko bi mogao pomisliti da je tada kriminalac bio u redovima vlasti, odnosno član Vlade Republike Srbije. Toliko o tome. Dozvolite mi da na konstataciju gospodina Krasića da govori o vremenu gospođe Đukić-Dejanović, Mrkonjića, Dačića, Ružića, podsetim da ti ljudi jesu bili članovi SPS-a, ali nisu bili u prvim redovima. Vreme pomenutih iz SPS-a je ovo sadašnje, to je njihovo vreme i buduće vreme, na osnovu onoga što jeste političko delovanje i program SPS-a. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Gospodin Batić se najpre javio, pa vi, gospodine Krasiću.
Prvo, da je gospodin Mihajlović pažljivo slušao moje izlaganje, ili, ako ga je slušao, da je pokušao da ga razume, onda bi shvatio da uopšte nisam pominjao Slobodana Miloševića, ni u kakvom kontekstu, ali mi se, s druge strane, čini da je gospodin Mihajlović poslednji zaštitnik lika i dela Slobodana Miloševića. SPS treba da ide drugim putem, a ne da baštini svoju novu političku strategiju i svoj novi program na liku i delu Slobodana Miloševića. Onda je to greška, ali to je vaš problem. Obratio sam se gospodinu Krasiću i nisam rekao da je gospodin Milošević najveći kriminalac i izdajnik. Samo sam citirao reči Vojislava Šešelja iz "Velike Srbije" i citirao sam naslove njegovih knjiga "Bračni par Čaušesku", "Crvena veštica sa Dedinja", itd. Nisam to rekao, jer mislim još mnogo gore, ali nisam iznosio nikakav svoj vrednosni sud u ovom momentu. Prema tome, mislim da sam pogrešno shvaćen. Javio sam se i na neki način polemisao s onim što je pominjao gospodin Krasić. Čak nisam negirao ni tačnost delova iskaza gospodina Krasića. Samo sam izražavao čuđenje, otkud posle svih tih konstatacija, koje su poprilično tačne, nekakva politička koalicija s tim istim čovekom? Nemam ništa protiv, gospodine Mihajloviću, da i dalje idete na hodočašće pod lipu u Požarevac. To je vaše pravo. To je vaša intima. Nije mi uopšte cilj da se bavim istorijom. Istorija pripada istoričarima i sud o tome neka donose istoričari. Ne vidim potrebu da uopšte sa mnom o toj temi polemišete. Hvala.
Gospodin Zoran Krasić, replika.
Moram da ispravim neke činjenice. Gospođa Đukić-Dejanović je bila u politici još 1992. godine, 1990. godine itd. Ništa loše nisam rekao. Podržavam svakog čoveka koji ima svoj politički stav. Meni se možda ne sviđa stav Vladana Batića, ali on ima svoj politički stav. On je sada evoluirao. On sada vas podržava, gospodine Miletiću. Ne podržava nas više. On vas podržava. On za vaše zakone glasa. Vi ste loše shvatili njega. On je napao SRS citatima, koje ne osporavam. Najveća je ludost osporavati citate. Tim poslom se bave neki drugi. Jeste, gospodine Batiću, sve je tako napisano. Sve je to objavljeno. Znam da uporno čitate naše knjige, i to je dobro. Vidite da napredujete. Znate i sami, znam kada ste bili na svadbi, gde ste bili na svadbi, ali nije poenta u tome. Poenta je da nađemo političko rešenje. Političko rešenje je da se svaki glas svakog birača poštuje. To je poenta. Gospodine Mihajloviću, 1996. godine sam 360 tribina održao protiv SPS-a i pao je SPS u Nišu, ali me je zadesila planetarna nepogoda – došli su Bane Jovanović i Zoran Živković, 27. januara 1997. godine, i upropastili Niš. Vrlo otvoreno vam pričam o tim stvarima. Nemojte vi Mileta Ilića, mog prijatelja, da branite od mene, ili da branite Slavicu Đukić od mene. Zašto biste branili Slavicu Đukić od mene, kada se, verovatno, 99,9% slažemo u političkim shvatanjima. Nema potrebe da mene napadate i da branite nekoga od mene. Nema potrebe. Iznosim gole činjenice, gospodine Miletiću. Nema Petra Jojića da vam kaže kako je prošao na izborima 1997. godine u Gnjilanu. Zapalio mu se automobil, jurili ga socijalisti sa biračkog mesta. Da li ste gledali 1997. godine filmove koje smo prikazivali preko Studija B, kako vaši aktivisti biju poslanike SRS-a koji su došli da izvrše kontrolu izbora? To su činjenice, gospodine Mihajloviću. To ne možete ni vi da promenite, ne mogu ni ja, ne može niko da promeni. Objavljeno je. Video-snimci postoje. Pričam da se ne ponovi to, gospodine Mihajloviću. Morate malo da izdržite te kritike. Ne možete – zaprali ste se, pa ste novi. Ne može. Sve ima svoje korene. Sve ima svoju istoriju, budućnost. Takav je život. Zbog budućnosti, kažem građanima – bežte dalje od ovog ''žutog čuda'', opasno je. Vidite, to je neki poseban hepatitis, sve uništi.
Tri minuta. Zahvaljujem. Ocenjujem da smo prešli na teren političkih razgovora. Skupštine i kongresi su mesta gde se daje ocena i prošlosti i sadašnjosti i budućnosti svih partija, pa i SPS-a, na moje veliko zadovoljstvo. Gospodin Miletić Mihajlović. Izvinite, gospodin Đorđe Milićević prvo.
Uvažena gospođo predsedavajuća, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, nemam nameru da repliciram, želim samo da iznesem nekoliko stavova, s obzirom na to da je u više navrata u malopređašnjoj diskusiji pomenut SPS. Ono što je suština jeste da danas govorimo o Predlogu zakona o jedinstvenom biračkom spisku. Što se tiče prošlosti SPS-a, želim još jednom da potpuno jasno i otvoreno kažem da smo ponosni na ono što se dešavalo u periodu pre 2000. godine. Želimo i danas da afirmišemo sve ono što je bilo pozitivno, ali i da izvlačimo pouke iz onoga što je bilo negativno i što nije bilo dobro. To što neki iz svoje prošlosti nisu znali da izvuku pouke, nije naš problem. Period vršenja vlasti do 2000. godine smo jasno ocenili onda kada smo smatrali da je to bilo potrebno, da je bilo neophodno, a sve ostalo je istorija i vreme će pokazati ko je i da li smo bili u pravu. Ako govorimo o greškama, jedna od najvećih grešaka je bila ta što tih grešaka nismo bili svesni u periodu dok smo bili na vlasti, nego nakon 2000. godine. Da li neko treba i konačno želi da sprovede taj famozni 6. oktobar, apsolutno nemamo ništa protiv, ali za to je potrebna politička snaga, za to je potrebno utemeljenje u biračkom telu. Kakvo utemeljenje u ovom trenutku ima SPS i koalicija SPS-JS-PUPS u biračkom telu, jasno govore rezultati sa svih izbora, vanrednih, lokalnih izbora, koji su bili u proteklom periodu, i u Kovinu, u Kosjeriću, Voždovcu, Zemunu, i koji će svakako biti održani u narednom vremenskom periodu, gde je i u apsolutnom broju glasova, i procentualno, dupliran rezultat u odnosu na rezultate iz maja 2008. godine. Kako građani Srbije ocenjuju politiku koalicije SPS-JS-PUPS? Vrlo je jasan odgovor koji daju građani na vanrednim lokalnim izborima koji su održani u proteklih godinu dana, i to je za nas u ovom trenutku jedino što je merodavno i verodostojno. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Batiću, mi se i te kako sećamo hiperinflacije iz 2003. godine, sećamo se svega što nije valjalo. Sećamo se i prizivanja smrtne kazne, bar na jedan ili 15 minuta, i zato i jesmo ovde, da se više nikada to ne ponovi, iako to nisu krivice, niti odgovornosti SRS-a. Moram nešto i mladom kolegi Đorđu Milićeviću da kažem, pošto on, uglavnom, stručno diskutuje o zakonskim predlozima, ali se danas u dva navrata pozivao na izborne rezultate. Nemojte ni vi, ni ovi iz Demokratske stranke da se pozivate na izborne rezultate. Jel vi mislite da su građani Srbije srećni pobedom Demokratske stranke? Nisu. Od toga nemaju ništa. Imaju samo težak život, i pre tih izbora, i posle. Još nešto da vas podsetim, jedan svedok je priznao, naravno, ovaj put ne želim da govorim o procesu koji se vodi protiv bivšeg gradonačelnika Zrenjanina, da je u tri navrata dao po 45.000 evra bivšem gradonačelniku u ime Demokratske stranke, zato što ima poverenja. Posle takvih, ne obraćam se više vama, nego samo kažem da se vi dva puta pozivate na izbore, recimo, u Vrbasu, a potpredsednik Vlade nema prečeg i pametnije posla nego ode tamo u neka sela; to znamo i u Kosjeriću, to se dešavalo u svim mestima. Nisu građani Srbije srećni posle pobede Demokratske stranke. Mi zato i jesmo tu i nastojimo da im ukažemo o čemu se radi. Gospođo predsedniče, razumem kad ministri ovde pokušaju da omalovaže ovaj dom, to je danas, moram da priznam, po prvi put uradio gospodin Milan Marković, kao ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Do sada mu se to nije dešavalo. On je danas izašao na poligon političke rasprave, ali mi u SRS-u možemo da pričamo i o tome, možemo i stručno da govorimo o zakonskim predlozima, što ću kasnije i činiti. Vi ste poprimili manir gospođe Gordane Čomić, jer je još uvek kratka pauza na koju ministri imaju pravo kada ovde zastupaju zakone. Mi možemo ovu raspravu da vodimo bez njegovog prisustva, ali on je meni dao dobar šlagvort u polemici s gospođom Vjericom Radetom, koja je na najstručniji način pričala o ovom zakonskom predlogu. Sada mogu da se pozovem na neke konkretne članove o kojima je on govorio i da ga demantujem, da nije baš tako. Dakle, u potpunosti se pridružujem onome što su o ovom zakonu govorili gospođa Vjerica Radeta, kao ovlašćeni predstavnik SRS-a, i gospodin Krasić, kao do sada jedini pre mene učesnik koji govori u raspravi u načelu. Šta oni kažu i šta ja mislim? Jedinstveni birački spisak je potreban građanima Srbije, a predlog zakona koji danas imamo u proceduri ima za cilj da afirmiše izuzetke koji se predlažu u zakonu, a koji će omogućiti neregularnost sprovođenja izbora. Ne kažem da će to uvek biti tako, ali njegova suština i cilj je da tako uradi. Ovde je neko govorio šta je predviđeno u 1. članu ovog zakona. Mi smo do sada imali bezbroj zakonskih predloga i kažemo šta će regulisati ovaj zakon. Hoćemo sada stručno da polemišemo o ovom zakonskom predlogu. On kaže šta će biti tema zakona u svih svojih 30 članova. Već u 1. članu definiše šta je jedinstveni birački spisak. Od toga nema ništa, drago mi je. Evo šta kaže član 2. Predloga ovog zakona, neću ga u celosti citirati, nego samo jedan deo: „Vođenje biračkog spiska od strane ministarstva nadležnog za upravu obuhvata: analiziranje podataka iz biračkog spiska'', kao i ažuriranje ostalih radnji. Meni je posebno zanimljivo ovo „analiziranje podataka iz biračkog spiska“. Dakle, vidimo da li je neko upisan ili nije, šta sve tu treba preduzeti. Da li ćete nekada, gospodine ministre, vi i vaša vlada, analizirati birački spisak tako što ćete videti da u opštini u Mačvanskom okrugu, u Krupnju, slična situacija je u Ljuboviji, u Malom Zvorniku, kao i u Loznici, od 18.000 upisanih građana za poslednjem popisu, 16.000 ima biračko pravo? Da li vam to na nešto ukazuje? Ukazuje na to da je samo 2.000 onih starih od jedan dan do punih 18 godina. Treba da vršite analizu tih pokazatelja koje ćete dobiti, odnosno koje ćete imati u jedinstvenom biračkom spisku; ništa drugo ne bi moglo da vam posluži kao ozbiljan podatak za analizu. U članu 3, naravno, sve ovo se moglo regulisati i nije ni trebalo da bude predmet ovog zakona. Da li jedinstven birački spisak? Da, još jednom ponavljam, ali, ovo nije tema koja treba da bude regulisana ovim zakonom. Možda gospodin ministar Milan Marković nije imao tu nameru, ali tzv. civilni sektor, nevladine organizacije, poprilično su zagazili u ovu problematiku i hoće i RIK da ukinu. To je i ministar sam rekao, ali zaboravio je ministar, a nismo zaboravili mi, nisu zaboravili građani Srbije, da je donedavno u RIK-u bio neko ko je danas ministar pravde, u to vreme, čini mi se, državni sekretar u Ministarstvu pravde. Šta je bilo tada? Jel to na prečac dolazimo do neke velike pameti i do nekih velikih zahteva za promenu? Da li treba da usavršavamo naš pravni sistem? Treba da ga upodobimo stvarnom životu građana u Srbiji. Da li mi to radimo na takav način? Ne, ne radimo, odnosno vi to ne radite. Želja SRS-a i svih onih koji nas podržavaju jeste upravo da zakonske propise upodobimo životu, uslovima u kojima živimo. Potrebno je da se ovaj birački spisak vodi kao elektronska baza podataka, da bi se međusobno povezali informacioni sistemi koji su zasnovani na posebnom softverskom, ili korisničkom programu, koji treba da omogući utvrđivanje tačnosti svih podataka koji se nalaze u jedinstvenom biračkom spisku, da onemogući da se dva ili više puta jedno te isto lice nađe u biračkom spisku, da onemogući isto za umrla lica, što do sada nije bio slučaj. To izaziva posebno uznemiravanje kod članova biračkih odbora, jer ostali možda nisu u prilici da pogledaju birački spisak za konkretno biračko mesto. Ali, neko ko sedi u biračkom odboru, u toku dana kada se sprovode izbori, može da vidi, da nađe svog najbližeg srodnika, koji je preminuo, u biračkom spisku. Nekada se dešavalo da i po nekoliko godina pre održavanja tih izbora bude omogućeno upisivanje svih podataka koji su relevantni za sprovođenje izbora. Ima nešto što ne treba da postoji u biračkom spisku. Za razliku od vas koji ste komentarisali, mada, to je vaše pravo, i onog što je izneo ministar, vi to samo pohvalite na sebi svojstven način, razgovarao sam s učesnicima u sprovođenju izbora koji pripadaju različitim političkim strankama, uglavnom, strankama koje su na vlasti u ovom momentu. Zbog čega s njima? Zato što su oni načelnici uprava, zato što su oni predsednici komisija za sprovođenje izbora, opštinskih izbornih komisija, i oni su mi rekli da je ovaj dopunski podatak, dopunska evidencija koju želite da smestite u jedan od podataka kod jedinstvenog biračkog spiska, vezano za biračka mesta, nepotreban. Ne znam, gospodine ministre, da li znate, pošto ste vi rođeni Beograđanin, uglavnom ste ovde, da mi imamo biračka mesta na kojima se u toku izbora promeni mesto gde će se glasati? Zbog čega? Vrlo često je to i u neuslovnim školama, gde preti opasnost da se baš tog dana sruši zgrada. Takva je naša Srbija, takva su nam sela. Govorili smo mi i o popisu poljoprivrede, ali na jedan volšeban način, na način koji ne odslikava stanje u Srbiji. Kako ćemo to menjati, ako to bude predmet jedinstvenog biračkog spiska? Dakle, predstavnici Socijalističke partije, Demokratske stranke i G17 plus kažu da je ovaj podatak apsolutno nepotreban, a ja, takođe, smatram da ne treba da bude predmet ovog regulisanja. Da li će doći do saradnje između različitih organa, vezano za ažuriranje jedinstvenog biračkog spiska? Ministar je odgovorio i rekao da hoće između MUP-a i Ministarstva za upravu, ili se ono u ovom momentu zove drugačije, ali, dobro, da se ne precizira do kraja, zakon se ne donosi za jedan dan. Vi ste u članu 11. uspostavili tačno određene rokove kada ministarstva treba da intervenišu i da reaguju, ali kažete – u vreme sprovođenja izbora, odnosno raspisanih izbora, odmah. Zašto taj nivo ažurnosti? Tražimo da sve promene da budu evidentirane odmah, a ne da propisujemo i ostavljamo neke rokove, koji se vrlo često zloupotrebljavaju. Pravo da idemo na izbore, dakle, aktivno i pasivno pravo je jedno od, rekao bih, veoma bitnih prava. Mi se često, ne mi poslanici, nego se građani Srbije, uopšte, međusobno razlikuju, ponekad to život i okolnosti u kojima živimo nameću, pa nema isti tretman u društvu neko ko treba da nas leči u ovako teškoj situaciji i neko ko se bavi poljoprivrednom proizvodnjom. Kada su izbori, na dan izbora, i akademik i paor, kako bi rekli ovi u Vojvodini, ili seljak, imaju potpuno isti značaj, istu važnost, ali vi ne želite da tako bude, jer kada su izbori, idete s vašim spiskom, a ne sa jedinstvenim državnim, ja bih rekao, državnim biračkim spiskom. Razmilite se po biračkim mestima, pa žutim kesicama i slično pokušate da ucenite ljude. Ima li išta gore od toga da na nekog utičete, izvršite presiju na njega, da za nešto malo materijalne vrednosti, koja, u principu, traje dan ili dva, promeni svoju biračku volju, tj. vi kreirate njegovu biračku volju. Ostvarivanje prava putem žalbe, ili tužbe, predviđeno je u članu 13. Neka vam stoji, ali to treba da bude nešto što će retko da se koristi u praksi. Zahtev da se birač može opredeliti da glasa po mestu boravišta niko vam nije podržao od onih koji su dugogodišnji članovi opštinske izborne komisije, RIK-a, biračkih odbora, a to su ili sekretari skupština opština, ili možda načelnici za upravu, koji su učestvovali bezbroj puta do sada u sprovedenim izborima, jer to može da izazove veliku, ja bih rekao, najveću zloupotrebu. Mogu da prihvatim i možda je racionalno obaveštenje koje je ministar dao juče. Eto, studenti neće morati da putuju iz Beograda u Ljuboviju, na primer, u Blace, nego će moći da glasaju u Beogradu. Izbori se ne sprovode, gospodine ministre, svakog meseca. Oni se sprovode, u principu, jednom nakon nekoliko godina, i to je dobra prilika da naši studenti i drugi baš odu u svoje mesto i posete rodbinu, a ujedno i glasaju za onoga za koga žele. Onim što ste rekli pokušavate da stvorite jaz, kao, vi biste da omogućite našim studentima da glasaju u mestu studiranja, a eto, predstavnici SRS-a nisu za to. Oni su za to da studenti, ili ko sve još, imaju dodatne probleme oko tog glasanja. Tradicionalno, u Srbiji ljudi vole da glasaju. Posebno se pripremaju za taj dan. Dajte da učinimo nešto, odnosno vi, kao predstavnici vlasti, da kada glasaju imaju koristi od toga. Jeste vi pobeđivali do sada, neću više da ponavljam na koji način, u nekoliko opština na vanrednim izborima, a da li su baš oni koji su glasali za vas imali od toga koristi? Naravno da nisu. Ovamo ste predvideli sredstva koja su potrebna da se ovaj zakon sprovede. Ona nisu mala. Moram da budem iskren, nisam uspeo da izvršim analizu da li se preteralo s visinom tih sredstava, ali kada ste vi u pitanju, kada je u pitanju DS, mogu, moram priznati, paušalno da konstatujem da jeste. Vidim dinamiku trošenja tih sredstava. To govori dovoljno, pogotovu što u poslednjem stavu obrazloženja kažete da ovde nisu predviđena sredstva za komunikacione sisteme i ostalo. Ja sam prvobitno pomislio da sve što je predviđeno kao novčana sredstva treba da bude utrošeno upravo u nabavku komunikacionih sistema, eventualno, možda, kako vi kažete, u edukaciju onih koji treba ovaj posao da završe. Još nešto moram da zamerim i vama, gospodine ministre, i kompletnoj Vladi, posebno predsedniku Republike Borisu Tadiću i premijeru. Zašto niste na jedan ozbiljan i drugačiji način upozorili građane KiM-a šta izlazak na ove izbore znači za ovu državu, ne samo za njih lično? Oni, pod teškim uslovima koje tamo imaju, mogu ponekad i da popuste. Ne može se očekivati, posle tolikog dugogodišnjeg terora nad njima, pa čak i od strane ove vlasti povremeno, da oni uvek racionalno donesu neku odluku. Vi treba da kažete – nemojte izlaziti na izbore, nisu se stekli uslovi. Trebalo je biti hrabar, trebalo je biti odvažan i braniti svoju zemlju s takvog mesta i reći – ni u kom slučaju ne izlazite na izbore, učinićete nešto što, izgleda, Boris Tadić inače radi, i hoće da uradi za one koji su mu i pomogli da dođe na vlast i koji ga i sada održavaju na vlasti. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Najpre, povreda Poslovnika – Miletić Mihajlović. Izvolite.
Reklamiram povredu Poslovnika, člana 104 – vređanje dostojanstva poslanika, pre svega, mislim na poslanike SPS-a. Pre toga, to je vezano za jučerašnji dan, zaista se izvinjavam svim narodnim poslanicima i građanima, jer sam se juče, prilikom obraćanja Narodnoj skupštini, lično obratio drugom narodnom poslaniku, koji me je ometao prilikom govora. Naravno, nije trebalo to ja da rešavam svojim obraćanjem, već je to bila dužnost predsedavajućeg, koja to nije učinila. Ja se zbog toga izvinjavam poslanicima i građanima. Kada je reč o ovome što želim da kažem, ja sam juče govorio o ovom zakonu i o devedesetim godinama, i posle devedesetih, posle 2000. godine, da je bilo grešaka i, možda, zloupotrebe biračkih spiskova prilikom izbora. Verovatno, od toga nisu bili pelcovani ni članovi SPS-a koji su bili u organima za sprovođenje izbora, kao što nisu bili imuni ni drugi članovi, pa, verujem, ni članovi SRS-a. Veoma cenim vaše poštenje, o kome pričate, i dobro je da Srbija ima bar u vama oličenje poštenja, kada je reč o političkim strankama. Ali, pazite, jer je preveliko potenciranje poštenja sumnjivo. Ako ste toliko pošteni, a mi nepošteni, zašto ste s nama ušli u vlast 1998. i 1999. godine?
Vreme. Zahvaljujem. (Vjerica Radeta, s mesta:U čemu je povreda?) Dostojanstvo Skupštine – rekao je. Ima reč gospodin Slobodan Maraš. Izvolite. (Vjerica Radeta, s mesta: To je povreda od juče. Stoji u stenogramu, videćemo.)
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, gospođo predsednice, prvo vama, jer ovo što čujete s mesta sasvim stoji. Neprihvatljivo je da dozvolite poslaniku da se poziva na povredu Poslovnika, reklamirajući ono što se juče desilo, a to sami znate.
Gospodine Maraš, poslanik se najpre osvrnuo na današnju atmosferu, a onda se prisetio da se slično nešto događalo i juče. Vodila sam računa o tome šta je govorio. Nastavite.
Gospodine ministre, ja sam se u jednom momentu javio, iz prostog razloga što niste bili prisutni u sali, a znam da ste sigurno bili sprečeni, jer ako je neko poštovao ovu skupštinu, ili voli, ne mislim u lošem smislu, da podeli s poslanicima svoja razmišljanja o zakonu koji donosi – to ste vi. Prilično dugo vas nije bilo. Ja sam u tom momentu postavio jedno pitanje koje mi se javilo kao opravdano, iako LDP podržava ovaj zakon. Izrazio sam sumnju u sledeću stvar – ko će voditi taj jedinstveni birački spisak? Da li će to biti beogradska "Informatika", koja je sada u vlasništvu javnog preduzeća "Srbijagas", odnosno nije u vlasništvu, ali javno preduzeće "Srbijagas" je kupilo veliki broj akcija u "Informatici". Zašto je to meni sporno? Sporno mi je, polako ću pokušati to da objasnim, jer dugi niz godina postoji stari dug koji ima Srbija prema Rusiji za gas. Taj dug prevazilazi vrednost samog preduzeća "Srbijagas". Bojim se da se u jednom momentu može desiti da ruski partner dođe u posed tog jedinstvenog biračkog spiska. Zato sam izrazio svoju brigu da slučajno neće beogradska "Informatika" biti ta koja će ga voditi. Bilo je razmenjeno puno reči, ali mislim da su neke stvari pomešane. Kolege poslanici su pokušavali da govore o nekim zloupotrebama jedinstvenog biračkog spiska, pa su navodili kako se u određenim situacijama dele paketi, patike ili priključci za gas itd. Spominjali su i nedavne izbore u Vrbasu, gde je svega toga bilo. Mi iz LDP-a smo pokušali da pokažemo svu apsurdnost takvih obećanja ili poklona, pa smo obećali da će u Vrbasu biti aerodrom. Naravno da se ništa od toga neće desiti, kao što se ni mnogo toga što je obećano tokom kampanje tamo neće desiti. Da li će postojati zloupotreba jedinstvenog biračkog spiska, to zavisi, pre svega, od namere. Suština je da se zna ko je ovde zloupotrebljavao ne samo jedinstveni birački spisak, nego i sam proces izbora, i dva puta je uhvaćen u krađi – 1996. i 2000. godine. Meni je žao što su kolege iz SPS-a napustile salu, ali malopre su pokušali na neki način da se opravdaju i da tu krivicu podele sa još nekima u ovoj sali. LDP će, podvlačim, podržati ovaj zakon. Smatramo da je koristan, smatramo da je napisan na način koji iziskuje situacija u kojoj se nalazio birački spisak do sada. Mislimo da je put kojim ste krenuli dobar, ali vas molim da mi odgovorite na pitanje– da li će beogradska ''Informatika" imati pristup tom jedinstvenom biračkom spisku?
Reč ima ministar Milan Marković.
Gospodine Maraš, hvala vam što ste pažljivo pročitali zakon i što ste konstatovali to što ste konstatovali, bez obzira na njegovu sadržinu, i drago mi je što podržavate zakon. Što se samog vođenja tiče, vodi ga Ministarstvo, ono je nosilac posla. U pravu ste, neko će verovatno morati aplikativno to rešenje da primeni. Preliminarno, ono što znam, u Srbiji je JP ''PTT saobraćaj'' i možda još neko sposoban da izvrši štampu izvoda u broju koji je potreban. Ne znam ništa o tom preduzeću, o toj ''Informatici'', nikada se nije pojavilo ni na jednom tenderu, možda smo imali jedan tender za ova dva mandata. Mogu da vam kažem šta smo uradili s matičnim knjigama. Moj zahtev je bio da matične knjige radi javno preduzeće, kako bi se ostalo u okviru države. Dakle, hosting, plaćanje, sve će ići preko JP PTT Srbija, tako da sve ostaje u okviru države. To je bio moj zahtev i Vlada je donela takvu odluku. Dva su me razloga navela na takav predlog. Jedan je što su matične knjige, koje će izrasti u taj matični registar, podaci koji su po svojoj prirodi poverljive sadržine. Drugo, mislim da je javno preduzeće sposobno da to uradi samostalno. To je neko moje lično opredeljenje. Ukoliko to opredeljenje bude izvodljivo za birački spisak, moje lično opredeljenje će biti da to bude u javnom sistemu, da ne bude kod privatnika, iako poštujem privatni sektor. Moje opredeljenje je, kada su ovakve stvari u pitanju, da to radi država. U zemljama u okruženju je malo drugačiji pristup, ali imajući u vidu i neku atmosferu koja kod nas vlada oko toga, opredelio sam se, kada je u pitanju ovaj mnogo veći i ozbiljniji posao – matične knjige, da to bude u državnom sistemu, a videćemo kako će to izgledati za birački spisak. Otprilike, razumete koje mi je opredeljenje, ali videćemo kako će na kraju ispasti. S druge strane, ne bih smeo da povredim neka prava. Ako bi to moralo da ide na otvoreni tenderski postupak, onda bi moralo. Videćemo da li postoje osnove za poverljivu nabavku, ili ne postoje. Ukoliko postoje, ići ćemo na javni sistem.
Narodni poslanik Slobodan Maraš želi pravo na repliku. Pre nego što dobije pravo na reč, samo da obavestim narodne poslanike da ćemo, s obzirom na to da, po pravilu, pravimo pauzu u 14 časova svakog radnog dana, raditi do okončanja rasprave o ovoj tački dnevnog reda i onda imati pauzu. Narodni poslanik Slobodan Maraš.
Gospodine ministre, sve ono što je do sada činjeno s vaše strane meni uliva poverenje da radite s dobrom namerom. Ne sumnjam u vašu nameru da poverite jedan tako važan posao javnom preduzeću, ali opet ste iskazali realnu osnovu da postoji mogućnost da i neko privatno preduzeće dobije priliku to da radi. Pre svega, to je zbog toga što imamo situaciju sa vakcinama, koje su aktuelne. Znači, preskočen je "Torlak", a pojavljuje se kao posrednik jedna firma koja se nalazi u vlasništvu gospodina Miškovića. Samo iz tog razloga sam se javio da vam repliciram, u tom kontekstu da zaista verujem u vašu dobru nameru, verujem da je put kojim ste krenuli, u kontekstu da se to poveri javnom preduzeću, sasvim u redu i mislim da je to jedino ispravno, ali se bojim da opet ne bude zloupotrebe, jer ne zavisi to samo od vašeg ministarstva, nego zavisi i od stava Vlade, kao što je stav Vlade bio u pogledu vakcina, kao što je stav Vlade bio u pogledu odobrenja "Srbijagasu" da kupi beogradsku ''Informatiku". Hvala.
Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta. Ona je poslednja prijavljena na listi narodnih poslanika. Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi SRS-a je 16 minuta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, radi javnosti, najpre informacija da Kolubarski i Moravički okrug, nažalost, nisu bili u stanju da prate rad ovog parlamenta u podne, više od sat vremena, tako su javili; imali su sliku, nisu imali ton. Takođe, radi javnosti, mislim da nije lepo to što gospodin Milan Marković nije bio prisutan dok smo raspravljali o Predlogu ovog zakona. Zapravo, ne samo da nije lepo, nego nije u skladu s našim poslovnikom. To ide na dušu gospođi Đukić-Dejanović, koja je ovde rekla da ministar daje neki kratak intervju ispred sale novinarima, ali je, očigledno, to trajalo poprilično dugo. Nije lepo, zato što ministar nema pravo, kao ni narodni poslanici, da se ponaša kao deca – ako se naljutim, vrati mi moje krpice. Mi ovde radimo svoj posao, mi svoj, ministar svoj. Ministar mora da čuje sve što narodni poslanici imaju da kažu o njegovom radu i o konkretnom predlogu zakona koji zastupa. Ministar, suprotno tome, nema pravo da ovde priča bilo kakve političke govore. Ministar može da govori o predlogu svog zakona i da narodnim poslanicima odgovara argumentima. Treba da bude svestan da je on ovde biran od strane skupštinske većine. Verovatno i sada ima podršku te skupštinske većine, i to ne dovodimo u pitanje, to nije sporno, ali treba svako da zna gde mu je mesto. Takođe, na dušu malopre predsedavajućoj, uzela sam stenograme iz onog prvog dela, kada je ministar, ničim izazvan, ovde napravio seriju replika, najgrublje izvređao narodne poslanike i najveću opozicionu poslaničku grupu – SRS, i nije bilo nikakve reakcije. Opet radi javnosti, samo da podsetim. Kaže ministar: "Vi ste ipak jedna manja poslanička grupa i manja stranka i ne možete sebi uzimati takvo pravo. Ovde ima mnogo većih poslaničkih grupa, mnogo većih političkih stranaka, i ako treba nečiji glas da se čuje, čuće se njihov". Ovakva uvreda i ovakva pretnja tim većim političkim strankama je nešto nezabeleženo i nečuveno. Malopre ministar kaže da mu je drago što će LDP glasati za ovaj predlog zakona. Pa, LDP je mala politička stranka. Nemam nameru ni na koji način da ih vređam, njihovo je legitimno pravo da glasaju za ili protiv zakona. Pokazali smo i malopre da nismo pravili pitanje što ste, mimo ovog utvrđenog spiska, dali reč gospodinu Batiću, pa gospodinu Marašu. Nama ne smeta to što je neko manja stranka, niti nam mnogo smeta što je neko veća stranka. Mi smo, gospodine ministre, na poslednjim parlamentarnim izborima bili, pojedinačno, najveća politička stranka. Voljom Borisa Tadića, nama su ukradeni mandati. Trebalo je da, kao ministar zadužen za državnu upravu, reagujete. Niste reagovali. I pored te krađe, mi smo i dalje najveća opoziciona stranka u Parlamentu. Da li se to vama sviđa ili ne sviđa, to je zaista vaša lična stvar, ali takve lične ocene nemate pravo i ne smete da iznosite ovde, u Parlamentu. Niste reagovali kao nadležni ministar ni na činjenicu da se u ovom parlamentu ne poštuju Ustav i Poslovnik, da su Elena Božić-Talijan i Lidija Dimitrijević podnele ostavku i da te ostavke do danas nisu prihvaćene, da njih neko, svojom samovoljom, samo zato što ima većinu u nekom organu, odnosno Administrativnom odboru, tera da mimo svoje volje budu narodni poslanici. To bi trebalo da bude, između ostalog, i vaš posao, gospodine ministre. Možete svi vi koji ste učestvovali u raspravi da za SRS kažete i ovo i ono, ali nikada, nikada, dame i gospodo, SRS nije učestvovao ni u kakvoj izbornoj krađi, nikada. Uvek smo se najiskrenije i najborbenije, da kažem, borili protiv svake izborne krađe. Podsetiću vas na izbore 2000. godine. U opštini Zemun, imali smo predsednika Opštinske izborne komisije, imali smo većinu u toj opštinskoj izbornoj komisiji. Dr Vojislav Šešelj je na svom biračkom mestu izgubio za četiri glasa od tada anonimnog mladića iz Batajnice. Nije nam na pamet palo, niti je njemu na pamet palo da uradimo bilo šta, a da smo, ne daj bože, kao predstavnici ovih "žutih", začas bismo namestili taj rezultat, ali to nije manir SRS-a. Mi hoćemo zakonite izbore, mi hoćemo jedinstven birački spisak, mi hoćemo kontrolu predizborne kampanje od strane nadzornog odbora, a koliko će građani kome da daju glasova, to nije prioritet. Prioritet je biti dosledan, politički moralan, zalagati se za svoje stavove, a građani će da procenjuju svakog od nas i to jeste pravo građana. Vi ste, gospodine ministre, takođe, citiram iz stenograma, onog jutrošnjeg, iz vašeg ničim izazvanog besa, rekli – ne može politička stranka da bira umesto građana njegove predstavnike u Parlamentu. Slično ste nešto juče rekli, pa ste pogrešno komentarisali ono što sam ja rekla – da iz vašeg jučerašnjeg izlaganja proizlazi da su svi dosadašnji izbori bili nelegalni i nelegitimni. Iz ove vaše rečenice, gospodine ministre, to isto proističe. Ako tvrdite da politička stranka ne može da bira umesto građana njegove predstavnike u Parlamentu, kako su onda vaše kolege iz DS-a u Parlamentu? Je li to onda bilo dobro, a danas nije dobro? Da li onda jeste bilo u skladu sa zakonom, danas nije? Gospodine ministre, moram da vam kažem da ste se u onoj malopređašnjoj raspravi malo zapetljali, kao pile u kučini. Još nešto ću da vam kažem, vi ne znate elementarne stvari. Ovde vas, takođe, citiram,jer ste vi to rekli meni. Vi niste imali argumente da to dokažete, a ja ću vama sada to da dokažem, odnosno građanima Srbije, pre svega. Vi ste u obrazloženju Predloga zakona o jedinstvenom biračkom spisku napisali da je ustavni osnov za donošenje ovog zakona sadržan u članu 42. stav 2. Ustava. Gospodine ministre, taj član i taj stav u Ustavu glasi – prikupljanje, držanje, obrada i korišćenje podataka o ličnosti uređuju se zakonom. Ovo nema veze sa zakonom o jedinstvenom biračkom spisku, već sa nekim zakonom o zaštiti podataka o ličnosti, ali zato, ministre, trebalo je ceo Ustav da pročitate i da ste došli do člana 52, onda biste videli da član 52. govori o izbornom pravu i kaže – svaki punoletan, poslovno sposoban državljanin Republike Srbije ima pravo da bira i da bude biran. Drugi stav – izborno pravo je opšte i jednako, izbori su slobodni i neposredni, a glasanje tajno i lično. Stav 3 – izborno pravo uživa pravnu zaštitu u skladu sa zakonom. Ovde ste, gospodine ministre, mogli i trebalo je da pronađete pravni ustavni osnov za Predlog ovog zakona. U obrazloženju dalje kažete: ''Opredeljenje da se vođenje evidencije birača uredi posebnim zakonom, a ne, kao što je do sada bio slučaj, zakonom kojim se uređuje izbor narodnih poslanika, zasnovano je na sledećem. Prvo, vođenje evidencije birača je jasno odvojen postupak od samog postupka sprovođenja izbora.'' Ko to spori? Mnogi postupci koji su regulisani Zakonom o izboru narodnih poslanika su odvojen postupak od samog sprovođenja izbora. Odluka o formiranju biračkog odbora je, takođe, odvojena od samog postupka izbora. Da li to znači da ćete da nam predložite i zakon o izboru članova biračkih odbora? Zaista, neverovatno. Dalje, šta kažete? ''Postupak izbora narodnih poslanika je samo jedan od izbornih postupka u Republici Srbiji u kome se koristi evidencija birača'', pa u zagradi stoji – pored toga, tu su i izbori za predsednika Republike i lokalni izbori. Da li ste ovim hteli da kažete, gospodine ministre, da jedinstveni birački spisak ne treba da postoji i za lokalne izbore i za predsedničke izbore? Ili, možda ne znate da postoji supsidijarna primena pravnih propisa? Čini mi se da ste toliko pravničkog znanja nekada imali. Ne znam šta vam je danas. Dakle, ono što nije propisano tim zakonima o lokalnim izborima i o izborima za predsednika Republike, ukoliko ne biste promenili te zakone, što nije nemoguće, u tom delu, svakako se primenjuje supsidijarno ono što je sadržano u Zakonu o izboru narodnih poslanika. To stoji u oba ova zakona. Zaista je neverovatno da ste toliko nepripremljeni došli danas u Parlament. Stvarno, nije karakteristično za vas. Dalje, u obrazloženju kažete: ''Po uspostavljanju informacionog sistema, sprovešće se procedura objedinjavanja postojećih biračkih spiskova u Jedinstveni birački spisak, koja uključuje konverziju podataka iz postojećih lokalnih biračkih spiskova, njihovo usklađivanje i otklanjanje nedostataka. Takođe je potrebno obezbediti sredstva i za definisanje i testiranje procedure centralizovane pripreme izvoda iz biračkog spiska, razvrstanih po jedinicama lokalne samouprave i biračkim mestima, kao i za održavanjesistema.'' Naravno da ovo košta. Vi ste predvideli da u ovoj godini to treba da se plati 40 miliona dinara, u 2010. godini – 170 miliona, u 2011. godini – 40 miliona dinara. Ovaj zakon, kako ste napisali, stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja, to vam je član 30, u "Službenom glasniku Republike Srbije", a počinje da se primenjuje po isteku godinu dana od dana stupanja na snagu, osim člana 26, koji počinje da se primenjuje od dana stupanja na snagu ovog zakona. Dakle, da li vi već sad nama kažete da ovaj posao neće biti završen za godinu dana, jer morate da opredelite neke pare i za 2011. godinu, ili ovo znači nešto drugo? Nadam se da ćete se uključiti u raspravu, pa da ćete da govorite o tome. Sada, za ovih nekoliko minuta da kažem nešto o čemu je govorio kolega Krasić – o nekim malverzacijama koje su se dešavale u Tutinu na poslednjim predsedničkim izborima. Podneli smo devet krivičnih prijava protiv predsednika biračkih odbora zato što su očigledno krali izbornu volju, krali glasove, zaista, drugi izraz ne može da se upotrebi, i to krali u korist DS-a. To su ljudi rekli, imam sve te zapisnike, jer sam zastupala SRS u Sudu u Tutinu i mogu da vam donesem, citiram i odluke i zapisnike sa tih rasprava. Žena je dva puta upisana u birački spisak, pod brojem 56. i 57, s apsolutno identičnim podacima. Nekoliko puta je intervenisala u opštini. Svaki put su joj rekli – ne, ne, to je jedan glas više, samo ti dođi i glasaj. Svaki put je glasala dva puta. To je izjavila na Sudu i Sud kaže da to nije ništa strašno, jer je to samo jedan glas. Navešću slučaj žene koja kaže da nikad u životu nije izašla na izbore, da njen muž svaki put glasa u njeno ime i u ime ostalih članova porodice. Sudija kaže – pa, znate, znam da to jeste tako, ali to je u ovom kraju običaj. Vi sve to tolerišete i sve ste to znali. Malo je vremena ostalo, ali bar da krenem od člana 1. Predloga zakona. U članu 1. ste napisali: „Jedinstveni birački spisak, u daljem tekstu birački spisak, jeste javna isprava u kojoj se vodi evidencija državljana Republike Srbije koji imaju biračko pravo“. Već smo na ovaj 1. član amandmanski intervenisali i predložili da se napiše da je to spisak u kom se vodi jedinstvena evidencija državljana Srbije, da bismo vam već na početku skrenuli pažnju da mora da se javi o jedinstvenom biračkom spisku, a ne o nekakvom zbiru pojedinačnih spiskova po jedinicama lokalne samouprave. Još uvek nismo dobili mišljenje Vlade o našim amandmanima i baš me interesuje na koji način ćete reagovati, da li ćete prihvatiti ovaj amandman i na taj način priznati koliko vam je pogrešna koncepcija, ili ćete ga odbiti, i s kojim obrazloženjem? Ponavljam ono što ceo dan govorimo, jedinstveni birački spisak je osnov za održavanje legalnih i legitimnih izbora. Činjenica da mi i danas u članu 12. Zakona o izboru narodnih poslanika imamo regulisanje, postojanje jedinstvenog biračkog spiska, a da ga do danas niste primenili, govori u korist naše tvrdnje da ne želite ni legalne, ni legitimne izbore.
16 minuta i 30 sekundi. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam – da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa, ili neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Za reč se javio ministar Milan Marković. Pre nego što mu dam reč, obaveštavam Narodnu skupštinu, na osnovu člana 85. stav 5, da ćemo danas raditi i posle 18 časova, raspravom o tački koja u tom trenutku bude predmet našeg rada. Reč ima ministar Milan Marković. Izvolite.
Drago mi je da smo relativno brzo došli do kraja ove diskusije u načelu i da je većina poslaničkih grupa odustala od korišćenja svog vremena, što mi govori o tome da je zakon zaista dobro urađen i da nema tu mnogo razloga za polemiku. Što se tiče ovih insinuacija da mi u Vladi ne znamo, nestručni smo itd., to važi za poslednjih devet godina. Nekoliko hiljada akata je bilo u proceduri, za svih nekoliko hiljada akata SRS je rekla da smo neuki, da ne znamo, ko god da ih je predlagao, bila ova većina, ili neka druga većina. Morate da razumete da smo mi ljudi skromnog znanja, izgleda, i skromne pameti i da smo vaše vanvremensko i vanprostorno dostignuće, taj pravnički domet koji je oličen u gospođi Radeti, uskraćeni da razumemo, tj. da se, prosto, pomirimo s tim da nismo pametni kao radikali. Šta da radimo, tako nam je kako nam je. Nisam očekivao da vam se ovaj, od tih nekoliko hiljada zakona, svidi. Ako vam se nije svidelo prethodnih 3000-4000 akata, ne može ni ovaj da vam se svidi. Kada je prethodnih 50 ministara, u različitim vladama, koji su se pojavljivali pred vama, bilo neuko, nestručno i šta već, nisam očekivao ni ja da budem stručan. Ubeđen sam zaista da ste vi iznad nas. To je nešto što mi obični smrtnici ne možemo da razumemo, tako da ću se obratiti, pre svega, onima koji razumeju ovaj niži nivo diskusije koji mogu da pružim. Dakle, ovaj zakon je veoma važan. Ovaj zakon pruža sigurnost svim biračima sutra. Ovaj zakon nas zaista uvodi u jednu novu eru u našem izbornom pravu. Osnov za ovaj zakon je u onom delu Ustava koji govori o evidencijama građana, jer ovo nije izborni zakon, ovo je zakon čija je suština evidencija. Prema tome, potpuno je jasno zašto je, po našem skromnom znanju, ustavni osnov u onom delu Ustava koji govori o evidencijama građana. Država, na osnovu tog člana Ustava, ima pravo da pravi ovakve evidencije. Ovom zakonu, svakako, nije mesto u izbornim zakonima. Potpuno je neozbiljno izabrati jedan od nekoliko izbornih zakona i staviti deset odredaba o biračkom spisku u taj neki zakon. Ono što je važno za građane, što treba da znaju, to je da će, kada se uspostavi ovaj centralni birački spisak, svaki građanin, preko svog računara, vrlo jednostavno uvek moći da proveri gde glasa, kada glasa, koje je biračko mesto, da li je upisan, ili nije upisan. To je veoma važno. Šifra za svaki pristup će biti matični broj, to je razlog zbog čega matične brojeve ne smemo davati političkim strankama. Druga stvar, koja je veoma važna, ovaj spisak će biti stopostotno ažuran. Ponavljam, da ne bi zbog neodgovornih izjava naši građani mislili nešto drugačije, u Republici Srbiji izbori su bili i legitimni i legalni kada je u pitanju birački spisak. Birački spisak je 98,5% ispravan i to je pokazala analiza koju smo izvršili. Nemojte da u građane unosimo nemir i da im govorimo da birački spisak nije ažuran, on je dosta ažuran. Naravno, to nije potpuna ažurnost. Potpunu ažurnost možemo postići samo jedinstvenim biračkim spiskom. Šta je još dobro za građane što se donosi ovim zakonom? To je da će moći da glasaju prema mestu svog boravišta. Zašto terati ljude da idu u mesto svog prebivališta? Zamislite studenta iz Medveđe koji studira u Beogradu, treba da putuje autobusom 6 sati da bi otišao da glasa i da se vrati kući? Zašto ne pustiti mladog čoveka da glasa u mestu svog boravišta? Njegovo je samo da se prijavi. S obzirom na to da je jedinstvena baza, da se direktno radi u centralnoj aplikaciji, odmah će biti unesena njegova želja da glasa prema svom boravištu. Bilo je pitanje da li je moguće da nekom ostane i po prebivalištu boravište. Očigledno je da je nemoguće, jer u centralnom se vodi jedno prezime – Marko Marković, njegovi podaci i napomena da li glasa u boravištu ili ne glasa u boravištu, tako da je nemoguće da se u dva izvoda pojavi taj čovek. To je prosto nemoguće. Zato i jeste jedinstvena elektronska baza. Zamislite situaciju, to je koleginica iz G 17 govorila, osoba s invaliditetom. Zamislite koliko imamo lica u staračkim domovima, to su sve lica s boravištem. Vi znate da je birački odbor obavezan da za ona lica koja objektivno nisu u mogućnosti da izađu na glasanje obezbedi glasanje. Da li neko zaista misli da će birački odbor iz Medveđe doći u Beograd i obezbediti glasanje do 11 sati licu koji se nalazi ovde, u domu koji zbrinjava takva lica? Prema tome, dajte da omogućimo svim našim građanima ono što smo omogućili svim našim građanima u inostranstvu. Svaki naš građanin u inostranstvu glasa po mestu boravišta, nakon što prijavi da će glasati. Zašto to ne bi mogao i naš građanin koji živi unutar Srbije? Zar smo toliko nesposobni? Mislim da nismo, to možemo da uradimo i tu neće biti nikakvih problema. Što se tiče inostranstva, imali smo 55.000, 56.000 lica u posebnoj evidenciji koja se vodi za glasače u inostranstvu. To je broj koji je verovatno daleko manji od broja ljudi koji imaju pravo glasa, da glasaju u inostranstvu. Imali smo 56.000, a na poslednjim izborima je glasalo samo 18.000. Sada više takvih problema nećemo imati, jer se primenjuje ista odredba i za njih, da oni, u zavisnosti od svoje želje, prijave da li će glasati po boravištu ili prebivalištu, tako da ćemo tačno znati. Praktično, to dolazi, ne znam tačno koliko pre izbora, da sada ne računam rokove. Tačno ćemo znati koliko će lica glasati u inostranstvu. Dvadeset dana pre toga ćemo tačno znati broj lica koji će glasati u inostranstvu. Tačno ćemo znati gde su ta lica, na kojim biračkim mestima će glasati, pa se neće desiti da otvorimo birački odbor negde a da niko ne glasa. Pitanje – ko vodi ovo? Ovo je prvi zakon koji jasno definiše ko vodi, kako vodi. Vodi Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Kako se vrši povezivanje? Vrši se definisanjem ovog zakona. Neko je pitao – zašto sada zakon? Zato što ga niko pre nas nije usvojio. Zašto ranije nije usvojen, ne znam. Zašto niko ranije nije radio, takođe, ne znam. Neko je pitao – zašto u prethodnom mandatu nije? Pa, zato što je u prethodnom mandatu Ministarstvo imalo osam zakona pred ovom skupštinom za osam meseci. Prosto, došlo mu je vreme. Dobro je da ga uradimo. Mnogo bi loše bilo da ga ne uradimo ni sada i da ostane situacija kao što je do sada bila. Pominjane su matične knjige. Napreduje sasvim dobro. Matične knjige će imati elektronsku bazu. To će sutra biti elektronska baza svih građana. Malopre sam govorio o tome. Očekujem da će već u aprilu, recimo, neko izLeskovca, ako se igrom slučaja nađe u Kragujevcu, moći da ode u gradsku upravu u Kragujevcu i da uzme svoj izvod iz matične knjige. Očekujem da ćemo na proleće imati taj sistem. Kada uzme taj izvod, više nikada neće imati potrebe da ga uzima. On će biti trajan, zaštićen, na posebnom formularu koji radi Zavod za izradu novčanica. To će biti do proleća, a u roku od dve godine, nadam se, i za svaku opštinu i svakog građanina u Srbiji. Svi ćemo biti u jednom registru i onda će se otvoriti mogućnost za ono što se često pominje, kada dođemo na neki šalter i kažemo da hoćemo nešto da uradimo, podnesemo zahtev, nema potrebe da taj sa šaltera kaže – donesi izvod iz matičnih knjiga, pa još ne starije od ne znam koliko. Ne, jer onda svojom šifrom ulazi u centralnu bazu i povlači moje podatke, moj zahtev, moje odobrenje da može da povuče moje podatke iz centralne baze, i to ide izuzetno dobro i hvala onim kolegama koje su to pomenule. Što je Koridor 10 u realnoj infrastrukturi, Koridor 10 u državnoj upravi i suštinska reforma je Zakon o matičnim knjigama.On je prošao dosta nezapaženo i potpuno je razumljivo da ljudima nije interesantna materija, ali verujte, to je buduća E uprava za 21. vek. U suštini, to je to. Žao mi je što je diskusija u određenim momentima išla van teme. Ovo je zaista zakon gde je očigledno maksimalan mogući konsenzus, kažem, maksimalan konsenzus. Ne verujem da je išta više moguće da se postigne. Ovo je jedan od onih zakona koji su dobili najveći mogući konsenzus, u smislu generalne sadržine zakona. Naravno, poštujem određene drugačije ideje. Neke su za puno poštovanje. Pitanje je da li su sprovodive u ovom momentu. Imamo različita mišljenja o tim stvarima. O tome ćemo kada budu bili amandmani. U svakom slučaju, ako se izuzme jedan deo diskusije, mislim da smo imali vrlo lepu diskusiju i da su građani mogli da čuju šta je ono što ih očekuje i šta je dobrobit za njih uvođenjem jedinstvenog biračkog spiska. Dakle, birački spisak kao jedinstvena evidencija za sve birače. Hvala vam na pažnji.
Pravo na repliku, narodna poslanica Vjerica Radeta. Izvolite.
Hvala. Ministar je opet rekao da želi da se obrati samo jednom broju narodnih poslanika, kaže – onima koji ga razumeju. Pretpostavljam, ministre, da ste mislili na one koji će glasati za vaš zakon, pa vas podsećam da pogledate da imate trenutno u sali samo osam onih koji će glasati za ovaj predlog zakona. Naravno, to je vaš problem. Nije tačno, gospodine ministre, da bezrazložno kritikujemo predloge zakona. Istina je da ne glasamo za Vladine predloge, jer mi smo opozicija, ali sami ste više puta doživeli da govorimo pozitivno o nekim delovima vaših zakona, predloga koji ste ovde zastupali, kao i o vašem ponašanju u Narodnoj skupštini. Gospodine ministre, naš narod kaže – prema svecu i tropar. Da li mislite da ćemo da dozvolimo da nas vređate i da onda kao uvređena mlada pobegnete iz sale, a mi ćemo skrušeno da hvalimo nešto što ne liči na zakon. Ovo je uredba, gospodine ministre, dopalo se to vama ili ne. Gospodine ministre, pre nego što pobegnete tako bezobrazno, kažite nam – od tih nekoliko hiljada zakona koje ste doneli, samo ne znam u kojoj zemlji, koliko ih se primenjuje, koliko je primenljivih zakona doneto u ovom parlamentu? Ovo što reče gospodin ministar da se može glasati u mestu boravišta, između ostalog, zato da bi studenti mogli da glasaju u mestu gde trenutno studiraju, nije pravi razlog. Pravi razlog je manji trošak DS-a. Demokratska stranka Milana Markovića je ta koja kupi ljude, plaća prevoz, plaća sendviče, plaća sokove za poneki glas ljudi koje odvezu u mesto prebivališta. To je jedini razlog zbog kojeg će ovo da se omogući. Priča o glasanju u inostranstvu. Ako ministar malopre kaže da je trebalo da glasa 50.000 ljudi, a da je samo 18.000 ljudi imalo mogućnost da glasa u inostranstvu, zar to ne baca senku na dosadašnje izbore i legitimnost dosadašnjih izbora? Nije tačno da je svaki građanin Srbije koji živi privremeno u inostranstvo mogao da glasa. Mogli su da glasaju samo oni koji su zaposleni u konzularno-diplomatskim predstavništvima i oni za koje se unapred znalo da su glasali za DS. To je javna tajna. To svi znaju. Ministar sada pokušava da nam priča bajke, kao da smo mi Trnova Ružica, pa smo se malopre probudili iz dubokog sna. Znamo vas, gospodo demokrate, odlično.
Tri minuta. Zahvaljujem. U obavezi sam, na osnovu člana 27, da otklonim svaku zabludu u odnosu na izgovoreno u ovoj sali. Legitimnost izbora ne može se dovoditi u vezu s izlaznošću i molim vas da pažljivo biramo reči kada govorimo o legitimnosti izbora. Izlaznost može biti razlog za proglašavanje izbora neuspelim jedino i samo ako u zakonu stoji odredba da je potreban određeni procenat od ukupnog upisanog biračkog tela. Smatram važnim da ovo ponovim, zbog toga što su, ako nigde drugde, u ovoj kući, u Narodnoj skupštini, Zakon o izborima i Jedinstveni birački spisak važne teme. Ovim završavamo rad u prepodnevnom delu. (Narodna poslanica Vjerica Radeta, s mesta: Povreda Poslovnika.) Nastavljamo rad u 15.35 časova, prelaskom na načelnu raspravu o sledećoj tački dnevnog reda. Hvala vam.
Dame i gospodo narodni poslanici, prelazimo na 23. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O RAVNOPRAVNOSTI POLOVA (rasprava u načelu) Obaveštavam da sam, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pored predstavnika predlagača Rasima Ljajića, ministra rada i socijalne politike u Vladi Republike Srbije, pozvala da sednici prisustvuju i Snežana Lakićević-Stojačić, državni sekretar u Ministarstvu rada i socijalne politike, i Natalija Mićunović, direktor Uprave za rodnu ravnopravnost u Ministarstvu rada i socijalne politike. Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaje Odbora za ravnopravnost polova i Odbora za evropske integracije. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, i to: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju – jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS – jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 plus – 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa Napred Srbijo – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa SPS-JS – 18 minuta; Poslanička grupa LDP – 14 minuta i 24 sekundi; Poslanička grupa Nova Srbija – 10 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa manjina – osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS – šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore jednom, do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ako to već niste učinili, da podnesete prijave za reč, s redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih predstavljaju sledeći narodni poslanici: Nikola Krpić – Poslaničku grupu PUPS-a, Elvira Kovač – Poslaničku grupu manjina, Nataša Mićić – Poslaničku grupu LDP-a, Miletić Mihajlović – Poslaničku grupu SPS-JS-a, Milica Vojić-Marković – Poslaničku grupu DSS-a, Jelena Travar-Miljević – Poslaničku grupu G17 plus, Dragan Stevanović – Poslaničku grupu SRS-a, Bojana Stanojević – Poslaničku grupu ZES-a, kao i Milan Knežević – Poslaničku grupu Napred Srbijo. Saglasno članu 142. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona. Da li predstavnik predlagača, Rasim Ljajić, ministar rada i socijalne politike želi reč? (Da) Izvolite, gospodine Ljajiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, zadovoljstvo mi je što danas mogu da predstavim Predlog zakona o ravnopravnosti polova, upravo u godini kada obeležavamo 30 godina od donošenja Konvencije o uklanjanju svih oblika diskriminacije žena, koju je ratifikovalo do sada 185 zemalja, među kojima je i Srbija. Već dve i po godine Ministarstvo radi na izradi ovog zakona, u koji su uključeni i predstavnici civilnog društva, kao i socijalni partneri, s osnovnim ciljem da se postigne što veći stepen saglasnosti oko odredaba ovog važnog zakona, koji spada u grupu tzv. antidiskriminacionih zakona. Donošenjem i ovog zakona, upotpunjujemo pravni osnov za dalju borbu protiv diskriminacije različitih društvenih grupa, a to je i dovoljan osnov za zaštitu i unapređenje ljudskih prava u Srbiji. Ustavni osnov za donošenje ovog zakona sadržan je u članovima 15, 21. i 97. Ustava Republike Srbije, koji govore o ravnopravnosti žena i muškaraca, kao i o zabrani svake diskriminacije po bilo kom osnovu, a naročito na osnovu pola. Postoji više razloga zašto ovaj zakon donosimo. U njima leži i osnovni smisao samog zakona. Naime, Vlada Republike Srbije je u februaru ove godine donela Nacionalnu strategiju za poboljšanje položaja žena i unapređenje rodne ravnopravnosti i u toj strategiji je izričito naglašeno da je donošenje ovakvog zakona jedan od preduslova da sama strategija bude operativna i konkretizovana u svakodnevnom životu. Drugi razlog leži u činjenici da je ovo deo harmonizacije našeg zakonodavstva, posebno u oblasti ljudskih prava, s međunarodnim standardima i ovaj zakon sadrži nešto što je duh nekoliko važnih međunarodnih konvencija. Spomenuo sam Konvenciju o eliminisanju svih oblika diskriminacije žena, Konvenciju protiv rasne diskriminacije, kao i Evropsku konvenciju o ljudskim pravima. Osim toga, Komitet UN-a za eliminisanje svih oblika diskriminacije žena, u svojoj preporuci, u tački 14, jasno je pozvao Srbiju da što pre donese i usvoji zakon o ravnopravnosti polova. Na kraju, ali ne najmanje važno, čak bih rekao da je to i osnovni razlog za donošenje ovog zakona, to su poražavajući podaci i pokazatelji koji govore da imamo značajnu neravnopravnost u svakodnevnom životu između žena i muškaraca, da su te društvene razlike i te kako ispoljene. Primera radi, u svim sektorima delatnosti, muškarci imaju veće prosečne zarade od žena za nekih 16-17%. Stopa zaposlenosti muškaraca je 63, a žena 44%. Prema podacima Agencije za privredne registre, muškarci čine ogromnu većinu među direktorima, čak 79,2%, likvidacionim upravnicima – 71,6%, zatim osnivačima preduzeća – 75,4%, predsednicima upravnih odbora – 8,57% i stečajnim upravnicima –86,4%. Svi ovi podaci govore o neophodnosti da se dispariteti koje smo istakli uklone i donošenje ovog zakona je samo početak jednog procesa. Iluzorno je očekivati da će sam zakon, u jednom kratkom vremenskom periodu, ispraviti sve ovo o čemu sam do sada govorio. Ono što jeste osnovna svrha ovog zakona i što se želelo postići njegovim odredbama jeste stvaranje uslova za uvođenje politike jednakih mogućnosti, jednakih mogućnosti ostvarivanja prava žena i muškaraca, preduzimanja posebnih mera za sprečavanje i otklanjanje diskriminacije koja bi bila zasnovana na polu, kao i postupka zaštite lice izloženih diskriminaciji. Vrlo kratko ću reći šta su novine u Predlogu ovog zakona. Mislim da će tokom rasprave biti prilike da se govori i o amandmanima koji su predloženi, sa ciljem da se poboljša kvalitet ovog zakona. Ono čime se zakon posebno bavi, a što bih hteo da istaknem, tiče se zapošljavanja, socijalne i zdravstvene zaštite. Naime, oblast zapošljavanja je centralni i najvažniji deo Predloga zakona o ravnopravnosti polova. Predlog zakona bliže određuje sadržaj politike jednakih mogućnosti u oblasti rada i zapošljavanja i propisuje konkretne mere za postizanje ravnopravnosti polova u procesu rada. Novo rešenje se odnosi na obavezu poslodavaca, onih koji zapošljavaju više od 50 radnika. U prvobitnom predlogu je bilo reči o 500 radnika, a, na predlog poslanika, taj broj je sada smanjen na 50 i to će Vlada prihvatiti. Dakle, poslodavci koji zapošljavaju više od 50 radnika imaju obavezu da sačine plan mera za otklanjanje ili ublažavanje neravnomerne zastupljenosti polova i dostave ga republičkom organu uprave nadležnom za ravnopravnost polova. Smisao ove posebne mere koju preduzima sam poslodavac, o njoj podnosi izveštaj, jeste obezbeđivanje ravnomerne zastupljenosti polova prilikom zapošljavanja i u procesu rada. Predlog zakona bliže definiše način ostvarivanja prava na jednakost i dostupnost poslova i položaja i utvrđuje obavezu organa Republike Srbije, autonomnih pokrajina, gradova i opština, kao i javnih službi i preduzeća čiji je osnivač Republika, AP, grad i opština, da nastoje da obezbede, kroz politiku zapošljavanja, da najmanje 30% lica manje zastupljenog pola bude u organizacionoj jedinici, kao i na rukovodećim mestima i organima upravljanja i nadzora. Predlogom zakona se, takođe, zabranjuje davanje prednosti licima, s obzirom na pripadnost polu, prilikom javnog oglašavanja i izbora zaposlenih. Posebno se garantuje pravo na jednako plaćanje za isti rad. Pravo na jednako plaćanje za jednak rad vezuje se za rad kod istog poslodavca. Ovo pravilo ima za cilj da onemogući nejednako plaćanje žena i muškaraca za istovrsni rad kod istog poslodavca i na taj način otklanja mogućnost diskriminacije po osnovu pripadnosti određenom polu, koja je u praksi, nažalost, prisutna. Novina je i da se najmanje 30% predstavnika manje zastupljenog pola uključi u sastav odbora za pregovore, koji Predlog zakona predviđa, kako bi u procesu kolektivnog pregovaranja bila obezbeđena mogućnost ravnomernog učešća predstavnika oba pola. Kako se u procesu zaključenja kolektivnih ugovora opredeljuju veoma osetljiva pitanja, kao što su uslovi rada i cena rada, u ovom procesu moraju postojati jednake mogućnosti za učešće svih zaposlenih, kako bi mogli da iskažu svoje potrebe i ostvare svoje legitimne interese bez diskriminacije i pod jednakim uslovima. U oblasti socijalne zaštite, pored izričite zabrane neravnopravnog tretmana po osnovu pola, prilikom ostvarivanja prava iz oblasti socijalne i zdravstvene zaštite posebno se predviđa mogućnost da se u budžetu Republike Srbije, AP i jedinica lokalne samouprave, u skladu sa zakonom, predvide posebna sredstva za poboljšanje materijalnog položaja samohranih roditelja i nezaposlenih majki. Mogućnost da se u budžetima predvide posebna sredstva za ove namene predstavlja osnov za preduzimanje posebnih mera i u ovoj oblasti, kojima bi se štitio položaj samohranih roditelja i nezaposlenih majki. Takođe, u oblasti obrazovanja, novina je načelo da je obrazovanje o ravnopravnosti polova sastavni deo celokupnog sistema obrazovanja. Predlog zakona je predvideo da nastavni planovi i programi obrazovanja treba da imaju i ove sadržaje. Ostvarivanju tog cilja namenjena je i obaveza organa državne uprave nadležnih za obrazovanje da u postupku donošenja nastavnih planova i programa, udžbenika, studijskih programa, nastavnih metoda i normativa, školskih prostora i opreme, predvide takve činioce koji će omogućiti sprovođenje politike jednakih mogućnosti žena i muškaraca. Ovo zakonsko rešenje predstavlja novinu u odnosu na dosadašnja rešenja, sadržana u odgovarajućim zakonima. Ima za cilj da politiku jednakih mogućnosti i ravnopravnosti polova učini sastavnim delom obrazovnog procesa, kako bi se otklonile predrasude o društvenom položaju žena i muškaraca. Što se tiče političkog i javnog života, garantovane su jednake mogućnosti za učešće žena i muškaraca u političkom i javnom životu, što je uslov i pretpostavka za ostvarivanje ravnopravnosti polova prilikom korišćenja političkih prava građana. Ova prava i instrumenti za njihovo ostvarivanje i posebne mere, čiji je cilj ostvarivanje ravnopravnosti polova u političkom i javnom životu, kao i obaveze organa vlasti da stvore uslove za efektivno korišćenje prava u ovoj oblasti, predstavljaju međunarodne standarde, čiji sadržaj definišu međunarodne konvencije, čiji je potpisnik i naša država. Predloženim rešenjima određene su oblasti u kojima se preduzimaju posebne mere za postizanje ravnopravnosti polova – organi vlasti u Republici Srbiji, AP, gradu, opštini, političke stranke, sindikati, udruženja građana, međunarodna saradnja. Precizirane su obaveze organa vlasti, organizacija koje vrše javna ovlašćenja, ustanova, kao i organizacija i institucija čiji je osnivač Republika Srbija, AP, grad ili opština, i posebne mere koje preduzimaju u okviru svojih nadležnosti. Pri tom, zakon utvrđuje obavezu političkih stranaka i sindikata da svake četiri godine utvrđuju plan delovanja na unapređenju ravnopravnosti polova, kao i posebne mere za podsticanje ravnomerne zastupljenosti žena i muškaraca u organima političke stranke, odnosno sindikata, a posebno prilikom kandidovanja za izbor poslanika i odbornika. Takođe, tu je i ravnomerna zastupljenost oba pola u sastavu skupština na svim nivoima, koju obezbeđuje grupa posebnih mera. Posebne mere se odnose na proces kandidovanja i izbora za predsednika Republike, poslanike i odbornike u skupštinama. Predlog zakona precizira posebne mere u cilju obezbeđivanja ravnomerne zastupljenosti polova u organima izvršne vlasti na svim nivoima, kao i organima uprave na svim nivoima. To je novo rešenje u našem zakonodavstvu, jer su do sada posebne mere bile utvrđene samo za izbor predstavničkih tela, a ne i za organe izvršne vlasti. Uslov za efektivno ostvarivanje prava žena i muškaraca da ravnopravno i bez diskriminacije sudeluju u međunarodnoj saradnji koja se ostvaruje u okviru spoljne politike jeste preduzimanje posebnih mera u ovoj oblasti. Predloženo rešenje je novo i u dosadašnjem pravnom sistemu nije postojalo. Međunarodni dokumenti i uporedno zakonodavstvo predviđaju posebne mere za postizanje ravnomerne zastupljenosti polova i u domenu međunarodne saradnje. Predlog zakona predviđa da organ nastoji, u zavisnosti od objektivnih mogućnosti, da obezbedi zastupljenost najmanje 30% predstavnika manje zastupljenog pola u sastavu međunarodnih delegacija. I tamo gde se politika ravnopravnosti polova naročito ostvaruje, na lokalnom nivou, predviđene su neke novine. Naime, prihvaćen je predloženi amandman poslanika o formiranju posebnog tela koje će se baviti unapređivanjem rodne ravnopravnosti i na lokalnom nivou. Na predlog zakona je podnet veliki broj amandmana. O tome će biti prilike da razgovaramo u danu kada se o tome bude diskutovalo. Sasvim sigurno, bićemo spremni da i u nastavku rasprave prihvatimo svaki amandman koji će poboljšati tekst ovog zakona.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Da li izvestioci odbora, gospođa Mojović i gospodin Varga, žele reč? Da, ima reč gospođa Mojović. Izvolite.
Poštovana gospođo predsednice, gospodine ministre, predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, Odbor za ravnopravnost polova Narodne skupštine Republike Srbije je na sednici održanoj 27. oktobra, većinom glasova, podržao zakon o ravnopravnosti polova u načelu. Zašto su podržali ovaj zakon i zašto nam je potreban zakon o ravnopravnosti polova? Zato što je, to je i sam ministar Ljajić u svom uvodnom izlaganju rekao, politika jednakih mogućnosti, rodna ravnopravnost i razvoj strateškog partnerstva između žena i muškaraca osnovni faktor koji doprinosi ukupnoj modernizaciji i evropeizaciji Republike Srbije. Unapređenje rodne ravnopravnosti, koja osnažuje ulogu žena u društvu, nije zahtev za posebnim privilegijama, već predstavlja uspostavljanje ravnoteže među polovima i izgradnju harmoničnih odnosa kao uslova za ostvarivanje dobrobiti čitavog društva. Primedbe koje su se na ovaj zakon mogle čuti na sednici Odbora, a i u javnim debatama i diskusiji povodom ovog zakona, odnose se uglavnom na deklarativnost pojedinih odredaba, na opštost pojedinih članova zakona, na to da su pojedine odredbe zakona date u formi preporuka, nablagu kaznenu politiku i na nesankcionisanje nekih mera, koji ugrožavaju principe rodne ravnopravnosti. Sasvim sam uverena da će usvajanjem pojedinih amandmana, kako je to ministar već naglasio, neke od ovih primedaba biti otklonjene. Kada govorimo o opštosti zakona i o tome da on ne pokriva čitavu materiju rodne ravnopravnosti, treba da imamo u vidu da su ova skupština, kao i Vlada Republike Srbije, donele čitav niz zakona i propisa kojima se oblast ravnopravnosti polova reguliše; mislim na zakone i propise u oblasti rada i zapošljavanja, zdravstva, obrazovanja, na zakone koji se odnose na porodicu, brak, ali i na sve propise antidiskriminatorske prirode. Ovim zakonom formira se osnova za sveobuhvatnu politiku jednakih mogućnosti za ostvarivanje prava na ravnopravnost, za preduzimanje posebnih mera u odnosu na žene, za bolje korišćenje stručnosti i kreativnosti i, naravno, za zaštitu od diskriminacije. U odnosu na postojeće zakone, o kojima je bilo reči u uvodnom izlaganju, koje sam i ja pomenula govoreći o oblastima u kojima su doneti, ovaj zakon donosi neke bitne novine. Neću pominjati one koje je pominjao ministar Ljajić, ukazaću samo na još dve-tri. Predviđene su posebne mere i garancije zaštite od diskriminacije na osnovu pripadnosti određenom polu, posebno zbog trudnoće, roditeljstva, a naročito mere zaštite od seksualnog uznemiravanja. Utvrđene su, kao što smo već čuli, mere socijalne i zdravstvene zaštite i potvrđen je još jednom, i u ovom zakonu, ravnopravni tretman u pravima i obavezama supružnika i vanbračnih partnera. Ono što je bitno u oblasti i kulture i sporta, to je obaveza, koja se prvi put uvodi ovim zakonom, da se u sastavima upravnih i nadzornih odbora nađe 30% članova manje zastupljenog pola. Naravno, ova obaveza se odnosi i na druge javne službe. Bez obzira na primedbu koja se odnosi na blagonaklonu, da kažem, kaznenu politiku, koja je u izvesnom smislu i ovim zakonom regulisana, ali i drugim propisima iz oblasti pravosuđa, deo zakona koji se na taj deo odnosi, u najvećem delu se tiče građansko-pravne zaštite. Posebno su predviđeni uslovi za ostvarivanje neophodne brzine u postupanju, naročito kada je reč o nasilju u porodici, ali i druge mere efikasne zaštite od diskriminacije. Da zaključim, donošenjem ovog zakona, Srbija će biti korak bliže ostvarivanju jednog od osnovnih kriterijuma demokratije, a to je ravnopravnost žena i muškaraca. Taj cilj je prepoznala i većina u Odboru za ravnopravnost, a sasvim sam sigurna da će to učiniti i većina poslanika u Narodnoj skupštini. Hvala.
Zahvaljujem izvestiocu Odbora za ravnopravnost polova, gospođi Gorici Mojović. Pitam poslanike koji su izdvojili mišljenje na odgovarajućim odborima, Gordanu Paunović-Milosavljević, Zlatu Đerić i Momira Markovića, da li žele reč? Da, gospođa Gordana Paunović-Milosavljević, a zatim Momir Marković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, na Odboru za ravnopravnost polova izdvojila sam mišljenje povodom Predloga zakona o ravnopravnosti polova, iz više razloga. Ovaj Predlog zakona je sve samo ne ono čime želite da ga predstavite. Niti je sistemski, niti je istorijska prekretnica, niti će predstavljati institucionalni okvir za unapređenje ravnopravnosti polova. On ne može da bude idealan, ne može rešiti sve probleme ravnopravnosti polova, ali ne može biti ni ovakav kakvog ste ga predložili. Nedonošenje jednog ovakvog zakona devet godina, od kada ste na vlasti, ne može biti nikako amnestiranje vaše odgovornosti za to. SRS se ideološki i programski zalaže za ravnopravnost polova, kao i za eliminaciju svih oblika diskriminacije i nasilja, posebno nasilja u porodici, nad ženama, ali se zalaže i za sprovođenje istovetnih mera i aktivnosti ako su diskriminisana prava muškaraca. Važnu ulogu i odgovornost u procesu ostvarivanja jednakosti i ravnopravnosti imaju muškarci. U zakonu ima dosta neusklađenosti, nepreciznosti i nejasnoća. Vi kažete da će se podzakonskim aktima to rešavati. Možete rešavati neke stvari podzakonskim aktima, ali ne možete ključne stvari rešiti. Imajući u vidu da je materija koju reguliše Predlog zakona multidisciplinarna i da zadire u raznovrsne društvene oblasti i odnose koji su već uređeni postojećim zakonima, pravne norme moraju biti usklađene i ne smeju biti u suprotnosti, kako bi se obezbedio pravni kontinuitet i pravna sigurnost, što kod ovog predloga zakona nije slučaj. Poslanička grupa SRS-a je podnela veliki broj amandmana, što govori kakvo je naše mišljenje i stav. Neka građani Srbije znaju da svojim amandmanima želimo da doprinesemo da se ovaj zakon popravi i da može da se primeni u praksi, a ne da ostane mrtvo slovo na papiru. Posebnu pažnju mi je skrenuo član 24. ovog zakona, koji se odnosi na zdravstvenu zaštitu. Citiram stav 2: ''Republika Srbija obezbeđuje zdravstvenu zaštitu žena osnivanjem zdravstvenih ustanova na primarnom, sekundarnom i tercijarnom nivou''. Ovaj predlog zakona je izostavio jednu vrlo brojnu populaciju i, mogu reći, vrlo diskriminisanu, a to su muškarci. Žene u Srbiji čine 51,4% ukupne populacije. Prema rezultatima Republičkog zavoda za statistiku, 2006. godine, prosečni životni vek za žene je bio 75,9 godina, a za muškarce pet godina manje – 70,6 godina. Ono što je poražavajuće i zabrinjavajuće, to je da u životnoj dobi od 30 do 50 godina muškarci umiru duplo više nego žene. Jedna od mogućnostida se smanji umiranje muškaraca je i ta da se njima, kao i ženama, obezbedi prevencija, rano otkrivanje bolesti, obezbeđivanje zdravstvene zaštite osnivanjem zdravstvenih ustanova na primarnom, sekundarnom i tercijarnom nivou. Istraživanja su pokazala da je u 2007. godini 35% stanovnika Srbije koristilo zdravstvene usluge u zdravstvenim ustanovama. Ženska populacija ih je koristila mnogo više nego muška. Ove kritike su usmerene na Predlog zakona u oblasti zdravstvene zaštite. Nemaju za cilj postizanje jednake stope morbiliteta i mortaliteta kod žena i muškaraca, već obezbeđivanje jednakih mogućnosti, u cilju očuvanja zdravlja i pristupa zdravstvenim službama. Na kraju, ako želite da prvi put institucionalno uredite jednu osetljivu i važnu oblast ljudskih prava kao što je ravnopravnost polova, mislim da morate na mnogo odgovorniji način da formulišete tekst ovog zakonskog predloga. Hvala.
Zahvaljujem. Gospođa Zlata Đerić ima reč, zatim Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, kada se jedan ovakav predlog zakona nađe pred poslanicima, prvo što moramo da se upitamo uvek je motivacija za donošenje ovakvog zakona, jer postoje zakoni koji su i sistemski, postoje zakoni koji su životni i odmah potrebni, i postoje zakoni koji su deklarativni. Ovo je jedan od onih deklarativnih zakona za koje nam je rečeno da su jedan od uslova da se uđe u EU. Pre bih rekla da je to jedan od izgovora, nikako uslov, jer sadržaj pojma koji podrazumeva uslov i sadržaj pojma koji podrazumeva izgovor su dva različita sadržaja i to svi dobro znamo. Nije stvar u kvantitetu zakona, nego u njihovom kvalitetu. Ovaj zakon ima mnogo članova koji su, u osnovi, puni hipokrizije prema onima koje bi trebalo da štite. Mi smo na te članove stavili određene amandmane. Nadam se da će biti sluha da se usvoje, jer bez toga će zakon zaista ostati samo mrtvo slovo na papiru. Pre svega, zakon je sadržan od reči i svaka reč mora da bude jasna, precizna, tačna i primenljiva. Kada upotrebljavate, na primer, glagol "moći", on nikoga ne obavezuje. Mi smo tražili da se kod nekih odrednica upotrebljava glagol "morati". Onda je to zakon i onda je on obavezujući za sve. To je samo jedan od primera koje sam htela navesti. Već smo doneli jedan zakon protiv diskriminacije i on je trebalo da objedini sve oblike diskriminacije, rasizam, ejdidžizam, juvenizam, nacionalizam i konfesizam, seksizam, lingvicizam, pa i ovaj problem koji smo hteli posebno da izdvojimo i koji stalno tumačimo kao problem diskriminacije žena. Prvo, polna ravnopravnost je trajna kategorija i trajna neravnopravnost, koju ne može nijedan zakon da izmeni. U stvari, treba zakonom da uredimo druge neravnopravnosti koje se pri organizaciji države javljaju i koje se na različite načine zloupotrebljavaju. Srbija nije imala do sada u svojoj istoriji, bar u svojoj novijoj istoriji, taj problem i uglavnom je kao država imala, bez obzira na to ko je bio na vlasti, jednak odnos prema muškarcima i ženama. Žene nikada nisu bile ugroženije, to vam govorim kao žena, do onog momenta od kada se počelo govoriti o njihovim pravima. Sada, na istoj sednici, pogledajte cinizam i hipokriziju, govorimo o ovom zakonu i donosimo još dva zakona – o smanjenju administracije u republičkoj i lokalnoj samoupravi, a znamo da su najvećim delom tu zaposlene žene, jer su to one pretpostavljene razlike koje su dovele do nekih razlika u podelama rada, i da će upravo one u najvećem broju ostati bez posla, pa se nagoveštava neka restrikcija i u prosveti, gde su, takođe, žene. Sada me zanima kako će ovaj zakon da zaštiti sve žene koje će doći pod udar tih zakona, a ti zakoni su, koliko sam videla, vrlo jasni, precizni i primenjivi, zaista, životni. Ono što se ovim zakonom ne tretira, zato kažem da je deklarativan, to je da se nije bavio mnogo stvarnim položajem žena, jer da jeste, proizašle bi i neke druge analize koje moraju da proizađu iz jednog ovakvog zakona i bili bismo upoznati s tim da su žene najveće žrtve ove revolucije koju nazivamo tranzicija. Niko nikada nije upoznao javnost Srbije s tim koje su stvarne posledice po žene koje su iznudile i na neki način iznedrile ovakav zakon, a posledice su tranzicionog perioda. Koliko je povećan broj malignih oboljenja među ženama, tačan procenat, tačan broj? To su brojke koje postoje, koje su nemilosrdne i konkretne. Od kada se taj broj povećava? Koliko je povećan broj obolelih od depresije? Koliki je broj žena koje svakodnevno ostaju bez posla, bez osnovne ekonomske sigurnosti, a znamo da je ženama ekonomska sigurnost veoma važna da bi se osećale ravnopravnim u društvu? Još jedan zanimljiv podatak, o tome biste, gospodine ministre, mogli da razmislite i da obavestite javnost Srbije. Pošto smo u poslednje vreme svedoci toga da je od gladi napravljen brend i da se stalno reklamira kako nam je potreban duplo veći broj narodnih kuhinja, da je 700.000 gladnih, nažalost, u ovoj nesrećnoj Srbiji, koliko je žena koje idu u narodnu kuhinju? Zamislite kako se one osećaju kada idu sa čankom po neko sledovanje hrane. Zaista, možete li zamisliti taj osećaj za jednu ponosnu srpsku ženu? Ovaj zakon ne rešava osnovna egzistencijalna pitanja i on će ostati do kraja samo deklarativan, ako ne reši pitanje egzistencije.
Vreme. Gospodin Momir Marković ima reč. Izvolite.
Da je ovaj zakon kojim slučajem do sada usvojen, mislim da bi predsednik Skupštine gospođa Đukić-Dejanović odgovarala po ovom zakonu, jer ste prisustvovali tipičnom kršenju pravila ravnopravnosti polova. Od četvoro nas koji smo izdvojili mišljenje, tri dame i ja, sve tri su govorile pre mene. Mislim da je ovo tipičan primer kršenja zakona o ravnopravnosti polova.
Gospodine Markoviću, moram vam reći da su poslanice koje su pre vas dobile reč iz Odbora za ravnopravnost polova, a to je matični odbor, a vi ste izdvojili mišljenje na Odboru za evropske integracije prilikom razmatranja Predloga zakona i taj redosled je bio u skladu s ovim činjenicama. Izvolite.
Video sam da nešto nije u redu. Znači, Odbor mi nije u redu, inače je sve ovo o.k. Kao član Odbora za ravnopravnost polova u dva mandata, smatram da imam štošta da kažem, jer sam u ta dva mandata, čini mi se, dao doprinos da se ravnopravnost polova podigne bar za jednu stepenicu u državi Srbiji. Čini mi se da ovaj zakon ne odgovara na neka elementarna pitanja kada je tema ravnopravnosti polova u pitanju. Prvo, zakon bi morao da stvori uslove da se spreči diskriminacija i obezbede ravnopravni odnosi polova na svakom mestu i u svakoj situaciji. Ovaj zakon ne obezbeđuje ni pravnu, niti bilo koju drugu ravnopravnost. Drugo, zakon bi morao da spreči zloupotrebe i odlazak u drugu krajnost, a čini mi se da smo mi, kako nas je poneo taj talas da što pre ravnopravnost polova i zakonski uredimo, otišli u jednu drugu krajnost, pa ćete moći, kvareći čak i jezik, i gramatiku, i normalan govor na ulici, sresti sada, recimo, termine, to su tekovine nakaradnog shvatanja ravnopravnosti – ''poslanica'', a ne ''poslanik'', ''psihološkinja'', a ne ''gospođa psiholog'', ''advokatkinja'', ''psihijatristkinja''. Još nisu našli naziv, pošto imamo i žene vojnike u kasarnama, pretpostavljam da će se zvati ''vojniškinja''. Da li je tako, gospođo Čomić? Sve apsurd do apsurda. Ravnopravnost se ne postiže imenom, imenicom, rečju. Ravnopravnost se postiže malo drugačije. Ravnopravnost se ne postiže ni ovim ''sigurnim kućama'' koje ste izgradili, pa sad imamo antipod tome, pa se u Jagodini pojavila ''sigurna kuća'' za muškarce. Čovek bio u kući sa više drugog pola, da ne kažem ženskog pola. Izmlatile ga, on izašao iz kuće i formirao ''sigurnu kuću'' za muškarce. Treće, ono što je najvažnije, ovaj zakon ne sadrži u najvažnijim članovima obavezujuće norme, već se svodi samo na – potrebno je, trebalo bi, bilo bi poželjno, moralo bi, dužni su, ili dužan je itd. Ja ću, pošto mi je vreme kratko, samo da se osvrnem na ove članove koji regulišu kaznene odredbe, da vam pokažem koliki je to apsurd. Novčanom kaznom od 10.000 do 100.000 dinara kazniće se ustanova, ili od 5.000 do 15.000 odgovorno lice, ukoliko izvrši diskriminaciju zasnovanu na polu u vezi sa uslovima za prijem i odbijanje prijema u ustanovu. Neko će odbiti da zaposli ženu samo zato što je žena, platiće 5.000, i nikom ništa, ispunjena zakonska forma. U uslovima i mogućnosti pristupa stalnom obrazovanju, neko ko je direktor, a da bude, recimo, muški šovinista u nekoj firmi, samo muškarce će slati na usavršavanje, na obrazovanje i za to će platiti 5.000, jer nije omogućio nekoj ženi koja je zaposlena, koja je radnica, ni školovanje, ni usavršavanje. Recimo član 54. je posebno simptomatičan. "Novčanom kaznom od 10.000 do 100.000 dinara kazniće se za prekršaj poslodavac sa svojstvom pravnog lica ako povredi odredbe o jednakom plaćanju istog rada žena i muškaraca". Dakle, neko će se odlučiti da upola manju cenu rada plati ženi nego što plaća muškarcima i za to će biti kažnjen novčanom kaznom od pet hiljada dinara. (Predsednik: Vreme.) Samo da završim. Ministre, čini mi se da bi trebalo doraditi ovaj zakon, pa ga tek onda doneti pred poslanike, jer mi smo ipak jedna od najozbiljnijih ustanova, institucija u državi. Mislim da ovaj zakon ništa neće učiniti.
Zahvaljujem. Da li predstavnici, odnosno predsednici poslaničkih grupa žele reč? (Da) Najpre, gospodin Nikola Krpić ima reč.
Poštovana predsednice, uvaženo predsedništvo, poštovani gospodine ministre Ljajiću, dame i gospodo narodni poslanici, izražavam zadovoljstvo kao poslanik PUPS-a što se Predlog zakona o ravnopravnosti polova danas razmatra na sveobuhvatan način, na današnjoj sednici Narodne skupštine. Razmatranje Predloga zakona o ravnopravnosti polova, uz aktivno učešće svih, od predlagača zakona, pre svega, preko radnih tela Narodne skupštine i odbora, do svakog građanina i građanke na koje se odnose odredbe ovog predloga zakona, omogućava poboljšanje zakonskog teksta. Pravni osnov za donošenje ovog zakona sadržan je u odredbama čl. 15. i 21. Ustava Republike Srbije, kojima je propisano da Republika Srbija jamči ravnopravnost žena i muškaraca i razvija politiku jednakih mogućnosti, kao i da su pred Ustavom i zakonom svi jednaki, da svako ima pravo na jednaku zaštitu, bez diskriminacije, i da je zabranjena svaka diskriminacija, neposredna i posredna, po bilo kom osnovu, a naročito po osnovu pola. Da se podsetimo, to su Ustav Republike Srbije iz 2006. godine, kao i međunarodno prihvaćena akta, i to: Opšta deklaracija o pravima čoveka, doneta 1948. godine, Konvencija o političkim pravima žena, doneta 1952. godine, Pakt o građanskim i političkim pravima, donet 1966. godine, Pakt o ekonomskim, socijalnim i kulturnim pravima, donet 1966. godine, Konvencija o eliminaciji svih oblika diskriminacije prema ženama, doneta 1979. godine, Pekinška deklaracija i platforma za akciju iz 1995. godine, Deklaracija o zaštiti žena i dece u slučajevima opasnosti i oružanih sukoba, doneta 1974. godine, Deklaracija o eliminaciji zlostavljanja žena iz 1993. godine, Univerzalna deklaracija o demokratiji UN, doneta 2000. godine, kao i zakonski dokumenti, odnosno deklaracije, rezolucije i preporuke o rodnoj ravnopravnosti Saveta Evrope, Evropskog parlamenta i Komiteta ministara, između ostalog, Evropska konvencija o zaštiti ljudskih prava i sloboda, kao i Deklaracija o rodnoj ravnopravnosti, Mapa puta za jednakost žena i muškaraca, odluke Evropskog suda pravde u kojima se određuju prioriteti i standardi rodne ravnopravnosti, pravne tekovine EU, politika vezana za socijalnu inkluziju i zaštitu i niz drugih strateških i razvojnih dokumenta. PUPS smatra da je značaj usvajanja ovog zakona veoma bitan i hitan, zbog bezbroj činjenica. Žene su kod nas u dosta nepovoljnijem položaju u odnosu na muškarce, kako u privatnom, tako i u javnom životu. Potrebno je, s tim u vezi, otkloniti posledice velike diskriminacije i marginalizacije žena. Potrebno je odmah, sutra je već kasno, popraviti težak položaj žena u svim sferama društvenog života, pa i ovde, u Narodnoj skupštini. Poslednji smo u okruženju koji donosimo ovakav zakon i u danu za glasanje treba da ga usvojimo. Zašto? Zato što je to, pre svega, ustavna odredba, zato što je to međunarodna obaveza, zato što je to evropski standard, zato što je to element modernizacije i demokratizacije društva, zato što je to uslov za brži, ravnomerniji i efikasniji društveni razvoj, zato što je to put za unapređivanje društvenog položaja i žena i muškaraca, zbog zapošljavanja, socijalne i zdravstvene zaštite, zbog porodičnih odnosa, zbog obrazovanja, kulture i sporta, zbog političkog i javnog života, zbog sudske zaštite. Ovako koncipiran, on obavezuje sve činioce javnog života da vode aktivnu politiku jednakih mogućnosti i obezbeđuju sinergiju delovanja. Ravnopravnost polova obezbeđuje se i prilikom kandidovanja za izbore, na sve funkcije i sva imenovanja u organima javne vlasti u Republici Srbiji. Poboljšanje položaja žena je zajednički cilj, na koji se naša zemlja obavezala u više zakona i strateških dokumenata, kao što su: Zakon o zabrani diskriminacije, Milenijumski ciljevi razvoja, Strategija za smanjenje siromaštva, Nacionalna strategija održivog razvoja i Nacionalna strategija za poboljšanje položaja žena i unapređivanje rodne ravnopravnosti. Smatramo da je, sa stanovišta primene ovih zakona i dokumenata, izuzetno važno da svaka lokalna samouprava bude u obavezi da ustanovi institucionalni mehanizam, odnosno telo koje će se baviti pitanjima rodne ravnopravnosti, nadgledati i pomagati primenu pomenutih zakona i strategija na lokalnom nivou. Stoga, apelujemo na vas da omogućite da sve lokalne samouprave preuzmu aktivnu ulogu u poboljšanju položaja polovine stanovništva Srbije. Danas postoje u samo sedam opština u Srbiji, u Žitištu, Zvezdari, Prokuplju, Kragujevcu, Senti, Staroj Pazovi i Somboru. Poštovana predsedavajuća, kao član PUPS-a, a uz vašu pomoć, imao sam i tu čast da sa grupom poslanika u Nišu prisustvujem okruglom stolu čija je tema bila "Ravnopravnost polova uz podršku UN" i da shvatim na tom sastanku da naši građani očekuju da ovaj zakon bude prihvaćen od strane Vlade i nas poslanika. Uveravam vas da će poslanici PUPS-a, u danu za glasanje, glasati za ovaj zakon, iz razloga što će Srbija realizovati preuzete obaveze, kao i za ustavnu obavezu ostvarivanja politike jednakih mogućnosti, i time obezbediti ostvarivanje kreativnih potencijala oba pola. Usvajanjem ovog zakona obezbeđuje se pravni okvir za rad novih organa i institucija koje se bave zaštitom žrtava nasilja i saniranjem posledicaraznih vidova diskriminacije. Prihvatilišta za žene, ''sigurne kuće'', upravo prihvataju žene koje nisu uspele da zaštite svoja prava kroz sistem institucija, iz razloga što žene češće ostaju bez posla, one nisu nosioci prava svojine, nemaju pravnu pomoć pred sudom, što onemogućava ostvarivanje njihovih prava. Postojanje, odnosno izglasavanje ovog zakona omogućiće da se institucije sistema bave problemima položaja žena i da se stvore jednake šanse za pripadnike oba pola. Poštovana predsedavajuća, ako je tačno da je Srbija poslednja zemlja u Evropi koja nema ovakav zakona, molim moje kolege, poslanike opozicije i pozicije, da pomognu i svojim amandmanima poprave i dopune tekst ovog zakona i da u danu za glasanje budemo jedinstveni u izglasavanju ovog bitnog zakona, na koji, kao što sam već napomenuo, Ustav obavezuje da ga imamo što pre. Poslanici PUPS-a i ja glasaćemo za ovaj zakon u danu koji bude određen za glasanje. Hvala na pažnji.
Gospodin Velimir Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ovo je još jedan od zakona za koji se sada ovde okivaju zvezde. Čuli smo lepe priče, lepe govore, posebno prethodnog govornika, šta sve treba uraditi za ženu da bi bila srećna. Znači, žene Srbije, bićete srećne kad se usvoji ovaj zakon, bićete presrećne, i više nećete imati problema, jer je ovo zakon koji vas vodi u EU, jer je evropski zakon i doneće sreću vama i vašoj porodici, vašoj deci i muževima, svi će biti presrećni. Nije to tako, gospodo. Kakve sreće ima u jednoj porodici ako nemaju stan, ako nemaju posla, ako nemaju za doručak detetu, ako su sirotinja svi, ako znaju da će idućeg meseca možda ostati bez posla? Možete vi da donesete hiljade zakona koje ćemo ovde promovisati i pričati prazne priče i, tobože, njima donositi neku sreću, jer mi grabimo ka EU s masom zakona koje smo usvojili, sad ćemo 60 zakona usvojiti i to je kapitalno za Srbiju, a kad pitamo – zašto jedan problem nije rešen, vi kažete – epidemija, svetska kriza, to su veliki problemi. Prema tome, ovo je jedan od zakona da pravimo EPP, da pričamo praznu priču. Nema srećne porodice, nema srećne žene bez krova nad glavom. Kako da svaka žena, svaka samohrana majka, svaka supruga poginulog borca, invalida, dođe do krova nad glavom? Šta je s tim projektima? O njima se priča mesecima, nijedan nije rešen. Bar ja nisam čuo. Nemojte misliti da je jedna žena srećna ili jedna porodica srećna ako neko ode da je obiđe i odnese kompjuter i poklone. To je prevaziđeno, to smo već gledali hiljadu puta. Pogledajte samo vaše čelnike iz vladajuće koalicije. Kako je Đilas dozvolio da u "Velikom bratu" i u "Farmi" onoliko ponižavaju žene? To su vaša dela, vaša remek-dela, gospodo. Onaj tamo hoće da prebije onu gospođu, i to javno, cela Srbija gleda. Prema tome, nemojmo donositi prazne zakone, pričati prazne priče, jer u kući gde je prazan tanjir, tu sreće nema. Tu ne postoji zakon koji će usrećiti ženu, ne postoji zakon koji će usrećiti jedno dete itd. Koliko novih radnih mesta je ove godine otvoreno? Koliko novih firmi? Koliko je firmi izvedeno iz stečaja? Koliko je firmi giganata po Srbiji, koje ne rade godinama, pokrenuto? Skoro nijedna, gospodo. Šta radi ministar ekonomije? Čime se bavi? Sad je sve poslove pozavršavao, pa će da kupuje, pa će da gradi autoputeve, još mu samo to fali, turizam, ravnomerni razvoj, sve živo. Kako sada jedna žena da bude srećna, kad pričate o epidemiji, pričate o gripu, a ona nema dinara? Neki dan sam bio u Leposaviću. Majka koja je povela dete na transplantaciju bubrega nema sto dinara, a kamoli za autobusku kartu. Kako da nađe donatora? Kako da plati? Kako da uradi? Gde ste, gospodo iz Vlade, da priteknete s raznoraznim fondovima, nego samo dođete, usekate se, pričate da donosite evropske zakone. Naravno da donosite evropske zakone, ali u EU nema šanse da se uđe pre 2014. godine. Kako preživeti ovih pet godina? Kako će jedna žena na selu da bude srećna ako je cena mleka 15 dinara? Kako će da bude srećna jedna koja je imala voćnjake, višnje, ako je bila otkupna cena 12 dinara? Od čega da preživi? Cena šljive je 10 dinara. Kako da školuje svoje dete? Kako da bude dostojanstvena? Kako se oseća majka koja čeka na kazanu da dobije hranu, da je odnese kući za svoje dete? Kako se tek oseća otac te porodice koji mora to sve da gleda, da trpi, jer ni on nema posla, nema platu i ima iste probleme? Prema tome, gospodo iz vladajuće koalicije, uozbiljite se. Donosite zakone koji život znače, donosite one zakone koji će popraviti status življenja u Srbiji. Donosite usput i ove vaše proevropske zakone, svi mi hoćemo u Evropu, ali završimo neke poslove koji su veoma važni. Ne idimo na neke najsporednije stvari i na prazne priče u ovom momentu kada gledamo da grip hara, stanovništvo zbunjeno, svi isprepadani. U Srbiji se umire. Procentualno uzmite, u odnosu na Rusiju, na Kinu, koliko posto više umire ljudi od gripa. Ko je danas dobio tender da uveze vakcinu? Mišković, opet on. U ''Maksi'' diskont morate da idete da se pregledate. Videli ste. Znači da vam zdravstvo ne funkcioniše. Vaš ideolog, gospodin Mišković, kapa je u ovoj državi. Što ga ne ustoličite? Što se stidite? Kakve ministre imate i vlade kad vam je Mišković glavna fora, kako naš narod kaže. Ko god dođe, dođe Medvedev, on se uvrso, bre. Dođe Amerikanac, on je na čelu. Svugde je na čelu. Svaki posao, ''Fijat'', on je glavni zastupnik. Sad i vakcina preko njega. Zar je jedan ''Torlak'' pogazio i uništio? Znate li šta je bio ''Torlak'' u Evropi za vakcine? Firma najelitnija, jedna od najelitnijih u Evropi. Ne možete da mrdnete od njega, on vas je uklještio i ne da vam da uzmete vazduha. Prema tome, nema ovde bilo kakvog dobrog zakona i nemojte pričati, gubimo vreme u pričama, nego dajte, ovo ćete vi izglasati sve. Nijedna žena u Srbiji neće biti srećnija posle ovog zakona, nijedno dete. Kako majka da ima više dece? Zašto je bela kuga? Od čega da preživi? Da ih vodi u Narodnu kuhinju? Gospodine ministre, 700 hiljada ljudi se tamo hrani. Hajde jedne godine, druge, ali zar i u najrodnijoj godini koja je bila u Srbiji u poslednjih 30 godina? Kilo jabuka – tri dinara, ponavljam po stoti put, to nikada nije bilo u istoriji Srbije. Litar mleka, kilogram pšenice – osam dinara, i gladuje Srbija. Šta biste da je bila sušna godina, da nije rodilo ovoliko koliko je rodilo ove godine? Šta radi Saša Dragin? Čime se on bavi? Vi se bavite sada statutom Vojvodine, prenosom nadležnosti. Dokoni ljudi, sto nadležnosti, Vlada je mnogo zauzeta, pa da prenese Vojvodini preko sto nadležnosti. Dajte sve duplo da radimo. Da li je Pajtić ovde gazda koalicije ili je Boris Tadić? Vaš glavni ideolog, zna se ko je. Bili ste mu neki dan na rođendanu i doneli ste mu, on je vaš glavni ideolog, koji je ovde delio kalendare za novu godinu – Vojvodina Republika, javno, i ništa. To vama nije ništa smetalo. Daleko ćete dogurati s tim vašim problemima koje razrešavate. Uvek nađete neke probleme. Donesete zakon o informisanju, a posle mesec dana vam ne valja zakon; neki se ograđuju, neki nisu glasali, jedni su glasali itd. Gde idemo svi zajedno? Naravno, s vama ni mi ne znamo. Mi ne znamo šta će sutra biti. Juče sam postavio jedno ozbiljno pitanje, a vi ste se ovde smejali. Da li imate nekog normalnog da izađe pred ovaj narod i da kaže da li se treba vakcinisati ili ne treba? Da li imate nekog normalnog da kaže – žene imaju prednost, trudnice, majke, samohrane majke, jedini hranioci porodica itd.? Niko, jedni kažu ne, jedni da, jedni – videćemo, a Mišković završava posao. On dobija vakcine, uvozi čovek, radi. Iz koje ruke se uvozi? Odakle će da bude uvezena? Preko švajcarske firme, da, ali ko je proizvođač? To se čuva, to se ne zna. Da li možete jedan posao da odradite, gospodo, za skoro dve godine, korektno i na pravi način? Evo pasoši, zaglavili ste se, juče se ceo dan ovde vodi bitka kako da izvadimo pasoš. Najprostija stvar, ali hajde da pozovemo u pomoć nekoga iz Evrope da nam pomogne da izvadimo pasoš, da neko ne uzme baš mnogo veliku proviziju i da zbog provizije ne kasni to godinama, nego dajte da napravimo taj pasoš. Dajte da donesemo jednu odluku na vreme i blagovremeno. Vakcina će stići negde pred Novu godinu, jer se očekuje talas iduće godine, a sada čekajte, pa šta vam Bog da. Mnogo ste neorganizovani, imate mnogo nekih ideja, mnogo donosite neke zakone koje samo pokrivate EU. Ljudi, radite malo za Srbiju, pustite EU, to je jedan proces, oni će nas primiti tamo kad budu hteli, a vi znate šta je uslov, gospodine Ljajiću. Znate šta je uslov, znate dobro da su rekli – kad se uspostavi saradnja sa zemljama u okruženju, a znate šta to znači. Jutros sam slušao, u jutarnjem ''Dnevniku'', ministra za KiM. Lepo je rekao – Srbi koji izlaze na šiptarske izbore, na albanske izbore, i glasaju ne mogu da izaberu dve države, moraju da se opredele za jednu državu. Koje su te dve države? Jedna je Srbija, to znamo, a koja je druga? Nadam se da mu je to omaklo, ili on ima neke bolje informacije da je to već sve završeno. Uglavnom, čovek je lepo rekao, ne znam da li je neko od vas čuo, ali ministar Bogdanović je to rekao. Rekao je da se ne može izaći na izbore i da ne može se voditi politika u dve države, da se ne može primati plata u dve države. Koje su to dve države? Da li je Kosovo nezavisna država, po ministru Bogdanoviću, ili nije, ili je mislio na neku drugu državu? Nisam baš najsigurniji. Molim vas da se malo uozbiljite, da počnemo da razmišljamo zašto se prazni deo Srbije, zašto nam ljudi odlaze. Još kada dođe ovaj beli šengen, ova omladina ima da prsne po Evropi. Nećemo moći da vidimo mladog čoveka na ulici, kako je krenulo i kako ljudi ostaju bez posla i kakva je situacija trenutno u državi. O natalitetu da ne pričam. Svake godine umire jedan grad veličine Aranđelovca, Gornjeg Milanovca. Zašto? Zato što su uslovi življenja svake godine sve teži i teži. Sve se više zadužujemo. Ne može se budžet puniti iz kredita. Sada vam odgovara da uvedete epidemiju u Srbiju, svi da miruju, da se umire, uplaše i da sve stane. Zašto? Pa, nemate para da preživite ovu godinu do kraja, da isplatite obaveze. Ne mogu da razumem neke ljude ovde, govorili su, diskutovali, kako su se tako brzo transformisali, da su penzioneri srećni što su penzije zamrznute. Da li znate da će struja 25% da poskupi? Da li znate da je gas poskupeo 60%? Benzin i nafta, od Nove godine do danas, skuplji su 35 dinara, a poljoprivredni proizvodi pojeftinili. Kako, gospodo, da se preživi, to treba da budu teme za ovaj parlament, pa ćemo mi naše lepe dame poštovati, ali kada budemo obezbedili egzistenciju, uslove za život, uslove za decu, uslove da se ovde normalno živi. Možda malo galamite, imate svetske žene, evo, ova vaša se deli s mužem, ali ona ima dobru firmu. Znate kako, vi imate ideologa u vrhu stranke koji je povećao, od kako ste na vlasti, promet s njegovom firmom, koja je zajednička sa suprugom, za 231 hiljadu posto. Oni su srećan par. Možda je ona srećna gospođa, ali koliko drugih gospođa u Srbiji ima s takvim nekim stvarima? Kako preživeti ovu zimu u Srbiji s ovom epidemijom, sa svim ovim problemima, s vašim neraščišćenim stavovima? Ministar zdravlja, dokon čovek, ne zna šta će sa sobom, otišao je pre neki dan da se kandiduje za Akademiju nauka, da bi dobio deset glasova. Da li je normalan? Da sam na njegovom mestu, podneo bih ostavku istog časa. Kako ga nije sramota da dođe u Vladu? Da li dolazi, gospodine Ljajiću, u Vladu? Deset ljudi je glasalo za njega kao akademika. Na šta to liči? Postoji milion problema u zdravstvu, da ne kažem milijardu. Vodite malo više računa i nemojte forsirati neke stvari; celo leto ste bili okupirani tom nesrećnom gej paradom. Sada ste počeli sa zakonom o informisanju, pa statutom Vojvodine. Zaboravili ste, gospođo Đukić, na gej paradu. Rekli ste da ćete se boriti, rekli ste da ćete biti na čelu. Toliko sam se razočarao kada sam pročitao vašu izjavu da ćete biti na čelu, ali, šta ćete. Prema tome, moramo se boriti da porodica u Srbiji ima svoje dostojanstvo, da i muž i supruga budu dostojanstveni ljudi, da se ne brukaju pred decom, da mogu da zarade da im kupe najosnovnije, da ih odškoluju, da ih izvedu na put, da se u Srbiji poveća rađanje, da Srbija rađa, da ima više svadbi, da ima više krštenja, a ne ovako, samo ćemo deklarativno doneti neke zakone, staviti u kutiju i reći – evo, spremni smo za EU. Pa, neće nas tamo dok ne podignemo standard na jedan nivo, dok ne smanjimo broj nezaposlenih, dok ne povećamo ono što su nam postavili – stepen izgrađenosti infrastrukture itd. Gospodo, dve građevinske sezone su prošle u ovoj vladi. Dolazi na proleće treća. Nemojte mnogo pričati prazne priče koje nemaju nikakva rešenja. Zamoliću vas da ovde stavljate ozbiljnije teme. Gospodine Ljajiću, nekad mi se sviđa kada izađete i iznesete neku istinu o stanju u državi, ali nemojte da vas uvlače u ovakve priče. Iznesite to i na Vladu, kao resorni ministar, a i ovde u Parlamentu tu priču, da i mi malo čujemo, da potpomognemo. Nemojte očekivati da će nešto pomoći ovi što samo dođu ovde kada je dan za glasanje i dignu ruku. Danas je parking Skupštine bio prepun. Kad sam stigao, nigde parking mesta nema. Zašto, gospodo, nema poslanika u sali, ako je parking pun? Šta se tu, zapravo, dogodilo? Zašto poslanici neće da uđu u salu? Ovo je sada izuzetno da iz vladajuće koalicije ima, mislim da je ovo rekord, ovo je sto puta povećano nego što je normalno. Neki dan smo sa tri poslanika iz vladajuće koalicije vodili raspravu, a prethodnih dana, kada je bio Zakon o informisanju, bilo vas je petoro u sali. To sam u svom izlaganju rekao. To vas ne interesuje. Sada ste došli, mislite da će ove naše žene pametnice, kako rekoh sinoć gospođi Čomić, tek tako da se prime, pa da prihvate da brinete o njima. Nećete, tu ste se prešli. Vide one da je ovo jedna marketinška priča, prazna priča. One znaju šta je život, one znaju šta njima treba, šta njihovoj deci treba, šta njihovim muževima treba. Neće biti nasilja u porodici ako svi članovi porodice imaju platu, ako imaju posao, ako dobro zarađuju, ako imaju krov nad glavom, smanjiće se nasilje sto puta, ali ako nema dinara – svi su naelektrisani, svi su nervozni, svi bi jedni druge ujedali, kao i vi u Vladi. Čim nemate para krajem godine, vi izgiboste, ne možete da se skupite, ali čim imate para, ministara koliko hoćete, ne možemo da primimo koliko dođe ministara u Parlament. Čim nemate dinara, vi se svi ućutite i razbežite. Oni ključni ministri ne smeju da privire u Parlament. Nova Srbija je ispoštovala sve dogovore. Imamo preko 30%poslanika žena, tačno ono što zakon nalaže. Evo sada kandidata na Voždovcu, preko 50% su žene. Gospodo, koliko vi imate poslanika žena u vladajućoj koaliciji, u koaliciji ZES? Nemate ni približno tom broju. Koliko imate direktora žena javnih preduzeća? Nemate nijednu. Dajete im one resore gde imaju nekoga, a postavljate žene da dobro slušaju. Postavite ih da odlučuju. Kada ćete predložiti, gospodo iz vladajuće koalicije, ženu premijera? Zašto nikada nije bila žena premijer?
Prošlo je 20 minuta. Zahvaljujem. Inače, na dnevnom redu je zakon o ravnopravnosti polova. Gospođa Nataša Mićić ima reč. Izvolite.
Poštovane narodne poslanice i narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo, nikako se ne slažem s prethodnim govornikom da je usvajanje ovog predloga zakona gubljenje vremena, i to ne samo zato što sam žena, već i zato što je antidiskriminaciona politika sastavni deo politike LDP-a. Zato smo, kao poslanička grupa, prvi u proceduru podneli jedan takav predlog antidiskriminacionog zakona, da bi kasnije, nakon godinu dana, zahvaljujući glasovima naše poslaničke grupe, jedan takav Vladin predlog bio usvojen. Ovo ne govorim da bih istakla zasluge LDP-a, nego da bih istakla koliko je nama u LDP-u važna borba protiv diskriminacije i ova koja se konkretno bavi diskriminacijom žena. Međutim, ono što je očigledno i što je razočaravajuće, jeste da ni institucije, ni ovaj parlament, ni Vlada, niti mediji nisu učinili dovoljno da bi podigli svest o neophodnosti usvajanja ovog zakona, o tome da je to naša civilizacijska potreba. Rekla bih da postoje izvesne sličnosti u načinu i okolnostima u kojima se usvajao i sam opšti antidiskriminacioni zakon. Podsetiću vas da ni tada ovo društvo, ni ova vlada, ni ovaj parlament nisu iskoristili priliku da podižu svest ljudi o tome da je to nužno radi našeg društvenog preobražaja, nego je, umesto toga, rasprava o tom zakonu bila iskorišćena kako bi se diskriminisala jedna manjina. Radi se o manjini drugačijeg seksualnog opredeljenja. Ono što je najgore, ti glasovi koji su se zalagali za diskriminaciju bili su glasniji od onih koji su je branili, a, uz to, bili su potpomognuti onima koji, zapravo, u ovoj zemlji diskriminaciju ne razumeju, ili se ne bore protiv nje iz čisto populističkih razloga. Podsetiću, to su bile izjave gradonačelnika grada Beograda, pojedinih ministara, pomoćnika ministara. Sve se završilo tako da ti ljudi, koji su ostvarili zakonsku garanciju za svoju slobodu, nisu mogli mirno da prošetaju Beogradom. Bojim se da nas, dame i gospodo, ovakva nepažnja, nepridavanje značaja, vodi u situaciju da će biti otežana i primena ovog zakona. Poći ću samo od nas, od Parlamenta. Znamo da je bila odiseja da se ovaj zakon uopšte nađe u proceduri, višegodišnja borba, a danas se nalazi na dnevnom redu kao 20. tačka od 54 tačke dnevnog reda. Pre ove tačke je uvršćen i predlog koji je suprotan Ustavu i Zakonu o eksproprijaciji. Naime, radi se o zakonu o cevovodnom transportu. Ne znam šta bi još moglo biti gore, možda da ste spojili raspravu s nekim zakonima koji su po redosledu uvršćeni kao sledeće tačke dnevnog reda, kao npr. zakon o žigovima, ili o zaštiti topografije integrisanih kola i tome slično. Drugo, Vlada nije posvetila potrebnu pažnju, nije alarmirala društvo i tu se, pre svega, moje kritike odnose na resornog ministra. Naime, organizovan je jedan okrugli sto. Odbor za rodnu ravnopravnost, čija sam članica, bio je organizator tog stola. Ministar nas nije udostojio ni da dođe na taj okrugli sto, niti da dođe kasnije, kada se o Predlogu ovog zakona raspravljalo u tom matičnom odboru. Mislim, ministre, da jesu važni jednokratni dobročini akti kojima se vi bavite, i to pozdravljam, to je lepo, to je korisno, ali mogli ste za te pojedinačne akte da pošaljete izaslanike, a za ovaj jedan opšti akt, koji je reformski, koji ima karakter sistemskog zakona, jer utiče na celokupni preobražaj društva, bilo je neophodno da i vi prisustvujete, da ne govorim o tome da nisu prisustvovali ni mediji, pa su tako ti sastanci bili konspirativni. Moje pitanje je sledeće – šta mislite o primeni i sprovođenju ovog zakona, pošto je vaše ministarstvo nadležno, kako će se žene uopšte upoznati s pravima koja ovim zakonom garantujemo? Na primer, kako će žena koja traži posao znati da poslodavac ne sme da je uslovljava njenim porodičnim statusom, odnosno planiranjem rađanja, ili kako će znati da može da podnese tužbu koja je bazirana na diskriminaciji? Tako što će čitati službene glasnike ili tako što će članice nevladinih organizacija da idu peške od vrata do vrata da bi im to pojasnile? To nije dobro i mislim da opravdanje ne može da bude ni to o čemu se govorilo ovde pre mene, ni to što postoje prioriteti ovog društva. To je i da osudimo zločinačku politiku koja je činjena u naše ime, to je i činjenica da je zaista prisutno i siromaštvo, i ekonomska kriza, i korupcija, ali sve to, ako ništa drugo, najviše pogađa žene, s jedne strane, a, s druge strane, žene su osvajale slobodu i najbolje rezultate pravile upravo u vreme kriza i posle Prvog i Drugog svetskog rata, ili u toku ratova. Posebna zamerka ministru, mada bi se, možda, kao neka vrsta opravdanja za njegovo nečinjenje moglo uzeti u obzir to da je ovlašćeni predstavnik za ovaj zakon ministar koji pripada partiji koja u ovom parlamentu nema nijednu ženu narodnu poslanicu. Dakle, od četiri ministra, nijedan nije žena. U 21. veku ste osnovali novu partiju. U toj partiji nijedna žena nije potpredsednik, od četiri potpredsednika, sve su muškarci. Mislim da bi neke konzervativnije partije u ovom parlamentu, koje uvažavaju potrebu da žene učestvuju u odlučivanju, možda ovaj zakon predstavljale i branile bolje. Međutim, na sve ovo, na to ignorisanje, na taj indifirentan odnos celokupne Vlade, dodala bih i to da bi bilo dobro da je danas ovde došla ministarka pravde, pošto su odlične norme o sudskoj zaštiti u pogledu diskriminacije žena, da bi bilo dobro da je ovde ministar Bradić, da ukaže koliku štetu ženama i celom društvu čine mediji, zato što smo svakodnevno predmet omalovažavanja, zato što nas ukupno u medijskom prostoru ima 15 procenata, a od tog ukupnog procenta, 25 procenata se odnosi na kriminalističke izveštaje, gde su žene žrtve. Kažem, uzimajući u obzir sav loš i indiferentan odnos, Predlog zakona je daleko bolji nego što se Vlada postavila prema njemu. Pre svega, tačno je da on afirmiše politiku jednakih mogućnosti i uvodi nov režim rodnih odnosa, pokriva skoro sve oblasti, mada ne jednako dobro sve. Tačno je da su napravljeni značajni pomaci u pogledu rada, zapošljavanja, socijalne i zdravstvene zaštite, obrazovanja, porodičnih odnosa, mada bih i tu imala izvesne primedbe. Naime, radi se o čl. 13. i 19. To su odredbe koje se odnose na obaveze poslodavaca koji imaju preko 500 zaposlenih radnika. Međutim, videla sam da su i poslanici iz vladajuće većine i opozicija podneli amandmane, pa verujem da će to biti ispravljeno i prihvaćeno. Znači, potrebno je smanjiti broj. Recimo, 50 zaposlenih da bude broj u kome bi poslodavci morali da vode računa o rodnoj zastupljenosti. Član 19. se odnosi na stručno usavršavanje i obuku poslodavca, dok u članu 31, to je četvrto poglavlje, naslov je – Ravnopravnost polova kao sastavni deo obrazovanja, u 1. stavu, iako se i poglavlje i naslov odnose na obrazovanje, vi razvodnjavate i razblažujete tu obavezu, uvodeći pojam vaspitanje. Ne smatram da je vaspitanje manje važno, ali, s obzirom na to da vi ovde predviđate da je ono sastavni deo predškolskog, osnovnog, srednjeg i visokog obrazovanja, kao i trajnog učenja, kako mislite da vaspitavate decu, odnosno mlade koji studiraju? To nisu deca, to su već ljudi. Tu bi trebalo da se koristi termin – obrazovanje. Nemam puno vremena, a ima puno toga da se kaže. Rekla sam, odlične su odredbe koje se tiču sudske zaštite, zapravo, građansko-pravne zaštite. Koristim priliku da kažem, možda neke žene slušaju, da te odredbe imaju u vidu i prevenciju, znači, sprečavanje daljeg vršenja nasilja i zaustavljanje tog akta i, drugo, što je jako dobro, predviđa se hitnost tog postupka, tako da je sud obavezan da prvo ročište održi u roku od 15 dana od prijema tužbe. Takođe je jako dobro i pozitivno što se predviđa i rodno osetljiva statistika, znači, vođenje podataka koji se zasnivaju na različitosti polova. Naročito bih istakla da je zakon dobar u onom delu, tj. to su dve odredbe koje uvode udruženja u sistem države. Dakle, udruženja koja se bave ženskim pravima će činiti sastavni deo radnog tela Vlade koja se bavi ovim pitanjem, to je jedno. Drugo, ženama koje budu podnosile tužbu za diskriminaciju moći će da pomažu, kao umešači, te nevladine organizacije. To je sve bilo pozitivno i ima velikih pomaka. Međutim, kada je reč o odredbama koje regulišu učešće žena u odlučivanju, u političkom i javnom životu, u jednakoj dostupnosti poslova i položaja, tu ovaj zakon pada i možemo reći da ovaj zakon, zapravo, znači – ženama čast, muškarcima vlast, jer nisu napravljeni nikakvi pomaci od postojećih, tako da ovaj zakon nije ledolomac, nije čak ni čamac za spasavanje, po sistemu, prvo žene i deca. Jer, u zakon čak nisu inkorporirane odredbe koje već postoje u Zakonu o lokalnim izborima i Zakonu o izboru narodnih poslanika, iako jesu neke druge odredbe, koje se tiču, npr., opšte norme o pravu na biračko pravo, ili iz drugih oblasti porodičnih odnosa, bez obzira na to što su sastavni deo posebnih, dakle supsidijarnih zakona. Druga stvar, i u vezi s tim sam podnela amandmane na čl. 14. i 32, što se tiče jednake dostupnosti poslova i položaja i ravnomernog učešća prilikom imenovanja članova upravnih i nadzornih odbora u javnim službama, ovde je korišćen termin "treba da nastoji". Pošto sam po profesiji pravnica i radila sam i u sudu i u advokaturi i više godina sam poslanica u Narodnoj skupštini, ne znam koliko sam zakona pročitala, ali ovo je prvi put da vidim da postoji u zakonu jedna takva deklarativna odredba. Ovo bi mogla da bude deklaracija, ili preporuka, ali nikako ne može da bude sastavni deo zakona. Šta znači – ''treba da nastoji'' i kako će se meriti da li onaj koji je dužan da treba da nastoji to činio ili nije? To mora da se ispravi. Podnela sam amandmane, ali sam videla da su i predstavnici kako vladajuće većine, tako i opozicije, podneli amandmane u vezi s tim, pa se nadam da će i ovo pitanje biti rešeno. Što se tiče ravnomerne zastupljenosti, već sam rekla da nisu inkorporirane odredbe koje nam to garantuju. Mogao je da se napravi pomak, ne da budu kandidovane u procentu od 30%, nego da budu imenovane. Ali, ministre, s obzirom na to da sam objasnila vašu situaciju, na neki način je razumljivo da bi vam možda bilo teško da to branite. Međutim, ne možemo zbog jednog pojedinačnog slučaja i zbog jedne političke partije da ispustimo ovakvu šansu, s obzirom na to da poslednji u Evropi donosimo ovaj zakon i da bi trebalo da se u svim segmentima oseti neki pomak.
Morate ponovo da se prijavite. Morate još jedanput, molim vas.
Što se tiče učešća žena u Parlamentu, zaista je napravljen pomak. Sada imamo preko 20%. Ne možemo se porediti sa skandinavskim zemljama, ili Švedskom, koja ima 47%, ali, u odnosu na zemlje u okruženju, taj procenat nije tako loš. Istina, Hrvatska, Makedonija i Bugarska imaju veći procenat zastupljenosti, ali je manji kod Albanije, Bosne i Rumunije. Da bih ilustrovala koliko je učešće žena, na neki način, pokazatelj modernizacije politike, reći ću podatak da su 90-ih godina žene bile zastupljene samo sa 1,6%. Zato mislim da je važan ovaj procenat, da nije loš. Dakle, od demokratskih promena napravljen je neki pomak, ali bi se moglo postići više. Sledeća primedba odnosi se na institucionalne mehanizme. Dakle, ne postoje, nisu predviđeni lokalni mehanizmi, niti telo, niti lice koje će se baviti ovim poslovima. Odbor Narodne skupštine, dakle, moj matični odbor, apsolutno nije uvršćen u ovaj zakon. To su veliki propusti i u tom pogledu sam podnela amandman. Dobro, popravićete, baš dobro, zato što ne verujem da bi, bez obzira na to koliko su sposobni, koliko su veliki posao uradili, recimo, Uprava za rodnu ravnopravnost mogla da ovako obiman posao i ovakve odgovornosti i nadležnosti sprovede samo u okviru tog jednog tela. S druge strane, ta uprava za rodnu ravnopravnost nije pokazala razumevanje ni ranije. Recimo vi ste, ministre, spomenuli u februaru ove godine da je usvojena Nacionalna strategija za poboljšanje položaja žena. Reći ću vam, tu strategiju smo mi poslanice pročitale u "Službenom glasniku", ta strategija nije prošla kroz Odbor za rodnu ravnopravnost. To nije dobro. Ako ćete tako primenjivati i ovaj zakon, onda čemu nas to vodi? Mojim amandmanom sam predložila da Uprava za rodnu ravnopravnost najmanje jednom godišnje podnosi izveštaje o svom radu i postignutim rezultatima. Kaznene odredbe su katastrofalne. Veoma blaga kaznena politika i te kazne, naročito za medije, od 5.000 do 25.000, recimo, za omalovažavanje, podsetile su me na rimsko pravo, kada su patriciji mogli druge slobodne Rimljane da omalovažavaju, da im lupaju šamare, da ih pljuju i da im pri tom isplate neku simboličnu sumu solida. Na to najviše podseća ova kaznena politika. Znam da je ona predviđena u skladu s ovim opštim antidiskriminacionim merama, ali to nas ne sprečava da je popravimo. Može se promeniti i opšti antidiskriminacioni zakon. Mogli smo to sada, u okviru ove sednice, da uradimo. Dalje, nedostaju odredbe koje se tiču višestruke diskriminacije. Tu, pre svega, mislim na žene s invaliditetom, zatim na žene Romkinje, žene sa sela, za koje danas kao da i dalje važi srpski građanski zakon u pogledu prava na imovinu, na nasleđivanje, u pogledu prava na zdravstvenu zaštitu. Da zaključim, za nas je ovaj zakon jako značajan, za LDP, ne zato što je to ustavna odredba, što je to međunarodni standard, što je to evropski standard, već zato što je ovaj zakon unutrašnja potreba društva, jedan značajan korak ne samo za žene, nego za čitavo čovečanstvo. Ovo je veliki dan za nas, ali i za Evropu, s obzirom na to da poslednji u Evropi, odnosno u jugoistočnoj Evropi usvajamo ovaj zakon. (Predsednik: Molim vas, privedite izlaganje kraju.) Evo, samo ovo, molim vas. Značajan je i najznačajniji je zbog toga što ovim zakonom prestaje praksa da samo pojedinci i pojedinke, kao i nevladine organizacije koje se bave ovim pitanjima, daju svoj doprinos. Danas ovde, odnosno u danu kada budemo usvajali ovaj zakon, država preuzima odgovornost za ova pitanja. Kada sam pomenula pojedince i pojedinke, dozvolite mi, time završavam, samo da citiram Dositeja Obradovića, koji je pre 225 godina rekao – neka se ne uzda nijedan narod do veka k prosveštenju razuma doći u kojem žene u prostoti i varvarstvu ostaju. Ukoliko ne budemo primenjivali ovaj zakon, i dalje ćemo nastaviti da žene držimo u prostoti i varvarstvu. Ženama je potrebna šansa, a ne milostinja. Zbog toga će LDP glasati za ovaj zakon, kao i za amandmane koji ga popravljaju.
Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, gospodine ministre, saradnice u Ministarstvu, dame i gospodo narodni poslanici, Poslanička grupa SPS-JS ne idealizuje rešenja iz ovog zakona, niti smatra da će se ovim zakonom rešiti sva pitanja i svi problemi vezani za ravnopravnost polova. Mi nemamo iluziju o tome da jedan zakon, koji je proevropski i koji je svakako iskorak napred u ovoj oblasti, niti jedna deklaracija takvog karaktera, mogu da poprave stvari u Srbiji, koje su, nažalost, sasvim drugačije od onoga što bi se želelo ili kako bi trebalo da bude. Tradicionalno, postoji jedna svest, uopšte, u životu danas u Srbiji i potrebno je dugo dugo godina da, sveobuhvatnim aktivnostima na mnogim poljima, promenimo tu svest i dođemo do drugačijeg odnosa između polova i do položaja žene kakav se očekuje u savremenoj civilizaciji. Sam zakon pripada, kao što je rečeno, antidiskriminatornoj grupi i uređuje Ustavom zajemčeno pravo na ravnopravnost polova. To je osnova i temelj. U našem pravnom sistemu takav nije postojao do sada i dobro je da ga danas razmatramo. Nadam se da ćemo ga i doneti. Takođe je važno da je to i jedan korak u onoj proceduri u procesu evropskih integracija kojima težimo, to je jedan od uslova. Najvažnije, čini mi se, za nas iz Poslaničke grupe SPS-JS-a je da je donošenje ovakvog zakona jedna stepenica, naravno, uzlazna, u onom pravcu i ka jednom cilju, a to je civilizacijski iskorak, da ostvarimo položaj žene drugačiji nego što je danas. Takvu politiku je kreirala i Vlada, donošenjem Nacionalne strategije za poboljšanje položaja žene i unapređenje rodne ravnopravnosti, u februaru ove godine. Ovo je sada drugi korak u tom pravcu. Sva istraživanja i sve analize u svim segmentima naše stvarnosti govore da još dugo moramo da radimo na ovom planu. Ipak, to ne znači da treba da dignemo ruke od toga, imajući u vidu veoma loše stanje u nekim sferama života i rada naših građana, da postoje ogromne teškoće u ekonomskoj situaciji, u onome što je finansijska kriza; mi zaista moramo da stvaramo uporedo pretpostavke i na ovom polju. Zakon je koncipiran kroz nekoliko odeljaka i u priličnoj meri je sveobuhvatan. U prvom delu su načela, zapravo, osnovne odredbe, gde su istaknuta važna načela koja predstavljaju temelj rešavanja pitanja ravnopravnosti polova, kao što je – poštovanje međunarodnih standarda i ugovora, politika jednakih mogućnosti, pitanje diskriminacije itd. U drugom odeljku je reč o zapošljavanju i zdravstvenoj zaštiti. Mislim da je bilo dosta govora i polemike nedavno, kada smo usvajali Zakon o lečenju neplodnosti postupcima biomedicinski potpomognutog oplođenja. U članu 26. stav 2. tog zakona piše – da zajednica života iz stava 1. ovog člana mora postojati u momentu unošenja polnih ćelija, odnosno embriona u telo žene.Tu postoji rešenje u kom se kaže da, izuzetno, pravo na lečenje neplodnosti postupcima BMPO ima i punoletna, poslovno sposobna žena, koja sama živi i ispunjava neke druge opšte uslove iz ovog člana, uz sporazumnu saglasnost ministra nadležnog za zdravlje i ministra nadležnog za porodične odnose. Dakle, tim prethodnim zakonom, kroz ovaj član, ostavlja se pravo ministrima da, možda, svojim subjektivnim stavom ili poimanjem problema reše sudbinska pitanja koja se tiču elementarnih prava žene, a to je – pravo rađanja, pravo koje je stečeno Bogom, da tako kažem, ili je priroda time obdarila. Bračna zajednica, u pravom smislu bračna, ili vanbračna, ne može da ograniči pravo žene na rađanje, koja u nekim posebnim slučajevima možda ima razloga da se podvrgne ovakvoj vrsti lečenja, vantelesnom oplođenju, a da, u krajnjoj liniji, ne postoji partner koga ona poznaje. Dakle, i u tom zakonu imamo problematiku ravnopravnosti žena i ostvarivanja njenih elementarnih prava. U ovom zakonu, takođe, u odeljku – porodični odnosi, govori se o rađanju, o tome da svako lice u generativnom dobu ima pravo na zdravstvenu zaštitu i na planiranje porodice, bez obzira na pol. Pri tom se, u ovakvoj diskusiji, gde sam pomenuo i prethodan kontekst, postavlja pitanje – šta je porodica i u kojoj formi se ona poima i podrazumeva? U stavu 2. se kaže – partneri su ravnopravni u planiranju broja dece itd., što čini da je ovaj član u okviru tradicionalnog načina shvatanja određenih pojmova, kao što je institut braka ili porodice, kojim se ne vrši izjednačavanje polova. Razumemo, mi poslanici iz SPS-JS-a, da su to veoma složena pitanja, da su veoma značajna i da se mogu analizirati, posmatrati sa više aspekata. Tu su i sociološki aspekti, tu su i drugi, i pitanje tradicije i shvatanja, i onoga što jeste naša stvarnost, ali moramo da bijemo žestoku bitku u onom pravcu da ostvarimo jednako pravo kako za muškarca, tako i za ženu. Time zapravo, treba poći od sebe, posredno, bijemo bitku za ostvarivanje prava svoje majke i svojih kćerki, svoje dece, bilo da su dečaci ili devojčice, sutradan, kada dođu u situaciju da se bore za svoja prava. Kada je reč o onome što je uloga u obrazovanju, kulturi i sportu, naša poslanička grupa smatra da je potrebno mnogo više vaspitno-obrazovnih sadržaja udenuti u programe, počev od predškolskih ustanova, preko osnovnog i srednjeg obrazovanja, pa nadalje, znači, na svim nivoima. Posebna je priča kada je reč o medijima, koji zaista nisu na odgovarajućem nivou, ne samo u ovom pitanju, nego i u mnogim drugim pitanjima, ali to je posebna priča. Svedoci smo raznih zabavnih emisija na TV, tzv. rijaliti šoua, „Trenutak istine“ i neki drugi, gde se razne banalnosti emituju i prosto se navlači publika da krvožedno posmatra takve banalnosti, koje destruktivno deluju i koje ne neguju prave sisteme vrednosti. Da li smo na TV imali skoro, na primer, neki rijaliti šou koji populariše znanje, lepo vaspitanje, velika dostignuća u sportu ili u učenju naših osmogodišnjaka, mislim na decu koja pohađaju osnovnu školu, ili srednjoškolaca, ili studenata? Nemamo takve primere, takva vredna deca, koja su vredna poštovanja i koja treba da budu podstaknuta od strane društva i podržana, ostaju anonimna, a postaju popularni samo oni koji su u toj dekadentnoj ravni, ili čak ispod toga, oni postaju idoli. Naša poslanička grupa ima veoma oštar stav o tom pitanju i mislimo da u medijima treba postaviti drugačiju politiku, koja treba da da sasvim druge rezultate. Kada je u pitanju politički javni život, i naša poslanička grupa smatra da ne može u zakonu deklarativno da stoji nešto čime se vrši apel na one subjekte koji treba određena pitanja da reše, ili to ostaje na preporuci. A šta ako se preporuka ne izvrši, odnosno ne uvaži taj apel? Koje su posledice? Sudska zaštita kroz građansko-pravnu zaštitu je prilično dobro rešena, nadzor nad primenom ovog zakona, takođe. Možda možemo da se pridružimo mišljenju da je kaznena politika isuviše blaga. Ovaj zakon je u pojedinim delovima deklarativan i definiše pojedina pitanja nedovoljno jasno, ali mislim da se kroz amandmane može popraviti. Kada je reč o porodičnim odnosima, svedoci smo da zaista ima mnogo nasilja u porodici. Smatramo da kaznena politika za izvršena krivična dela u ovom delu mora da bude mnogo stroža i sasvim drugačija. U situaciji smo da svakodnevno vidimo žene i decu koji su bez zaštite, koji su žrtve nasilja, a da to ostaje samo na jednoj konstataciji da nemamo pravovremeno delovanje državnih organa koji treba da to spreče, a na kraju, kada treba da se kazne takve pojave, to nije na odgovarajućem nivou. Potrebno je još mnogo vremena za formiranje drugačijeg vrednosnog sistema u Srbiji, za izgrađivanje drugačije svesti, kojom bi zaživela suštinska ravnopravnost polova. Jednostavno, to je naša stvarnost i za to niko nije kriv. Ali, društvo je pred sebe postavilo visoke ciljeve i, u smislu daljeg napretka, mora da na svim poljima povede odlučnu borbu za postavljanje drugačijih relacija, odnosa u kojima bi ljudi bili ravnopravni, a kad kažem – ljudi, mislim i na žene, svakako. Ipak, ovaj zakon je jedan od veoma značajnih iskoraka u dostizanju ciljeva koje imamo pred sobom i zbog toga će SPS-JS sa zadovoljstvom glasati njega. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik, gospođa Milica Vojić-Marković.
Hvala. Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, pred nama je Predlog zakona koji je već davno trebalo da bude usvojen, jer je nekoliko verzija ovog zakona kružilo, čak je jedna od njih urađena na Odboru za rodnu ravnopravnost ove skupštine. Bio je u proceduri i nije došao do poslanika u sali. Jednostavno, prva verzija koja se zvanično nalazi pred nama je ova. Meni je vrlo žao, zato što mi se čini da su predlozi koji su bili u opticaju pre ovoga bili kvalitetniji. Reći ću i zbog čega. Ovo je naša ustavna obaveza i naša međunarodna obaveza. Treba da usvojimo ovaj zakon, jer smo potpisnici mnogih međunarodnih dokumenata koji su obuhvatili ovu oblast. Zbog toga je vrlo problematično što se tek danas, kao 23. tačka ove sednice, našao pred nama ovaj zakon. Naravno, ideja rodne ravnopravnosti u Srbiji nije nova. I u ono vreme socijalizma se govorilo i zagovarala se rodna ravnopravnost, pa i polna ravnopravnost. No, onda su došle te čuvene 90-te godine i akteri tih 90-tih godina su ponovo aktuelni na političkoj sceni. Kažu da će promovisati svoje vrednosti. Toga se kao žena naročito plašim, jer su te 90-te godine i te kako unazadile društveni položaj svih građana u ovoj Srbiji, pa i položaj žena, jer su i te kako doprineli tome da se Srbija kao društvo, i moralno, i ekonomski, i socijalno, potpuno slomi. Od 2000. godine, naovamo, jako se mnogo govori o ljudskim pravima i slobodama, pa, u okviru toga i van toga, i o rodnoj ravnopravnosti i o politici jednakih mogućnosti, ali mi se čini da su činjenice neumoljive, ako se pogledaju istraživanja koja su radili Ju-En-Di-Pi i ostali akteri na našoj sceni. Ako se pogledaju rezultati tih istraživanja, vidi se da je položaj žene prilično nepovoljan u poređenju s muškarcima, ali i prilično nepovoljan u odnosu na onaj položaj koji je žena imala do 2000. godine, odnosno do devedesetih, naročito. Taj položaj se može pratiti naročito ako se pogledaju neke vrlo važne oblasti, neki vrlo važni aspekti, kao što su, recimo, politički život, tržište rada. Vidim da se zakon bavi upravo tim aspektima i zbog toga ga treba pohvaliti. Ako se pogleda politički život i učešće žene u vlasti, vidi se da je danas, 2009. godine, prilično nisko, da se taj položaj popravio u odnosu na onu 2000. godinu, kada je u Parlamentu bilo negde 10,8% žena, jer je danas taj procenat nešto iznad 20%, skoro 21%. Ne mogu da zanemarim da su se u međuvremenu dogodile i neke važne stvari, kao što je izmena i dopuna Zakona o izboru narodnih poslanika 2004, kada je demokratska vlast odlučila da se ta izmena odnosi na to da se na listama za izbore narodnih poslanika nađe 30% manje zastupljenog pola. Kada se govori o lokalnom nivou, iste izmene Zakona su doprinele da se procenat žena na lokalu koje se bave politikom i učestvuju u vlasti znatno popravi, sa 7%, na 21%. Da pređem na drugi aspekt, to je tržište rada. I gospodin ministar je govorio o tome, to je aspekt koji ne možemo da zanemarimo, jer i te kako doprinosi tom nepovoljnom položaju koji žena ima u društvu. Kada govorimo o njemu do devedesetih, žene su u ukupnom procentu radne snage bile zastupljene sa 70%. Tih devedesetih godina, zastupljenost žena je pala na 58%. Danas nemamo tako jasne podatke, ali se smatra da je još niža, s obzirom na neke okolnosti koje su se dešavale u tom periodu privatizacije, tranzicije, restrukturiranja i slično. Istakla sam da je sve ovo doprinelo da se položaj žene drastično pogorša i u odnosu na ono što je ona bila do devedesetih, položaj koji je imala do devedesetih godina, ali i ono što je bila u poređenju s muškarcima. Ako se posmatra, recimo, ekonomska aktivnost žena, onda se uočava da žene imaju relativno nisko učešće u aktivnom stanovništvu. Stopa zaposlenosti je mnogo niža u odnosu na stopu zaposlenosti muškaraca. Recimo, 44% su žene, 64% su muškarci. Stopa nezaposlenosti je znatno viša u odnosu na muškarce, 24:16, i kod žena je zanimljivo to što raste dugoročna nezaposlenost, što nije najčešće slučaj s muškarcima. Kada je u pitanju tržište rada, osim mladih i onih koji imaju vrlo nisko obrazovanje, žene su u najtežem položaju. Zbog toga što ipak nešto moraju da rade za svoju porodicu, one najčešće rade u oblasti sive ekonomije. One na tržište rada ulaze pod nejednakim uslovima, u proseku, duže čekaju na posao od muškarca, pre gube posao od muškarca, i to bez obzira na stepen stručne spreme, čak i ako imaju viši stepen obrazovanja. Vrlo zanimljiv podatak. Osim toga, mnogo više nego muškarci, kada se zapošljavaju, trpe diskriminaciju. Ne mogu da ne pomenem žene u dobi od 40 do 50 godina koje su izgubile posao, prethodni posao. One zaista nemaju nikakvu šansu da se zaposle ponovo, pri tom, nemaju uslove da steknu penziju, ostaju bez prihoda, ne može da im se poveže radni staž, za vjek i vjekova ostaju građani treće kategorije. One za državu ne postoje. To je strašno, pogotovo što danas, kada smo kao ovlašćeni predstavnici govorili o tome koje su sve ugrožene i marginizovane grupe, niko ovu kategoriju žena nije pomenuo, niti se neko njom posebno bavi. Nisam čula da se neka nevladina organizacija posvetila tom problemu. To govorim zato što dolazim iz Valjeva. Tamo je od 2000. godine naovamo, u onom talasu privatizacije, privatizovana jedna firma koja se zove „Uzor“, u kojoj je radilo 250 žena. One su izgubile posao, upravo ove kategorije žena od 40 do 50 godina. Dan-danas, posle silnih sudskih sporova, koje su, naravno, dobile, one su građani trećeg reda, jer niti im je povezan staž, niti mogu da ostvare svoja prava preko suda. To je vrlo veliki problem, o kom se jako malo govori. U ovakvoj jednoj egzistencionalnoj nesigurnosti je danas 40% žena u ovoj dobi. Ništa manje diskriminisane nisu ni mlade žene koje, pre nego što se zaposle, poslodavac uslovljava da, da bi dobile posao, ne treba da osnivaju porodicu, naročito ne treba da rađaju decu. Naravno, to je nešto što je vrlo teško dokazivo. Radi se o krivičnom delu, ako mogu da kažem da je uopšte krivično delo, a jeste. Kada pogledate ankete koje su urađene, a rade se sa ženama ove dobi, vidite da skoro svaka šesta žena navodi ovo kao jedan od ključnih uslova koje je postavio poslodavac. Još jedna interesantna stvar je ovo otpuštanje koje je od 2000. naovamo išlo s privatizacijom, koja je u prvom krugu jako mnogo pogodila i muškarce i žene, ali su u tom nekom prvom krugu privatizovane i tekstilne fabrike i konfekcija. To su oblasti u kojima su radile žene i mnoge su u tom prvom krugu ostale bez posla. Pošto sledi sad drugi, pa treći krug otpuštanja, vidimo ove priče, odnosno zakon o administraciji na republičkom i na lokalnom nivou, a žene rade i na lokalnom i na republičkom administrativnom nivou, očekujem da da one budu i u ovoj grupi onih koji će brzo ostati bez posla. Zanimljivo bi bilo pratiti procentualno, recimo, podatak koliko će žena otići s takvih poslova, a koliko muškaraca. Isto tako je vrlo zanimljivo još nešto što sledi, a to je taj treći krug koji se najavljuje, to je obrazovanje, odnosno otpuštanje u obrazovanju, zatim u zdravstvu. Takođe, žene najviše rade u ovim oblastima, pa očekujem da će one i ostajati bez posla. Moram da pročitam rečenicu koja me u svim istraživanjima naročito iritira kao ženu. Kaže se: ''Žene trpe'', kako se to bezlično kaže, ''nekompatibilnost ekonomske i reproduktivne uloge u promenjenim ekonomskim uslovima''. Užas. Drugim rečima, u ovim okolnostima u kojima država daje sve manje sredstava i za zdravstvo, i za obrazovanje, i za pomoć, dečiju zaštitu i socijalnu sferu, žene su prinuđene, država ih dovodi u poziciju da budu prinuđene da biraju između posla, karijere, s jedne strane, ili da se posvete porodici. Kako slabe ti društveni mehanizmi zaštite žene, porodice i dece, tako su žene dovedene u poziciju da tu odluku donesu što pre, inače će za njih tu odluku doneti poslodavci. Vidite i sami da se i u državnim firmama ocenjuju. Naravno, nijedan privatni poslodavac, ili ako je poslodavac država, neće trpeti često odsustvo zbog male dece, bolesti dece ili slično. Ono što je za mene bilo veliko iznenađenje jeste nešto što je oblast ove socijalne sfere, a pošto je gospodin ministar tu, ne mogu da se pravim luda i da o tome ne govorim, jer za mene je ovo o čemu hoću da govorim ta rodna ravnopravnost, a o samom zakonu, o tome kako izgledaju pravne norme, reći ću nešto kasnije. Za mene je bilo vrlo interesantno i zaista sam bila zgrožena kada je gospodin ministar, koji inače treba da vodi brigu i o porodici i o ženama porodiljama, porodilje proglasio državnim neprijateljima koje, eto, kao, parazitiraju, kao oni koji sisaju krv sa državnog budžeta, hoće da prevare državu. Ovde imam nekoliko pisama koje je Poslanička grupa dobila na mejl od porodilja, od žena koje su molile da pokušamo da neke stvari pojednostavimo, odnosno da dopru do ministra, da vidimo da li se radi o nekoj grešci, o tome da je neko pogrešno protumačen ili, prosto, Ministarstvo za rad i socijalnu politiku, a datum ove novinske vesti je 20. 10. 2009. godine, trenutno razmišlja o tome da isplate porodiljskog ograniči, sa dosadašnjih pet prosečnih plata, na tri. To znači da bi ono malo žena koje su primale neku višu prinadležnost za to, sada bile svedene na neku sumu koja je dva puta manja od onog što je trebalo da prime. Da ne bih parafrazirala, pročitaću samo deliće toga što su žene napisale. Mislim da je to prilog ovom zakonu, jer mi možemo da govorimo sa pozicija opozicije i vlasti. Ovo nije ništa režirano. "Molim vas, pomozite da se ovakva odluka ne donese, da ne otmu od mog deteta. Ovo je sramno, sramno, sramno. Zato vas molimo da u ime nas žena, zaposlenih budućih majki, pokrenete medijsku kampanju u naše ime što pre i ne dozvolite da se ovako stravična ideja sprovede u delo. Molim vas, u svoje ime i u ime svog još nerođenog deteta, da mi pomognete da se izborim za ono što mom detetu pripada". Neću dalje čitati, mislim da nema potrebe, ministar je razumeo o čemu se ovde radi. Dalje, prilog rodnoj ravnopravnosti je i to što, recimo, trudnice Beograda imaju jedne prinadležnosti, a druge prinadležnosti trudnice u mom Valjevu, u Zrenjaninu, Pirotu itd. To ne može da zavisi od dobre volje lokalne samouprave i njihovog budžeta. Mora država da se opredeli da li hoće da pomogne ženama koje hoće da rađaju decu, pogotovu u situaciji kada država ima belu kugu. Da kažem još samo nekoliko reči. Neću više o ovoj socijalnoj sferi, rekla bih nešto o položaju žena u obrazovanju. Moramo da kažemo da se taj položaj popravio, to je izuzetno važno da kažem, na nivou osnovnog i srednjeg obrazovanja taj odnos između žena i muškaraca je, praktično, isti. U visokom obrazovanju ima nešto više žena, ali među magistrima i doktorima nauka, iz nekih razloga, mogli bismo da polemišemo kojih, jer su jasni, ima više muškaraca, od 30 do 32%. Ima određene nejednakosti kada se biraju poslovi, kada se biraju zanimanja, ali to ne ulazi u sferu ove oblasti. Kada govorimo o zdravstvu, a zakon se bavi i ovom oblašću, zaista to pozdravljam, jer to su aspekti o kojima treba da vodi računa ovaj zakon. Ne mogu da ne prokomentarišem ono što sam danas videla ovde, a to je da će, izgleda, kao prilog rodnoj ravnopravnosti, s obzirom na to da žene obavljaju najveći deo kućnih poslova i kupovina, pa idu verovatno u "Maksi", tamo sada moći da se brinu o njihovom zdravlju, ne znam ko, pretpostavljam, zaposleni u "Maksiju". S druge strane, ono što je problem ovde, to je izjava koju sam u nedelju pročitala u jednom dnevnom listu, a ona se odnosi na predsednika Radne grupe za pandemiju, gospodina Tijodorovića, koji je izjavio da treba voditi računa i da on ne može da ćuti na činjenicu da žene, pre svega, trudnice, nisu dobile mogućnost da se vakcinišu. To je vrlo važno. Onda treba reći, za brojne kategorije žena, da marginalizovan društveni položaj i oskudnost resursa povećavaju rizik od pada u siromaštvo. Pre svega, to se odnosi na samohrane majke, naročito one koje imaju malu decu, one koje imaju decu s invaliditetom, domaćice, stare žene, bolesne i žene s invaliditetom, žene na selu, pomenute su kao posebna kategorija, jer nemaju pravo čak ni na zdravstveno osiguranje, zatim, na Romkinje, žene u izbegličkom statusu, neobrazovane žene. Pitanje nasilja je, takođe, tema za ovaj zakon. Kada govorimo o tome, hajde da ne govorimo o podacima, treba reći da je posebna kategorija nasilja zlostavljanje na poslu. Interesantno je da se u skupštinskoj proceduri već jako dugo vremena nalazi zakon o mobingu. Voljom vladajuće većine, mi, praktično, nismo u mogućnosti da ovaj zakon donesemo. Moram da kažem još nešto. Poslednjih godina u Srbiji je donet veliki broj zakona koji mogu da poprave položaj žena, ali ono što jeste problem, to je što su ti zakoni prilično neusaglašeni između sebe. Taj zakonski okvir deluje prilično razuđeno i neujedinjeno. Često su odredbe neusklađene i protivrečne. To je mana i ovog zakona. Nema mehanizama implementacije. Onda imamo ono što je odlika zakona koje u poslednje vreme dobijamo, da to bude jedan baš lep zakon, deklaracija do deklaracije, ali on ništa ne menja u položaju onih na koje se odnosi. To je veliki problem, ali to je stav koji ova vlada ima. Ona mnogo lepo priča, jedno misli, drugo govori, treće radi. Imamo jednu divnu priču, koja liči na bajku, ali je nema nigde u realnom životu. Ne mogu da ne kažem, makar koliko mi vremena oduzelo, svi realni problemi koje sam navela padaju u vodu pred onim čime se javnost u poslednje vreme bavi, a to je tzv. jezik političke korektnosti, koji može da zvuči mnogima skaradno, zato što je veštački jezik, veštačka tvorevina, ne podleže zakonima lingvistike i kao takav para uši. Vidim da se smeju ''prvoborkinje'', ne spadam u ''prvoborkinje''. Apelujem da ne izvrgavamo ruglu naš jezik. To što pokušava da se napravi jedan veštački jezik, uvođenjem nekih silnih reči ženskog roda, ne doprinosi poboljšanju položaja žena. Osim toga, dovodi do zaista prave ravnopravnosti, smeju mu se i muškarci i žene. Kada stanete iza jedne velike ideje, kao što je zabrana diskriminacije svih vrsta, onda vas prozovu da govorite smešno. Nemojmo dozvoliti da se iza dobre i plemenite ideje takva stvar sprovodi. Evo nekoliko reči o zakonu. Zakon ima nekoliko odredaba ustavnog karaktera kojima tu nije mesto, mislim na članove 26. i 36. Zatim, zakon ima jedan veliki broj odredaba koje nisu pravne norme. Vi kažete: "treba da nastoji". Član 34. stav 1. kaže da su obrazovne ustanove dužne da nastoje da obezbede jednake uslove za aktivno bavljenje sportom itd. U stavovima 2. i 3, takođe, imate "dužni su da nastoje". To nije pravna norma. Oni mogu, a i ne moraju. Očigledno, zavisi od njihove dobre volje, a zakon ne može da zavisi ni od čije dobre volje. Takođe, u članu 14. imate to "treba da nastoji". Govorili ste da ćete prihvatiti amandmane, ali je smešno, šta ako ne nastoji? Da li on ima nekakvu sankciju ako ne nastoji? Dalje, imate problem s definicijom diskriminacije, koja nije u skladu sa Zakonom o zabrani diskriminacije, ali, očigledno, obe definicije nisu usklađene s članom 1. Konvencije o eliminisanju svih oblika diskriminacije žena. Mi smo potpisniciove konvencije. Ono što je najveći problem za DSS u ovom zakonu, to je što ste se vi negde uplašili. Sve je dobro išlo u ovom zakonu do momenta kada je trebalo da napravite institucionalne mehanizme za njegovo sprovođenje. Na republičkom nivou, na državnom nivou, oni već postoje, tu postoji ministarstvo, postoji uprava, ali kada ste došli do lokalnog nivoa, tu ste napravili zastoj, njih tamo nema. Ponovo se pozivam na pisma koja sam dobila od nevladinih organizacija, koja nas upućuju na to da je od 2002. godine, do danas, na lokalnom nivou napravljeno 50 takvih organizacija, tela, komisija, koji se bave ovom temom i mislim da je smešno da ne budete upućeni u to, te da treba da prihvatite amandmane koje smo kao poslanička grupa podneli. (Predsedavajuća: 20 minuta. Zahvaljujem.) Da završim jednom rečenicom. Dakle, naša zamerka, pored toga, je da ste dali blage preporuke, tipa "treba da nastoji" i sve ostalo. Zakon mora da napiše: "dužan je da uradi to i to".
Reč ima ministar Rasim Ljajić.
Moram da odgovorim na onaj deo vašeg izlaganja koji se odnosio na zakon o finansijskoj podršci porodici, a ne na ovaj zakon, i koji nema direktnu vezu sa zakonom o kom danas raspravljamo. Tačno je da je bilo razmišljanja, kao što ta novinska vest i govori, da se maksimalni iznos porodiljske naknade ograniči, umesto na pet, na tri meseca. Od toga se odustalo i o tome je javnost obaveštena. Druga stvar, ne radi se ovde o tome da mi smanjujemo naknade za porodiljsko odsustvo, samo se menja osnov utvrđivanja te naknade. Naime, do sada je kao osnov uzimana poslednja plata pre odlaska na porodiljsko odsustvo, a sada će biti uzimana kao osnov prosečna plata u poslednjih 12 meseci. Mislimo da se time mogu napraviti značajne uštede. Bilo je zloupotreba, pre svega, od strane poslodavaca. Za 37% imamo veće troškove za isplatu, odnosno refundiranje troškova poslodavcima kao naknadu za porodiljsko odsustvo, a broj porodilja je povećan za svega 10%. Priznaćete da plate nisu rasle toliko da bi ta naknada bila tako povećana. Nikakve dileme nema, imamo konkretne dokaze, biće pokrenut postupka protiv pojedinih poslodavaca zbog tih zloupotreba. Prema tome, ovde nije atak na porodilje, već pokušaj da sprečimo zloupotrebe od strane pojedinih poslodavaca koji su koristili osnov za utvrđivanje te naknade na način koji njima ide u prilog, a ne porodiljama.
Narodna poslanica Milica Vojić-Marković, replika. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća, hvala, gospodine ministre. Naravno da sam pročitala sve o ovome što se događalo posle tog 20. oktobra i potpuno mi je jasno. Namerno sam pročitala ovo, zato što se od ministra koji se brine o porodiljama i trudnicama očekivalo da malo drugačije reaguje. S druge strane, drago mi je da se našla ušteda, da se našlo u budžetu toliko sredstava da se baš ne oštete žene koje treba da imaju decu. Taj vaš podatak gde kažete da je sada 10% više žena trudnica super je za Srbiju, 10% više je žena koje će roditi decu, ali nije super za vas da to kažete, zato što one nisu trošak za budžet, one su nešto što je dobit za Srbiju. Hvala vam.
Molila bih vas, kada repliciramo, da repliciramo na ono što je nejasno ili površno rečeno i da se obraćamo u skladu sa članom 104. Molim vas i da ne dobacujete. Narodni poslanik Milan Knežević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, svima nama je jasna potreba donošenja zakona o ravnopravnosti polova. Već je rečeno da su razlozi ustavna obaveza, međunarodna obaveza, evropski standardi, ali i unapređenje društvenog položaja žena, pa i muškaraca. Ovaj zakon bi, u stvari, trebalo da omogući da se stvore osnove za politiku jednakih mogućnosti i za uspostavljanje pravednog odnosa između polova, kao i za zaštitu od diskriminacije. Sigurno je da ni ovaj zakon, baš zato što se tiče tih osnovnih principa vezanih za ravnopravnost polova, ne bi trebalo, kao ni neki drugi zakoni, da ima bilo kakvu partijsku obojenost, već treba suštinski da uspostavi odnose i stvori zakonske osnove jednakih mogućnosti i ravnopravnosti, odnosno da stvori zakonske osnove jedne aktivne politike jednakih mogućnosti. SNS je apsolutno za ravnopravnost polova i za stvarno uspostavljanje i razvijanje politike jednakih mogućnosti i za iskazivanje svih mogućnosti potencijala polova. Ona je za uspostavljanje ravnopravnih uvažavajućih iharmonizovanih odnosa između polova, pogotovo što ti odnosi između polova čine krucijalnu osnovu svih društvenih odnosa, pa i porodice. Verovatno je bilo u ovom periodu, pomenuli su neki poslanici, mnogo važnih zakona koje je trebalo doneti, ali je i ovaj zakon, baš zbog regulisanja zakonskih normativa koji se pojavljuju u svakodnevnom životu u odnosima među polovima, trebalo doneti ranije. Čuli smo podatak i znamo da je donošenje ovog zakona previše dugo trajalo, od 2001. godine, a to je devet godina. Izrečene su razne konstatacije i razlozi zašto ovako dugo traje donošenje ovog zakona. Bez ikakve odgovornosti za to što to toliko dugo traje, evidentno je da donošenje zakona u ovih devet godina, ipak, predstavlja odgovornost vladajuće koalicije. Mi smo zemlja koja je potpisnica, pomenuto je u uvodnom izlaganju, Konvencije o zabrani svih oblika diskriminacije nad ženama i tu konvenciju je više od 90% članica UN potpisalo. U ovom dugotrajnom periodu razmatranja i donošenja zakona koji tek sada stiže na dnevni red, došli smo u situaciju da smo jedina zemlja u okruženju koja nema ovaj zakon. Kao posledicu toga, imamo upozorenje Međunarodnog komiteta da je donošenje ovog zakona jedan od uslova evropskih integracija. Naime, Komitet UN-a zadužen za praćenje implementacije Konvencije o eliminaciji svih oblika diskriminacija nad ženama je još 2006. godine Srbiji uputio preporuku o potrebi usvajanja zakona. Znači, jedan vremenski period koji je izgubljen, ali nepotrebno. U suštini, već je rečeno, da ne ponavljam, zakon ima multidisciplinarni pristup, obuhvata delove koji se odnose na rad i zapošljavanje, na socijalnu i zdravstvenu zaštitu, porodične odnose, kulturu, obrazovanje. Znači, jedan sveobuhvatni zakon, koji je multidisciplinarni i kao takav zahteva u donošenju mnogo koordinacije s drugim zakonskim aktima koji se tiču pomenutih oblasti, a kojisu već doneti. U primedbama koje se odnose na ovaj zakon, prvo, neću da pominjem te tehničko-redakcijske primedbe, zato što se veoma često događa da takve primedbe iznosimo, uglavnom ih iznose poslanici opozicije, a nikada nismo naišli na neki odgovarajući pristup, da se u novom zakonskom aktu trude da otklone te stvari, zato se više okrećem suštinskim primedbama na ovaj zakon. Prvo, što se tiče samog jezika koji se koristi, kojim je pisan zakon, možemo da kažemo da je neadekvatan i ne odgovara osnovnoj svrsi zakona. Ako smo na putu evropskih integracija, na koje se svi u diskusiji pozivamo i svi žurimo u tu Evropu, onda u ovom zakonu moraju da budu i takva rešenja. U Deklaraciji Saveta Evrope o ravnopravnosti žena i muškaraca, između ostalog, stoji i odrednica da demokratija mora postati rodno svesna i rodno osetljiva. Možda ove reči nekad običnim ljudima i ne odgovaraju kada ih čuju ovako, s govornice Skupštine, ali je suština da u ovom zakonu nema ovih elemenata koji se pominju u Deklaraciji Evrope. Isto tako, vezano za to, ovaj zakon, tj. jezik kojim je pisan je rodno nesenzitivan, neosetljiv. U ovom zakonu je trebalo stvoriti neku osnovu za uvođenje tog rodno senzitivnog jezika. Mi, s jedne strane, imamo od 2008. godine Upravu za rodnu ravnopravnost, koja je organ Ministarstva rada i socijalne politike, a u zakonu je potpuno izostala odrednica roda. Znači, uopšte nemamo definiciju roda, koja bi trebalo da bude u onom članu 10, gde imamo značenje pojmova, tako da ove odrednice nema. U ovom zakonu nije samo eliminacija polne različitosti značajna. Evidentna je polna različitost, to je notorna biološka kategorija. Potrebna je i rodna ravnopravnost, koja predstavlja jednu društvenu kategoriju. Znači, korišćenje rodno nesenzitivnog jezika je jedna od primedaba. U mnogim članovima, to su i drugi poslanici govorili, imamo i neke suvišne pasuse, ili imamo i suvišne članove, koji su posledica neusaglašenosti ovog zakona s drugim, već donetim zakonima. Rekao sam da je zakon multidisciplinaran, obuhvata i zadire u mnoge društvene odnose koji su regulisani drugim zakonima, kao što su Zakon o porodici, Zakon o radu, Antidiskriminacioni zakon, Krivični zakon. Ako koristimo neke izraze i definicije u ovim zakonskim aktima, oni treba da budu uniformni. Znači, zakon treba da bude usklađen sa već donetim zakonskim aktima. Nema potrebe u novim zakonskim aktima korigovati ili raditi nove konstrukcije. Neusaglašenost ovog zakona s nekim drugim zakonima vidi se, recimo, kod Antidiskriminacionog zakona, koji zabranjuje rodnu diskriminaciju. Onda imamo Zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, gde se, takođe, zabranjuje rodna diskriminacija. Porodični zakon, u kome je regulisano i propisano pravo žene da odlučuje o rađanju, nije usaglašen s ovim zakonom, tako da je jedna od mana zakona neusaglašenost s već donetim zakonima. Isto tako, izrazi, već su neki poslanici pomenuli, u mnogim članovima, neke ću da ilustrujem, uopšte nisu obavezujući. To su rečenice kao – "treba da nastoje", "dužan je", više u vidu preporuke. Radi javnosti bih da ilustrujem nekoliko članova, poslanici su čitali, pa znaju. Recimo, član 19: "Poslodavac treba da nastoji", pa član 14, odnosi se na jednaku dostupnost poslova i položaja, opet "treba da nastoji". Zatim imamo član 21: "Sindikati i udruženja poslodavaca treba da nastoje". Primedba, koja nije samo moja nego i drugih poslanika, jeste da su ovakvi članovi više deklarativni, pa se postavlja pitanje – da li su ovi članovi, delovi zakona, neke neobavezujuće preporuke ili deklaracije? To u zakonu ne može, moraju da postoje jasni, konkretni i obavezujući članovi, pa bi ove deklarativne članove u ovom zakonu trebalo korigovati. S druge strane, ne može ni izvršna vlast da bude izuzeta iz svih regulativa. To je primedba. Ako se želi jasna i aktivna implementacija zakona, moraju se predvideti i obaveze državnih organa i organa javne vlasti, koje trebaju da budu jasno definisane, pošto u nekim članovima nisu tako jasno definisane. Praktično, ti predlozi izbegavaju obaveze državnih organa u sprovođenju ove politike jednakih mogućnosti. U definiciji obaveza, i Narodna skupština, kao i Vlada, treba da ima obaveze oko implementacije rodne ravnopravnosti, što nije u postojećem zakonu regulisano. U zakonu nedostaju instrumenti kontrole i realizacije sprovođenja zakona. Nema institucionalnih mehanizama u sprovođenju zakona, pogotovo na nivou lokalne samouprave, gde se u članu 39. navode samo preporuke deklarativne prirode, a nema konkretnih obaveza lokalne samouprave, u smislu da je potrebno uvođenje koordinatora. Recimo, organi jedinice lokalne samouprave, u okviru svojih nadležnosti, obezbeđuju ravnopravnost polova. Kojim mehanizmima? Sigurno je da treba predvideti neke koordinatore, da lokalna samouprava, izborom koordinatora za ravnopravnost polova, definiše njihove nadležnosti i ovlašćenja, ili može to da bude i neko telo. Ovde sam čuo primedbu na broj zaposlenih, koliko je bilo predviđeno. U zakonu je bilo 500, sada sam čuo, u uvodnom izlaganju, od ministra da je to smanjeno na 50 i da je to korigovano, što mi je drago. Jer, i u drugim zakonskim aktima naše države predviđeno je da se razvijaju ta mala i srednja preduzeća. U današnjim uslovima, da za 500 zaposlenihbude zadužen čovek koji će da prati kako se odvija sprovođenje zakona o ravnopravnosti polova stvarno je neadekvatno. Naša je primedba i na kaznene odredbe, vidim da su to i drugi rekli. Zaista, one nisu usklađene ni s nekim drugim zakonima, kao što je Zakon o radu i Krivični zakon, ali su, da ih ne čitamo, neprimereno male i sigurno je da kaznene odredbe treba da budu znatno više. Sama kaznena odredba ne može nekada neki zakon da dovede u red, da upotrebim taj izraz, ali ona, kao mera sankcije, a, s druge strane, kao mera preventivnog delovanja, može da utiče na smanjenje odgovarajućih negativnih pojava, tako da bi kaznene odredbe trebalo da budu mnogo drastičnije, da u delu u kome mogu da učestvuju utiču na implementaciju ovoga zakona. U članu 52, koji se tiče nadzora, trebalo bi da bude i Skupština, preko svog odbora, uključena u nadzor nad implementacijom ovog zakona. I odbor Narodne skupštine bi trebalo da na odgovarajući način ima uvid, jer imamo da organizacije koje se bave praćenjem sprovođenja zakona o ravnopravnosti polova mogu da učestvuju u njegovoj kontroli. Sasvim je logično da onda i odbor Narodne skupštine, da li će to da bude Odbor za ravnopravnost polova ili neki drugi, bude uključen u to. Imamo i konkretno pitanje procenta. Svi ovde govorimo o zakonu o ravnopravnosti polova. Prava ravnopravnost je paritetni procenat. Pitanje je kada, koliko će trebati da se promene odgovarajući društveni odnosi, da se promeni tradicija, da se postigne odgovarajuća svest javnosti, obrazovanje, da bi se prihvatili ovi paritetni procenti? Svejedno, možda treba pokušati da se u ovim određenim procentima učini neki korak ispred, da se stvori neka zakonska regulativa i zakonski okvir koji bi davao ravnopravne paritetne procente u zastupljenosti polova. U suštini, ovakav zakon treba da otkloni posledice viševekovne, možemo reći, tradicionalne diskriminacije i marginalizacije žena. Treba i da ubrza proces eliminacije raznih rodnih stereotipova i da, na prvom mestu, unapredi položaj žena u svim sferama života. Čuli smo i konstatacije da treba imati zakon. Uvek je bolje imati zakon, nego ga nemati. Slažem se s tim, ali odgovornost za donošenje svakog zakona, pogotovo zakona koji nije dobar, uvek je na vladajućoj većini, pogotovo ako se u nekom periodu, u implementaciji, pokažu neke loše posledice njegovog sprovođenja. Stoga, treba da učinimo pokušaj, i vi kao vladajuća većina, ovim brojnim amandmanima koji su podneti, ima mnogo amandmana opozicije, ali i mnogo amandmana koje su podneli pozicioni poslanici, i to mi je drago, zato što se svi ti amandmani odnose na ista mesta i iste primedbe, da njihovim usvajanjem, ne samo naše poslaničke grupe, nego svih koji utiču na adekvatno i primereno popravljanje zakona, donesemo jedan solidan zakon, koji će da postavi pravilne osnove za uspostavljanje tih ravnopravnih odnosa, uvažavajućih i harmonizovanih odnosa između polova, jer, ponavljam, na njima se zasnivaju mnogi odnosi, od porodice do svih segmenata društvenog života. Zavisno od toga kako će ovi amandmani biti usvojeni, koliko će uticati na poboljšanje kvaliteta ovog zakona, mi ćemo se odrediti u podršci ovom zakonu, koji nam je stvarno potreban.
Reč ima narodna poslanica Jelena Travar-Miljević. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Poštovani ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, moram na početku da izrazim zadovoljstvo što se Predlog ovog zakona najzad našao na dnevnom redu. Svesna sam da su uloženi napori mnogih stranaka i ne bih preterano politizirala ovo pitanje. Na samom početku bih želela, takođe, da naglasim da će Poslanička grupa G17 plus podržati Predlog zakona o ravnopravnosti polova, jer je sama stranka,konkretnim delovanjem i primerima, ukazala na poštovanje principa jednakih mogućnosti muškaraca i žena. Na to ukazuje i broj poslanica u Poslaničkoj grupi G17 plus, broj ministarki u Vladi Republike Srbije za koje je stranka G17 plus preuzela odgovornost, tri od šest ministarskih mesta, broj pokrajinskih sekretarki u okviru pokrajinskih sekretarijata itd. Kao što je već pomenuto u više navrata, pravni osnov za donošenje ovog zakona se nalazi u najvišem pravnom aktu Republike Srbije, u članu 15. Ustava Republike Srbije, kojim se jemči ravnopravnost žena i muškaraca i razvoj politike jednakih mogućnosti, kao i u članu 21. stav 4, kojim je dozvoljeno uvođenje posebnih mera radi postizanja pune ravnopravnosti lica ili grupe lica koja nisu, suštinski, u jednakom položaju s ostalim građanima. Republika Srbija je, kao što je poznato, članica UN-a, Saveta Evrope i drugih međunarodnih organizacija, a i potpisnica je niza međunarodnih dokumenata koji se odnose na prava žena i rodnu ravnopravnost. Ima obavezu da konstantno radi na izjednačavanju položaja i prava žena i muškaraca. Neke od ovih dokumenata ću pomenuti i citiraću, ne sve. Još 1981. godine, SFRJ je usvojila Zakon o ratifikaciji Konvencije o eliminisanju svih oblika diskriminacije nad ženama, u kojoj izraz ''diskriminacija žena'' označava svaku razliku, isključenje ili ograničenje u pogledu pola, što ima za posledicu ili cilj da ugrozi ili onemogući priznanje, ostvarenje ili vršenje od strane žena ljudskih prava i osnovnih sloboda na političkom, ekonomskom, društvenom, kulturnom, građanskom ili drugom polju, bez obzira na njihovo bračno stanje, na osnovu ravnopravnosti muškaraca i žena. Politika jednakih mogućnosti za oba pola je osnov za demokratizaciju društva. Odnos između muškaraca i žena u jednom društvu predstavlja prihvatanje i uvažavanje različitosti. Partnerstvo zasnovano na ravnopravnosti muškaraca i žena je jedan od uslova za održivi razvoj. U našem pravnom sistemu dosad nije postojao zakon koji bi posebno uredio oblast ravnopravnosti polova. Pomenuti zakon spada u grupu antidiskriminacionih zakona i smatram da usvajanje ovog zakona predstavlja logičan sled koraka nakon usvajanja ''krovnog'' zakona – o zabrani diskriminacije. Kada sagledamo situaciju u regionu u pogledu pitanja ravnopravnosti polova, podsetila bih vas da je 2003. godine usvojen Zakon o ravnopravnosti polova u BiH. U njemu su sadržane slične odredbe kao i u ovom zakonu. Sadržani su međunarodni standardi, definisani su direktni i indirektni oblici diskriminacije, nasilje na osnovu pola, ugrožavanje i seksualno uznemiravanje i određivanje sankcija protiv nasilnika. Parlament Republike Makedonije je 2006. godine doneo zakon o jednakim mogućnostima muškaraca i žena i donošenje ovog zakona je imalo za cilj promociju uspostavljanja jednakih mogućnosti žena i muškaraca u svim sferama društvenog života, kroz institucije, organe uprave, jedinice lokalne samouprave. Hrvatska je prvi zakon donela 2003. godine, a 2008. godine je donela drugi zakon o ravnopravnosti polova. Zakon o rodnoj ravnopravnosti Crna Gora je usvojila 2007. godine, tako da je potpuno jasno da je krajnje vreme i da Republika Srbija dobije zakon o ravnopravnosti polova. Podsetila bih vas da je Komitet za eliminaciju svih oblika diskriminacije žena, na 38. sednici, tj. još 2007. godine, ukazao na pozitivne korake koje je načinila RS na uklanjanju diskriminacionih aspekata zakonodavstva. U to vreme su to bili Zakon o porodičnim odnosima, Zakon o radu, Krivični zakonik, Izborni zakonik. Sada bi se na toj listi verovatno našao i Zakon o Zaštitniku građana i Zakon o zabrani diskriminacije. Kad je reč o mehanizmima koji su u Srbiji uspostavljani u cilju postizanja ravnopravnosti polova, pošla bih od republičkog nivoa, koji se odnosi na skupštinski Odbor za ravnopravnost polova. Skupština ima, u suštini, tu kontrolnu funkciju i mislim da se podrazumeva da može da prati sprovođenje i implementaciju ovog zakona. Zatim, Savet za ravnopravnost polova Vlade RS, gde je pohvaljeno učešće Organizacije civilnog društva. U okviru Ministarstva rada i socijalne politike, kao što nam je svima dobro poznato, obrazovana je Uprava za rodnu ravnopravnost. Postavljena je zamenica Zaštitnika građana za rodnu ravnopravnost i prava osoba s invaliditetom . Na pokrajinskom nivou, formiran je Sekretarijat za rad, zapošljavanje i ravnopravnost polova, Odbor za ravnopravnost polova Skupštine AP Vojvodine, Savet za ravnopravnost polova Izvršnog veća Vojvodine, Zavod za ravnopravnost polova, zamenica pokrajinskog ombudsmana za ravnopravnost polova. Na lokalnom nivou, pitanjem ravnopravnosti i rodne ravnopravnosti bave se centri, odbori, lica ili komisije. Namerno sam spomenula ove mehanizme, zato što ih je možda trebalo implementirati u ovaj zakon. Svakako se neće ukinuti nešto što već postoji. Treba naglasiti da je Vlada ove godine usvojila Nacionalnu strategiju za poboljšanje položaja žena i unapređenje rodne ravnopravnosti. Spomenutom strategijom su mnogo konkretnije utvrđeni ciljevi i usklađena je politika države u cilju eliminisanja diskriminacije žena, poboljšanja njihovog položaja i integrisanja principa rodne ravnopravnosti u sve oblasti delovanja institucija sistema, kao jedan od elemenata modernizacije i demokratizacije društva, u cilju bržeg, ravnomernijeg i efikasnijeg društvenog razvoja, u skladu s politikom jednakih mogućnosti utvrđenom u Ustavu RS. Planirane aktivnosti su utvrđene na osnovu prirodno sagledanih potreba i odnose se na period od 2009. do 2015. godine. Kao propratni dokument, urađeni su i Nacionalni plan aktivnosti za poboljšanje položaja žena i unapređenje rodne ravnopravnosti. Spomenula bih i ostala dokumenta koja su usvojena, a to je Odluka o ravnopravnosti polova AP Vojvodine, deklaracije itd. Sa međunarodnog aspekta, Savet Evrope je, jednim od najvažnijih dokumenata o ravnomernoj zastupljenosti polova, u Preporuci iz 2003. godine Odbora ministara o ravnomernoj zastupljenosti žena i muškaraca u političkom i javnom odlučivanju, propisao da ravnomerna zastupljenost bilo žena, bilo muškaraca, u bilo kom organu odlučivanja, ne bi smela biti manja od 40%. Mene posebno raduje što je ovaj deo implementiran u Strategiji. Želela bih da napomenem da u okviru UN-adeluje i Razvojni fond za žene, UNIFEM, koji je posvećen unapređenju prava žena i postizanju rodne ravnopravnosti, Svetski ekonomski fond, koji tradicionalno izrađuje izveštaj o položaju muškaraca i žena u oblasti ekonomije, politike, školstva i zdravstvenog sistema. Zatim, tu je Ekonomska komisija, koja je 2006. godine usvojila akt – Putokazi ka ravnopravnosti žena i muškaraca za period 2006-2010. godina, u kojima se opisuju prioritetna područja delovanja, a to su ekonomska nezavisnost za žene i muškarce, usklađivanje poslovnog i privatnog života, jednaka zastupljenost na mestima odlučivanja, ukidanje svih oblika rodnog nasilja, ukidanje rodnih stereotipa, promovisanje rodne ravnopravnosti u spoljnim i razvojnim politikama. Kada govorimo o Predlogu ovog zakona, svakako je potrebno spomenuti da brojne organizacije civilnog društva u RS svoje delovanje usmeravaju ka postizanju ravnopravnosti muškaraca i žena, a značajnu aktivnost predstavlja kampanja za suzbijanje nasilja u porodici, posebno nasilja nad ženama. U izradi ovog predloga, ili prethodnih predloga, učestvovali su predstavnici organizacija civilnog društva. Predlog zakona o ravnopravnosti polova reguliše oblasti zapošljavanja, socijalne i zdravstvene zaštite, porodične odnose,obrazovanje, kulturu i sport, politički i javni život i sudsku zaštitu. Napomenula bih da ovaj zakon predstavlja ''krovni'' zakon, koji daje okvire za delovanje u cilju postizanja ravnopravnosti polova. Nažalost, određeni društveni i tradicionalni činioci još uvek svrstavaju žene u podređeni položaj. Lično, ne smatram da je ovo ženski zakon, ali statistički podaci i sve ono što nas okružuje ukazuje da je potrebno uvesti posebne i afirmativne mere kako bi se položaj žena u društvu poboljšao. Žene, inače, poseduju manje imovine, žene su žrtve porodičnog nasilja i ovo je još jedan neophodan pravni okvir za poboljšanje ravnopravnosti polova. Ne bih puno govorila o prednostima zakona. Naravno, tu je mogućnost uvođenja ravnopravnosti polova u obrazovni sistem, ali bih svakako napomenula i pitam se zašto je izostavljen rod i zašto je zakon urađen na nivou preporuke, mada je, kako mi se čini, dosta poslaničkih grupa podnelo amandmane, posebno se to odnosi na članove 14, 21, 19. i 34, pa bi bilo dobro, ministar nas je obavestio o tome, da se član 39. promeni, čime će se stvoriti neki vid obaveze organa jedinica lokalne samouprave i konkretno definisati mehanizmi za rad tih komisija ili saveta. Isto tako, iskoristila bih ovu priliku da naglasim da je opština iz koje dolazim, na predlog odbornice i odbornika, usvojila odluku o rodnoj ravnopravnosti koja se odnosi na lokalne mehanizme i na savete mesnih zajednica. Ako jedna mala opština, nerazvijena opština, mada ne postoje male i velike opštine, sve su to dobre opštine, ima mogućnosti da sprovodi takvu politiku, mislim da je sasvim dobro da se i ova država ugleda na jednu opštinu, opštinu Žitište, i pokuša da implementira takve stvari u državi. Morala bih da kažem, kao što su kazale i moje kolege, da je kaznena politika dosta neodređena i da bi kaznene mere mogle da se pojačaju, čisto kao preventiva. Još jednom bih naglasila da treba da rešavamo i nadam se da će nakon usvajanja ovog zakona slediti niz podzakonskih akata, koji će rešiti finansiranje ''sigurnih kuća'', pravnu pomoć žrtava porodičnog nasilja, s kojim ste verovatno upoznati kao s problemom. Još jednom, Poslanička grupa G17 plus će u danu za glasanje podržati ovaj zakon, kao zakon koji treba da stvori okvire za delovanje i formiranje jednakih mogućnosti u svim društvenim segmentima. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Ljajiću, pokušaću da u ime SRS-a iznesem stav stranke u vezi s ovim zakonom. Ono što na početku hoću da kažem jeste da naš stav prema ovom zakonu, u principu, nije stav prema ideji afirmacije koncepta rodne ravnopravnosti. Govoriću isključivo o tome kako mi doživljavamo ovo što pokušavate da predstavite zakonom i odgovorom na poražavajuću statistiku u određenim oblastima, o statistici ću nešto malo kasnije da kažem, koja, kao što je poražavajuća, može da bude i nezahvalna, u kontekstu rodne ravnopravnosti. Ponavljam, ukoliko vreme dozvoli, o tome ćemo nešto kasnije. Vidite, gospodine ministre, SRS smatra da u Srbiji zaista nije vreme da se bavimo ovim zakonom. Činjenica da je Vlada u Parlament poslala ovaj zakon govori samo o tome da Vlada nema jasnu percepciju socijalnih i ekonomskih prilika u državi i zbog te činjenice će primena ovog zakona na jedan ozbiljan način biti dovedena u pitanje. Mi bismo voleli da večeras vaše prisustvo iskoristimo i da govorimo o nekim problemima socijalnog i ekonomskog karaktera koji su od životnog značaja za Srbiju i čije bi rešavanje, na neki način, indirektno dovelo do unapređenja ove oblasti o kojoj želite da pričate kroz ovaj zakon. Da to konkretizujem, voleli bismo, recimo, da govorimo o problemima radnika u „Zorki“ iz Šapca. Vi ste čovek koji je vrlo upućen u celu tu priču. Voleli bismo da govorimo o problemima zbog kojih je danas prekinuta nastava na Poljoprivrednom fakultetu, zbog duga od 14 miliona dinara za grejanje. Smatramo da je država, svojom nespremnošću da odgovara na te probleme, u stvari, demonstrirala koliko je ravnopravna u diskriminaciji i jednog i drugog pola u njihovim pravima i nastojanjima da žive, da rade, da ostvaruju socijalnu zaštitu i, svakako, da se obrazuju. Ponoviću, Srbija nije spremna da primenjuje odredbe ovog zakona. Ono što ću, takođe, u ovom izlaganju pokušati da demantujem jeste činjenica, i to ne mogu pripisati niti većini u celosti, niti Vladi, već nekim pojedincima u okviru većine koji su pokušali, još iz vremena kada je zaživeo taj projekat javnog zagovaranja i usvajanja ovog zakona, koji su pokušali, izraziću se vašim rečnikom, ne vašim lično, nego vaše većine, da ospore rodnu senzitivnost SRS-a, samo zbog toga što nismo učestvovali u nekim javnim raspravama u kojima su ovakvi zakonski projekti bili promovisani i predstavljeni. Ako ste, a verujem da jeste, a ako niste, bilo bi dobro da pogledate amandmane SRS-a. Mislim da ćete videti da imate u SRS-u ozbiljnog sagovornika kada je ova oblast u pitanju, ali to ne menja naš odnos prema opštim okolnostima, za koje smatramo da apsolutno, ali apsolutno nisu kompatibilne s normama koje ovaj zakon predviđa. Neko od prisutnih poslanika, pozicije ili opozicije, malopre je pomenuo neka prethodna zakonska rešenja i nacrte. Zaista su u pravu. Nacrt o kojem se raspravljalo u Srbiji pre dve ili tri godine, da sada ne ulazimo u to čiji je predlog bio, ko ga je predlagao, bio je rezolutniji, bolji i kvalitetniji od ovog sada. Mislim da ste mnogo toga mogli da uzmete iz ovog zakona koji je bio ranije na raspravi, ostavili biste sliku da ozbiljno o svemu ovome razmišljate, vi koji danas sedite u Vladi, i da zaista želite da unapređujete oblast rodne ravnopravnosti. Ovako, svodeći ovaj zakon na ovo što on jeste, čini mi se da ste i ovaj zakon ne samo svrstali u set antidiskriminacionih zakona, nego u zakone moderne konstrukcije, koji danas redovno dolaze u ovu skupštinu, koji se usvajaju i koji završavaju, u principu, u fiokama, nemaju adekvatnu primenu, a sve ostalo pokušava da se reši podzakonskim aktima. To nije dobro i ti zakoni svoju suštinu ne mogu da opredmete u praksi. Na osnovu svega toga, gospodine Ljajiću, stiče se utisak da ste ovaj zakon usvajali samo zbog jednog drugog dokumenta. To je Izveštaj o sprovođenju Nacionalnog programa integracija Republike Srbije. Ovo je dokument koji predstavlja skup tabelarnih prikaza koliko je država, odnosno Vlada, usvojila zakona, poslala u skupštinsku proceduru, a Skupština Republike Srbije iste zakone usvojila na plenarnim sednicama. Naravno, ovo je priča koja je deo vašeg puta u EU, ali put u EU, vi koji promovišete taj put u Srbiji morate da konačno shvatite, ne podrazumeva samo usvajanje zakona, nego uspostavljanje standarda koje definišete kroz te zakone. Dok to ne shvatite i dok to u praksi u Srbiji ne zaživi, nikoga ozbiljnog nećete moći ubediti da zaista želite da vodite Srbiju u EU, niti da imate kapacitete da tako nešto uradite. Sada bih se pozabavio primenljivošću ovog zakona. Tačno je da je ovo zakon iz seta antidiskriminacionih zakona, ali ono što ga odvaja od svih ostalih zakona, jeste to što je njegova neprimenljivost najveća. To neće biti iskustvo s ovom nesrećnom Srbijom zbog socijalno-ekonomskih prilika, to je iskustvo svih država koje su usvajale ovakvu legislativu, najrazvijenijih i najnerazvijenijih, ali koje imaju ove zakone. Ovaj zakon predstavlja potrebu, odnosno rešava oblast koja iziskuje sistemsko delovanje, multisektoralno. Vodeći se time, pitam vas, pošto ste u nizu zakona, odluka ili uredaba ugradili stavove i preporuke raznoraznih međunarodnih organizacija, evo, i Međunarodne organizacije rada, recite nam efekte koje ste na osnovu tih normi ostvarili u Srbiji. To bi, recimo, bilo dobro da nam kažete. Recite nam sledeće – da li nam je sudstvo spremno za primenu ovakvog zakona? Nije. Sudstvo nam nije spremno, jer u primeni ovakvih normi nije spremno sudstvo u mnogo uređenijim, u pravnom smislu, organizovanijim državama. Da li su sudije spremne? Naravno da nisu. Koliko će koštati obuka tih sudija i koliko će vremena biti potrebno da svare ovu materiju? Da li Srbija, ko zna koliko puta smo to kao temu otvarali u Skupštini, ima administrativne kapacitete da primenjuje ovaj zakon? Vrlo konkretno ću vas pitati. Vi ste lično, kao nadzorni resorni ministar, svedok činjenice da imate stotine hiljada ljudi koji imaju izvršna sudska rešenja na ostvarivanje zaostalih zarada, socijalnog i zdravstvenog osiguranja, raznoraznih prinadležnosti, a oni danas ta prava ne mogu da ostvare, prava koja su nesporna. Recite nam da li je to u suprotnosti sa zakonom i da li je to dokaz da ovaj zakon neće biti primenljiv u praksi? Na kraju vas pitam, da li Srbija ima novca da primenjuje ovaj zakon? Da li smo u finansijskom smislu kapacitativni da primenjujemo odredbe ovog zakona? Evo zašto vas to pitam. Moramo da raščistimo i da na jedan konkretan, a ne apstraktni način pričamo o tome kakav je pristup u EU, gde nas vodite, kada su u pitanju ovi zakoni. Evropski institut za rodnu ravnopravnost je u 2006. godini opredelio, u budžetu je dobio 52 miliona evra do 2013. godine za afirmaciju ove ideje. Pazite, to je 52 miliona evra. Trideset miliona evra je ova država oštećena samo na projektu ''Ušće''. Nije bitan projekat ''Ušće'' u ovom kontekstu, već pravim paralelu o iznosu sredstava kojima i ta EU, i države koje je čine, posvećuju pažnju ovoj temi, a ne na način na koji vi u Srbiji želite da prikažete. Stiče se utisak da danas u Srbiji mi hoćemo da postanemo veći katolici od pape. Naravno, kad je u pitanju ovaj zakon, najdalje u svetu su otišle evropske države. Od evropskih država, najdalje su otišle skandinavske. Mislim da vam je jasno zašto je to tako – one su i najbogatije i socijalne karte tih država su najbolje i najkvalitetnije, ali ni u tim državama ne može da se kaže da se do kraja primenjuju sve odredbe zakona kojima se ovaj vid diskriminacije reguliše. Malopre sam vam rekao da ću reći nekoliko reči o statistici. Statistika, kao što je korisna, nisam zlurad da kažem da nije tačno, zna često biti, kada je ova oblast u pitanju, i nezahvalna. Kao što je većina poslanika, s kojima se slažem, navela statističke podatke koji zaista oslikavaju loš položaj žena u određenoj oblasti, takođe, može da se nađe statistika koja će, s druge strane, ilustrovati loš položaj muškaraca. To se obično može prepoznati u nekim društvenim oblastima, sektorima, koji su možda prirodni da stvari u njima budu takve. Ovde možda treba razgovarati, a to, u suštini, jeste intencija zakona, o afirmaciji aktivnog učešća žena u javnom životu u Srbiji. Danas se postavlja kao pitanje – da li smo kao država, u poslednjih ne znam koliko godina, promovisali diskriminaciju i da li su žene po ovom pitanju u Srbiji do sada bile diskriminisane? To je pitanje za vas i za vašu vladu – da li smo zaista diskriminisali žene i da li su žene do sada u Srbiji imale prava da budu politički aktivne? Vi ste to postavili kao zakonsku obavezu, primenili evropsku praksu da moramo 30% žena da kandidujemo na listama. Hajde da budemo iskreni, hajde da otvoreno govorimo o toj činjenici – koliko političkih stranaka u svojim redovima ima žene koje su zaista spremne da se potpuno opredele i posvete tom poslu? Znate i sami kako se taj procenat od 30% ostvaruje i koliko se tih žena, koje su na listama svih stranaka, zaista oseća spremnim da se angažuje i bavi politikom. To nije suštinsko unapređenje ravnopravnosti polova, odnosno aktivnog učešća žena u politici. To je formalno i to je ono što SRS želi da ospori kada je u pitanju ovaj zakon. Kako je sa Evropom? Pazite sada ovo. Evo, ta vaša EU, još 2003. godine su doneli u Savetu Evrope jednu preporuku za koju smatraju da je najvažnija, a to je da mora da bude ravnomerna zastupljenost bilo žena, bilo muškaraca u bilo kom organu odlučivanja; ne sme biti manje od 40%. Sada pazite kakva je statistika.Mi smo se malo potrudili da osporimo to pravo EU da priča o afirmaciji ove ideje. Da li, gospodine ministre, znate koja je zemlja prva na svetu po učešću žena u državnom parlamentu? Ruanda. Zamislite koliko statistika zna da bude nezahvalna – Ruanda. Pazite postotak, ima ih više od 56%. Na drugom mestu je Švedska, a na trećem – Južna Afrika. Od celog ovog spiska o kom govori ova statistika, svega 24 države u celom svetu uspelo je da prevaziđe procenat od 30%. Od tih 24, svega devet su evropske države. Sada neko ko pripada instituciji gde nas vi vodite treba da drži lekcije i pridike Srbiji, koja je na ne tako lošem 48. mestu?! Kada govorimo o poziciji Srbije, iza Srbije su Italija, Britanija, Francuska, SAD, Grčka, Kipar, Švajcarska, Irska, Slovenija itd. Vrlo je nezahvalno da govorite da će se o rodnoj ravnopravnosti dobiti druga slika posle usvajanja ovog zakona. Nama se čini da diskriminacije u tom kontekstu do sada u Srbiji nije bilo, što ne znači da neke stvari u državi ne treba u tom smislu menjati. One, pre svega, podrazumevaju promenu celokupnog i socijalnog i ekonomskog stanja, pa tek onda ide priča koja se svodi na odredbe ovog zakona. Svakako ću da prokomentarišem, u ovo malo vremena što imam, neke konkretne članove ovog zakona. Gde vam je princip obaveznosti u ovom zakonu, gospodine ministre, jer o tome su pričali svi poslanici, i vlasti i opozicije? Koga ćete ubediti u iskrenost opredeljenja da hoćete da unapređujete ravnopravnost s konstatacijama „treba da nastoji da“? Koga ćete ubediti da ste nastojali, a da niste ostvarili ono što ovaj zakon, u principu, treba da afirmiše?Ono što ste, kao predstavnik Vlade, naveli da se po prvi put kroz jednu zakonsku formu afirmiše u Srbiji, za nas je, prepoznaćete u našim amandmanima, takođe slabo. Na to smo pokušali amandmanima da delujemo. To vam je član 18. – o seksualnom uznemiravanju. Da li zaista smatrate da je član 18, kako ste ga predvideli, dobar, stav 2, koji je suštinski problem i na koji smo delovali amandmanom: ''O okolnostima koje ukazuju da je izložen uznemiravanju, seksualnom uznemiravanju ili seksualnom ucenjivanju zaposleni pismenim putem obaveštava poslodavca i traži efikasnu zaštitu''? A, šta ako poslodavac zlostavlja? A, šta da radi zlostavljani dok poslodavac i državni organi ne reaguju? Vidite koliko površnosti, koliko nesuštinskog pristupa problemu! Takođe, član koji se odnosi na zdravstvenu zaštitu, potpuno nejasan, nije decidan. Izmeštali ste tu i babe žabe. Ali, podneli smo amandman i možete da ga promenite i unapredite. Šta znači u članu 31, gospodine ministre, ''stereotipi''? Šta su ''predrasude''? Da li su to kategorije koje možete da uključite u jedan zakon i da ne bude subjektivnog pristupa u rešavanju problema na osnovu tih kategorija? Ne možete, naravno. Ono što je zaista skandalozno, time ću završiti, gospodine ministre, jeste član 33. Pazite šta ste u jednoj rečenici rekli, malo je duža, dozvolićete mi samo da završim: ''U cilju obezbeđivanja uslova za napredovanje i potpunije uključivanje u proces obrazovanja i profesionalnog usavršavanja, organi javne vlasti nadležni za obrazovanje dužni su da preduzimaju posebne mere za uključivanje u ove procese učenika ili grupa učenika'', pazite sad ovo, ''koji zbog svoje kulture, tradicije i društveno ekonomskih uslova rano napuštaju školu.'' Voleo bih da nam kažete koje su to nacije, zajednice, koje u svojoj kulturi i tradiciji promovišu rano napuštanje škole. Izneću vam jedan poražavajući, ali istinit podatak. U Španiji, jednoj od vodećih osam, ili devet zemalja EU, svako treće dete ne završi školu. Da li je to kultura i tradicija španskog naroda? Naravno da nije. Gospodine ministre, s obzirom na to da mi je vreme u ovom delu rasprave na izmaku, vi ste napravili površan pristup u rešavanju ove oblasti u Srbiji. Zbog takvog pristupa, ovaj zakon će ostati samo u fiokama, neprimenljiv. Zbog te činjenice, smatramo da ovaj zakon nije trebalo da bude na dnevnom redu ovog i nekih narednih skupštinskih zasedanja. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima gospođa Bojana Stanojević.
Poštovana predsednice, gospodine ministre, poštovani predstavnici Ministarstva i kolege narodni poslanici, sa zadovoljstvom mogu da konstatujem da je na sednicu skupštinskog zasedanja konačno došao zakon o ravnopravnosti polova. Srbija je ostala poslednja zemlja u regionu koja nije usvojila ovaj zakon, ali, u isto vreme, Srbija predstavlja jednu od zemalja sa zavidnim rezultatima po pitanju poboljšanja položaja žena, koji je načinjen od 2000. godine do danas. Takođe, srpski ustav predstavlja jedan od boljih u svetu u pogledu otvaranja mogućnosti za rešavanje pitanja rodne ravnopravnosti. Nekoliko puta je već rečeno da je Srbija potpisnica mnogih međunarodnih sporazuma koji je obavezuju na to da mora da usvoji ovaj zakon, ali je najvažnija Konvencija o eliminaciji svih vrsta diskriminacije žena, koju su usvojili UN i komitet UN-a koji je organizovan da kontroliše implementaciju ovog programa u zemljama potpisnicama, jer je 2006. godine Srbiji poslao jednu preporuku kojom se podstiče što hitnije usvajanje zakona o ravnopravnosti polova. Mnogo puta je rečeno, ali moram da pomenem da usaglašavanje zakonske regulative Srbije s pravom EU predstavlja uslov za naše pridruživanje Uniji, a jedan od bitnih uslova je i usvajanje zakona o rodnoj ravnopravnosti. Srbija je formirala nacionalne mehanizme za rodnu ravnopravnost. To su državne institucije na različitim nivoima i sa specifičnim ovlašćenjima i formirane su sa ciljem da uspostave, promovišu i zaštite princip rodne ravnopravnosti. To predstavljaju parlamentarni odbori, saveti, službe u okviru ministarstava, zaštitnici prava žena. Mnoge opštine su organizovale lokalne savete, ali se nadam da će, nakon prihvatanja amandmana od strane Ministarstva, opštine biti obavezane da formiraju te savete. Usvajanjem odgovarajućeg zakona, ova priča će dobiti pravni okvir. Kada govorimo o ravnopravnosti polova, odnosno o rodnoj ravnopravnosti, vrlo je bitno da razdvojimo dva pojma – rod i pol. Pol čine biološke, unapred zadate razlike između muškarca i žene. Rod, s druge strane, karakterišu razlike u društvenim ulogama žena i muškaraca koji se stiču usvajanjem određenih kulturnih obrazaca društva u kom se živi. Ove karakteristike su podložne promeni. Stoga, upravo rodna ravnopravnost treba da obezbedi jednaku zastupljenost i žena i muškaraca u svim sferama i privatnog i javnog života. Ekonomski položaj žena i njihovo učešće na tržištu rada su od velikog značaja za razvoj rodne ravnopravnosti. O tome je već pričao i ministar, a neke kolege koje su govorile pre mene iznele su rezultate mnogih istraživanja koja su rađena na tu temu. To ću dopuniti nekim podacima za koje mislim da su vrlo interesantni. Istraživanja pokazuju da položaj žena na tržištu rada u Srbiji odlikuje veća stopa neaktivnosti i veća stopa nezaposlenosti u odnosu na muškarce, duži period čekanja na posao i slabo učešće žena u preduzetništvu. Najveći broj neaktivnih žena, pored učenica i studentkinja, čine penzionerke i domaćice, a prema starosnoj strukturi, to su žene od preko 55 godina. Kada je u pitanju nezaposlenost, žene čine većinu, naročito mlađe žene, do 30 godina starosti. Žene prosečno čekaju na zaposlenje oko 53 meseca, što je strašan podatak i što govori o jednoj dugotrajnoj nezaposlenosti. Posebno brine podatak da većina onih koji posao traže duže od dve godine traže svoje prvo zaposlenje. Tu je procenat negde oko 58% ukupno nezaposlenih žena. To je podatak koji zabrinjava. Do najvećeg porasta stope nezaposlenosti žena došlo između 2003. i 2004. godine, kada je ova stopa porasla, sa 19, na gotovo 23%. Na to su, svakako, uticali tranzicija i restrukturiranje privrede. Uprkos razvoju privatnog sektora, koji je primetan u današnje vreme u Srbiji, žene se retko odlučuju na preduzetništvo i pokretanje nekog sopstvenog posla, tako da je dvostruko manje žena poslodavaca nego što je slučaj s muškarcima. Istraživanja, takođe, pokazuju da kod žena starosti od 25 do 49 godina stopa nezaposlenosti drastično opada kada je u pitanju povećanje broja dece. Kada su u pitanju muškarci, u istom tom slučaju je stopa standardna. Znači, ne menja se. Bez obzira na to što je obrazovni nivo nezaposlenih žena viši nego kod muškaraca, njihov položaj nije u skladu s obrazovnom strukturom koju poseduju i više su zastupljene u privrednim granama s manje plaćenim zanimanjima. Posebno ugroženu i ranjivu kategoriju stanovništva čine Romi, izbegli i interno raseljeni i prognani, kao i osobe s invaliditetom. Sprovedena istraživanja pokazala su da je položaj žena iz ovih grupa znatno nepovoljniji, kako u odnosu na muškarce, tako i u odnosu na opšte ukupne stanovništvo. Romkinje, izbeglice, žene s invaliditetom i žene sa sela predstavljaju kategoriju koja najteže dolazi do posla i koja je u većoj meri izložena i siromaštvu i socijalnoj izolovanosti. Svi ovi podaci vrlo jasno govore o neophodnosti da se princip rodne ravnopravnosti postavi u zakonske okvire, da to zaživi u Srbiji, kako bi se konkretno krenulo u rešavanje ovih problema. Naravno da ništa ne može da se reši preko noći, ali mora se otvoriti proces, koji će za krajnje ciljeve imati jednaku podelu moći i uticaja između žena i muškaraca, ekonomsku ravnopravnost žena i muškaraca, jednaku raspodelu neplaćenog rada vezanog za negu drugih lica i kućne poslove i, iznad svega, zaustavljanje nasilja muškaraca nad ženama. Žene i muškarci, kao i devojčice i dečaci, imaju jednaka prava i mogućnosti u pogledu sopstvenog fizičkog integriteta. Zbog svega što sam navela, Poslanička grupa ZES-a će se u danu za glasanje pozitivno izjasniti o ovom zakonu. Zahvaljujem.
Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Ako ne, obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja načelnog pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, s redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe LDP-a, Nove Srbije, G17 plus, DSS-a, ZES-a, Napred Srbijo i SRS-a. Prva prijavljena je, a po redosledu narodnih poslanika u prijavama za reč u načelnom pretresu o Predlogu zakona o ravnopravnosti polova, narodna poslanika Judita Popović, posle nje, narodna poslanica Zlata Đerić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovano predsedništvo, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, u danu za glasanje, LDP će glasati za ovaj zakon, pre svega, iz razloga što je ovaj zakon proevropski, a mi smo govorili o tome da ćemo podržati Vladu u njenom nastojanju da se kreće evropskim putem, evropskim integracijama. Ovaj zakon ima našu podršku. U ovoj formi u kojoj je stigao na raspravu u Skupštinu, on ima određene kvalitete, a ima i određene manjkavosti. Dobro je to što i ovaj zakon spada u taj set antidiskriminacionih zakona i što je napokon stigao na dnevni red, jer do sada nismo imali ovu materiju regulisanu zakonom. Na današnji dan raspravljamo, faktički, o polovini populacije Srbije. Govorimo o ženama, o ravnopravnosti polova. Nažalost, ovaj zakon nema naziv – zakon o rodnoj ravnopravnosti, već samo – o ravnopravnosti polova. Rodna ravnopravnost je malo širi pojam i ta rodna ravnopravnost bi uključila i onu treću kategoriju, a to je drugačiji rodni identitet osoba, pored muškog i ženskog pola, osoba drugačijeg rodnog identiteta. Međutim, i u ovakvoj formi u kojoj je dat, i s ovakvim nazivom, ovaj zakon, ipak, predstavlja revolucionarni korak u rešavanju problematike jednakih šansi, jednakih mogućnosti svih. Kada govorimo o toj polovini populacije, mislimo na one koji su, što se zapošljavanja tiče, procentualno izraženi u 45%. Govorimo o onoj polovini populacije koja, kada se govori o menadžerima, predstavlja samo polovinu od broja menadžera koji predstavljaju muškarci. To je ona polovina koja je od 2007. godine napokon došla do tog nivoa da predstavlja većinski deo osoba koje su diplomirale na fakultetima. To je ona polovina koju najviše pogađaju sve krize, a svesni smo danas da su žene teško pogođene, prvo, ratnim godinama 90-tih, a, s druge strane, teškom ekonomskom krizom koja je nasleđena iz tih istih 90-tih, a i nadograđena ovom novom svetskom ekonomskom krizom. Zbog svih tih kriza, čiji smo mi akteri, žrtve i učesnici, žene su prve na udaru kada treba da se otpuste s posla, kada treba da se zatvore fabrike u kojima one rade, a žene obično rade na nekim neatraktivnim mestima, odnosno preduzećima, na, što se dohotka tiče, mnogo slabije plaćenim radnim mestima. Žene su prve na udaru kada treba da se razmisli da li će da se primi mlađa žena koja još nije udata, koja još nije rađala, ili neki mlađi muškarac. Na udaru je u negativnom smislu, jer ako se napravi neki odnos ko će pre biti primljen na to slobodno radno mesto, odmah se procenjuje rizik, procenjuju se troškovi u slučaju da se ta žena uda, da ta žena rodi dete, pa odsustvuje s posla itd. Žene su te koje najčešće bivaju ugrožene i u porodicama, jer, nažalost, kada je velika nemaština, kada je ekonomska kriza, porodica takođe trpi, a najlakše je tada da se težina života u toj porodici svali na ženu, upravo zbog tog nasleđenog tradicionalnog ponašanja, zbog nekih bioloških predispozicija žena, koje su i fizički slabije od svojih muževa i slično. U porodici, žena, inače, što se statistike tiče, šest puta više vremena provede u domaćinskim poslovima, u gradskim sredinama, a u seoskim, 12 puta više, od muškog partnera. Kada se to sve uporedi, onda se shvata značaj ovog zakona i zašto on predstavlja deo sistema vrednosti, deo standarda koji je i EU, kao uslov, stavila u zadatak Srbiji da ga ispuni ukoliko zaista želi da se integriše. Kada pročitamo zakon, mislim da je ovaj prvi član najbolji u celom zakonu, a to je da zakon reguliše i uređuje stvaranje jednakih mogućnosti i ostvarivanje prava i obaveza, preduzimanje posebnih mera za sprečavanje i otklanjanje diskriminacije zasnovane na polu i postupak pravne zaštite lica izloženih diskriminaciji. Ovaj član 1. je ono što je najpozitivnije u ovom zakonu, a sve ovo ostalo se nadograđuje na ovaj osnovni član zakona. Međutim, imamo osećaj da se zakon možda previše zadržava na nekom deklarativnom uređenju odnosa i utvrđivanja određenih prava i zaštite od diskriminacije. Zašto deklarativan odnos i zašto se očekuje da zakon neće imati realnu, ozbiljnu realizaciju u praksi? Pre svega, iz tog razloga što se zakon ograničava na neke institucije, ograničava se na, recimo, deklarativni način utvrđivanja gde su problemi i kako te probleme rešavati. Ne vidimo rešenje kako će ovaj zakon stići do onih do kojih treba da stigne. Kako će ovaj zakon da prihvate oni na koje se odnosi, kako će ta polovina populacije na koju se ovaj zakon odnosi da reaguje na zakon i da zaista zahteva da se njena prava zaštite u smislu ovog zakona, ukoliko nemamo neposredne kontakte, neposredan način prenošenja ovih zakonskih odredaba na teren, na one na koje se odnosi? O čemu se tu radi? Radi se o tome da Srbija, recimo, ima 23,8% ljudi s osnovnom školom, a 41% sa srednjom školom. Dakle, ako je 41% stanovništva sa srednjom školom, da ne govorimo o onom delu stanovništva koji ima samo osnovnu školu, pitanje je koliko je taj deo populacije zainteresovan, pogotovo ako se radi o ženama, da ovaj zakon nabavi, pročita i da ta svoja prava primenjuje, odnosno da zatraži zaštitu prava, kada su ta prava na neki način ugrožena? Bez obzira na to što mi ovde imamo obaveze organa jedinica lokalne samouprave, označene u članu 39, te obaveze se, uglavnom, koncentrišu na razvojne planove. Džaba imamo statističke evidencije, koje, takođe, ostaju samo u sferi deklaracije. Imamo i ovo javno informisanje, ali i to je samo konstatacija problema. Imamo i udruženja koja se, takođe, bave konstatacijom problema, ali kako će oni kojima se konstatuje problem taj problem uspeti da reše u svoju korist, a ovaj zakon im daje mogućnosti da ga reše u svoju korist? Mislim da bi bilo dobro da se razmisli o tome da se, eventualno, uvede obaveza lokalnih samouprava da putem nekih zaštitnika prava žena na lokalu zaštite ta prava, konkretno i jasno, bez neke deklarativne konstatacije problema, dijagnoze. Toga ćemo imati puno. Potrebno je i da se nešto u praksi od toga sprovede. Ponovo bih naglasila da će LDP glasati za ovaj zakon. Normalno, nismo u celosti zadovoljni. Smatramo da treba učiniti više. Očekujemo neke sledeće korake od Vlade i od onih koji se bave ovom problematikom, da će uočiti probleme i da će ovaj zakon u hodu dograđivati i poboljšavati. Dakle, mi ćemo glasati za ovaj predlog zakona.
Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić, a posle nje narodna poslanica Miroslava Pejica.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, slušajući dosadašnje kolege, mogli ste da vidite da i ona većina koja podržava donošenje ovog zakona ipak ima, vrlo blago saopštene, zamerke, koje smo mi iz opozicije, doduše, malo strožije, saopštili. Dakle, ovaj zakon ima krupne propuste. Mislim da to treba da vam bude osnovni parametar kojim ćete se rukovoditi prilikom usvajanja amandmana i pokušaja da ovaj zakon kako-tako popravite, jer će on, čak i popravljen, u mnogo čemu biti neprimenjiv, zato što, pre svega, liči na deklaraciju, na konvenciju, na spisak želja, namera, pismo o namerama; samo ga to što je podeljen po članovima i glavama razlikuje od puke konvencije ili deklaracije. Smatrali smo da je ovaj zakon na neki način iznuđen, baš time što se stalno pominje da je on jedan od uslova da se uđe u EU, odnosno da budemo korak bliže EU, a svi znamo da takav zakon baš ni u jednoj zemlji nije srećno zaživeo, da je tamo boljitak ženama doneo ekonomski standard same države i da su te zemlje gde su žene drugačije tretirane i imaju drugačiji položaj, u stvari, zemlje koje imaju visoki ekonomski standard. To je suština prave sreće i blagostanja jednog društva. Ovaj zakon ne reguliše osnovna pitanja i osnovne probleme. On ne nudi sigurnost. Pominjala sam vam i u onom delu gde sam se obratila kao poslanik koji je izdvojio svoje mišljenje da mi sada imamo zakone koji su vrlo strogi, vrlo jasni, vrlo konkretni i odmah primenjivi, koji će se odmah obrušiti upravo na žensku populaciju, jer su takvi, biće usvojeni i moraju da budu sprovedeni, takođe, po nalogu te EU, i ovaj zakon ih ničim neće moći zaštititi od primene tih zakona, tako da ćemo imati zakone prvog i drugog reda. U slobodnoj interpretaciji, ovaj zakon vidim kao zakon drugog reda, gde će sudija, ako bude u prilici da se po ovom zakonu opredeljuje, morati da se opredeli za neki drugi zakon, gde je neka materija vrlo ozbiljno zakonski regulisana, već primenjivana, već u praksi proverena, gde će se moći ozbiljnije pozvati na neke članove a da pri tom svoju reputaciju ne dovede u pitanje. Ono što o ovom zakonu i, uopšte, o položaju žena možemo da kažemo, jeste da su žene dugo vremena tretirane kao reproduktivci, imale su reproduktivnu ulogu, odnosno zadatak da podižu i očuvaju porodicu i porod. Onda se vremenom, kroz istoriju, ne samo u Srbiji, nego i u celom svetu, ta uloga proširila još jednom; osim reproduktivne, žene su dobile i produktivnu ulogu, pa su morale da privređuju, zarađuju i donose neka konkretna materijalna dobra. To je, naravno, posledica nekih drugih revolucija, iz ranijih vekova. Onda su žene počele da se bore i za javnu društvenu afirmaciju, da dođu na mesto odlučivanja, s pravom, da dođu do moći upravljanja, manje ili više uspešno, tako da su žene baštinile tri uloge. Muškarci nikada nisu imali toliko uloga. Žene nikada nisu bile rasterećene, njima se broj uloga samo povećavao. Sad ću vas podsetiti na jedan simpatičan aforizam Duška Radovića, koji je, bez sumnje, izuzetno voleo žene i decu. On je rekao, posmatrajući žene u Srbiji – Jedna žena ne može da bude i majka, i žena, i domaćica, i ljubavnica, i zaposlena žena; to mora da radi više žena. Hvala mu na toj iskrenosti i istini s kojom se mi svakodnevno suočavamo. S obzirom na to koliko nas sedi u Parlamentu, koliko nas sedi u našim strankama, moramo da priznamo da Srbija nema problem u toj meri emancipacije, ima ga u onom problemu koji se tiče standarda i ekonomskog pitanja. Znamo da postoji nešto što je univerzalna i trajna razlika i mi to nijednim zakonom ne možemo da izmenimo, to će ostati tako, to je ta polna razlika, koju pokušavamo da izbrišemo nekim zakonskim rešenjima. Međutim, prava razlika nastaje u društveno-socijalnom pogledu. Ono što ovaj zakon ne tretira i što neće moći da se primeni, to je ono što se stručno zove – pretpostavljene razlike u podeli rada. Znate, vi možete da propišete zakonom obaveznih 30% ovde ili onde, ali nikada nećete dobiti u rudniku 30% žena rudara. Nikada nećete dobiti na akušerskoj klinici 30% zaposlenih muškaraca babica, tako da postoje neke stvari koje se moraju poštovati, bez obzira na zakone, jer su to te pretpostavljene razlike, koje tradicionalno, kulturološki, pa i logično i zdravorazumski, moraju da postoje u društvu. Ono što je trebalo da ovaj zakon ponudi, delimično on to ispunjava, to je ta rodna perspektiva, deklarativna – ona u nazivu zaista postoji, kroz informisanost koja se sadrži u analizi i dizajniranju intervencija – i to delimično ispunjava, institucionalizaciju, uključenost, dizajniranje intervencija. To je upravo ono o čemu smo najviše govorili, o primenljivosti, neprimenljivosti intervencija, odnosno o tome kako će zakon izgledati sutra, kada se izglasa, u životu, u implementaciji. To je ta primena intervencija na konkretnim problemima, ako se oni jave. Posle nam ostaje evaluacija, tj. procena samog života zakona, efekata, i eventualna korekcija samog zakona, ako do njegove primene, odnosno onih kaznenih odredaba zbog kojih svaki zakon postoji dođe. Ono što ovaj zakon nikako nije mogao da uradi, nije smelo da se dopusti da dođe na ovaj skup, pred poslanike, a da se ne uredi, to je jezik zakona. Zakon mora da bude obavezujući, izvršan, tačan i precizan. U zakonu, već sam govorila o tome, ne mogu da stoje paušalne kvalifikacije da neko ''može'', da mu se ''preporučuje da bi trebalo da'', i tako dalje. Zato sam rekla da on ima formu deklaracije i konvencije dobrih namera i dobrih želja. Takav ne može da bude ni jedan jedini dan u praksi, jer čak ni onekaznene odredbe koje se odnose na neke cifre od 5.000, ili bilo koliko hiljada dinara, ne znače ništa. Šta ako neko to da, neko ne ispuni, a neko to ispuni samo da bi pokazao nešto drugo? Otvoriće se neka mnogo veća i komplikovanija pitanja u društvu. Ono što je već rešeno nekim drugim zakonskim rešenjima, možda je trebalo neke druge zakone malo usavršiti, malo popraviti, da bi se žene osećale sigurnima, zaštićenima i u ovom društvu dovoljno afirmisanima na način na koji to zaslužuju. Ono što jeste istina, lepo je Andrić rekao, hajde da budemo malo poetski nadahnuti, to je da ''žena stoji na izlazu i ulazu ovoga sveta, kao kapija''. Da ne budemo baš toliko okrenuti književnosti, nego golom životu, koji je danas svuda oko nas prisutan, to je jedna žena iz naroda mnogo bolje rekla – Onaj ko je patentirao veš mašinu učinio je za žene više nego svi feministički pokreti, svi političari i svi zakoni ovoga sveta. To je istina. Sa tog aspekta posmatrajte ženu i na tome treba nadograđivati dalju uspešnost žene. Rasteretiti je svih mogućih opterećenja koja dolaze u ovako nesigurnoj državi, koja dolaze kao posledica tranzicije, koja jeste revolucija, koju su najteže podnele žene koje su bile izložene, kao najbrojnije žrtve, u tom procesu, koje su, to sam upravo čula od koleginice, one koje su najbrojnije – nezaposlene, koje su izgubile, pre svega, zdravstvenu sigurnost, a broj ozbiljnih oboljenja se povećao baš u ženskoj populaciji u enormnom broju. O tom broju niko ne govori, o posledicama malignih bolesti koje ubrzava produženi stres kome su izložene, da ne govorimo o svemu ostalom. Prema tome, ženi je zaista potrebna sigurnost, jedna sigurna država, i ona će pružiti svoj maksimum. Žene su se do sada pokazale kao odlični političari, pokazale su se kao izuzetno odgovorni radnici u svakom poslu, bez obzira čak i na tu trostruku ulogu koja im je nametnuta. Ako zaista želimo da učinimo nešto za žene, onda ih rasteretimo nekih elementarnih briga i učinimo društvo boljim, svakoga dana i svakim zakonskim projektom, učinimo društvo konkretnim u toj pomoći ženama. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Miroslava Pejica, a posle nje, Donka Banović.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvaženi predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, danas se pred nama nalazi veoma važan zakonski predlog, o kome je, čini mi se, ova skupština odavno trebalo da raspravlja. Još 2003, 2006. godine, ovaj zakonski predlog nalazio se u skupštinskoj proceduri, ali, nažalost, tada nije postojala politička volja, ili dogovor, pa je zakon povučen. Već nekoliko puta je ovde rečeno, ali ću, radi javnosti, ponoviti činjenicu da je Srbija jedina zemlja u regionu još uvek koja nije usvojila ovaj zakon. Radi javnosti, takođe, navešću i kada je usvojen u susednim jugoslovenskim republikama. U BiH i Hrvatskoj, usvojen je 2003. godine, u Makedoniji, 2006. godine, u Crnoj Gori, 2008. godine. Brojni su razlozi zbog kojih smatram da ovaj zakon ima izuzetnu važnost. Jedan od prvih je naša međunarodna i ustavna obaveza kojom država Srbija garantuje ravnopravnost polova i razvija politiku jednakih mogućnosti. Razlog je i usklađivanje sa zakonodavstvom i regulativom EU, kojim se uklanja stereotip i predrasude o superiornosti i inferiornosti polova. Od toga koliko budemo radili na sprovođenju iimplementaciji ovog zakona zavisi koliko ćemo u budućnosti kao država napredovati u kulturnom, ekonomskom, političkom, naročito u socijalnom smislu. Brojna istraživanja su pokazala da je kod nas zastupljenost žena u svim segmentima javnog, političkog i poslovnog života daleko manja u odnosu na mušku populaciju. Procenat zaposlenosti muškaraca je 63%, a žena 44%. Iako ovaj zakon spada u domen antidiskriminacionih zakona, moje mišljenje je da on prevazilazi te okvire, jer postizanjem jednakosti među polovima ne dobijaju samo žene, već i njihove porodice i celo društvo. Pri tom, mislim na najvažniji deo ovog zakona koji se odnosi na jednakosti pri zapošljavanju, napredovanju, usavršavanju, na jednaku visinu zarada i slično. Sve to samo pozitivno može da utiče na standard svake porodice. Iako se nisam susretala s ovom vrstom diskriminacija u svom ličnom i profesionalnom životu, potpuno sam svesna njenog postojanja. Svi smo ko zna koliko puta čuli da su naše sugrađanke, u pokušaju da dođu do zaposlenja, od strane potencijalnih poslodavaca pitane za bračni status, planiranje porodice i slično. Brojni su primeri i situacije kada su zbog trudnoće premeštane na drugo radno mesto, koje je, po pravilu, manje plaćeno, ili je, čak, dolazilo do raskida radnog ugovora od strane poslodavca. Poznati su i slučajevi da su žene za iste poslove, na istim radnim mestima, manje plaćene u odnosu na muške kolege. Ovakve negativne pojave ne utiču samo na status žena u društvu, već direktno ugrožavaju egzistenciju celih porodica. Ovim zakonom su predviđene kaznene odredbe za takve i slične postupke. I ne samo to, već zakon predviđa da svaki poslodavac koji upošljava, kako je pisalo u zakonu, 500 radnika, a mislim da je u svom obraćanju ministar rekao da je promenjeno na 50 radnika, ima obavezu da napravi program po kome će se u periodu od najmanje četiri godine ublažiti neravnomerna zastupljenost polova. Ipak, smatram da je kaznena politika veoma blaga i vrlo malo obavezujuća prema poslodavcu. Pored svega navedenog, ne sme se zapostaviti bitan segment ovog zakona, koji je posvećen socijalnoj i zdravstvenoj zaštiti. Pri tom, mislim na mogućnost da se na svim nivoima izvršne vlasti stvore fondovi za pomoć samohranim roditeljima i nezaposlenim majkama. Sa stanovišta zdravstva, novina je da ovaj zakon predviđa uspostavljanje posebnih zdravstvenih službi za zaštitu zdravlja žena. Takođe smatram da je bitno napomenuti predviđene mere u pomoći planiranju porodice, prevenciji, savetovanju i lečenju teških oboljenja kojima su naročito izložene žene, kao i mere prilagođavanja radnog vremena ustanova za zaštitu žena i dece potrebama korisnika. Mogli su se čuti komentari nekih da zakon nije dobar, da ga ne treba usvajati. Moje lične zamerke, kao i većine prethodnih kolega, odnose se na neke članove u kojima se preporučuje da zastupljenost manje zastupljenog pola u institucijama bude najmanje 30%. Da budem malo konkretnija, u članu 32. piše: ''Ovlašćeni predlagač je dužan da nastoji da predloži najmanje 30% predstavnika manje zastupljenog pola prilikom imenovanja članova upravnih i nadzornih organa u javnim službama''. Dakle, predlagač ovog zakona, u obliku preporuke, a ne u obliku obaveze, predlaže zastupljenost od 30% predstavnika manje zastupljenog pola. Smatram da to ne treba da bude preporuka, već obaveza, i da se odnosi na udruženja, sindikate, izabrane i postavljene funkcije i sve organe vlasti. Nedostaci ovog zakona mogu se popraviti amandmanima, što su koleginice iz mog poslaničkog kluba učinile, a o tome ćemo govoriti i u raspravi u pojedinostima. Ubeđena sam da će zakon o ravnopravnosti polova pozitivno uticati na naše društvo, ne samo kao antidiskriminacioni, već i da će u budućnosti odigrati znatnu ulogu u poboljšanju socijalne karte u Srbiji. Mislim da je ovo značajan korak u procesu evropskih integracija, jer ravnopravnost polova je jedan od uslova koji vodi istinskoj demokratiji društva. Zato će Poslanička grupa G17 plus u danu za glasanje dati svoju podršku i glasati za ovaj zakonski predlog. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Donka Banović, posle nje, narodni poslanik Meho Omerović.
Hvala, gospođo potpredsednice. Poštovane kolege narodni poslanici, gospođo Lakićević-Stojačić, gospođo Mićunović, očigledno je da se ministar Ljajić već umorio. Tri ili četiri sata traje rasprava i, s obzirom na to da su ove dve gospođe iz Ministarstva još uvek tu, budno prate našu diskusiju, mislim da je to, između ostalog, dokaz da su žene ipak jači pol i da je vrlo neopravdano kada se za ženu kaže da je slabiji pol. Pre nego što pređemo na analizu zakona, gospođo Čomić, hoću da kažem da zameram predsedništvu Skupštine zato što se niste izborili da se u šest sati ne prekine direktan prenos. Često se dešava da produžimo rad i posle šest sati. Kasnije bude odloženi prenos, uglavnom, posle ponoći, tako da nekada, ako rano ustanete, uključite TV, možete i sebe da vidite da govorite u Skupštini. Ako već niste uspeli da ubedite RTS da je ovo jako važna tema i da ne treba prekidati prenos, onda je trebalo da odlučite da se ova rasprava nastavi sutra ujutru. Priznaćete da je zakon važan, da interesuje i žene, a bogami i muškarce u Srbiji. Izlaganja koja su se čula do sada bila su konstruktivna i usmerena, barem kod poslanika iz opozicije, na to da se ovaj zakonski predlog popravi. Mislim da se nijedan predlog zakona nije toliko dugo pripremao kao ovaj. Imala sam priliku, kao narodni poslanik, da prisustvujem mnogim okruglim stolovima, javnim slušanjima, gde je bila ova tema i mislim da dosta toga znam, ali, kao i moja koleginica iz G17, koja reče da se u životu nije susretala možda s nekim problemima, ni ja nisam. Međutim, to ne znači da nisam svesna da postoji u Srbiji, kao uostalom i u nekim drugim zemljama, u nekim područjima, prilična neravnopravnost polova. Dakle, DSS smatra da je ovaj zakon potreban. Međutim, takođe smatramo da je bilo nekih drugih nacrta koji su bili malo bolji, tako da nismo zadovoljni varijantom, ili ovim predlogom zakona, konkretno. Da ne ponavljam ono što su kolege pozicije i opozicije rekle, da je ovaj zakon u nekim članovima deklarativan, da se mnogo upotrebljavaju glagoli – trebati i moći. Međutim, dobijam uveravanja da će se usvojiti neki amandmani koji popravljaju takve formulacije. Ustav Srbije nedvosmisleno proklamuje jednakost polova, tako što propisuje da država jamči ravnopravnost žena i muškaraca. Država je u obavezi da razvija politiku jednakih mogućnosti, pa ovaj predlog zakona shvatam kao jedan od pokušaja da se razvija ta politika jednakih mogućnosti. Srbija je potpisala dosta međunarodnih ugovora koji je obavezuju da takvu politiku u državi vodi, s tim što bih najviše volela da se istakne argument da je ovaj zakon unutrašnja potreba srpskog društva, a ne obaveza zbog toga što smo potpisali neka dokumenta. Kada to uradimo samo zbog toga, onda nema neke garancije da će se takvi zakoni i primenjivati. Htela bih da se osvrnem posebno na položaj žena na tržištu rada, zato što mislim da je to možda najvažniji aspekt u ovom zakonu, ili se nekako dotiče najvećeg broja žena. Istraživanja i analize pokazuju da je položaj žene danas na tržištu rada u Srbiji nepovoljan. Doduše, kada živite u državi gde je predsednik Vlade Mirko Cvetković, onda je položaj na tržištu rada nepovoljan i za muškarce i za žene. Znam da ne volite da vas podsećamo na neka obećanja od pre godinu i nešto, kada se u kampanji mnogo koristila rečenica da će biti 200.000 novih radnih mesta. Umesto toga, svakog meseca na hiljade ljudi gubi posao, i muškaraca i žena. No, kada je reč o broju nezaposlenih, tu se, po statističkim podacima, da videti da je mnogo veći broj, ili procenat žena koje su nezaposlene, u odnosu na muškarce, da je muškaraca oko 16%, a da je žena 24%, i da što se evropskih država tiče jedino u Turskoj i na Malti ima više nezaposlenih. Poslednjih decenija, ili, da kažem, poslednjih 20 godina, došlo je do značajnog povećanja nezaposlenosti, naročito među ženama. Još uvek se dešava da neke firme bankrotiraju ili prestanu da rade, ali je to naročito bilo izraženo devedesetih godina, kada su velika preduzeća i sistemi propadali, ili je u preduzećima izvršena loša privatizacija. Recimo, samo da spomenem banke, gde je radio veliki broj žena, ili tekstilnu industriju. U tekstilnoj industriji je poznato da su od 80 do 90% zaposlenih bile žene. Tako se slobodno može reći da su žene najveće žrtve tranzicije i da su one na svojim plećima, i još uvek je tako, nosile najveći teret svih kriza kroz koje smo prošli, a i ove danas. Postoje značajne geografske razlike u stepenu zaposlenosti ili nezaposlenosti. Kada govorimo o Beogradu, statistika kaže da je u Beogradu nezaposlenost između 6 i 7%, a ako pogledate neke okruge na jugu ili jugoistoku Srbije, onda imate ukupnu nezaposlenost oko 35%. Te regionalne razlike, kada je reč o nezaposlenosti, ogromne su. Onda možete misliti, ako u Pčinjskom okrugu imate opštu nezaposlenost oko 30 ili 35%, a žene imaju nižu stopu zaposlenosti, da se tu nezaposlenost ženskog stanovništva kreće čak oko 50%. Kada je reč o dugoročnoj nezaposlenosti, smatra se da ako godinu dana tražite posao, to je već isuviše dugo, tu imate 58% žena. Ljudi koji posao traže ili na posao čekaju preko deset godina čine više od 70%. Istraživanja pokazuju da su najranjivije grupe na tržištu rada žene posle porodiljskog bolovanja i žene srednjeg obrazovanja, između 45 i50% . Inače, kada je u pitanju starost i zapošljavanje u Srbiji, to je izraženo i kod muškaraca i kod žena, odnosno vrlo je izražena starosna diskriminacija kod oba pola. Takođe je poznato da su žene izložene raznim oblicima diskriminacije kada traže posao i da su obično prve na spiskovima kada se gubi posao. Gospodin Ljajić nije tu, ali su gospođe iz Ministarstva tu. Ministarstvo i Uprava za ravnopravnost polova bi trebalo da povedu računa o najavljenim otpuštanjima u organima državne uprave i organima lokalne samouprave. To je nešto što je Vlada, kroz zakonske predloge koje smo imali na dnevnom redu pre neki dan, najavila. Najavljeno je da će oko 3.500 radnika biti otpušteno. Mislim da je to jedan od prvih talasa najavljenog otpuštanja, gde bi Ministarstvo trebalo da povede računa koliko će tu biti pripadnica ženskog pola, a koliko muškog pola. Ponavljam zato što se vrlo često dešava da su upravo žene prve na udaru kada je u pitanju otpuštanje. Kada je u pitanju traženje posla, žene su izložene raznim diskriminatorskim postupcima i aktivnostima poslodavaca, počev od prve faze. Drago mi je što vidim u ovom zakonu da se reguliše način oglašavanja i da će se kažnjavati poslodavci kojima u oglasu za posao stoji – traži se ženska osoba, mlađa, recimo, od 25 do 30 godina. To ne bi smelo da se dešava više. Ne očekujem da viđam više takve oglase kada se usvoji ovaj zakon. U tom procesu traženja posla, vrlo često žene, one to kažu, znači, ovo je po raznim istraživanjima, ucenjuju, pitaju pitanja koja ne bi smeli da pitaju – o privatnom životu, o tome da li nameravaju da osnivaju porodicu. Čak se neki poslodavci drznu dotle da traže da novozaposleni potpiše blanko otkaz ili blanko ostavku, koja će biti aktivirana ukoliko žena koja je primljena na posao zatrudni. Zatim, pojavljuju se i problemi da se ne prilagođavaju uslovi rada na radnom mestu ženskom polu. Veliki je problem napredovanje u karijeri. Vrlo često su žene, možda i ovde među nama, suočene s tzv. staklenim plafonom. To je barijera koju ne vidite, zato što je staklo u pitanju, sve je transparentno, i ne možete da identifikujete koji su to pritisci ili činioci koji vas sprečavaju, zato što ocenite da ste jednako dobri, možda čak i bolji, da ste bolje obrazovani itd., ali je taj stakleni plafon tu. Vrlo često se dešava da ne napreduju, iako pokazuju, recimo, bolje rezultate od muških kolega. Zatim, problem je usklađivanje profesionalnog i porodičnog, odnosno privatnog života. U nekim gradovima u Srbiji, predškolske ustanove rade do 14 časova, takvo im je radno vreme, ili kada je raspust u osnovnim i srednjim školama, takođe, proglase raspust, pa ako radite do 16 ili 17 časova, imate jedno tri-četiri sata kada ne znate šta ćete s detetom koje ide u predškolsku ustanovu. Ovo ne govorim napamet, nego iz ličnog iskustva. Dakle, bez obzira što se zna radno vreme vrtića, oni rade u jednoj smeni, završe ranije, a ne daj bože da im padne na pamet da rade dve smene, pa da rade i od 14 do 20 časova. To je nešto što i te kako u životu može da vas spreči da se bavite ozbiljno nekim poslom. Prema statističkim podacima, doduše, za 2008. godinu, to je radio Zavod za statistiku, mislim da se ta edicija zove "Žene i muškarci u Srbiji" i to je druga knjiga iz te serije, nadam se da će oni nastaviti da prate to, žene su u mnogim oblastima slabije plaćene od muškaraca. Nemam razloga da ne verujem toj statistici, ali, na primer, u obrazovanju, gde svi verujemo da se ne može desiti da su žene slabije plaćene, imate primer da žene imaju 39 hiljada primanja, a muškarci 42 hiljade, iako mi, pretpostavljam, svi živimo u ubeđenju da se to ne može desiti, jer ovde je država poslodavac. Ta istraživanja bi trebalo da budu malo detaljnija, pa da se onda rasloji koliko žena rade kao pomoćni radnici, pretpostavljam da je to tu, a muškarci su ili profesori, ili su, uglavnom, direktori. Kada sam već pomenula škole, to je nešto što mene kao ženu vrlo često ljuti, dešava se da u nekom kolektivu ima 80 ili 90% žena, ali je direktor muškarac. Naravno, ne želim da kažem da su tu muškarci krivi, pretpostavljam da su i žene, da imaju manjak ambicija ili se, prosto, susretnu s tim staklenim plafonom. Ovde imam jednu zanimljivu anketu, koja je rađena u septembru ove godine. Možda će vam biti interesantni ovi podaci. Jedno od pitanja je bilo – koliko je bitan fizički izgled prilikom zapošljavanja? Inače, anketa je rađena na uzorku od 600 ispitanica, gde 60% žena kaže da smatra da je fizički izgled žene izuzetno bitan prilikom zapošljavanja, dok za muškarce svega 9% smatra da je fizički izgled bitan prilikom zapošljavanja. Ovaj podatak ilustruje ono o čemu sam govorila i o raznim diskriminacijama prilikom zapošljavanja. Veliki broj žena ne zna da poslodavac od svog potencijalnog saradnika ne sme da traži podatke o bračnom stanju i porodičnom statusu i 81% Srpkinja je uvereno da kod nas postoji diskriminacija kada su u pitanju radna prava, pogotovo kada su u pitanju žene. Kada je tržište rada u pitanju, mi imamo, još od 2005. godine, možda najvažniji zakon, koji je eksplicitan kada je u pitanju radno pravo, a to je, naravno, Zakon o radu. On je na snazi od 2005. godine, kao što rekoh, i on reguliše prava, obaveze i odnose ljudi u sferi rada. Ovaj zakon, takođe, zabranjuje polnu i svaku drugu diskriminaciju. U tom zakonu su propisana i tela koja odgovaraju za primenu ovog zakona, odnosno tela koja su u obavezi da prate primenu i da kontrolišu poslodavce i ono što se dešava na tržištu rada. To je inspekcija rada i to je Ministarstvo za rad i socijalnu politiku. Dakle i u Zakonu o radu su propisana tela koja treba da vode računa o problemima i o diskriminaciji na tržištu rada. Međutim, s obzirom na to da ove pojave postoje iako su ovaj i još neki drugi zakoni na snazi, to jedino može da uputi na zaključak da taj nadzor nije dobar, da je taj nadzor loš i da se pojave na koje se nailazi u praksi ne sankcionišu. Loše je što i ovaj zakon ima blage kaznene odredbe. Recimo, znam da je, čini mi se, sad u toku obuka za inspektore rada, da je Ministarstvo štampalo i brošuru koja bi trebalo da inspektore rada obuči da primenjuju Zakon o radu, kada su u pitanju ove odredbe, dakle, o nejednakosti na tržištu rada, i da se u samoj inspekcijskoj službi nailazi na dosta otpora. Sada bih se osvrnula na nekoliko članova u zakonu, a to je drugo poglavlje, koje govori, između ostalog, o zapošljavanju, socijalnoj politici i zdravstvenoj zaštiti. U članu 11, naslov člana 11. kaže: "Jednake mogućnosti". Imamo tu opis šta su jednake mogućnosti. Takođe je definisano šta se ne smatra diskriminacijom, ili povredom principa jednakih mogućnosti. Tačka 1) kaže: ''Posebne mere za povećanje zaposlenosti i mogućnosti zapošljavanja manje zaposlenog pola''. Dakle, to je pozitivna diskriminacija i ovim članom se kaže da se to neće smatrati diskriminacijom. Vlada je najveći poslodavac. To su sva ona zanimanja za koja kažemo u žargonu da su na budžetu. Ja ovde hoću da postavim konkretno pitanje i da dočaram konkretnu situaciju. Na primer, znam da je u srednjoj medicinskoj školi, govorim o obrazovanju, poslodavac je Vlada i svi su na budžetu, 90% nastavnog kadra i saradnika žene, a 10% su muškarci. Kada škola raspiše konkurs, na primer, za profesora engleskog jezika, pa se na konkurs javi pet žena, jer su obično profesori jezika žene, je li, odnosno nas zovu ''jezikare'' – pet žena se javi i jedan profesor engleskog, muškarac. Da li se on, pošto je manje zastupljeni pol u toj školi, može pozvati na ovaj zakon, na ovaj član zakona, i kazati – u srednjoj medicinskoj školi su muškarci manje zastupljeni pol? Dobro je, vidim da iz Ministarstva klimaju itd., tako da će ovaj zakon, iako stalno govorimo o tome da treba da popravi zapošljavanje žena, pomoći i nezaposlenim muškarcima. Onda će tu žene ostati bez posla, ili se nećemo moći zaposliti. Govorim o nekoliko struka gde su uglavnom žene – u pitanju je pravosuđe, u pitanju je zdravstvo i u pitanju je obrazovanje. Dakle, u tim, da kažem ustanovama, ima mnogo više zaposlenih žena nego muškaraca. Eto, muškarci su manje zastupljeni pol, pa će tu moći da imaju neke koristi od ovog zakona, ali onda će žene da imaju štetu. Član 13. propisuje da je poslodavac koji ima u radnom odnosu više od 500 zaposlenih na neodređeno vreme dužan da usvoji plan mera za otklanjanje ili ublažavanje neravnomerne zastupljenosti polova za svaku kalendarsku godinu, najkasnije do 31. januara. U prevodu, vi ste ovde propisali samo da su veliki sistemi u obavezi da donose takve planove. Preko 80% preduzeća u Srbiji su mala i srednja. Preduzeće koje ima 500 radnika spada u kategoriju velikih preduzeća. Nažalost, ja bih volela da je drugačije, ali velikih sistema je jako malo. Bila sam veoma iznenađena kada sam videla da vi ovu obavezu namećete samo velikim preduzećima, jer njih nema, a ispod toga su sve mala i srednja preduzeća. Prosto, to navodi na zaključak da niste ozbiljno pristupili ovom problemu. Poslanička grupa DSS-a je podnela amandman. Mi predlažemo da to bude – poslodavac koji zapošljava više od 50, a mislim da to spada u srednje preduzeće. Vi rekoste da ste prihvatili taj amandman. Još nešto čega nema. Mi smo podneli amandman, praktično, to bi bio novi član 18 – to je vrednovanje kućnog rada. Nigde se u zakonu ne spominje kućni rad i njegovo vrednovanje. Kamo sreće da smo bogata država, pa da možemo da priuštimo da imamo dovoljno novca da ženi koja je u kući, koja možda više radi, odnosno ima više obaveza od one koja ima posao u nekoj firmi, možemo da dajemo neku vrstu plate. Nažalost, to je nemoguće. Međutim, amandmanom smo predvideli da bi država mogla da obezbedi da takva žena stiče pravo na zdravstveno osiguranje po osnovu rada u kući, ukoliko zdravstveno osiguranje nije regulisano nekim drugim putem. Žena koja je domaćica, koja je u kući, koja vodi domaćinstvo, koja se stara o deci ili drugim članovima porodice, mogla bi toliko od ove države da dobije – da je barem zdravstveno osiguranje obezbeđeno. Za taj amandman ne znam šta ste odlučili. Hvala vam.
Zahvaljujem. Pre nego što dam reč narodnom poslaniku Mehi Omeroviću, u skladu sa članom 27, molim da se prenese informacija radnim telima, odnosno odborima Narodne skupštine – da je amandman o kom su govorili poslanici raznih poslaničkih grupa, a koji se tiče broja zaposlenih, prihvaćen, da ne bismo imali zabunu. Radi se o jednoj ideji i jednom amandmanu. Molim da se predsednicima matičnih odbora – za ravnopravnost polova i zakonodavnog, prenese da svoj izveštaj sroče tako da se podrazumeva prihvatanje svih podnosilaca amandmana, a ne jednog od, bez obzira na to da li je u pitanju vremenski rok, azbučni red ili štagod, jer se radi o identičnoj ideji. Predlagač je prihvatio ideju amandmana. Molim da se ovo prenese predsednicima radnih tela. Ima reč narodni poslanik Meho Omerović, a posle njega, narodna poslanica Jelena Budimirović.
Zahvaljujem. Poštovana gospođo Čomić, poštovani predstavnici Ministarstva rada i socijalne politike, uvažene kolege i koleginice, dame i gospodo narodni poslanici, vašu pažnju ću pokušati da zadržim na nekoliko aspekata za koje mislim da ih vredi pomenuti u ovoj već iscrpnoj raspravi. Zakon o ravnopravnosti polova je jedan od važnih zakona, koji bi trebalo ne samo da nas približi razvijenom civilizovanom svetu, nego,pre svega, da doprinese modernizaciji i demokratizaciji našeg društva. Nizom međunarodnih konvencija, uvode se garancije za ravnopravnost polova, sa ciljem da se eliminišu svi oblici diskriminacije. Ovim dokumentima se nalaže državama potpisnicama, a tu je svakako i Srbija, jer smo potpisali i ratifikovali skoro sve međunarodne sporazume iz ove oblasti, tj. predlažu mere za promenu socijalnog i kulturnog modela ponašanja, kako bi se otklonile sve predrasude, običaji i praksa koji podstiču inferiornost i stereotipe. Njima se promovišu kulturni obrasci i socijalne prilike za zajedničku odgovornost i jednake mogućnosti, kako za žene, tako i za muškarce. Pre mene su, u celodnevnoj raspravi, moje koleginiceistakle da su zemlje u okruženju – BiH, Hrvatska, Makedonija i Crna Gora, već donele posebne zakone o ravnopravnosti polova. Usvajanjem normativnih okvira u ovoj oblasti, mi ćemo stvoriti sistemske preduslove za uspostavljanje ravnopravnosti polova kao trajne društvene vrednosti. Srbija će posle usvajanja Predloga zakona o ravnopravnosti polova biti u prilici da se priključi državama koje su donele i posebne zakone o ravnopravnosti polova, i to na osnovu Nacionalne strategije za poboljšanje položaja žena, unapređenje rodne ravnopravnosti, o kojoj je već bilo reči, a koja je usvojena u februaru ove godine. Čuli smo od predstavnika Vlade, ministra u Vladi, gospodina Rasima Ljajića, sve one elemente koje sadrži ovaj zakon o ravnopravnosti polova. Ne bih ih ponavljao ovom prilikom, ukazaću samo na neke koje su, po meni, od značaja. Treba istaći da je ovaj predlog zakona kvalitativno bolji u odnosu na predloženi zakon o ravnopravnosti polova koji je bio u skupštinskoj proceduri pre par godina i čija je osnovna manjkavost bila u tome što je pokušavao da propiše obavezujuću kvotu za učešće manje zastupljenog pola u organima vlasti, u kolektivnim pregovorima, u međunarodnoj saradnji i drugim oblastima. Navešću samo neke primere. Samo neke od razvijenijih zemalja imaju ''tvrde'' kvote, ali smatram da to nije potrebno kod nas, jer u nekim situacijama postupanje po ovoj kvoti je čak i nemoguće. Na primer, kako propisati da u okviru međunarodne saradnje, u okviru pojedine delegacije mora biti 30% manje zastupljenog pola, ako je delegacija protokolarna, ako je ona određena na osnovu funkcija i ako sastav delegacije čine predstavnici, odnosno predsednici odgovarajućih organa vlasti, bilo da su to žene ili muškarci? U većini slučajeva, ova propisana kvota učešća manje zastupljenog pola može biti moguća, ali u nekim slučajevima neće biti moguća, pa bi došlo i do kršenja zakona. Zato smatram da je dobra formulacija koja se nalazi u ovom predlogu zakona o ravnopravnosti polova, koja glasi: „Nastojaće da obezbede zastupljenost manje zastupljenog pola od najmanje 30%...“ Ubeđen sam da će državni organi Srbije i svi drugi koji su dužni da postupaju po ovom zakonu poštovati tu odredbu i da zloupotreba neće biti. Ovo tvrdim ne zato što mislim da smo kao društvo, generalno, sazreli, ili, što bi rekao naš narod, što smo progledali. Više niko nije ravnodušan kada se u porodici zlostavljaju žene, majke s decom, pa čak i deca. Nasilnici se privode pravdi. Moram da istaknem da su nam u tome mnogo pomogle ne samo međunarodne organizacije, nego i nevladine organizacije iz države Srbije, koje su inicirale i svojim aktivnim učešćem doprinele tome da se diskriminacija i svi njeni oblici zabrane. Na primer, zlostavljanje postoji i u drugim zakonima, pomenuću Zakon o zabrani diskriminacije, Zakon o radu, Zakon o penzijsko-invalidskom osiguranju, Porodični zakonik, Krivični zakonik i druge, uključujući i formiranje odgovarajućih institucija koje smo uveli u naš sistem – Zaštitnika građana, ombudsmana, Poverenika za dostupnost informacija od javnog značaja, uprave i zavode na republičkom i pokrajinskom nivou, o čemu je već bilo reči. Uskoro će se, verujem, do kraja godine, na dnevnom redu naći i zakon o zabrani zlostavljanja na radu. Dakle, naše društvo kreće se u jednom dobrom pravcu kada je u pitanju ravnopravnost polova. Mi, nažalost još uvek nismo idealni, i daleko smo od idealnog. Primitivizam je još uvek česta pojava, koja nadjačava napredno. Još na delu imamo strukturu negativne selekcije, iskreno ću reći, kao proizvod često i partijskih interesa u okviru vladajuće koalicije, pred kojom se odgovorni i časni ljudi povlače i sklanjaju. U osnovi svega toga je, nažalost, ljudska glupost, nedovoljno obrazovanje i loše poimanje demokratije i konstruktivnog, kritičkog mišljenja. Međutim, dobro je da smo toga danas ipak svesni, o tome se mora više javno govoriti, takve pojave se moraju prepoznavati, moraju se kritikovati, moraju se, na kraju krajeva, ispravljati. To je, pored dobrih zakona, jedini put za demokratizaciju našeg društva, kako u oblasti o kojoj danas govorimo, oblasti ravnopravnosti polova, tako i u svim drugim oblastima i sferama društvenog i ekonomskog života. Upravo zato, smatram da je ovaj zakon o ravnopravnosti polova još jedan dobar zakon, kojim ćemo Srbiju približiti civilizovanom svetu. Zahvaljujem vam na pažnji.
Reč ima narodna poslanica Jelena Budimirović. Posle nje, narodni poslanik Kenan Hajdarević.
Poštovane kolege, poštovani građani Srbije, koji će ovu sednicu pratiti u odloženom terminu, pred nama se nalazi Predlog zakona o ravnopravnosti polova koji bi trebalo da predstavlja neophodan zakonski instrument za dalje unapređivanje ravnopravnosti između žena i muškaraca u Srbiji. Ustav Republike Srbije nam garantuje da svako ima pravo na jednaku zaštitu, bez diskriminacije, i da je zabranjena svaka diskriminacija, neposredna i posredna, po bilo kom osnovu, između ostalog, i po osnovu pola. Evidentno je da u Srbiji, kao i svuda u svetu, postoji doza diskriminacije ženskog pola i ona se ogleda u nesrazmeri prisustva žena, kada je reč o radnom odnosu, o učešću žena u politici i drugim sferama života. Situaciju otežava i činjenica da su buduće majke u nemilosti poslodavaca jer se suočavaju s problemom donošenja odluke da li da nastave karijeru ili da podizažu porodicu, iako je učešće žena u obe ove sfere života potrebno. Osim toga, žene često doživljavaju razne neprijatnosti od strane nadređenih muškaraca. Takođe, činjenica je da je u Srbiji unutarporodično nasilje u porastu, a na meti su najčešće žene. Iz ovih i mnogih drugih razloga, smatramo da je donošenje zakona u ovoj oblasti potrebno. Pitamo se, zašto donositi zakon koji će biti samo mrtvo slovo na papiru? Ovaj zakon ima dosta suštinskih i tehničkih nedostataka. Osim toga, pojedine odredbe ovoga zakona su već regulisane odredbama drugih zakona, kao što su Zakon o porodici, Zakon o radu, Zakon o zabrani diskriminacije, Krivični zakonik i drugi, dok pojedine odredbe zakona nisu precizno definisane. Jedan od nedostataka ogleda se u tome što su jezičke formulacije u zakonu uopštene. Predlogom zakona se ne precizira regulisanje jednakih mogućnosti za svakog pojedinca, bez obzira na to kom polu pripada. U mnogim članovima se, kao što su već i mnoge kolege rekle, ne prepoznaje adresa te obaveze, što može dovesti do izbegavanja ispunjavanja obaveza od strane lica na koje se zakon odnosi. Radi primera, pročitaću jedan član zakona, to je član 19: ''Poslodavac treba da nastoji da u jednom ciklusu stručnog usavršavanja ili obuke ponudi manje zastupljenom polu 30% mesta, odnosno broj mesta proporcionalno učešću tog pola u ukupnom broju zaposlenih kod poslodavca ili u organizacionoj jedinici za koju se vrši obuka, odnosno stručno usavršavanje''. Neobavezujuće formulacije, kao što su ''treba da nastoji'', a ne ''dužan je'', ostavljaju dosta prostora, tj. prepuštaju na volju poslodavcima ili organima javne vlasti da poštuju zakon i da postupaju u skladu s njim, ili da budu pasivni u sprovođenju ovog zakona. Pasivnost ne mogu sprečiti ni kaznene odredbe, koje su u ovom slučaju simbolične novčane kazne. U prilog tome da je zakon neprecizan govori i član 10. U članu 10. imamo definisan pojam "pružalac usluga", ali ne znamo tačno, ne možemo tačno da zaključimo o kojim se subjektima radi. Osim toga, u članu 10. je definisan pojam "poslodavac", što je nepotrebno, jer je taj pojam definisan Zakonom o radu. Poslanička grupa Napred Srbijo je podnela amandman na član 13, kojim smo predložili smanjenje cifre od 500 zaposlenih, ali ministar je prilikom obrazlaganja zakona rekao da je cifra od 500 zamenjena cifrom od 50 zaposlenih, što je dobro. Postavlja se pitanje, da li bi ova odredba mogla biti primenjiva ako se uzme u obzir činjenica da u Srbiji, nakon procesa privatizacije, preovladavaju mala i srednja preduzeća? Osim toga, SNS je podneo još amandmana u cilju poboljšanja i preciznijeg definisanja ovog zakona. SNS smatra da ovaj predlog zakona nije konkretan, niti je precizan, a u prilog tome govori i broj amandmana podnetih od strane poslanika koji pripadaju vladajućoj većini. Takođe, Poslanički klub Napred Srbijo smatra da postizanje jednakih mogućnosti i ostvarivanje ravnopravnosti nije moguće donošenjem ovog zakona, koji će ostati mrtvo slovo na papiru, tj. neće biti primenjiv. Ne mogu se sve stvari u životu svesti samo na primenu zakona. Tu je reč i o odnosima. Takođe, svi moramo imati volju i svest o potrebi da muškarac i žena budu ravnopravni.
Reč ima narodni poslanik Kenan Hajdarević. Vreme na raspolaganju je dva minuta i 30 sekundi. Posle njega, narodna poslanica Elena Božić-Talijan. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, LDP pozdravlja donošenje novih zakona kojima se jača antidiskriminaciono zakonodavstvo u Republici Srbiji. Predloženi tekst zakona o ravnopravnosti polova sadrži visoke standarde za uklanjanje različitih oblika diskriminacije, uključujući sudsku zaštitu, zbog čega će LDP u danu za glasanje podržati ovaj zakon. Međutim, usklađujući svoje zakonodavstvo s evropskim zakonodavstvom, ne možemo to učiniti u svim drugim sferama društvenog života a da ne učinimo i kada se radi o ljudskim pravima. Postizanje jednakih mogućnosti i ostvarivanje ravnopravnosti polova nije moguće samo donošenjem zakona, nego mora postojati politička volja i, što je najvažnije, mora postojati svest o sprovođenju ovog zakona. Inače, mi u LDP-u strahujemo da odredbe ovog zakona ostanu samo mrtvo slovo na papiru, kao što se dešava s mnogim zakonima koje je usvojila ne samo ova, nego i prethodna skupština. Samo ću napomenuti da se tu radi o Zakonu o lustraciji, Zakonu o zaštiti prava nacionalnih manjina i etničkih zajednica, Zakonu o diskriminaciji i drugim zakonima. Ovde bih se, prevashodno, obratio kolegama poslanicima iz vladajuće koalicije. Ne možemo da govorimo o poštovanju ljudskih prava, da donosimo zakone koji to treba da utvrde ovde u Srbiji, a da naša vlada, odnosno Ministarstvo inostranih poslova, kada se govori o Rezoluciji o kršenju ljudskih prava u Iranu, ne podržava tu rezoluciju, već glasa protiv nje. Na taj način pokazujemo na koji način želimo da govorimo o ljudskim pravima, odnosno govorimo selektivno o ljudskih pravima. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Elena Božić-Talijan, posle nje, narodna poslanica Snežana Stojanović-Plavšić. Izvolite.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, kada govorimo o Predlogu zakona o ravnopravnosti polova, osnovno pitanje koje se postavlja je – kako da se obezbedi primena zakona, koji u većem delu treba da bude poboljšan amandmanima, i kako će se prava koja se odnose na ravnopravnost polova, koja jemči i Ustav, zaštititi praktično, a ne samo teorijski? Osnovni problem ovog predloga zakona, kao i mnogih drugih koje je usvojila vladajuća većina, jeste činjenica da se oni usvajaju samo zato što su uslov za neki neizvesni ulazak u EU, a ne zato što se suštinski teži dostizanju određenih standarda. To dovodi do toga da se zakoni samo prepisuju, da se ne uzimaju u obzir specifičnosti naše zemlje i da se ne stvaraju uslovi za primenu zakona, pa je to razlog što oni ostaju samo mrtvo slovo na papiru. Ovaj režim se samo deklarativno zalaže za određene tekovine i vrednosti, pa tako i za ravnopravnost polova, a ništa ne čini da obezbedi uslove za postizanje ravnopravnosti polova. Ovakav odnos vlasti doveo je do toga da danas nema nikakvog pomaka u razbijanju stereotipa da postizanje ravnopravnosti polova nije ženski problem i nije žensko pitanje, već je to društveno pitanje. To je i etičko pitanje, jer kako jedno društvo može da dozvoli i da toleriše da jedan deo populacije ima manje mogućnosti, manja prava, ili da mu se ugrožavaju i krše osnovna ljudska prava? Oni koji sebe predstavljaju kao neprikosnovene borce za uvođenje evropskih standarda, evo, punih devet godina nisu uspeli da donesu glavni mehanizam za postizanje ravnopravnosti polova i predlog zakona tek danas imamo na dnevnom redu. Treba, takođe, naglasiti da postizanje ravnopravnosti polova ne sme da zavisi od političke volje, već predstavlja obavezu za svaku vlast, jer je ravnopravnost polova kao osnovno ljudsko pravo garantovano i Ustavom Republike Srbije. Predlog zakona o ravnopravnosti polova ne može se posmatrati izolovano, već u kontekstu uslova koji omogućavaju ili onemogućavaju njegovo sprovođenje i, uopšte, postizanje ravnopravnosti polova, a koje treba da obezbedi Vlada. Zato ovaj predlog zakona treba posmatrati u odnosu na već donete strategije koje regulišu ovu materiju, kao i u odnosu na neophodne izmene u pojedinim zakonima koje je odavno trebalo usvojiti, kako bi se obezbedili mehanizmi za postizanje jednakih mogućnosti i prava žena i muškaraca u poslovnoj, porodičnoj i društvenoj sferi. To bi bio kontekst koji treba da stvori uslove i za sprovođenje ovog zakona. Pitanje ravnopravnosti polova je vrlo osetljivo, jer kada govorimo o delu populacije koji je, u većini, u lošijem položaju, a to su svakako žene, problem je što, pravno, ništa ne sprečava žene da obezbede bolji položaj u društvu, ali običaji, diskriminatorna praksa itd. onemogućavaju žene da napreduju. Došlo se do paradoksalne situacije da je emancipacija ženama natovarila na pleća mnogo obaveza i dovela ih u nezgodnu, da ne kažem nepovoljnu poziciju da, pored posla i karijere, žene nose najveći teret i porodičnih obaveza. S druge strane, država nije obezbedila ni minimum uslova koji bi pomogli ženama da usklade profesionalni i porodični život, kao što su npr. povećanje kapaciteta službi za staranje o deci i o starima, jer je u ovom segmentu briga prepuštena baš ženama, ili, recimo, omogućavanje fleksibilnijeg radnog odnosa majkama male dece, prilagođavanjem radnih mesta ženama koje hoće da imaju više dece itd. Kakav je odnos vlasti od 2000. godine prema ovom složenom društvenom pitanju, ostvarenju ravnopravnosti polova, pokazuju i sledeći podaci. Do pred kraj 2007. godine nije postojalo telo koje bi u Vladi Republike Srbije bilo zaduženo za sprovođenje politike ravnopravnosti polova. Bio je obrazovan jedino Savet za ravnopravnost polova, kao stručno savetodavno telo Vlade, 2004. godine. Tek ove godine Vlada je usvojila Nacionalnu strategiju za poboljšanje položaja žena i unapređivanje rodne ravnopravnosti. Strategija predviđa da će Vlada doneti akcioni plan za sprovođenje ove strategije u roku od šest meseci od dana objavljivanja Strategije. Do sada je prošlo osam meseci, akcioni plan još uvek nije donet. Na sajtu Vlade nisam uspela da nađem da je donet. Međutim, i sama strategija samo potvrđuje da je Vlada ovom kompleksnom pitanju pristupila površno i da ne razume suštinu problema. Strategija nije sveobuhvatna. Ona se bavi poboljšanjem položaja žena, ali potpuno isključuje muškarce iz ovog procesa, a od suštinskog je značaja donošenje mera koje promovišu njihovu ulogu i uključuju ih u proces postizanja ravnopravnosti. Bez potpune uključenosti muškaraca nije moguće postići ravnopravnost polova, jer ravnopravnost podrazumeva unapređenje odnosa između muškaraca i žena i postizanje balansa u raspodeli moći, resursa i odgovornosti. Takođe, u potpunosti je zanemaren položaj muškaraca i njihova prava. Naravno da je položaj ženske populacije mnogo lošiji, da su one ugroženije, ali postizanje ravnopravnosti polova podrazumeva sprovođenje istovetnih mera i aktivnosti i ako su diskriminisana prava muškaraca, kao i u slučaju kada su diskriminisana prava žena. Na primer, u Strategiji je posebnu pažnju trebalo posvetiti ulozi očeva u razvoju ličnosti i vaspitanju dece. Trebalo je uzeti u obzir i specifične okolnosti našeg regiona i potrebu da se kreiraju programi za psihosocijalnu pomoć muškarcima sa psihofizičkim posledicama traumatskih ratnih iskustava. Kada je u pitanju problem nasilja, potrebno je kreirati programe za psihosocijalni tretman muškaraca koji primenjuju nasilje u porodici, kao i programi za psihosocijalnu pomoć muškarcima žrtvama nasilja i trgovine osobama itd. O tome se u Strategiji ne govori, a u zakonu o ravnopravnosti polova, u članu 29, samo se načelno pominje da se diskriminacijom ne smatraju posebne mere i programi namenjeni izvršiocima nasilja u porodici, u cilju sprečavanja daljeg nasilja, ništa više od toga. Tog načelnog i apstraktnog ima dosta u ovom zakonu. Kada dođemo do konkretnog, vidimo da je realnost drugačija, da nema odgovora na pitanje kako će se sva ta prava zaštititi praktično. Na primer, oblast rada i zapošljavanja je centralni i najvažniji deo zakona o ravnopravnosti polova, a već usvojeni Zakon o radu sadrži neka rešenja usmerena na ostvarivanje ravnopravnosti polova u oblasti rada i zapošljavanja. Zakonom o radu, koji je donet 2005. godine, kao što sami pisci Strategije konstatuju, „propisana je ravnopravnost polova u pogledu uslova zapošljavanja,izbora poziva, uslova rada, prava iz radnog odnosa, obrazovanja, osposobljavanja i usavršavanja, napredovanja na poslu, otkaza ugovora o radu, zabrane uznemiravanja i seksualnog uznemiravanja zaposlenih, odgovornosti poslodavca za nezakonito postupanje, porodiljskog odsustva, odsustva sa rada radi nege deteta i odsustvo sa rada radi posebne nege deteta i posebne zaštite od otkaza ugovora o radu“. Dakle, da li je Zakon o radu doveo do poboljšanja položaja žena? Nije. Kako će zakon o ravnopravnosti polova da dovede do poboljšanja položaja žena u ovim važnim oblastima koje tretiraju oba zakona, a u kojima nema pomaka i poboljšanja od 2005. godine? Dakle, norme ostaju mrtvo slovo na papiru, jer je vlast nezainteresovana da stvori uslove za njihovo sprovođenje. To se najbolje vidi na primeru zakona i strategija koji se oslanjaju jedni na druge, koji se bave istom materijom i koji treba da se dopunjuju. Na primer, u Strategiji za poboljšanje položaja žena i postizanje rodne ravnopravnosti se ispravno konstatuje da je ''ekonomska ravnopravnost žena i muškaraca neophodna za postizanje ravnoteže u odnosima žena i muškaraca. Ukoliko nemaju jednake uslove i mogućnosti za ekonomsku samostalnost, sve druge mere za unapređenje ravnopravnosti polova imaju manje izgleda na uspeh''. Tačna konstatacija. Takođe se kao pozitivna ističe činjenica da su u Republici Srbiji u priličnoj meri očuvana prava vezana za porodiljsko odsustvo, odsustvo radi nege deteta itd. U ovoj strategiji se naglašava značaj usvajanja povezanih strateških dokumenata, pa se, pored ostalog, navode Strategija za smanjenje siromaštva u Srbiji, Nacionalna strategija zapošljavanja, koje podržavaju ravnopravnost na tržištu rada i predviđaju razne mere pozitivne akcije. Dakle, sve se to ističe u Strategiji za poboljšanjepoložaja žena. Treba reći da u zemljama u kojima postoje već više godina, zakoni o ravnopravnosti polova u određenoj meri rešavaju problem siromaštva, kao i diskriminaciju marginalizovanih grupa. Poboljšanje socijalnog i ekonomskog položaja žena trebalo bi da bude i jedna od svrha ovog zakona, jer su one u lošijoj poziciji, a to bi, u krajnjem, vodilo i ka povećanju nataliteta. U širem kontekstu, postizanje ravnopravnosti polova podrazumeva i postizanje socijalne sigurnosti za sve članove društva, što znači donošenje posebnih mera za zaštitu socijalno najugroženijih kategorija muškaraca i žena. To su u svojim akcionim planovima za postizanje ravnopravnosti polova definisale one zemlje koje se temeljno bave ovim problemom. Zato je Strategija za smanjenje siromaštva dokument koji je povezan s ovom materijom, mada ministar, kako je malopre rekao, misli da to sve nema nikakve veze s postizanjem ravnopravnosti polova. Dakle, vidimo da su na papiru ispravno određeni ili prepisani iz spisa međunarodnih organizacija, EU itd. neki glavni pravci ka postizanju ravnopravnosti polova. Međutim, kod aktuelnog režima se sve svodi na puko deklarativno zalaganje, jer u praksi imamo najavu ministra Ljajića da, verovali ili ne, u našoj zemlji, u kojoj građani jedva preživljavaju, ima prostora u okviru sistema socijalne zaštite za ostvarivanje uštede od oko dve milijarde dinara u narednoj godini, i to, kako kaže ministar, uprkos činjenici da su naša socijalna davanja manja nego u zemljama EU, čak i od zemalja u regionu. Kao što vidite, ona mogu da budu još manja. U tom smislu, ministar je odlučio da, pre svega, uštedi na porodiljama i najavio da će se promeniti osnova za utvrđivanje naknada za porodilje i da će se tu napraviti ušteda od 1,5 milijarde dinara. Malopre, ministar pokušava da objasni da ušteda od 1,5 milijarde dinara ne znači smanjenje naknade. Ne znam da li je neko razumeo matematiku ministra, ja nisam. Ovo je posebno rđava odluka ako se ima u vidu da ste dobili preporuku da Predlogom zakona obuhvatite zahteve koje postavlja Evropska socijalna povelja u pogledu sprečavanja i otklanjanja diskriminacije po osnovu pola i unapređenja ravnopravnosti polova. To su, pored ostalih, član 8. Evropske socijalne povelje – pravo zaposlene žene na zaštitu materinstva, i član 16 – pravo porodice na socijalnu, pravnu i ekonomsku zaštitu. Dakle, kao što sam rekla, vas suštinski ne zanimaju one tekovine, vrednosti i standardi koji bi zaista vodili ka poboljšanju položaja. Ne znam da li treba podsećati da je demografska situacija u Srbiji alarmantna, da Srbija svake godine gubi 30.000 stanovnika i ukoliko se ovakva tendencija negativnog prirodnog priraštaja nastavi, za 50 godina u Srbiji bi bilo milion i po stanovnika manje. To su podaci Centra za demografska istraživanja. Još jedan pokazatelj da vlast uopšte nema nameru da postavi temelje za postizanje ravnopravnosti polova jeste i činjenica da je iz ovog predloga zakona o ravnopravnosti polova izbačen institut vrednovanja kućnog rada za lica koja nisu zaposlena, koji je bio sastavni deo predloga zakona koji ste vi dorađivali i prerađivali. Radi se o sledećem. Briga o kućnim poslovima je obaveza, uglavnom, žena, i to posebno onih nezaposlenih. Za svoj rad u kući one ne dobijaju nikakvu nadoknadu. U prethodnom predlogu zakona je postojalo rešenje da ova lica imaju pravo na zdravstveno osiguranje po osnovu rada u kući, pod uslovom da nisu zdravstveno osigurana po nekom drugom osnovu. Dakle, to je izbačeno iz ovog zakona. Član 24. Predloga zakona načelno se bavi zdravstvenom zaštitom, ističući šta obuhvata zdravstvena zaštita žena, i ima nameru da predstavi da postoji briga za zdravlje žena, posebno za reproduktivno zdravlje. To se ističe i u Strategiji. Pre svega, ovde je pogrešno što se akcenat stavlja samo na zdravlje žena, a zanemaruju se muškarci. Ovu materiju treba da reguliše Zakon o zdravstvenoj zaštiti, ali je to još jedan dobar primer da se ilustruje puko deklarativno zalaganje vlasti i da se pokaže da ne postoji nikakva briga o zdravlju ni žena, niti muškaraca, jer sve piše na papiru, ali ničega nema u praksi. Mi ćemo ovde ukazati na osnovne probleme kada je u pitanju reproduktivno zdravlje i istaći za šta se u tom smislu zalaže SRS. Inače, pravo na reproduktivno zdravlje danas spada u domen osnovnih ljudskih prava. Da zaista postoji ikakva briga vlasti, već bi bile usvojene izmene Zakona o zaštiti zdravlja koje bi obezbedile poboljšanje dostupnosti usluga koje su u vezi s reproduktivnim zdravljem žena i muškaraca. Uzimajući u obzir specifične zdravstvene potrebe žena i muškaraca, to bi podrazumevalo, kada su u pitanju žene, uvođenje sistematskog skrininga za rano otkrivanje raka grlića materice i raka dojke. To bi trebalo da bude obavezan deo primarne zdravstvene zaštite. Kada su u pitanju muškarci, to bi bile mere za prevenciju raka prostate. Jedna od mera kojom se vodi briga o reproduktivnom zdravlju žena i muškaraca bila bi besplatna kontracepcija za adolescente. Takođe, SRS smatra da je neophodno da kompletna standardna usluga kod porođaja bude besplatna. Sada se ženama u beogradskim bolnicama, u Višegradskoj ulici i u ulici Narodnog fronta, naplaćuje epiduralna anestezija 30.000 dinara. Epiduralna anestezija ne može da spada u vanstandardne usluge i ne može da se naplaćuje, kao što ne može da se naplaćuje prisustvo oca porođaju. Jedino što može da se naplaćuje, to je luksuz, na primer, bolje smeštajne mogućnosti itd., ali ne ove elementarne usluge. Žene su onemogućene i da biraju akušera; ako hoće da izabere svog akušera, žena mora da plati 40.000. Prekid trudnoće, svakako, nije pravilan vid planiranja porodice, ali jeste problem kada se naplaćuje 28.000 dinara. Gde će i kod koga će da idu one žene koje nemaju novac, a koje se odluče za prekid trudnoće, i do kakvih posledica to može da dovede? Obezbeđivanje kvalitetne usluge za planiranje porodice i lečenje neplodnosti je još jedna lepa fraza iz Strategije, koju u stvarnosti malo ko može da priušti, jer je lečenje neplodnosti veoma skupo, pogotovo vantelesna oplodnja. Član 29. Predloga zakona definiše antidiskriminacione mere i programe u cilju suzbijanja nasilja u porodici, eliminisanja predrasuda i podizanja svesti javnosti o ovom pitanju. Nasilje nad ženama jeste ozbiljan društveni problem. Slučajevi nasilja predstavljaju povredu ljudskih prava, međutim, dosadašnji rezultati ove, a i prethodnih vlada, od 2000. godine, na polju suzbijanja nasilja nad ženama su veoma slabi. Zapostavlja se čak i ono što je jednostavno uraditi, a to su izmene Krivičnog zakonika. Nedopustivo je da se vodi takva kaznena politika koja štiti nasilnika, a žrtva ostaje nezaštićena. Kazne za krivična dela nasilja u porodici su blage, a i sami sudovi vode blagu kaznenu politiku i izriču kazne koje su bliže zakonskom minimumu. Dakle, neophodno je pooštravanje krivičnih sankcija i na normativnom planu i u sudskoj praksi. Jedino ostaje pitanje, zašto to do sada nije urađeno? SRS će kroz amandmane pokazati na koji način treba promeniti ovaj predlog zakona, ali ostaje suštinsko pitanje – kako će se obezbediti primena zakona? Po svemu sudeći, s ovim zakonom će biti isto što i s Ustavom i Poslovnikom, koje vi brutalno kršite kad god vam je to politički oportuno, a to smo na svojoj koži najbolje osetile koleginica Lidija Dimitrijević i ja. Nama vladajuća većina, odnosno Administrativni odbor, ne dozvoljava da podnesemo ostavke na mandat narodnog poslanika, tako da smo došle u situaciju da smo taoci samovolje vladajuće većine i da nas ona primorava da budemo poslanici protiv svoje volje. To je skandalozno i neverovatno i nije se desilo ni u jednom parlamentu u svetu, ali to je, nažalost, moguće u Srbiji koju vodi ovaj režim. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Snežana Stojanović-Plavšić.
Poštovane dame i gospodo, slažem se s nekim stavovima koji su ovde izneseni. Tačno je, ministra nema, državna sekretarka je ovde i saradnica iz Ministarstva, pa, kako reče koleginica Donka Banović, sudeći po tome, žene su jači pol. Jedan kolega je rekao da postoje različite statistike i da bi neke išle u korist muškarcima, odnosno da bi neke išle u korist ženama. Recimo, od 20 prijavljenih osoba koje žele da govore o ovom zakonu, sedam je muškaraca. Dakle, muškarci su ovde manje zastupljeni pol i fakat je da su žene mnogo više zainteresovane da u Srbiji brane prava žena. Šta iz toga možemo zaključiti? Da je potrebno da bude veći broj političarki, jer ukoliko bi žene u Srbiji čekale da muškarci zastupaju njihove interese, morale bi čekati bar duplo duže. Govorim u svoje lično ime i u ime stranke G17 plus, koja može da se pohvali da je lider u ovoj oblasti, ne samo što se tiče zastupanja prava žena, već što se tiče ostvarivanja prava žena, pre svega, kada govorimo o političkim pravima žena. Zašto? Zato što je G17 plus stranka koja je prva u Parlament uvela 30% žena, onda kada nije bilo ni obaveze da se na izbornim listama nađe 30% žena. To je bilo 2004. godine, pre nego što je ovakav zakon o izboru narodnih poslanika donesen. Danas poslanička grupa G17 plus u svom sastavu ima 32% žena. Što se tiče organa naše stranke, situacija nije ništa lošija, naprotiv, bolja je. Naime, u predsedništvu stranke G17 plus, od 17 članova, sedam su žene, što iznosi 41%, a od četiri potpredsednika stranke, tri su žene, što iznosi 75%. Šef Poslaničke grupe je žena. Dali smo ženu potpredsednicu Vlade, a u statutu naše stranke postoji obaveza da se u svim organima nalazi bar 30% manje zastupljenog pola. Zbog toga verujem da smo apsolutno pozvani kao poslanička grupa da podržimo jedan ovakav zakon i da pokušamo da ga učinimo još boljim, što smo i probali, preko amandmana. Ovo je moj treći mandat u Skupštini i od početka, kroz sva tri mandata, u Skupštini se vodila rasprava o tome da li je nama potreban poseban zakon o zaštiti ravnopravnog položaja žena i muškaraca i da li su zaista žene u Srbiji diskriminisane, da li se one nalaze u lošijem položaju od muškaraca. Danas smo mogli čuti različite ideje o tome. Neki su tvrdili da situacija nije takva, da su žene u Srbiji i do sada imale potpuno jednaka prava kao i muškarci. Ja bih se s tim složila u izvesnoj meri, imajući u vidu činjenicu da živimo u zemlji u kojoj su naše majke, u nekoj socijalističkoj prošlosti, zaista uživale mnogo veći obim ženskih prava nego što je to bilo moguće u mnogim zemljama Evrope i u mnogim zemljama sveta. To je činjenica. Mi to nasleđe baštinimo i to je jedna dobra polazna osnova za sve nas i, rekla bih, za naše kćeri i naše unuke. To je vreme u kome su žene mogle da se obrazuju jednako kao i muškarci, to je vreme u kome su žene podsticane da rade, da se zapošljavaju, a ne da ostaju kod kuće. To je vreme u kojem je ženama bilo dozvoljeno da slobodno planiraju porodicu, vreme u kojem po zidovima nisu ispisivane parole da je abortus ubistvo. Međutim, vremena se menjaju. Zašto nama sada treba zakon? Bar iz dva razloga. Prvi je zato što je, uprkos svim ovim pravima o kojima sam govorila, uvek postojao jedan vid skrivene diskriminacije nad ženama. U čemu se on ogledao? Kao što smo već imali prilike da čujemo, u oblasti zapošljavanja je često bilo situacija u kojima su žene diskriminisane i postavljana su im dodatna pitanja; ili su diskriminisane po osnovi svojih porodičnih planova, ili po osnovi svojih godina, ili po osnovi izgleda. Postojali su razni prikriveni oblici diskriminacije. Želim javno da kažem, mada ću to reći, verovatno, za one koji nas budu gledali negde noćas u tri, da, recimo, naša avio-kompanija JAT nema zaposlenu nijednu ženu pilota. Mi smo pre par godina imali posetuovde u Parlamentu žena pilota. U Srbiji one postoje, jako su sposobne i jako su dobro istrenirane i obučene. Nije im bilo lako da prođu kroz ovu obuku, ali nikada nijedna nije uspela da prođe konkurs, nikada nijedna uspela da se zaposli kao pilot, što ne znači da im to nije pošlo za rukom u nekim drugim zemljama. Dakle, naše žene piloti pilotiraju avionima švajcarskih kompanija, nekih drugih svetskih kompanija, ali ovde u Srbiji to nije bilo moguće. Žene u Srbiji su profesionalno često nevidljive i ja se tu zalažem apsolutno za korišćenje i rodno senzitivnog jezika, jer verujem da i profesije treba da se kažu u ženskom rodu. Nisu promenljivi samo oni jezici koji su mrtvi. To za Srbiju, srećom, ne važi. Dakle, jezik je jedna živa i promenljiva tvorevina. Postoje reči s različitim značenjem koje su iste u našem jeziku i to je nešto što je prihvatljivo. Pitanje je samo da li želite da to uradite ili ne želite i koja je svrha toga. Apsolutno se zalažem da žene budu vidljive i na ovaj način. Kako se žene prikazuju u javnosti, kako su prikazane u udžbenicima, kako se prikazuju, recimo, u reklamama, mislim da je to nešto što svi znamo. Ako gledate prosečnu srpsku reklamu, žena je prikazana kao osoba kojoj je jako stalo da dobro izgleda, pažljivo bira šampone za kosu i jako joj je stalo da ima bujnu i rastresitu kosu, zbog koje će je muškarci primetiti. Naravno, važno joj je da se dobro uda, i to za onog muškarca koji rešava sudbinu svetskih problema pijući pivo. Kada se srećno uda, onda je očajna ukoliko nije odstranila neku fleku, ili je, naprotiv, veoma srećna ukoliko je uspela da košulja njenog muškarca i dalje bude dovoljno crna. To je slika o ženama u našim reklamama, u našim medijima, u našoj javnosti. Ženski časopisi, uglavnom, govore o lepoti ili daju dobre recepte za to kako biti dobra domaćica. Drugi razlog, osim one prikrivene diskriminacije o kojoj sam govorila, svakako je povratak tradicionalnih i patrijarhalnih obrazaca u naše društvo koji, bojim se, pretenduju da budu dominantni, kao i uticaj crkve i širenja uticaja crkve na javnu sferu i obrazovni sistem. Zašto to nije dobro? Zato što nijedna religija, ma koja bila, nije donela mnogo dobra ženskim pravima. Uveli smo veronauku u škole i time omogućili da naše devojčice i naši dečaci uče o tome kako je žena biće drugog reda, da uče o tome kako je žena nastala iz jednog dela muškarca, to nije srce ili mozak, nego jedan mnogo značajniji deo – rebro, ali kada je već ostala tu da mu pravi društvo i da zadovoljava neke druge potrebe, ona je zagrizla jabuku greha i žena je, po tim učenjima, ta koja je odgovorna za greh čitavog čovečanstva. Naravno da je seks nešto što je dozvoljeno samo u svrhu rađanja dece. Moram da kažem još jedan svoj utisak iz jedne emisije na nekoj od naših televizija, kada je jedan, inače, ugledan profesor, koga sam do tada veoma poštovala, govorio o tome kako je jedna nesrećna devojčica, pod pretnjom da bude silovana, skočila sa ne znam kog sprata i izvršila samoubistvo. On je, neću reći s oduševljenjem, ali govorio je o tome kako je to čin izuzetne hrabrosti i kako tu devojku crkva želi da proglasi, ili proglašava sveticom. Zaista sam bila zgrožena, kao psiholog, kao majka, kao građanka ove države, da se devojčicama, devojkama šalje jedna poruka o tome da je smrt bolji izbor nego ono što bi tradicionalni obrazac nazvao gubitkom časti. Verujem da smrt nije bolji izbor ni za šta za mlade ljude i mislim da je jako važno da tu poruku svi zajedno njima šaljemo. Kao ishod svih ovih jačanja tradicionalnih obrazaca, imamo činjenicu da Ustav ne precizira da je pravo na slobodno odlučivanje o rađanju pravo žene. Imamo Porodični zakon koji donosi mnoga moderna rešenja, kao i ministar koji donosi mnoga moderna rešenja u oblasti zaštite ljudskih prava, ali Porodični zakon, tek na inicijativu poslanica u Skupštini Srbije donosi rešenje da žena odlučuje o rađanju. Ovaj zakon, takođe, ne govori o tome da žena odlučuje o rađanju, govori da muškarac i žena ravnopravno odlučuju o rađanju, ako se ne varam, možda je usvojen amandman. Međutim, Porodični zakon nije smetao Ustavu, uspeli smo to. Dakle, ovaj zakon govori da muškarac i žena ravnopravno odlučuju o rađanju deteta. Šta se dešava kada, recimo, ne mogu da se dogovore? Zakon o veštačkoj oplodnji je već neko spominjao. I tu smo imali probleme upravo zbog toga što se uvek pozivalo na neki drugi zakon. Kakva je situacija što se tiče statistike, o tome su već mnogi govorili. Plate muškaraca su za 16% veće od plata žena. Od onih koji napuštaju posao iz porodičnih razloga, 80% su žene. Nakon razvoda, deca bivaju poverena u 80% slučajeva ženama. Pri tom se ne zna da li onda one s tom svojom decom čine porodicu, jer porodicu definišemo kao zajednicu muškarca i žene. Imovina se u 77% slučajeva vodi na muškarce. Obrazovanje – 51% studentkinja su žene, ali magistri nauka, samo 36%, a doktori, 30%, što znači kako se stepen obrazovanja povećava i kako dolaze godine u kojima se formira porodica, opada broj žena u sistemu obrazovanja. Sudija je 60% žena, ali predsednika sudova samo 40%. Direktora je 20% žena. Predsednika upravnih odbora, 14%. Što se tiče politike, 2002. godine bilo je 12% žena u Parlamentu, sada nas ima 21%, i to je svakako i rezultat zakona u kome postoje obavezne kvote. Imamo predsednicu Parlamenta, a među potpredsednicima je 50% žena. Čestitam. Što se tiče lokala, u lokalnim organima vlasti, 2000. godine bilo je 7% žena, sada ih, nakon obaveze koja je uvedena od 30%, ima 21%. Ministarki je od 2000. godine bilo svega dve do četiri, u vladama do sada, sada ih ima pet, što iznosi 18,5%. Od tih pet, tri su iz G17 plus, to moram da kažem. Državnih sekretara ima 22,7%, a pomoćnica 42,6%. Ovde imate onaj obrnuti trend – kako pada moć, tako raste broj žena, kako raste broj poslova koje treba obaviti za ministra, tako raste broj žena. Vrlo logično. Sada mi dozvolite da vam na jednom primeru nešto pročitam. Ovako se jedna osoba obraća drugoj osobi. "Gospođo, stvarno nešto želim, ali niste pogodili šta želim. Kada bih bio maliciozan kao vi, pa možda pretpostavio šta vi želite, možda bi vam se čak i svidelo". Ako pretpostavimo da se ovako obraća jedan muškarac jednoj ženi negde gde su sami, ona, naime, ne odgovara ništa na ovo, možemo da pomislimo da on njoj govori o nekim svojim željama, s nekim aluzijama, i to je sve u redu. Međutim, ako vam kažem da se ovaj razgovor odvija pred javnošću, pred velikim delom javnosti, a da je gospođa psihijatar, onda biste mogli da pomislite da ona ćuti zato što se pita šta je problem s muškarcem koji mora da koristi milionski auditorijum da bi izrazio svoje želje. Ali, ovde se radi o stenogramu Skupštine Srbije. Dame i gospodo, na ovaj način obraća se jedan šef poslaničke grupe predsednici Parlamenta. Naravno da ovo obraćanje nije obraćanje jednog muškarca jednoj ženi, nego je to obraćanje jednog šefa parlamentarne stranke predsedniku Parlamenta, instituciji države Srbije, i možemo da tumačimo da on time poručuje ženama Srbije da njima nije mesto da budu predsednice Parlamenta, već da treba prosto da budu tu da bi muškarci projektovali svoje želje na njih. To je ono što je neprihvatljivo. Dakle, to je ono protiv čega mora da se bori ovaj zakon. Dame i gospodo, parafraziraću mišljenje jedne ''borkinje'' za ljudska i ženska prava – da društvo u kome nisu u punoj meri ostvarena ženska prava nije manje žensko, nego da je ono manje ljudsko. Imajući to u vidu, kao i činjenicu da G17 plus, kao što sam na početku rekla, već primenjuje ovaj zakon od svog osnivanja, uz izmene koje su prihvaćene i naše amandmane, koji su, verujem, prihvaćeni, podržaćemo donošenje ovog zakona. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Saša Maksimović. Izvolite.
Dame i gospodo, narodni poslanici, zakon o ravnopravnosti polova je jedan neophodan i izuzetno bitan zakon iz seta diskriminatornih zakona, kojim će se kompletirati antidiskriminativni zakoni u Srbiji. Kao takav, morao bi biti usklađen s opšteprihvaćenim pravilima međunarodnog prava, potvrđenim međunarodnim sporazumima RS i Ustavom Republike Srbije, koji jemči ravnopravnost polova, što većim delom i jeste, ali ne i sasvim. Ovaj zakon je na dnevnom redu Parlamenta Srbije iz četvrtog pokušaja i nije zaslužio, niti je oblast koju on pokriva nebitna, da bude ovako konfuzan, nepotpun i usvojen reda radi, i to 30 godina od usvajanja Konvencije o uklanjanju svih oblika diskriminacije žena. Ne kasnimo za svetom mnogo, nekih 30 godina, a, bogami, za zemljama u okruženju, takođe. Primera radi, BiH je 2003. godine usvojila ovakav zakon na parlamentarnoj skupštini BiH, a čak i parlament, da ne ulazim u – to postojeće ili nepostojeće države itd., parlament Kosova je usvojio ovakav zakon 2004. godine. To u njihovom slučaju možda ništa ne znači, ali se plašim da usvajanjem ovakvog zakona neće značiti ništa ni u Srbiji. S druge strane, konfuznost zakona i loša formulacija nisu čudo, jer me ovakav zakon podseća na Vladu RS, koja je, takođe, konfuzna. Broj od 101 amandmana, bar koliko sam izbrojao, ne znam da li sam uspeo sve da ih prebrojim, da ih sve poređam kako treba, od toga, čak, 30-ak amandmana iz stranaka vladajuće grupacije, na predloženih 57 članova, od koliko se zakon sastoji, najbolje govori o kvalitetu Predloga zakona i mišljenju narodnih poslanika o njemu. Zakon o ravnopravnosti polova mora biti primenjiv. Kao što sam rekao, mora biti u skladu s evropskim i svetskim standardima. Pre svega, mora biti usklađen sa drugim zakonima RS, počev od Zakona protiv diskriminacije, što u slučaju predloženog teksta zakona nije slučaj. Osnovna zamerka koja se provlači kroz ceo zakon, neodređenost i neobaveznost zakona, jesu formulacije tipa „treba da nastoji“, a ne „dužan je“. Time se ostavlja mogućnost subjektima da ignorišu pojedine članove zakona, ili čak ceo zakon, što pokazuje da ne postoji politička volja Vlade za primenu tog zakona, da ne postoji svest o potrebi uvođenja principa, politike i mera koje se donose i sprovode u sistemska rešenja i njihovo sprovođenje, već da se zakon donosi zbog ispunjavanja kriterijuma EU, a ne zbog potrebe ili želje Vlade da se uvede ravnopravnost polova. Sada je 20 časova i 38 minuta. Ovaj snimak će ići negde oko pola tri, tri ujutru. Ministar nije prisutan. Toliko o mišljenju Vlade o važnosti ovog zakona. Što se tiče samog zakona, ako ga detaljno analiziramo, videćemo da su tek pojedini članovi zakona adekvatni temi na koju se odnose. Ako krenemo od člana 1, zamerka je da član 1. ne daje definiciju ravnopravnosti kao pojma koji se odnosi na ceo zakon, već postoji uopštena formulacija kojom se uređuje stvaranje jednakih mogućnosti. Zatim, u članu 2, koji garantuje poštovanje međunarodnih standarda i ustavno jemstvo, izostala je obaveza države da redovno izveštava međunarodna tela o ostvarivanju ravnopravnosti polova, što bi se moglo tumačiti kao sloboda države da nepotpuno i nedosledno poštuje obaveze preuzete potpisivanjem međunarodnih ugovora i konvencija. Primer bi bila Konvencija o uklanjanju svih oblika diskriminacije žena i 2006. godina, kada je podnet inicijalni izveštaj za državu Srbiju u periodu od 1992. do 2006. godine, u kome se navodi da Srbija nije izveštavala o uklanjanju oblika diskriminacije više od 10 godina. Vrlo sporan je i član 4, u kome se definicija diskriminacije razlikuje od definicije date u Zakonu o zabrani diskriminacije. Istina, ne radi se o nekim velikim razlikama, ali je, u svakom slučaju, definicija u Predlogu zakona o zabrani diskriminacije jasnija. U ovom je mnogo lošija, da ne kažem nesretnija. Primer: stav 3. člana 4. predstavlja lošu interpretaciju člana 8. Zakona o zabrani diskriminacije, koji reguliše povredu načela jednakih prava i obaveza. S obzirom na to da je napisan vrlo uopšteno, neophodno ga je bilo uskladiti sa Zakonom o zabrani diskriminacije, iz razloga što ovaj zakon jasnije definiše povredu načela prava i sloboda, ili nametanja obaveza, jer kaže da se neopravdanim uskraćivanjem prava i sloboda ne uskraćuje ili nameće drugom licu ili grupi lica u sličnoj situaciji, ako su cilj i posledica preduzetih mera neopravdani i kao ako ne postoji srazmera između preduzetih mera i cilja koji se ovim merama ostvaruje. U članu 4. Predloga zakona o ravnopravnosti polova, u stavu 3, stoji da se pod neopravdanim razlikovanjem, isključivanjem, ograničavanjem i postupanjem, ili drugim preduzetim merama, u smislu ovog zakona, naročito smatra – ako preduzeta mera nije opravdana zakonitim ili legitimnim ciljem, to je tačka 1. Sada bih voleo da mi neko od vas objasni kakva je to zakonita i legitimna diskriminacija? Meni taj pojam uopšte nije jasan. Da li diskriminacija može biti legitimna zakonito i da li se u tom slučaju naziva diskriminacijom? Može, po vašoj definiciji. Ono što je potpuno neverovatno, jeste član 11, koji određuje obavezu poslodavca da obezbedi jednake mogućnosti i tretman za sve zaposlene, bez obzira na pol. Ovo ne bi bio problem da nije definicije poslodavca u članu 10. stav 1. tačka 8), koja kaže da je poslodavac pravno ili fizičko lice koje zapošljava, odnosno radno angažuje jedno ili više lica, osim organa javne vlasti. Šta ovo znači? Da li ovo znači da ovaj zakon nameće obaveze privatnim poslodavcima, dok organi javne vlasti nemaju obaveze po njemu? Imaju obaveze, ali zašto to u zakonu stoji drugačije? U Predlogu zakona je to drugačije. To stoji u čl. 10. i 11. ovog zakona. Ne znam kakvo je obrazloženje, ali tako piše. Da li to znači da određeni zakoni ne važe za državu i organe javne uprave, a, s druge strane, da li to znači da zaposleni u organima javne vlasti ostaju bez garancije jednakih mogućnosti i tretmana, bez obzira na pol? Postavlja se pitanje – iz kog razloga se nameću mnogobrojne obaveze privatnim poslodavcima, a da pri tom ista pravila ne važe za državu? Ako pogledamo član 13. Predloga zakona, u kome stoji da je poslodavac koji ima u radnom odnosu više od 500, vi ste prihvatili amandman u kome stoji 50, zaposlenih na neodređeno vreme, dužan da usvoji plan mera za otklanjanje ili ublažavanje neravnomerne zastupljenosti polova za svaku kalendarsku godinu, a najkasnije do 31. januara, onda dolazimo do činjenice da će se ovakva odredba odnositi, dobro, u onom slučaju bi bilo na mali broj preduzeća, sada, na dosta veći broj, ali su to preduzeća koja neće morati poštovati ovaj zakon, jer zašto bi ga, na kraju krajeva, poštovali, ako za državu, kao najvećeg poslodavca, ovaj zakon ne važi? Koji je smisao usvajanja ovog zakona? Da bi Vlada mogla da opravda ove besmislice, pobrinuo se član 14, odnosno Vlada, pisanjem člana 14, koji se odnosi na organe javne vlasti u pogledu zastupljenosti manje zastupljenog pola, i to najmanje od 30% u svakoj organizacionoj jedinici, na rukovodećim mestima i u organima upravljanja i nadzora. Problem je što ta formulacija nije postavljena kao obaveza, jer stoji: „treba da nastoje“, a ne: „dužni su“. Što se tiče člana 15, u kojem stoji da prilikom javnog oglašavanja poslova i uslova za njihovo obavljanje i odlučivanja o izboru lica koja traže zaposlenje radi zasnivanja radnog odnosa ili drugog vida radnog angažovanja, nije dozvoljeno pravljenje razlike po polu, nije precizirano na koga se to odnosi. Jasno je, u stvari, da se odnosi na privatne preduzetnike, a ne na državu. Posebno je neophodno da država, odnosno njeni organi, budu obavezni da prilikom javnog oglašavanja poslova, zasnivanja radnog odnosa i radnog angažovanja, poštuju pravila zabrane diskriminacije po polu, kako bi država bila ta koja daje pozitivan primer u primeni zakona, a ne da organi javne vlasti budu izuzeti, ili država sama. Sada biste rekli da nije tako, međutim, član 54, iz kaznenih mera, vrlo jasno kaže – novčanom kaznom od 10.000 do 100.000 dinara kazniće se za prekršaj poslodavac sa svojstvom pravnog lica ako, tačka 4), prilikom javnog oglašavanja poslova, uslova za njihovo obavljanje i odlučivanja o izboru lica radi zasnivanja radnog odnosa ili drugog vida radnog angažovanja, napravi razliku po polu. Odnosi se na član 15. Međutim, opet se vraćamo na onu definiciju poslodavca, gde je poslodavac svako pravno i fizičko lice, osim organa javne vlasti. Na veći deo članova između 15. i 41. ima manjih zamerki, ne na sve, naravno, ali o njima ću u raspravi u pojedinostima. Sada dolazim do člana 41. Iz kog razloga smatram da je član 41. besmislen u ovakvom obliku? Mislim da je vrlo loše napisan, a sada ću vam obrazložiti zašto. Član 41. kaže – informacije putem sredstava javnog informisanja ne smeju sadržavati, niti podsticati diskriminaciju zasnovanu na polu. Ovo je u redu. Međutim, stav 2. kaže – odredbe stava 1. ovog člana odnose se i na sve vidove reklama i propagandnog materijala. Ova odredba je vrlo diskutabilna u tumačenju ravnopravnosti ili diskriminacije. Da to vrlo plastično sada objasnim. Da li to, recimo, znači, pošto mi je gospođa koja je prethodni govornik bila dala jednu lepu ideju kakav bi primer mogao da upotrebim, da je u svim reklamama za deterdžente, koje, naravno, u najvećem broju reklamiraju žene, možda u nekom procentu 99%, ako nije i 100%, to diskriminacija? Da li, recimo, bilo koji muškarac, ako smatra da je diskriminisan time što nije dobio posao reklamiranja deterdženta, ima pravo da pokrene postupak pred nadležnim sudom protiv marketinške agencije ili sredstava informisanja, u skladu s članom 15, odnosno članom 54. ovog zakona? Znam da nije ovo bio cilj ove odredbe, ali ona se na taj način može tumačiti. Baš vam je to bio cilj? Može? Znam da može, ali da li je to bio cilj ove odredbe, ili je to trebalo bolje pojasniti? Znači, ako ja želim da reklamiram deterdžent, ja sam diskriminisan jer je primljena žena, pošto svaki normalan poslodavac, odnosno vlasnik marketinške agencije, neće smatrati da ću ga ja dolično prezentovati, mislim, taj deterdžent. Takvo je moje viđenje, možda se vi ne slažete sa mnom. Stav 3 – sredstva javnog informisanja dužna su da kroz svoje programe razvijaju svest o ravnopravnosti zasnovanoj na polu, kao i da preduzimaju odgovarajuće mere radi izmene društvenih i kulturnih obrazaca, običaja i svake druge prakse, koji uslovljavaju stereotipe, predrasude i diskriminaciju utemeljenu na ideji o podređenosti, odnosno nadređenosti određenog pola. Ova odredba je dobro zamišljena, ali tu ne postoji mehanizam kontrole koji bi predvideo ovakve obaveze. Ovim zakonom, naravno, nije ni predviđeno telo koje će se brinuti o njegovom poštovanju, pa se može pretpostaviti da će mediji isključivo na dobrovoljnoj osnovi poštovati ovaj zakon. Da li postoji drugi mehanizam, ili će dobrovoljno? Znači, može, a i ne mora. U ovom zakonu sve može, a ne mora. Ono što je veliki propust zakonopisca jeste nepostojanje mehanizama za zaštitu ravnopravnosti polova na svim nivoima, počev od lokalnih samouprava, zaključno sa Vladom Republike Srbije, što bi se moglo protumačiti neiskrenošću ili, u najboljem slučaju, nezainteresovanošću države za realan problem. I sama Vlada priznaje problem, i to osnivanjem Saveta za ravnopravnost polova, i zalaže se, ali izgleda samo deklarativno, kako stoji u obrazloženju razloga za donošenje zakona, za stvaranje odgovornog normativnog okvira. Mislim da ćete se složiti, ako ništa drugo, barem ženski deo Skupštine, da ovaj zakon i oblast na koju se zakon odnosi zaslužuju mnogo ozbiljniji pristup. Da ponovim, ovo je četvrti put da je ovaj predlog zakona o ravnopravnosti polova u proceduri, i dalje jednako nepotpun i u velikoj meri neadekvatan za jedan antidiskriminacioni zakon, koji bi, u stvari, trebalo da bude ''krovni'' zakon. Moj predlog je da ga povučete iz procedure, neka bude i peti put pred nama ako treba, ali bi bilo bolje ne da ispravite ovaj, nego da napišete novi, neki koji bi se primenjivao, jer za ovakav zakon poslanici SNS-a ne da ne žele, nego ne mogu da glasaju, jer zakon je loš dokle god u njemu stoji da sve može, a ne mora. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević, a posle nje, Jadranka Jovičić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, slušajući izlaganje narodnih poslanika o Predlogu zakona o ravnopravnosti polova, dolazim do zaključka da oko nekih stvari treba da se zapitamo. Da li neki ljudi koji ovde predstavljaju narodne poslanike, ona druga polovina narodnih poslanika, baš stvarno ništa ne zna, kao da ne živi u Srbiji? Ovde se čulo nekoliko političkih referata koji podsećaju na dodvorničke referate partijskim šefovima. Vrlo malo njih se dotaklo suštinskih problema koji se u ovom zakonu pojavljuju. Suštinska primedba je – neprimenljivost ovog zakona u Srbiji, zbog opštih okolnosti koje nisu kompatibilne s normama koje zakon predviđa. Zato smatramo da zakon neće imati realnu primenu u praksi. Zašto to kažem? Zbog građana Srbije koji će, nažalost, i SRS zbog toga žali, ovaj TV prenos moći da gledaju tek u neko zlo doba noći, koji treba da čuju da se SRS zalaže za rešavanje ovog problema ravnopravnosti polova i da svojim primedbama i kritikama želi da doprinese da ovaj zakon može da se primeni u praksi, a ne da ostane mrtvo slovo na papiru, ili da se nekoliko puta donosi, kao što se neki zakoni u ovoj skupštini donose. U vezi s ovim je i pitanje koje je bilo namenjeno ministru, gospodinu Ljajiću, međutim, njega nema, pa može neko drugi da mi odgovori. Kako će se zakon primenjivati kada se u obrazloženju, u četvrtom odeljku, koji se odnosi na obezbeđivanje finansijskih sredstava, navodi da za sprovođenje ovog zakona nije potrebno obezbediti finansijska sredstva iz budžeta Republike Srbije? Ovaj zakon ne nudi sigurnost, naročito danas, u vreme ekonomske krize, ni ženama, ni muškarcima. Žene u Srbiji danas čine 51,4% opšte populacije, dok su muškarci manje zastupljeni pol. Plašim se zbog toga da im se ovaj predlog zakona o ravnopravnosti polova ne vrati kao bumerang, kao emancipacija, kao mnogim ženama kojima se vratila. Kao psihijatar, naslušala sam se mnogo tužnih priča žena koje su uspešne, koje su sposobne, koje su sve u životu uspele, završile fakultet, dobile lepo radno mesto, a onda su napunile 40 godina i shvatile da nemaju porodicu, da nemaju decu, da nemaju okruženje s kojem bi živele i da nemaju, na kraju krajeva, ni partnera. Zbog toga smatram da ovaj zakon može da se vrati kao bumerang, o tome je govorila i gospođa Donka, prilikom zapošljavanja muškaraca na nekim poslovima, kao što je u zdravstvu, u oblasti socijalnog osiguranja, u prosveti, gde ima mnogo više žena, a mnogo manje muškaraca. U obrazloženju zakona ste napisali da zakon o ravnopravnosti polova pripada grupi antidiskriminatornih zakona i da uređuje bliže Ustavom zajamčeno pravo na ravnopravnost polova. Zakon je, pre svega, izostavio jednu manje brojnu populaciju, a to su muškarci, mogu reći, vrlo diskriminisanu. O tome sam govorila u izdvojenom mišljenju – ono što jeste istina i što ne smemo da zaboravimo. Mi ovde donosimo neke ljudske zakone, ali postoje zakoni prirode koji su iznad svih nas. To je ono što moramo poštovati i ne smemo se rugati prirodi. Navešću samo neke članove koji jasno vrše diskriminaciju muškog pola. To je član 29, koji se odnosi na nasilje u porodici, stav 2. tačka 2): "Diskriminacijom se ne smatraju posebne mere i programi namenjeni zbrinjavanju žena žrtava nasilja, u cilju sprečavanja nasilja. Žrtve nasilja su najčešće žene i deca, ali mogu biti i muškarci, pa tu ne treba vršiti diskriminaciju, tim pre što je nasilje u porodici, kao jedan od oblika kriminaliteta i devijantnog ponašanja, regulisano pravnim normama koje postoje u krivičnom i prekršajnom zakonodavstvu Srbije, član 194. Kaznenog zakona Republike Srbije, zatim član 2. Zakona o prekršajima, čl. 6. i 12. Zakona o javnom redu i, na kraju, 2005. godine, usvajanjem Porodičnog zakona, kojim je ustanovljen sistem porodičnih pravnih normi, tako da je nasilje u porodici izričito zabranjeno, a članovima porodice je izričito priznato pravo na zaštitu od nasilja u porodici. Ne bih vas u ove kasne sate ponovo opterećivala problemima koji postoje u zdravstvu, ali ti problemi su možda mnogo veći od problema što se tiču ovog sadašnjeg gripa. To je velika stopa morbiditeta i mortaliteta kod muškaraca i velika stopa umiranja, kako muškaraca, tako i žena, posebno muškaraca u najproduktivnijim godinama života. Da bi ravnopravnost polova postojala u praksi, ne samo na papiru, ona mora da postoji u svim sferama života, a posebno ne sme da postoji diskriminacija u oblasti zdravstvene zaštite. U članu 25, koji se odnosi na radno vreme ustanova socijalne i zdravstvene zaštite, diskriminiše se muški pol: "Ustanove socijalne zdravstvene zaštite i druge ustanove koje se bave zaštitom žena i dece dužne su da organizaciju rada i raspored radnog vremena prilagode potrebama korisnika". Ovaj predlog zakona, na način na koji ste ga napisali, s neusklađenosti odredaba, neprilagođenosti termina i pojmova utvrđenih ovim zakonom, ostaje nejasan i ostaje nejasno šta sve izrazi i pojmovi koji su upotrebljeni u ovom zakonu znače. Ono što je već govoreno u ovoj sali, aneprihvatljivo je i za SRS, to je da ovaj zakon može da bude predmet različitog tumačenja, a time i predmet zloupotrebe i manipulacije, a to su norme koje regulišu ljudska prava, a neprecizne su, s nejasno utvrđenim standardima. Na primer, u članu 14, koji se odnosi na jednaku dostupnost poslovai položaja, kaže se: "Organi javne vlasti treba da nastoje". Zatim, član 21, koji se odnosi na kolektivno pregovaranje, kaže: "Sindikati i udruženja poslodavaca treba da nastoje". Član 32, ravnopravna zastupljenost polova, kaže: "Ovlašćeni predlagač dužan je da nastavi". Znači, ovo su sve preporuke, odnosno deklaracije, a nemaju pravnu normu. Ovo ne sme da bude praksa ni u jednoj oblasti pravne nauke, naročito u praksi ljudskih prava. Sada bih htela nešto da kažem o mehanizmima kojima se sprovodi Zakon o rodnoj ravnopravnosti. Pored ovih Vladinih mehanizama, o kojima je na početku govorio gospodin ministar, postoji i parlamentarni mehanizam za sprovođenje ravnopravnosti polova, a to je Odbor za ravnopravnost polova. Neprihvatljivo je da se u ovom zakonu nigde ne spominje Skupština Republike Srbije, odnosno Odbor za ravnopravnost polova, koji je parlamentarna struktura uspostavljena da promoviše, unapređuje i osigurava ravnopravno učešće žena i muškaraca u svim sferama javnog i političkog života. Neprihvatljivo je da u Vladinom mehanizmu za ravnopravnost polova, udruženja čiji su ciljevi vezani za unapređenje ravnopravnosti polova imaju svoje predstavnike u radnom telu Vlade nadležnom za ravnopravnost polova, to se odnosi na član 49. stav 3, a da nijedan član zakona ne predviđa mogućnost da nadležni skupštinski odbor ima nadzor, odnosno kontrolu nad primenom zakona. Ovo je nedopustivo i znači da Skupština treba samo da donese ovaj zakon. Skupštini niste dali mogućnost da preko nadležnog odbora ima svoje mesto u praksi, koje joj pripada. Na taj način ste potpuno isključili parlamentarni mehanizam koji treba da vrši nadzor i kontrolu nad primenom zakona. Tako ste, ne po prvi put, zapostavili Narodnu skupštinu Republike Srbije kao ključnu instituciju parlamentarne demokratije. Još bih htela da kažem o lokalnoj samoupravi. Uprava za rodnu ravnopravnost je tek tokom 2008. godine započela aktivnosti u cilju angažovanja lokalnih tela zaduženih za polnu ravnopravnost. Lokalna vlast, kao aspekt vlasti koji je najbliži građanima, predstavlja najpogodnije tlo za borbu protiv diskriminacije i za propagiranje žena i muškaraca. Član 39. se odnosi na obaveze organa jedinica lokalne samouprave. Ovaj član je dosta površan, naročito stav 2, koji glasi: "Organi jedinica lokalne samouprave podstiču i unapređuju ravnopravnost polova". Šta znači "podstiču", a šta znači "unapređuju", ukoliko unapređuju? U Srbiji, ni u trećini opština i gradova ne postoje nadležni organi jedinica lokalne samouprave koji se bave pitanjima ravnopravnosti polova. Smatram da bi trebalo konkretno definisati mehanizme polne ravnopravnosti u lokalnim sredinama. Na kraju, ovo su sve razlozi zbog kojih SRS ne želi da podrži ovaj zakon, a istovremeno ne želimo nijednog trenutka da osporimo smisao i značaj ravnopravnosti polova.
Reč ima narodna poslanica Jadranka Jovišić, a posle nje, narodna poslanica Lidija Dimitrijević.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici i poslanice, pred nama je danas Predlog zakona koji će, ukoliko se usvoji, biti u grupi antidiskriminatornih zakona i urediće bliže Ustavom zagarantovano pravo na ravnopravnost polova. Bitno je naglasiti da proces pridruživanja Srbije EU zahteva od nas da donesemo jedan ovakav zakon. Brojni su međunarodni akti usvojeni kako od strane UN-a, tako i od Saveta Evrope, koji se bave pitanjem ravnopravnosti polova, afirmišu ga, uređuju i preporučuju, kako zemljama koje su članice, tako i zemljama koje će to tek postati. Tako te zemlje mogu neka dobra pravna rešenja i institute da uvrste u svoje unutrašnje pravo. Takođe, bitno je naglasiti da ovaj zakon vrši, u stvari, normiranje principa jednakih mogućnosti, i to u brojnim oblastima, a to su – zapošljavanje, zdravstvena i socijalna zaštita, obrazovanje, kultura, sport, politički i javni život. Takođe se garantuje i sudska zaštita, ukoliko se bilo koji od ovih principa ravnopravnosti prekrši. Ono što se, takođe, mora naglasiti, jeste da je ravnopravnost polova jedna od osnovnih tekovina UN-a. Ove godine se navršava 30 godina od kako je doneta Konvencija o zabrani bilo koje vrste diskriminacije nad ženama. Ovu konvenciju je ratifikovalo 90% zemalja članica, a među njima je i naša država. Godine 2007, država Srbija je podnela jedan inicijalni izveštaj Komitetu UN-a o ovom pitanju i, na osnovu zaključaka koje je taj komitet uradio, doneti su i zaključci da naša država treba jedan ovakav zakon da donese što pre. Bitno je naglasiti da će nadzor nad primenom ovog zakona imati Ministarstvo za rad i socijalnu politiku. Međutim, to da li će se primena u potpunosti ostvariti zavisi i od svih nas pojedinačno. Svako od nas lično treba da bude svestan koliko je ovo pitanje važno, ne samo zbog toga što smo poslednja zemlja u regionu koja ovakav zakon donosi, već najviše zbog toga što DS zna koliko je pitanje rodne ravnopravnosti bitno za svako društvo, a za ovo naše posebno. DS će u danu za glasanje za ovaj zakon glasati. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Lidija Dimitrijević. Posle nje, narodna poslanica Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, bilo bi zaista dobro kada bi se stvarnost u Srbiji mogla popraviti time što će se napisati jedan zakon od 57 članova, reći da su svi ravnopravni pred zakonom i Ustavom i da su svi dužni da to poštuju. Sve bi bilo u redu da Srbija poslednjih godina nije postala država u kojoj se zakoni donose, ali se ne poštuju i ne primenjuju. Javni i privatni sektor su povezani neraskidivim korupcionim vezama na svim nivoima, pa je većini građana Srbije život veoma težak, a žene su posebno u nezavidnom položaju. Stvarnost u Srbiji izgleda ovako. Proces tranzicije, koji kod nas predugo traje, učinio je, između ostalog, da žene u Srbiji budu te koje će podneti najveći teret ovog procesa. Statistički podaci pokazuju da je srpska žena najčešće diskriminisana u oblasti rada i zapošljavanja. Sredinom prošle, 2008. godine, na evidenciji Nacionalne službe za zapošljavanje bilo je više od 417 hiljada žena, što čini oko 54% od ukupnog broja nezaposlenih. Kada govorimo o ovim podacima, moramo uzeti u obzir to da Nacionalna služba za zapošljavanje stalno briše s evidencije mnoga lica koja zakasne sa prijavljivanjem nekoliko dana i iz mnogo drugih razloga, a neretko se nezaposlenim licima koja žive u zajedničkom domaćinstvu s vlasnikom imovine na koju se plaća katastarski prihod, tj. koji se bavi poljoprivrednom proizvodnjom, savetuje da nema potrebe da se prijavljuju na evidenciju nezaposlenih, jer im to ne znači ništa u ostvarivanju prava na zdravstvenu zaštitu, prava na dečiji dodatak i nekih drugih prava, pa nema potrebe da prave gužvu. Zato je ovaj podatak netačan, jer je realan broj nezaposlenih žena, nažalost, i muškaraca veći od zvaničnog podatka. Pored toga, u međuvremenu je došlo i do otpuštanja velikog broja nezaposlenih. Dalje, žene pre dobijaju otkaze, duže čekaju na novo zaposlenje, manje su plaćene od muškaraca i češće izložene mobingu. U najtežem položaju se nalaze žene bez obrazovanja, ali i žene na selu koje se bave poljoprivredom. One, praktično, predstavljaju besplatnu radnu snagu. Ništa nije lakše ni mladim devojkama, čije je zaposlenje najčešće uslovljeno atraktivnim izgledomi odlaganjem materinstva. Zakon o zapošljavanju se otvoreno krši, jer mnogi poslodavci bez ikakvog ustručavanja, bez straha od sankcija zbog kršenja zakona, oglašavaju slobodna radna mesta na taj način što napišu u oglasu da je za to radno mesto potreban muškarac star do 40 godina, ili mlada žena privlačne spoljašnosti. Šta da rade muškarci koji imaju 41 i više godina, ostali su bez posla, a imaju porodicu i decu o kojoj treba da brinu? Šta da rade mlade žene i one ne baš tako mlade čija spoljašnost nije u skladu s nečijim stručnim mišljenjem o tom vrlo bitnom elementu započinjanja posla, izgleda, bitnijem od diplome fakulteta, radnog iskustva i radne sposobnosti? U privatnom sektoru, najveći broj žena radi u tzv. sivoj zoni. Ovde je broj žena veći u odnosu na broj muškaraca. One najčešće nemaju potpisan ugovor o radu, ne uplaćuju im se doprinosi, socijalno i zdravstveno osiguranje. Plaćene su ispod zakonskog minimuma, nemaju definisano radno vreme. Rade prekovremeno, i subotom i nedeljom. Mnogi poslodavci otvoreno zahtevaju da prilikom zaposlenja žena potpiše izjavu da ne čeka dete i da to neće činiti narednih nekoliko godina. Mnoge žene, zbog teškog materijalnog položaja svoje porodice, pristaju na ovakve ucene, a niko ne razmišlja o tome da nam kao narodu ozbiljno preti bela kuga. Sve su češće porodice sa samo jednim detetom, jer srpska majka ne želi da čeka da primi dečji dodatak da bi kupila svojoj bebi ''pampers'' pelene ili mleko, ili detetu koje ide u školu, ranac, patike ili jaknu. Srpska žena želi da sačuva dostojanstvo srpske porodice i mnogo puta prihvata poslove koji su za nju preteški, često u neljudskim uslovima, samo da bi imala kakvu-takvu platu. Takođe, srpska žena je spremna da prihvati odgovorne i rukovodeće poslove, da stane na čelo kompanije, da formira i vodi svoje preduzeće i da pored svega ne trpi porodica, jer se kod nas poslovi vezani za kuću i decu, uglavnom, smatraju ženskim. Želim da se posebno osvrnem na član 24. stav 3. tačku 2) Predloga zakona o ravnopravnosti polova, koja kaže da zdravstvena zaštita žena obuhvata naročito zdravstvenu zaštitu u vezi sa planiranjem porodice, u toku trudnoće, porođaja i materinstva. One žene koje imaju sreće da ne rade na crno i u vreme kada čekaju dete moraju da odu na bolovanje, prema Zakonu o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti, primaju naknade i zarade u iznosu od 65% svoje zarade, kao i u slučajevima kada se radi o bilokakvom drugom bolovanju. Ovaj predlog zakona o ravnopravnosti polova, ovom svojom odredbom, zalaže se za veće prava žena u toku trudnoće, ali onda se dolazi u suprotnost s važećim zakonom o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti. Prema nekadašnjim odredbama tog zakona, zaposlenoj ženi je odsustvo sa rada u vreme trudnoće bilo isplaćivano u iznosu od 100% njene zarade. Pre nekoliko godina, ovaj iznos je smanjen na 65%, kao i kod svih ostalih bolovanja, i to se u praksi pokazalo kao antipopulaciona mera, a činjenica je da natalitet konstantno opada. Na kraju, želim da govorim o onome što je napisano u obrazloženju Predloga zakona o ravnopravnosti polova. Između ostalog, piše da je donošenje antidiskriminatorskih zakona važan korak u procesu evropskih integracija. Obraćam se, u ime SRS-a, pitanjem predstavnicima vladajuće većine, pre svih, predsedniku Skupštine, jer je ona odgovorna za primenu Poslovnika o radu Narodne skupštine, mada trenutno nije prisutna – kako će se Srbija integrisati u evropske tokove kada ima Skupštinu, a skupština predstavlja najviše zakonodavno telo, koja u svom radu krši osnovna ljudska prava, koja diskriminiše narodne poslanike? Neću reći da je to diskriminacija po osnovu pola, ali da se radi o diskriminaciji, to je evidentno, i to po osnovu političkog uverenja. Podsetiću da je u odredbama člana 21. Ustava Republike Srbije, koji se odnosi na ljudska i manjinska prava i slobode, propisano da su pred Ustavom svi jednaki i da je zabranjena svaka diskriminacija po bilo kom osnovu. U stavu 3, između ostalog, piše – i po osnovu političkog uverenja. Svi smo svedoci da se ove odredbe Ustava najgrublje krše u samom radu Narodne skupštine, i to samo onda kada se radi o poslanicima SRS. Još jednom ću podsetiti da su 31. avgusta ove godine predsedniku Narodne skupštine uredno predate moja i ostavka moje koleginice Elene Božić-Talijan na mandat narodnog poslanika. Bez ikakvog utemeljenja u odredbama Poslovnika o radu Narodne skupštine, zakona i Ustava, Administrativni odbor Narodne skupštine je doneo odluku da ne postoje uslovi za prestanak mandata. Podsećam da su sve ostavke koje su podnosili narodni poslanici drugih političkih partija bile prihvaćene i, umesto njih, političke partije su popunile upražnjena mesta drugim narodnim poslanicima sa svojih lista. Ovo pravo jedino je uskraćeno SRS-u. Sve priče o namerama sadašnje srpske vlasti da se bori protiv diskriminacije, tako što će donositi antidiskriminacione zakone, padaju u vodu upravo u ovom domu, najvišem zakonodavnom telu, jer se ovde, pored diskriminacije koja se vrši nad dva narodna poslanika, vrši diskriminisanje čitave jedne političke partije, SRS-a. Još jedino želim da istaknem to da je SRS politička partija koja ne prenaglašava ravnopravnost, jer se kod nas ravnopravnost podrazumeva sama po sebi. Kod nas ne postoji odvojen forum žena, niti radikalna omladina. Svako punoletno lice može postati član SRS-a, a jednakost među ljudima je nešto što se podrazumeva. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović. Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi je 25 minuta. Ona je poslednja prijavljena na listi govornika. Izvolite.
Gospođo potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, učiniće se nekome da neće imati smisla i svrhe da govorim sada, pošto će ovo biti u odloženom prenosu, po nekoj našoj proceni, u tri sata posle ponoći. Međutim, kao odgovoran poslanik i kao pripadnik SRS-a, želim da iskoristim ovo vreme da ukažem na još neke okolnosti i propuste u predloženom zakonu i na aspekte ravnopravnosti polova u Srbiji, a i u članicama Saveta Evrope, čiji sam, takođe, član, kao predstavnik srpske delegacije, i već tri godine učestvujem u radu Komiteta za ravnopravnost polova Parlamentarne skupštine Saveta Evrope. Neke od nadležnosti, koje su i segmenti uključeni u zakon, implementisani su u rezolucije Parlamentarne skupštine Saveta Evrope i za mnoge od njih sam, kao predstavnik SRS-a, ali i delegacije Srbije, glasala, s obzirom na to da se potpuno poklapaju sa stavovima naše političke stranke. O tome su već govorile naše koleginice, kao i kolega Stevanović, pre svega, gospođa Gordana Paunović-Milosavljević, kao predsednik Odbora za ravnopravnost polova, koja je, baš kao i prethodni predsednik, gospođa Elena Božić-Talijan, dala izuzetan značaj u afirmaciji prava oba pola, kako žena, tako i muškaraca, i u svojevrsnoj edukaciji naših i kolega i koleginica, zašto ne reći, svih nas, u tome šta to zapravo znači i kakve su obaveze Srbije, a što je pretočeno u ovaj zakon. Ova materija je počela da se aktuelizuje, kao što je neko pomenuo, u parlamentarnom životu Srbije 2002. godine, kada je formiran Odbor za ravnopravnost polova. Mi smo, kao zemlja članica UN-a, doduše, u obnovljenom postupku, pošto ste vi istoriju Srbije započeli posle 5. oktobra, pa smo morali da obnavljamo naše članstvo i da apliciramo za članstvo u međunarodnim institucijama čiji smo osnivači, potpisnik Konvencije UN-a koja ima, kao što gospođa Lakićević vrlo dobro zna, zakonodavnu težinu, odnosi se na sprečavanje bilo kakve diskriminacije, a pre svega diskriminacije žena, i ta konvencija koju je Srbija potpisala 2007. godine govori o tome da je ekonomska ravnopravnost, ravnopravnost žene u kulturnom i društvenom životu imperativ za Srbiju, baš kao i za sve članice UN-a. Ako želim da govorim o ovome a da se sve ne svede na to da je ovo revolucionarni zakon vaše dosovske vlasti, ili vas koji sada činite koaliciju, koji pretendujete da se priključujete bezuslovno evropskim integracijama, reći ću, zbog javnosti, ma kakva gledanost bude noćas posle ponoći, ali, pre svega, zbog vas koji ste ovde, da ravnopravnost polova i zabrana svakog oblika diskriminacije nije nešto što se odnosi samo na zemlje koje su članice ili pretenduju da budu članice EU. Upravo zbog toga, potenciram način učešća u radu odbora u Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope, jer zakon o ravnopravnosti polova ima i naša prijateljska Ruska Federacija koja je član Saveta Evrope, a nije, niti želi da bude član EU. Takođe, mogu da se vratim i na period iz 1985. godine, kada su prvi put jasno i precizno, na koncizan način proklamovana sva prava polova, pre svega, zaštita žena i devojčica, a to je Konferencija iz Najrobija 1985. godine, kasnije Njujorška konferencija, 1990. godine, Bečka konvencija, Konvencija UN o poštovanju ljudskih prava, a onda set ovih konvencija, deklaracija i rezolucija koje je donela Parlamentarna skupština Saveta Evrope. Da je ovo trebalo da bude osnova nekim, pre svega, nevladinim organizacijama, zašto ne reći, i pojedinim političkim strankama, imali smo malopre ovde jedan očigledan primer, ali o tome ne bih, pošto sam pravoslavna hrišćanka, pa da ne komentarišem neke izlete, bolje rečeno, neukost jedne koleginice koja je govorila pre jedno sat vremena, da je naša tendencija bila da unapredimo, pre svega, kao što to voli gospođa Čomić da ističe, komunikaciju između muškaraca i žena, dokaz je to da su i gospođa Elena Božić-Talijan, kao predsednik Odbora, i dr Paunović, želele aktivnost naših kolega narodnih poslanika, koji su, možete da vidite, u evidenciji onih koji su članovi Odbora za ravnopravnost, tamo manje zastupljeni pol. Upravo ta komunikacija između parlamentaraca nas dovodi do nekih zaključaka i do našeg osvrta na Predlog zakona. Mi iz SRS-a smo izričito protiv fakultativnog određenja, naročito kada se govori o nekim procentima i kvotama učešća u političkom životu, u izvršnoj vlasti, u međunarodnim organizacijama. Zato smo našim amandmanima tražili da to bude obavezno, zato što smatramo da se jedino na taj način svako ko je na vlasti obavezuje da ta pravila poštuju i da manje zastupljeni pol, trenutno su to žene u Srbiji, kao i u mnogim zemljama sveta, bude na taj način osiguran u procesu implementacije i tih demokratskih prava. S druge strane, moramo da pogledamo šta je ključni problem u Srbiji danas i za žene i za muškarce. To je i sledeća tema, odnosno sledeći zakon o kome ćemo da govorimo – o mirnom rešavanju tzv. radnih sporova. Međutim, radi se o tome da je ekonomski aspekt ključna stvar na osnovu koje možemo da sagledamo da li je neko diskriminisan ili nije. Da je to tačno govori i poslednja Rezolucija Saveta Evrope, koju smo imali na dnevnom redu na letnjem, junskom zasedanju, koja glasi – ''Borba protiv diskriminacije žena prilikom zapošljavanja i na radnom mestu''. Zašto su oni, sagledavajući situaciju u 47 zemalja članica Saveta Evrope, istakli da su ovo žene? Na osnovu egzaktnih podataka, a ti podaci govore da je upravo proces globalizacije, kako je navedeno u ovoj rezoluciji, učinio da žene dođu u takav nezavidan položaj. Kao stranka koja je izrazito antiglobalističkog karaktera, upravo ističemo da je proces globalizacije i sve ono što nas je dovelo dotle da sada imamo tzv. svetsku ekonomsku krizu učinilo, uprkos tome što su se žene borile, svojim obrazovanjem, pre svega, učešćem u porodici, kao nosilac i stup porodice, u procesu rađanja, odgajanja dece i promovisanja onih tradicionalnih vrednosti, bez obzira kojoj kulturi i veri pripadaju, da su žene najviše stradale u procesu globalizacije, a da je nosilac svega toga Amerika i njeni zapadni saveznici, koji takođe stradaju. Ako sada pogledate kolika je razlika između žena i muškaraca, ovde se navode podaci o zaradi za isti posao, videćete da se ta razlika u razvijenim evropskim zemljama kreće najmanje 15, to je zvaničan izveštaj i ovo usvojeni akt, a negde čak od 25 do 35%. U Srbiji to može da bude i čitavih 100%, to govorim zbog toga što je veliki procenat u ogromnom broju nezaposlenosti među ženama. Zbog čega smo došli u takvu situaciju? Zbog toga što su žene, pre svega, one s osnovnim i srednjim obrazovanjem, najviše pogođene u procesu tzv. tranzicije, pljačkaške privatizacije i uništavanja srpske privrede, u uslužnim delatnostima, ugostiteljstvu, turizmu, tekstilnoj industriji. Navedite mi sada koja tekstilna fabrika radi? Ako vam kažem da je "Diork" u Kragujevcu potpuno eliminisan, da ta fabrika više ne postoji, kao ni "22 decembar", da su, otprilike, 70-80% zaposlenih tamo bile žene, onda vidite koliko su one pogođene, jer one ne mogu sada, niti su mogle u procesu prekvalifikacije da nađu svoje radno mesto. U ovom izveštaju i u ovoj rezoluciji se ne pominje Srbija kao zemlja u kojoj su na najgori mogući način prava žena diskriminisana, pa dolazimo opet do one teze srpskih radikala da to sve treba jednako da gledamo. Naveo vam je naš ovlašćeni predstavnik, kolega Dragan Stevanović, da ni po procentu, ni po učešću žena u parlamentarnom životu nismo zemlja koja je na nekoj poslednjoj lestvici. Naravno, to uvek može da bude bolje, ali mi srpski radikali smo otpočetka podržavali i one odredbe Zakona o lokalnim izborima, kada su u pitanju izbori za lokalnu samoupravu. Treba da vas podsetim, tada je gospođa Čomić bila potpredsednik Skupštine, u tom sazivu je prof. dr Vojislav Šešelj glasao, odnosno Poslanička grupa je, na njegov predlog, podržala amandman koleginice Lejle Ruždić da se obavezno, među četiri kandidata na listi za odbornike, nađe jedna, uslovno rečeno, predstavnica slabijeg pola,manje zastupljenog pola. Vidite da je to dalo efekta. Zašto? Iako od samog početka afirmišemo i podstičemo mlade žene i devojke u srednjim i u poznim godinama da se implementiraju i aktivno učestvuju u političkom životu, pre svega, naše političke stranke, to je dalo efekta, naročito zbog toga što su kasniji lokalni izbori, u dva turnusa, doveli dotle da sada u svim jedinicama lokalne samouprave imamo kao obavezu zastupljenost najmanje 30% žena. Mi imamo takve opštinske odbore, ako ne grešim, gospođo Radeta, u Rakovici i u Braničevskom okrugu, a u Rasinskom naročito, gde, čak, preko 50% predstavnika u tim lokalnim parlamentima čine predstavnice, uslovno rečeno, manje zastupljenog pola, znači, one su tamo većina. Mi to nismo uradili zbog toga što su kvote propisane, nego zbog toga što smo motivisali te žene koje su socijalno ugrožene, koje vide kuda ide država Srbija, svaka ta žena, svaka majka, svaka mlada devojka koja je student, svaka ona koja je na početku svog obrazovanja i koja razmišlja o svojoj emancipaciji, o svom životu, vide da je sve drugo bilo šuplje i prazne priče, da se ženama obećavalo mnogo, da će po automatizmu da dobijaju kojekakve privilegije, a činjenica je da one za to moraju da se izbore, pre svega, svojim radom i svojim ciljem, šta žele u životu. Kao stranka koja baštini tradicionalne srpske vrednosti i vrednosti svih drugih naroda i nacionalnih manjina, uvažavajući i poštujući našu većinsku, pravoslavnu veru, ali i druge priznate i tradicionalne verske zajednice u našoj zemlji, činimo sve da kroz aktivnost i muškaraca i žena promovišemo vrednosti srpskog naroda i svih drugih građana Srbije, bez obzira na njihovu versku i nacionalnu pripadnost. Tako možete da vidite, i u tom kontekstu, da u svakom sazivu Narodne skupštine Republike Srbije SRS među svojim poslanicima ima i predstavnike nacionalnih manjina, bez obzira na to da li su to žene ili muškarci. U svakom slučaju, to je važno za kvalitet političkog života i demokratskog razvoja naše zemlje uopšte. Zašto su sve ove grane privrede tako pogođene, pa je danas koleginica, čini mi se, Milica Vojić-Marković, pomenula, to je tačan podatak, u oblasti zdravstva, u oblasti obrazovanja, zašto su žene manje plaćene. To je nešto čime ne može ovaj zakon da se bavi. Ove sankcije i novčane kazne koje ste propisali, mi smo amandmanima tražili da budu pooštrene i rigoroznije, zbog toga što za jednog poslodavca, i ako prihvatite naš ili amandman nekih drugih političkih stranaka da to ne bude kod onih koji imaju preko 500 zaposlenih, nego 50 ili 100, mislim da ste prihvatili za 100, novčana kazna u razmeri od 10 do 100 hiljada dinara ne predstavlja ništa. Svest o tome da treba da se unapređuju odnosi između muškaraca i žena u Srbijinije dobila demokratske postulate dolaskom vas na vlast, ili zato što to propisuje EU, ili to kaže Oli Ren ili Havijar Solana, već zbog toga što je to u tradiciji našeg naroda. Naravno, kako su se razvijali parlamenti i kako se razvijala demokratija u drugim zemljama, tako je i kod nas dolazilo do toga da žene, baš kao i muškarci, imaju svoju ulogu i u političkom životu i u kulturnoj, naučnoj i obrazovnoj sferi. Moram da vas podsetim da je Milica Stojadinović Srpkinja, još davne 1850. godine, bila prva žena koja je objavila knjigu svoje poezije. Na kraju, i prva žena među lekarima je bila jedan od istaknutih naučnika u našoj zemlji. Baš zbog toga smo i dali svoj doprinos da izađe na svetlo dana knjiga o Milici Stojadinović Srpkinji, a član uređivačkog saveta je, iako je u tamnici Haškog kazamata, naš predsednik dr Vojislav Šešelj. Govorimo upravo o tome da su i u 19. veku, a naročito početkom 20. veka i u poslednjim decenijama, žene imale i te kako svest o tome kako Srbija treba da izgleda i dale su svoj doprinos ne samo u razvoju dece, kao stub porodice, kao majke, kao domaćice, već su bile spremne da se stave u ulogu svega onoga što je društveni izazov. Ovaj zakon, u pripremi za raspravu u Parlamentu, trebalo je da posluži nekim tzv. nevladinim organizacijama. Jedna od njih je juče protestovala ispred Narodne skupštine. To je ona koja je hulila na svetle tradicije našeg naroda i koja je predvodila one koji nisu želeli da brane srpske nacionalne interese. Dakle, treba im da posluži kao uvod u pravljenje nekog feminističkog brenda u Srbiji. To uopšte nije potrebno i to svaka mlada žena, pa i devojčica, u Srbiji zna. Mi smo, gospođo Lakićević-Stojačić, pre 15 dana u Narodnoj skupštini Republike Srbije imali razgovor povodom 20 godina od usvajanja Deklaracije o pravima deteta, u organizaciji UNICEF-a, u Maloj sali Doma Narodne skupštine. Za stolom predsedavajućeg, pored predsednika Skupštine, gospođe Slavice Đukić-Dejanović, sedelo je još pet devojčica iz raznih gradova Srbije. To je bio splet okolnosti, zato što su se one pripremile da izlažu o toj temi, a to je uloga Parlamenta u odnosu prema deci, zaštita dece, uloga Parlamenta u procesu unapređenja dečijih prava uopšte, pre svega, finansijskih i njihove uloge u porodici. Od te dece, odnosno tih devojčica i dečaka, koji su se kasnije javili, svako je rekao je da oni ne predstavljaju samo budućnost, kako to mnogi političari žele da kažu, zloupotrebljavajući, mnogi od njih, i svoju decu, slikajući ih po novinama, pa da li je dete pošlo u prvi razred, da li uči ruski jezik, da li će da peva pred Medvedevim, da li ovaj drugi igra košarku itd. To je klasična zloupotreba dece u političke svrhe, a ta deca su se protivila tome i rekla da oni žele da se zakonski ostvare njihova prava da budu ravnopravna, a da, s druge strane, očekuju odgovornost od nas. Takvu odgovornost očekuju i žene, koje su u Srbiji, opet kažem, kao i u svim, nažalost, zemljama članicama Saveta Evrope, pa, ako idemo dalje, i u onima koje su članice Interparlamentarne unije, koja je najšira parlamentarna organizacija, manje zastupljeni pol. Gde je odgovornost Vlade Republike Srbije u svim ovim procesima? Nije dovoljno da samo napišete i proklamujete neka prava manje zastupljenog pola i da se deklarativno zalažete za ravnopravnost. Videli ste iz izlaganja koleginice Elene Božić-Talijan, da to sada ne ponavljam, da Strategija sama po sebi ništa ne znači ako nije uticala na to da se izmeni, pre svega, 2005. godine, navodno, kodifikovani Krivični zakonik, pa Zakon o radu, Zakon o finansijskoj podršci porodice s decom, zato što je tu veoma važna uloga oba roditelja. Dolazimo do toga, a to smo konstatovali od samog početka i zaključili u toku rasprave, da država mora mnogo više finansijskih sredstava da izdvoji da bi se promovisala sva ova prava koja su napisana u zakonu. Lepo je primetila dr Gordana Paunović-Milosavljević da nisu potrebna finansijska sredstva za sprovođenje ovog zakona, to i vi znate, ali potrebna su za sprovođenje Strategije i za sve ove projekte koji su nam neophodni da bismo sprečili sve ono što piše u ovoj rezoluciji Saveta Evrope. Ima tu i drugih aspekata. Ovaj izraz koji su oni upotrebili ste, takođe, mogli da stavite u ovaj zakon, a to je, bez obzira na to da li se odnosi na muškarce i na žene, takozvani „glas siling“, odnosno ''stakleni plafon''. On dovodi do toga da muškarac ili žena, u najvećem broju slučajeva u Srbiji žena, kada dođe do situacije da zakonskim okvirima, evo, ovim zakonom, kažete – mora to da uradi poslodavac, ili Zakonom o radu – mora to da se poštuje, znači, sve zakonske norme su navodno poštovane, ona ima određenu kvalifikaciju, ima određeno stručno znanje ili položen državni ispit, sve što se traži od nje, ali zbog tog staklenog plafona, kako su ga oni nazvali, ne može dalje da napreduje. Ona vidi da gore postoji prolaz za sve to, ali, jednostavno, neko je sprečava. Zbog čega to neko radi? Pa, zbog toga što ga država, odnosno izvršna vlast, odnosno organ koji to treba da radi, ne sankcioniše. Znate zbog čega se to dešava? Zbog predrasuda koje postoje, to i sami znate. Bez obzira na to da li su u pitanju muškarci ili žene, kada je u pitanju privatni poslodavac, te predrasude su i te kako izražene. Mi smo videli, a to su ljudi koje je Vlada odredila da se angažuju u procesu pravljenja strategije za ravnopravnost polova, da su oni konstatovali da je u privatnom sektoru, to smo takođe pominjali u toku rasprave, izraženo to diskriminisanje žena po osnovu klasične polne pripadnosti, naročito ako su namerile da budu majke ili, ako već jesu majke, prema trudnicama itd. Očigledan primer za to vam je Miroslav Mišković. U svim prodavnicama tog „Maksija“, ili već u „Delta sitiju“, ili gde god da nešto drži, a drži u celoj Srbiji monopol, reći će vam svaka od tih žena, ako ima hrabrosti to da vam kaže, jer ste predstavnik vlasti, ali ne verujem, da bi se bojale, govore i nama, koleginici Radeti i meni, svima koje poznaju, da su i te kako diskriminisane i da imaju i manje zarade od pojedinih drugih kolega, da se ne poštuje radno vreme, a samohrane majke u Srbiji su, gospođo Lakićević, potpuno obespravljene na radnom mestu, bez obzira na to gde se nalaze. Ima mnogo primera i u državnoj upravi i u finansijskom sektoru, pre svega, u bankama koje posluju po ovim povoljnijim uslovima, kao, strane su, gde se ne poštuje ni radno vreme, ni to kakve obaveze imaju prema svojoj deci, ni kako će ta deca da provode ovaj raspust koji je produžen, ni kako će da se školuju bez učešća u njihovoj edukaciji, pre svega, u njihovom podizanju i odgajanju. To su sve problemi s kojima ste suočeni i ovaj zakon sam po sebi ne može da utiče na ta rešenja. Zato bi bilo dobro da prihvatite, kao početak jasne volje da želite da se borite za ravnopravnost polova, amandmane srpskih radikala o ovoj obaveznosti aktivnog učešća u javnom životu, u svemu ovome što ste proklamovali pojedinim članovima zakona, o tome ćemo da govorimo u pojedinostima, ali, pre svega, da pokažete volju, ako ste za to spremni, a mislim da niste i da više nema mogućnosti za to, da se kroz poboljšanje finansijske i socijalne situacije učini da položaj žene i muškaraca u Srbiji bude mnogo bolji. Jasno govorimo, evo, već devet godina kako ste na vlasti, da je sunovrat srpske ekonomije i privrede doveo do svih ovih nevolja i do nemogućnosti da svako, a to je Ustavom garantovano pravo, ostvari ravnopravnost, pravo na rad i pravo na zdravstvenu zaštitu u punom smislu reči. Primeri koje smo izneli iz samo nekih segmenata zdravstvene zaštite su na drugom nivou. Kada bismo krenuli da govorimo o tome koliko su prava i muškaraca i žena diskriminisana u primarnoj zdravstvenoj zaštiti, onda bi nas ta priča još mnogo dalje odvela. Prema tome, nemojte da se vraćate na direktive EU, jer će Srbija ko zna kada i pitanje je da li će ikada ući u tu organizaciju, koja sama po sebi ulazi u proces raspadanja. Najbolje je da se vratite na ovu deklaraciju iz Najrobija iz 1985. godine, u njoj su jasno definisana sva prava, kao i u Konvenciji UN-a. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, predstavnici poslaničkih grupa ili neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne) Zaključujem načelni pretres. Zahvaljujem kolegama narodnim poslanicima, zaposlenima u službama Narodne Skupštine i ekipi RTS-a, koja je sa nama svima zajedno 14. radni sat ovde. Nastavljamo sutra, 11. novembra 2009. godine, u 10 časova, raspravom u načelu o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o mirnom rešavanju radnih sporova. Hvala vam. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 87 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 88 narodnih poslanika, što je po poslovničkim odredbama dovoljno za rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sednici narodni poslanici Milan Lapčević i Milica Radović. Obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine Slavica Đukić-Dejanović, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pored predstavnika predlagača Rasima Ljajića, ministra rada i socijalne politike, pozvala da sednici prisustvuju i Snežana Lakićević-Stojačić, državni sekretar u Ministarstvu rada i socijalne politike i Radmila Bukumirić-Katić, pomoćnik ministra rada i socijalne politike. Prelazimo na 24. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O MIRNOM REŠAVANjU RADNIH SPOROVA (načela) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaj Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe i to: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju – jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS – jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 plus – 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa Napred Srbijo – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa SPS - JS – 18 minuta; Poslanička grupa LDP – 14 minuta i 24 sekunde; Poslanička grupa Nova Srbija – 10 minuta i 48 sekundi;Poslanička grupa manjina – osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS – šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi poslaničkih grupa imaju pravo da govore jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ako nisu to do sada učinile, da podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih predstavljaju: narodni poslanik Milisav Petronijević Poslaničku grupu SPS-JS; narodni poslanik Jovan Palalić Poslaničku grupu DSS-Vojislav Koštunica; narodni poslanik Jovan Nešović Poslaničku grupu G17 plus; narodni poslanik Vlatko Ratković Poslaničku grupu ZES i narodni poslanik Zoran Antić Poslaničku grupu Napred Srbijo. Saglasno članu 142. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača Rasim Ljajić, ministar rada i socijalne politike, želi reč? (Da.)