Hvala poštovana predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, narodne poslanice, amandman koji sam podnela podnela sam na član 20ž, kojim se naravno ništa ne menja u postojećim odredbama u prva dva stava, već se dodaje treći stav: „za sva potraživanja ostalih poverilaca nastala pre privatizacije, a koja nisu prikazana u prospektu prilikom njegovog oglašavanja sa subjektom privatizacije, solidarno odgovara Republika Srbija“. Mislim da je ovo vrlo jasno, posebno decidno navedena odredba gde Republika Srbija mora da bude apsolutni garant kada se tiče podataka o subjektu privatizacije. Dosadašnja praksa, pre svega mislim na sudsku praksu, pokazala je jedan potpuni, totalni javašluk. Ono što je navedeno u obrazloženju donekle me vređa, jer kaže – amandman se ne prihvata iz razloga zato što je odgovornost za tačnost podataka sadržana u programu privatizacije, uređena i sankcionisana odredbama članom 22. i 63a Zakona o privatizaciji. Izvinite, to nije tačno, bar ne na način kako sam ja predvidela to novim stavom koji predlažem ovim amandmanom. Član 22. sadrži 10 tačaka i njima se, apsolutno nijednom od navedenih 10 tačaka ne predviđa nešto što sam ja predložila navedenim amandmanom. Ako mislite da će se kupci, preduzeća nakon privatizacije koje su se dosada u sudskoj praksi suočavala sa brojnim poteškoćama, posebno u sudskim postupcima, i dalje štititi tako što će to biti krivično delo koje predviđa Zakon o privatizaciji, njegov član 63a, i da je za tako nešto dovoljno da bi se štitili kupci, preduzeća, kazna zatvora od tri meseca do pet godina ili ne daj bože novčana kazna od 800.000 dinara, bojim se da će se obesmisliti sve ono što smo govorili u raspravi u načelu. Hvala.
Da li još neko od poslanika želi reč po ovom amandmanu? Ne, hvala. Izvinjavam se, ministar želi da odgovori. Izvinjavam se ministre.
Zahvaljujem. Uvažena gospođo predsednice, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, zajedno sa kolegama iz Ministarstva privrede pažljivo smo razmatrali ovaj amandman. Amandman i te kako ima smisla i biće ozbiljno razmatrano ovakvo uvrštavanje odgovornosti države u novi zakon o privatizaciji, koji će se pred vama naći u narednih, nadam se, mesec ili mesec i po dana. Dakle, ne uklapa se u koncepciju ovoga što je promena člana 20ž, ali svakako ima smisla i zahvaljujem koleginici Olgici Batić na tome. U novi zakon o privatizaciji biće razmotrena mogućnost uključivanja odgovornosti države za tačnost datih podataka o subjektu privatizacije. Zahvaljujem.
Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i dr Vladimir Pavićević. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Živković.
Hvala. Mi smo već dali našu argumentaciju za amandman i ona je naravno odbijena od strane predlagača. Samo hoću da podsetim da smo u subotu slušali puno tužnih priča o sudbini srpske privrede, koje su naravno tačne. Srpska privreda je u velikom problemu. Niko ne optužuje aktuelnu vlast za to, bar ne za ovo što se dešavalo od 2000. godine do dana današnjeg. Naravno da postoji odgovornost nekih iz aktuelne vlasti za ono što se dešavalo u 90-im godinama, kada je suštinski uništena srpska privreda, iz puno razloga. Izrečena je i ocena da je samo 12 privatizacija bilo uspešno od 2001. do današnjeg dana, što je potpuno besmisleno i to je neistina koju je neko izrekao. Jer, ako odete na sajt Agencije za privatizaciju, državnog organa, onda vidite jasno da su od 2001. do 2011. godine oni procenili preko 1.500 privatizacija kao uspešne privatizacije. Srpska privreda je propala zbog sankcija koje su posledica loše politike koja je vođena u 90-im. Srpska privreda je propala i zbog toga što je pao Berlinski zid. To su neki političari shvatili pre neki mesec, pa su se hvalili time, gde su tradicionalna srpska tržišta, odnosno tada jugoslovenska tržišta nestala, Sovjetski Savez, nesvrstani, pa i ta bivša Jugoslavija. To su osnovni razlozi. Devastacija privrede u 90-im godinama je bila velika i tačno je da je bilo kriminalnih privatizacija po aktuelnom zakonu posle 2001. godine. Nije ih bilo 24, nego ih je po mojoj proceni bilo preko 250, ali to nije tema ovog zakona. To je tema za nadležne organi koji treba da istraže te privatizacije, da kazne odgovorne za to pred sudovima. Ovim se daje potpuna zabluda i poveriocima i radnicima koji rade u tim preduzećima u restrukturiranju da će se nešto bitno promeniti, a neće. Konačno, ne bi oni ostali bez posla 15. marta da se ne donese ovaj neustavni zakon, jer stečaj počinje i otpuštanje radnika počinje … (Predsednik: Prekoračili ste vreme.) … kada je račun firme u blokadi godinu dana. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jovičić, po amandmanu. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, narodni poslanici, zapravo ovaj amandman ne može biti prihvaćen. Gospodin Živković je pokušao koliko-toliko taj amandman da ublaži. Zapravo, oni su dali predlog da se 14. maja sva preduzeća jednostavno raspuste i odu u bankrot iz razloga da bi se ispoštovao Ustav. Međutim, vi ste u raspravi u načelu videli da se ovim amandmanom, tačnije ovom izmenom i dopunom zakona ne krši Ustav, što znači da SNS pre svega želi da se ozbiljno posveti rešavanju ovog problema. Nešto što je trajalo 10 godina ne želimo da za tri ili četiri dano preko kolena sečemo ili lomimo, nego želimo da pristupimo ovom problemu na jedan odgovoran način. Iz tog razloga, i u primeni novog zakona i u samoj izradi učestvovaće ljudi koji su stručni, kao i u telima koja će odlučivati na koji način da nađemo strateška partnerstva za ova preduzeća. S druge strane, vi ste dali predlog da za tri dana ova preduzeća idu većinom u stečaj, ali gospodin Pavićević je pisao taj amandman, ne vi, ali vi niste znali da ga na najbolji način prenesete, što znači da vas nije briga za 53.000 porodica u Srbiji, da vas nije briga kao narodnog poslanika šta će se desiti posle 14. maja i to je jedna neodgovorna politika. S obzirom na broj glasova koji ste uzeli, mi smo svesni da vi zapravo i ne snosite nikakvu odgovornost i nemate moć odlučivanja i usvajanja bilo čega, ali SNS sa podrškom građana Srbije želi da se na jedan odgovoran način ponaša i ophodi prema ovom problemu. Zato ćemo uspeti u narednih pet meseci da ponudimo rešenja za sve ono za šta drugi nisu imali rešenja u prethodnih 10 ili 15 godina. Iz tog razloga još jednom želim da naglasim da su i ministar pravde i narodni poslanici u raspravi izneli stavove i uverenja koja govore da se ni na koji način nije prekršio Ustav. Iz tog razloga dajte neko konstruktivno rešenje i predlog kako da nađemo strateške partnere, kako da ljudi ne ostanu bez posla, osim što se bavite samo političkom teorijom, s obzirom da pored sebe imate i predavača na tu temu, ali mi nismo studenti, mi smo ljudi koji žele ozbiljno da se bave ovim problemom i da reše ovaj krucijalni problem za Srbiju. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Živković, replika.
Da li postoji neki propis koji definiše da u ovom parlamentu postoje dve vrste poslanika ili smo mi ravnopravni? Neću više da slušam. Molim vas da me zaštitite, da ne bih morao sam da se štitim.
Molim vas, dobili ste repliku, a povreda Poslovnika je nešto drugo.
Mladi poslanik je rekao da mi nemamo moć odlučivanja, da mi nemamo prava da kažemo ništa. To je povreda Poslovnika. Replika -potpuna je neistina, 15. marta niko ne bi bio otpušten. Neka vas neko posavetuje, vi ste mlad čovek, možete da učite još.
Nemojte, molim vas, da pravite razliku među poslanicima starijim i mlađim.
To je kompliment.
Nemojte molim vas, ja ne dozvoljavam da se prave razlike između žena i muškaraca, starijih i mlađih, ili po drugim nekim razlikama.
Izvinjavam se. Mislim da je razlika očigledna. Šta je radila Vlada godinu i po dana, ako smo mi poslanici koji smo prvi put u parlamentu ili prvi put posle 10 godina neodgovorni prema tih 50 i nešto hiljada radnika? Šta ste vi radili godinu i po dana po tom istom zakonu? Zašto niste promenili taj zakon pre godinu i po dana? Zašto niste našli strateške partnere za godinu i po dana? Zato što je to nemoguće. Ja to znam i ne optužujem vas za to, ali vas molim da u svojoj raspravi, ponavljam, koristite ono što su činjenice. Kampanja je završena, vi ste pobedili i ja vam na tome čestitam, ali to predstavlja i obavezu za vladajuću većinu, a ne samo razlog da se hvalite koliko ste snažni. Podrška građana je bila evidentna, tu nema nikakve sumnje. Preduzeća u restrukturiranju su polumrtva ili mrtva već odavno, a vi ste propustili godinu i po dana da kažete istinu građanima Srbije, da od najvećeg broja tih preduzeća nema ničega. Odlaganje za pet meseci povećava dugove, povećava kamate.
Vreme, narodni poslaniče. Dva minuta za repliku je isteklo. Zahvaljujem. (Aleksandar Jovičić: Replika.) Niste pomenuti. Molila bih sve poslanike da obrate pažnju da se ne obraćaju jedni drugima, po Poslovniku. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, po amandmanu.
Zahvaljujem. Naravno, po amandmanu, ja sam uvek poštovalac Poslovnika. Dakle, prvo mislim da se do sada diskusija vodila po pogrešnom amandmanu. Mislim da je ovo član 1. koji kaže – za subjekte koji se privatizuju metodom javnog tendera, odnosno javne aukcije, državni poverioci mogu tražiti prinudnu naplatu i bilo koju meru postupka izvršenja radi namirenja potraživanja nastalih do 31. decembra 2007. godine. Ako sam to dobro pročitao, najverovatnije da se radi o ovom amandmanu. Ni predlagač, ni kasnije u diskusiji nisam baš siguran da se o tome radi. Mogu da se složim da je srpska privreda devastirana, naravno i 90-ih godina, ali posebno posle 90-ih godina i da je jednostavno pretvorena u vozilo koje nema ni motor ni menjač. Dakle, trenutno privreda više troši nego što isporučuje novca i gotovo da smo u bezizlaznom položaju. Sa time mogu da se složim i svaka samokritika kod mene nailazi na pohvalu. Što se tiče ovog amandmana, bio bih voljan da ga prihvatim, ali ovde se radi o tome šta država treba da uradi radi prinudne naplate… [[Isključen mikrofon.]] Zahvaljujem. Ja sam bio poznat devedesetih godina po gubitku tona, kad god sam se javljao za reč. Znači, ovo nije iznenađenje, bilo je, poštovani gledaoci i vi koji ste se kasnije uključili u program. Slažem se sa time da država namiri poveriocima prinudnom naplatom potraživanja koja oni imaju prema državi, ali bih takođe voleo da država, posebno u firmama koje su privatizovane metodom javnih tendera i aukcija od 2000. godine pa sve do 2010. godine, namiri neka svoja potraživanja. Voleo bih da se postupci privatizacije revidiraju i sve što je država dobila od kupaca, da država vrati kupcima, a da kupci vrate državi imovinu koju su na taj način stekli. Baš bih voleo da vidim da se tri šećerane državi vrate po tri evra. Dakle, da se vrate na isti način na koji su privatizovane i voleo bih da ovaj amandman sadrži da se, recimo, i zgrada Centralnog komiteta sa svim onim placem itd. i onim aluminijumom koji je prodat i čija je vrednost bila daleko veća od pet miliona eura u to vreme. Voleo bih da se zgrada Centralnog komiteta vrati državi po istoj ceni i, naravno, i onaj plac koji je bio oko te zgrade i da taj ugovor bude ništavan, s obzirom da je jedan ugovor bio kod pravobranioca, a sasvim drugi je potpisan od strane kupaca. Voleo bih da kupci šećerana vrate državi šećerane, a država njima vrati devet eura. Voleo bih, takođe, da se zgrada Centralnog komiteta vrati državi za pet miliona eura, s obzirom da je vrlo kriminalan način otuđena od države. U Srbiji je, naravno, veoma teško stanje. Glad je na sve strane. Lako bi mi nahranili siromašne i gladne, ali bojim se da nećemo moći da nahranimo bogate. Njima nikad nije bilo dosta, kao što se vidi i iz predlaganja amandmana. Mislim, da siromašni ne treba da se stide svog siromaštva, već ovi bogati bi trebali da se stide svog bogatstva. Takođe bih voleo da se vrati porodici Jakšić u Krčedinu 52 hektara na kome je zasađen onaj sporni vinograd, koji je uzet samo zato što je, eto, seljak bio kulak i imao 52 hektara i ugovorom sa narodom, to smo bili u obavezi da izvršimo reprivatizaciju koja, naravno, nikad nije bila izvršena. Neko je bio surovo kažnjen i imovina mu je oduzeta da bi neko tu imovinu dobio i još od države dobio 525.000 eura subvencija. Naprosto, za mene je neprihvatljivo da se ovo zlo koje se desilo do 2010. godine ne kazni, jer onaj ko zlo ne kazni, gospodine ministre, samo da znate stara poslovica kaže da onaj ko zlo ne kazni, taj sam čini zlo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević.
Dame i gospodo, poštovana predsednice Narodne skupštine, hteo sam da iskoristim repliku. Pre svega bih sadržaj te replike usmerio ka ovome o čemu je govorio gospodin Jovičić, a jednim delom i ka ovome što je sada gospodin Rističević. Mislim, da je veoma dobro što nastavljamo raspravu o sadržini ovog predloga zakona, iako mnogim narodnim poslanicima možda on deluje kao tehnički. Ja smatram da nije tehnički. Ovde su dve stvari veoma važne na osnovu kojih mi merimo i ovaj zakon. Jedna stvar je, i dobro je da razgovaramo i ovoga jutra, da li je ovim predlogom Zakona o privatizaciji, njegovim izmenama, da li mi rušimo vladavinu prava i remetimo Ustav Srbije, a druga stvar koju merimo, preko svakog predloga zakona koji šalje Vlada Srbije mi merimo i reformski kurs Vlade Srbije. Ako utvrdimo da se predlogom zakona, koji dolazi od Vlade Srbije, narušava Ustav i ustavni sistem Srbije, onda to znači da ovde ne postoji reformski kurs, nego kurs koji je suprotan od toga, dakle antireformski. Gospodin Jovičić je, poštovana predsednice, rekao da smo mi u subotu, kada smo razgovarali, se uverili da se ovim zakonom ne krši Ustav. Ne, suprotno tome. Mislim da je vrlo jasna bila argumentacija da se ovim predlogom zakona vrši drastično kršenje Ustava i vladavine prava u Srbiji. Nas dvojica smo, poštovana predsednice, pisali ove amandmane zajedno, i ovaj amandman na član 1. i mi smo se pitali da li Vlada Srbije ima neku odgovornost i da li može da izađe pred građane Srbije da kaže da je odgovorna za to što u periodu od šest meseci, koliko joj je dao Ustavni sud, Vlada Srbije nije uspela da reši taj problem. Sada, na primer, gospodin Jovičić kaže – mi nismo odgovorni. Ne, mi smo odgovorni, jer vraćamo Vladu na taj reformski kurs. Vlada je bila neodgovorna zato što šest meseci nije iskoristila da reši ovaj problem. Na kraju, ako mogu jednu rečenicu. Ovde je pomenuto da mi mnogo teoretišemo, da sam ja profesor i da moramo sada da razdvojimo teoriju i praksu.
Vreme vam je isteklo. Zahvaljujem. Reč ima ministar Selaković, pa onda replike. Ministre, izvolite.
Zahvaljujem, uvažena gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, jJavljam se kao ovlašćeni predstavnik predlagača, odnosno Vlade Republike Srbije, koja je u izlaganju prethodnika prozvana da vodi otvoreno antireformski kurs. Ne znam na osnovu čega neko može da ceni da ova Vlada vodi antireformski kurs? Ova Vlada koja je treću nedelju u svom mandatu je, kao što je izneto u ekspozeu predsednika Vlade, Vlada koja i te kako drži reformski kurs i prvi put zastupa sistemsko rešavanje mnogih teških, bolnih i nerešavanih problema u dugom nizu prethodnih godina. Ne može Vlada koja je tri nedelje u mandatu, i na funkciji, da bude prozivana za nešto što nije uradila u prethodnih šest meseci. Može to vama da se dopada ili da se ne dopada, ovo je nova Vlada Republike Srbije. Da je stara imala potpuni kapacitet ovo da reši, verovatno bi rešila. Druga stvar, ne znam čemu toliko nestrpljenje. Posle tri nedelje nemate više strpljenja da sačekate čitav paket reformskih zakona koji će doći u Skupštinu. Mislim da je to nekoliko puta jasno rečeno. Mi jesmo razmenjivali u subotu argumente. Da li je nešto ustavno ili nije, ceniće Ustavni sud, a snagu naših argumenta ceniće narodni poslanici. Onome ko tvrdi da se ovim predlogom zakona krši Ustav, onome ko tvrdi da je ovo loše rešenje, ubedite većinu, i ja sam apsolutno uveren da će većina glasati za vaš predlog ako nađe da je ta snaga argumenata jača. A što se tiče, još jednom, paušalno iznete kvalifikacije „antireformski kurs Vlade“, ne znam na osnovu čega to može da ceni. Zaista ne znam na osnovu čega neko to može da ceni. Osnovno je pravilo u parlamentarizmu dati Vladi rok od sto dana. Mi smo rekli na početku mandata ove Vlade da se ne držimo toga. Molim vas, ako vi cenite na osnovu jedne tačke dnevnog reda reformski ili antireformski kurs Vlade, onda potpuno razumem i ime stranke i kao što ste sami rekli da ste u parlamentu novi. Ne možete ceniti, ovo govorim iz čistog jednog razloga, pristojnosti, na osnovu jedne tačke dnevnog reda. Jeste u pitanju tehnički zakon i jeste u pitanju tehnički zato što stvara preduslov da se donose reformski zakoni. Može neko da veruje u to, da ne veruje, mislim da je, kao član Vlade mislim da je ovakva rezon opravdan. Zahvaljujem.
Reč ima Aleksandar Jovičić, replika poslaniku Pavićeviću. Izvolite.
Gospodine Pavićeviću, nije moguće političku karijeru graditi preko običnog radnika u Srbiji. Malo pre smo čuli da je vaš kolega rekao kako mladi gospodin govori neistinu, da će 15. marta ljudi ostati bez posla. U pravu je, jer to nisam ni rekao, rekao sam 15. maja. Što znači da vaš kolega ne zna ni kada zakonski okviri tog ustavnog poretka, što vi tvrdite, će isteći. S druge strane, malo pre smo čuli da je vaš kolega rekao da je svega bilo 12 privatizacije. Nije tačno, bilo je 28 uspešnih privatizacija. Neophodno je nešto i pročitati pre same sednice, s obzirom da vi pišete, a neko drugi govori, da bismo mogli da uđemo kvalitetno u ovu raspravu. Ali, ponavljam ponovo, shodno vašim glasovima vi odgovornost ne snosite ukoliko vaš predlog prođe da za tri dana 53 hiljade porodica ostane na ulici. Međutim, SNS je dobila poverenje građana. Srpska napredna stranka želi u ovih pet meseci da pokaže ozbiljnost, doslednost i sa najstručnijim ljudima u ovoj zemlji koji nisu sačinjeni samo od političar, jer smo videli da nas je politika dovela u prethodnih 15 godina kada su stranački feudi zauzimali javna preduzeća, kada su ih vodili, da na taj način profesionalizacije i ljudi koji će nam pomoći nađemo rešenja da ono što je zdravo od ovih 167 preduzeća sačuvamo, da im nađemo strateške partnere. Zato smatram da treba da povučete taj predlog i da date šansu Srbiji da za pet meseci uradi ono što nisu uradili mnogi ranije. Rekli ste - šta je urađeno? Ako govorimo o Srbiji, urađeno je mnogo. Pre svega, poboljšana je pozicija Srbije u svetu, s jedne strane, ako govorimo o ekstrovertnosti, ali ono što je važno Srbiji, a to je da FAP, JAT i „Ikarbus“ danas imaju zdrave osnove za poslovanje, a mnogi se time nisu bavili, a videli smo i kroz generalni pretres… (Predsednik: Vreme.) Završavam. … da su oni kupovali strane autobuse, 65 miliona evra dali stranim proizvođačima, urušavali srpsku privredu. Mi se tako nećemo ponašati. Hvala.
Inače kada je prekoračenje vremena, oduzimaće se od vremena poslaničke grupe, da se ne bi raspravljalo stalno sa poslanicima. Ne mislim na vas, nego generalno. Reč ima Aleksandar Martinović, po amandmanu. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospođo predsednice. Poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Živković i gospodin Pavićević duboko nisu u pravu i to po više osnova. Prvo, sa stanovišta Srpske napredne stranke ovaj amandman je neprihvatljiv zato što se njime potpuno narušava koncepcija Predloga zakona koji je podnela Vlada. Dakle, kada bi se usvojio amandman gospodina Živkovića i gospodina Pavićevića, sva preduzeća u restrukturiranju, a ima ih 162, odnosno po nekim podacima 164, našla bi se u izuzetno velikom problemu. Taj problem se zove prinudna naplata potraživanja, što bi praktično značilo da bi istog dana sva ta preduzeća došla u blokadu. To bi značilo da bi za nekoliko dana, vrlo verovatno, u svim tim preduzećima stala proizvodnja i da bismo imali izuzetno veliki problem u državi, imajući u vidu činjenicu da jedan broj ovih preduzeća u restrukturiranju obavlja delatnost koja je od strateškog značaja za Republiku Srbiju i za njene građane. Mi smo o tome već pričali. Ne možete da me ubedite da preduzeća poput „Galenike“, poput RTB Bor itd, mogu da imaju isti status kao zanatsko trgovinske radnje, kao pekare, kao buregdžinice, itd. Problem je izuzetno veliki. Taj problem ne može da se reši tako što biste vi sva ta preduzeća koja se nalaze u restrukturiranju izložili mogućnosti prinudne naplate 14. maja od strane državnih poverilaca. Što se tiče samih državnih poverilaca, misli se, naravno, pre svega na potraživanja koja prema preduzećima u restrukturiranju imaju ili pojedina javna preduzeća ili pojedina privredna društva sa većinskim državnim kapitalom. Mislim da će ministar da se složi sa mnom. Postoji jedan broj javnih preduzeća i jedan broj privrednih društava sa većinskim državnim kapitalom koji su poverioci preduzeća u restrukturiranju, a kojima je i sama potrebna jedna temeljna reorganizacija. Dakle, pre nego što naplate svoja potraživanja od ovih preduzeća u restrukturiranju bilo bidobro da se vidi šta je to što se unutar samih tih javnih preduzeća, odnosno privrednih društava može uraditi da bi ta preduzeća bolje poslovala. To je takođe jedan važan problem koji čini mi se izmiče tekstu i suštini vašeg amandmana. Što se tiče onoga što je govorio gospodin Živković, izgleda da me, gospodine Živkoviću, niste dobro razumeli u subotu, kada smo pričali o tome koje su privatizacije uspešne, koje nisu uspešne i koliko uspešnih privatizacija ima. Rekao sam vam, prema podacima Agencije za privatizaciju, uslovno rečeno uspešnih privatizacija ima 28. Kada kažem uslovno uspešnih, to znači da su to privatizacije koje su dovele do toga da preduzeća koja su kupljena, odnosno gde je zaključen ugovor o prodaji društvenog kapitala, rade, da su nastavila svoju osnovnu delatnost i da radnici u tim preduzećima primaju plate. To je osnovni kriterijum da li je privatizacija bila uspešna. Vi ste govorili o nečem sasvim drugom. Vi ste govorili o 1.583 preduzeća gde nije raskinut ugovor o privatizaciji. Nemojte da mislite da u svim tim slučajevima gde nije bilo raskida ugovora o privatizaciji, da su sve privatizacije bile uspešne. Nažalost, nisu. Govorim sa stanovišta ekonomske uspešnosti. Dakle, nisu bila sva preduzeća, koja su privatizovana, uspešno privatizovana samo zato što privatizacija nije raskinuta. Podaci o tome su vrlo jednostavni. Dakle, cifru koju ste vi izneli dobili ste tako što ste broj ukupno privatizovanih preduzeća, a ima ih 2.266, od tog broja oduzeli ste broj raskida privatizacionih ugovora o prodaji društvenog kapitala i to je 683 i onda se dobije cifra od 1.583 preduzeća. Po toj vašoj logici, sva preduzeća gde nije raskinuta privatizacija su bile uspešne privatizacije. Nisu. Da li treba da vam navodim slučaj „Krušik akumulatori“ Valjevo i stotine drugih preduzeća gde nije raskinut ugovor o privatizaciji, gde radnici ne rade, gde radnici ne dobijaju plate i gde ugovori o privatizaciji, da budemo sasvim iskreni, nisu raskinuti ne zato što nije bilo pravog osnova, nego zato što je bilo mnogo kriminala unutar same Agencije za privatizaciju u proteklih desetak i više godina? To je poseban problem sa kojim će da se izbore, nadam se, nadležni državni organi, kao što će prema novom Zakonu o privatizaciji malo da se pretresu stvari unutar same Agencije za privatizaciju. Ono što želim takođe da naglasim vezano za stav gospodina Pavićevića, on vrlo žučno brani svoje mišljenje da je Predlog zakona koji nam je podnela Vlada neustavan. Mi smo na više načina dokazali da to nije tačno, odnosno da je Predlog zakona ustavan. Gospodine Pavićeviću, mislim da suštinski ne razumete Odluku Ustavnog suda. Dakle, Ustavni sud nije obavezao Vladu Republike Srbije, odnosno Narodnu skupštinu da u roku od šest meseci nađu problem za preduzeća koja se nalaze u restrukturiranju, nego da zakonske norme upodobe Odluci Ustavnog suda. Mi ovim predlogom Vlade, odnosno zakonom koji ćemo danas doneti to upravo i činimo. Vladi ostavljamo naknadni rok od pet meseci, što je veoma teško, rešenje za sva ta 164 preduzeća koja su u restrukturiranju. Naravno, sa stanovišta vas koji ste u opoziciji, a koji ste nekada imali odgovornost za vođenje ove države, tu ne mislim samo na vas lično, daleko od toga, milim i na DS i na neke druge, znate, veoma je lako postavljati pitanja na koje je jako teško dati brza i jednostavna rešenja, odnosno brze i jednostavne odgovore. Da je bilo lako naći rešenje za 164 preduzeća u restrukturiranju, verujte mi da bi to rešenje bilo nađeno ne samo od ove vlade ili prethodne, nego i od nekih vlada koje su bile i 2007. i 2008. godine itd. Još jednu stvar koju želim da kažem podnosiocima ovog amandmana. Sa stanovišta ustavnog prava, evo, da se zadržimo samo na terenu prava, znate, ceo ovaj problem nije baš tako jednostavan kao što vama sada izgleda. Vi pominjete odluku Ustavnog suda koja je doneta 14. novembra 2013. godine. Ispred sebe imam saopštenje sa te 34. sednice Ustavnog suda, kojom je predsedavao Dragiša Slijepčević, predsednik Ustavnog suda. Na toj 34. sednici raspravljalo se o ukupno osam predmeta, između ostalog i o ustavnosti ovog famoznog člana 20ž stav 1. Zakona o privatizaciji. Međutim, za vašu informaciju, za informaciju ostalim narodnim poslanicima i za informaciju građanima Republike Srbije, koliko je ovaj problem sa stanovišta ustavnog prava složen. Želim da vam skrenem pažnju na jedan stav koji je iznet u predmetu kojim se bavio Ustavni sud Republike Srbije. Oznaka je IUZ–98/2009. Nije se Ustavni sud bavio problemom preduzeća u restrukturiranju samo u novembru prošle godine. Bavio se i 2009. godine. Da vam ne čitam sve. U tom stavu koji je iznet u ovom predmetu iz 2009. godine kaže se, između ostalog, da odluka o restrukturiranju, a inače odnosi se takođe na član 20ž Zakona o privatizaciji, ne dovodi u pitanje prava imalaca izvršnih isprava na potraživanje prema subjektu privatizacije, niti je cilj ove mere ograničavanje prava poverilaca, već se postojanje i ostvarivanje ovih prava vezuju za ostvarivanje opšteg interesa izraženog kroz privatizaciju tih subjekata. Time se samo privremeno suspenduje mogućnost prinudnog izvršenja, ali se ne zadire u imovinska prava pojedinaca utvrđena pravosnažnom sudskom odlukom. Kaže se da je ovakvo ograničenje imovinskih prava opredeljeno zakonom, utvrđeno opštim interesom pretvaranja društvene svojine u privatnu. Kao što vidite, postoje dva stava Ustavnog suda vezano za restrukturiranje. Čini mi se da ste zaboravili na ovaj stav koji je iznet 2009. godine, da se merom restrukturiranja ne ograničavaju prava poverilaca, nego da se ona samo privremeno suspenduju, ali ne zato što je to nečiji hir, nego zato što je to opšti interes. Mislim da se Vlada Republike Srbije, predlažući ovaj zakon, rukovodila isključivo time da zaštiti opšti interes, jer je u opštem interesu da 14, odnosno 15. maja sva 164 preduzeća u restrukturiranju, od kojih neka obavljaju delatnost koja je od strateškog značaja za Republiku Srbiju ne dođu u kolaps, pri čemu, mislim da je to bila intencija Vlade, nije bila namera da se trajno ograniče prava i državnih i drugih poverilaca prema subjektima privatizacije koja se nalaze u restrukturiranju, nego da se ta prava samo privremeno odlože, a rokovi za privremeno odlaganje prinudne naplate, odnosno prinudnog izvršenja su definisani Predlogom zakona o izmenama Zakona o privatizaciji. Sa stanovišta Ustava Republike Srbije nije ništa sporno. Predlog zakona koji nam je podnela Vlada je u opštem interesu. Mi zbog opšteg interesa ovaj predlog zakona danas treba da usvojimo. Podržaćemo Vladu, učinićemo sve, bar mi iz SNS, a nadam se i vi iz opozicije, ako ste zaista posvećeni ostvarivanju opšteg interesa, da se nađe konačno i definitivno održivo rešenje za preduzeća koja se nalaze u restrukturiranju. Najlakše je sada reći – šta ste uradili za poslednjih šest meseci da se nađe rešenje? Rešenja su za neka preduzeća gotovo nađena, za neka će se naći. Možda se za neka preduzeća i neće naći rešenja, zato što je to nemoguće, ali čini mi se da imate prilično komotnu poziciju, sediti u opoziciji, ne snosite odgovornost, sada, ali ste pre desetak, 15 godina i te kako snosili odgovornost zbog situacije u kojoj se država nalazi danas i kažete – izvinite, gospodo iz Vlade, šta ste vi uradili za poslednjih šest meseci da se nađe rešenje za problem preduzeća u restrukturiranju? Vlada je učinila mnogo i u narednih pet meseci sigurno je da će učiniti još više, ali problem je do te mere dubinski, do te mere strukturni, da brzih i jednostavnih rešenja nema, jer da ih ima, mi danas ne bismo pričali o ovoj temi. Verovatno bismo pričali o nekom drugom zakonu. Sa stanovišta poslaničke grupe SNS obrazloženje koje je dala Vlada Republike Srbije zašto ne prihvata ovaj amandman apsolutno ima osnova. Mislim da amandman apsolutno odudara od koncepcije Predloga zakona.
Samo jedno pojašnjenje. Nema potrebe da se prijavljujete po 10 puta. Sistem prima samo pet prijava, zato vas briše automatski. Pročitaću vam koliko poslanika će se sada javiti. Samo novi poslanici posle toga mogu da se prijavljuju. To je verovatno pojašnjenje novim poslanicima. Pretpostavljam da dr Vladimir Pavićević traži repliku, inače nemate pravo po amandmanu, Veroljub Arsić po amandmanu, Vladimir Đukanović po amandmanu, Milisav Petronijević isto. Ako bude poslanika nakon toga, prijavljujte se. Nemojte da vas zbunjuje što vam se gase mikrofoni. Prethodno imamo polaganje zakletve narodnog poslanika. Poštovani narodni poslanici, imajući u vidu da narodni poslanik mr Dejan Radenković nije položio zakletvu prilikom potvrđivanja njegovog mandata na sednici Narodne skupštine 10. maja 2014. godine, neophodno je da to sada učini. U skladu sa tim, molim vas da, saglasno članu 17. Zakona o Narodnoj skupštini, pristupite polaganju zakletve. (Predsednik čita tekst zakletve, a narodni poslanik ponavlja.) "ZAKLINjEM SE DA ĆU DUŽNOST NARODNOG POSLANIKA OBAVLjATI PREDANO, POŠTENO, SAVESNO I VERNO USTAVU, BRANITI LjUDSKA I MANjINSKA PRAVA I GRAĐANSKE SLOBODE I PO NAJBOLjEM ZNANjU I UMEĆU SLUŽITI GRAĐANIMA SRBIJE, ISTINI I PRAVDI". Molim narodnog poslanika da pristupi potpisivanju teksta zakletve. Dozvolite da poslaniku Dejanu Radenkoviću poželim uspešan zajednički rad u predstojećem mandatnom periodu. Nastavljamo po listi poslanika. (Zoran Živković, s mesta: Replika.) Gospodin Vladimir Pavićević ima pravo na repliku. Vi niste poslanička grupa, a Vladimir Pavićević je pomenut. Izvolite.
Kliknuo sam par puta, ali predsednica je rekla – nemojte više da se prijavljujete. Ja se sada nisam prijavio ponovo i predsednica kaže – prijavite se ponovo.
Tehnički, da biste dobili reč.
U redu. Imam četiri stvari koje bih ovde hteo da saopštim u odnosu na čitav tok ove rasprave o našem amandmanu na član 1. Predloga zakona. Gospodin ministar Selaković, kada je nastupao jutros ovde, razumeo sam da zapravo on traži od nas narodnih poslanika ove Narodne skupštine u ime Vlade Srbije…
Imate repliku na izlaganje kolege Martinovića.
Tiče se i kolege Martinovića, pošto je to povezano, da mu verujemo na reč. Ne možemo, ako hoćemo dobro da radimo u ovoj Narodnoj skupštini, ljudima koji nastupaju u ime vlasti da verujemo na reč i da se oslanjamo samo na to. Moramo da imamo nekakve merljive kriterijume za nešto. Ovde imamo mogućnost da sudimo o tome kakvo je usmerenje Vlade u smislu reformi na osnovu Predloga zakona koji je ovde stigao. Mi smatramo da se ovim predlogom zakona, i razumem da je vrlo jasno to bilo i u raspravi u subotu, narušava vladavina prava i krši Ustav. Narodna skupština to ne sme da dozvoli. Druga stvar, ovde se kaže da smo mi nestrpljivi. Smatram da ne možemo da pokazujemo strpljenje u odnosu na bazične koncepte, bazične principe. Pretpostavka reformi je utemeljenje i poštovanje vladavine prava. Ako se krši vladavina prava, ni jedan narodni poslanik, mislim, ne treba da bude strpljiv u pogledu kršenja vladavine prava. Saglasan sam sa gospodinom Martinovićem da imamo veliki problem, ali tvrdim da je trebalo u ime Vlade neko da dođe ovde danas i u subotu i da kaže – odgovorni smo što za šest meseci nismo pripremili rešenje. Na kraju, ovim amandmanom nas dvojica smo hteli da zaštitimo ustavni i pravni poredak Republike Srbije, i to je usmerenje ka opštem dobru. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, po amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, razumem da kolege iz opozicije žele da uzmu doprinos u radu Narodne skupštine, ali prvo moram da obavestim sve kolege narodne poslanike, pogotovo one nove, i građane Republike Srbije da postoji skupštinsko radno telo koje odlučuje da li je neki predlog zakona u skladu sa Ustavom ili nije i da li je u skladu sa pravnim sistemom ili nije. Ako on donese odluku da je predlog zakona u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, sednica Skupštine Srbije se nastavlja na osnovu tog predloga zakona i samo Ustavni sud može da ospori zakon koji proglasi Narodna skupština, odnosno donese. Molim vas da se do odluke Ustavnog suda kolege narodni poslanici malo strpe i uzmu kvalitetno učešće u radu Narodne skupštine. Šta je problem sa preduzećima koja su u restrukturiranju i kakva su to preduzeća? Tu imamo dva vida preduzeća. Prvi deo, preduzeća gde privatizacija nikada nije pokušana ili je pokušana, a nije bila uspešna, i drugi deo preduzeća gde je privatizacija, odnosno ugovor o privatizaciji raskinut. Ugovori su zaključivani na osnovu zakona koje su donosile razne vlade, a svi ti zakoni su imali jednu zajedničku veliku manjkavost, a to je da oni koji se makar malo razumeju u knjigovodstvo i u finansije, da je početna cena društvenog kapitala, koji ide u privatizaciju, 20% ne od tržišne vrednosti, nego od knjigovodstvene vrednosti predmeta privatizacije. To znači da je u 99,99% knjigovodstvene vrednost barem deset puta manja od tržišne. Znači, na deset puta manju vrednost od tržišne početna cena je bila 20%. To znači barem pedeset puta manje, nego što je tržišna vrednost predmeta privatizacije. Imali smo situaciju da je neko došao do ogromne imovine za male pare i nije mu bilo u interesu, zato što je to kupio jeftino, da održava tu imovinu, da uposli ljude koji su radili u tom preduzeću, da nastavi delatnost preduzeća, nego da parča imovinu i stiče veliku dobit. Nije taj koji je to radio kriv, nego je kriv taj saziv Skupštine koji je izglasao takve zakone i vlada koja je predložila takve zakone. Zato kolege poslanici možete da budete sigurni da u ovom sazivu Skupštine u najskorije vreme takve sulude odredbe Zakona o privatizaciji moraju da budu izmenjene. Zato verujem ovoj Vladi na reč kada je ovo u pitanju. Šta se dešavalo sa subjektima gde je privatizacija započeta, a nije uspela ili nikada nisu ušli u privatizaciju? Propadala su. Menadžment tih preduzeća najčešće je postavljala država, odnosno Vlada, odnosno neki nadležni ministar, odnosno neka skupština, koja je postavljana od strane organa izvršne vlasti. Sada mi objasnite jednu stvar. Kako to da ta preduzeća, koja su u restrukturiranju, i 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012. godine nisu mogla da rade i da iskazuju dobit, a sada kada je kriza mnogo veća, nego 2008. ili 2009. godine, ako već ne iskazuju dobit, prestala su da prave gubitke, većina njih, to je opet odgovornost onih koji su u to doba vodili Republiku Srbiju. Šta je cilj ovog zakona? Cilj ovog zakona je da se tim preduzećima, koja vredi spašavati, vredi sačuvati te radnike, a broj tih radnika nije mali, nego je jako veliki, da ne pričamo o tome kakvu korist ima država od toga da se ta preduzeća restrukturiraju, svedu na ekonomske zakone po kojima će da posluju, ali ne kao gubitaši, ne kao propali slučajevi da idu u privatizaciju, nego kao zdrav deo privrede, već i onaj koji to kupuje da plati onoliko koliko košta, a zato što će da plati koliko košta, moraće da neguje, a ne da rasparčava imovinu i otpušta radnike i upropašćuje sve nas zajedno. Dame i gospodo poslanici, najveći problem je bio Zakon o privatizaciji, ponavljam, koji je podrazumevao da kapital koji ide u privatizaciju bude zaračunat na osnovu knjigovodstvene vrednosti, koja je deset i više puta manja od tržišne, i da jedna petina te knjigovodstvene vrednosti bude početna cena. Zato sada imamo 400.000 nezaposlenih više, zato imamo pad privredne aktivnosti, zato što nisu hteli da rade, nego da rasprodaju imovinu, makar i kao staro gvožđe, jer su rasprodavali za više para nego što su kupovali. Zato ćemo sigurno u danu za glasanje da pružimo Vladi priliku da reši barem ona preduzeća gde je to moguće, da im damo priliku, vremena, da ovim zakonom ispravimo koliko je to moguće sve nepravilnosti koje su bile u proteklih devet godina.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović.
Gospodin Arsić je upravo rekao suštinu vezano za knjigovodstvenu vrednost preduzeća i to je tačno. Pravo da vam kažem, čitajući ovaj amandman mogu samo da kažem sledeće. Da su normalne okolnosti, a nisu, verovatno ovakav predlog zakona nikada ne bi došao u Skupštinu. Kada sam govorio u raspravi u načelu, rekao sam da je ovo nešto što je iznuđeno da bismo spašavali glavu, odnosno egzistenciju tim ljudima koji rade u tim preduzećima. Inače, nisam pristalica nastavljanja sipanja novca u nešto što ne radi, ali morate da vodite računa o životu i ljudima. Ovakav amandman je definitivno sahrana tih preduzeća i ljudi bi se našli na ulici i to treba reći javnosti. Moram da priznam, odnosno ne mogu da shvatim da se danas neko poziva na ustavnost, jer Zakon o privatizaciji, koji je donet 2001. godine, je duboko kršio tadašnji Ustav, iako sam u raspravi u načelu rekao da nisam pristalica društvene svojine, ali je ona tada bila definisana Ustavom, a neko je doneo Zakon o privatizaciji kojim je potpuno negirao tu društvenu svojinu i samim tim nije ni trepnuo a prekršio je Ustav. Niste mogli nikada nigde da se požalite zato što Ustavni sud jedan duži period nije radio, nismo ni imali Ustavni sud. Danas nam neko govori o tome da kršimo Ustav, pa to je malo licemerno. Ako ste imali period u državi gde osnovna ljudska prava niste mogli da zaštite zato što nije bilo Ustavnog suda, malo je bez veze da takvi prigovaraju. Moram da priznam da nisam optimista da ćemo u ovih pet meseci uspeti da nađemo neko rešenje, ali ovo je jednostavno pokušaj da se tim ljudima spasi egzistencija. Verovatno će biti preduzeća gde to neće uspeti, ali od ljudi koji to kritikuju i koji ovakav amandman predlažu bih voleo da nam kažu šta je alternativa, hoćemo li ljude na ulice, hoćemo li 55 hiljada ljudi na ulice. U ovakvom ekonomskom haosu koji trenutno vlada u državi zbog toga što plaćamo danas takvim privatizacijama i takvoj bestidnoj otimačini državne imovine, koja je inače postojala, danas smo prinuđeni da ovako nešto donosimo i niko nije srećan što ovo donosimo. Verujem da ni sam gospodin Selaković kao ministar koji ovo brani nije srećan što ovo mora da brani zato što je situacija u zemlji takva kakva jeste. Izvinite, mi smo imali državu, i još uvek nažalost je takvo stanje, da nismo imali osnovni popis šta sve plaćamo. Nismo znali koliko ljudi radi u javnom sektoru do ove godine. Negde je izvršen popis. Čini mi se da nije do kraja. Sada smo saznali da imamo 800.000 ljudi u javnom sektoru. To je sve danak takve katastrofalne politike. Nažalost, SNS je prinuđena da rešava nešto što nije ni kriva ni dužna, a dopalo joj je. Prosto, narod je tako izabrao i moramo ovo nekako da rešimo. Ako neko misli da je pametno 55.000 ljudi da se nađu na ulici, svaka mu čast. Ne mislim da je to dobro i zato ćemo podržati ovakav zakon i ovakav amandman ne možemo da podržimo zato što želimo da ljudima spasimo egzistenciju. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević po amandmanu.
Poštovana predsednice, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ja ću, ako dozvolite, o amandmanu da kažem nekoliko reči. Mislim da kada su amandmani u pitanju da je to prilika da ukrstimo argumente o predlozima konkretnih rešenja na konkretan način. Neću pričati ono što smo pričali u subotu u načelu. Neću pričati ni o prošlosti ko je šta i kako i kolik doprineo ovome. Činjenica je da su sa problemom preduzeća u restrukturiranju se suočavala sve vlade od 2000. godine do ove danas. Činjenica je da su svi to pomalo posmatrali kao vruć krompir koji je teško rešitii nisu ga rešili. Neću o tome da pričam,ni o tome kakva privatizacija, ni ko je tu dobro radio, ni ko je loše. Onaj koji je vrhovni sudija u Srbiji, a to su građani, svaki put da svoju sud na svakim od izbora i mi to poštujemo. Ono što želim da kažem, ne osvrćući se na pitanja ko je, šta i koliko, jer je Srbija umorna od tih istraga, Srbija je danas pred konkretnim problemom i traži rešenje od ove Vlade i ova Vlada je ta koja je obavezna da ponudi to rešenje. Naime, zbog građana Srbije, šta je taj famozni član 20ž? Član 20ž je ušao u pravni sistem decembra 2007. godine. On izričito zabranjuje prinudnu naplatu od preduzeća koja su u restrukturiranju. On je 2012. godine samo oročen kao restrukturiranje do juna 2014. godine. Tada je uvedena zabrana prinudne naplate od preduzeća u restrukturiranju. Naravno da je i to problem. Koliko god je problem preduzeća u restrukturiranju, imajući u vidu da je veliki broj preduzeća, juče smo čuli 164, da su mnoga od njih značajna za pojedine regione u Srbiji, da su mnoga od njih bila nosioci razvoja u tim regionima, da upošljavaju preko 50.000 radnika, da ima preduzeća među njima koja nisu samo, često ih tako okvalifikuju, trošadžije, mogući nosioci razvoja i treba ih i na taj način posmatrati. To je jedan problem. To je problem od opšteg interesa za ovu državu koju je Vlada posmatrala na taj način. Drugi je problem nesporan –da poverioci ne mogu da naplate svoja potraživanja od takvih preduzeća i oni se dovode u veliki problem, neki od njih čak moraju i da nestanu zbog toga. Dakle, Vlada se našla u konkretnoj situaciji, u konkretnom problemu kako da nađe neki balans između ta dva problema, kako da ih razreši na način da da šansu ovim preduzećima u restrukturiranju narednih pet meseci sa sačuva ono što može da se sačuva, a da istovremeno utvrdi neku dinamiku kako poverioci mogu da ostvare svoja potraživanja, kako da podnesu prijavu, kako da se to evidentira, pošto još uvek ne postoji tačan podatak, utvrdi iznos, sačini neki program itd. Ono što je karakteristično za ovaj zakon je što je Vlada u Predlogu zakona, kada je u pitanju taj član, ostavila onu odredbu koja je bila i do sada, a to je da državni poverioci ne mogu tražiti prinudnu naplatu niti bilo koju meru u postupku izvršenja radi namirenja potraživanja nastalih do 31. decembra 2007. godine, da se namire kad bude bilo prodato. Suština ovog amandmana koji ja predlažem jeste da predlagači traže da to ne važi, odnosno da svi ti mogu tražiti prinudnu naplatu i bilo koju meru postupka izvršenja nastalih potraživanja do 31. decembra 2007. godine. Dakle, potpuno suprotno Predlogu ovog zakona koji je Vlada dala. Kada svi mi iznosimo svoje mišljenje o amandmanu, mi ćemo konkretno podržati predlog i stav Vlade, nećemo podržati predlog amandmana, ali želim da skrenem pažnju da kada razgovaramo o amandmanima i kada se neko slaže a neko se ne slaže, to nije osnov za repliku. Svako od nas ima pravo da se složi ili da se ne složi. Svako ima pravo da iznese svoj stav. Inače bi napravili veliki haos u ovoj Skupštini kada bi svako posle nečije diskusije imao suprotno mišljenje i odmah otvorio čitavu seriju replika. Zašto mislim da ovaj amandman ne treba? Mislim da je gospodin ministar mogao ili je bar imao priliku sada da objasni da li to ima neke veze? Ja mislim da ima. Setimo se decembra 2007. godine. Tadašnja izmena Zakona o privatizaciji…
Poslaniče, molim vas da se vratite na amandman. Nećemo ponovo otvarati generalnu debatu.
Ja upravo pričam zašto amandman ne može da se usvoji. Pominje se decembar 2007. godine. A ja kažem, uvažena predsedavajuća, da je u tom decembru 2007. godine prilikom donošenja izmena Zakona o privatizaciji, Zakon naložio državnim poveriocima da otpuste dug i pitam – ima li to veze, da li je to razlog? Jer, tada su državni poverioci bili dužni da otpišu dug prema preduzećima koja su u restrukturiranju i da se zbog toga upotrebljava taj datum, taj termin. Jer, konkretna formulacija tako glasi i direktno je vezana za amandman, da su dužni da otpuste dug prema subjektu privatizacije u celini i svoje potraživanje sredstava namire od prodaje subjekta privatizacije. Da li to ima neke veze s ovim? Ja mislim da ima i da se upravo iz tog razloga upotrebljava taj termin. Ali, da ne bih iritirao predsedavajuću, da ne bih dalje dužio, mi amandman nećemo prihvatiti. Podržaćemo predlog Vlade a mislim da je ovo prilika ministru da objasni ovo o čemu sam govorio. Hvala lepo.
Nema više prijavljenih po ovom amandmanu. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Jovanović. (Narodni poslanik Zoran Babić, s mesta: Mogu li ja po amandmanu?) Nije bilo nikog u sistemu. Molim vas, javljajte se. Zoran Babić je prvi u sistemu sada. Izvolite.
Zahvaljujem se gospođo predsednice. Za SNS, kao što su kolege elaborirale, nije prihvatljiv ovaj amandman zato što obesmišljava i amputira samu svrhu i poentu zakona. Ali, probaću da govorim normalnim jezikom, jezikom koji će razumeti 57, 58 hiljada ljudi koji rade u preduzećima u restrukturiranju, ali i u ostalim kompanijama i firmama u Srbiji. Šta nudi koncept ako aproksimativno posmatramo da bi ovaj amandman bio prihvaćen i uvršten u sam zakon? Šta bi to značilo za firme u restrukturiranju, šta bi to značilo za državu Srbiju? Svih 164 firme u restrukturiranju bi u narednih nekoliko dana ušlo u stečaj. Po ovakvom Zakonu o stečaju koji je još uvek važeći, a nadam se da neće važiti već za dve, tri nedelje kada ova Narodna skupština bude usvojila novi Zakon o stečaju koji će ograničiti rokove svakog koraka u procesu stečaja, po sadašnjem Zakonu o stečaju taj postupak traje dve do tri godine. Da li će se u tom vremenu poverioci firmi u restrukturiranju naplatiti? Da li će doći do svojih sredstava? Neće. Čak i kada se završi proces stečaja sa vremenskim ograničenjima do kojih sredstava i kada će doći? Šta ćemo s druge strane dobiti? Anarhiju. Ljude na ulici, ljude bez posla. Dodatnu armiju ljudi preko onih 400 hiljada ljudi koliko je ostalo bez posla za vreme vlade Mirka Cvetkovića od 2008-2012. godine, dobijamo još jednu armiju ljudi gde okrećemo glavu na drugu stranu. Ako smo iz Ekspozea premijera Vučića videli da našu državu, firme u restrukturiranju kada na njih dodamo i „Železaru u Smederevu“, „Simpo“, vidimo da je trošak za firme u restrukturiranju za našu državu 750 miliona dolara. Zar ne mislite da je najlakše okrenuti glavu na drugu stranu? Ne tiče nas se. Prihvatićemo ovaj amandman, ne tiče nas se šta će biti sa ljudima, ne tiče nas se koliki će postupak i proces stečaja da traje, ne tiče nas se kada će i koliko će biti naplaćen. Da li je to put kojim naše društvo treba da ide? Mislim da je to put neodgovornosti. Mislim da je to put anarhije. Mislim da je to put stavljanja glave u pesak. Na ovaj način, ovim zakonom o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, Vlada Republike Srbije i SNS šalje jasnu poruku, ne samo ljudima koji rade u tim firmama, nego i ostalim građanima Srbije – da, zainteresovani smo za vašu sudbinu iako direktno nismo odgovorni za stanje u kojem su se te firme našle. Nismo odgovorni za stanje zbog kojeg su morali da odu u restrukturiranje. Ali želimo da vam pomognemo. Želimo da sa jasnim koracima u narednih 30, pa 90, pa još 30 dana se zna koje odgovornosti, koji posao moraju da obave i poverioci i Agencija za privatizaciju. Na taj način dobijamo jedan uređen, koliko toliko uređen sistem. U pravu je gospodin Selaković koji je rekao da je ovo jedan tehnički zakon, ne politički, tehnički zakon kojim ćemo nakon 150 dana bar znati koje su to firme, sa kojim brojem zaposlenih, sa kojim poveriocima. Zašto unapred da odustanemo od ideje da će nekim poveriocima plan otplate koji im bude ponudila Agencija za privatizaciju nakon 150 dana da im ne bude prihvatljiv. Možda hoće. Sa ponosom govorimo i o „FAP-u“ koji je bio nažalost, rupa bez dna, u kojem, kao što su kolege rekle, nekada nije izlazila ni prikolica godišnje, a kamo li kamion. Sa ponosom govorimo o „Ikarbusu“, iako su mnogi želeli da obesmisle, valjda iz neke političke bahatosti, iz neke političke mržnje zasmetao im je onaj znak „Mercedesa“ koji je premijer Vučić postavio na prvi autobus. Umesto ponosa, umesto uzdignute glave, neki su iz mržnje prema svojoj državi, nažalost probali da obesmisle i taj postupak. Neki okreću glavu na drugu stranu i kada je AIR Srbija u pitanju, iako sam vrlo egzaktno govorio o poslovnim rezultatima koje je AIR Srbija pokazala u prvom kvartalu ove godine. Opet iz neke mržnje prema svojim građanima, prema svojoj državi nekome ni to ne odgovara. Možda je bio bolji koncept kada je taj isti JAT gutao 55 miliona evra godišnje. To su razlike između politika SNS, premijera Vučića, ove Vlade, politike odgovornosti, politike rešavanja problema, politike iskrenog odnosa prema svim građanima Republike Srbije. Ni u jednom trenutku nismo obećali, nismo rekli – da, svih 164 firmi će biti rešeno, ali oni koji imaju potencijal, koji imaju taj menadžerski duh i želju da se postupak privatizacije završi u razumnim rokovima i na transparentan način imaće šansi u tržišnoj utakmici. Velika je razlika između koncepta prebacivanja odgovornosti na nekog drugog, stavljanja glave u pesak, neodgovornosti i želje da zbog neodgovornosti se ne preuzima teret rešavanja problema u firmama u restrukturiranju i ovog koncepta Zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, kojim u narednih 150 dana dajemo šansu za 164 firme, dajemo šansu za 58 hiljada ljudi koji rade u tim firmama, dajemo šansu da bar jedna oblast u našem društvu bude uređena. Zbog toga je ovakav amandman za SNS neprihvatljiv.
Po Poslovniku Borislav Stefanović. Izvolite.
Gospođo predsednice Skupštine, član 106. i 107. Mislim da niste reagovali u dve situacije. Prethodni govornik je potpuno skrenuo sa tačke dnevnog reda i to vrlo široko. Član 107. zbog toga što je par puta, čini mi se tri puta, navodeći konkretne primere nejasnih ugovornih odnosa koje ovaj režim sprovodi u Srbiji, rekao da neko ko to dovodi u pitanje mrzi ovu državu i mrzi ovaj narod. Dakle, ako preispitujete ugovore koji nisu transparentni, ako kažete da ova Vlada kasni u svemu što je najavljivala, ako kažete da ugovor i pored obećanja gospodina Vučića nije stavljen na uvid, ako kažete da je zalepljen znak od „Mercedesa“ na „Ikarbusov“ autobus, a ne da je proizveden autobus, vi mrzite ovaj narod i ovu državu. Ne morate reagovati, nadam se da se slažete i da su takve stvari prejake da se kažu na taj način. Hvala.
Dobićete objašnjenje. Pažljivo sam slušala baš zbog ovih nijansi. Što se tiče člana 106. pozvala sam poslanika Babića da govori konkretno o amandmanu i on je to učinio i kazao da poslanička grupa neće glasati za ovaj amandman i izneo svoje razloge. Dakle, ne želim da budem cenzor, u prošlosti je bilo cenzora govora. Trudim se da to ne radim. Smatram da nije povređen član 106. ni u jednom stavu. Što se tiče člana 107, pažljivo sam očekivala da izgovori ko su ljudi, osobe, grupe koje mrze državu ili narod, on je to vešto izbegao. Dakle, nije bilo eksplicitno rečeno ni ime ni neka politička partija, te time nisam prekršila Poslovnik. Zaista bih ga prekinula i zamolila da se takve kvalifikacije ne koriste. Da li želite da glasamo o tome? Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz, po amandmanu.
Hvala najlepše predsedavajuća. Samo nešto da se razumemo, tražio sam reč jednom, pa drugi put. Rekli ste da se više ne prijavljujem, a onda ste prešli na drugi amandman. Molio bih vas da vodite precizniju evidenciju.
Objašnjenje. Vodim precizno, ali nisam mašina, samo čitam onako kako mi izlazi ovde na ekranu. Izvolite, imate reč, trošite vreme već.
Amandman ukazuje na potraživanja državnih poverilaca nastalih pre 2007. koji se u samom zakonu nigde ne pominju. On ukazuje na deo problema koji svakako treba rešiti sa novim zakonom o privatizaciji, jer apsolutno postoji svest da je nešto što je doneto kao privremeno rešenje, čini mi se, u velikoj meri prelomljeno preko kolena i, eto, traje sedam godina, što je apsolutno nedopustivo i ne doprinosi pravnoj sigurnosti. Međutim, ono što je i sam ministar rekao, a i mi smo apsolutno svesni problema koje je zatekao i u ovoj oblasti, kao i ova Vlada, pa ćemo se mi ponašati na sličan način kao što smo se ponašali prošli put. Prošli put smo bili opozicioni poslanički klub, ali čini mi se jako konstruktivan. Ako smo nešto kritikovali, davali smo rešenja i tako ćemo nastupati i sada kada smo deo vladajuće koalicije. Gospođica Olgica Batić je u amandmanu na isti član govorila, ne samo o državnim poveriocima, nego uopšte o svim poveriocima, kao i o odgovornosti, ne samo preduzeća u restrukturiranju, već i o solidarnoj odgovornosti države koja sa netačnim podacima dovodi u zabludu investitore. Šta je naš vrhovni cilj? Vrhovni cilj nam je da dovedemo investitore. Koje investitore? Stabilne, sigurne i pouzdane. Šta njih interesuje? Pravna sigurnost, mogućnost naplate njihovih potraživanja i to da kada kupe određeno preduzeće ne budu sakrivena neka potraživanja za koja će se kasnije ispostaviti da postoje. Zbog toga verujemo da će u novom zakonu o privatizaciji, ono što je dobro, to je da vi ovde ograničavate rokove, jer do sada rokovi nisu postojali i ovo je moglo da traje u nedogled. Zbog toga mislim da, pre svega, kod donošenja novog zakona o privatizaciji treba, kao što ste i rekli, ministre, ozbiljno razmatrati amandman Olgice Batić. Vidim da i vi na isti način razmišljate. Takođe, čini mi se da je ovaj amandman sugestibilan i da ide u duhu u kome čini mi se svi razmišljamo, u duhu pravne sigurnosti. Jer, ozbiljan investitor iz Nemačke, Velike Britanije, Francuske itd, kada investira u takve zemlje, sigurno se ne suočava sa ovakvim problemima. U poslovnim krugovima informacije ove vrste putuju brzinom svetlosti, toga smo svi svesni, tako da treba što pre rešiti ove probleme. Mislim da se otvara put ka dovođenju novih investitora, ali na način i sa pristupom koji mi zastupamo. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović, po istom amandmanu. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovani ministre, uvažene kolege i koleginice, imajući u vidu da je naš drug i uvaženi kolega Miša Petronijević vrlo iscrpno obrazložio zbog čega poslanička grupa SPS ne može prihvatiti amandman, moramo skrenuti pažnju samo na dve činjenice u vezi ovog amandmana. Podsećanja radi, poslanička grupa SPS je ukazivala na probleme koji se vezuju za odredbu člana 20ž i u prethodnom sazivu, kada smo raspravljali upravo o odredbama Zakona o privatizaciji ukazujući na dva problema. Ta dva problema su i dan danas prisutna. Jedan problem je nemogućnost sprovođenja izvršenja prinudnim putem, prinudnom naplatom, na koji način se dovodi u pitanje bonitet, mogućnost opstanka, šteta po poverioce, ne samo državne poverioce, već i druge poverioce, koji između ostalog predstavljaju i one gde ide šteta na teret budžeta Republike Srbije. Podsećanja radi, sudovi ne mogu da naplaćuju sudske takse, imajući u vidu da se dolazi do zastoja u postupku sprovođenja izvršenja. Međutim, s druge strane, pežorativno govoreći, od ovog zla postoji i ono drugo zlo, pa je pitanje koje od ta dva zla izabrati kao manje i prihvatljivije. To je zlo da firme u restrukturiranju od kojih se očekuje da se postupak restrukturiranja, koji je nekoliko puta produžavan, konačno okonča, da te iste firme, opet pežorativno rečeno, ozdrave, stanu na svoje noge i vrate se u privredni život, a da se sačuva egzistencija 54.000 zaposlenih sa svojim porodicama. Onda je od ta dva zla Vlada očigledno izabrala manje zlo i došla do rešenja koje se vezuje za odredbu člana koji se napada ovim amandmanom. Nažalost, nismo dobili odgovor kao poslanička grupa na pitanje - šta je generisalo da se ovaj problem koji se sada vezuje za ovaj amandman pojavi? Konkretno, da li je to pitanje koje je postavio kolega Miša Petronijević, a to je obaveza duga prema državnim poveriocima? Ili je možda u pitanju nešto drugo na šta bi trebali danas da dobijemo odgovor, a to je – da li je postupak restrukturiranja koji je bio oročen do 2012. godine, pre toga do 2009. godine, da li je zaista moralo ovoliko puta da se produžava i da se u privrednu agoniju uvode mnoga preduzeća, kao što su poverioci FAP-a, kao što su poverioci „Ikarbusa“ i mnogi drugi? Nesumnjivo, bez obzira što se nećemo vraćati u prošlost, podsećanja radi, poslanička grupa SPS je i nekada, te davne 2001. godine, bila protiv Zakona o privatizaciji, koji je generator svih ovih problema. Bila je protiv Zakona o privatizaciji koji je propustio da sistematizuje mere nadzora, mehanizme zaštite i kontrole nad sprovođenjem privatizacionih postupaka, gde su se subjekti privatizacije pojavljivali kao plen, bukvalno kao plen i žrtve svih onih koji su na raznorazne načine kupovali subjekte privatizacije, opustošili imovinu tih subjekata privatizacije, a potom nestajali. Da li je iko do skorijeg vremena snosio odgovornost za to? Ne, nije niko. To su generatori problema koji su doveli do ovog današnjeg problema koji se vezuje inače za amandman o kome se sada raspravlja. Kada se sve ovo ima u vidu, nesumnjivo da je odlučno da Vlada stane na put, pre svega ovakvim načinima delovanja, možemo slobodno reći protivpravnog delovanja, a sa druge strane da zaštiti onaj socijalni interes, socijalnu kategoriju, a to je pre svega zaštita više desetina hiljada zaposlenih u subjektima privatizacije koji se nalaze u postupku restrukturiranja, za koji se nadamo da će biti uskoro okončan. Ono što poslanička grupa SPS smatra imperativom je što skorije, odnosno hitno donošenje celovitog zakona o privatizaciji koji će sve ove probleme rešiti i to generalno. Zahvaljujem se.
Hvala. Pošto nema više prijavljenih po ovom amandmanu, prelazimo na sledeći amandman. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Jovanović. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Dragan Jovanović. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, podnosim amandman na član 1. kojim se menja član 20ž stav 1. koji glasi: „Za subjekte koji se privatizuju metodom javnog tendera, državni poverioci ne mogu tražiti prinudnu naplatu, niti bilo koju meru postupka izvršenja radi namirenja potraživanja nastalih do 31. maja 2014. godine“. Moram da naglasim da je ovaj moj amandman izazvao veliku pažnju jutros na Odboru za privredu, pa moram samo jedno kratko obrazloženje da dam. Ako probijem vreme, gospodine predsedavajući, molim vas da me ne prekidate, već da ide vreme poslaničke grupe. Obrazloženje – celokupna istorija postupka privatizacije u Republici Srbiji pokazuje da su subjekti privatizacije koji su prodati metodom javnog tendera u više od 80% slučajeva manje-više uspešno nastavili da posluju. Nažalost, potpuno suprotna je situacija sa bivšim društvenim preduzećima koja su privatizovana metodom javne aukcije, gde se danas na prste jedne ruke mogu nabrojati firme koje su opstale i koje makar na papiru uspešno posluju. Zato predlažem da se javna aukcija eliminiše kao metod privatizacije. Ovo je vrlo važno i nadam se da će i poslanici iz drugih poslaničkih klubova podržati ovaj amandman, jer smatramo da privatizacija firmi u restrukturiranju putem javne aukcije može biti apsolutno pogubna za ove firme. Drugi deo mog obrazloženja tiče se ovog roka. Predložio sam da to bude 31. maj 2014. godine, a zašto? Takođe da bi potraživanja poverioca subjekata privatizacije u restrukturiranju bila međusobno uporediva, potrebno je odrediti datum sa kojim se ta potraživanja prijavljuju. Želja predlagača je da subjekti privatizacije u restrukturiranju se zaštite od mogućnosti da državni poverioci krajem ove godine masovno pokrenu postupke prinudnog izvršenja za dugove koji su nastali u periodu od 1. januara 2008. pa do 31. maja 2014. godine. U suprotnom izgubio bi se smisao i ideja da državni poverioci treba da sačekaju kraj postupka privatizacije da se namire iz ostvarene prodajne cene. Zašto ovo predlažem, dame i gospodo? Zbog toga, jutros sam dobio na Odboru za privredu čvrsto obećanje da će ovi moji predlozi biti ugrađeni u nov zakon o privatizaciji koji bi trebao da se nađe ovde u skupštinskoj raspravi negde do polovine jula tekuće godine. Međutim, mi imamo firme u restrukturiranju gde već imamo pisane zahteve od potencijalnih investitora i pisane ponude koje su Ministarstvo privrede i gde bi već mogli sutra ili za par dana da krenemo sa pričom o dokapitalizaciji ili o nekakvom vidu privatizacije tih firmi u restrukturiranju. Ako ne budemo znali tačna dugovanja tih firmi, i ako se ne bude država obavezala da će preuzeti bar obaveze firmi javnih preduzeća koje imaju firme u restrukturiranju, ta preduzeća u restrukturiranju neće imati nikakvu mogućnost da dobiju strateške partnere značajne i bitne. Podsetio bih da i sam dolazim iz Opštine iz Topole koja ima dva takva, izuzetno važna preduzeća u restrukturiranju a manje-više i sve kolege imaju u svojim gradovima i svojim opštinama slična preduzeća. Molim vas, neko će postaviti pitanje da li ovaj moj amandman dovodi do toga da sutra, ako bi se ovo prihvatilo, firme u restrukturiranju ne plaćaju gas ili struju. Teoretski to se može desiti, ali bih vas podsetio da Vlada Republike Srbije je ta koja postavlja zastupnike državnog kapitala u svim firmama u restrukturiranju i da može prosto da isprati ovu proceduru. Najiskrenije bih vas zamolio da jedno obećanje koje ste dali jutros na Odboru za privredu, a to je iz usta državnog sekretara uvaženog gospodina Stevanovića, da se od sutra formira jedno koordinaciono telo u Ministarstvu privrede koje će se baviti slučajem po slučajem da možemo sutra da kažemo da smo bar 20-30 ili 50 ovih firmi u restrukturiranju uspešno uspeli da rešimo. Ovo je od izuzetnog značaja, samo se bojim rokova, jer ako budemo čekali mesec, dva da sada pojedine zainteresovane kupce, prosto ćemo sa tim odbiti. Sa druge strane, iskreno ne želim da oštetim ni jednog privatnog poverioca ali smatram ako su državna preduzeća koja su u ovom slučaju najveći poverioci do sada toliko čekala, mogu sačekati još malo da bi se postigla određena cena za ove firme u restrukturiranju. Ta cena apsolutno ne može, još jednom moram da podvučem, biti postignuta na javnoj aukciji. Jer, javna aukcija su se pokazale kao pogubne u dosadašnjem delu privatizacije. Mogao bih da obrazlažem i primere, ali to će verovatno izazvati čitav niz replika a i moje kolege će verovatno o tome govoriti. Zamolio bih vas da ova rešenja, pošto sam prihvatio obrazloženje državnog sekretara, da bi bilo potrebno da se usaglasi nov zakon o stečaju, ali bih vas zamolio da zajedno i sa drugim kolegama iz lokalnih samouprava od sutra radimo, da jedno po jedno preduzeće, ako možemo, izvučemo iz dubioze i da ih uspešno rešimo. To samo možemo ako jasno imamo koliko je to dugovanje svake firme pojedinačno i ako država prihvati da dugovanja tih firmi, koje se odnose na javna preduzeća, preuzme na sebe, da bi se znale tačne cene tih firmi i da bi jednostavno potencijalni investitori znali šta kupuju. Hvala puno.
Hvala. Reč ima narodni poslanik dr Aleksandra Tomić. Izvolite.
Pošto je pomenut Odbor za privredu Narodne skupštine Republike Srbije i s obzirom da predsedavam ovim odborom, a nisam uzela reč u prethodnom delu sednice, pre obrazloženja amandmana, htela bih da kažem da smo danas zaista imali jednu konstruktivnu raspravu, do duše na početku smo imali i jednu malo više političku raspravu o tome da li su reformski predlozi - nisu reformski, da li su ustavni – nisu ustavni, ali o tome ćemo u toku sednice. Ono što je važno reći da je predlog gospodina Jovanovića zaista naišao na odobravanje u smislu suštine kako treba prići rešavanju problema privatizacije i njegov predlog za amandman je bio 31.05.2001. godine. To bi u ovom trenutku verovatno izazvalo rušenje celog koncepta uopšte zakona koji tek treba da stvaramo u tom paketu koji ćemo dobiti od 21 zakona. Zato što se stalno saplićem između Zakona o privatizaciji i Zakona o stečaju. Ako bi decidno primenili Zakon o privatizaciji, onda bi se sapleli u stečaju i onda bi dobili praktično urušavanje potpuno ekonomskog sistema, jer kada bi rekli koliko to košta, onda bi to mnogo, mnogo više koštalo nego što sada uopšte dajemo ovih 750 miliona evra koje smo konstatovali iz budžeta. Prema tome, treba razmišljati i o ovom ekonomskom delu, finansijskom delu kojim se mi negde nosimo u najboljoj nameri da pomognemo preduzećima u restrukturiranju zaposlenima i investitorima koji žele da što pre uđu u određena javna privatna partnerstva, ali onda ulazimo u to da ne razmišljamo puno o državi koliko bi zaista budžetske rupe možda i povećavali nekim predlozima. Zato je ovo, mislim, jedino bilo rešenje i ovaj zakonski predlog sa ovom vrstom amandmana koji je jedino prihvaćen, koji ćemo kasnije videti, da možemo da steknemo uslove da bi mogli da počnemo da rešavamo kroz određene radne grupe probleme. Naravno da je Odbor potpuno otvoren za saradnju sa radnim grupama koje će ministarstvo i Vlada Republike Srbije praviti. Mislim da ćemo u tom smeru zajednički svi funkcionisati. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, poštovani poslanici, pažljivo sam pročitao ovaj amandman i da on sadrži samo ovaj prvi deo za mene bi bio sasvim prihvatljiv, jer koliko vidim bio je veoma smislen i zasnovan na nekom iskustvu. Mi smo izvršili neku divlju privatizaciju, da prethodno nismo izvršili reprivatizaciju i to je bila naša velika greška. Znači, nije vraćeno ono što je bilo privatno, a pri tome, umesto da izvršimo pažljivo privatizaciju mi smo prodali ono sve što je bilo društveno, imovina društva, na osnovu zakona koji je bio za neke veoma dobar. Kada kažem da ja zakon za neke bio veoma dobar to znači da je imao dobre rupe i dobro raspoređene. Dakle, mislim da su ga u to vreme napisali oni majstori tranzicije i njihovi prijatelji politički prvaci, vlasnici političkih stranaka, da bi što jeftinije, da bi što brže i na što sumnjiviji i jeftiniji način se dograbili ogromnog društvenog bogatstva. Tako društveno bogatstvo koje je pripadalo svima prisvoji 1% građana, postane vlasnik 90% bogatstva, a da 99% naših građana sadrži, ima imovinu vrednu svega 10%. Razlog zašto bih podržao ovaj amandman zato što on isključuje aukcije. U tom veoma sumnjivom zakonu, posebno su bile sumnjive aukcije, dok se tenderska privatizacija pokazala kao malo boljom. Predlagač amandman ovim isključuje aukciju u nekim budućim privatizacijama. Treba se prisetiti sada aukcije, posebno bila je pogubna po poljoprivredna preduzeća. Treba se setiti Mileta Jerkovića kome je ne znam na koji način, da li Zakonom o privatizaciji omogućeno da bez obzira kao osuđeno lice za šverc duvana, kao vlasnik sumnjivog kapitala dozvoljeno da učestvuje u privatizacijama preko deset poljoprivrednih kombinata i zadruga u Vojvodini i da ogromne površine zemljišta uglavnom kupi i preproda što strancima, što veoma sumnjivim licima protiv kojih se vode neki postupci. Gospodin Jerković je naravno to sve obavio u dosluhu sa vladajućom strankom iz tog vremena i preko „Metals banke“ i sve te njegove grehove i sva ta imovina koja je nastala, građani još moraju da kupe sanirajući „Metals banku“, odatle ispumpava novac u korist čoveka koji je imao kriminalnu biografiju i koji je na aukcijama došao do kombinata i poljoprivrednih dobara. Takođe mi nije jasno zašto Zakon o privatizaciji nije obuhvatio i zemljoradničke zadruge? One su na specijalan način otuđene, ni na tenderu, ni na aukciji, već jednostavno nekom vrstom neposrednog dila između majstora tranzicije, vladajućih partija i ne pojedinih direktora zadruga, kako to naši seljaci kažu – one su prodate za džabe. Ja ću napomenuti samo jednu zadrugu. Radi se o ZZ „Agrokor“ Gornji Milanovac, koja nije prodata na tenderu, nije prodata ni na aukciji. U njoj je iz norveške vlade uloženo preko tri miliona evra. Radi se o proizvodnji semena za priplodne krmače. Godišnji prihod te kuće, te zadruge je trebalo da bude oko šest miliona evra, međutim majstori tranzicije su radili sve na crno i trenutno se ta zadruga prodaje za manje od 30.000 evra, iako je samo norveška vlada uložila preko tri miliona i nešto hiljada evra za modernizaciju tog reprocentra, od koga su zemljoradnici trebali da imaju korist. Ja sam voljan da prihvatim taj prvi deo amandmana. Međutim, s obzirom da se glasa o amandmanu u celini, to ću imati dilemu do dana za glasanje, ali mislim i ovu priliku koristim da treba stati na put ne samo privatizacijama koje je izvršio Mile Jerković i njemu slični, već privatizacijama raznih majstora tranzicije koji su zemljoradničke zadruge, koje su trebale da budu u korist zemljoradnika i u korist poljoprivredne proizvodnje, privatizovane za džabe. Niti je bilo tendera, niti aukcije. Jednostavno, imovina koja je trebala da pripadne poljoprivrednicima, pripala je raznoraznim tajkunima, prijateljima političkih lidera i vlasnika političkih partija. Apelujem na sadašnju Vladu da preispita na koji način su se zadruge otuđile. Ogromna njihova imovina je nestala, a prelila se u džepove onih čiji su džepovi inače prepuni, koji se šepure u svojim džipovima, sa debelim lancima i vitkim pevaljkama oko svojih vratova. Hvala.
Pošto više nema prijavljenih za ovaj amandman, idemo na sledeći. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Gordana Čomić, mr Aleksandra Jerkov, Dragan Šutanovac, Goran Ćirić i Vesna Martinović. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili ovaj amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Uz dva minuta za obrazlaganje amandmana, koristiću i vreme poslaničke grupe. Po sadržaju amandman rečima prati odluku Ustavnog suda i, što je još bolje, prati i ono što nam je rečima objašnjeno da će biti urađeno po samom Predlogu zakona. Naš amandman je - okončati proces u svim delovima za preduzeća u restrukturiranju i prodaju subjekata privatizacije do kraja ove godine. U obrazloženju samog Predloga zakona rečeno nam je da će to da se desi za 150 dana, možda, uz novi zakon o privatizaciji. Sadržaj ovog amandmana jednostavno na vrlo jasan način govori ono što se Predlogom zakona želi sakriti, a to je da 57.000 ljudi, za koje je u budžetu Republike Srbije izdvojeno 600 miliona evra ili 750 miliona dolara, biće ili neće biti u otkazu u sledećih 150 dana ili do 31. decembra 2014. godine, jer o tome se ovde radi, o 57.000 porodica u preduzećima u restrukturiranju i o najavama, kako je ministar rekao, ne malog broja, u medijima to je šest preduzeća, koji, kako god da izračunate, ne mogu da zapošljavaju više od 4.000 radnika. Dakle, radi se o tome da će 52.000 ljudi ili ostati bez posla do kraja ove godine ili je Predlog zakona formulisan tako da se u suštini proces restrukturiranja nastavi i posle tih 150 dana i da tih 52.000 ljudi, 52.000 porodica nastavljaju da dobijaju novac iz budžeta. Ne može oba. Ne možete i da okončate, ne možete i da smanjite deficit za 600 miliona evra, koliko već koju godinu za redom iznosi trošak svih nas građana Srbije i ne možete i da ti ljudi ostanu na budžetu. Sav napor Vlade da pokaže da je to moguće ja cenim i on je razumljiv. Legitimno je da Vlada kaže – mi ćemo taj problem rešiti. Šta više, ovde se čulo i kao sasvim razumljivo opravdanje da Vlada, kojoj sam ja trenutno opozicija, je prinuđena da rešava probleme u čijem stvaranjunije učestvovala. I za kolege iz većine i za Vladu moram da kažem da imam puno razumevanje. Tri vlade od šest vlada ukupno od 2000. godine, sam podržavala. Te tri vlade su rešavale probleme u čijem stvaranju nisu učestvovale. Završile su saradnju sa Hagom, sa Haškim tribunalom kao delu uslova evropskih integracija, Kopenhagen plus kriterijuma, uz velike probleme i otpočeli normalizaciju odnosa Beograda i Prištine uz velike probleme. Dakle, imate moju empatiju i moje puno razumevanje za rešavanje problema za čije stvaranje ne snosite apsolutno nikakvu odgovornost po vašim sopstvenim rečima, ali tako to biva u demokratijama. Tako to biva kada dobijete poverenje građana da rešite probleme koje niste sami stvorili, koje ste nasledili od drugih. Moje iskustvo sa tri vlade kojima sam bila opozicija i tri vlade koje sam podržavala je takvo. Ono što bi trebalo da se prestane kao praksa je da se kaže ili bar pokuša reći da problem o kom je reč će biti rešen, zato što se odavde šalju vrlo važne poruke sa odgovornošću javne reči. Pedeset i sedam hiljada porodica će čuti da će ostati zaposleni. Ne želim ni ovoj vladi kojoj sam opozicija, niti bilo kojoj vladi koju ću podržavati da dođe pred ljudi za 150 dana, koji tada neće biti zaposleni. Odgovornost javne reči se odražava baš u tome, da saslušamo jedni druge vrlo pažljivo i da činjenica da neko iznosi kritiku, opasku, ne znači da je protiv bilo čega. Naprotiv, znači da je za rešavanje problema. Šesto miliona evra je veliki deo ukupnog deficita budžeta Republike Srbije. Ako ćete doneti rebalans budžeta i zakone pre rebalansa budžeta tako da u rebalansu ili za kraj 2014. godine nema sredstava za restrukturiranje, to znači da će biti otkaza. Ako će biti sredstava, to znači da nismo govorili istinu ovde o rešavanju problema, a problem je velik, jer se radi o živim ljudima. Ne može oba. Kao što ton rasprave u kojoj ovde slušamo i učestvujemo, koji govori o kritici i o negativnom stavu prema privatizaciji kao procesu, ne liči na ton kojim se čeka novi zakon o privatizaciji, liči na ton kojim bi ovde ušao zakon o nacionalizaciji. Molim vas za oprez pri izgovaranju javnih reči zato što je zajednička šteta, ukoliko ovde govorimo o tome kako je ukupno privatizacija katastrofalan proces i sve je bilo pogrešno i sve je apsolutno bez veze i onda ćemo doneti šta? Novi zakon o privatizaciji? Jedan primer zakona o privatizaciji ova skupština je videla, kao i Zakon o stečaju, kao i Zakon o radu. Da li će ili neće biti izmenjen, ja to ne znam, videću kada bude došao u skupštinsku proceduru, ali se radi o suviše važnim stvarima da bi smeli da podlegnemo iskušenjima političkog folklora kada je u pitanju i završetak poslova za preduzeća u restrukturiranju i kada je u pitanju novi zakon o privatizaciji. Ne postoji ministar i ne postoji predsednik Vlade, koliko god neko smatrao da je postojeći, trenutni predsednik Vlade sposoban i koliko god mi smatrali da nema sposobnosti za rešavanje ovakvih problema, ne postoji nijedan koji može da završi restrukturiranje i da zadrži zaposlene do kraja 2014. godine. To je činjenica. Politički folklor koji ćemo ovde razmeniti neće proizvesti posledice po tu činjenicu. Proizvešće nas sve u sali za pet meseci sa nadom da ćemo mi iz opozicije umeti da odolimo iskušenju - jesmo li vam kazali da ste nam pričali koješta u raspravi o izmeni Zakona kojim ste tražili 150 dana? Takvom iskušenju treba odoleti, ako si odgovorna opozicija. Zato vodimo raspravu o amandmanima sada, zato što je vreme da razumemo kolika je odgovornost javne reči, drugo, vreme je da razumemo da se radi o živim ljudima i da nikome nije u interesu da te ljude varamo i lažemo i zato što se radi o budžetskom deficitu koji sredstva za restrukturiranje opterećuju u skoro polovini ukupne sume. Ako želimo da zaista napravimo rez sa 2009, 2007, 2012. godinom, kada su u pitanju preduzeća u restrukturiranju, onda je ovo način da se to uradi. Onda je to način da se sa ljudima podeli informacija da će šest ili osam, što je najviše 4.000 ljudi, preduzeća možda naći investitora, možda imati uspeha. Ukoliko ostavimo odavde poruke da je privatizacija jedan grozan proces koji je uništio Srbiju, zato što je pre početka privatizacije sve bilo super i niko nije imao dugova, odjedanput su došli zli privatizacioni procesi, pa onda dolazite sa Zakonom o privatizaciji, koji ako ostane takav kakav je uradila grupa Svetske banke, Zakon o privatizaciji iz 2001. godine će izgledati kao milo štivo. Onda dolazimo o promeni Zakona o Agenciji o privatizaciji sa v.d. privatizacionim upravnikom, ako ostane kako ga je uradila grupa Svetske banke. Reči ostaju zapisane i zbog trenutnog zadovoljstva, političkog folklora, gde je popularno govoriti o tome da je privatizacija grozan proces, neće biti dobra ni po vladajuću većinu, ni po opoziciju, ni po poslove koje Vlada, po informacijama koje deli, ima nameru da uradi u vremenu pred nama. Ne tražim od ministra da mi da odgovor na pitanje da li će biti svi koji su sada zaposleni i koje plaćaju svi građani Srbije i dalje i u 2015. godini na budžetu, jer smatram da nije korektno da od vas tražim odgovor na takvo pitanje. Ali, ja to moram da pitam svih radi i da zamolim i vas i vas iz Vlade koji radite i gradite podršku kod poslanika vladajuće većine, da se nekako dogovorite da postoje vremena, da postoje reči u tim vremenima i da su za mnoge reči koje se ovde upotrebljavaju vremena zauvek prošla. Ako se oko toga dogovorimo, super. Ako ne, mi ćemo nastaviti da vam objašnjavamo šta znači težina javno izgovorene reči. Nemam ideju da će bilo ko u većini prihvatiti ovaj amandman, niti sam podnela taj amandman za to da obezbedim većinu. Ovaj amandman služi onome što mislim da svaki narodni poslanik ima kao obavezu, a to je da objašnjavate ljudima šta će im se desiti donošenjem nekog člana zakona ili nekog zakona u celini i da vodite računa o rečima koje pri tome upotrebljavate. Zato, ponavljam, moj amandman kaže da završimo proces restrukturiranja do kraja decembra 2014. godine. Kada bi to bilo moguće, to znači da budžet Srbije ne bi više bio opterećen sa 600 miliona evra ili 750 miliona dolara, koje je inače namenio već petu godinu za redom za to da ti ljudi praktično dobijaju novac iz budžeta. Znam da ne postoji lak način da bilo koja vlada ovaj amandman, kada bi bio izglasan, u potpunosti primeni, ali isto tako znam da se mora jasno reći o čemu se radi. Radi se o odluci raznih vlada da ne dozvolimo da ljudi budu otpušteni, čak i u situaciji kada za poslovanje firmi u kojima rade nema ni novca, ni investicija, ni uslova. Biće takvih preduzeća još, ali da bi se postigao uspeh u takvim preduzećima neće pomoći atmosfera u kojoj se ovde privatizacija kao proces kvalifikuje kao nešto najgore što se desilo u Srbiji i to delim sa vama kao najdobronamernije upozorenje, zato što ćemo gorke plodove takvog pristupa jednom procesu koji je neminovan brati svi, ali će najteže posledice imati oni na koje će se odredbe ovog zakona direktno primeniti. Hvala vam na pažnji sa kojom ste me saslušali. Zaista vas molim da se razumemo, da dobiti pravo da se upravlja javnim poslovima ponekad najčešće znači da rešavate probleme koje niste stvorili. Ja vam stojim da ukoliko sednemo mimo ove sale, pa upoređujemo da li je teže rešiti probleme preduzeća u restrukturiranju ili završiti saradnju sa Haškim tribunalom, da bi nam trebalo mnogo reči da bi uporedili šta je teže, a šta je lakše. Nemam nameru da o tome otvaram debatu, ali imam nameru da ove reči ponavljam svaki put kada se ovde bude govorilo – eto, šta ćemo, mi jako želimo, ali nismo mi ovaj problem stvorili. O tome se ponekad i radi. Nije važno ko je problem stvorio, važno je da li imamo znanja i volje da problem rešimo. Hvala.
Molim narodne poslanike da se pri obrazloženju amandmana ipak drže dnevnog reda. Ovog puta sam tolerisao gospođu Čomić, ona je izašla šire, smatrajući da to želi da obrazloži što detaljnije, ali vas molim da poštujemo Poslovnik. Gospodine Babiću, ako želite reč po amandmanu, onda prednost ima ministar.
Zahvaljujem. Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, zaista sam sa punom pažnjom slušao izlaganje uvažene koleginice. Nisam bio na samom početku izlaganja tu, ali sam samo suštinu vrlo pažljivo saslušao. Apsolutno podržavam neke stvari koje su izrečene i mislim da je jedna od suštinskih stvari vašeg izlaganja, odnosno izlaganja koleginice poslanice, bila odgovornost za javno iznete reči i naročito iskazan oprez kada je u pitanju iznošenje stavova, mišljenja, opredeljenja ovde u Domu Narodne skupštine, a koji se tiču ljudskih sudbina, ljudskih života i radnih mesta. Mislim da je odgovornost koju mi kao Vlada Republike Srbije ovog puta pokazujemo možda jedna od najvećih razlika između nas kao Vlade i nekoliko prethodnih vlada. Ne želim ni vas ovde prisutne, ni građane Srbije da zavaravam da postoji mogućnost da se za 150 dana reši problem 164 preduzeća u restrukturiranju i sačuva 56.000 radnih mesta, jer kada bih to tvrdio, bio bih neodgovoran prema svima onima kojih se takva eventualna izjava tiče, bio bih neodgovoran i prema samom sebi. Jednostavno, kada bih to tvrdio, ni ja, ni bilo ko ovde prisutan ne bi govorio istinu. Činjenica da dugi niz godina mi nemamo rešavanje problema preduzeća u restrukturiranju, već njihovo gomilanje i ne rešavanje, govori o tome da nije postojala čvrsta rešenost, pa mogu reći i hrabrost ili možda taj vid odgovornosti prema građanima da se problem rešava. U svom uvodnom izlaganju i obrazlaganju Predloga zakona u načelu, mislim da sam jednom rekao da je naš cilj da za tih 150 dana, ako uspemo da spasemo pet, deset, 15 ili 20 preduzeća, uradili smo veliku stvar, jer bez ovoga zakona, koliko sutra, ne bismo mogli da spasimo nijedno. Apsolutno podržavam to što ste rekli – odgovornost za javno iznetu reč. Nisam nijednom prilikom, pažljivo slušajući izlaganja kolega poslanika, čuo da je neko uopšteno kritikovao privatizaciju kao proces vlasničke transformacije. Naprotiv, čak i uz pohvale, koje sam sam izneo na račun važećeg zakona, koji je donet pre 13 godina, čuo sam dosta kritika na način sprovođenja tog zakona, na izostanak pozivanja na odgovornost onih koji su suprotno Zakonu sprovodili privatizacioni proces. Mislim da živimo u vremenu kada onaj ko se ozbiljno bavi politikom ne može da se protivi privatizacionom procesu. Pokazalo se, ne samo u Srbiji, nego u čitavom nizu državau svetu, da država loše gazduje privredom. Onda kada gazduje dobro, najčešće je u pitanju pojedinac koji to čini, ali kao sistem pokazalo se loše. Ne znam da li je iko rekao da je privatizacija, da je neko izneo svoj negativan stav o privatizaciji kao procesu i rekao da je privatizacija grozna. Ne, shvatio sam da su koleginice i kolege iznosili užasne podatke o loše sprovedenim privatizacijama iz krajeva Srbije iz kojih dolaze i na izostanak državne kontrole tog sprovođenja privatizacije. Nije ostalo u Srbiji mnogo toga da se privatizuje, ali ono što je ostalo, a opredeljenje je države da ga treba privatizovati, treba sprovesti kroz najtransparentniji i najbolji mogući proces privatizacije, a kome neće smeti niti moći bilo šta da se prigovori. Očigledno je da mi takav sistem, za ovih 13 godina, nismo uspostavili. Očigledno je da je u tom sistemu postojalo dosta manjkavosti, dosta nedostataka i da smo došli u situaciju da neka preduzeća, koja su po procenama stručnjaka mogla da posluju i opstanu na tržištu, kroz loše sprovedenu privatizaciju su otišla u nepovrat. Još jednom ponavljam, nemam problem da to kažem, ali to jeste problem sa kojim treba da se borimo. Odmah da se razumemo, da se kaže, rešavamo problem koji nismo stvorili. Svaka vlada se time bavi. Manje-više, kada pogledate, svaka vlada je rešavala neke probleme nasleđene iz prethodnog perioda. To je sasvim logično. Normalno, bavimo se politikom, pa neko želi da prikaže svoju odgovornost više za rešavanje, nego za nastanak problema. Svako snosi odgovornost za period obavljanja neke javne funkcije. Još jednom ću, baš zato što sebe i svoje kolege u Vladi Republike Srbije smatram odgovornim, reći – da li je moguće očuvati svih, nešto više od 56.000 radnih mesta i uspešno okončati restrukturiranje 164 privredna društva? Nije moguće. Naročito nije moguće to učiniti za pet meseci, ako to nije učinjeno za prethodnih pet, šest, sedam, 15 godina. Ako pričamo o nekim mogućim rešenjima, nisam video da je do sad ijedna vlada pokušala da pitanje, odnosno probleme preduzeća u restrukturiranju reši na takav način što će subvencije koje im je davala da bi radili, da bi stvarali privid kod ljudi koji su u njima radili, da oni tržišno dobro i uspešno posluju, umesto sredstava za subvencionisanje njihove proizvodnje da su ta sredstva uložena kao podsticajna sredstva za otvaranje novih radnih mesta, mi bismo do sad od tih 56.000, možda bismo 5.000 mogli da zaposlimo na nekom drugom mestu u realnom sektoru. To nije činjeno na takav način. Naravno, postoje neke stvari koje su dobro urađene. Pominjan je Fijat. Podržavam. Nemam problem da kažem da li je to nešto što je dobro učinjeno, što dobro radi. Jeste, ali onda nemojte spočitavati nekome, nisi objavio ugovor za nešto drugo, a za taj Fijat, koji je dobra priča za Srbiju, takođe nije objavljen ugovor. Hajde da izgradimo neki odnos principa, kao što smo se apsolutno saglasili da mora da postoji odgovornost za javno iznetu reč. Jednog dana kroz 20, 50, 100 godina neko će uzeti da čita zapisnike sa ovih sednica i već u dobroj meri, pošto smo mi završili svoje političke i profesionalne karijere, videće šta smo govorili, za šta smo se zalagali, šta smo ostvarivali dok smo obavljali određenu funkciju. Zato se zalažem da svaka reč koju iznesemo bude reč iza koje možemo da stojimo. Suština ove izmene Zakona o privatizaciji, ponavljam još jednom, jeste, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, da od tih 164 preduzeća koliko god možemo spasemo, jer do sada, očigledno, ako je i postojao na papiru koncept, akcioni plan ili šta već za njihovo spasavanje, nije postojao na terenu. Ako uspemo da spasemo, a na korak smo do toga da spasemo jedan FAP, mi smo spasili nekoliko opština jugozapadne Srbije. Taj jedan FAP ima vrednost možda nekih drugih 10, 15, 20 manjih preduzeća, ali može da bude budući motor razvoja tog kraja, kao što je nekad bio motor razvoja tog kraja Srbije. Ako uspemo da spasemo jednu „Budimku“ u Požegi, a uveren sam da možemo da spasemo, spasili smo veliki broj proizvođača voća i povrća u Srbiji, jer nam je ubedljiva većina svih drugih fabrika, koje su se bavile tom delatnošću, propala. Zato cenim ono što su kolege iznosile. Kada se iznese primer da je mogla da propadne jedna „Srbijanka“ Valjevo, kada se iznese primer da je mogao da propadne jedan „Delišes“ u Vladičinom Hanu. Jedna od dve fabrike najkvalitetnijih voćnih koncentrata u Evropi je propala. Bilo je reči juče, odmah da znate, nemam problem da pomenem bilo koju firmu, o „Magnohromu“. Jedna od dve fabrike u Evropi koja je proizvodila komponente za proizvodnju visokih peći, jedna od dve. Sve je to pred našim očima uz manji, veći ili nikakav doprinos nekoga od nas ili nekoga među nama propalo. Dajte da vidimo šta možemo od ova 164 preduzeća da sačuvamo. Dakle, to nam je cilj donošenja ove izmene zakona. Veštačko produžavanje rokova će samo biti zavaravanje nas samih, zavaravanje najviše građana koji rade u tim firmama. Pomenuo sam nešto u svojoj uvodnoj reči. Moram to još jednom da kažem. Imamo preduzeća u kojima se radnici vode kao zaposleni, a u kojima faktički ne rade. Nisu oni ljudi krivi za to. Nisu krivi za to. Možda da je neka prethodna vlada imala ovoliku podršku koliku mi imamo danas, a bez takve podrške ovako nešto ne može da se uradi, da vas podsetim, možda nije imala hrabrosti, volju ili želju, šta god, nije važno, rešavala bi te probleme. Mi smo došli, moram da iznesem taj svoj stav, upali smo sami u jednu zamku. Kada je donet Zakon o privatizaciji 2001. godine naša država je tada iznela opredeljenje da se po jednom brzom sistemu sprovede privatizacija. Možda bi bilo i dobro da je ona po brzom sistemu i sprovedena i onda bismo znalina čemu smo. Kroz uvođenje restrukturiranja ušli smo u zamku da ovde nije sprovedena brza privatizacija i da imamo teško sprovodive ili pokušaj neuspelih privatizacija koje vučemo već duže od decenije za sobom. Niko ne želi da tu stvar preseče. Zašto je to tako? Postoji više razloga. Reći ću i ono što ne zameram ni jednoj od prethodnih vlada. Imamo razloge preduzeća koja su na izuzetno strateški važnim i trusnim područjima za našu zemlju. Da li pričamo o jugoistoku Srbije? Pričamo. Da li pričamo u jugozapadu Srbije? Pričamo. Da li pričamo o drugim krajevima koji su pogranična područja, bezbednosno nestabilna? Pričamo. Dajte da nađemo neko rešenje. Opet kažem, da su sredstva koja su trošena za subvencije … Slušao sam jednu studiju koja je govorila da dok nije zaključen ugovor sa „Fijatom“ da je u „Zastavu“ uloženo toliko novca da smo mogli da podignemo dve najsavremenije automobila po onoj ceni po kojoj su one podignute u Slovačkoj, gde ih je najviše otvoreno u Evropi u poslednjoj deceniji. Čuo sam taj podatak, zaista ne mogu da se setim odakle, pa mi nećete zameriti pošto sam kupio – po tom prodajem, što kaže narodna izreka. Ali, čak i da nije tako u jednom trenutku država se odvažila da uđe u priču sa „Fijatom“, uradila je to dobro i zahvaljujući tome taj deo naše današnje privredne grane dobro funkcioniše. Pokriva nam uvoz našim izvozom. Uveren sam da će ova Vlada Republike Srbije smoći snage da još više takvih koraka i investicija uvede u Srbiju, da i „Fijat“ sam radi još aktivnije, još više i bolje, kao što je smogla snage da dovede jedan „Etihad“ za strateško partnerstvo sa „ER Srbijom“ i da sa ponosom danas možemo da kažemo da imamo jedinu regionalnu aviokompaniju koja beleži uspeh i to progresivno ga beleži. Mislim da tim dvema stvarima svi treba da se ponosimo i da nastavimo da radimo takve stvari, kao što, sa jedne strane, ne treba ovu izmenu zakona, niti donošenja novih zakona posmatrati usamljeno. Ova Vlada je jedinstveno iznela svoj stav da kao što ćemo raditi na rešavanju ovih problema agresivno ćemo pokrenuti novu politiku zapošljavanja, da ćemo poboljšati uslove poslovanja na našem tržištu rada. Postoji jasno opredeljenje. Postoji plan. Postoji predlog čitavog niza mera koje smo spremni da sprovodimo. Ovo je jedna od stvari sa kojom moramo da se borimo. Verujte mi, kada sam i sam, ako sam bio u prilici da kažem, rekao da rešavamo problem koji nismo stvorili, verovatno sam to u žaru rasprave rekao iz jednostavno razloga što je sa druge strane pre toga došao argument – jesu li vam ovo reforme, a kakav vam je ovo zakon sa kojim idete u Skupštinu, izigravate vaša obećanja. Ne izigravamo ništa. Ovo je nešto što moramo da uradimo. Ovo mora da se uradi. Ako ovo ne uradimo, naši problemi se samo dodatno gomilaju i višestruko povećavaju. Prema tome, hvala vam na vrlo korektno iznetim stavovima. Kao što je postavljeno retorsko pitanje – šta će se desiti donošenjem ovog zakona, uvek ide i ono drugo retorsko pitanje – šta će se desiti ne donošenjem ovog zakona. Ovde jednostavno je donošenje ovog zakona iznuđena stvar. Uveren sam da ćemo u ovom kratkom periodu ispred nas uspeti od 164 preduzeća da spasimo jedan nemali broj. Koliko god da ih spasimo bolje je nego da ne spasemo ni jedno. Uveren sam da oko toga svi imamo jedinstven stav. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jovičić.
Uvaženi predsedavajući, narodni poslanici, pažljivo smo slušali predlog ovog amandmana i izlaganje ministra. U potpunosti se slažem sa izlaganjem ministra. Što je važno kao zaključak ovog amandmana jeste da sa tim jednim mesecom ne dobijamo mnogo, ali predlagač tog amandmana je na jedan loš način predstavio da mi sada moramo da uradimo u rekordnim rokovima sve ono što neko nije uradio deset godina i postavljamo pitanje – zašto se od 2001. godine svake godine kršio, kako kažu, neki Ustav i zašto su produžavani neki rokovi? Sada kada moramo da odlučimo zaista na pravi način o sudbini preduzeća neko daje predloge da nešto mora biti efikasno, brzo, produktivno itd. Nemojte se vi brinuti za to. Ova Vlada na čelu sa SNS će sve uraditi efikasno i brzo. Čak kada bismo se poredili sa vama da se neki stvari urade i u naredne četiri godine bilo bi duplo brže, ne bi bilo ni duplo brže jer to niste uradili, a da ste uradili bilo bi duplo brže jer bismo to sproveli efikasnije od vas. Ono što je važno ako pričamo o ovim javnim preduzećima, kada govorimo o „Ikarbusu“ i FAP nije samo sudbina tih preduzeća. Za „Ikarbus“ ili FAP još 20 kooperantskih preduzeća proizvodi delove u vidu stakla, plastike, guma i ostalih potreba kako bi se kompletirao taj proizvod. Stoga, i zbog tih razloga želimo da se maksimalno posvetimo rešavanju ovog problema i osim što nekome postavljate rokove po svaku cenu da se nešto mora završiti brzo, a što je brzo može biti kuso, dajte neki predlog kako da ta preduzeća podignemo na zdrave noge u vidu strateških partnera, u vidu smanjivanja troškova, da ta preduzeća rade racionalno, efikasno. Kao što ste videli, mi smo dali predloge kako da se smanjuju troškovi u državnoj upravi, kako da uštedimo određeni novac da ne bismo više sipali novac u bunar koji je put novca koji smo bacali već deset ili 15 godina unazad i to su mere SNS, čak i ako su nepopularne. Videli smo šta znači rasipništvo, šta znači da trošite na službene automobile i razna putovanja po svetu, putovanja koja nisu donela ni jedan jedini dinar našoj zemlji Srbiji. I stoga postoji ogromna razlika i zato nemojte postavljati određene rokove, ali ono što je obećao i Aleksandar Vučić, ono što je obećala Vlada Republike Srbije i o čemu je danas govorio ministar pravde biće ispoštovano, jer za ono što smo dali reč, to ćemo i uraditi. Hvala.
Još jednom molim narodne poslanike da se drže dnevnog reda. Samo da saopštim, pošto vas ima više prijavljenih, redosled: Vladimir Đukanović, Goran Ćirić, Vojislav Vujić, Vučeta Tošković, Borislav Stefanović i Dragan Šutanovac. Gospodine Šutanovac, ne vidim razloga za repliku. Nije o vama, on je pričao o vlasti, on nije vas lično pomenuo. Molim vas da uvažite da nemate pravo na repliku. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, uvaženi gospodine ministre, možda bi ovaj amandman neko mogao i da razmisli i da prihvati, pošto se njime traži zapravo da se svi postupci restrukturiraju i prodaje subjekta privatizacije okončaju do 31. decembra, ali to biste možda mogli da prihvatite ukoliko biste imali realne parametre da li je to izvodljivo. Nažalost, u ovoj državi dugi niz godina nije ništa bilo ni kontrolisano niti zaista imate parametar da li ovako nešto može da se izvede. Verujem da će budući Zakon o privatizaciji koji se ovde najavljuje, odnosno onaj ko bude učestvovao u njegovoj izradi, verovatno će voditi računa o tome. Inače, zašto još ne mogu da prihvatim ni ja, verujem ni moje kolege, potpisnik ovog amandmana, između ostalog poslanik koji nam je pre nekoliko dana, odnosno kada smo počeli da raspravljamo u načelu o Zakonu o privatizaciji, govorio kako su pojedina preduzeća ovde radila, između ostalog radio je „Jumko“ jer je vojska naručivala uniforme, s druge strane, radio je FAP jer je vojska naručivala kamione. Znate, to je direktivna ekonomija, to je samoupravni socijalizam, to je umrlo, to više ne postoji. Jednostavno, ako se već taj poslanik potpisuje ispod ovakvog amandmana, onda je on u kontradiktornosti - da li je za direktivnu ekonomiju koja je inače u suprotnosti sa načelima EU u mnogo čemu, ili je za ovakav amandman gde traži da apsolutno sve privatizujemo u ovoj državi. Razumem, naravno, ja sam više puta istakao da sadašnja Vlada ni kriva ni dužna mora da rešava ovakve probleme. Neko je to ovde uporedio sa problemom Haškog tribunala. Moram da priznam da to ne možemo baš da poredimo, jer problem Haškog tribunala je nešto što nam je možda nametnuto sa spoljne strane, ovo smo mi krivi ovde u ovoj državi zato što imamo ovakav haos sa preduzećima u restrukturiranju. Mi smo zalivali, odnosno neke prethodne Vlade su zalivale korov koji danas neko mora da iščupa i da to reši. Nikakve veze to nema sa rešavanjem takvog problema, recimo, kao što je Haški tribunal koji nam je možda spolja nametnut. Tako da bih zaista zamolio, odgovornost moramo da prihvatimo, inače sam lično veliki pristalica privatizacije, da smo radili zdravu privatizaciju, kao što je nismo uradili, možda ne bismo imali slučajeve kao što je „Agrobanka“, gde ste na lepe oči, na ličnu kartu, mogli da dobijete kredit, jer to ni u jednoj privatnoj banci ne biste mogli nikada, ili „Razvojnu banku Vojvodine“, ili tako nešto slično, zato što onaj čovek koji želi da rukovodi na jedan pošten i domaćinski način preduzećem, sigurno nešto tako nikada ne bi dopustio. Da ovde nije bila privatizacija isključivo vezana za to da se dobije bolja lokacija ili da neko dobije mašine iz tog preduzeća, da radnici ostanu na ulici, verujem da danas ne bismo imali ovaj problem preduzeća u restrukturiranju. Zato ovaj amandman jednostavno ne možemo da prihvatimo. Hvala.
Gospodine Šutanovac, možete da se javite po amandmanu, molim vas. Izvolite po Poslovniku.
Gospodine predsedavajući, član 107. Kada se poslanik prepozna u govoru svog kolege, a ja sam potpisnik tog amandmana i ja sam pričao o „Jumku“, govorio sam o tome da su „Jumko“ i FAP radili u vremenu kada je bila bivša Vlada, dužni ste da mi date reč. Juče niste učestvovali u ovoj sednici, niste bili prisutni, ja sam u subotu gotovo pola sata pričao na tu temu i zamolio bih vas da ispoštujete. Nema ovde mnogo opozicije, nema ovde mnogo vremena, ali budite kolegijalni, dajte nam reč da odgovorimo na ovakve optužbe koje su potpuno besmislene. Da li mogu da koristim vreme poslaničke grupe? Ja sam ovlašćeni predlagač.
Jeste ovlašćeni, razumem vas, gospodine Šutanovac, ali molim vas. U izlaganju gospodina Đukanovića nisam prepoznao ništa uvredljivo. On jeste prozivao prethodnu vlast, ali prethodna vlast niste bili samo vi. Prema tome, možete da iskoristite svoje vreme raspoloživo da diskutujete o amandmanu i osvrnite se na to. Molim vas, u tom smislu, nemojte sada insistirati, smatram da nije došlo do povrede Poslovnika i nemate pravo na repliku. Nije meni problem da ja vama dam, ali ako narušim i jedan princip, onda moram prema svima tako. Izvolite, hajde, na kraju krajeva, kada ste toliko uporni, ova Skupština neće ni izgubiti ni dobiti zato što ćete još dva minuta vi govoriti. Izvolite.
Demokratska stranka smatra da ovo što se radi ovih dana je neophodno da se uradi i nije to sporno. Sporno je što smo to znali od novembra prošle godine, sporno je što smo došli u cajtung da donosimo odluku naprečac od novembra prošle godine. S druge strane, juče je uvaženi kolega iz vlasti optuživao grad Beograd zato što nije upravo sprovodio, kako vi to nazivate, direktivnu ekonomiju nabavljajući autobuse za grad Beograd. Juče ste nas optuživali da se bavimo tržišnom ekonomijom, danas nas optužujete da se bavimo direktivnom ekonomijom. Hajde dogovorite se šta u stvari želite da uradite u ovoj državi i šta je to što mislite da će doprineti boljitku i tih preduzeća o kojima danas govorimo. Nije pitanje „Jumka“ pitanje potreba za vojsku Srbije, „Jumko“ je radio i za poštu, „Jumko“ je radio i za vojske van naših granica. Govorili ste uvaženi kolega da smo mi samo putovali. Hajde da uzmemo da to može da bude istina. U 2011. godini koja je bila ekonomski loša, država Srbija je imala stranih investicija milijardu i 800 miliona evra, u ove dve fenomenalne godine imamo milijardu evra, u ovoj godini 92 miliona evra stranih investicija. Kako mislite da pokrenete proizvodnju i privredu ukoliko niko ne dolazi u Srbiju da investira? (Predsedavajući: Vreme.) Koristim vreme poslaničke grupe.
Ne možete u replici da koristite. Dao sam vam repliku, molim vas. Neću više dozvoliti nijednu repliku. Pogrešio sam što sam dozvolio što je diskusija otišla mimo amandmana. Ovde je vođena 90% rasprava u načelu. Prema tome, iz ovoga izvlačim zaključak – što sam tolerantniji, to me sve više zloupotrebljavate. Onda ću ja primeniti strogo Poslovnik. Izvolite, gospodine Đukanoviću, po Poslovniku.
Povređen je član 104. u kome se doslovce kaže: „Ako se narodni poslanik u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine uvredljivo izrazi o narodnom poslaniku koji nije član iste poslaničke grupe, navodeći njegovo ime i prezime ili funkciju, odnosno pogrešno protumači njegovo izlaganje, on ima pravo na repliku.“ Ni jedno, ni drugo, ni treće nisam učinio i ne znam po kom osnovu je dotični poslanik dobio pravo na repliku. Uzgred budi rečeno, i to što je naveo vezano za Beograd, i to je na neki način bila direktivna ekonomija, s obzirom da su u toj firmi očigledno namestili taj posao sa autobusima. Hvala vam.
Nemojte vi zloupotrebljavati Poslovnik. Mislim da ćete vi uvažiti moju određenu toleranciju, pogotovo kada je reč o opoziciji, da im damo šansu. Znate dobro da sam se protivio toj replici, ali na kraju sam popustio, smatrajući da opoziciji damo ipak malo više vremena da mogu da se iskažu. Hvala vam lepo. Reč ima narodni poslanik Goran Ćirić.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, koleginice i kolege, podsetiću vas na amandman, pošto smo se udaljili od ove teme i amandmana koji smo podneli. Dakle, amandman glasi – Agencija će okončati postupke restrukturiranja i prodaje subjekata privatizacije do 31. decembra 2014. godine. Još jednom argumenti koje je i moja koleginica Gordana Čomić iznela, a to je naša želja da damo jasne rokove i mislim da je to korisno i za samu Vladu, definisati rok da bismo efikasnije radili nego što smo radili, odnosno što je Vlada radila od novembra 2013. godine. Podsetiću vas da je Ustavni sud doneo presudu sa odloženim dejstvom ….
Gospodine Ćiriću, molim vas, moram sada da intervenišem. Ovo je rasprava po amandmanu i molim vas da ne idete u raspravu u načelu. Obrazložite šta imate po amandmanu koji je podneo deo vaših ljudi iz poslaničke grupe. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, upravo govorim o amandmanu i jedan od argumenata je ovo što sam počeo da govorim, a to je da je Ustavni sud, donoseći presudu u novembru 2013. godine sa odloženim rokom na šest meseci, dao upravo tih šest meseci vremena da se uradi nešto u vezi sa restrukturiranjem sistema u Srbiji. Dakle, taj rok nije iskorišćen. Sada ovaj amandman kaže – treba definisati rokove, jer mi sa ovako predloženim predlogom zakona Vlade praktično dobijamo novih 150 dana, odnosno Vlada dobija novih 150 dana sa 30, plus 90, plus 30 dana, da bi se taj čitav proces završio. Upravo o tome govorim. Dakle, mi kažemo – ako je danas maj mesec, pošto će očigledno većina u Skupštini usvojiti ovaj Predlog zakona, ući ćemo u oktobar mesec, a naš predlog kaže - bar se obavežite da do kraja ove godine 2014. završimo ovaj proces, iz više razloga. Iz razloga da radnici koji rade u ovim restrukturiranim sistemima izađu iz agonije neizvesnosti, za koju opet kažem da nije isključivo odgovorna ova Vlada, niti prethodna, niti ona pre nje, nego i one prethodne vlade. Mi kažemo da ćete biti efikasniji ukoliko se definišu jasni rokovi, jer do sada nije bilo dovoljno efikasnosti da se ovaj posao završi. Drugo, važno je i zbog poverilaca, jer je, po nekim procenama koje po priznanju ljudi iz Ministarstva privrede nisu dovoljno precizne, blokirano negde oko milijardu ili nešto više evra i to jeste izvan tokova privrede u ovom trenutku. Dakle, u tom smislu, naš dobronamerni predlog jeste da definišite rokove da bismo bili mnogo efikasniji. Neće biti uspeha, jer mislim da ovde većina nas živi i radi u dva različita sistema, u sistemu društvene svojine i od devedesetih godina transformacije te društvene svojine u privatnu. Očigledno je da imamo taj problem i odnos prema uopšte procesu privatizacije. I sam ministar je rekao da bi trebalo da nema generalnog otpora prema procesu privatizacije koji je neophodan, ali smo videli iz najvećeg broja nastupa, a posebno primera, i to uglavnom loših primera privatizacije, da odajemo jednu opštu atmosferu opšteg otpora prema procesu privatizacije. Mislim da takva atmosfera ne može da doprinese uspešnom procesu, niti u pet meseci, niti do kraja godine, niti mnogo duže, ukoliko to ne promenimo. Važno je da pominjemo ove dobre primere koje je i Vlada od 2008. do 2012. godine uradila, a to je taj dobar primer privatizacije „Fijata“ i tog ulaganja za koji priznajemo svi da jeste dobar. Mislim da je važno reći i to da taj otpor prema privatizaciji i naš jedan kontradiktoran pristup uopšte procesu privatizacije posebno ilustruje jedan veliki aplauz koji smo posle inauguracije našeg premijera videli u ovoj sali, a to je da uglavnom govorimo protiv procesa privatizacije optužujući pojedine postupke. Pozivam sve one koji na takav način iznose opšti stav prema privatizaciji iznesu imena i prezimena onih najodgovornijih ljudi koji su takav proces i započeli i završili, ali ne treba generalizovati opštom neefikasnosti čitavog tog procesa. Onda ti isti ljudi ustanu i pet minuta otvorenog aplauza na najavu premijera da će se privatizovati i „Telekom“, da će se privatizovati i EPS i da će se privatizovati…
Molim vas, taj deo vašeg izlaganja stvarno nema veze sa amandmanom.
Govorim o pristupu i neophodnosti otvorenog pristupa i jedinstvenog stava upravo na tu temu. Bez takvog pristupa neće biti uspeha u ovom procesu. Nadam se, navijam i verujem da će ova Vlada makar jedan dobar primer uraditi, onakav kakav je „Fijat“ u Kragujevcu. Hvala vam.
Reč ima ministar Selaković. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, verovatno nisam dobro shvaćen ili moje reči nisu u celini saslušane i protumačene. Prvo, opet ponavljam, ja nisam prepoznao ni u jednom jedinom slučaju govora otpor prema privatizacionom procesu. Ako dolazite iz mesta u kojem je radilo preduzeće prilično dobro, u kojem je bilo zaposleno 1000 ljudi, država sprovela privatizaciju tog preduzeća, privatizacija se svela na sečenje mašina u staro gvožđe, prodaju hale i korišćenje placa kao građevinskog zemljišta, a neko je protiv toga, ja sam prvi protiv takve privatizacije, jer države nije bilo da iskontroliše privatizacioni ugovor. Ako je to protivljenje privatizaciji, prvi sam protiv toga. Dakle, prvi sam protivnik takve privatizacije. Kolege poslanici i ja lično govorili smo o tome da je ovde privatizacija sprovođena na jedan izuzetno loš način, koji je često bio suprotan zakonu. Da li je to bio cilj zakonodavca 2001. godine? Želim da verujem da nije bio. Želim da verujem da je zakonodavac tada imao dobru nameru. Ali, nažalost, ta dobra namera se u realnosti istopila. Dokaz da su privatizacije često sprovođene loše, jeste da nam se u istim krajevima dešavalo da dođe čovek kao investitor, nažalost retko, otvori privredno društvo, odnosno fabriku koja se bavi identičnom delatnošću i ostvari uspeh. Postavljamo pitanje – da li je bilo neophodno da se u potpunosti uništi ono što je postojalo, pa da neko dođe iznova to da radi? To je pitanje za ekonomiste, neću sada da ulazim u to. Nijedan jedini put se nisam protivio privatizaciji. Odmah da vam kažem, sve čime gazduje država, a duži niz godina proizvodi isključivo gubitke, je nešto što mora da se privatizuje, pa šta god to bilo. Samo je pitanje kako tome pristupiti. Da li uz određeni vid konsolidacije sanacije tih preduzeća, podići vrednost njima, pa ih prodati po boljoj ceni, ili ih prodavati odmah? To je već nešto drugo, drugo pitanje. Istina je, naveo sam dobar primer Vlade od 2008. do 2012. godine, kada je u pitanju investicija „Fijata“, ali sam isto tako naveo da je u vreme te Vlade dve trećine ovih preduzeća došlo u restrukturiranje. Od 164 preduzeća, preko 100 ih je tada odlukom Agencije za privatizaciju uvedeno u proces restrukturiranja, dve trećine tih preduzeća. Hajde da gledamo obe strane medalje. Ja ću reći i truditi se da uvek kažem onako kako jeste. „Krivo sedi, al pravo besedi“, kaže naš narod. Dakle, da li je „Fijat“ dobar? Jeste. Da li je dobro što je preko 100 preduzeća samo u 2010. i 2011. godini uvedeno u restrukturiranje? To nije dobro. Nažalost, imali smo taj jedan „Fijat“ za koji je bilo potrebno nekoliko godina vršenja vlasti. Onda smo imali posle jedne godine „Er Srbiju“ kao rezultat. Mislim da smo time kao Vlada pokazali veću efikasnost. Dajte da ovde budemo potpuno otvoreni i iskreni. Da li smo protiv privatizacije generalno kao vida vlasničke transformacije? Nismo. Da li smo protiv sprovođenja privatizacija na način kako je to vršeno u dugom nizu godina? Najproblematičnije, najgore ako hoćete kada u Vladi nije bila ni stranka kojoj propadate vi ni stranka kojoj propadam ja, dakle, od 2004. do 2007. godine. Kada pogledate koja su to preduzeća gde je ugovor o privatizaciji raskinut. Doći ćete do zaključka da su to preduzeća koja su i tada privatizovana. Poreklo problema možemo da analiziramo stalno i dugotrajno i da nikada ne završimo tu debatu. Dajte, da sada rešimo te probleme. Suština vašeg amandmana jeste da se produži rok za još nekih mesec i po dana, ako se ne varam otprilike tako negde, pa rečeno je do kraja ove godine, otprilike mesec i po dana. Suština našeg predlaganja izmene zakona jeste da tamo gde smo dosadašnjim mukotrpnim radom i to je ono gde se mi razlikujemo, u to vi kažete šest meseci Vlada nije radila ništa. Pa to nije tačno, da šest meseci Vlada nije radila ništa mi ne bismo ovde mogli da pričamo o tome da imamo zaista realnu mogućnost da problem FAP-a rešimo. Da Vlada nije radila ništa danas ne bi postojala ta mogućnost i ne samo u slučaju FAP-a, već i u čitavom nizu drugih preduzeća od kojih ćemo možda uz velike muke uspeti, uveren sam uspeti neka da spasimo. A da li ćemo tamo gde do sada nismo uradili ništa, odnosno nismo uspeli da ostvarimo bilo kakav napredak, da li ćemo to uspeti da uradimo u tih 45 dana dodatnih, ne verujem. Dakle, ne verujem da ćemo uspeti da to uradimo. Dajte ono gde smo neki napredak, neki pomak u privlačenju dolaska stranih investitora učinili. Dajte, da damo šansu tome i da u tome uspemo. To je suština ove zakonske izmene. A da li smo mi u potpunosti protiv privatizacije. Kao što ste i sami lepo citirali, odnosno parafrazirali deo ekspozea predsednika Vlade, naravno da nismo. Ali, na onakav način kako je to rađeno u dugom nizu godina za nama, pod ovim ili onim vladama, svejedno, nismo ni za to. Ako bismo privatizaciju preostalog državnog vlasništva u određenim privrednim društvima, velikim kompanijama sprovodili na način na kakav je to vršeno u dugom nizu godina pre ove Vlade bojim se da bi se danima ili nedeljama merio naš opstanak na ovoj funkciji, jer takav način privatizacije je nešto apsolutno neprihvatljivo. Koliko smo imali pokušaja, ne znam da li neko može da mi nabroji 10 slučajeva u Srbiji da smo neko društveno preduzeće gledali da ozdravimo pa da ga onda prodamo. Ne, rađene su suprotne stvari. Namerno je ojađivan kapital i vrednost imovine nekog preduzeća da bi bilo što jeftinije prodato. Zato sam juče, kada sam govorio o tome, zato sam i pomenuo slučaj da smo odmah prodali preduzeća koja su donosila novac, što nije bilo teško prodati u svakoj državi. Da li sam se ja protivio tome što je izvršena privatizacija, recimo, cementara? Ne, samo mislim da je mogla da ide u nekom drugom, boljem trenutku. Dakle, ne protivim se tome što je to urađeno, protivim se tome što smo neplanski pristupili privatizaciji i to upravo u onom delu, u onom periodu kada sam rekao da je neka druga Vlada bila u mandatu. Protivio sam se neplanskoj, recimo, prodaji industrijskih kompleksa koji su od izuzetne važnosti za odbranu i bezbednost zemlje. Zato što prilikom tih privatizacija nismo taj interes od vitalnog značaja za državu zaštitili što govorim da plansko postupanje u takvim slučajevima apsolutno nije postojalo. Recimo, izuzetan je značaj za odbranu i bezbednost države u valjaonici bakra u Sevojnu. Dakle, to je preduzeće koje u toj oblasti, a verujem da će se i gospodin Šutanovac tu složiti sa mnom, ima i te kako veliki značaj. To je odjednom prodato. Danas to preduzeće ima ozbiljne probleme. Zapadanjem tog preduzeća u ozbiljne probleme ugrožene su odbrana i bezbednost zemlje, ali o tome je trebalo da se razmišlja onog trenutka kada je to preduzeće prodavano, a očigledno nije. Onda dolazimo u situaciju da nam neke oblasti, neke stvari koje su od vitalnog značaja za funkcionisanje zemlje budu i te kako ugrožene. Setite se, svojevremeno privatizovana je hemijska, mislim hemijska industrija Župa. U jednom trenutku smo izgubili proizvođača u zemlji i u regionu komponenti za prečišćavanje vode. Onda smo obezbeđivanje kvalitetne pijaće vode za sve građane Republike Srbije jednostavno doveli u pitanje. Dakle, podsećam samo na slučajeve koji su mi pali napamet, a takvih slučajeva je koliko god hoćete. Mislim da bi svako razuman, posle tog našeg gorkog iskustva kao države trebalo da bude protiv sprovođenja privatizacija na takav način gde se ne uzme u obzir bukvalno svaki aspekat važnosti jednog preduzeća za grad, okrug, pokrajinu ili ako hoćete čitavu državu. Zato što se tako postupalo neke druge vrednosti smo dovodili u pitanje. Mislim da je ovakav stav apsolutno korektan prema svima kojoj god Vladi da smo pripadali ili pripadamo. Žao mi je što juče niste bili tu kada sam rekao, kao građanin ove zemlje, kao Srbin – ja sam ponosan kada naš vojnik nosi uniformu koja je napravljena ovde. Ništa nemam protiv toga, ili poštar, službenik Pošte, ali nažalost danas imamo državu u kojoj živi sedam miliona ljudi, nešto više od sedam milioni ljudi čija je vojska znatno manja nego što je nekada bila vojska neke veće države u kojoj smo bili. Takva preduzeća ne mogu da rade samo od proizvodnje uniformi za našu vojsku. Da je više rađeno na jačanju „Jumka“, da može tržišno da posluje, da nisu odlazile samo subvencije da ga podrže i da imate strukturu zaposlenih gde gotovo jedna trećina je administrativno osoblje i pomoćno osoblje, uopšte nisu angažovani u proizvodnji. Da se više i smislenije razmišljalo o tome i tome pristupalo, dakle, da li je sporno jednog jedinog trena što je to radio FAP ili „Jumko“ ili neka druga firma za našu vojsku apsolutno nije. Problem je sve to je bilo kratkog daha. To je naš najveći problem. Nažalost, kratkog daha. Nije sporno, ja kažem, ova Vlada ima podršku, ima volju, ima hrabrost da ovaj problem uzme i da ga reši. On mora da se reši. Ne budemo li ga rešavali gomilaju se problemi i problemi, ali dajte onda, kao što reče koleginica Čomić, ponesemo odgovornost za javno izgovorenu reč, da budemo svesni da ovo ne sme da bude ni tema, ni poligon za političko prepucavanje već za rešavanje problema. A da bismo rešili taj problem, počeli da ga rešavamo, da bismo ga rešili moramo da donesemo ovu izmenu zakona. Zahvaljujem.
Gospodine Šutanovac, vi tražite repliku? (Dragan Šutanovac, s mesta: Imenom sam prozvan.) Jeste imenom, ali u pozitivnom smislu. Ništa nije bilo uvredljivo. (Dragan Šutanovac, s mesta: Odgovoriću u pozitivnom smislu i ja.) Neću vam dati repliku, u pozitivnom smislu vas je pomenuo. Pažljivo sam slušao ministra i rekao je samo da ćete se i vi složiti kada je reč o valjaonici „Sevojno“ i ništa drugo. (Dragan Šutanovac, s mesta: Tražim reč po Poslovniku.) Narodni poslanik Dragan Šutanovac, po Poslovniku. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, član 107. Potpuno je neprirodno da me pitate kako sam se prepoznao u svom prezimenu. Da sam Petrović, pa možda ima još Petrovića, ali Šutanovac… (Predsedavajući: Molim vas da obrazložite povredu Poslovnika.) Nemojte me prekidati, molim vas. Dobio sam svoje vreme. Najveći deo vašeg govora, gospodine ministre, se potpuno slažem.
Neću vam dati reč. Sedite, molim vas. Reč ima narodni poslanik Vojislav Vujić. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, treba baš dosta koncentracije da bi se vratili na ovo o čemu smo pričali pre sat vremena, jer mislim da se 45 minuta apsolutno ne priča o amandmanu koji je na dnevnom redu. Poslušaću vas da ne širim svoju raspravu o načelu, zato što je ona prošla, a mi smo tada jasno rekli, tj. Petar Petrović, zamenik šefa poslaničke grupe Jedinstvene Srbije, da ćemo sve ovo da podržimo. Ako se vratimo na ovaj amandman, u trenutku sam se možda i uvredio kada je predlagač ovog amandmana rekao da je ovo sve ovde stvar političkog folklora i mislim da ne treba tako da se generalizuje, kao što ne treba ni da se generalizuju sva 164 preduzeća u restrukturiranju. Apsolutno se slažem sa ministrom u onom delu kada je rekao da je ovaj rok neophodan, ne samo zbog tog oštrog reza koji bi verovatno napravio neki socijalni bunt zbog 50 i nešto hiljada radnika, već zato što u nekim prethodnim vladama apsolutno nije bilo saglasnosti da se ovakvi problemi rešavaju. To mogu da kažem na ličnom primeru, pošto dolazim iz Vrnjačke Banje, a neću sada ni da pričam o preduzeću HTP „Fontana“, kao što su neki pričali kakva preduzeća postoje u njihovim gradovima, zato što skoro svaki grad ima ovakvo preduzeće. Bilo bi neozbiljno da kažem da su oni ugostiteljsko preduzeće, koji spremaju najbolji doručak, ručak, večeru, da se smeju na recepciji itd, ali mogu da kažem da smo iz lokalne samouprave uspeli da nađemo dva investitora u dve vlade.
Gospodine Vujiću, molim vas, kako važi za ostale, tako važi i za vas. Držite se amandmana.
Držim se amandmana, samo pravim uvod.
Ne može se sada o toplom obroku. Neću vam dozvoliti.
Mislio sam da vi upozoravate ovo dobacivanje, jer vas ja ne čujem, predsedavajući.
Moramo se sporazumeti. Princip važi za svakog narodnog poslanika, pa bilo to i iz moje partije. To kako važi za gospodina Šutanovca, tako važi i za vas i za bilo koga. Molim vas, vratite se amandmanu, inače ću vam oduzeti reč. Izvolite.
Upravo dolazim do amandmana, a vi ste me opet prekinuli. Mislio sam da ste njima zabranili da mi dobacuju. Evo o čemu se radi. Ovaj rok je neophodan. Zašto? Zato što smo u dve prethodne vlade imali dva resorna ministra koji nisu dozvolili da uradimo privatizaciju i pored toga što smo mi kao lokalna samouprava doveli investitora koji je spreman bio da učestvuje u privatizaciji HTP „Fontane“, isto jednog velikog kompleksa ugostiteljskog preduzeća. Da nema ovog roka, mi bi bili u problemu. Zato sam saglasan s ovim što ministar kaže. Mi nećemo podržati kao poslanička grupa ovaj amandman. Zakon u načelu, ponavljam, podržavamo i računam da će se potruditi i ostale lokalne samouprave, kao što smo mi iz Jedinstvene Srbije u Vrnjačkoj Banji uspeli da dovedemo investitore da pomognu da u ovom roku, koji je predložen, upravo svi zajedno idemo ka cilju rešavanja ovog problema. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, gospodine ministre, prvo mislim da je jako važno da shvatimo svi da opozicija u ovoj skupštini ima 20 minuta i 20 sekundi. Od toga mi pokušavamo da objasnimo amandmane, a vi uporno sužavate, ne vi lično, ali i gospođa predsednica, prostor uopšte za opoziciju da kaže bilo šta u ovoj Skupštini. Čak tih 20 minuta i 20 sekundi je teško da izdržite. Kako mislite da iko, a vi znate, dugo ste u Skupštini, gospodine generale, kako mislite da neko objasni amandman a da ga ne stavi u neki kontekst? Znači, jedino da čitamo, sričemo slova od napred i od nazad. Kada se priča o amandmanu neophodan je određeni kontekst, inače ćemo svi samo čitati amandman. To je sužavanje parlamentarnog prostora opozicije. To znači da opozicija ne sme ništa da kaže. Ako nije tačno, dozvolite nam. Kao što ste uveli neprihvatljivu praksu, tu je vinovnik te prakse, da kada se reklamira Poslovnik, predsednik parlamenta prekida poslanika kad misli da može da ga prekine, pre dva minuta, pre isteka, što je moguće, ali vas molim da to ne radite. Dozvolite opoziciji nešto da kaže. Prema tome, ovaj amandman je u skladu sa politikom Vlade, koja je za sve dala neki rok i taj rok je prekršila već sada. Ovaj amandman je ništa naspram vaše efikasnosti da rešite životne probleme ukidanjem automobila i pomeranjem radnog vremena. Isto tako možete i privatizaciju čas posla da rešite ako ustanete pre nego što ste legli, u 05.20. To je ono što mi pokušavamo da objasnimo. Ako ćemo svi da damo rokove, hajde onda da damo rok i za ovo. Šta je tu loše? Svi hoćemo da sačuvamo te radnike, ali vaši poslanici malo pre kažu da je to korov koji smo mi zalivali, da su radnici korov koji smo mi zalivali. Vi sebe međusobno ne slušate šta pričate. Kada neko iz opozicije to pokuša da objasni kroz ovaj amandman, da proces privatizacije mora imati kraj i da ovo ne može da se desi na način kako ministar Selaković kaže - veštačko produžavanje rokova je zavaravanje građana koji tamo rade. Slažemo se s ministrom. Šta je onda problem da se ovaj rok uvaži? Zato što je od opozicije. Mi pomažemo Vladi jer joj dajemo duži rok nego što ona sama hoće da uradi. Ovo je jedina Vlada u Evropi koja odbija duži rok, čime pokazuje da ova vlada ne veruje u ono što priča i obećava građanima. To je istina. Hvala.
Iako vi niste ni reklamirali povredu Poslovnika, mislim da dugujem jedno malo obrazloženje. Ovaj Poslovnik nisam ja pisao, a Poslovnik je veoma jasan i precizan – svaki govornik je dužan da poštuje dnevni red. Razumem potrebu da čovek proširi temu da bi objasnio amandman, ali ako se 90% obrazloženja amandmana odnosi na načelnu raspravu, izvinite, ja kao predsedavajući to ne mogu da prihvatim, koliko god vi mene ubeđivali da ste u pravu. Znam da vi izuzetno dobro znate da sam ja u pravu, ali u redu. Reč ima gospodin Babić. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospodine predsedavajući. Tražio sam reč po osnovu replike, jer sam tražio reč i želeo sam da govorim i po amandmanu, ako mi dozvolite, nakon replike. Prvo, koliko vremena ima koja poslanička grupa ne određuje predsednica parlamenta, već veličina poslaničke grupe, a veličinu poslaničke grupe određuju građani Republike Srbije na izborima, aoni su rekli da poslanička grupa koju predstavlja prethodni govornik ima 6% podrške, što znači 20 minuta. Za to nije kriva ni predsednica parlamenta, a nisu krivi ni građani Republike Srbije, zato što se na ovaj način i tim vremenom poštuje izborna volja, a više bi trebali da vode računa o tome da li će u sledećem sazivu imati i toliko vremena. Što se tiče rešavanja problema, možda mogu da se složim sa brzinom, da je potrebno brže, da je potrebno agilnije. Vlada Republike Srbije, SNS, stalno traga za novim kvalitetom i za novom snagom u sebi, ali i u ljudima koji su van SNS, koje smo angažovali i u Vladi i koje ćemo i u budućnosti angažovati, jer ne robujemo partijskim interesima, već sa interesima Republike Srbije. Možda ta brzina nije dovoljna, ali brzina kojom je prethodni režim pravio probleme, e, u tome su bili šampioni, zaista. E, tu im skidam kapu. Tu su neprikosnoveni u pravljenju problema. Zbog toga su različiti koncepti ove Vlade i prethodnih vlada, u tome što su prethodne pravile probleme, ova Vlada rešava probleme i rešava izazove.
Po amandmanu, reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Još jedan u nizu razloga zbog čega ovaj amandman ne možemo da prihvatimo jer je krajnje neko neiskren i u obrazlaganju samog amandmana. Sada se ovde neko poziva na priču o radnicima, naravno, pogrešno tumačeći nešto što sam ja ovde rekao. Između ostalog, rekao sam da je neko zalivao korov time što nije rešavao problem preduzeća u restrukturiranju…
Po amandmanu nema replike. Molim vas, konkretno, odnosi se na sve poslanike. Nemoguće je da svi predsedavajući uočavaju isto, da niko ne govori o amandmanima. To se odnosi na sve poslanike i to odgovaram i poslanicima koji su meni, kao predsedniku, spočitavali nepoštovanje Poslovnika. Izvolite, imate vaše vreme.
Pošto je, između ostalog, amandman i povezan sa određenim pravima radnika, znate, da neko ovde preduzeće nije prodavao Šarićima i da nije tako uništavao sva ta preduzeća, možda bi neko tada i mislio na radnike. Danas je strašno da kroz ovakav jedan amandman pokušava neko da iskaže brigu o radnicima, a suštinski se zalaže da im se preduzeća već sutra ugase. Hvala vam.
Gospodine Stefanoviću, po kom osnovu želite reč? (Borislav Stefanović, s mesta: Replika.) Nemate više vremena u sistemu. (Borislav Stefanović, s mesta: Kako nemamo vremena?) Ne uzimamo opoziciji vreme. Ne, u sistemu više nema vremena, žao mi je. Morate voditi evidenciju. (Borislav Stefanović, s mesta: Govorili smo tri minuta posle gospođe Čomić.) Gospodine Stefanoviću, nemoguće je. Od početka, kako smo počeli rad u ovom sazivu da svi predsedavajući uzimaju vreme bilo kome. To je prosto nemoguće. Ja se vama kao poslanicima poslaničke grupe, prema kojoj ima posebnu naklonost i trpim kritike od drugih, stvar osećanja, moram reći da vas ima toliko koliko ima u poslaničkoj grupi. Da znate pravila Poslovnika, dajem obrazloženje, da znate pravila Poslovnika i gospođa Čomić će jednoga dana sigurno voditi sednicu i neće moći da vam izađe u susret. (Borislav Stefanović, s mesta: Niste u pravu. Proverite vreme.) Dakle, vreme je potrošeno. Jako mi je žao i nemoguće je uopšte, po ovom Poslovniku, da razgovaramo i da proširujemo o mogućnosti obraćanja bilo koje poslaničke grupe. Verujte mi da imam problema sa svima zbog toga što vam dajem po par sekundi više. Reč ima gospodin Zoran Babić, po amandmanu.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Ovaj amandman nije prihvatljiv za SNS iz dva razloga. Jedan razlog je taj što on zaista ne definiše šta je obaveza države jasno da uradi do kraja ove godine. Želeo bih, a siguran sam da i predlagač amandmana sa svojim dugogodišnjim parlamentarnim iskustvom, sa poznavanjem parlamenta, da konačno ovaj parlament preuzme ne samo zakonodavnu, već i kontrolnu ulogu, koju mu baš ovakav zakon o izmenama i dopunama zakona, bez ikakvih korekcija, bez ikakvih usvojenih amandmana, predviđa, a to je da ovaj parlament za mesec dana, za 30 dana ili za 90, za 150 dana svako od nas narodnih poslanika može da postavi da li poslaničko pitanje, da li pitanje Vladi – šta ste uradili za ovih 30 dana, šta ste uradili 15. juna? Da li su 15. juna svi poverioci predali svoje račune, predali dokumentaciju kojom, potvrđuju da im preduzeća u restrukturiranju duguju? Za 90 dana ćemo moći da pitamo – šta ste, gospodo iz Agencije za privatizaciju, uradili i kakve predloge ste dali za namirenje tih dugova? To je efikasnost kojoj teži ova Vlada Republike Srbije i SNS, ne da čekamo rok do kraja godine, pa da se na kraju godine pitamo da li je nešto moglo da se uradi brže ili sporije ili drugačije, a sa druge strane možemo da konzumiramo kontrolnu ulogu koju ovaj parlament, i siguran sam da će predlagač amandmana da se saglasi sa mnom, jer smo o tome nekoliko puta debatovali i ovde, ali i na različitim organima i saglasili se da kao narodni poslanici, kao Skupština, ono što izglasamo, a glasamo o zakonima, a zakoni su kao deca, i da ih nije dovoljno samo roditi i pustiti, moramo ih malo kontrolisati, malo vaspitavati, malo brusiti, uređivati, dok ne zažive u onom obliku u kojem želimo da zažive. S druge strane, mislim da je ovakvo rešenje više stvar jednog sistemskog zakona o kojem ćemo govoriti u ovom domu već u narednim nedeljama, da će ovakvo rešenje možda biti sastavni deo zakona o privatizaciji, ali taj zakon o privatizaciji, osim rokova o kojima raspravljamo danas po amandmanima, mislim da mora da redefiniše postupak privatizacije i uslove za privatizaciju, mora da ograniči rok u kome privatizacija mora da bude završena. Taj zakon o privatizaciji mora i neophodno je da smanji diskrecije i diskreciona prava u donošenju odluka na minimum i da precizno definiše ulogu države i ulogu Agencije za privatizaciju. Ovde su se postavila neka pitanja koja mogu da budu veoma zbunjujuća za investitore u Srbiji, bilo oni domaći, bilo da su strani investitori i Srbija i država i Vlada ne prave razliku. Dve nedoumice su se pojavile. Prva nedoumica i pitanje koje su postavile kolege iz opozicije – da li se ovde forsira tržišna ili dirigovana ekonomija? Ono što želi Vlada Republike Srbije, onošto želi SNS, je da napravimo dobar poslovni ambijent i da pobedi najbolji, a ne najskuplji, kao što se to dešavalo u mnogim procesima javnih nabavki u Gradu Beogradu, ali i širom Srbije. Zbog toga je SNS u prethodnom sazivu predložila i Zakon o javnim nabavkama, koji je ponos SNS i ponos prethodne Vlade, zato što smo na taj način mnoge nepravilnosti u našem društvu ispravili, ali i mnogo sredstava ostavili u budžetu Republike Srbije. Druga nedoumica, koja je ne manje opterećujuća, to je zamena teza da je privatizacija grozan proces. Privatizacija je proces koji je neophodno uraditi, koji je neophodno završiti. Bilo ko od političkih opcija da je bio na vlasti u trenutku početka privatizacije je morao taj postupak da sprovede do kraja, ali ono što budi taj grozan osećaj kod ljudi u Srbiji i o čemu su moje kolege iz poslaničke grupe SNS u pojedinačnim slučajevima, po njihovim opštinama i gradovima govorili je zagađen sam postupak. Ko ga je zagadio? Zagadili su ga oni koji su sproveli postupak privatizacije. Zagadili su ga oni koji su sproveli one 24 sporne privatizacije. Zagadili su ga oni koji su dozvolili da se bez ikakve kontrole pere novac narko dilera i da postaju vlasnici desetina, stotina i hiljada hektara oranica po Vojvodini. Ogađuju taj proces oni ljudi koji su deo nekih sudskih postupaka i procesa baš zbog takvih procesa privatizacije. Zagađuju ga svi oni koji su dozvolili da se bez ikakve kontrole, u jednom krajnje netransparentnom postupku privatizacije, dolazi lako do građevinskog zemljišta, do hala, a da ljudi ostaju bez posla, da proizvodnja staje. Zbog toga je moj kolega Martinović, u subotnjoj raspravi, jako lepo definisao tu uslovno uspešnu privatizaciju, zato što je u tih 28 uslovno uspešnih privatizacija nastavljen proces proizvodnje. Bez proizvodnje, bez posla nema ni budućnosti nijedne države, pa ni Srbije. Srpska napredna stranka, ova Vlada Republike Srbije insistira na ekonomičnosti. Zbog toga nam ne smeta da se budimo, da ustajemo i da radimo od pola osam. Zbog toga nam ne smeta da dolazimo svojim privatnim automobila, a ne i da pomoćnice sekretarica u ministarstvima imaju svoje automobile i svoje vozače. Izvinjavam se što je neko eto toliko pogođen zbog te mere. Izvinjavam se što sada ministri u Vladi Republike Srbije dolaze na posao svojim automobilom. Izvinjavam se zato što štedimo sredstva građana Republike Srbije, ne samo što ih nema dovoljno, nego zato što prema sredstvima građana Republike Srbije … (Predsednik: Molim narodnog poslanika da govori o amandmanu.) … moramo da se ophodimo domaćinski. O razlozima zbog kojih je ovaj amandman neprihvatljiv za Srpsku naprednu stranku, zbog tih razloga glasaćemo protiv ovog amandmana.
Da li se neko od poslanika još javlja? (Dragan Šutanovac, sa mesta: Želim da govorim.) Nemate vremena. (Dragan Šutanovac, sa mesta: Podnosilac sam amandmana. Imam 15 minuta kao ovlašćeni predstavnik.) Vi ste već govorili. Nije gospođa Čomić tu da vam malo pomogne. Reč ima narodni poslanik Gordana Zorić. (Dragan Šutanovac, sa mesta: Na šta ovo liči.) Liči na Poslovnik koji ste doneli u prethodnim sazivima. Molim vas da ne vičete zato što ću zaista pristupiti sankcijama, koje postoje u Poslovniku i koje ograničavaju poslanika da vređaju predsedavajućeg i da viču na predsedavajućeg. Doktorka Gordana Zorić, ako želi reč, ako ne prelazimo na sledeći amandman. Zahvaljujem.
Želim, hvala vam. Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, ovaj amandman je neprihvatljiv zato što svako odlaganje rešavanja problema uvodi u nove probleme preduzeće koje posluje u Kovinu, a iz koga dolazim. Građani opštine Kovin, a i radnici kojih ima 120, koji rade u Rudniku Kovin, a koji se nalazi u procesu restrukturiranja, očekuju od mene da ne podržim ovaj amandman zato što već mesecima, a i godinama žive pod jednom tenzijom u brizi za sudbinu svoje firme. Problem je u sledećem, žao mi je što ministar nije tu, Rudnik Kovin spada u jedno od preduzeća koje može da se spase zato što Rudnik posluje, uspeva da servisira svoje tekuće obaveze, ne živi od subvencija, što je vrlo značajno, ali je opterećeno dugovima koji su nastali u periodu dok je bio u privatnom vlasništvu, a ti dugovi iznose oko 400 miliona dinara. Od toga skoro dve trećine, oko 265 miliona dinara, su zapravo dugovi prema državnim firmama, pre svega prema EPS-u 135 miliona, Vodama Vojvodine 43, Pokrajinskom sekretarijatu 52, itd. Jako je značajno za Kovin da se Rudnik Kovin spase od propasti zato što od njega živi 120 radnika i najmanje 400 građana, članova porodice, ali isto tako to je jedna od retkih firmi koja posluje na teritoriji opštine Kovin, i ima, pored tog ekonomskog značaja,simboličan značaj, jer je na neki način motor egzistencije, da tako kažem, građana opštine Kovin. Nekada je to bila šećerana koja je zahvaljujući lošoj privatizaciji prestala sa radom i na taj način je oko 400 i nešto radnika ostalo na ulici. Zato apelujem na Vladu, apelujem na ministra da, činjenica da Rudnik Kovin može da se spase upravo zahvaljujući tome što posluje, znači ne živi od subvencija, pomogne da se pitanje što pre reši i da mogu normalno da rade bez tenzije i da ostvaruju zaradu. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac. Imate pravo na vreme poslaničke grupe, a ne kao predlagač amandmana. Izvolite.
To pravo sam imao i pre pet minuta kada ste mi ga uskratili. Drago mi je da ste uvideli grešku.
Nisam napravila grešku. Moram da reagujem, imate pravo na svojih 15 minuta, kao ovlašćeni predstavnik, a kao predlagač amandmana je potrošeno dva minuta. Izvolite.
Zaista ne vidim zašto ovaj amandman pravi bilo kakav spor? Rekli smo da je Ustavni sud u novembru mesecu doneo određenu meru sa odloženim dejstvom. Danas zasedamo i u subotu smo zasedali da bi stigli pre tog vremenskog roka da završimo ovaj predlog izmene Zakona. Mi predlažemo samo da se produži i oroči. Znači, mi dajemo Vladi prostora još nekih mesec i po dana da se oroči vreme i da znamo u kom roku će to da se završi. Zbog čega? Prošle godine, tokom leta, donesen je Akcioni plan, koji je podrazumevao da ćemo do juna ove godine završiti taj postupak. Sada to vreme pomeramo i mi samo tražimo i dajemo vam šansu da imate neki mesec i po dana više. Potpuno je irelevantno šta se dešavalo u istoriji privatizacije u odnosu na to što mi želimo da omogućimo. Danas smo slušali ovde kako se prvo prodaju ona preduzeća koja su kvalitetna, ali kako mislimo drugačije da bude. Kažite kako mislite da se ova preduzeća koja se budu restrukturirala ili se završi restrukturiranje, koja ćete preduzeća prvo prodati? Da li ona koja imaju kupca, ili ona koja nemaju kupca? Znači, to je tržišna ekonomija. Ukoliko mislite da će neko doći da kupi preduzeće koje nema šansu da se oporavi, a to se neće desiti. S druge strane, rekli ste da ne postoji nijedan primer da je u neko preduzeće javno investirano, da je podignut kapacitet i da se danas nalazi na tržištu i da može da bude dobijen veći novac. Rekao sam vam u hodniku, hoću da čuje i javnost i kolege poslanici, u jednoj vrlo primerenoj diskusiji. Telekom je preduzeće koje je prodato 1997. godine. Upravo Vlada u kojoj je Demokratska stranka bila većina je kupila taj isti broj akcija i vratila ga u Fond Javnog preduzeća „Telekoma“, koje danas pripada Srbiji, da bi se prodalo sada po višoj ceni. Nije samo „Fijat“. Ima niz, veliki broj dobrih privatizacija, kao što je potpuno istinito da ima i onih koji su veoma loši. Međutim, šta je problem? Problem je što mi danas poredimo vremena devedesetih i osamdesetih sa drugom decenijom 21. veka. To je suština. Zbog toga je danas trebao da bude ministar privrede ovde. On je čovek koji treba da nam odgovori da li on misli da je model funkcionisanja preduzeća u društvenoj imovini devedesetih i osamdesetih godina primeren i da li je bilo moguće da broj tih radnika opstane u tim preduzećima u situaciji u kojoj se zemlja sa 20 i nešto miliona svela na nekih sedam miliona? Taj isti „Jumko“ je mogao da šije, ne samo za srpsku vojsku, nego celu vojsku Jugoslavije, koja je bila šest puta veća. Nije se dešavalo. Smatramo da naprosto nije sve stvar negativne kritike. Znači, hoćemo da razgovaramo. Imamo sigurno šta da ponudimo. Imamo puno primera. Nije tačno da ima samo 28 uspešnih privatizacija. Ima mnogo više uspešnih privatizacija. Na kraju krajeva, u tom periodu GDP je povećan 300%, 25% godišnje. U tom periodu su plate povećane deset puta. U tom periodu je izvoz iz Srbije povećan četiri puta. U tom periodu je dug Srbije ostao isti 14 milijardi i 300, 14 milijardi i 700, za tih 12 godina. Nevezano koje su bile vlade, a svi znamo da je i Vojislav Koštunica imao Vladu koja je bila vaš koalicioni partner i podržavao je manjinski SPS. Nije sve stvar stalne kritike i nema potrebe da ulazimo stalno u problem kada možemo da razgovaramo. Smatramo da je ova stvar neophodna. Rekli smo da smo smatrali da ste imali dovoljno vremena, bilo je dva ministra, a danas treći, da pripremite jedan sveobuhvatan, ozbiljan zakon i vrlo smo svesni da preduzeća u restrukturiranju su jako teška rak-rana našeg društva i države. Međutim, ono što je takođe problem je što oni koji očekuju da realizuju svoja potraživanja od tih preduzeća čekaju da čuju kada je krajnji rok kada će to moći da urade. Niko ovde nije izneo koliko preduzeća koja su funkcionisala su zbog tih dugovanja ugašena. Imamo 56.000 radnika koji rade u tih 164 preduzeća, a niko ne govori o tome koliko je onih zdravih preduzeća koja su danas u problemu zbog toga što su ova preduzeća koja duguju njima u restrukturiranju. Sa druge strane, gospodine ministre, pričali ste malopre o sistemu odbrane. Drago mi je da ste to pomenuli. Tačno je da je valjaonica jedna od veoma visokih sistema u sistemu odbrane. Ništa manje nije NIS, ali je isto tako, reći će vam stručnjaci, da je i „Telekom“ vrhunski interes sistema odbrane, a čuli smo ovde da premijer planira da se „Telekom“ stavi na prodaju. Postoje države koje nemaju svoje valjaonice, koje nemaju čak ni ogromnu industriju, ni svoja privatna telekom preduzeća. Njihova bezbednost zbog toga nije ugrožena. Na kraju krajeva, mali broj država u Evropi ima u državnom vlasništvu čak i odbrambenu industriju i to je stvar tržišta i u tim zemljama kada kupuju vojska, policija ili strukture bezbednosti biraju najpovoljniju cenu i ne slažemo se sa jednom stvari, koju je kolega rekao, a to je da je u prošlosti po pravilu kupovano najskuplje. Zakon o javnim nabavkama, koji ste doneli, obećali ste da će uštedeti 600 miliona evra. Premijer je u ekspozeu rekao da je uštedeo 100 miliona. Ja vam tvrdim da nije uštedeo ništa. Taj zakon je samo onemogućio realizaciju planova javnih nabavki u svim sistemima koji su pod tim zakonom, a to nije dobro. Zbog čega? Zbog toga što sistemi nabavljaju i domaću proizvodnju. Mi smo praktično tim zakonom zakočili proces nabavke i samim tim zakočili proces proizvodnje onog dela koji je neophodan za funkcionisanje državne uprave ili javnim preduzeća. Neću da vam govorim egzaktne podatke o bolnicama u kojima godinu dana 51% neophodnih sredstava nema zbog Zakona o javnim nabavkama. Nije ušteda to što nešto ne kupite. Nije čak ušteda ni to kada kupite nešto jeftinije. Veoma je važno ponderisati u kupovini. Siguran sam da u vašem Ministarstvu kada nešto kupujete gledate i u odnosu na kvalitet, i na cenu i na mogućnost opšteg programa u našoj zemlji i na mogućnost servisiranja. Sve to utiče, kao kada čovek ode u prodavnicu pa ne kupi najjeftiniji fen za kosu jer zna da on traje dva meseca, već bira prema svom džepu kvalitet koji mu treba i to je nešto što mora da se objasni jer na način na koji to pričamo ovde ispašće da država treba da kupuje samo najjeftinije stvari. Šta će se onda desiti? Ako budemo kupovali najjeftinije, najnekvalitetnije stvari za državu, što ne kupujemo za kuću? Što postoji neki kvalitet i cena kvaliteta i mera kvaliteta? Ovo govorim dobronamerno pokušavajući da skrenem pažnju kolegama da nije sve izrečeno iz opozicije u lošem kontekstu u odnosu na vlast. Bili smo pet i po godina vlast. Znamo koji su problemi vladanja. Znamo šta je tegoba u vladanju i savetujemo vas da ne ulazite u iste probleme u kojima smo mi bili, a to se upravo dešava. Na to vam skrećem pažnju. Voleo bih da razgovaramo ovde kada budete ijedno od tih preduzeća u restrukturiranju izvukli, da li ćete prodati ono najlošije ili najbolje. Prodaćete ono koje je najbolje jer će ono imati tražnju. Tako su se prodavala preduzeća i ranije. Ne možete vi diktirati na tržištu koje preduzeće da se proda ukoliko nema kupca. Ovde se govorilo o tome da je neko imao povlašćen položaj da dobije jeftinije građevinsko zemljište. Upravo se najavljuje mogućnost dobijanja besplatnog građevinskog zemljišta i primara, sekundara komunalnog opremanja. Kako je to moguće, ako je kritika, sa jedne strane, da to ne može da se radi čak ni po povoljnim cenama, kako neko može da dobije besplatno i ko je taj ko može da dobije besplatno, a ovaj drugi ne može ni po povoljnim cenama? Imate kontradiktornost između vas iz Vlade i poslaničke grupe koja vas podržava pretpostavljam i znam zbog čega. Želja je da se sav teret loših stvari prebaci na bivšu vlast, ali to više ne pije vodu, što bi rekao gospodin Nikolić, predsednik. Gotovo. Vreme je da se sada nešto realizuje. Da li je FAP, da li je „Jumko“, da li je način intervencije države ili nije, ali to je funkcionisalo. Hajde ono nešto što je funkcionisalo da podržite da funkcioniše. U međuvremenu dignite nešto drugo da funkcioniše i to, a ne da stane sve i da pričamo o tome kako je osamdesetih godina u nekoj fabrici radilo 20.000 ljudi ili devedesetih godina. Imali su platu 25 maraka. Fantastično. Nije to funkcionisalo. Da je valjalo ne bi se raspalo. Nije to stvar vas i mene. Vi ste bili mlađi od mene, a i ja sam u to vreme bio dete. Raspalo se ono što nije funkcionisalo i mi gradimo sada ne od nule nego od minusa. Ne spočitavamo ratne tegobe devedesetih i šta se sve desilo i šta je sve porušeno u toj industriji o kojoj se govori kako je radilo ne znam koliko radnika, nego se sagledava šta se zateklo 2000. godine i odakle je sve to krenulo. Uspeli smo da iz odbrambene industrije 2007. godine imamo 75 miliona dolara, a 2009. godine 250 miliona dolara. Tri i po puta više. Hajde da podržimo to. I to je javni sektor. Često kada kritikujete zašto ne kažete da ima samodohodovni javni sektor, koji je potreban i koji je odličan i koji donosi neki novac, a ima i neka administracija za koju građani ne mogu da shvate šta je to javni sektor. Kada pričamo o javnom sektoru ne uzimamo i to da i oni koji rade u „Krušiku“, fabrici su javni sektor, i u „Zastava kamionima“, „Zastava oružju“ su isto javni sektor. Građani kapiraju da mi imamo 700.000 nekih administrativaca koji sede u foteljama, koriste službena kola, imaju sekretarice. Daleko od toga. Još jedna stvar, nema veze direktno sa amandmanom, ali koristim vreme. Godine 2006. je postojala državna zajednica i vojska i carina i NSP su bili na saveznom nivou. Od 15. maja 2007. godine sve te institucije ulaze u sastav republičke vlade. Tog momenta se povećava broj pripadnika javnog sektora. Zbog čega? Gde su mogli da odu? Postojali su tu, samo nisu mogli da budu iskazani kroz brojke Republike Srbije, već kroz brojke SCG, a pre toga Jugoslavije itd. Voleo bih da vi kao nadležni u Vladi konačno date šta je to za vas javni sektor i gde je tih 770.000 ljudi, da li su to stvarno ljudi koji rade samo administrativne poslove. Znam da nisu. Pojasnite to pošto očigledno postoji jedan ogroman problem jer je napravljena situacija da svi koji su u javnom sektoru su praktično pod lupom posmatranja i drugi građani ih mrze bez ikakvog razloga jer i oni rade teške poslove, veliki deo teške poslove za male plate, a pri tom još trpe neke uvrede i mržnje i poslanici se prema njima ponašaju kao da su oni krivi što rade u gradskoj čistoći. To je nešto što mora da se objasni. Hvala.
Reč ima ministar Nikola Selaković. Samo vas molim ministre o amandmanu. Probajte na sve ovo što smo čuli…
Zahvaljujem predsedavajuća. Govoriću o amandmanu, ali s obzirom da sam ovde predstavnik predlagača, a to je Vlada Republike Srbije, moja je obaveza da stanem u zaštitu Vlade u onim delovima gde je izrečeno nešto što je nepotpuno ili netačno. U potpunosti poštujući ono što je prethodnik govorio, dat je primer, odličan primer, da je država kupila deo akcija u „Telekomu“. Da ne zaboravimo, „Telekom“ je i pre toga bio u većinskom vlasništvu države i ne sećam se nešto mnogo primera gde je prodato 49% udela u vlasništvu kapitala, kao što je to urađeno 1997. godine sa „Telekomom“. Da li neko može da mi da još primera gde smo kao država prodali manjinski paket akcija, uspešno ga prodali? Srbija je tada prodala 49% akcija, a zadržala 51%. Demantujte me argumentovano. Gde se sporimo i vrtimo se u krug? Pričajući o FAP-u i „Jumku“, kažete da je funkcionisalo. Isto tako možemo da odemo i do 2000. i za nešto drugo da kažemo – to je funkcionisalo. Ali, nije funkcionisalo održivo. To je naš problem što nešto nije održivo funkcionisalo jer da je održivo funkcionisalo to bi bez subvencije države moglo da funkcioniše i dalje. Konkretan problem preduzeća u restrukturiranju jeste što oni bez subvencija države ne mogu više da funkcionišu. Nekoga od tog trenutka funkcionisanja bez subvencija dele svetlosne godine, a nekoga deli zaista malo. To malo je potrebno postići u ovom narednom periodu kako bismo ih izvukli iz dubioze. Kada sam rekao – prodavano je nešto što je bilo vredno, nije sporno, lakše ćete naći kupca za ono što je vredno, ali je to pokazatelj da koncept privatizacije nije bio planski smišljen, jer je nekada dobro da ono što donosi novac držite i dalje u svom vlasništvu, jer ne pravi gubitke. Odatle ćete moći da zaradite novac koji ćete moći da upumpate negde na neko drugo mesto da bi i taj drugi počeo da proizvodi dobitak, a ne gubitak. To je naša razlika u pogledu na suštinu. Još jednom kažem, ne dovodimo uopšte u pitanje da li je trebalo sprovoditi privatizaciju ili ne, da li je treba sprovoditi, pitanje je kako? Zaista sa namerom da ne stvaramo replike, razumeli smo se oko ključnih stvari. Mislim da je bilo potrebno da odgovorim. Zahvaljujem.
Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 87. stav 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da će Narodna skupština ukoliko bude potrebe danas raditi i posle 18,00 časova, najduže do završetka načelnog pretresa o trećoj tački dnevnog reda, imajući u vidu potrebu da Narodna skupština što pre donese akta iz dnevnog reda sednice. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i dr Vladimir Pavićević. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima Vladimir Pavićević.
Dame i gospodo, poštovana predsednice Narodne skupštine, Vlada Srbije predložila je Narodnoj skupštini da odbije i naš drugi amandman na član 2. ovog Predloga zakona o privatizaciji. Pažljivo sam pročitao obrazloženje Vlade na osnovu kojeg predlaže Narodnoj skupštini da odbije naš amandman i čitajući to obrazloženje zaključio sam tri dodatne stvari. Jedno je, da Vlada Narodnoj skupštini ovim predlogom zakona predlaže da se degradira Ustavni sud Srbije i usvajanjem ovog predloga zakona o izmeni Zakona o privatizaciji Narodna skupština će da učestvuje u degradiranju Ustavnog suda. Druga stvar koju sam zaključio čitajući pažljivo ovo obrazloženje je sledeća. Ova Vlada koliko sam ja razumeo predlaže da se danas usvajanjem ovog predloga zakona krši Ustav na sličan, ne identičan način, kao što je to već urađeno u decembru 2007. godine zbog čega je Ustavni sud ovde ve intervenisao. Treća stvar, nužno je i mislim da će to biti evidentno već danas ili sutra, da se pokrene mehanizam pred Ustavnim sudom za ocenu ustavnosti ovog zakona kada bude usvojen. Moje ključno pitanje svim ljudima koji nastupaju u ime Vlade i u ime skupštinske većine jeste – šta će biti osnov za odbranu usvajanja ovog predloga zakona ukoliko i kada Ustavni sud donese odluku da je ovaj zakon neustavan? Kojim će to argumentom, npr. gospodin Martinović, pa i gospodin Selaković da brane svoju poziciju? Kako ćemo meriti tada u toj situaciji njihovu odgovornost? Postoji jedna stvar koja je dobra, za poštovanje je što skupštinska većina ovaj predlog zakona ne doživljava kao tehnički i to želim ovde naročito da istaknem. Hvala.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Jovanović. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća podneo sam amandman na član 2. stav 2, ali zbog gledaoca moram da pročitam najpre stav 1, a to je „U roku od 30 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona poverioci subjekta privatizacije u restrukturiranju dužni su da agenciji dostave zahtev za isplatu potraživanja sa rešenjem o izvršenju, izvršnom ispravom i drugim dokumentima kojima dokazuju svoja potraživanja prema subjektu privatizacije u restrukturiranju radi evidentiranja potraživanja“. To je ono što apsolutno nije sporno. Drugi stav istog ovog člana kaže „U roku od 90 dana od dana isteka roka iz stava 1. ovog člana agencija će evidentirati podnete zahteve za isplatu, utvrditi visinu potraživanja za svakog poverioca iz subjekta privatizacije u restrukturiranju i sačiniti predlog za namirenje potraživanja koji će dostaviti poveriocima“. To je ono što smo smatram da može biti sporno i zbog čega sam predložio da se ovaj rok sa 90 zameni brojem 120. Zašto to kažem? Poučen iskustvom iz prethodnih godina sa kapacitetima i ažurnosti Agencije za privatizaciju smatram da bi trebalo da stoji 120 dana i da bi to bilo praktičnije. Samo zamislite jedan podatak, a to je kada iz 150 ili 160 preduzeća počnu da stižu podaci sa hiljadu i hiljadu poverioca, kako će to izgledati u Agenciji za privatizaciju koja se nije proslavila ni u prethodnim godinama. Moj drugi amandman koji je vrlo bitan, a to je u članu 2. stav 3. posle reči „u roku od 30“ zamenjuje se brojem „60“. Zašto je to važno? Pročitaću ovaj stav „U roku od 30 dana od isteka roka iz stava 2. ovog člana poverioci se mogu izjasniti da li su saglasni sa predlogom Agencije“. Smatram da je rok od 30 dana dosta kratak i da bi bilo prihvatljivije da bude 60, jer već sam u načelnoj raspravi rekao da poverioci mogu biti, a znam konkretne slučajeve, strana pravna lica kod kojih procedura izjašnjavanja može biti komplikovanije i duža nego kada su u pitanju domaća pravna lica. Zbog toga bih zamolio sve kolege poslanike da kada bude glasanje podrže ovaj amandman, jer smatram da će on pojednostaviti čitavu priču.
Vreme, dve minute i trideset i nešto sekundi, pa ću vam oduzeti vreme od poslaničke grupe. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Gordana Čomić, Aleksandra Jerkov, Dragan Šutanovac, Goran Ćirić i Vesna Martinović. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom.
Dame i gospodo, predmet amandman je naša procena da se praktično ovim predlogom zakona uvode poslovi ovlašćenja iz Zakona o stečaju i predaju Agenciji za privatizaciju. Sa informacijama o tome kako će teći rokovi od 30 dana od prikupljanja zahteva, pa 90 dana predlaganja o tome kako oni koji imaju izvršne presude ili već kako god hoćete da nazovete da naplate svoja potraživanja, kako će to da dogovore sa Agencijom za privatizaciju. I de fakto i de jure to su delovi i procedure iz Zakona o stečaju. Čuli smo obrazloženje da je bilo takvih slučajeva i da je Agencija već radila. Međutim, radilo se o sasvim drugoj vrsti posla. Agencija je ponekad preuzimala takva ovlašćenja kada se radilo o onome ko privatizuje preduzeće, a ovde je slučaj sasvim drugačiji. Da li će doći do izmena Zakona o Agenciji za privatizaciju? Predlog zakona je bio u proceduri i kako se uvodi v.d. privatizacioni upravnik on će moći to da radi, pošto po izmenama i dopunama tog zakona praktično mu se daju takva ovlašćenja. Mi mislimo da to nije dobro i da treba vrlo povesti računa o tome šta će se u stvari dešavati u Agenciji za privatizaciju i sa svim dobrim namerama da se do rešenja dođe. Kada kažem da je lako slušati lepe reči o tome da će to agencija da uradi, da bih ostala uverljiva ili postala uverljiva, kazaću vam samo kako je lako i lepo bilo slušati kako smo mi imali odlične banke 90-ih. Sjajne banke, samo što nisu davale kredite, a nisu davale kredite zato što nisu bile likvidne. (Predsednik: Vreme.) I to je razlog zašto bih molila da se o ovom amandmanu razmisli. Hvala.
Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandar Senić, prof. dr Janko Veselinović i Marko Đurišić. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Narodni poslanik Gordana Čomić, s mesta: Molim vas samo da isključite moj mikrofon, pošto teče vreme.) Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Naš amandman se odnosi na skraćenje roka od 90 dana, koliko je predloženo ovim zakonom, koji predviđa da Agencija u tom roku od 90 dana obavi evidentiranje podnetih zahteva, utvrdi visinu potraživanja i napravi predlog za namirenje potraživanja. Naš predlog je da taj rok bude 60 dana. Smatrali smo da značajan deo ovih podataka u Agenciji već postoji i da je jednostavno Agencija do sada morala da ima za ovaj jedan broj, ako ne sve subjekte koji se nalaze na kraju procesa privatizacije, odnosno u restrukturiranju, ove podatke. Imajući u vidu želju i nameru ove Vlade da se brzo uhvati u koštac sa problemima, kako je rekao ovde kolega – da zasučemo rukave i da odradimo posao koji je pred nama u najkraćem mogućem roku, u tom smislu mi smo predložili skraćenje ovog roka. Nažalost, Vlada nije prihvatila i smatra da je ovaj rok od 90 dana, koliko je predložen zakonom, kako kaže Vlada, optimalan, realan i dovoljan. Slično je obrazloženje bilo i za odbijanje amandmana kolege Jovanovića koji je predložio nešto duži rok. Ono što bih ja želeo da kažem jeste da mi se čini da je cela ova rasprava oko rokova, koju smo vodili u poslednjih nekoliko sati današnje rasprave, besmislena, jer imamo najavu, čuli smo to i jutros na Odboru, donošenja novog zakona o privatizaciji u narednih 30 dana, kada će biti završena izrada predloga zakona, a onda neka vrsta rasprave i najava da će do sredine jula taj zakon biti ovde i usvojen. Pretpostavljam, odnosno siguran sam da će taj novi zakon onda i sasvim drugačije sve ove stvari i rokove odrediti… (Predsednik: Vreme.) … tako da se bojim da smo potrošili dosta energije i vremena pričajući o nekim rokovima koji se na kraju verovatno neće ni desiti u realnom životu, nego će se produžiti novim zakonom. Hvala.
Zahvaljujem. Za koji amandman se javljate? Izvolite.
Predsedavajuća, mislim da niste trebali gospodina Đurišića da prekinete, pošto je imao vreme poslaničke grupe.
On to mora da naglasi, vi to vrlo dobro znate, vi ste stari poslanik.
Nešto ću da kažem, poštovana predsedavajuća, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, o stavu NDS povodom ovog zakona. On je bio jasan. U načelnoj raspravi smo istakli da nećemo podržati ovaj zakon, pre svega iz razloga što smatramo da je trebalo biti celovitije rešenje po pitanju privatizacije. Kako je kolega Đurišić rekao, već za narednih mesec-dva dana se očekuje novi zakon. Bili smo spremni, a spremni smo i sada, da učestvujemo u svim raspravama koje se tiču i ekonomskih tema i finansijskog stanja u državi, pa i stanja preduzeća koja su u restrukturiranju, ali nismo spremni da učestvujemo u besmislenim raspravama. Naime, ako je bilo poruka da u ovoj Skupštini treba da sedimo i da spavamo, da bi doneli zakone od kojih bi građanima Srbije bilo bolje, to ne znači da treba da politizujemo teme i da o dva člana pre podne raspravljamo tako da nam se čini kao da smo u izbornoj kampanji. Mislim da nije dobro to što se na taj način ponaša i pozicija i deo opozicije. Nova demokratska stranka će gledati da nudi konkretna rešenja, da osporava loša rešenja koja nudi vlast, ali da bude kritična i prema stavovima opozicije koji ne nude bolja rešenja, već su tu da bi se praktično gubilo vreme, čak govoreći o tome kako postoji samo jedna opozicija….
Budite ljubazni, govorite o amandmanu. Ja neću imati više tolerancije, jer se vraćamo na generalne debate. Samo o amandmanu.
Upravo o tome i hoću da govorim. Naš predlog amandmana o kome je govorio gospodin Đurišić ide ka tome da se podigne efikasnost državnih tela, u ovom slučaju Agencije, za koju smatramo da bi takođe trebalo da da doprinos ubrzavanju reformi, pa i restrukturiranju preduzeća koja su u tom procesu. Smatramo da bi i oni trebali da rade duže i više i da bi, umesto predloženog roka, mogli u kraćem roku da završe taj proces. Jer, džaba će ovde sedeti narodni poslanici po ceo dan, ukoliko će tamo neka ministarstva i agencije usporavati procese. O tome sam ja gospođo predsedavajuća govorio kada sam rekao da i mi moramo biti efikasniji, a vi ste me prekinuli, iako sam ja pozivao na efikasnost, a pre toga niste, sada, naravno, pričate sa ministrom i ne slušate me, niste pre toga ukazivali na to da poslanici pričaju o stvarima koja nisu na dnevnom redu. Sada me verovatno i čujete. Dakle, smatram da biste vi kao predsedavajuća i vladajuća koalicija trebali da podržite naš amandman, kojim se traži veća efikasnost državnih tela, u ovom slučaju pomenute agencije. Ja se nadam da će gospodin ministar, koji se dosta dobro uključio u raspravu o privrednim temama, iako je, čini mi se, on ili predsedavajuća, obećao da će danas ovde pred nama biti i vatreno krštenje imati ministar privrede. Nema ga. Neko je od predsedavajućih to rekao, ili neko iz vladajuće koalicije, sigurno sam to dobro čuo, da je on u inostranstvu i da će verovatno danas biti ovde pred nama. Voleli bi da čujemo od njega kako on vidi i pitanje restrukturiranja javnih preduzeća, odnosno preduzeća u restrukturiranju, ali čini mi se da se vi dobro snalazite u toj oblasti, pa ako se ministar privrede ne bude pokazao… (Predsednik: Ovo zaista više nema veze sa amandmanom, verujte mi.) …dobar, moguće je da ga vi adekvatno zamenite. U svakom slučaju, ukoliko ne podržite ovaj amandman, nećemo moći da glasamo za ovaj zakon. Hvala.
Hvala. Zaista nijedan predsedavajući nije izgovorio da će danas ministar privrede biti prisutan ovde, ali imaćete prilike, uskoro dolazi set zakona koji se odnosi na privredu. Na član 2. amandman sa ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici Zoran Babić i dr Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Niko se ne javlja za reč. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Dubravka Filipovski. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima Dubravka Filipovski. Izvolite.
Predsedavajuća, kolege i koleginice narodni poslanici, gospodine ministre, podnela sa zajedno sa koleginicom Zlatom Đerić amandman na član 2. zbog toga što sam smatrala da izmene i dopune ovog zakona treba da imaju vrlo jasno i precizno rešenje koje se odnosi na subjekte, poverioce subjekata privatizacije koji ne podnesu, pokrenu postupak prinudnog izvršenja u roku od 30 dana. Pretpostavlja se da će oni tu učiniti u roku od ovih 30 dana, ali se postavlja ta pravna dilema i pitanje šta se sa njima događa ako to oni ne učine, koji je njihov status. Predložili smo amandmanom da se propuštanje roka od 30 dana sankcioniše gubitkom prava na pokretanje bilo kakvog postupka prinudnog izvršenja dok samo izvršenje ostaje nesporno. Ovakvi poverioci praktično se izjednačavaju sa državnim poveriocima kada je u pitanju postupak naplate potraživanja u skladu sa zakonskom odredbom u članu 20ž stav. 2. Međutim, Vlada je u obrazloženju navela da bi prihvatanje ovog amandmana ponovo uvelo na mala vrata odredbu zakona za koju je Ustavni sud ustanovio da je u suprotnosti sa Ustavom, jer bi sada propuštanje roka od 30 dana bilo sankcionisano gubitkom prava na pokretanje postupka izvršenja, što bi po analogiji sa mišljenjem Ustavnog suda ponovo predstavljalo ograničavanje Ustavom garantovanog prava na mirno i nesmetano uživanje imovine. Međutim, ukoliko ostane ovakvo rešenje ostaje i otvoreno pitanje zašto je uopšte u startu propisan rok od 30 dana za podnošenje zahteva i šta sa poveriocima koji iz bilo kakvog opravdanog ili neopravdanog razloga taj rok propuste. Smatram da mi ovde definitivno imamo pravnu prazninu. Drugo, diskutabilno je da li se može povući analogija sa osporenom odredbom zakona, jer u njoj je pravo ograničeno….
Potrošili ste vreme. Zahvaljujem. Pošto smo završili pretres po amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Poštovani narodni poslanici, pošto smo završili raspravu o prvoj tački dnevnog reda ove sednice, podsećam vas na odredbu člana 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, prema kojoj predsednik Narodne skupštine može da odredi Dan za glasanje o predlogu pojedinog zakona bude odmah po završetku pretresa tog predloga zakona. U skladu sa ovom odredbom određujem ponedeljak, 12. maj 2014. godine, sa početkom u 14,00 časova kao dan za glasanje o prvoj tački dnevnog reda ove sednice, odnosno o Predlogu zakona o izmeni Zakona o privatizaciji. [[Posle pauze.]] Poštovani narodni poslanici, nastavljamo rad odlučivanjem o 1. tački dnevnog reda - PREDLOGU ZAKONA O IZMENI ZAKONA O PRIVATIZACIJI. Kako bismo mogli da pristupimo glasanju, potrebno je da utvrdimo kvorum. Podsećam vas da je članom 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine u Danu za glasanje postoji ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 182 narodna poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da, prema tome, postoje uslovi za odlučivanje. Prelazimo na odlučivanje. Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmeni Zakona o privatizaciji u načelu. Molim narodne poslanika da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 175, protiv – devet, uzdržanih – tri, nije glasalo – pet od ukupno prisutna 192 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu. Pre prelaska na odlučivanje o amandmanima, podsećam vas da je sastavni deo Predloga zakona postao amandman na član 2, sa ispravkom, koji su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Babić i dr Aleksandar Martinović. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Stavljam na glasanje amandman. Molim narodne poslanika da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 17, protiv – niko, uzdržan – jedan, nije glasalo 174 od ukupno prisutna 172 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i dr Vladimir Pavićević. Stavljam na glasanje amandman. Molim narodne poslanika da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – tri, protiv – dva, uzdržanih – nema, nije glasalo 188 od ukupno prisutnih 193 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Jovanović. Stavljam na glasanje amandman. Molim narodne poslanika da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje i saopštavam: za –7, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 186 od ukupno prisutnih 193 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Gordana Čomić, mr Aleksandra Jerkov, Dragan Šutanovac, Goran Ćirić i Vesna Martinović. Stavljam na glasanje amandman. Molim narodne poslanika da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 11, protiv – niko, uzdržanih – dva, nije glasalo 180 od ukupno prisutnih 193 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i dr Vladimir Pavićević. Stavljam na glasanje amandman. Molim narodne poslanika da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – tri, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo 189 od ukupno prisutnih 193 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Gordana Čomić, mr Aleksandra Jerkov, Dragan Šutanovac, Goran Ćirić i Vesna Martinović. Stavljam na glasanje amandman. Molim narodne poslanika da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – devet, protiv – niko, uzdržanih – dva, nije glasalo 182 od ukupno prisutnih 193 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Jovanović. Stavljam na glasanje amandman. Molim narodne poslanika da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje i saopštavam: za –10, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 183 od ukupno prisutnih 193 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandar Senić, prof. dr Janko Veselinović i Marko Đurišić. Stavljam na glasanje amandman. Molim narodne poslanika da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 11, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 183 od ukupno prisutnih 194 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Dubravka Filipovski. Stavljam na glasanje amandman. Molim narodne poslanika da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 14, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 181 od ukupno prisutnih 195 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Podsećam vas da je članom 3. Predloga zakona predviđeno da ovaj zakon stupa na snagu narednog dana od dana objavljivanja u „Službenom glasniku Republike Srbije“. Prema članu 196. stav 4. Ustava Republike Srbije, zakoni i drugi akti stupaju na snagu najranije osmog dana od dana objavljivanja i mogu da stupe na snagu ranije samo ako za to postoje naročito opravdani razlozi utvrđeni prilikom njihovog donošenja. Stavljam na glasanje Predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Molim narodne poslanika da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 178, protiv – četiri, uzdržanih – nema, nije glasalo 13 od ukupno prisutnih 195 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila da postoje naročito opravdani razlozi za stupanje zakona na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njegovog objavljivanja. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmeni Zakona o privatizaciji, u celini. Molim narodne poslanika da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 180, protiv – 10, uzdržanih – četiri, nije glasao jedan od ukupno prisutnih 195 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmeni Zakona o privatizaciji. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda – PREDLOG ODLUKE O RAZREŠENjU I IMENOVANjU ČLANOVA I ZAMENIKA ČLANOVA REPUBLIČKE IZBORNE KOMISIJE Primili ste Predlog odluke koju je podneo narodni poslanik Zoran Babić. Pre otvaranja jedinstvenog pretresa, podsećam vas da prema članu 193. a shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 192. stav 3. a shodno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke o razrešenju i imenovanju članova i zamenika članova Republičke izborne komisije. Da li predlagač, narodni poslanik Zoran Babić, želi reč? (Ne) Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Enis Imamović. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SDA Sandžak PDD podnela je predlog u vezi sa odlukom o imenovanju članova i zamenika članova Republičke izborne komisije. Naime, prema dostavljenom predlogu za manjinski poslanički klub SDA Sandžak PDD predviđeno je mesto zamenika člana Republičke izborne komisije. Međutim, ono o čemu se u ovom slučaju nije vodilo računa jeste da je preskočeno nekoliko važnih činjenica i predlažemo Skupštini da uzme te činjenice u obzir i da ovom prilikom promeni princip raspodele za sastav Republičke izborne komisije. Naš predlog jeste da manjinskim strankama koje imaju svoje poslanički klub po automatizmu pripadne mesto člana RIK, a da manjinskim strankama koje nisu u sastavu nekog poslaničkog kluba po automatizmu pripada mesto zamenika člana RIK. Tražimo izmenu ovog principa zato što su u ovom postojećem predlogu manjine postavljene u inferioran položaj i ovaj princip raspodele diskriminiše manjinske parlamentarne stranke. Primera radi, najslabija većinska lista koja je ušla u sastav ovog parlamenta ima 18 poslaničkih mandata, dok najjača manjinska lista ima šest poslaničkih mandata. Stoga se za manjine ne može uzimati model određivanja broja, odnosno kvote od broja 250, jer na ovaj način manjinske stranke ne mogu da konkurišu većinskim i to je, kao što možete svi da primetite, jedan očigledan vid diskriminacije. Dosadašnja praksa sa odborima i drugim skupštinskim telima govorima da trenutno ne postoji dovoljno razumevanja za potrebe manjinskih parlamentarnih stranaka, jer je do sada na sve načine manjinama znatno i maksimalno sužen zastupnički prostor u ovom predstavničkom domu. Pozivam vas da uzmete ove sugestije u obzir, jer u suprotnom ovakav predlog za nas koji predstavljamo u ovom parlamentu manjine on je neprihvatljiv. Hvala.
Zahvaljujem poslaniku Imamoviću na diskusiji. Uzela sam u obzir njegov dopis, ali niste formalizovali sve ovo što ste rekli putem amandmana, tako da ne možemo sada o tome da glasamo. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić.
Poštovana predsednice, kolege poslanici, na početku ovog mandata dobili smo kao šefovi poslaničkih grupa predlog za izbor delegacija odbora i predlog za novi sastav RIK, gde je predviđeno kako se između poslaničkih grupa deli sastav RIK. U tom predlogu koji je danas formalizovan tako što su sve poslaničke grupe predložile imena za sastav RIK-a, naveden je član Zakona o izboru narodnih poslanika, član 29. stav 4, koji kaže da ni jedna politička stranka, stranačka koalicija ili druga politička organizacija ne mogu imati više od polovine članova u stalnom sastavu svih organa za sprovođenje izbora. Nažalost, o ovome nismo imali prilike da razgovaramo na kolegijumu, a naša primedba je da po ovom predlogu lista koja je na ovim izborima osvojila najveći broj glasova i mandata, „Budućnost u koju verujemo“, ima od 34 člana RIK-a 20 članova u ovom predlogu koji je danas pred nama. Postavljam pitanje – šta ćemo sa ovim članom 29. stav 4. i šta će se desiti ukoliko neko ospori sastav RIK-a na nekim narednim izborima? Naravno, razumem da može da usledi kao argument da je ovo sada podeljeno po poslaničkim grupama, političkim strankama i da ne znamo kako će izgledati na nekim narednim izborima raspored koalicije i kako će se izlaziti na te izbore, ali bojim se da smo ovim ušli u jednu zonu koja može da dovede u pitanje regularnost izbora koje, kada se ti izbori dese, a ostane ovakav sastav, pa budu neke koalicije, a sastav se izmeni, neko može da dovede u pitanje regularnost izbora. Upravo želim da nešto govorim o tome šta može da se desi kada se dovede u pitanje regularnost izbora. Pre dve godine i nekoliko dana, sadašnji predsednik i premijer naše države, na stepenicama ispred ovog parlamenta izašli su i iz jednog džaka istresli glasačke listiće i rekli su da je to najveća krađa koja se desila u istoriji višestranačja Srbije, da se dogodila na svih 9.000 biračkih mesta, da je u tome učestvovao kao nalogodavac Boris Tadić, da je to sprovodila DS i ostale stranke u koaliciji. Tu se nije stalo. Tada je sadašnji predsednik države izgovorio da se zna da je u Poljskoj štampano na stotine hiljada glasačkih biračkih listića …
Molim vas da se vratite na dnevni red.
Govorim upravo o tome šta se dešava ako imamo neregularne izbore i sumnju u neregularnost izbora. Nisam završio svoje izlaganje. Govorim načelno. Molim vas da mi dozvolite da govorim do kraja.
Da, ali nemojte o izborima koji su iza nas. Govorimo o budućnosti.
Objasniću vam zašto ovo sada govorim. Govorim zato što u predlogu koji danas imamo pred nama nalazi se šest članova RIK-a iz 2012. godine koji su tada bili optuženi da nisu u skladu sa zakonom sprovodili izbore. Pitam sada poslanike, sve nas, kako ćemo posle tih optužbi koje nikad nisu ni dokazane…
Drago mi je da ste to rekli. Nemojte da karakterišemo ljude ovde u parlamentu ako to nisu učinile bilo koje nadležne službe, ako nemaju presudu.
Govorim o tome da nadležne službe nisu to uradile, a govorim o tome nekoliko puta u današnjoj raspravi ministar pravde je govorio o odgovornosti…
Nemojte da se vraćamo na tačku dnevnog reda koju smo izglasali. Molim poslanike da ne zloupotrebljavaju govornicu.
Želimo da govorimo o tome kako će ova Vlada da se bori za odgovornost, za javno iznetu reč. Govorim upravo o tome. (Predsednik: Predlagač je poslanik.) Javno su optuženi ljudi da su uradili teška krivična dela. Predsednik je rekao da organizator krađe izbora ne sme više da se bavi politikom, već ne bi smeo da bude na slobodi. Onako kako je on izneo, ja sam bio tada šef izbornog štaba DS, znači, ja ne bih smeo…
Oduzeću vam reč ako nastavite da govorite mimo dnevnog reda. Nema korektnosti.
Gde se nalaze ljudi koji su bili optuženi za razne ozbiljne stvari od strane, tada kandidata, sada predsednika države i premijera. Ne znam šta u mom govoru nije istina i gde ja na bilo koji način nekoga vređam.
Molim vas da se držite teme dnevnog reda. Videli ste kako je izgledala prva tačka dnevnog reda kada su svi predsedavajući dozvolili da se govori o čemu god su hteli poslanici. Molim vas da govorite konkretno.
Ne govorim o bilo čemu. Govorim o dnevnom redu. Na dnevnom redu je izbor članova RIK. (Predsednik: Da vas upozorim da trošite vreme…) Krenuo sam od toga da smatram da ovaj sastav, kako je predložen, nije u skladu sa zakonom, jer stranačka koalicija, koja je nastupala na izborima, ima 20 od 34 člana, a zakon jasno kaže da nijedna politička stranka, stranačka koalicija, ne može da ima više od polovine članova u stalnom sastavu svih organa. To se odnosi i na RIK. Govorim vam o tome šta se dešava kada se osporava zakonitost u radu RIK i govorim o konkretnoj situaciji kojoj smo svi bili svedoci. Tražim da mi date pravo da iskoristim vreme koje imam na raspolaganju, da obrazložim i da govorim o temi. Nigde nisam govorio van teme, koliko jedna politička diskusija može da se vodi. Žao mi je, želeo sam o ovome da govorim na Kolegijumu. Na Kolegijumu nismo imali priliku da govorimo o ovoj temi. Pošto sada prvi put imam priliku da govorim o tome, morao sam ovde to da govorim. Ovaj sastav RIK, ako pogledamo i naredne tačke dnevnog reda, baviće se izborima, ako usvojimo taj zakon, za savete nacionalnih manjina. Možda će se u budućnosti baviti i nekim drugim izborima.
Molim vas da se vratite na temu. Sada smo prešli već na tačku dnevnog reda koju nismo uopšte…
Govorim o RIK koji treba da razne izbore, osim izbora za narodne poslanike i predsednika Republike, sada sprovodi, kako vi to predlažete, a verujem da će to biti usvojeno. Govorim o tome da ako ostane ovako predložen sastav i ovakve proporcije, dovešće se u pitanje regularnost izbora, a regularnost izbora kada je dovedena poslednji put pred građane u pitanje, imala je ozbiljne posledice i nesigurnost i najavu skupova, protesta na ulici. Želim da mi to izbegnemo. Želim da se ovaj predlog povuče, da se usaglasi sa Zakonom o izboru narodnih poslanika, kako ne bi imali situacije kakve smo imali u prošlosti ponovo. Hvala.
Javnosti radi, dobila sam izveštaj Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo koji je razmotrio Predlog odluke o razrešenju i imenovanju članova i zamenika članova RIK, koju je podneo narodni poslanik Zoran Babić i smatram da je Predlog odluke u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Što se tiče Kolegijuma, dužna sam svim poslanicima, šefovi svih poslaničkih grupa su prisustvovali, ova tema nije bila delegirana ni od jednog člana Kolegijuma da se raspravi, istine radi. Dajem reč predlagaču Zoranu Babiću, pošto se niko drugi nije javio.
Zahvaljujem se, gospođo predsednice. Zaista smatram da živim u zemlji gde su snažne institucije, gde svako radi svoj posao, gde optužnicu ne podižu političari, već optužnicu podižu tužioci. Verujem da živim u zemlji gde se zna čija su koja ovlašćenja, tako da je bila malo trapava interpretacija prethodnog govornika da neko ne može da bude član RIK, jer je u nekom trenutku optužen od strane sadašnjeg predsednika države i predsednika Vlade. Optužnice podižu tužioci, u istragama učestvuju istražni i policijski organi i verujem da samo na taj način možemo da budemo uređena, pristojna i normalna država. Ne bih želeo da i jednim gestom, u ovoj sali, ili bilo gde, opteretim bilo koji sudski postupak koji je u toku. Mnogo puta smo do sada bili svedoci kada su politika i političari, tajkuni i biznismeni naručivali hapšenja, naručivali optužnice, obračunavali se, preko države se obračunavali sa neistomišljenicima ili onima koji su im zasmetali u ostvarivanju interesa. Sećajući se nekih godina u koje nas je kolega vratio, mislim da posle nekih kampanja i posle stvari koje su izrečene i o Tomislavu Nikoliću, i o Aleksandru Vučiću, neke ljude u Srbiji bi zaista trebalo da bude stid. Neke koji su formirali takvu kampanju. Neke koje su takve reči upućivali. Neki koji su javnost ubeđivali u nešto to nema nikakve veze sa istinom, a sve zarad ostanka na vlasti, bahaćenje u toj istoj vlasti. Zarad toga što su vlast smatrali kao sudbinu. Što se tiče još jedne kritike, koja je ovde upućena za SNS, Srbija jeste jedna šarena i lepa bašta. Srbija neguje i gaji i ponosi se različitostima i nacionalnim, i verskim, i svakim drugim različitostima. Mislim da je to kvalitet i potencijal našeg društva. Da smo u budućnosti bili svedoci mnogih ružnih stvari u onim rovovima koje smo kopali između nas, dokazujući se ne znam kome, različitosti našeg društva i nacionalne, i verske, i svakakve druge su vrednost, potencijal i nešto čime se kao država, kao društvo, kao narod ponosimo. Ne prihvatam to što je provejavalo iz govora uvaženog kolege da neko ima pravo na tapiju na nacionalne manjine. SNS je u jednom dijalogu, koji vodi sa svim predstavnicima političkih stranaka, i taj dijalog je neophodan i obavljaće se i u budućnosti, došli smo do rešenja. Sastavni deo RIK, kao član RIK, su i predstavnici SVM, koji su predstavnici nacionalnih manjina. Zbog toga ne mogu da prihvatim generalizaciju tog odnosa države prema nacionalnim manjinama, a mislim da ćemo već u popodnevnim satima govoriti o Zakonu o nacionalnim savetima nacionalnim manjina. Zakon koji je zaista jedan dobar, kvalitetan zakon, i to ne govori samo Vlada, kao predlagač, već i predstavnici nacionalnih manjina. Samo ljudi, koji su nekada u prošlosti posegnuli možda za remećenjem i možda za korigovanjem izbornih rezultata, mogu na taj način gledati u budućnost. Za SNS su izborni rezultati svetinja, i onda kada su dobri, i onda kada su za političku opciju možda manji od očekivanog, ali su svetinja zato što su glas naroda, zato što pokazuju volju građana Srbije, a mi smo ovde baš zbog tih istih građana Srbije, a ne samo zbog nas. Zbog toga ovaj sastav RIK oslikava izbornu volju, oslikava poštovanje i zakona i Ustava, a nikako ne predstavlja pripremu za neke nove argumente i za neke nove alibije za loše izborne rezultate ili za ne prihvatanje politike koju kandidujete pred građane Srbije, a onda će biti možda kriva RIK, što apsolutno ne stoji. Rad RIK je do sada bio krajnje transparentan, krajnje javan i pozivam ih dana taj način i u budućnosti rade.
Reč ima narodni poslanik Enis Imamović, replika.
Tražio sam pravo na repliku. Hvala. Jedan od snažnih argumenata za ovaj naš predlog da u sastav RIK, na nivou člana, uđu i predstavnici, odnosno manjinske stranke, koje su u sastavu parlamentarnih klubova, jeste upravo ovaj budući Zakon o izborima za nacionalne savete. Kao što znate, kao što je predviđeno u ovom nacrtu o kome ćemo sa zadovoljstvom govoriti u nastavku sednice o izmeni i dopuni Zakona o nacionalnim savetima, te izbore će sprovoditi RIK. Vi ste u ovom predlogu sastava RIK-a predvideli zamenika člana za parlamentarni klub SDA Sandžak PDD. Manjinske stranke su teškom mukom ušle u ovaj parlament, zahvaljujući Zakonu o izboru narodnih poslanika po kome ne postoji cenzus za izbor narodnih poslanika sa manjinskih lista i time dolazim do glavne kritike koju imam na račun govora mog prethodnika, a to je da neke stranke ne mogu imati tapiju na manjinsko pitanje. Kažem da manjinske stranke i te kako imaju tapiju da se bave manjinskim pitanjima zato što su po zakonu i Ustavu ove zemlje registrovane i ovlašćene da se bave pitanjem nacionalnih manjina. Prosto ne želim da verujem da je moj uvaženi kolega želeo da to ustavno i zakonsko pravo uskrati strankama nacionalnih manjina. Dakle, parlamentarne stranke nacionalnih manjina i te kako imaju tapiju da se bave manjinskim pitanjima i baviće se bez obzira koliki prostor će dobiti, iako je to jedna od vaših glavnih kritika.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Marko Đurišić. Replika. Dva minuta.
Hvala. Govorio sam upravo kao neko ko je uvek prihvatao volju građana onakva kakva je bila. Iz stranke iz koje dolazim i u prošlosti gde sam se nalazio nikada nije osporavala zvanične rezultate RIK-a za razliku od vaše stranke. Upravo sam govorio o tom primeru od pre dve godine kada je napadnuta RIK da nije obavila svoj posao na način na koji je to bilo predviđeno zakonom, da je optužena stranka u kojoj sam tada bio, da je optužen Boris Tadić kao organizator svega toga. Želim još jednom da kažem da sam apsolutno spreman, ako nadležni organi žele da se bave istragom o tome šta je bilo pre dve godine, a verujem da je to u interesu svih nas da se te ozbiljne optužbe koje su tada iznete razjasne do kraja i da ne moramo da se stalno vraćamo u prošlost i govorimo o tome šta je bilo i kako je bilo, da se razjasne. Apsolutno se stavljam na raspolaganje državnim organima. Ne pozivam se na imunitet i molim da se ispita koja je bila moja uloga u toj velikoj izbornoj prevari, kako je tada rečeno. Hvala.
Zaključujem jedinstveni pretres. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu odluke. Poštovani narodni poslanici, pošto smo obavili jedinstveni pretres o 2. tački dnevnog reda ove sednice, podsećam vas na odredbu člana 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, prema kojoj predsednik Narodne skupštine može da odredi da dan za glasanje o predlogu pojedinog zakona bude odmah po završetku pretresa tog predloga zakona. U skladu sa ovom odredbom, određujem ponedeljak, 12. maj 2014. godine sa početkom u 14,31 časova, kao dan za glasanje o 2. tački dnevnog reda ove sednice, odnosno o Predlogu odluke o razrešenju i imenovanju članova i zamenika članova Republičke izborne komisije. Poštovani narodni poslanici, nastavljamo rad odlučivanjem o 2. tački dnevnog reda – Predlogu odluke o razrešenju i imenovanju članova i zamenika članova Republičke izborne komisije. Kako bismo mogli da pristupimo glasanju, potrebno je da utvrdimo kvorum. Podsećam vas da je članom 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine u danu za glasanje postoji ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 179 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da prema tome postoje uslovi za odlučivanje. Prelazimo na odlučivanje. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda – PREDLOG ODLUKE O RAZREŠENjU I IMENOVANjU ČLANOVA I ZAMENIKA ČLANOVA REPUBLIČKE IZBORNE KOMISIJE Pošto je Narodna skupština obavila jedinstven pretres o Predlogu odluke, a pre prelaska na odlučivanje, podsećam vas da prema članu 105. stav 2. tačka 15. Ustava Republike Srbije, Narodna skupština vrši izborne nadležnosti većinom glasova svih narodnih poslanika. Prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog odluke o razrešenju i imenovanju članova i zamenika članova Republičke izborne komisije. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 182, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo – sedam, od ukupno prisutnih 190 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog odluke o razrešenju i imenovanju članova i zamenika članova Republičke izborne komisije. Sada u skladu sa članom 87. stav 1. Poslovnika određujem redovnu pauzu do 16,00 časova kada počinjemo sa sledećom tačkom dnevnog reda. [[Posle pauze.]] Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas, povodom načelnog pretresa o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, pored predstavnika predlagača dr Kori Udovički, potpredsednika Vlade i ministra državne uprave i lokalne samouprave, pozvala da sednici prisustvuju i Nina Fira pomoćnik ministra državne uprave i lokalne samouprave, Danicu Polić, savetnika u Ministarstvu državne uprave i lokalne samouprave i Gordanu Govedaricu, samostalnog savetnika u Kancelariji za ljudska i manjinska prava. Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe ukoliko to već nisu učinile da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine otvaram načelni pretres o Predlogu zakona. Da li predstavnik predlagača, dr Kori Udovički, potpredsednik Vlade i ministar državne uprave i lokalne samouprave, želi reč? Izvolite.
Hvala. Pozdravljam predsednicu Narodne skupštine. Uvažena predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, na početku rasprave u načelu dozvolite mi da dam nekoliko uvodnih napomena u vezi sa Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Nacionalni saveti nacionalnih manjina su ustavna kategorija i instrument kulturne autonomije nacionalnih manjina. Prema Ustavu Republike Srbije pripadnici nacionalnih manjina radi ostvarivanja prava na samoupravu u kulturi, obrazovanju, obaveštavanju i službenoj upotrebi jezika i pisma mogu izabrati nacionalne savete. Ova prava pripadnika nacionalnih manjina garantovana Ustavom ostvaruju se u skladu sa Zakonom o nacionalnim savetima nacionalnih manjina koji uređuje široku i raznorodnu materiju, počev od izbora za nacionalne savete, nadležnosti nacionalnih saveta, vođenja posebnih biračkih spiskova nacionalnih manjina i drugo. U cilju rešavanja problema koji su se javili u radu i funkcionisanju pojedinih nacionalnih saveta nacionalnih manjina Ministarstvo je formiralo posebnu Radnu grupu koja je izradila Nacrt ovog zakona, imajući u vidu preporuke nezavisnih državnih organa. Napominjem da su i predstavnici nacionalnih saveta bili članovi ove radne grupe. U decembru 2013. godine, posle skoro pola godine i više rada na ovom nacrtu, održana je javna rasprava uz učešće relevantnih organa državne uprave, nezavisnih državnih institucija, nacionalnih saveta, civilnog sektora, kao i međunarodnih organizacija. Nakon održane rasprave primedbe i sugestije su razmotrene i implementirane u predlogu ovog zakona koji vidite danas pred vama. Svrha Predloga zakona jeste pre svega da ukloni slabosti važećeg zakona i time dosledno i jasno uredi materiju nacionalnih saveta nacionalnih manjina. Precizno se uređuju pojmovi od kojih zavisi rad nacionalnih saveta, kao što su: konstituisanje nacionalnog saveta, mandatni period nacionalnog saveta, ovlašćenja nacionalnog saveta od isteka mandatnog perioda do konstituisanja novog saziva nacionalnog saveta, raspuštanje nacionalnog saveta, kako i kada se održavaju redovni, a kada i kako vanredni izbori za članove nacionalnog saveta, upis i brisanje nacionalnih saveta iz Registra nacionalnih saveta i tome slično. Garantuje se upravno-sudska zaštita protiv svih akata koje državna uprava, ministarstvo donese u primeni zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, što se u važećem zakonu nije jasno regulisalo. Vrhovni organ za sprovođenje neposrednih izbora za nacionalni savet postaje RIK, a za sprovođenje izbora putem elektorske skupštine to postaje odbor od tri člana koje imenuje RIK. Takođe se jasno razgraničava kada se članovi nacionalnog saveta biraju neposredno, a kada na elektorskoj skupštini. Neposredni redovni izbori za članove nacionalnih saveta održavaju se ako je 24 časa pre raspisivanja izbora u poseban birački spisak nacionalne manjine upisano više od 40% od broja pripadnika nacionalne manjine prema poslednjem popisu stanovništva, a ako to nije slučaj, održavaju se redovni izbori putem elektorske skupštine. Svi redovni izbori održavaju se istog dana, a ministar koji je jedini ovlašćen da raspiše izbore donosi odluku o raspisivanju redovnih izbora najranije 120, a najkasnije 90 dana pre isteka mandata nacionalnog saveta koji je poslednji konstituisan. Važeći zakon ne poznaje vanredne izbore za članove nacionalnog saveta. Prema Predlogu zakona do vanrednih izbora potencijalno dolazi kada nacionalni savet bude raspušten pre isteka njegovog mandatnog perioda potencijalno, jer se vanredni izbori ne održavaju uvek kada nacionalni savet bude raspušten. Oni se najpre ne održavaju kada raspuštanje nacionalnog saveta povlači brisanje nacionalnog saveta iz Registra, ali ni ako je do isteka mandata raspuštenog nacionalnog saveta ostalo manje od godinu dana. U ovom poslednjem slučaju izbori za novi saziv nacionalnog saveta održavaju se istovremeno kada i redovni izbori za ostale nacionalne savete. Vanredni izbori za članove nacionalnog saveta uvek se odvijaju preko elektorske skupštine, pa i kada je saziv nacionalnog saveta koji je raspušten izabran na neposrednim izborima. Mandat novog saziva nacionalnog saveta koji dolazi umesto raspuštenog traje dok ne istekne mandat saziva koji je raspušten. Nacionalni savet konstituisanje. Kada se potvrde mandati svih članova nacionalnog saveta, što je od značaja za pravnu sigurnost, budući da važeći zakon nije precizno rešio konstituisanje nacionalnog saveta. Mandat nacionalnog saveta počinje da teče od konstituisanja i traje četiri godine. Moguća nepodudarnost između isteka mandata postojećeg saziva nacionalnog saveta i konstituisanja novog saziva nacionalnog saveta iziskivala je normu po kojoj nacionalni savet kome je istekao mandat nastavlja sa radom do konstituisanja novog saziva, obavlja tekuće i neodložne poslove iz nadležnosti nacionalnog saveta i time se garantuje kontinuitet rada nacionalnog saveta. Raspuštanje nacionalnog saveta dovodi do obrazovanja privremenog organa upravljanja nacionalnog saveta i po važećem zakonu, to nije novina. Važeći zakon ne ograničava trajanje mandata privremenog organa upravljanja, pa on deluje sve dok se ne konstituiše novi nacionalni savet posle izbora. Predlog zakona koji je pred vama predviđa istovremeno obavezu ministra da nove vanredne izbore za nacionalni savet raspiše u roku od 60 dana od raspuštanja nacionalnog saveta i tako da se održe u roku od 45 dana od dana raspisivanja izbora. Po okončanju vanrednih izbora konstituiše se novi saziv nacionalnog saveta čiji mandat traje koliko bi još trajao mandat raspuštenog nacionalnog saveta. Time privremeni organ upravljanja zaista postaje privremen. Izuzetak postoji kad je do isteka mandatnog perioda raspuštenog nacionalnog saveta ostalo manje od jedne godine. Onda se ne raspisuju vanredni izbori, već ostatak mandata vrši privremeni organ upravljanja. Nova zakonska rešenja, po kojima vanredni izbori sužavaju period delovanja privremenog organa upravljanja, omogućavaju da se prava pripadnika nacionalne manjine na nacionalni savet doslednije i trajnije ostvaruju nego do sada. Iz nacionalnog saveta proizilaze svi organi kojima nacionalna manjina ostvaruje nadležnosti. To su predsednik nacionalnog saveta, odbori nacionalnog saveta i ostala radna tela nacionalnog saveta. Predlog zakona uvodi i izvršni odbor. Njega bira nacionalni savet na predlog predsednika nacionalnog saveta većinom glasova svih članova nacionalnog saveta. Nadležnosti i broj članova izvršnog odbora uređuju se statutom nacionalnog saveta. Predlog zakona predviđa samo jednu, ali bitnu nadležnost izvršnog odbora. Nacionalni savet može izvršnom odboru poveriti odlučivanje o pojedinim, dakle ne svim, pitanjima iz nadležnosti nacionalnog saveta. Oni objektivno nisu u mogućnosti da u kratkom roku koji se pred njih često postavlja donesu odluke koje su bitne za ostvarenje prava nacionalne manjine. Sada bi posle prenošenja nadležnosti sa nacionalnog saveta na izvršni odbor trebalo da se dobije na brzini odlučivanja uvek kada kratak rok ili neki drugi razlozi onemogućavaju blagovremeno sazivanje sednice nacionalnog saveta. Istovremeno, otvorilo se pitanje prirode odluka koje tako donese izvršni odbor. To i dalje ostaju odluke nacionalnog saveta, što se izražava normom prema kojoj nacionalni savet na prvoj narednoj sednici odlučuje o tome da li će potvrditi odluke koje je izvršni odbor doneo između dve sednice nacionalnog saveta ili neće. Predlog zakona predviđa mogućnost obustavljanja izbora za članove nacionalnog saveta. Obustavljanje izbora ima za posledicu raspuštanje nacionalnog saveta, koje potom dovodi do brisanja nacionalnog saveta iz registra. U srži svih razloga za obustavljanje izbora leži samo i isključivo nedovoljno interesovanja izraženo od strane pripadnika nacionalne manjine za izbor članova nacionalnog saveta. Na primer, izbori se obustavljaju ako elektorska skupština ne može da se održi jer nije potvrđen najmanji potrebni broj elektora, izbori se obustavljaju i ako skupštini ne prisustvuje najmanji potreban broj elektora čije su prijave potvrđene itd, da ne nabrajam sve mogućnosti. Razume se, do raspuštanja nacionalnog saveta dolazi kada postojeći saziv nacionalnog savet još uvek radi, čekajući da ga zameni novi. Na istim postavkama, istom zakonodavnom motivu zasniva se još jedan nov razlog za raspuštanje nacionalnih saveta, i to kada je broj članova nacionalnog saveta pao ispod polovine od broja članova koje nacionalni saveti moraju da imaju. Do pada broja članova saveta ispod polovine dolazi samo ako postojeće proglašene izborne liste ne omogućavaju da se prestali mandat člana saveta zameni mandatom novog člana saveta. Novi mandat se dodeljuje sa odgovarajuće proglašene izborne liste. Nacionalni savet u tom slučaju ne može da donosi bitne odluke jer za to nema potreban broj članova. Kao što se vidi, i ovde je reč o nedovoljnoj zainteresovanosti pripadnika nacionalne manjine ili članova saveta, ali sada za rad postojećeg nacionalnog saveta. Uslov za stvaranje nacionalnog saveta i time ostvarivanje njegovih nadležnosti i organa koji iz njega proizilaze jeste upis pripadnika manjine u poseban birački spisak nacionalne manjine. Postojanje posebnog biračkog spiska i upis pojedinačnog pripadnika nacionalne manjine u poseban birački spisak zasnivaju se na načelu dobrovoljnosti. Poseban birački spisak nacionalne manjine osniva se isključivo na zahtev pripadnika nacionalne manjine o kome odlučuje ministarstvo. Uslovi za osnivanje posebnog biračkog spiska jesu liberalni. Odlučivanje o zahtevu za osnivanje posebnog biračkog spiska na neki način predstavlja i priznavanje statusa nacionalne manjine. Zahtev za osnivanje posebnog biračkog spiska mora da podrži najmanje 5% punoletnih pripadnika nacionalne manjine prema poslednjem popisu stanovništva, s tim što njihov broj ne može da bude manji od 300. Oslonac na kome se zasniva stvaranje nacionalnog saveta jesu prema tome rezultati popisa stanovništva. Drugo, svojevremeno izražavanje pripadnosti nacionalnoj manjini jeste pismena izjava kojom se izražava podrška stvaranju biračkog spiska. Pored uslova koji se tiče broja potpisa kojim se podržava stvaranje posebnog biračkog spiska, potrebno je da se ispuni još jedan uslov, da je u konkretnom slučaju reč o nacionalnoj manjini. Pojam nacionalne manjine određuje Zakon o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina, prema kome je nacionalna manjina u smislu ovog zakona svaka grupa državljana SRJ, ovo je zakon iz tog vremena, koja je po brojnosti dovoljno reprezentativna iako predstavlja manjinu na teritoriji Republike i pripada nekoj od grupa stanovništva koje su u dugotrajnoj i čvrstoj vezi sa teritorijom Republike i poseduje obeležja kao što su jezik, kultura, nacionalna ili etnička pripadnost, poreklo ili veroispovest, po kojima se razlikuje od većine stanovništva i čiji se pripadnici odlikuju brigom da zajedno održavaju svoj zajednički identitet, uključujući kulturu, tradiciju, jezik ili religiju. Protiv rešenja ministarstva kojim se odlučuje o tome da li se obrazuje poseban birački spisak dozvoljena je upravno-sudska zaštita. Podrazumeva se da se norme o obrazovanju posebnog biračkog spiska primenjuju samo na one nacionalne manjine koje na dan stupanja novog zakona na snagu nemaju obrazovan poseban birački spisak, ali je to ipak izričito propisano. Želim još da ukažem na kraju da odredbe Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, za koje je Ustavni sud na sednici održanoj 16. januara 2014. godine utvrdio da nisu u saglasnosti sa Ustavom, nisu predmet ovog predloga zakona. Kao što je premijer u svom ekspozeu izneo, u narednom periodu pristupiće se izmenama i dopunama koje će imati za cilj da se predloži ovom cenjenom domu zakon koji će regulisati prava nacionalnih manjina u domenu ostvarivanja njihove kulturne autonomije, a koji će biti u saglasnosti sa najvišim pravnim aktom. Potreba da se ovaj zakon donese i to po hitnom postupku, a da se ne razmatraju i odredbe za koje je Ustavni sud utvrdio da su neustavne, proizilazi iz činjenice da je postojećim zakonom, a i predloženim izmenama utvrđena obaveza sprovođenja izbora u 2014. godini. Donošenjem ovog zakona omogućilo bi se nesmetano sprovođenje izbora nacionalnih saveta nacionalnih manjina i njihovo konstituisanje. Na kraju ovog uvodnog izlaganja dozvolite mi da vam se zahvalim na pažnji i izrazim nadu da će, posle rasprave u načelu i u pojedinostima, predloženi zakon biti usvojen, čime će se stvoriti uslovi za značajna unapređenja u postupku izbora za nacionalne savete nacionalnih manjina i radu njihovih organa. Hvala.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Da.) Reč ima Meho Omerović, izvestilac Odbora za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospođo predsednice. Uvažena ministarko, dame i gospodo, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, mislim da je jako značajno što je na početku rada ovog saziva Narodne skupštine Republike Srbije kao jedan od prvih zakona Vlada Republike Srbije ponudila na raspravu u Skupštini Zakon o savetima nacionalnih zajednica. Kada se ima u vidu činjenica da je Srbija multietnička država, kada se ima u vidu činjenica da smo kandidati za članstvo u EU, da smo otvorili razgovore i pristupanje EU po poglavljima koja se tiču ljudskih prava, prava sloboda, verskih sloboda i svega onoga što potpada pod segmente 23, 24, 25 poglavlja koja otvaramo kao država kandidat, veoma je značajno i od odlučujuće važnosti što je jedan od prvih zakona koji se nalazi na dnevnom redu Skupštine Republike Srbije upravo ovaj zakon. Zašto to kažem? Mislim da je to pre svega dobar potez Vlade Republike Srbije, da to pokazuje i jasnu poruku, jasan signal i dobru nameru Vlade Republike Srbije da se pitanjima položaja manjinskih prava i manjinskih zajednica koje žive u Republici Srbiji posvećuje veoma, veoma značajna pažnja. S druge strane, treba imati na umu da se u oktobru mesecu ove, 2014. godine, trebaju održati i izbori za iste savete nacionalnih zajednica koje žive u Srbiji, te je samim tim veoma važno da imamo i jedan zakon koji će regulisati pravila, koji će jasno i precizno utvrditi šta je neophodno da bi se učestvovalo u nečemu što se zove izborna trka za buduće organe saveta nacionalnih manjina, odnosno manjinskih zajednica koje žive u Srbiji. Vlada Republike Srbije je pristupila izmenama i dopunama ovog zakona pre svega razmatrajući i sagledavajući probleme koji su se javili u radu odnosno u funkcionisanju saveta nacionalnih zajednica u proteklom sazivu, i to iznad svega u onom delu koji se tiče samog izbora organa saveta nacionalnih zajednica i njihovog funkcionisanja. Dakle, iz tog razloga Vlada je predložila dopune ovog zakona, zato što je nedovoljno jasno i ponekad protivrečno prošli zakon uređivao pojedina pitanja i nije imao, da budem otvoren, ni jasnu ni čvrstu logičku strukturu. To ću definisati i pokazati kroz nekoliko primera. Bio je nejasan postupak izbora članova nacionalnih saveta, jer je bilo predviđeno da izbori mogu da budu i neposredni i posredni, putem elektorske skupštine. Nije jasno bilo ni kada se održavaju jedni ili drugi izbori. S druge strane, Zakon koji menjamo je takođe dao nejasan postupak kada su u pitanju elektorski izbori. Bili su nejasni odnosi između organa koji se biraju i koji sprovode izbore. Na primer, u prošlom zakonu je bilo predviđeno, koji je još uvek važeći, da ga sprovodi centralna izborna komisija čiji stalni sastav utvrđuje resorni ministar državne uprave i lokalne samouprave, organ koji posreduje između centralne izborne komisije i biračkih odbora, izborna komisija za određeno izborno područje. Složićete se da je tu mnogo nekakvih stepenica koji treba da utvrde ono što jesu pravila ponašanja i način organizovanja ovako značajnih i specifičnih izbora kao što su izbori za organe nacionalnih manjina. S druge strane, nije u zakonu koji smo imali i koji menjamo danas, na svu sreću, bio razvijen sistem zaštite zakonitosti izbornog postupka, jer nije bio predviđen nikakav pravni lek protiv akata izborne komisije, na primer, elektora. S druge, upis u registar nacionalnih saveta koji sada vodi Ministarstvo državne i lokalne samouprave, nije bio dovoljno precizno uređen. Upravo iz svih ovih razloga koje sam naveo kao primere, dobro je i svrha izmena i dopuna ovoga zakona jeste da se dosledno i jasno sprovede, pre svega koncepcija nacionalnih saveta, kao instrumenata, naglašavam – kao instrumenata nacionalne odnosno kulturne autonomije manjinskih zajednica koji žive u državi Srbiji, da se precizno urede i pojmovi od kojih zavisi njihov rad i uvede pravna sigurnost i upravno-sudska pravna zaštita. Upravo zato ovim zakonom se i predviđa da glavni organ za sprovođenje zakona bude RIK, u cilju obezbeđivanja zakonitosti i pravilnosti izbora. Na samom kraju sam hteo da naglasim da je jasno da se razgraničavaju slučajevi kada se članovi nacionalnih saveta biraju neposredno, a kada putem elektorske skupštine. Upravo iz svih ovih razloga i odbor kojim predsedavam, za ljudska, manjinska prava i ravnopravnost polova je na svojoj današnjoj sednici u načelu jednoglasno podržao ovakav predlog zakona koji je na dnevnom redu. Hvala vam.
Zahvaljujem. Da li predsednici odnosno predstavnici političkih grupa žele reč? Nemamo prijavljene. Reč ima narodni poslanik Enis Imamović. Izvolite.
Poštovana gospođo ministar, poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj predlog zakona koji je u skupštinskoj proceduri o zakonu o izmenama i dopunama Zakona o nacionalnim savetima za poslanike SDA Sandžaka nije prihvatljiv zato što se on bavi uglavnom izmenama i dopunama onih odredbi koje se tiču tehničkih pitanja, vezanih za upis u registar nacionalnih saveta, vezani za izbor nacionalnih saveta, itd. Dakle, ovim izmenama i dopunama Zakona nisu dati odgovori na brojna pitanja koja su od suštinskog značaja za ostvarivanje prava manjina, odnosno nisu uspostavljeni novi mehanizmi za jačanje pozicije, statusa i uloge nacionalnih saveta u procesu ostvarivanja tih prava. Država od Ustava preko niza zakona upućuje pripadnike nacionalnih manjina da svoje individualna i kolektivna prava ostvaruje upravo preko nacionalnih saveta, dok s druge strane ne čini ništa da se status nacionalnih saveta podigne na odgovarajući nivo. Ovim predlogom se ide i korak dalje od toga, gde država sebi stvara okvir da briše i ukida nacionalne savete i postavlja se pitanje na koji način ova država želi da vodi računa o manjinama ako se ovakvim zakonskim rešenjima umanjuju prava garantovana Ustavom ove države? Želim da vas podsetim da je članom 75. Ustava Republike Srbije propisano postojanje nacionalnih saveta i zato je neprihvatljivo bilo koje zakonsko rešenje koje u sebi sadrži odredbe kojim se to pravo umanjuje, i to pod bilo kojim uslovima. Podneli smo nekoliko amandmana na ovaj predlog zakona. Našim amandmanima, iskreno da vam kažem, razmišljali smo da li da ih podnosimo ili ne, ali pokušali smo da utičemo na suštinu ovog predloga zakona, čime pokušavamo da otklonimo negativne posledice koje bi proizišle primenom pojedinih članova ovog predloga zakona. Naša namera je da ovim amandmanima na što bolji i efikasniji način pitanje manjina uvedemo u institucionalne okvire, a jedan od predloga je i da se predvidi postojanje saveta Republike Srbije za nacionalne manjine. Savet za nacionalne manjine formiran je Uredbom Vlade 2009. godine u julu, međutim, on do sada nije zaživeo niti je obavljao ikakve zadatke i poslove za koje je osnovan. Postojanje ovakvog tela je uređeno zakonom, a u njegovom sastavu treba da budu premijer, nadležni ministri, predsednici nacionalnih veća i narodni poslanici izabrani sa manjinskih lista. Ovaj savet je neophodan ukoliko država zaista želi ozbiljno da priđe rešavanju manjinskog pitanja i ukoliko želi da podstakne učešće manjina u javnom i političkom životu Srbije, naročito kroz poštovanje izborne volje nacionalnih manjina. Ovaj savet bi se takođe starao i o očuvanju, unapređenju i zaštiti nacionalnih, etničkih, verskih i kulturnih posebnosti pripadnika nacionalnih manjina, ali bi preduzimao i preventivne mere na otklanjanju prepreka ka ostvarivanju tih prava. Pitanje položaja manjina i pitanje ostvarivanje njihovih individualnih i kolektivnih prava regulisano je kroz set zakona, počev od Saveznog zakona o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina iz 2002. godine, preko zakona iz oblasti obrazovanja, kulture, informisanja, službene upotrebe jezika i pisma, zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, ali i kroz ratifikacije međunarodnih dokumenata. Kako bi se pitanje položaja nacionalnih manjina adekvatno tretiralo i rešilo, neophodno je doneti jedan opšti zakon, spajanjem Zakona o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina iz 2002. godine i Zakona o nacionalnim savetima iz 2009. godine, a taj krovni zakon bi zapravo trebalo da se temelji na Rezoluciji PS SE broj 1985, usvojene 8. aprila ove godine. Dakle, to je Rezolucija SE o položaju nacionalnih manjina. Takvim zakonom bi se sistemski i sveobuhvatno rešilo pitanje ostvarivanja prava manjinskih naroda. Rezolucija PS SE 1985 doneta, kao što rekoh, 8. aprila ove godine, najpre jasno izražava zabrinutost zbog stanja i prava nacionalnih manjina. Ova rezolucija jasno definiše pojam nacionalnih manjina, a zaštitu manjinskih prava afirmiše kroz izgradnju održive budućnosti čitave Evrope. Nebriga i nesposobnost da se brine o manjinama, označena je u ovoj rezoluciji kao jedan od glavnih uzroka političkih tenzija i konflikata, a zaštita manjina se uzima kao jedno od najefikasnijih sredstava za sprečavanje konflikata. Nebriga i nesposobnost da se brine o manjinama označena je u ovoj rezoluciji kao jedan od glavnih uzroka političkih tenzija i konflikata, a zaštita manjina se uzima kao jedan od najefikasnijih sredstava za sprečavanje konflikata. Parlamentarna skupština Saveta Evrope poziva u ovoj svojoj rezoluciji zemlje da se suzdrže od usvajanja bilo kakvih akata koji će umanjiti nivo ostvarenosti prava nacionalnim manjinama. Ja vas sada upozoravam da je ovakav predlog zakona o nacionalnim savetima upravo umanjivanje tih prava i kosi se sa najnovijom rezolucijom saveta Evrope. Zato vas pozivam da ozbiljno razmotrite usvajanje naših amandmana i uvažite stav, mišljenje, znanja i iskustva ljudi koji u ovom visokom domu sa punim izbornim i zakonskim legitimitetom predstavljaju grupu ljudi na koje se direktno odnosi ovaj predlog zakona o kome mi danas raspravljamo. Ukoliko želimo brže i efikasnije pregovore sa EU, a imali smo prilike da čujemo da je to jedan od glavnih ciljeva ove Vlade, predlažem da pažljivo pratimo uputstva i signale koje nam otuda dolaze. Mi ćemo se potruditi da na vreme skrenemo pažnju na njih, a posebno na one na koje se tiču prava nacionalnih manjina. Dakle, vašoj pažnji preporučujem Rezoluciju 1985 Parlamentarne skupštine Saveta Evrope, usvojenu 8. aprila ove godine. U ovom delu ja bih toliko. Zahvaljujem se svima na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Aida Ćorović. Izvolite.
Uvaženo predsedništvo, uvažena ministarko, poštovane kolege i koleginice, kako kaže moj kolega Meho Omerović, veliko mi je zadovoljstvo da jedan od prvih zakona koji je ušao u raspravu jeste upravo ovaj zakon, što naravno govori i o njegovoj važnosti. Ono što nije dobro jeste da mi samo razmatramo ovog puta deo zakona, onaj deo koji se odnosi na izbore. Razumem tu hitnost, naravno, jer u junu nam praktično ističe rok trajanja nacionalnih saveta nacionalnih manjina i da bi izbori za nacionalne savete bili raspisani prosto je hitnost bila neophodna. Ono na šta bih htela da skrenem pažnju jeste da, bez obzira što praktično od 2002. godine, Srbija radi na legistlativi, ne može se reći da postoji potpuno razvijen, usklađen i efikasan pravni institucionalni sistem manjinske zaštite. Kreiranje ovakvog ustavno-pravnog i institucionalnog okvira manjinske politike nije bio rezultat ostvarenja političkog konsenzusa oko promišljene strategije za unapređenje položaja manjina, već rezultat ad hok odgovora na zahteve međunarodne zajednice i zadovoljavanje političkih interesa vođstva nacionalnih manjina, što se u praksi pokazalo kao uglavnom pogubno. U praksi ostvarenje manjinske politike obeleženo je nizom problema, počevši od neusklađenosti procedura, nejasne podele nadležnosti među institucijama, pa sve do snažne tendencije etno-nacionalističkog zatvaranja nacionalnih zajednica, uz narastanje unutrašnjih sukoba, zbog čega su pripadnici nacionalnih zajednica prinuđeni da se uglavnom bave sami sobom, i da zavise od spoljne arbitraže, nekada centralnih vlasti, a često i spoljnih vlasti, bilo tzv. matične države, bilo međunarodnih organizacija. Uz to, dolazi i do sukobljavanja većinske i manjinske zajednice i stvaranja uslova za život u paralelnim društvima. Snažna je i politizacija društva, te i nacionalnih manjina, što se ogleda u uspostavljanju monopola političkih stranaka nad predstavljanjem zajednice, kao i uz pretvaranju nacionalnih saveta u paradržavne organe, što omogućavaju pojedina zakonska rešenja. Sve navedeno dovodi do dodatne političke instrumentalizacijemanjinske politike kako u okvirima samih nacionalnih manjina, čime se slabi unutar manjinske veze, tako i u međunacionalnoj saradnji i komunikaciji. Za unapređenje manjinske politike potrebni su novi instrumenti promovisanja različitosti, nediskriminacije, prihvatanja drugačijeg i višejezičnosti. Neophodno je obratiti veću pažnju na vrednosti, procedure i institucije integracije. Za manjinsku politiku koja je uspostavljena 2000. godine, značajna pozitivna karakteristika jeste otvaranje prema spoljnom svetu, prihvatanjem međunarodnih standarda, naročito evropskih konvencija, ali i unapređenje saradnje sa susednim zemljama koje predstavljaju tzv. matične države pojedinih nacionalni manjina. Prava nacionalnih manjina su deo takozvanih političkih kriterijuma i prate se od sticanja statusa kandidata, pa sve do kraja pristupnih pregovora u okviru poglavlja 23. Kroz poštovanje prava nacionalnih manjina, uostalom, ogleda se sposobnost države Srbije da primenjuje pravo koje je usvojila, čime se meri njen državni kapacitet, a konačno i njena sposobnost da bude pravna država. Takođe, to je važno i u smislu prihvatanja činjenica da je Srbija višenacionalna država sa svim regionalnim različitostima. Za EU ne postoji jedan obrazac za poštovanje prava nacionalnih manjina, te je za Srbiju posebno važno da pregovore za članstvo iskoristi kako bi definisala manjinsku politiku i stvorila uslove za integraciju svih zajednica u državi. Zbog toga je neophodno stalno unapređenje manjinske politike i njeno definisanje, kao isveobuhvatne politike poštovanja različitosti i jačanja društvene integracije. Sveobuhvatna politika integracije Srbiju približava EU, obezbeđuje unutrašnji konsenzus o manjinskim pitanjima i unapređuje odnose sa susednim zemljama. Ono što je za mene posebno bilo zanimljivo u prethodnih nekoliko godina da kao predstavnica civilnog društva pratim jeste i kroz neka istraživanja, ali da kažem u neposrednom odnosu sa pripadnicima manjinskih naroda jeste neosećanje pripadnosti ili vlasništva, kako se to kaže, nacionalnih saveta i uglavnom običan, mali svet, obični ljudi, niti znaju šta su ovlašćenja nacionalnih saveta, niti ga prepoznaju kao svoje vlasništvo, odnosno nacionalne savete ne prepoznaju kao svoje predstavnike. To je, nažalost, s druge strane dovelo do jedne vrste samogetoizacije manjinskih naroda, a to nikako ne ide u dobrom smeru. Bojim se da smo imali primere suprotne prakse od onoga štonam je želja, a to je da Srbija bude zemlja svih njenih građana i da integracija manjina bude u potpunosti ostvarena. Za mene je veoma važno takođe da u nacionalnim savetima imamo zastupljene i žene i mlade i to je nešto o čemu se jako mora voditi računa, pa s toga plediram na sve nas, a i na resorno ministarstvo da u mesecima koji su pred nama i kada bude kompletna rasprava o kompletnom zakonu, vodimo zaista račune o ovim stvarima. Zahvaljujem se.
Reč ima narodni poslanik Olena Papuga. Izvolite.
Poštovana predsednice Narodne skupštine, ministarko Udovički, saradnici Ministarstva, kao i svi moji prethodnici koji su govorili pre mene, hoću ja takođe da pohvalim nameru što su ove izmene zakona o nacionalnim savetima među prvim predlozima izmena zakona stigli u proceduru. Mislim da je to, između ostalog, i zbog toga što nam dolaze izbori za nacionalne savete, što ponekim nacionalnim savetima ističe vreme. Ja sam članica Rusinskog nacionalnog saveta, koji je u četiri godine radio kako je radio, po onom zakonu koji smo doneli 2009. godine, sa svojim raznoraznim manama, a i dobrim stranama. U ovim izmenama prvenstveno hoću da pohvalim što je konačno rešen izbor za članove nacionalnog saveta. Pokazalo se da u prošlim izborima Centralna izborna komisija nije baš dobro uradila izbore koji su bili pre četiri godine. Pohvaljujem što će od sada ovim izmenama RIK voditi izbornu proceduru, kao što vodi i izbore za narodne poslanike. Pošto su izbori, da kažem, prepisani, izbori za nacionalne savete će biti isti takvi, kao što su i izbori za Narodnu skupštinu Republike Srbije. Pošto eto na neki način mogu da kažem da dolazim iz jedne nacionalne zajednice koja broji oko 16.000 pripadnika nacionalne zajednice, koja u Srbiji živi više od 260 godina, koja po Zakonu o nacionalnim savetima ima 19 članova, postoji kod mene bojaznost oko nekih izmena koje donositei koje su predložene ovim izmenama Zakona o nacionalnim savetima. Prvenstveno postoji bojaznost kod mene, a i kod raznoraznih drugih pripadnika nacionalnih zajednica, kod Slovaka, Hrvata, koji nemaju predstavnike u zakonodavnom domu Republike Srbije, kada je u pitanju brisanje iz registra nacionalnih saveta. Da li to znači da ako Nacionalni savet ovim tu tezama bude, da kažem, na neki način izbrisan iz registra, da li to znači da on u određenom periodu bude izbrisan odmah posle izbora, mesec, dva, tri posle izbora, da li za četiri godine u tri i po godine on neće raditi? Znači, nacionalnoj zajednici se na neki način Ustavom zagarantovana prava obustavljaju, jer piše da izbori za nacionalne savete se obavljaju svi zajedno u periodu, u ciklusu od četiri godine. Drugo što me možda brine u svemu ovome je to što znam iz prakse, izvršni organ ili sada po novom izvršni odbor, na neki način, nije savetodavno telo Nacionalnom savetu, nego je telu koje je stručno. Po novoj izmeni, članovi izvršnog odbora će moći da budu samo članovi Nacionalnog saveta. Po meni, znamo da nacionalni saveti obavljaju funkciju obrazovanja, brinu o obrazovanju, informisanju, službenoj upotrebi jezika i pisma, takođe i o kulturi i mogu da kažem da se pokazalo da su članovi Nacionalnog saveta uglavnom ljudi koji se ne bave tim strukama, bave se, ali ne baš i svi, uglavnom članovi Nacionalnog saveta su ponekad i amateri iz kulturno-umetničkih društava, ljudi koji su se možda profilisali u jednoj nacionalnoj zajednici, ali nemaju veze sa tim oblastima. Zato mislim da predlog da članovi izvršnog odbora, da budu samo članovi Nacionalnog saveta, po meni nije dobar. Drugo, takođe bih vam predložila da možda usvojite amandmane koje je predložila LSV je to što ste odredili da biračka mesta mogu da budu otvorena samo tamo gde ima 100 birača ili, sada po novom, pripadnika nacionalne manjine, menja se taj termin. U nekim sredinama živi manji broj pripadnika nacionalne zajednice koja hoće da glasa. U ovim vremenima kada je teško putovati, kada nam na selima živi populacija starija, odlaziti u opštinsko mesto mislim da je veliki problem i tim pripadnicima nacionalne zajednice je ponekad uskraćeno pravo da glasaju. Što se tiče drugih izmena, mislim da su dobre. Pohvalila bih ih, ali mislim da treba napraviti još poneke izmene Zakona o nacionalnim savetima, jer praktično u radu i u ispunjavanju te četiri oblasti postoje stvarno velike poteškoće. Posebno bih pohvalila govor svog prethodnika Enisa Imamaovića, koji je rekao da Savet za nacionalne manjine, koji je kolektivno tele, koji predstavlja sve pripadnike nacionalnih zajednica u Republici Srbiji, do sada nije proradio, što je po meni jedan veliki problem, jer mi u svojim nacionalnim savetima se brinemo o svojim pravima, ali ta neka kolektivna prava, nastupanje pred državom, jednostavno je u ovom slučaju, neradom tog Saveta za nacionalne zajednice ne postoji. Molila bih vas da možda u nekim izmenama zakona brinete o tome. Takođe, ako se radi o jedinstvenom biračkom spisku, po meni, izmene su napravljene, ali nisu dobro napravljeni. Postoji jedinstveni birački spisak i posebni birački spisak za pripadnike nacionalnih zajednica. U lokalnim samoupravama od referenata sam čula da ne postoji, da kažem, dogovor, pripadnik nacionalne zajednice svojom dobrom voljom se upisuje u poseban birački spisak, ali ne prati jedinstveni birački spisak i posebni birački spisak, tako da referenti koji rade u opštinama ne znaju da li je određena osoba sa posebno biračkog spiska, da li se preselila, da li je živa, da li se ispisala, upisala, tako da su predložili da jedinstveni birački spisak sadrži neku odrednicu gde piše da li se ta osoba upisala u poseban birački spisak. Mislim da to nije kršenje prava. Svako ko se upisao u poseban birački spisak, on je već na nekom spisku, tako da mislim da to treba da prati jedinstveni birački spisak, da treba da prati i poseban birački spisak. U svemu ovome, LSV je predložila pet amandmana. Svi amandmani su podneseni sa jednom dobrom namerom da se ovaj deo izbora usaglasi, unapredi, tako da vas molim da pogledate naše amandmane.
Reč ima narodni poslanik Balint Pastor.
Poštovana predsednice, gospođo Udovički, dame i gospodo narodni poslanici, možda će neki reći da je ovaj predlog zakona tehničke prirode. Ja se sa tim iz više razloga ne bih složio, s jedne strane zbog toga što je radna grupa tokom prošle godine, dvadesetočlana grupa, radila oko šest meseci na ovom tekstu predloga zakona. S druge strane, menja se oko ili blizu 70 članova, od ukupno 139 članova Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, ali bi se ovaj tekst mogao smatrati na neki način tehničkim izmenama zbog toga što se tiču, pre svega, izbora nacionalnih saveta nacionalnih manjina i onih pitanja koja su u vezi sa registracijom nacionalnih saveta, vođenjem biračkog spiska, organizovanja izbora za izbor nacionalnih saveta nacionalnih manjina itd. Rekao bih da se ovde ne radi o tehničkim izmenama zakona, nego se menjaju oni delovi zakona koji bi se mogli posmatrati kao procesni delovi Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, ali se ne dira u taj materijalni deo, pošto Zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina iz 2009. godine regulišu tri velike oblasti: nadležnosti nacionalnih saveta nacionalnih manjina, izbore, način izbora nacionalnih saveta nacionalnih manjina i finansiranje nacionalnih saveta nacionalnih manjina. Zbog toga smatram da su ove izmene značajne i bitne, ali da očekujemo još jedne izmene ovog zakona, nadam se do kraja godine, koje mi posmatramo kao mnogo značajnije izmene Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina nego što su ove, pre svega zato što će se te izmene ticati i nadležnosti nacionalnih saveta nacionalnih manjina, tj. tog materijalnog dela Zakona o nacionalnim savetima. Treba reći da Republika Srbija spada u države koje poznaju i priznaju kolektivna prava nacionalnih manjina ili nacionalnih zajednica. Nacionalni saveti nacionalnih manjina nisu novost u pravnom sistemu Republike Srbije. Mnogi govore o tome da je ovaj zakon donet 2009. godine, što je tačno, ali želeo bih podsetiti na to da su nacionalni saveti nacionalnih manjina prvi put formirani na teritoriji Republike Srbije pre 12 godina, 2002. godine, da su nacionalni saveti nacionalnih manjina ustavna kategorija 11 godina, pošto su bila predviđena ustavnim aktima nekadašnje državne zajednice Srbija i Crna Gora, a u Ustavu Republike Srbije oni se spominju od 2006. godine. Radi se o veoma bitnim telima, organima, pošto i po Zakonu o nacionalnim savetima nacionalnih manjina i po Ustavu Republike Srbije, radi ostvarivanja prava na samoupravu u kulturi, obrazovanju, obaveštavanju i službenoj upotrebi jezika i pisma, pripadnici nacionalnih manjina u Republici Srbiji mogu da izaberu svoje nacionalne savete. U ovim propisima se kaže i da nacionalni savet predstavlja nacionalnu manjinu u oblasti obrazovanja, kulture, obaveštavanja na jeziku nacionalne manjine i službene upotrebe jezika i pisma, učestvuju u procesu odlučivanja ili odlučuje o pitanjima iz tih oblasti i osniva ustanove, privredna društva i druge organizacije iz ovih oblasti. Ovo je bitno reći zarad javnosti, jer mnogi ljudi u Republici Srbiji ne znaju šta su nacionalni saveti nacionalnih manjina, da li su to državni organi, da li su to udruženja građana, da li su to nekakva druge organizacije ili organizacije drugačijeg tipa. Rekao bih, po našim propisima je tako predviđeno, da su nacionalni saveti najviši organi kulturne autonomije ili samouprave određene nacionalne zajednice nacionalne manjine. Trenutno u Republici Srbiji 19 nacionalnih zajednica je formiralo svoje nacionalne savete i one godinama funkcionišu. Ne bih želeo da krijem zadovoljstvo zbog toga što je ovaj predlog zakona hronološki treći koji će ovaj saziv Narodne skupštine usvojiti, i to posle Zakona o ministarstvima, što je nužnost u svakom mandatu Narodne skupštine, i Zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, koja je bila bitna zbog određenih rokova. Ako izuzmemo ta dva predloga zakona, onda je praktično ovaj zakon koji branite, gospođo Udovički, prvi u ovom sazivu Narodne skupštine u kojoj raspravlja ovaj cenjeni dom. Možda ću biti malo subjektivan, rekao bih da to nije slučajno. Nije slučajno ni to što je predsednik Vlade Republike Srbije gospodin Vučić u svome ekspozeu posvetio deo nacionalnim savetima nacionalnih manjina i najavio vrlo brzo donošenje ovih izmena zakona, kao i još jedne izmene zakona u bliskoj budućnosti na koje sam malopre aludirao. Na ovo mi gledamo kao na maksimalno poštovanje našeg koalicionog sporazuma sa SNS i mislim da je veoma dobar signal, ne samo pripadnicima nacionalnih manjina da će Narodna skupština vrlo brzo usvojiti ove izmene zakona, kao i da će se, prema našim nadanjima, vrlo brzo formirati radna grupa koja će izraditi ove druge za nas mnogo značajnije izmene. Ove izmene i dopune zakona su bile u skupštinskoj proceduri od 18. decembra 2013. godine, ali nisu usvojene zbog raspisivanja i održavanja vanrednih parlamentarnih izbora. Činjenica da su ove izmene već bile u proceduri ne moraju automatski da znače da će među prvima ovaj zakon biti usvojen i zbog toga sam rekao, ovo što sam malopre naglasio, izuzetno je dobro što Narodna skupština već danas raspravlja o ovim izmenama i dopunama zakona. To je značajno i zbog toga što će se, kao što su već mnogi rekli, vrlo brzo održati izbori za nacionalne savete nacionalnih manjina, tj. u oktobru tekuće godine, zbog toga što ističu četvorogodišnji mandati nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Ne bi bilo dobro zbog principa legitimiteta da se produžava mandat nacionalnim savetima kada postoje uslovi da se ovaj zakon usvoji. Neki su govorili o tome da pripadnici nacionalnih manjina ne prepoznaju nacionalne savete kao bitne organe u ostvarivanju svojih prava. Sa tim se ne bih složio, jer uvek imam problem sa generalizacijama i uvek imam problem kada se kaže da jedna određena grupa ljudi nešto ne prihvata ili nešto prihvata, verovatno ima i ovakvih i onakvih ljudi. Ono što je moje iskustvo jeste da pripadnici nacionalnih manjina, npr. govorim o mađarskoj nacionalnoj zajednici, prepoznaju rad nacionalnog saveta zbog toga što je npr. Nacionalni savet Mađara, privremeni, formiran još 1999. godine, tada kao udruženje građana, a po važećim zakonima imamo nacionalni savet od 2002. godine. U ovom sazivu je Nacionalni savet Mađara usvojio osam strategija. Na primer – strategiju razvoja obrazovanja, kulture, službene upotrebe jezika, obaveštavanja, obrazovanja odraslih, demografsku strategiju itd. Znači nacionalni savet je za našu nacionalnu zajednicu usvojio strategije iz kojih oblasti, nažalost, čak ni država nema strategije razvoja. Nadam se da će se to u ovom sazivu vrlo brzo promeniti. Pored toga, Nacionalni savet Mađara dodeljuje iz budžetskih sredstava stipendije studentima i to će doprineti, već sada doprinosi, to mogu da kažem posle četiri godine, kompetitivnosti pripadnika mađarske nacionalne zajednice i time ćemo postići cilj da će više Mađara studirati na fakultetima u Republici Srbiji. Dobro je što će ovaj zakon, ovaj predlog zakona precizirati određene pojmove i poboljšati zakonski okvir vezano za registraciju nacionalnih saveta, za mandat nacionalnih saveta, za potreban cenzus, za raspisivanje neposrednih izbora za izbor nacionalnih saveta, jer smatram značajnom činjenicom i to da je ogromna većina nacionalnih saveta izabrana na neposrednim izborima. Naravno, ne bih želeo da diskriminišem ni one nacionalne savete koji iz raznih razloga nisu mogli na neposrednim izborima da se konstituišu, nego je to učinjeno putem elektronskih skupština, ali svakako smatram bitnim da je većina formirana na osnovu neposrednih izbora. Regulišu se pitanja i u vezi rokova, raspuštanja nacionalnog saveta, obrazovanje privremenog organa, upravljanje, u tom slučaju, mandata članova nacionalnih saveta nacionalnih manjina. Ono što je možda najznačajnije jeste regulisanje ažuriranja posebnih biračkih spiskova jer se na tome jako malo radilo u prethodnom periodu. Naravno da je dobro rešenje prema kojem će RIK sprovoditi izbore za nacionalne saveta nacionalnih manjina, a ne tzv. Centralna izbora komisija koja nije imala kapacitete, ni 2010. godine, da kvalitetno izvrši tu nadležnost. Smatram značajnim i rešenje vezano za biračka mesta da će ovaj zakon uvesti mogućnost da se biračka mesta definišu i otvore i kada na određenom području nema tako velikog broja birača, kako je to predvideo prethodni zakon, i na taj način će svi pripadnici nacionalnih manjina biti u mogućnosti da izaberu svoje nacionalne savete. Kao što rekoh, ove izmene se tiču procesnih pravila iz važećeg Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Predstoji mnogo ozbiljniji rad na izmenama delova ovog zakona zbog toga što je Ustavni sud 16. januara 2014. ukinuo neke odredbe Zakona o nacionalnim savetima, ali je ujedno Ustavni sud u svom obrazloženju naveo da ta rešenja u drugačijoj pravnoj konstrukciji u skladu sa pravnim shvatanjem Ustavnog suda mogu biti ponovo uspostavljene izmenama i dopunama važećeg zakona. Mislim da ćemo tu morati zajednički da pronađemo adekvatna rešenja da bismo, s jedne strane, poštovali odluku Ustavnog suda, ali, sa druge strane, omogućili da nacionalni saveti nacionalnih manjina u što većoj meri budu ono što treba da budu po Ustavu i važećim zakonima Republike Srbije, a to je najviši organ kulturne autonomije određene nacionalne manjine ili nacionalne zajednice. Mi nemamo običaj da komentarišemo odluke Ustavnog suda, ali ne mogu da se suzdržim i da ne kažem da je vrlo interesantna ova odluka Ustavnog suda. Mogao bi da kažem čak, pod znacima navoda, da se ovom odlukom Ustavnog suda krši Ustav, da je sama odluka Ustavnog suda u suprotnosti sa važećim Ustavom Republike Srbije, jer prema članu 20. stav 2. Ustava Republike Srbije dostignuti nivo ljudskih i manjinskih prava ne može se smanjivati. Ako su nacionalni saveti nacionalnih manjina organi kulturne autonomije nacionalnih manjina, ako Republika Srbija poznaje i priznaje kolektivna prava pripadnika nacionalnih manjina, ako pripadnici nacionalnih manjina putem slobodno izabranog nacionalnog saveta vrše određene nadležnosti i sfere obrazovanja, kulture obaveštavanja i službene upotrebe jezika, tj. iz onih oblasti koje su bitne za očuvanje identiteta određene nacionalne zajednice, onda je vrlo čudno ukidanje bilo koje nadležnosti nacionalnog saveta, a to je upravo učinio Ustavni sud 16. januara 2014. Kao što rekoh, mi ćemo poštovati, naravno, odluku Ustavnog suda. Država će isto tako naravno poštovati odluku Ustavnog suda. Ne preostaje nam ništa drugo nego da poštujući smernice koje su date tom odlukom izmenimo zakon na način da sačuvamo što viće nadležnosti nacionalnih saveta nacionalnih manjina. S druge strane, bitno je da ni ta odluka Ustavnog suda nije dovela pod znak pitanja osnove kulturne autonomije pošto je ukinuo dva člana Zakona o nacionalnim savetima u potpunosti, i osam članova delimično tj. neke stavove osam članova Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Da zaključim, mi ćemo naravno podržati ove izmene i dopune zakona. Neću da krijem da smo mi bili konsultovani i tokompredlaganja ovog zakona, već za vreme mandata ove Vlade tako da nismo imali potrebe da podnosimo amandmane na ovaj tekst. Značajno je što je među prvim zakonima ovaj predlog, kao što rekoh, i nadam se što bržim još jednim izmenama Zakona o nacionalnim savetima. Hvala.
Reč ima Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice, poštovana gospođo ministarka, poštovana javnosti Srbije, NS je kao nacionalna stranka sa izuzetnom pažnjom propratila ovaj zakon koji je danas pred nama, pre svega jer znamo da poštujući prava manjina mi postajemo većina za poštovanje i to je ono što nas je rukovodilo, a kao politička stranka učestvovali smo u donošenju zakona 2009. godine u ovom istom visokom domu. To je ono što nas je rukovodilo i opredelilo da ovaj zakon, posebno i pažljivo izmene i dopune ovog zakona analiziramo, da se uključimo u moguće popravke već postojećih predloženih članova zakona i da zaista doprinesemo da slika o Srbiji kao multietničkoj zemlji bude još bolja. Ono što nas je izuzetno ohrabrilo jeste poseta visokog političara i diplomate Miroslava Lajčeka, ministra spoljnih poslova Slovačke, koji je prošle nedelje kada je bio naš gost rekao da je Vojvodina primer sredine gde se više nacionalna prava ostvaruju na način koji bi mogao biti model celoj Evropi. To je ono na šta smo mi ponosni. Kao poslanik koji dolazi iz Vojvodine, iz Sombora živim sa tim i znam da je bio upravu i ponosna sam što to mi možemo da dokažemo u svakom trenutku tamo gde želimo da se prezentujemo kao zemlja. Interesi nacionalnih manjina i njihova prava nama nisu nepoznanica i ona su ovde mnogo starija od donetog zakona 2009. godine čijim se izmenama i dopunama danas bavimo. Jedan zakon tek kada krene u život onda se njegove manjkavosti vide. Ovaj zakon je danas pred nama sa svih 68 članova koji se menjaju. Znam da je radna grupa imala ozbiljnu dilemu da li da donese nov zakon ili da pristupi izmenama i dopunama postojećeg zakona. Pristupilo se ovom drugom rešenju i mislim da će verovatno u nekom doglednom vremenu biti potrebno da se izmene još neki članovi tog zakona, ali svakako život će dati pravi odgovor na život ovog zakona. Predloženim izmenama i dopunama Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina uvodi se nekoliko novih rešenja i instituta kojima se u velikoj meri popravlja aktivni zakonski tekst. Smatram da je jako dobro što će Narodna skupština usvojiti ove izmene i dopune na samom početku svog mandata, tako da će izbori za nacionalne savete nacionalnih manjina moći da budu održani u skladu sa poboljšanim odredbama zakona već do kraja ove godine. U vezi sa izbornim postupkom posebno je važno novo rešenje u zakonu koje praktično sve nadležnosti prenosi na RIK kao zvaničan državni organ koji ima stručne i profesionalne kapacitete da izborni proces sprovede na adekvatan način od početka do kraja. Nadležnosti RIK-a kao vrhovnog izbornog organa odnose se kako na neposredne izbore tako i na posredne izbore putem elektorske skupštine. Republička izborna komisija će sprovesti izborni postupak trudeći se da maksimalno koristi analogna dobra rešenja Zakona i izboru narodnih poslanika. Zakon zbog promene nadležnosti ukida CIK, Centralnu izbornu komisiju čiji stalni sastav po aktuelnim zakonu imenuje ministar državne uprave i lokalne samouprave, kao i izborne komisije za biračka područja. Bez obzira na poboljšanja koja se ogledaju u čvrsto postavljenom pravnom okviru za sprovođenje izbora i po neka dilema se potkrala obzirom na specifičnosti izbornog procesa za članove nacionalnih saveta nacionalnih manjina. Konkretno, izmenjeni član 65. propisuje da birački odbor čine predsednik i najmanje četiri člana koji imaju i zamenike, po analogiji sa parlamentarnim izborima. Potencijalno, problem u praksi može nastati kao posledica odredbe da RIK obrazuje birački odbor, imenuje predsednika, članove i njihove zamenike od lica koja su upisana u poseban birački spisak, a to su pripadnici konkretne nacionalne manjine. Realizacije ove odredbe neće predstavljati problem u sredinama gde pripadnici određene nacionalne manjine žive u većem broju, kao što su Vojvodina, Sandžak, jug Srbije. Ali, postavlja se opravdano pitanje – šta u sredinama gde predstavnici određene nacionalne manjine žive u minornom broju, a neophodno je obezbediti uslove da mogu da ostvare svoje zakonsko pravo, svoje Ustavom garantovano pravo da učestvuju u izbornom procesu? Možda bi zato ipak trebalo preispitati i ovu limitirajući odredbu kada je upitanju sastav biračkog odbora. Bitna novina u zakonu jeste odredba u novom članu 4b, koja u suštini predstavlja sankciju, a to je mogućnost brisanja nacionalnog saveta iz registra. Ovo se dešava u dva slučaja. Ukoliko nacionalni savet bude raspušten zbog obustavljanja postupka izbora saveta ili ukoliko broj članova saveta padne ispod polovine Statutom predviđenog broja. Obe situacije predstavljaju postojanje nezainteresovanosti određene nacionalne manjine za ostvarivanje Ustavom i zakonom garantovanih prava. To je logično da dođe do brisanja nacionalnog saveta iz odgovarajuće evidencije koju vodi nadležni organ državne uprave, tako da se očekuje apsolutno puna odgovornost i nacionalnih manjina u ovom izbornom procesu. Nacionalna manjina ovim ne gubi pravo da u perspektivi ostvaruje svoja prava, ali će zato morati da sačeka do narednog termina predviđenog za održavanje redovnih izbora za članove nacionalnih saveta. Smatramo da je ovaj član izuzetno dobar. Što se tiče unutrašnje organizacije nacionalnog saveta, Predlog zakona o izmenama člana 7. predviđa izvršni odbor, kao organ koji bi trebalo da na operativniji i brži način donosi određene odluke u ime nacionalnog saveta. Sa strogo formalno-pravnog aspekta problematično je uvođenje izvršnog odbora odredbom zakona u situaciji kada statut, kao najviši pravni akt nacionalnog saveta, ne predviđa postojanje ovakvog organa. Inače, nacionalni savet po aktuelnom zakonu ima predsednika, izvršni organ i odbore za obrazovanje, kulturu, obaveštavanje i službenu upotrebu jezika i pisma. Predviđa se da se predsednik i članovi izvršnog odbora biraju iz reda i članova nacionalnog saveta na predlog predsednika nacionalnog saveta. Možda bi bilo bolje rešenje da se propiše da sastav izvršnog odbora bude proporcionalan sastavu samog nacionalnog saveta, recimo, po analogiji, sa sastavom odbora u Narodnoj skupštini, kojim se oslikava odnos snaga u aktuelnom sazivu najvišeg zakonodavnog tela. Na ovaj način bi se smanjio rizik da dođe do situacije da nacionalni savet ne potvrdi neku od odluka izvršnog odbora, čime automatski prestaje mandat samog izvršnog odbora. Ukazala sam samo na neke činioce koje smo sagledali u ovom zakonu koji bi možda mogli biti sporni u realizaciji, odnosno, kako rekoh na početku, u životu samog zakona. Ono što ću još dodati i zbog čega je ovaj zakon veoma važan za Srbiju, ne samo za nacionalne manjine, nego i za one koji čine većinu, jeste što se i izbori koji se sprovode prema ovom zakonu i rad samog nacionalnog saveta finansira najvećim delom iz budžeta Republike Srbije. Budžet Republike Srbije nisu sredstva Vlade, budžet Republike Srbije su sredstva svih građana Republike Srbije. On je njihovo vlasništvo i oni imaju pravo da svakog momenta prate kako se njihov novac iz budžeta troši. Upravo zbog toga smatramo da ovaj zakon moramo veoma odgovorno, pravilno, precizno i što pravednije doneti u ovom visokom domu, jer odgovoran odnos prema nacionalnim manjinama pokazuje nas i dokazuje kao odgovornu većinu. To je ono što Srbija želi da pokaže. U danu za glasanje Nova Srbija će podržati ovaj predlog zakona.
Reč ima dr Muamer Bačevac.
Koristiću 10 minuta od moje poslaničke grupe, ostalih 10, ako bude potrebno, u kasnijem delu. Uvažena predsednice, uvaženi poslanici, zastupnici interesa građana Srbije, ovaj predlog zakona je odličan, ako ni zbog čega drugog, onda iz prostog razloga što smanjuje i dokida mogućnost da nacionalni saveti budu privatna svojina ili svojina određene političke partije. Sve manjkavosti, sve mane, sve nedorečenosti zakona koji je donet 2009. godine nažalost pogodili su Bošnjački nacionalni savet. Dobro znate i sećate se toga da je uz nekvalitetno dobro definisan način konstituisanja nacionalnog saveta i uz jedno nesnalaženje koje je postojalo od strane tadašnjeg ministra izabrani predstavnici u Nacionalni savet Bošnjaka nisu uspeli da formiraju nacionalni savet Bošnjaka u potpunom i ukupnom kapacitetu. Da apsurd bude još veći desilo se to da apsolutno nepostojanjem nečega što sada uvodimo u ovaj zakon, a to je mogućnost prevremenih izbora, zastupa tadašnji savet, predsednik prethodnog saveta, a to je bio gospodin Esad Džudžević. Kada nemate legitimnost onda nemate ni odgovornost. Apsolutno u tom pravcu tako je i vođen Nacionalni savet Bošnjaka, u najmanju ruku nakaradno, neodgovorno i neprofesionalno. Zbog toga želim da pohvalim ovaj zakon koji je dosledan, jasan, razrešava brojne dileme i u okviru izbora direktnog predstavnika u nacionalnom savetu, ali i rešava neke nedoumice prilikom izbora za nacionalna veća mehanizmom elektora. Moram da izrazim veliko žaljenje da je Nacionalni savet Bošnjaka u prethodnom sazivu više služio kao stranačka ispostava jedne partije, da je drskost bila tolika da su ljudi organizovali političke skupove u samim prostorijama koje je 2004. godine grad donirao i preneo na Nacionalno bošnjačko veće u tom trenutku. I ne samo to, ljudi su držali svoje velike skupove ispred ovog veća i na taj način zaista zloupotrebili ovu krovnu instituciju koja treba da bude savet koji zastupa interese svih Bošnjaka u ovoj državi. Najsvetlija tačka koju je, moram reći, u ovom mandatu Savet uradio, a to je implementisanje bosanskog jezika u školski sistem u školama gde participiraju Bošnjaci, a što je desetogodišnja težnja svih nacionalnih bošnjačkih partija u Sandžaku, na neki način je ispolitizovan i korišćen u političke svrhe. Na taj način je upravo štetilo kvalitetnom programu na bošnjačkom, odnosno bosanskom jeziku bošnjačke dece i štetilo interesu Bošnjaka. Na polju kulture ništa nije učinjeno, nacionalni savet je praktično dobio ogromne svote i imamo izveštaj revizora koji ću vam prikazati u drugom delu, ali u kulturnom smislu Nacionalni savet Bošnjaka u ovom mandatu sa ovim rukovodstvom koje je bilo u teniškom mandatu prosto nije učinilo ništa. Moram da vam kažem da je ova godina izuzetno bitna za nas Bošnjake. Danas obeležavamo stogodišnjicu od rođenja velikog barda bošnjačkog pripovedanja i pripovedanja kompletne ove naše države, Ćamila Sijarića. To je na veoma simboličan način ovo Veće obeležilo. Bavilo se politikom, bavilo se političkom demagogijom u interesu jedne partije, a vrata su bila zatvorena ovog veća za sve ozbiljne kulturne poslenike i stvaraoce koji bistvuju i rade u Sandžaku i u dijaspori. Zbog toga zaista ovaj oblik koji sam decidno iščitao zakona mislim da će u najvećoj meri da smanji mogućnost zloupotrebe i prevashodno me raduje mogućnost da u svakom trenutku može biti proglašen ukoliko nemamo dovoljan broj predstavnika u veću, mogu biti proglašeni novi vanredni izbori. Želim da kažem da je bilo i dobrih stvari u Veću, ali to su uglavnom edukativni procesi koji su posvećeni profesorima koji sprovode implementaciju bosanskog jezika u školama, ali i to su radili profesionalci koji su za tu priliku plaćeni i onda stavljeni po margini. Vrlo je jasno, sve ovo dovodi do zaključka da ovi ljudi koji rukovode današnjim Savetom Bošnjačkog nacionalnog veća, odnosno Bošnjačkog nacionalnog saveta ne osećaju i neprirodna im je bošnjačka kultura i tradicija i ovaj ogrtač bošnjaštva koriste samo da bi zloupotrebili i iskoristili u političke svrhe na račun, pogrešan račun interesa Bošnjaka. Vrlo je bitno reći da ovaj zakon ustanovljuje još jednu mogućnost, a to je mogućnost upravnog spora kojim praktično mogu dodatno se obezbediti nekakve potvrde i garancije predstavnicima nacionalnih manjina u svojem pravu za osnivanje nacionalnih veća. Takođe je zaista dobar predlog da se rukovođenje izborima i svim radnjama prenosi na Republičku izbornu komisiju ili u njenom izabranom kapacitetu od tri člana za elektorski način, što će takođe poboljšati nivo profesionalnosti i praktično će ljudi od struke koordinirati osnivanjem onih saveta. Nadam se da više niko i nijedan nacionalni savet neće doživeti ono što su doživeli Bošnjaci prilikom formiranja svoga saveta, a mi ga nismo formirali. Želim da kažem u ovom poslednjem delu da je izuzetno bitno ono što je moj kolega Balint Pastor naveo da ćemo imati izmenu i ovog zakona, u smislu boljeg praćenja finansijskih sredstava i materijalnih elemenata i praćenja potrošnje i trošenja novca. Mogu vam reći da je Bošnjački nacionalni savet dobijao ozbiljne svote novca i da ovde imamo izveštaj revizora u kojem se prikazuje decidno veliki broj nepravilnosti i zloupotrebe sredstava prebačenih na račun Nacionalnog veća Bošnjaka u ovom sazivu. Stoga, želim da zaključim u ovom prvom delu obraćanja da ćemo mi zaista podržati ovaj zakon. Zakon je dobar, zakon je decidan, zakon je vrlo jasan i meni kao nepravniku i mislim da će zaista obezbediti pravilno funkcionisanje, uredno funkcionisanje nacionalnih saveta i konzumiranje svih prava koje ova država daje svojim građanima druge nacionalne pripadnosti. Hvala.
Hvala. Javio se poslanik Imamović. Po kom osnovu se javljate?
Predsedavajuća, reklamiram povredu člana 106, gde govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres.
Poslanik je govorio o tački dnevnog reda.
Ako mi dozvolite, zamolio bih vas najljubaznije da me pustite da završim bar rečenicu ili misao, ili mi ni to ne date?
Trošite vaše vreme, 24 sekunde ste već potrošili.
Vi ste mi ih potrošili. Ako možete da mi vratite vreme iz početka, pošto sam dosta vremena proveo u razgovoru sa vama.
Sada je prošlo 32 sekunde. Izvolite.
Onda vi brojite, a ja ću reći. Dakle, govornik može da govori samo o tački dnevnog reda. Mi smo od prethodnog govornika mogli da čujemo samo da govori o Bošnjačkom nacionalnom veću. Dakle, ovde se ne raspravlja o Bošnjačkom nacionalnom veću, nego se raspravlja o Zakonu o nacionalnim većima, dakle, svih nacionalnih veća. Reklamiram član 107, gde je govornik na sednici Narodne skupštine dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine. Ovde je dostojanstvo narušeno pošto govornik govori o jednom jeziku koji on naziva bošnjačkim, a ja zaista ne znam koji je to bošnjački jezik. Jezik bošnjačke nacionalne manjine u Republici Srbiji se zove bosanski i da bi neko mogao da govori o bosanskom jeziku, on treba prvo da nauči… [[Isključen mikrofon.]]
Poslaniče, više se ne pozivate na povredu Poslovnika, počeli ste da cenzurišete govor prethodnog govornika i zloupotrebili ste Poslovnik, odnosno instituciju povrede Poslovnika. Da li tražite da se izjasnimo u danu za glasanje? Moramo proći proceduru pre nego što ponovo krenete. Da li tražite da se izjasnimo o povredi Poslovnika? Iskoristili ste već član 106. i iskoristili ste član 103, tako da ne možete ponovo po istim članovima, kao i član 107. Ne znam šta vam preostaje. Izaberite.
Ako mi date reč.
Morate reći prvo povodom čega, ne može reč ovako samo da se daje.
O redu na sednici se stara predsednik Narodne skupštine. Dakle, vi ste bili apsolutno u obavezi da… [[Isključen mikrofon.]]
Morate se pozvati na član Poslovnika. Izvinjavam se, ali morate poštovati Poslovnik, uz moju najbolju volju da dozvolim. Osim na ova tri člana, pozovite se na nešto drugo.
Javljam se po članu 27.
Samo momenat da pogledam šta je to.
Nemojte molim vas da mi trošite vreme i da mi brojite sekunde, jer vi trošite vreme dok gledate koji je član.
Neću odgovarati kada neko tako s mesta dobacuje.
Nije dobacivanje, dali ste mi reč.
Samo momenat, budite ljubazni, da vidim šta je član 27. Član 27. je predsednik Narodne skupštine. Izvolite.
Dakle, vi ste kao predsednik Narodne skupštine bili u obavezi da zaštitite naziv jezika jedne nacionalne manjine. Ovde se jezik bošnjačke nacionalne manjine naziva bošnjačkim i vi ste bili dužni da ispravite govornika i da mu kažete da je to bosanski jezik.
Hvala vam puno. Nije prekršen Poslovnik. Pročitajte član 27, ako hoćete i kolegama, tu se govori o ovlašćenjima i o predstavljanju predsednika itd. Nemojte, molim vas, neću više davati povredu Poslovnika da jedan poslanik cenzuriše drugom šta će reći. To je pravo na mišljenje poslanika kako će i šta će izgovoriti i na koji način će komentarisati zakon kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SDPS. Ako insistirate, izjasnićemo se u danu za glasanje. Zahvaljujem. Reč ima dr Žarko Obradović. Izvolite.
Hvala. Uvažena predsednice Narodne skupštine Republike Srbije, poštovana gospođo Udovički, želim pre svega da kažem da će poslanička grupa SPS glasati za ovaj Predlog zakona o izmenama Zakona o savetima manjinskih zajednica. Mislim da je ovo danas sjajna prilika, ne samo da razgovaramo o sadržaju zakona, nego i zašto je generalno važno raspravljati danas o položaju manjina u Srbiji. Dozvolite mi na početku da i ja, kao što je to učinio i predlagač, ali i kolega Pastor, citiram jednu odredbu Ustava Republike Srbije, važnu za pitanje zaštite pripadnika manjina u Srbiji. To je član 14. Ustava Republike Srbije koji kaže, citiram: „Republika Srbija štiti prava nacionalnih manjina i država jemči posebnu zaštitu nad nacionalnim manjinama radi ostvarivanja potpune ravnopravnosti i očuvanje njihovog identiteta“. Zašto sam pomenuo ovaj član zakona? Zato što postoje zakoni čiji je primaran cilj očuvanje identiteta nacionalnih manjina, ali i drugi zakoni kojima se obezbeđuje ravnopravnost pripadnika manjina sa ostalim građanima Republike Srbije. Naravno, pored ovog zakona, postoje i drugi brojni zakoni koji regulišu pitanje položaja i učešća pripadnika nacionalnih manjina u javnom životu, kao što su zakoni iz oblasti obrazovanja i kulture, ali o tome će govoriti, očekujem, i pripadnici manjinskih zajednica. Razlog zašto se SPS opredeljuje da glasa za ovaj predlog zakona jeste intencija predlagača da se podstiču rešenja Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina poboljšaju, da se stvore ne samo uslovi za izbore koji predstoje, nego da se obezbedi funkcionisanje nacionalnih saveta nacionalnih manjina u punom kapacitetu. Naime, nesporno je da je od 2009. godine do danas postojeći zakon pokazao brojne slabosti, da su se pojavili brojni problemi u praksi koji su onemogućili rad nacionalnih saveta, da je postojalo puno tzv. praznog prostora, odnosno postojala je pravna neuređenost koja se koristila, nažalost ponekad i zloupotrebljavala i to je stvorilo dve negativne situacije, ako tako mogu reći. S jedne strane, nemogućnost nacionalnih manjina da u punoj meri iskažu sve svoje zahteve i ostvare prava koja im Republika Srbija garantuje. S druge strane, korišćeni su i u negativnoj promociji manjinskog pitanja u Srbiji. Mislimo da je ovo dobra prilika, i to je takođe razlog zašto danas treba razgovarati o ovom zakonu, da se rad nacionalnih saveta oceni na pravi način i da se shvati značaj formiranja nacionalnih saveta nacionalnih manjina za očuvanje i razvoj manjinskih posebnosti i obezbeđenje ravnopravnog položaja sa svim građanima Republike Srbije. Naime, čini mi se da je kolega Pastor pomenuo da je postojeći zakon sa stanovišta prava na formiranje nacionalnih saveta nacionalnih manjina koristio 19 manjinskih zajednica i treba pomenuti da je broj pripadnika manjinskih zajednica koji su formirali svoj savet, odnosno da postoji jako velika disproporcija u broju. Primera radi, Ukrajinci ili Nemci, njih ima svega četiri i nešto hiljade, prema popisu iz 2011. godine, dok ima nacionalnih manjina koje imaju preko 250.000 ili 150.000, što samo po sebi govori da rešenja unutar ovog zakona moraju biti tako dobro formulisana, ali istovremeno i plastična da obezbede puni kapacitet svima. Mislim da je dobro što je ovaj zakon na dnevnom redu Narodne skupštine Republike Srbije i što je prvi, ako tako mogu reći, puni zakon o kome raspravljamo. Predsednik Vlade Republike Srbije, gospodin Vučić, u ekspozeu prilikom formiranja Vlade najavio je donošenje ovog zakona, ali ne treba zaboraviti da nam sledi još posla vezano za ovaj zakon do kraja godine. Jedan je posao sprovođenje ovog zakona u praksi, a drugi je posao ono što je pomenuo i kolega Pastor, to je vezano za odluke Ustavnog suda koje su pojedine odredbe Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina proglasili nesuglasni sa odredbama Ustava Republike Srbije i one odredbe koje su pravno nejasne, koje se mogu protumačiti na različite načine i rešenja koja ćemo mi ponuditi za taj novi zakon koji će biti donet do kraja godine. Dozvolite mi da kažem i nekoliko reči o sadržaju ovog zakona i onim rešenjima koja se po meni čine jako važnim za ovaj zakon. Naime, uvidom u sadržaj ovog Zakona o izmenama i dopunama Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina se može konstatovati da je povećana uloga predsednika Nacionalnog saveta. Naime, on ima da kažem mnogo veći dijapazon prava i obaveza, predlaže Izvršni odbor, konstatovana je njegova uloga pri registraciji Nacionalnog saveta, jer su upisani u registar nacionalnih saveta, jer i podnošenje dokumentacije podrazumevaju korišćenje njegovih ličnih podataka što je uslov za upis u registar Nacionalnih saveta. Mislim da je dobro što su utvrđeni precizni rokovi, i za održavanje izbora i naravno, rokovi koji su vezani za konstituisanje Nacionalnog saveta za sve ove situacije koje se mogu pojaviti prilikom funkcionisanja Nacionalnog saveta, ali i za nove izbore koje slede u situaciji kada Nacionalni savet ne funkcioniše kada je potrebno održati nove izbore. Zatim, meni se čini jako interesantnim i dobrim i ova rešenja vezana za raspuštanje Nacionalnog saveta. Primećuje se da je da kažem ista ruka pisala ovaj zakon, jer postoji analogija vezana za rešenja u ovom zakonu i neka rešenja koja postoje na nivou lokalne samouprave. Postoji jedna apsolutna doslednost predlagača vezano za rešenje, jer ako Nacionalni savet, zakon tako predviđa, ne bude konstituisan u roku od 30 dana od utvrđivanja konačnih rezultata Nacionalni savet se raspušta. Mi imamo istu situaciju na nivou lokalnih samouprava, ali o tom po tom. Onda ako postupak izbora bude obustavljen, postupak izbora Nacionalnog saveta. Nacionalni savet se takođe raspušta ako ne zaseda duže od šest meseci, što je opet logično, jer lokalna samouprava je nešto drugo, tu je rok kraći, ali ovim se stvara mogućnost da Nacionalni savet mora da radi i da rešava pitanje ukoliko naravno želi da bude doveden u situaciju da bude raspušten. Jedan od uslova jeste da Nacionalni savet može biti raspušten ako ne izabere predsednika Nacionalnog saveta u roku od 30 dana od konstituisanja, pri čemu imamo takvu situaciju vezanu i na nivou lokalne samouprave i ako se ne konstituiše privremeni organ upravljanja Nacionalnog saveta. Zanimljivo je da članstvo u Nacionalnom savetu može prestati ako član ne učestvuje duže od godinu dana u radu Saveta. Mislim da je to rešenje jako dobro, pošto je počela opstrukcija pojedinih članova nacionalnih saveta koji je onemogućavala rad Nacionalnog saveta. Mislim, da je takođe dobro i preciziranje svih poslova vezanih za poseban birački spisak nacionalnih manjina. Vi ste pomenuli taj poseban birački spisak. Ako pogledamo član 45. čini mi se Ustava onda se vidi i puno značenje da kažem ovog posebnog biračkog spiska za izbor Nacionalnih saveta nacionalnih manjina i član 47. Ustava, oprostite, konstatuje da izdržavanje nacionalne pripadnosti slobodno i da niko nije dužan da se izjašnjava o svojoj nacionalnoj pripadnosti. Objektivno sa upisom u birački spisak imamo jedno pred ako mogu reći izjašnjavanje o nacionalnoj pripadnosti, tačno pripadnik nacionalnih manjina učestvuje u svim onim poslovima koji su vezani za formiranje Nacionalnih saveta. Takođe, želim da pohvalim i ovo rešenja koja su vezana za rad organa za sprovođenje izbora za članove Nacionalnog saveta nacionalne manjine. Odredbe vezane za Republičku izbornu komisiju su jasne, precizne, određene i dobro što ne postoji ona centralna izborna komisija kao ranije, sada se svi poslovi rešavaju unutar Republičke izborne komisije. Propisano je šta je njen posao i dobro je što je Republička izborna komisija ovlašćena da bira Odbor od tri člana koji su u obavezi da sprovode izbore na elektorskoj skupštini. Mislim da je predlagač Vlada Republike Srbije pokazala zavidnu fleksibilnost prilikom određivanja biračkih mesta, pošto je propisana odredba da najmanje 100 birača moraju biti na jednom biračkom mestu, najviše 2.500 birača kao što je rešenje u zakonu u nekim drugim zemljama. Ali na ovaj način se izlazi u susret demografskoj situaciji. Na ovaj način se izlazi u susret nepovoljnim geografskim karakteristikama određenih područja, udaljenosti od naseljenih mesta da bi se stvorilo što više uslova za glasanje, da veći broj pripadnika nacionalnih manjina može učestvovati na glasanju. Pre nekog vremena sam naišao na jedan podatak, koliko ovo biti zanimljivo i koliko će biti važno, moram izneti jedan podatak koji sam našao u jednoj izveštaju Fonda Odbora za ljudska prava o stanju ljudskih prava o stanju ljudskih prava u Srbiji 2012. godine. Tu postoji podatak da od 91 registrovane stranke u Srbiji pripadnici manjina u Srbiji su organizovani u preko 51 političkih stranaka, što znači da pripadnici manjina imaju i te kako kapacitet da učestvuju na ovim drugim izborima. Pošto su političke stranke predviđene ovde vezane i za formiranje nacionalnih saveta na svoj način, to će u svakom slučaju biti vrlo zanimljivo. Mislim da bi bilo potrebno, ovo je sada moj predlog upućen vama, da pojasnite dve stvari. Imam jedno pitanje, odnosno tri pitanja. Jedno je – da li predsednik Nacionalnog saveta može biti i predsednik Izvršnog odbora Nacionalnog saveta? U zakonu se ne kaže da ne može, niti kaže da može. Ovo govorim sa stanovišta predstavljanja Nacionalnog saveta i onih odredaba zakona koji govore kada Izvršni odbor radi, a Nacionalni savet je raspušten. To je pitanje. Mislim da bi trebao razjasni član 2. stav 2. ovog zakona. Zakon utvrđuje da je ministarstvo dužno da o prijavi za upis Nacionalnog saveta donese rešenje u roku od 30 dana od prijema uredne prijave. Naglašavam, uredne prijave zato što u obrazloženju zakona, znači, ne u članu zakona koji ovo tretira, nego u obrazloženju se konstatuje da ako u tom roku ne odluči važi pretpostavka o donošenju negativnog rešenja. Mislim, da bi ovo trebalo objasniti, jer ako je uredna prijava zašto bi bilo negativno rešenje, jer po pravilu administracija podrazumeva da rešenje treba da bude pozitivno. Onda se postavlja pitanje zašto bi rešenje bilo negativno ako želimo da uredimo svaki segment ovog pitanja. Još jedno pitanje. Postoji jedna analogija rada Izvršnog odbora Nacionalnog saveta sa izvršnim organima na nivou lokalnih samouprava. Izvršni odbor može da produži svoj rad posle prestanka rada Nacionalnog saveta dok na dužnost ne stupi novi Izvršni odbor. Pitanje prirode odluka jeste, pošto je predviđeno potvrđivanje odluka izvršnog odbora od strane Nacionalnog odbora, kažem u kasnijem postupku, ali ima i odredba u članu stav 10. druga rečenica gde se konstatuje da ako odluka ne bude potvrđena ona ostaje na snazi. Po meni bi bilo potrebno razjasniti i tu dimenziju pitanja. Mislim da je dobro da se ovaj zakon donese, da je on Srbiji potreban, a ne samo pripadnicima nacionalnih manjina i predstojećim izborima nego i Republici Srbiji zato što se ovim zakonom dodatno obogaćuje zakonodavni okvir manjinske politike koju Srbija ima. Ne treba zaboraviti da je brojne zakone vezane za zaštitu prava pripadnika nacionalnih manjina Srbija nasledila kao država sukcesor prethodne države i da su ovi nacionalni saveti kao kategorija deo Zakona o zaštiti prava pripadnika iz 2002. godine, nego treba pomenuti i ustavnu povelju o ljudskim i manjinskim pravima, međunarodne ugovore koje država potpisala, odnosno nasledila, ali takođe i Evropsku povelju o regionalnim i manjinskim jezicima ili okvirnu konvenciju Sveta Evrope o pravima pripadnika nacionalnih manjina. S obzirom na to da država podnosi godišnje izveštaje o primeni ta dva važna međunarodna dokumenta. Mislim da je dobro razgovarati o pitanju položaja pripadnika manjina i doneti ovaj zakon iz razloga koje je pomenuo kolega Omerović. Mi ćemo imati određene obaveze u procesu sticanja punopravnog članstva u EU i to pitanje manjinskih prava treba što transparentnije afirmisati i afirmisati sva ona dobra rešenja koje država ima uključujući i usvajanje i ovog zakona. Ovo govorim u kontekstu situacije koju smo imali 2012. i 2013. godine. Ako se sećate, 2012. godine, kada je trebalo doneti odluku o početku pregovora, tada smo imali postavljanje pitanja položaja vlaške manjine u Srbiji, ali na način da se od pripadnika vlaške manjinske zajednice zahtevalo da se izjasne kao Rumuni. Tako je bilo potrebno dodatnih diplomatskih napora i razjašnjenja i rada i aktivnosti komesara OEBS-a za pitanje nacionalnih manjina da bi se utvrdilo da je Srbija u pravu. Godine 2013. smo opet imali situaciju da pojedini pripadnici bugarske Vlade daju objašnjenja da Srbija neće biti punopravan član dok se ne ispune obaveze vezane za položaj pripadnika bugarske manjine. Mislim da je afirmacija ovog pitanja, ovog zakona i manjinske politike Srbije nešto što nam ne samo pomaže u evrointegracijama nego opet, s druge strane, stvara dobru osnovu da i mi kao država možemo postaviti, vezano za druge susede, nama susedne države, pitanja vezano za položaj Srba u regionu u tim državama, jer onda se možemo pozvati na usvojena dokumenta i postignuti nivo prava koji je Srbija obezbedila za pripadnike manjina. Na samom kraju, dozvolite mi da kažem da nas očekuje ozbiljan rad, i nas u skupštini, ali i Vladu i Ministarstvo, s obzirom da odredbe zakona o izmenama dopunama Zakona o izboru nacionalnih saveta nacionalnih manjina predviđaju obaveze i za Ministarstvo, tj. za vas, gospođo ministar. To su obaveze koje se moraju izvršiti u roku od 60 dana. To je: regulisanje odredaba člana 1. vezano za upis u registar, člana 18, izrada obrazaca, izjava o podržavanju zahteva za obrazovanje biračkog spiska nacionalnih manjina, člana 25, zahtev za brisanje iz posebnog biračkog spiska organa uprave, jedinice lokalne samouprave, prema mestu prebivališta na posebnom obrascu koji propisuje resorni ministar. Ovo govorim zato što su to poslovikoji su ovim zakonom predviđeni kao poslovi koje vrši ministar nadležan za sprovođenje ovog zakona. Čekaju nas i izbori za nacionalne savete nacionalnih manjina. Bilo je 19 nacionalnih saveta. Naša je želja da ih bude još više, s obzirom da je popis stanovništva konstatovao određen broj pripadnika manjinskih zajednica, ali ima i onih čiji je broj manji od 2000. U svakom slučaju, svi zakonom imaju mogućnost da formiraju svoje nacionalne savete. Kao što je pomenulo nekoliko kolega, čekaju nas i nove odredbe Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina vezano za odluke Ustavnog suda i pogotovo će biti za vas izazov, a i za nas narodne poslanike, kako će se rešiti one odredbe Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina koje je Ustavni sud proglasio nesaglasnim sa odredbama Ustava Republike Srbije, odnosno gde je rečeno da postojeća rešenja i postignuti nivo prava se ne može umanjiti, postignuta prava koja su ostvarena ne mogu se dovesti u pitanje, a da postoji jedna pravna praznina koju je moguće nadomestiti. Bilo bi dobro, kao i u izradi ovog zakona što su učestvovali nacionalni saveti nacionalnih manjina, da i oni uzmu učešće u izradi tih odredaba zakona, jer taj zakon onda možda imati pun legitimitet. U svakom slučaju, naša poslanička grupa će glasati za usvajanje ovog zakona. Ako možete, voleo bih da nam odgovorite na ova postavljena pitanja, čisto da razjasnimo pred javnošću moguće nedoumice vezane za ove odredbe zakona. Hvala vam.
Reč ima ministar Kori Udovički. Izvolite.
Hvala svim uvaženim poslanicima na rečima, na komentarima, predlozima, pitanjima. Najpre bih da odgovorim na neka od najsuštinskijih pitanja koja su postavljena. Veoma mi je drago što vidim prepoznavanje kod svih govornika činjenice da postoji potreba da se ovaj zakon donese da uredi tehnički, pravno, praktično, logički na bolji način jedan proces oko kojeg postoji velika, ako ne i totalna saglasnost. Postoje poslanici koji se možda sa nekim delovima tog procesa ne usaglašavaju sasvim, međutim, velika većina to prihvata da svi prepoznajemo da postoje i suštinska pitanja kada je reč o sprovođenju i ostvarivanju prava nacionalnih manjina kroz ovaj zakon, pre svega, i između ostalog pitanje koje je postavljeno Odlukom Ustavnog suda o tome da su neki bitni članovi neusklađeni sa Ustavom i da ta pitanja moramo da rešavamo usledećoj fazi. Ta faza treba da dođe onda kada na osnovu ovog zakona koji trenutno na najbolji mogući način uređuje proces izbora i reprezentativnosti tog izbora i saveta koji će tako biti dobijeni, da onda možemo i sa članovima tako izabranih nacionalnih saveta, odnosno predstavnicima da krenemo u rešavanje ovih drugih problema. Htela bih prvo poslaniku Imamoviću da odgovorim, mislim da je to važno naglasiti, možda je i još neki poslanik pomenuo, pomalo zabrinutost u vezi sa pravom na raspuštanje ili ukidanje nacionalnih saveta, da je ono samo zapravo pravo na sprečavanje zloupotrebe. Pravo da se ostvaruje neko pravo ide i uz odgovornost da se to pravo ostvaruje na način kako duh zakona propisuje. Prema tome, ovaj zakon sada omogućava da se pošto se raspusti nekinacionalni savet, ponovo pristupi izborima. Ni u kom slučaju se ne oduzima pravo nekoj nacionalnoj manjini da se kroz nacionalni savet organizuje i ostvaruje svoja kulturna prava. Naglasila bih da svi amandmani koji do nas budu došli će se vrlo pažljivo razmotriti i ukoliko su oni u duhu saglasnosti koja je do sada postignuta, svakako uključiti u ovaj predlog zakona, a ukoliko otvaraju pitanja za koja smatramo da treba da ih tretiramo u sklopu nove šire rasprave koja će se voditi posle izbora ovih nacionalnih saveta i u skladu sa izmenama zakona koje će biti neophodne radi usklađivanja sa Ustavom, onda ćemo ih ostaviti za to vreme. Bilo je ovde reči i o tome da postoje problemi u suštinskom ostvarivanju izbornog prava nacionalnih manjina kroz ovakve savete. To su problemi koji se dešavaju i u drugim oblastima naših života. Srbija još uvek radi na tome da se zakoni i namera koja je usvojena kroz usvajanje nekih zakona zaista i ostvare u životu. To je nešto čemu je ova vlada i ovo ministarstvo veoma posvećeno. Radićemo zajedno sa širokim predstavnicima društva, u ovom slučaju naročito nacionalnih manjina i predstavnicima civilnog društva koji sa njima rade ili ih predstavljaju, da što više sprovedemo u život istinsko predstavljanje interesa nacionalnih manjina kroz ove institucije koje uspostavljamo i kroz procedure koje uspostavljamo. Na kraju, na pitanja poslanika Obradovića moram da kažem da bismo vas zamolili da ih dobijemo u pisanoj formi, da bismo bili sigurni da precizno odgovorimo. Malo je to bilo i brzo pročitano i moglo bi samo da dovede do više nesporazuma i bilo koje drugo pitanje koje možete da imate, rado ćemo odgovoriti, ali mora da bude precizno postavljeno. Bilo je nekoliko pitanja i ne bih sada da odgovorim na tri, a da na dva ne dam odgovor iliostanu nejasna, nema potrebe. Hvala.
Zahvaljujem ministru. Pošto je 17.55 časova, a treba da pređemo na listu govornika, moj predlog je da nastavimo sutra u 10.00 sati sa radom.Hvala. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Da bi nastavila rad, potrebni su mi poslanici. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 128 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da jeu sali prisutno 112 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? (Da) Reč ima narodni poslanik Olgica Batić. Izvolite.