Poštovane dame i gospodo, nastavljamo sa radom Trećeg vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 92 narodnih poslanika, a radi utvrđivanja broja narodnih poslanika u elektronskom sistemu za glasanje, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje, da bi utvrdili koliko je narodnih poslanika u elektronskom sistemu. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema utvrđeno da je u sali prisutno 86narodnih poslanika i da postoji Poslovnikom utvrđena većina i uslovi za rad Narodne skupštine Podsećam narodne poslanike da samo utorkom i četvrtkom, a nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika, koji prisustvuju sednici i pre prelaska na dalju raspravu Narodna skupština radi na osnovu člana 286. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine. Kako je u utorak 13. juna održana zatvorena sednica Narodne skupštine, odlukom predsednice Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, izuzetno će Narodna skupština danas, u sredu 15. juna raditi nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika, a pre prelaska na dnevni red, na osnovu člana 286. stav 2. Poslovnika, koji govori o traženju obaveštenja i objašnjenja narodnih poslanika. Naime, prvi stav člana 286. kaže – narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenje i objašnjenja od predsednika Narodne skupštine, predsednika odbora Narodne skupštine, ministara i funkcionera u drugim republičkim organima i organizacijama, o pitanjima iz okvira prava i dužnosti ovih funkcionera a iz nadležnosti organa na čijem se čelu nalaze, koja su mu potrebna za ostvarivanje funkcije narodnog poslanika i izuzetno predsednik, odnosno ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe pravo iz stava 1. ovog člana može ostvariti na sednici Narodne skupštine usmeno u jednom obraćanju u trajanju do pet minuta utorkom i četvrtkom i to odmah nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika, koji prisustvuju sednici a pre prelaska na dalju raspravu. S obzirom na izuzetne okolnosti da je u utorak držana zatvorena sednica pravo narodnih poslanika će se ispunjavati danas, u sredu. Pitam, da li neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Narodni poslanik Ivan Andrić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, jedno važno pitanje. Mislim, da je u suštini negde i dobro da se to pitanje postavlja danas. Dakle, moje pitanje se odnosi na ministra Milana Markovića, na tužilaštvo i Ministarstvo pravde. Dakle, ministar Milan Marković je u toku protekle nedelje dao izjavu u kojoj kaže da je zadovoljan radom nacionalnih saveta ili saveta nacionalnih manjina u Srbiji, podsetio da jedan savet nije formiran, to je Savet bošnjačkih naroda u Srbiji i rekao da će izbori biti održani u toku ove godine i čak je davao neke političke konotacije, u smislu da je besmisleno da se izbori bojkotuju. Na početku odmah voleo bih da postavim pitanje, naime, 9. novembra 2010. godine održan je sastanak između predstavnika svih lista koje su učestvovale na izborima za Savet nacionalnih manjina bošnjačke nacionalne zajednice i tada su dogovorene dve stvari. Prva stvar je da Skupština Srbije treba da da autentično tumačenje člana 98. o izboru saveta nacionalnih manjina u Srbiji i drugi zaključak je bio, apel na sve nadležne institucije da procesuiraju dve krivične prijave koje su podnete protiv ljudi iz Vlade Srbije. Te dve krivične prijave se odnose na falsifikovanje biračkog spiska u jednom slučaju, a druga krivična prijava se odnosi na falsifikovanje navodnih ostavki koji su podneli dva člana nacionalnog saveta što je bio i formalni razlog tadašnjem ministru protiv manjinskih prava, Svetozaru Čipliću da ne prizna izbore za nacionalni savet bošnjačkenacionalne zajednice. Moje pitanje je vrlo jednostavno, dokle se stiglo sa ispunjenjem ovog dogovora. Pošto ako se najavljuju izbori, logično je bilo da su problemi koji su nastali u toku proteklih izbora otklone, ili je vladajuća većina uz ovaj lažni zakon o decentralizaciji koji danas nudi, odlučila u stvari da pritisne, da nastavi sa pritiskom na nacionalne manjine. Ono što nas zanima to je da nam se da jako brzo odgovor jer, ponavljam, ukoliko se ne obezbedi minimum demokratije na mestima u kojima je i izbor ovih nacionalnih saveta zamišljen tako da doprinese smirenju međunacionalnih tenzija. Zanima nas šta je u stvari plan Vlade Srbije i da li je Milan Marković kao što je na sličan način, kao što je Vlada Srbije ucenjena da donese ovaj lažni zakon o decentralizaciji, da li je tako i Milan Marković ucenjen da moraju prići, ili ući, ili biti članovi bošnjačkog nacionalnog saveta dve stranke koje se nalaze u Vladi Srbije, a koje su za ovih devet godina sve osim autentični predstavnici bošnjačke nacionalne manjine. Pošto je neverovatna sličnost između poteza koje Vlada pravi pod ucenom svojih kvazi partnera, ali je šteta koja nastaje po građane Srbije nemerljiva. Mi vam kažemo, ukoliko želite da raspišete nove izbore vi morate kazniti krivce za to što protekli izbori za bošnjačku nacionalnu zajednicu nisu uspeli, mora se znati razlog. Razlog je vrlo jednostavan. Službenici ministarstva Vlade su podneli falsifikovane ostavke dva od dva člana tog veća i policija mora dati odgovor, ne samo policija već i nadležni organi i to pitanje mora dobiti epilog na sudu. Svaki drugi izlazak na te izbore je besmislen pošto svi možemo da očekujemo samo da će se izbori opet krasti. Znači, mi vas upozoravamo na to danas da se opet ne nađemo u vremenskom škripcu pred kraj godine. Još vas upozoravamo da će postojati ova zemlja i nakon vašeg mandata i da ti lažni zakoni koje nudite i lažna demagoška rešenja, njih demantuje život i bez obzira što se vi tom životu suprotstavljate, taj život negde postoji i bez vas i o tome ćemo danas pričati, sa ovim lažnim decentralistima, ceo dan ovde. To ne znači da je ova druga tema manje važna i očekujem i od predsedavajuće da zamoli ministra Milana Markovića da nam u što moguće kraćem roku uputi odgovor na ovo pitanje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Riza Halimi.
Hvala gospođo potpredsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, tražiću danas objašnjenja u vezi sa veoma ozbiljnom problematikom blokiranja korišćenja deponije u Bujanovcu. Naime, više od deset dana se komunalno preduzeće u Bujanovcu sprečava od strane predstavnika građana MZ Rakovac, da se koristi deponija. Obzirom, na visoke temperature koje trenutno vladaju, a da se smeće ne odlaže već deset dana, preti epidemija i situacija, ne da je poprilično problematična, nego je dramatična. Mora da se preduzmu odgovarajuće mere, ne samo od Ministarstva za očuvanje sredine, nego u ovom slučaju mora da se uključe i MUP, a pre svega Ministarstvo pravde, jer Osnovni sud u Vranju je doneo privremenu meru kojom treba da se odblokira rad komunalnog preduzeća. Međutim, ova mera bez asistencije policije u nastaloj situaciji nema efekta, ne sprovodi se, tako da, u ovoj situaciji u kojoj, po svemu sudeći, ne može samo lokalna samouprava svojim kapacitetima da reši problem, a obzirom da se slučajno, ili možda ne slučajno, u isto vreme se odvijao i drugiproces, a da je javnost upoznata o formiranju Srpskog nacionalnog veća u Bujanovcu i namere koje su oni javno iskazali o etničkoj podeli Bujanovca, što je većina političkih subjekata već osudila da je jako štetno. Međutim, indikativno je da se paralelno odvijaju ova dva procesa. U tom smislu predsednik MZ Rakovac je jedan od vodećih ljudi u tom Srpskom nacionalnom veću. Pored epidemije, u ovom slučaju, preti da ova problematika eskalira i u politički sukob, koji bi onda imao velike posledice, veoma loše, nezgodne posledice na opštu političku atmosferu na tom području, pre svega u opštini Bujanovac, koja je u svakom slučaju multietnička, a prošle godine su gradili i multietničku strukturu lokalnih vlasti. Sad posebno, ističem da, pored Ministarstva za očuvanje životne sredine, koje je posebno važno da se problem reši, takođe je ovaj moj zahtev upućen i Ministarstvu pravde i MUP-a, da od njih tražimo obaveštenje šta će urgentno preduzeti da se ova veoma dramatična situacija što pre reši, da se ne bi došlo u veoma nezgodne situacije, kako zdravstvene, po pitanju veoma moguće epidemije, a sa druge strane da se na vreme reši problem da se ne bi ostavilo dalje prostora za bilo koje druge manipulacije, ili, uglavnom kalkulacije sa političkom pozadinom. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, poštovani predsedavajući, postalo je potpuno iluzorno više, možda sa ove govornice postavljati pitanja, jer narodni poslanici apsolutno ne dobijaju odgovore na svoja pitanja, naravno, mislim, pismenim putem. Gospođo predsedavajuća, vi ste prvi put ovde kada japostavljam ovo pitanje, jer uvek je bila predsednica Slavica Đukić-Dejanović. Moje pitanje se odnosi na Kraljevo. Naime, još pre rekonstrukcije Vlade pitanje sam postavio ministru energetike, gospodinu Škundriću. Nisam dobio odgovor. Imam opravdanje, verovatno zato što je u tom nekom roku on i smenjen, mada moram da kažem da je ministar Škundrić imao volju da pozitivno reši pitanje poskupljenja cene električne energije, kada je u pitanju Kraljevo. Podsetiću građane Srbije i građane Kraljeva, da sam kao poslanik iz Kraljeva, tražio da poskupljenje električne energije ne važi do kraja godine za građane Kraljeva, dok se ne otklone sve posledice zemljotresa. Naravno, to pitanje sam još tri puta postavio nasledniku ministra Škundrića i postavio sam gospodinu potpredsedniku Vlade, gospodinu Đeliću, koji je jednom bio ovde prisutan. Nikada nisam dobio odgovor. Podsetiću građane Srbije da nisam parcijalno samo mislio na Kraljevo, prvo, zalagao sam se da uopšte ne bude poskupljenja električne energije u ovoj teškoj ekonomskoj situaciji u kakvoj je Srbija, ali sam imao potpuno opravdanje da za građane Kraljeva tražim da se do Nove godine, zbog situacije koja je u Kraljevu, jednostavno ni za privredu, ni za građane ne povećava, dakle do Nove godine. Nikada nisam dobio odgovor. Zamolio bih potpredsednicu Gordanu Čomić da pokuša, i naravno predsednicu Skupštine da, jednostavno dobijem ovaj odgovor, jer neverovatno je da peti put postavljam ovo pitanje, a da napismeno ništaod ministara nisam dobio. Reći ću i to da je u sredstvima javnog informisanja, na TV, u jednom direktnom prenosu, posle mog pitanja, bilo saopštenje da će Kraljevo biti oslobođeno plaćanja električne energije. To je bilo u martu mesecu, da bi sutradan povećanje cene električne energije, da bi sutradan to isto bilo demantovano. Očekujem konačno da dobijem ovaj odgovor, jer sigurno neću odustati od ovog pitanja sve dok ne dobijem odgovor, pismeni, kako to po Poslovniku i treba da se desi. Preostali deo vremena iskoristiću da postavim, takođe, dva pitanja vezana za Kraljevo i za zemljotres, pre svega ministru zdravlja, gospodinu Zoranu Stankoviću. Zgrade Higijenskog zavoda u Kraljevu i zgrada Studenice Medicinskog centra su van upotrebe. Naime, Higijenski zavod u Kraljevu je mesto gde je potpuno objekat porušen, pripremljeno je sve za izgradnju i reći ću da je 3. novembra, kada je bio zemljotres, praktično svi smo se tamo susreli. Premijer Vlade Republike Srbije i predsednik Republike su tog dana došli i obećali da će brzo biti izgrađen objekat. Dakle, moje pitanje je kada će taj objekat početi da se gradi, takođe i kada će se ući u obnovu onog dela Medicinskog centra Studenica? Pitanje za ministra prosvete. OŠ "Dimitrije Tucović" u Kraljevu je u veoma lošoj situaciji. Đaci u toj školi idu u četiri smene, nastava traje 30 minuta. Nisam namerno hteo da postavljam ovo pitanje dok se školska godina ne završi, jer mislim da je tolerantno da u onom periodu kada đaci redovno idu u školu to nije moguće izvesti, ali je neprihvatljivo da se u novu školsku godinu uđe tako što će đaci u četiri smene raditi, praktično u ranim jutarnjim časovima samo po 30 minuta, do kasnih večernjih sati. Dakle, pitanje za ministra prosvete – kada će OŠ "Dimitrije Tucović", koja je u centru Kraljeva, biti sanirana i da li će đaci 1. septembra poći normalno, ne samo u ovu školu, nego i u nekim drugima. Napomenuću i to da, kada je zemljotres bio, đaci ove OŠ su mesec dana izvodili nastavu u nemogućim uslovima, naravno uz korektan odnos osnovne škole. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Željko Tomić.
Poštovana predsedavajuća, poštovane kolege, dame i gospodo narodni poslanici, svedoci smo da teku pregovori o KiM na prilično tajnovit način. Srpska javnost je vrlo slabo, odnosno šturo informisana o tome. Prema informacijama kojima raspolažem, kroz diplomatske koridore EU Srbija, a ne međunarodna zajednica nudi tzv. Išingerov plan. Javnost mora da zna da je reč o predlogu tadašnjeg predstavnika EU u posredničkoj trojci,Volfanga Išingera koji je 2007. godine predložio da Srbija sa jedne i Kosovo sa druge strane urede svoje odnose na način na koji su to uradile istočna i zapadna Nemačka, prema Berlinskom ugovoru iz 1972. godine. Suština tog predloga jesu razni oblici saradnje, ali i međusobno nepriznavanje, što je bio slučaj sa istočnom i zapadnom Nemačkom. Naravno, 2007. godine Vlada Vojislava Koštunice je odbila takav predlog, između ostalog i zbog toga što su DR Nemačka i SR Nemačka raspolagale sopstvenom suverenošću i sopstvenim integritetom. Sa Srbijom to danas nije slučaj, jel tako? Svedoci smo da, recimo, ministar za KiM, gospodin Goran Bogdanović, ne može da ode na teritoriju Kosova kada on smatra da je to potrebno. Tu suvereniteta i integriteta nema nigde. Moje pitanje glasi – da li je to tačno? Usput se pozivam i na izjavu predsednika Republike, Borisa Tadića da "model dve Nemačke ne primorava Srbiju da prizna nezavisnost Kosova ali ostavlja prostor za rešavanje životnih problema pripadnika oba naroda". Ponavljam pitanje: da li je tačno da Srbija u pregovorima o KiM nudi tzv. Išingerov plan? Pošto pretpostavljam da predsednik Vlade, Mirko Cvetković i ministar spoljnih poslova, gospodin Vuk Jeremić, kojima i postavljam ovo pitanje će odgovoriti na ovo negativno, zahtevam da se javno i obavezujuće izjasne šta je stav Vlade Republike Srbije o Išingerovom planu iz 2007. godine. Nije dobro da se javnost zbunjuje tzv. spinovanjima od strane medija a i od strane same vlasti, koja pred svoje građane ne sme da izađe sa jasnom i preciznom strategijom, već pokušava tajnim kanalima da sprovede volju svojih mentora iz međunarodne zajednice. Nije ovde bitan toliko i ponovo aktuelizovan Išingerov plan, ni ponovo aktuelizovana podela Kosova, o kojoj pričaju, i o jednom i o drugom, najviši državni funkcioneri, predsednik države, zamenik predsednika Vlade itd, već je ono što je bitno da Vlada Republike Srbije i vlast srpska nemaju nikakav koncept i nikakvu strategiju. I ne samo za KiM, nego i za privredu, poljoprivredu, prosvetu, kulturu, sport, itd. Očekujem od predsednika Vlade i ministra inostranih poslova da u što kraćem roku odgovore, ne toliko poslaničkom klubu DSS koliko celokupnoj javnosti, zbog čega je Srbija ta odnosno srpska vlast koja predlaže nešto što je 2007. godine već odbijeno od strane Srbije. Podsetiću vas da je Boris Tadić bio jedan od aktivnih pregovarača i 2007. godine o KiM. Tada je pričao jedno, danas priča drugo. Očekujem od premijera i ministra spoljnih poslova da se što pre obrate javnosti i poslaničkom klubu DSS koji postavlja ovo pitanje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospođo Čomić, u skladu sa odredbama Poslovnika koje ste na početku današnje sednice pročitali, poslanici SRS traže odgovarajuće podatke, objašnjenja, informacije i sve što je predviđeno tom odredbom Poslovnika Narodne skupštine. Od koga tražimo? Tražimo od predsednika Vlade i ministra finansija Mirka Cvetkovića i od ministra unutrašnjih poslova Ivice Dačića. Javnosti je poznato da je SRS za ponedeljak, 13-og, sa početkom u 12,00 časova, uredno prijavila javni skup, da ispred zgrade Predsedništva izrazi svoj protest činjenicom da se u Beogradu organizuje NATO konferencija, NATO samit, kako god hoćete da to zovete. To okupljanje nije zabranjeno. Ne postoji akt o zabrani. Za to okupljanje mi smo obavestili javnost da će prisustvovati poslanici SRS iz Narodne skupštine, poslanici iz pokrajinske skupštine, gradski odbornici iz Skupštine grada Beograda i odbornici iz gradskih opština. Ideja nam je bila da izrazimo veliki protest u ime 92% građana Republike Srbije koji ne žele da čuju za NATO pakt, a pogotovo ne žele da se NATO pakt vraća na mesto zločina i da održava jednu ovakvu konferenciju, samit, sastanak ili bilo šta drugo. Ideja nam je bila da poslanici predaju pismo predsedniku Republike. Zbog javnosti i zbog poslanika, pročitaću to pismo, koje nije dugačko, kratko je, da biste bolje shvatili kraj moje diskusije gde ću da uputim i pitanje – ko je zabranio i onemogućio taj skup? Pismo glasi: "Tadiću, jedini spas za Srbiju je tvoj odlazak sa vlasti. Nikada u skorijoj istoriji Srbija i srpski narod nisu bili tako poniženi kao za vreme tvoje izdajničke vladavine. Doveo si Srbiju do okupacije. Bacio si je na kolena Briselu i Vašingtonu. Brutalno kršiš Ustav i trguješ srpskim teritorijama kao svojom prćijom. Sa lakoćom si zgazio sve državne i nacionalne interese. Odrekao si se KiM. Ugrozio si opstanak Republike Srpske. Sa lakoćom žrtvuješ i Srbiju i časne srpske glave, zarad bednog ostanka na vlasti. Najgore je što nijednog trenutka nisi pokazao ni trunku kajanja. Grčevito si stegao fotelju, umišljajući da niko i ništa nije iznad tebe. Tvoj strah od gubitka vlasti sada je uvećan činjenicom da je Zapad uspeo da pronađe one koji poseduju veći izdajnički kapacitet od tebe – Tomislava Nikolića i Aleksandra Vučića. Očigledno je da NATO sprema svoje nove kandidate za izbore u Srbiji. Ova dvojica ubeđuju činovnike po Briselu i Vašingtonu da mogu mnogo bolje da im služe i da mnogo brže mogu da ispunjavaju njihove zahteve. Činjenica da ima gorih od tebe neće te osloboditi odgovornosti za počinjeno. Kad-tad ćeš odgovarati zbog izdajničke politike. Za tebe postoje samo američki i britanski interesi i interesi krupnog kapitala – tajkuna. Interesi običnog čoveka, interesi građana ne postoje. Od njih si stvorio armiju nezaposlenih, siromašnih, ojađenih i poniženih. Ispunio si sve zahteve onih koji su bombardovali, ubijali decu i koji nam ometaju teritoriju, a sada si, kao vrhunac poniženja Srbije, pozvao da na našoj zemlji organizuju skup svoje zločinačke organizacije. NATO skup u Beogradu predstavlja konačno amnestiranje njihovih zločina, razbijanje Jugoslavije, agresiju na SRJ, stvaranje terorističke države Kosovo, na jednoj strani i stvaranje poslušničke, klijentske države Srbije na drugoj strani. Tadiću, da li tvoja spremnost na ponizno ispunjavanje zahteva onih koji su učinili najveće zlo našem narodu i našoj zemlji, ima granice? Tvoj cilj je da uvedeš Srbiju u NATO i taj proces je već započeo. NATO službenici već sede u srpskim institucijama. Tvoja pogubna prozapadna politika vodi ka uništenju naše države i naroda. To mora da se zaustavi. Jedini spas za Srbiju je tvoj odlazak sa vlasti. Zato SRS zahteva tvoju smenu i smenu tvoje vlade." Uredno prijavljeno, ničim zabranjeno, desilo se da su kordoni policije sprečili poslanike i odbornike da dođu do zgrade Predsedništva i da predsedniku Republike uruče ovo pismo. Ne postoji zabrana. U kordonu stoje policajci sa bedževima - ja sam policajac u štrajku. Tražimo objašnjenje – ko je zabranio, ko je onemogućio taj skup? Vodite računa kada odgovarate, jer je pre nekoliko dana taj vaš predsednik Tadić rekao – njegova vrata su uvek otvorena, ne treba kucati na otvorena vrata. A šta je sa policijom ispred vrata?
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč, da iskoristi svoje pravo iz člana 286? Pošto se više niko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštenje o odsutnosti narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: predsednica Narodne skupštine Slavica Đukić-Dejanović i narodni poslanik Momo Čolaković. Obrazloženje razloga za sazivanje sednice u kraćem roku od roka utvrđenog u članu 86. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine. Saglasno članu 86. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović, obaveštava narodne poslanike da je ovu sednicu sazvala u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 86. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri Predlog zakona iz dnevnog reda, koji je određen u zahtevu 122 narodna poslanika za održavanje vanrednog zasedanja. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv Trećeg vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini, koje je sazvano na zahtev 122 narodna poslanika, saglasno članu 106. stav 3. Ustava Republike Srbije i članu 248. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, dostavljen vam je zahtev za održavanje Trećeg vanrednog zasedanja, sa određenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Kao što ste mogli da vidite, za Treće vanredno zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini, određen je sledeći D n e v n i r e d: 1. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansiranju lokalne samouprave, koji su podnela 24 narodna poslanika poslaničke grupe Ujedinjeni regioni Srbije (G 17 plus i ZZŠ), broj 400-1927/11, od 30. maja 2011. godine. Primili ste Predlog zakona koji su podnela 24 narodna poslanika poslaničke grupe Ujedinjeni regioni Srbije. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Narodni poslanik Čedomir Jovanović, predsednik poslaničke grupe LDP, predložio je duže vreme rasprave u načelu, odnosno da vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi 10 časova. O ovom predlogu Narodna skupština odlučuje bez pretresa. Molim da utvrdimo kvorum za glasanje. Molim narodne poslanike da poštuju odredbe Poslovnika Narodne skupštine i identifikuju se u elektronskom sistemu za glasanje. Ono što zameramo jednima, ne možemo raditi sami. Dakle, molim narodne poslanike da se identifikuju u elektronskom sistemu za glasanje. Obzirom da je sasvim očigledno da je u sali prisutno više od 54 narodnih poslanika, moja obaveza je da tražim da služba Narodne skupštine broji poslanike. Molim vas da poštujete odredbe iz Poslovnika Narodne skupštine. Molim ostale narodne poslanike da ne remete red u sali i da ne dobacuju. Konstatujem da je u elektronskom sistemu za glasanje 57 narodnih poslanika, te nije ispunjen uslov da odlučujemo o predlogu, jer je za odlučivanje potrebno 126 narodnih poslanika. Molim vas da ne dobacujete. Narodni poslanici koji dobacuju da li ima kvoruma ili nema, moraju da znaju da pravila važe jednako za sve i da svako ko pokuša da krši odredbe Poslovnika Narodne skupštine mora da se podseti da to ne čini. Obzirom da narodni poslanici i dalje dobacuju da nema predlagača, naravno da ću dati pauzu onog trenutka kada ne budu bili uslovi za odvijanje rada sednice Narodne skupštine. Molim vas da ne dobacujete, jer je to, takođe, kršenje odredbi Poslovnika Narodne skupštine. Narodni poslanik Dragan Todorović insistira da se dobacuje i da se izriču kaznene mere. Na raspolaganju sam vam. Pošto ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: poslanička grupa Za evropsku Srbiju pripada jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa SRS - jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; poslanička grupa Ujedinjeni regioni Srbije - 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa Napred Srbijo - 25 minuta i 12 sekundi; poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekunde; poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa Manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi ni jedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika, a na osnovu člana 96. stav 4. Poslovnika. Obaveštavam vas da je ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DSS narodni poslanik Milan Lapčević i narodni poslanik Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS. Ukoliko bilo koja druga poslanička grupa ima predlog o tome koga je ovlastila od narodnih poslanika, molim da se informacija dostavi nama, da bi mogli da obavestimo Narodnu skupštinu. Na osnovu člana 27, člana 90. i člana 87, pre nego što odredim današnju pauzu u radu, dva obaveštenja narodnim poslanicima. Starajući se o usklađenosti radnih tela, u skladu sa članom 27, pauza će biti određena od ovog trenutka, a sednica će biti nastavljena u 12,00 časova. Ta pauza će biti pauza na koju smo obavezni po članu 87. Takođe vas obaveštavam da se u Maloj sali Skupštine odvija rasprava o kontekstu u kojem treba doneti zakon o restituciji. Pozivam zainteresovane narodne poslanike da ovu pauzu iskoriste radno, prisustvom na raspravi u Maloj sali. Takođe, poštovani narodni poslanici, u skladu sa članom 19. Zakona o Narodnoj skupštini i članom 27. Poslovnika Narodne skupštine, dozvolite da vas obavestim da će se u četvrtak, 16. juna ove godine, a sa početkom u 14,00 časova, u svečanom holu Doma Narodne skupštine obaviti promocija nove internet stranice Narodne skupštine, koja je izrađena u saradnji sa partnerima, kao što je USAID, kanadska agencija SIDA i organizacija OEBS, koji su pomogli i omogućili svojim donatorskim projektima da sutra u 14,00 časova zajedno prisustvujemo puštanju u rad nove internet stranice Narodne skupštine, koju će u rad pustiti, zajedno sa partnerima, predsednica Narodne skupštine Slavica Đukić-Dejanović. Rad nastavljamo u 12,00 časova. [[Posle pauze.]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad u popodnevnom delu sednice. Da vas podsetim da smo redovni sat pauze iskoristili od 11,00 do 12,00 časova, a na osnovu člana 90. i člana 87. takođe vas obaveštavam da ćemo danas raditi i posle 18,00 časova. Te smo sada u delu sednice pred otvaranje načelnog pretresa. Dakle, saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine otvaram načelni pretres o Predlogu zakona. Prijavljeni narodni poslanik Čedomir Jovanović, da li želite da govorite o povredi Poslovnika ili? Prijavljeni ste samo u elektronskom sistemu. Povreda Poslovnika. Izvolite.
Gospođo Čomić, radi se o članu 97. i prosto taj član Poslovnika kojim se uređuje naš rad ostavlja mogućnost meni kao predlagaču ispred LDP odnosno podnosioca zahteva za produženje vremena predviđenog za raspravu, tako nešto obrazlažem. Ukoliko vi mislite da ja na to nemam pravo, naravno ja ću vaše mišljenje prihvatiti, ali mislim da bi bio elementarni red da mi se omogući da obrazložim zbog čega smo tražili da se udvostruči vreme predviđeno za raspravu. Ne radi se o nikakvoj opstrukciji mislim da nam je potrebno to vreme da bi mogli malo odgovornije da razgovaramo o tako važnom pitanju, kao što je pitanje ove delimične fiskalne decentralizacije. Naime, ni u jednoj drugoj instituciji dijalog nije vođen i mislim da nema razloga ovde bežati od jedne ozbiljne rasprave u kojoj bi svako dobio priliku prvo da kaže ono što misli, a potom i da prihvati mišljenje ukoliko je argumentovano sa kojim se ovog trenutka nije složio.
Nema povrede Poslovnika. Mogu da vam pročitam 3. stav, člana 97. Predsednik, odnosno predstavnik poslaničke grupe pre otvaranja pretresa ima pravo da predloži duže vreme pretresa za poslaničke grupe od vremena utvrđenog u stavu 1. ovog člana. O tom predlogu Narodna skupština odlučuje većinom glasova narodnih poslanika na sednici na kojoj je prisutna većina poslanika, bez pretresa. To podrazumeva pravilo da tokom vođenja sednice za predlagača, za produženje vremena nije predviđeno vreme obrazlaganja za razliku od Poslovnikom utvrđenog prava da se predloži spajanje tačaka dnevnog reda ili promena redosleda koja je pismena i na kojoj predlagač ima pravo da obrazloži. U ovom slučaju bez pretresa Skupštine se izjašnjava ukoliko je prisutna prisutnost od 126 narodnih poslanika. Narodni poslanik Zoran Krasić želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Gospođo Čomić, ovo je ostalo u sistemu greškom, da znate.
Izvinite. Narodni poslanik Čedomir Jovanović i dalje ste prijavljeni, da li želite još jedan put o povredi Poslovnika? (Ne.) U tom slučaju nastavljamo sa radom i pitam da li predstavnik predlagača narodni poslanik Mlađan Dinkić, predsednik poslaničke grupe Ujedinjeni regioni Srbije, G 17 plus, Zajedno za Šumadiju, želi reč? (Da.) Narodni poslanik Mlađan Dinkić, trenutno nije u sali. Molim vas da Služba ili poslanička grupa da obaveste narodnog poslanika da uđe u salu da bi mogli da nastavimo rad. Reč ima narodni poslanik Mlađan Dinkić.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, najpre da zahvalim što je inicijativa Ujedinjenih regiona Srbije za promenom zakona o finansiranju lokalne samouprave uvršćena na dnevni red Skupštine. Imajući u vidu da je ovu inicijativu podržalo oko 500.000 građana Srbije i smatram da je jako važno da se u Srbiji otvori ozbiljna debata o decentralizaciji. Smatram da je ovo jako važna tema, gde je zakon o finansiranju lokalne samouprave samo jedna i početna tačka te debate. Naime, centralizam u kome mi trenutno živimo već dugo godina je suštinski pogrešan sistem u višepartijskoj državi. Centralizam je oduvek vladao na ovim prostorima, govorim oduvek mislim u novoj istoriji posle 1945. godine, imao je smisla u vreme jednog partijskog sistema. Jednopartijski sistem jeste spoj sa centralizmom i ako imate jednopartijski sistem, onda centralizam može da omogući relativno efikasan razvoj, jer se onda odluke brzo donose i mogu se brže sprovoditi i to je razlog zašto je u to doba, u Titovo doba zapravo Srbija i gradila hidrocentrale, autoputeve kao i druge republike u bivšoj Jugoslaviji. Problem nastaje 1990. godine, kada se uvodi višepartijski sistem a zadržava centralizam. Te dve stvari nisu spojive. Sa uvođenjem višepartijskog sistema treba da se jača demokratija, a centralizam je suprotan od demokratije. Centralizam znači da samo mali broj ljudi utiče narazvoj zemlje, dok se ogromnojmasi građana i pojedinaca to pravo uskraćuje. Zbog toga mi smatramo da centralizam u poslednjih 20 godina jeste jedan od osnovnih uzroka zaostajanja malih gradova i opština u razvoju, produbljivanja regionalnih razlika i činjenica je da danas mladi masovno napuštaju svoje radne gradove, jer ne vide u njima šansu za bolju budućnost. Nije samo u pitanju članstvo za posao, to jeste najvažnije. Ali, u malom gradu, mladi koji završe školu ili fakultet ne vide budućnost jer osim posla nemaju ni mogućnost za normalan društveni život a činjenica koja danas postoji da svi očekuju da im Republika reši njihov problem, jeste utopija, jer Republika ne može efikasno da reši problem u 170 gradova i opština Srbije, u hiljadama i hiljadama sela i mesnih zajednica, jer to ne može ni jedna centralna država na svetu, pa ne može ni srpska država. Suština je – treba omogućiti gradovima, opštinama i mesnim zajednicama dadobiju novac, imovinu i ljude koji mogu sami da reše probleme u kraju, u kome su rođeni, gde žive, jer su oni i ujedno najviše motivisani da to učine. Dakle, da bi se izvršila decentralizacija, potrebno je tri stvari napraviti. Dati višenovca gradovima i opštinama, sutra i mesnim zajednicama, vratiti imovinu i omogućiti direktan izbor predsednika opština i gradonačelnika. I to je paket zakona koji smo mi podneli Skupštini, a evo danas raspravljamo o prvom od njih, to je zakon o fiskalnoj decentralizaciji. Vi znate da je početak fiskalne decentralizacije u Srbiji krenuo predlogom stalne konferencije gradova i opština iz 2005. godine, kada je usvojen sadašnji zakon. Taj zakon je imao jednu dobru nameru, da se omogući predvidivost u planiranju lokalnih budžeta i da se onemogući voluntarizam Ministarstva finansija, odnosno da gradovi i opštine mogu unapred da znaju koliko će novca dobiti. Kriterijumi koje je tada stalna konferencija gradova i opština predložila su dobri i nismo ih menjali u ovompredlogu zakona,kriterijumi za raspodelu transfera republičkih po pojedinim gradovima i opštinama. Ono što nije dobro jeste što je i dalje zadržana i suviše visoka zavisnost gradova i opština od Republike. To se posebno pokazalo u godinama krize, kada je suštinski Republika smanjila transfere gradovima i opštinama i time prekršila ovaj zakon i to uzastopno u tri godine. U 2009. godini prvi put se desio taj prekršaja, kada je smanjen transfer za 13 milijardi gradovima i opštinama, 2010. godine je smanjen za 20 milijardi, a ove godine za 16 milijardi dinara. U suštini, 50 milijardi dinara je manje transferisano gradovima i opštinama u poslednje tri godine u odnosu na ono što zakon kaže. Ono što je problem, što se o rupama u lokalnom budžetu gotovo uopšte i ne govori. Lokalni problemi se gotovo uopšte iz centrale iz Beograda ne vide i to jeste problem kada se priča o nekim rupama u budžetima. Uglavnom se govori u rupi u centralnom republičkom budžetu, a nikoga nezanima da li gradovi i opštine imaju dovoljno novca. Sadašnje stanje je otprilike ovako – gradovi, prema Zakonu o lokalnoj samoupravi koji je poprilično po ugledu na Evropske, imaju dovoljno velika ovlašćenja da pomognu svojim sugrađanima da ostvare nadležnosti za koje ta ovlašćenja imaju. Dakle, gradovi imaju dovoljno ovlašćenja, ali nemaju dovoljno novca. Protiv toga smo da se šire ovlašćenja, sem možda par o kojima ću govoriti na kraju, o gradovima i opštinama. Mi smatramo da ovlašćenja su već dovoljno velika, ali da trenutno pomanjkanje novca onemogućava zapravo sve gradove i opštine da ta ovlašćenja iskoriste. Svi gradovi i opštine mogu da grade i lokalne puteve i kanalizaciju i vodovod i da grade sportske terene, institucije kulture, problem je u tome što nemaju danas dovoljno novca. Onda ulazimo u jedan drugi apsurd, u centralističkoj državi, kakva je Srbija danas, kada gradovi i opštine nemaju dovoljno novca onda se Republika vidi kao spasilac, koja iz Republičkih fondova, budžeta raznih ministarstava, javnih preduzeća realizuje te projekte na lokalu. Problem je u tome što se danas ne zna ko je čija nadležnost, ta distinkcija uopšte nije jasna i danas umesto da opštine i gradovi sami grade svoje lokalne seoske puteve, svoje škole, vrtiće i sve za šta imaju već nadležnosti, često to ne mogu jer nemaju novca i to umesto njih gradi Republika. Šta je tu problem? Problem je što Republika ne može istovremeno da gradi puteve, škole, obdaništa u svih 170 gradova i opština u Srbiji u jednoj godini i vrši se diskriminacija pojedinih gradova. Ponekad je to po političkoj liniji, ponekad je to prosto zbog fizičke nemogućnosti da se stigne u toku jedne godine na 170 mesta i onda imate situaciju da su građani gotovo svih opština i gradova u unutrašnjosti opravdano nezadovoljni što o njima niko ne brine, osećaju se demoralisani jer, suštinski, svi vide da se samo razlike u razvijenosti između glavnog grada i drugih gradova povećavaju, da se ne smanjuju, i da, maltene, nema te mere koja može sa republičkog nivoa pomoći da se to zaustavi. To mogu da priznam najotvorenije, jer sam radio tri godine kao ministar za regionalni razvoj. Ne može ni jedan ministar, trebao bi da živi 500 godina, pa opet ne bi mogao da utiče merama sa centralnog nivoa da se smanji dispariteti razvijenosti između pojedinih opština i gradova. Osnovni problem logike je da centralna država to može da uredi je u tome što je to nemoguće. Ne može pet ministara, 10 ministara, 20 ministara da reši probleme 170 gradova i opština jednakim kvalitetom. Fizički ne može da se ode da se to obiđe u toku celog mandata, a kamoli da se reše problemi. Dakle, postavka sistema je pogrešna i zato mi predlažemo kompletnu promenu sistema. Promena sistema znači da se gradovima i opštinama da novac, imovina, da sami reše lokalne probleme, da regioni, danas imamo samo Vojvodinu kao region, rešavaju regionalne probleme, a da centralna država, dakle Republika, isključivo radi nacionalne projekte i dok se ne uspostave regioni da rade regionalne projekte svuda osim u Vojvodini, jer u Vojvodini pokrajina može da radi regionalne projekte. Ono što danas jeste situacija zbog ovog preklapanja nadležnosti, imamo i necelishodne rashode u republičkom budžetu, u republičkih organima, u republičkim javnim preduzećima koji su isključivo lokalnog karaktera. Oko 30 milijardi dinara danas Republika troši na lokalne projekte. To ne bi bilo ništa sporno kada bi ti lokalni projekti bili realizovani u svih 170 gradova i opština. Problem je što se to dešava selektivno i problem je što je ovim načinom ne moguće rešitilokalne probleme. Predlažemo da Republika prestane sa finansiranjem projekata lokalnog karaktera, da ne gradi seoske mostove i lokalne puteve, nego da da opštinama pare da ih sami grade, da Republika ne finansira izgradnju obdaništa, nego da opštinama da pare da ih sami grde, da ne finansira više vodovode i kanalizaciju u opštinama nego da da opština pare da ih sami izgrade, jer ako svih 170 gradova i opština odjednom dobije više novca to je jedina garancija da će moći mnogo više lokalnih projekata da se u toku jedne godine realizuje. Iskoristio bih priliku da objasnim model finansiranja koji je dat u ovom zakonu. Suštinski predlažemo dve krupne izmene. Prva je da mnogo više novce od poreza na zarade koji se prikupi u nekom gradu, ostane u tom gradu. Predlažemo da to bude duplo više nego danas, dakle 80% umesto sadašnjih 40%. Takođe, predlažemo da transferi postanu dominantan oblik finansiranja manjih i siromašnijih opština i gradova, a da veći gradovi se više oslone na prihode od poreza na zarade. U tom smislu prema modelu koji predlažemo i dalje bi lokalne samouprave imale četiri osnovna izvora finansiranja.Ostalo bi od poreza na zarade 80% u gradu gde se to ostvari. I dalje bi ostali transferi iz republičkog budžeta ka svim gradovima i opštinama, jedino bi bio ukinut transfer Beogradu, jer Beograd koji ima najjaču privredu,nema potrebe da ima pomoć iz republičkog budžeta. Od poreza na zarade Beograd će već ostvarivati veći budžet i biće na dobitku i zato nema potrebe da Republika dodatno pomaže kroz transfer Beogradu. Umesto toga, ukinuo bi se transfer Beogradu a uspostavio novi transfer solidarnosti koji bi taj novac preusmerio svim drugim opštinama i gradovima u Srbiji, ali najviše onima koji su najmanji i najsiromašniji i najmanje razvijeni, dakle opštinama iz četvrte grupe razvijenosti,iz treće u skladu sa klasifikacijom Zakona o regionalnom razvoju. Zašto je ovo važno? Zato što se prvo uspostavlja mnogo veća samostalnost gradova i opština u odnosu na Republika, finansijska samostalnost u ovom slučaju, što je dobro. Ne moraju građani da biraju u opštinama i gradovima iste stranke kako ih biraju u Republici, a da zbog toga bivaju kažnjeni jer Republika ne daje dovoljno projekata tim gradovima gde nisu političke stranke koje ne odgovaraju strukturi u vladajućoj koaliciji, jer vlade se menjaju. Evo, 20 godina koliko je prošlo od uvođenja višepartijskog sistema, bukvalno sve stranke koje sede u ovom parlamentu su bile na vlasti. Nema ni jedne koja nije bila na vlasti. Dakle, stranke se menjaju i menjaće se. To je dobro. To je demokratija. Problem je što ne treba gradovi i opštine da zavise od republičkih izbornih ciklusa. Ovaj način osamostaljuje u finansijskom smislu gradove i opštine i više nije bitno da li građani u jednom gradu glasaju za istu stranku kao što glasaju u Republici, jer grad i opština će moći da isfinansira svoje nadležnosti sa ovim dodatnim prihodom od 80% od poreza na plate. Na ovaj način mi suštinski smanjujemo uticaj politike na razvoj gradova i opština, što mislim da je jako važno. Druga stvar, motivacioni faktor za lokalno rukovodstvo je izuzetno veliki. Kao što nije moguće bilo proterati dilere na ulicama 2000. godine policijom, nego smo morali da uvedemo mogućnost da ljudi mogu slobodno u bankama i menjačnicama da zamenjuju devize, tako nije moguće ni dati veći motiv gradovima i opštinama da smanje lokalne takse firmarine, sem toga, da im najveći poreza na zarade pripadne. Ako gradovima i opštinama, kao što mi predlažemo, ostane 80% porezne zarade, pa nema tog lokalnog rukovodstva koje se neće truditi da smanji firmarinu, da napravi bolje uslove za strana ulaganja, za domaća ulaganja, za podsticaj domaće privrede, jer što više ljudi neko zaposli u gradu u kome živi, taj novac većinski ostaje u budžetu tog grada. Dakle, motiv je više nego jasan. Takođe, veliki problem gradova i opština u unutrašnjosti je što mladi odlaze u Beograd. Podaci pokazuju da, od svih studenata koji su iz unutrašnjosti a studiraju u Beogradu, samo 3% se vrati u svoj rodni grad da tu zasnuje familiju i da pokuša da nastavi život u gradu gde je rođen. Razdvajanja porodica dovodi i do pražnjenja teritorija. To je naročito izraženo u istočnoj Srbiji. Istočna Srbija samo ima dva puta manju teritoriju od Vojvodine a pet puta manje stanovnika. Odlazak stanovnika iz manjih mesta, iz sela, iz gradova, ne samo ka Beogradu, nego ka inostranstvu, dovodi do toga da Srbija gubi teritorije kroz vreme. To je veliki, ne samo ekonomski, nego politički problem. Mi predlažemo da 80% poreza na zarade ostane svim gradovima i opštinama u Srbiji, ali da se većim gradovima duplo smanje transferi, da najrazvijeniji gradovi više idu na tržište i da preko podsticanja zapošljavanja ostvaruju veće lokalne prihode. Sa druge strane, male opštine, mali gradovi, koji su nerazvijeni i dalje bi imali, ne samo jednak iznos transfera, nego bi dobijali veće transfere nego danas. To ću vam ilustrovati na primeru. Najpre, želim da kažem da tabele koju je prosledio svim poslanicima Fiskalni savet nisu tačne, iz prostog razloga. Dozvolite mi da vam obrazložim zašto nisu tačne, zato što je Fiskalni savet napravio jednu skandaloznu i kardinalnu grešku. On je pošao od toga da sadašnji republički transferi od 34 milijarde se neće menjati večno. Dakle, pošao je od toga da će se i u budućnosti kršiti sadašnji zakon. Danas, gradovi i opštine treba da imaju 1,7% bruto domaćeg proizvoda. Imaju 1,1%. Fiskalni savet polazi od toga da i 2012, 2013, 2014. godine i u budućnosti nema povećanja transfera, nego ostaju ovako umanjeni, bez obzira što to ni u jednom zakonu ne piše. Dakle, neozbiljna je bilo čija analiza, u ovom slučaju Fiskalnog saveta, ukoliko polazi od kršenja postojećih zakona. Dakle, sadašnji zakon je prekršen a Fiskalni savet usvaja kao činjenicu i daje analizu. Dobili ste tabelu sa pogrešnim ciframa, jer se polazi od toga da se neće vratiti transferi na 1,7% BDP, što zakon i nalaže. Dakle, ako se pravilno, upravo zbog toga poslanička grupa URS je svim poslanicima podelila tabelu sa ispravnom računicom, koja polazi od toga da se poštuje zakon koji mi ne menjamo, da osnova za obračun transfera i dalje ostaje 1,7% BDP. Videćete da su tu dobiti najveće za najmanje i najsiromašnije opštine. Pročitaću vam nekoliko primera. Najpre, ima dosta gradova i opština u Srbije koje će kroz ovaj predlog imati čak za 60 i više posto veći lokalni budžet nego ove godine. Na prvom mestu Crna Trava, čiji će budžet biti veći za čak 127%, više od dva puta. Ražanj 89%, Golubac 88%, Trgovište 87%, Gadžin Han 85% veći budžet, Bosilegrad 84%, Rekovac 83%, Žagubica 82% veći budžet, Žitorođa 81%, Žabari 79% veći budžet, Krupanj 78%, Bela Palanka 76%, Osečina 75%, Merošina 75%, Doljevac 74%, Knić, Babušnica, Malo Crniće 74% veći budžet. Takođe, Kuršumlija 72%, Lebane 71%, Kučevo 71% veći budžet, Opovo, Blace, Svrljig 69% veći budžet, Ljig, Varvarin 68% veći budžet, Sjenica 66% veći budžet, Bela Crkva 66% veći budžet, Rača 65% veći budžet, Ljubovija 63%, Tutin 63% veći budžet, Vladimirci 62% veći budžet, Nova Crnja 62% veći budžet i Ćićevac 61%, Koceljeva 61% i Bojnik 60%. Dakle, 37 gradova i opština u Srbiji će imati za preko 60% veće lokalne prihode kao posledicu ovog zakona, jer sve opštine u četvrtoj grupi dobijaju, ne samo transfer jednak kao danas, ali uz poštovanje zakona, nego i dodatni transfer solidarnosti od novca koji Beograd ustupa svima drugima. Daću vam primer nekoliko opština iz različitih krajeva naše zemlje. Trgovište, na krajnjem jugu je jedna od najsiromašnijih opština u Srbiji. Ove godine Trgovište dobija od Republike 58 miliona dinara na ime transfera, zato što se taj zakon krši. Sledeće godine, uz puno poštovanje Zakona koji se nadam da ćemo usvojiti, Trgovište bi dobili 88 miliona dinara od nenamenskog transfera i dodatnih 53 miliona od transfera solidarnosti, plus duplo više od poreza na zarade. Tako bi budžet Trgovišta bio za 97 miliona dinara veći nego danas. Žitorađa o kojoj se takođe u javnosti pričalo, Žitorađa ove godine ima transfer od Republike od 115 miliona dinara. Sledeće godine će imati 173 miliona, plus 53 miliona transfera solidarnosti i plus duplo više poreza na zarade. To je ukupno 151 milion više nego danas. Krupanj u zapadnoj Srbiji danas ima 132 miliona dinara transfera, a imaće 200 miliona sledeće godine, plus 53 miliona transfera solidarnosti. Tako da Krupanj ukupno u zbiru dobija 161 milion dinara više nego danas. Kučevo u istočnoj Srbiji danas dobija samo 134 miliona dinara transfera, a dobijaće 202 miliona transfer i 53 miliona transfera solidarnosti, plus duplo više od poreza na zarade. Tako da će Kučevo imati 164 miliona dinara veći budžet nego danas. Sjenica u Sandžaku ove godine ima transfer od 218 miliona. Sledeće godine treba da ima 329 miliona transfera i dodatnih 53 miliona dinara od transfera solidarnosti. Tako da je ukupno povećanje budžeta Sjenice 224 miliona dinara u narednoj godini. I jedna opština iz Vojvodine, Bela Crkva ove godine ima 114 miliona dinara transfer. Treba da ima 172, uz poštovanje zakona, plus transfer solidarnosti od 53 miliona i ukupno povećanje budžeta je 165 miliona dinara u sledećoj godini. Dakle, suština je da svi gradovi i opštine, bukvalno, dobijaju povećanje budžeta, pri čemu, veliki gradovi najveći rast ostvaruju po osnovu povećanja prihoda od poreza na zarade, dok mali i nerazvijeni dobijaju mnogo više po osnovu povećanja sadašnjih transfera. To je efekat ovog zakona po gradovima i opštinama – davanje više novca onima koji su najmanji i najmanje razvijeni. Neko se sigurno može pitati – kako je ovo urađeno u svetu? Iskoristiću priliku da vam ukažem na neka međunarodna poređenja. Lokalni izvor prihoda koje imaju sve države jeste porez na imovinu. U svim državama porez na imovinu jeste najstabilniji izvor prihoda, ali on dominira u strukturi ukupnih lokalnih prihoda, pre svega, u anglo-saksonskim zemljama. Na primer, na Novom Zelandu 55% ukupnih lokalnih prihoda je od poreza na imovinu, u Australiji je 39%, u Kanadi 38%. Jedine zemlje u Evropi gde porez na imovinu dominira kao lokalni prihod su centralističke zemlje poput Francuske, gde 34% ukupnih lokalnih prihoda potiče od poreza na imovinu. U Srbiji u 2010. godini je ukupno 11% lokalnih prihoda poticalo od poreza na imovinu. Porez na zarade je drugi najdominantniji izvor lokalnih prihoda u svetu i to, pre svega, u evropskim zemljama. Najviše je zastupljeni u Skandinavskim zemljama, ali i u bivšim zemljama u tranziciji, odnosno u zemljama bivšeg socijalističkog bloka koje su, u međuvremenu, ušle u EU. Upravo zbog toga smo mi predložili, imajući u vidu pre svega ove druge, da i u Srbiji porez na zarade postane dominantno lokalni prihod, a ne republički, kao što je to do sada bio. Naime, u Norveškoj, Finskoj, ukupno 40 i više procenata od ukupnih lokalnih prihoda čine ukupno prihodi od poreza na zarade. U Danskoj 46%, u Baltičkim zemljama preko 40%. U poredivim zemljama sa Srbijom situacija je sledeća. U Slovačkoj, koja ima sličan broj stanovnika Srbiji. Nekada, pre 20-30 godina, mi smo bili razvijeniji, oni su sada deset puta ispred nas po bruto domaćem proizvodu, po vrednosti izvoza. Slovačka 90% od poreza na plate daje svojim gradovima, opštinama i regionima. Ukupno kod Slovačke 39% ukupnih lokalnih prihoda jesu prihodi od poreza na zarade. U Rumuniji je to takođe 39% i u Hrvatskoj je 39%. Dakle, u ovim zemljama 39% ukupnih lokalnih prihoda jesu prihodi od poreza na zarade. U Srbiji je situacija takva da ove godine 11% ukupnih lokalnih prihoda je porez na imovinu, a 23% porez na zarade. Sa predlogom Ujedinjenih regiona Srbije, 37% ukupnih prihoda će poticati od poreza na zarade, a od poreza na imovinu 9%. Zemlje koje nisu centralističke u Evropi imaju ukupan prihod od poreza na imovinu manji od 5%. To možete pogledati u svim drugim zemljama. Moram da kažem da porez na imovinu, porez na plate i naravno transferi, odnosno donacije centralne vlasti nisu jedini lokalni prihodi u pojedinim zemljama. Neke zemlje ostavljaju svojim gradovima i opštinama deo poreza na dobit preduzeća. To su, pre svega, Češka i Austrija, neke čak i deo poreza na dodatu vrednost, mada se on uglavnom koristi za finansiranje regiona. To su Češka, Mađarska, Austrija, Italija i Rumunija, a neke čak i deo akciza na gorivo. To su Austrija, Italija i Španija. Dakle, različite zemlje koriste različite fiskalne instrumente za finansiranje lokalnih samouprava. Ali, ono što je nas motivisalo da predložimo porez na zarade, kao jedan od bitnih budućih elemenata finansiranja gradova i opština, jeste činjenica da to već postoji u sadašnjem sistemu. Mi samo povećavamo procenat koji treba da ostane gradovima i opštinama. Druga stvar, mislim da u budućnosti treba razmišljati, naravno, o usavršavanju ovog sistema. Želim da iskoristim ovu priliku da kažem da nismo mi prvi koji smo o ovome pričali. Nismo prvi ni koji nešto predlažemo i ne mislimo da je ovo kraj procesa fiskalne centralizacije, ali mislimo da je ovo ozbiljan početak procesa fiskalne centralizacije, jer ono što bi verovatno trebalo da bude sledeći korak jeste ka kada već gradovi i opštine dobiju 80% poreza na zarade, da se onda u narednom koraku gradovima i opštinama prepusti da odrede poresku stopu, porez na plate. Dakle, da Republika na određuje poresku stopu Jagodini ili Opovu ili Subotici, nego da sami gradovi i opštine odrede poresku stopu, ali da se limitira maksimalni iznos stope, kako se ne bi privreda opteretila. Dakle, ovo postoji u skandinavskim zemljama kao rešenje, gde na onaj deo prihoda koji pripada lokalu, lokalne samouprave same određuju kolika će biti stopa poreza na plate. Ako je danas 12% stopa poreza na zarade, zašto ne bi omogućili Inđiji ili Jagodini ili ma kom drugom gradu da kažu da će u njihovom gradu biti 8%, a neki drugi će da odaberu 10%? Neka gradovi konkurišu i privlače i domaće i strane investitore kroz visinu stope poreza na zarade. Mi mislimo da je to naredna faza u samostalnosti lokalnih samouprava, gde tih 80% poreza na zarade treba da bude i sopstvenih prihod lokalne samouprave, a ako postane sopstveni prihod, a ne ustupljeni, kao danas, onda nema razloga da se gradovima i opštinama ne dozvoli da sami odrede svoju stopu, jer suštinski odgovaraju za dobrobit građana oni koje narod izabere, odgovaraju kako će se njihovo mesto razvijati. Takođe, mi smatramo da kada gradovi i opštine dobiju ovako značajno veća sredstva po osnovu ovog zakona, da jedan deo sredstava treba obavezno da namene i mesnim zajednicama, jer danas mesne zajednice predstavljaju maltene jedino mesto gde se ljudi direktno biraju na ime i prezime. Samo predsednik Republike i predsednici saveta i članovi saveta mesnih zajednica se biraju na ime i prezime direktno izborom građana. Mesne zajednice ama baš nikakvu nadležnost danas nemaju, da ne govorim o prihodima. To svakako mora da bude naredna faza u decentralizaciji. Zašto? Zato što je onaj ko živi u nekom kraju najviše zainteresovan da razvija sopstveni kraj, mnogo više od onoga ko živi u Beogradu ili u nekom drugom gradu. Suština decentralizacije je davanje motiva onima koji su najviše zainteresovani da najviše rade na razvoju svog kraja i komšiluka. Što se tiče analize Fiskalnog saveta koji je uradio tu analizu i, naravno, MMF-a koji se na to nadovezao, najpre, moram sa žaljenjem da konstatujem da je analiza Fiskalnog saveta, koja je dostavljena nama, narodnim poslanicima, pogrešna, jednostrana, da polazi samo od prihodne strane republičkog budžeta i da uopšte ne razmatra rashodnu stranu republičkog budžeta i ne razmatra prihodnu i rashodnu stranu lokalnih budžeta. Dakle, u ovom pismu koje smo dobili, Fiskalni savet govori samo o mogućoj rupi u republičkom budžetu. Njih ne zanima već postojeća rupa u lokalnom budžetu. Da li vi znate kolike su danas rupe u lokalnim budžetima? Najmanje ovih 16 milijardi, za koliko su zakinute opštine kroz transfere. Šta rade danas opštine i gradovi? Opštine i gradovi danas se zadužuju da bi popunile rupe u svojim budžetima ili podižu firmarine, pa tako npr. Kruševac ima preko pola miliona dinara firmarinu za preduzetnike za firme i na taj način se nadomešćuje rupa u lokalnim budžetima ili se diže porez na imovinu građanima ili se podižu neke druge takse. To nije način za zatvaranje lokalnih rupa. Ukoliko se ovaj zakon ne bi usvojio i ukoliko bi ostao da važi sadašnji zakon, ovo je bitno da se zna zbog upoređenja sa analizom Fiskalnog saveta, dakle, gradovi i opštine bi, samo po osnovu poštovanja sadašnjih zakona, sledeće godine trebalo da dobiju 20 milijardi dinara više. To je ono što je istina. Dakle, poštovanjem sadašnjeg zakona, gradovi i opštine u sledećoj godini bi dobili 20 milijardi dinara više nego ove, a kroz ovaj zakon dobiće 43 milijardi dinara više. Dakle, razlika koja se dodaje kroz povećanje učešća poreza na zarade je 23 milijarde dinara, neto. To je efekat suštinski ovog zakona. Zašto? Zato što, i tu Fiskalni savet takođe greši, oni kažu da ne piše u ovom zakonu ništa o rashodnoj strani republičkog budžeta. Nije tačno. Koeficijenti koje smomi dali za umanjenje transfera gradovima iz prve grupe razvijenosti su zapravo intervencija na rashodnoj strani republičkog budžeta. To može jasno da se vidi kroz ovaj zakon. Dakle, mi predlažemo da se transferi velikim gradovima duplo smanje, samo malim opštinama da ostanu isti ili da se povećaju. Drugo, mi smatramo da Republika više ne treba u budžetu za narednu godinu da planira republičke rashode lokalnog karaktera. Kada gradovi i opštine dobiju ovaj novac koji im sada nedostaje, onda nema potrebe da Republika više gradi seoske puteve, da gradi vodovod, kanalizaciju, obdaništa, to će sve same opštine moći da rade i ostavićemo na volju njima da odluče šta im treba, šta je prioritet. Neki kažu – ne znaju oni ljudi u Babušnici ili u Subotici to da urade. To kažu centralisti. Centralisti polaze od toga da Republika sve zna, a da gradovi i opštine ništa ne znaju. To je osnovni problem centralizma. Ako se ne da više novca gradovima i opštinama, oni nikad neće ni doći u poziciju da pokažu šta znaju, a šta ne znaju. Ono što jeste činjenica, stalna konferencija gradova i opština ima jedan dobar predlog koji nije vezan za ovaj zakon. To je da se usvajanjem ovog zakona, kada gradovi dobiju mogućnost da ostvare duplo više od poreza na zarade, vremenom prepusti građanima i opštinama i kontrola u prikupljanju poreza na platu. To znači da lokalne poreske administracije, osim što danas administriraju porez na imovinu, trebalo bi u budućnosti da dobiju nadležnost da kontrolišu i prikupljanje od poreza na zarade, s obzirom da će to biti dominantno lokalni poreski prihod. Takođe, inspekcija rada bi trebalo da pređe jednim delom na lokalni nivo, s obzirom da će gradovi i opštine biti motivisani da kontrolišu da li neko radi na crno, da li se plaćaju porezi, jer, od tog poreza zavisiće lokalni budžet. Dakle, postoji motiv da se poveća naplata lokalnih prihoda. Smatramo da su ovi predlozi Stalne konferencije gradova i opština koji su izneti na Odboru za lokalnu samoupravu dobri i da u onim zakonima koji to regulišu u narednom periodu to treba da se uvaži. Dame i gospodo, ja sam iskoristio priliku da pokušam da obrazložim koje su prednosti predloženog modela o finansiranju lokalne samouprave. Smatram da je ovo dobro, bukvalno za sve gradove i opštine, nezavisno od toga ko je na vlasti. Danas je jedna stranka, sutra će biti druga, i u Republici i na lokalu. To je potpuno normalno. Ali, ovaj zakon daje mogućnost gradovima i opštinama da konačno ne kažu da im Beograd sve uzima, jer to su optužbe koje i ja kao Beograđanin trpim na svakom koraku, jer svi danas, od Kraljeva do Sombora kažu – razvijaju se samo Beograd i Novi Sad. Da li je to tačno? Jeste. Zašto je to tako? Ne verujem da je to tako zato što ljudi koji rade u pokrajini ili Republici to žele. Ali, sistem je pogrešan. Sistem zakonito gura sve ka Beogradu i Novom Sadu. Bez promene sistema, nikakva intervencija u nekim drugim oblastima neće biti moguća. A promena sistema znači najpre usvajanje ovog zakona o finansiranju lokalne samouprave, zatim vraćanje imovine gradovima i opštinama i konačno, u poslednjoj fazi, a to bi trebalo verovatno da bude najlakše, mene čudi zašto je to najteže, direktan izbor gradonačelnika a ne da to bude izbor partijskih centrala u Beogradu. Jer, ne znam čega se plaše šefovi stranaka. Ovde sede neki šefovi stranaka i ja vas pitam – čega se plašite? Zašto ne pustite da građani u Loznici, u Smederevu, u Kučevu, biraju sami svog gradonačelnika? Zašto da ga vi postavljate? Nadam se da ćemo imati konstruktivnu raspravu. Hvala vam na pažnji.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne) Da li žele reč predstavnici odnosno predsednici poslaničkih grupa? Povreda Poslovnika. Ima reč narodni poslanik Čedomir Jovanović. Izvolite.
Gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, smatram da ste bili dužni da u skladu sa članom 27. opomenete predlagača ovog zakona, gospodina Mlađana Dinkića, s obzirom da je uvredio instituciju našeg parlamenta. Fiskalni savet, gospođo Čović, formirali smo kako bi nam pomagao u radu. Potpuno je prihvatljivo za nas različito tumačenje Predloga ovog zakona. Ali, neprihvatljivo je takvo ponižavanje tih ljudi, vređanje i očekivanje da će baš svi u ovom parlamentu na to pristati. Od vas očekujemo da zaštitite elementarni red u današnjoj raspravi, a elementarni red nas obavezuje na poštovanje činjenica i argumentovanu raspravu. Slušali smo 35 minuta predlagača zakona, gde se najmanje bavio činjenicama i argumentima, a najviše neuverljivim insinuacijama koje su potrošili njegovo inače do sada beskrajno samopouzdanje. U ime naših poslanika ovde, a verujem i u ime nekih drugih kolega i koleginica, ja mislim da smo dužni da štitimo Fiskalni savet. U suprotnom vam predlažem da u skladu sa svojim ovlašćenjima na narednoj sednici stavite tačku dnevnog reda – Stavljanje van snage zakona na osnovu koga deluje Fiskalni savet, pa ćemo onda moći ovde, onako kako se to radilo pre, da organizujemo raspravu u kojoj je sve moguće i gde niko nikog ne obavezuje za ono što je uradio i za šta je preuzeo odgovornost. Ne možemo tako da razgovaramo i mi na to ne pristajemo.
Nema povrede člana 27. Pažljivo sam slušala predlagača. On ima svoj stav o izveštaju Fiskalnog saveta i pokušao je to da obrazloži pristojnim jezikom. Pri tome, nebitno je da li ja mislim da je u pravu u svojoj argumentaciji ili nije, ja sam dužna samo da pratim odredbe Poslovnika koje zabranjuju vređanje. Nije prekoračio tu granicu te zato nije ni opomenut. Ono što je izneo u govoru, a što pretpostavljam da je vaša opaska, jeste da Fiskalni savet greši u svom izveštaju i da nije uzeo u obzir sve podatke. To je stav narodnog poslanika, ne predstavlja uvredu nego, nadam se, početak debate. Da li želite da se u danu za glasanje izjasnimo? Izvolite, ima reč narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospođo Čomić, nisam zadovoljan vašim obrazloženjem. Jasno mi je kako se ponašate kao predsedavajući, ali, ukoliko izvršite uvid u stenografske beleške, videćete da je gospodin Dinkić govorio potpuno drugačijim rečnikom od onog koji ste vi ponudili kao interpretaciju. Ne radi se tu o neslaganju sa stavovima Fiskalnog saveta, nego o optužbama da Fiskalni savet obmanjuje parlament. Mi se sa tim ne slažemo.
Za reč "obmanjuje" zaista ćemo konsultovati stenogram. Mislim da je nije upotrebio ali da je izrekao svoj stav o tome da Fiskalni savet greši, to jeste. Ne smatram da je to uradio na uvredljiv način. Sasvim sam sigurna da će se narodni poslanik Mlađan Dinkić izviniti članovima Fiskalnog saveta ako se utvrdi da ima pogrešan stav. Time zaokružujemo raspravu o tome da li je predlagač izrekao uvrede na račun institucije koju je izabrala ova skupština. I Fiskalni savet i druga regulatorna tela imaju pravo na grešku, kao i sva druga ljudska bića. Ali, svi imamo obavezu da se izvinimo ako smatramo da smo izrekli neopravdane optužbe. Narodni poslanik Balint Pastor ima reč. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Dinkiću, u Srbiji postoji običaj da se određenim pravnim aktima daju pridevi. I ova država je imala Sretenjski ustav, pa Oktroisani ustav, pa Vidovdanski ustav, pa sada ima Mitrovdanski ustav. Ovaj predlog zakona bih ja okarakterisao kao predizborni predlog zakona. Pokušaću da obrazložim zbog čega ovo mislim i izneću neke dileme u vezi ovog predloga zakona. Nadam se da ću dobiti neke korisne odgovore na osnovu kojih ćemo mi, do dana za glasanje, moći da formulišemo naš stav vezano za glasanje. Odmah da vam kažem sledeće. Nemojte od nas, gospodine Dinkiću, očekivati da danas kažemo kako ćemo glasati. Mi ćemo sačekati odgovore u vezi naših dilema, u vezi naših pitanja, sačekaćemo da vidimo kakvi i koji amandmani će biti podneti, sačekaćemo kako će izgledati konačna verzija predloga ovoga zakona i najkasnije u Danu za glasanje ćemo odlučiti kako ćemo izjasniti u vezi ovog predloga zakona, a Dan za glasanje će biti, prema našim saznanjima, za oko 10-ak dana. Zbog čega sam ja rekao da postoje dileme i određena pitanja u vezi ovoga predloga zakona? Zbog toga što sam ja pripreme za ovu današnju diskusiju i raspravu počeo time da sam uzeo papir i pokušao sam da napišem koje su, po meni, pozitivne strane a koje su negativne strane ovog predloga zakona. Kao što možete videti, ovaj deo papira gde su negativne strane, dosta je opširniji od ovog prvog dela. Možda ćete vi u današnjoj diskusiji i u danima koji slede nas ubediti da mi pogrešno gledamo na ovu stvar. Da krenemo prvo od ovih pozitivnih strana. Na primer, lokalne samouprave će imati 80% poreza na zarade i to je svakako pozitivno. Tu se postavlja samo jedno pitanje – da li vi znate, a siguran sam da znate, da prema budžetu Republike Srbije i sada važećeg budžeta i prethodnih budžeta 18% od prihoda od poreza na zarade na teritoriji AP Vojvodine pripada AP Vojvodini. To znači da prema ovom predlogu zakona 80% će dobiti lokalne samouprave, 18% će dobiti AP Vojvodina. Ja i ne smem da pomislim na to da vi želite kao regionalista da uzmete srednjem nivou vlasti AP Vojvodini 18% iz budžeta, koliko dobija svih ovih prethodnih godina, ali onda izađe da svega 2% ostaje za Republiku. Kada gledamo samo AP Vojvodinu, nismo ništa čuli o tome kako vi zamišljate održati sadašnji nivo deficita ako vi od Republike uzimate 16%, odnosno ostavljate samo 2%, pošto će 18%, i dalje dobijati, AP Vojvodini iz poreza na zarade. Što se tiče transfera solidarnosti, vi ste rekli da će se grad Beograd odreći od transfera i da će ta sredstva biti preraspoređena lokalnim samoupravama. To je možda tako ali tu postoje dva problema. Prvi je o tome, vi naravno o tome niste govorili, oko 50% zaposlenih ljudi na teritoriji Republike Srbije ima prebivalište na teritoriji grada Beograda. Znači, najveći dobitnik ovog predloga zakona jeste grad Beograd. Mi nismo ništa čuli o tome. Vi ste govorili o tome da je Beograd najrazvijeniji grad, i to je svakako tačno, ali ništa nismo čuli o tome da oko 50% zaposlenih živi na teritoriji grada Beograda i da je zbog toga Beograd na dobitku, ako gledamo ovaj predlog zakona i ovo rešenje. Druga stvar, kada govorimo o solidarnosti, mi smatramo da je solidarnost plemenita osobina i mi jesmo svakako za solidarnost, ali znamo kako je ta solidarnost izgledala prethodnih godina i decenija. Verujte mi, gospodine Dinkiću, ljudi u Vojvodini se naježe kad čuju reč solidarnost. Zbog čega? Zbog toga što su građani AP Vojvodine, izgradili i Kosovo i Metohiju, i Makedoniju, i Crnu Goru i još neke bivše republike članice SFRJ i znamo kako ta solidarnost izgleda. Sa druge strane, godinama slušamo o tome da AP Vojvodina treba da bude solidarna i da treba da prihvatimo realnost da Vojvodina ne dobija svake godine ona sredstva koja bi trebala da dobije na osnovu Ustava iz republičkog budžeta. To su mnogi govorili i većina budžeta prethodnih godina je bio protivustavan što se tiče finansiranja AP Vojvodine. Vi to vrlo dobro znate, bili ste potpredsednik Vlade i ministar za regionalni razvoj i privredu. A prethodni budžeti su bili, kao što ste i vi rekli, i protivzakoniti u odnosu na finansiranje lokalnih samouprava. Vi ste čak rekli, veoma iskreno, maločas, da su lokalne samouprave zakinute za oko 50 milijardi dinara prethodne tri godine. Samo ste zaboravili da kažete ko je tada bio potpredsednik Vlade i ministar za privredu i regionalni razvoj. Zbog toga smatramo da, na prvi pogled solidarnost jeste primamljiva kategorija, nažalost u Srbiji solidarnost ne funkcioniše na način kako bi to funkcionisalo u civilizovanim državama. Sa druge strane, pre samo dve godine, gospodine Dinkiću, marta 2009. godine ste vi govorili da bi Vojvodina trebalo da finansira Koridor 10 na svojoj teritoriji iz budžeta AP Vojvodine i da jedan deo budžetskih izdataka u zdravstvu, prosveti, socijalnim institucijama isto tako treba da finansira AP Vojvodina, tako da nema svoje izvorne prihode i nema svoju imovinu, kao što nemaju ni lokalne samouprave danas svoju imovinu. Srbija je jedina država u Evropi u kojoj regioni, odnosno AP nemaju svoju imovinu. Pitam se ja, kako je Vojvodina treba da gradi auto-put na svojoj teritoriji, doduše, vi ste rekli da bi trebalo da radi iz tih 200 miliona koje je Vojvodina trebalo da dobije iz prodajne cene NIS, a kao što vrlo dobro znate, a bili ste potpredsednik Vlade, Vojvodina je dobila samo 50 posto od sredstava koje je trebalo da dobije, iz prodajne cene NIS, a 40 još uvek nije dobila, pošto je to predviđeno Zakonom o budžetu RS za 2009. godinu. Znači, 40 posto prodajne cene NIS, Vojvodina do dana današnjeg nije dobila, a ta stavka postoji u republičkom budžetu za 2009. godinu. Niste govorili ni o tome koje će obaveze imati lokalne samouprave nove u sledećem periodu. Ne mislim da bi se moglo to desiti na osnovu ovog zakona, ali mi ne znamo, da li će biti takvih predloga sledećih meseci i sledećih godina, a znamo iz iskustva da ukoliko Vojvodina dobije nešto više sredstava, odnosno onoliko koliko minimalno treba da dobije po Ustavu RS, onda kreću priče, evo sad vi finansirajte sve na svojoj teritoriji, a vi ste isto govorili 2009.i malopre sam o tome govorio. Mi za razliku od vas, mislimo da treba povećati nadležnosti lokalnih samouprava opština i gradova, ali naravno na način da lokalne samouprave dobijaju i adekvatna sredstva za vršenje tih novih nadležnosti. Ja ne mislim, za razliku od vas, da je prirodno da Republika bude osnivač osnovnih škola na svojoj teritoriji. Ne mislim da je to prirodno i ne mislim da je to u skladu sa nekakvim evropskim standardima. Da kažem još nešto u vezi toga, nije prirodno da osnivač srednjih škola na teritoriji AP Vojvodine bude AP Vojvodina, a osnivač svih osnovnih škola na teritoriji Srbije bude Republika Srbija. To, jednostavno nije prirodno i mi u ovom trenutku ne znamo koje obaveze i odgovornosti će ići zajedno sa nešto većim prihodima, da li će neka ovlašćenja postati obaveze, da li ćemo mi sledećih godina slušati priče o tome, evo dobili ste više sredstava, pa se sada snalazite. Vi ste rekli, gospodine Dinkiću, da republika neće finansirati izgradnju seoskih puteva i nekih infrastrukturnih projekata na teritoriji opština i gradova u Republici Srbiji. To vrlo lepo zvuči, ali ne mislim da su lokalne samouprave, jedinice lokalne samouprave saglasne sa tim, da cena nešto većih prihoda bude ta da republika ništa ne finansira iz infrastrukturalnihprojekata na teritoriji tih opština i gradova. To bi bilo kao kada biste rekli detetu, evo imaš džeparac, pa se snalazi, neću ti plaćati školovanje, neću ti kupovati udžbenike, neću ti plaćati stipendiju, neću ti plaćati zakup stana na studijama, evo imaš džeparac, pa se snalazi. Mislim da je to pogrešan način gledanja na stvari i da jedinice lokalne samouprave,pokazati, neće moći iz ovih većih prihoda i mi ne sporimo da će sve lokalne samouprave imati više prihoda i neće ti prihodi biti dovoljni da jedinice lokalne samouprave samostalno grade sve na svojim teritorijama. Niste nas uverili što se tiče deficita koji će se naći u republičkom budžetu. U vezi deficita bih vam želeo savetovati da, ukoliko mislite da članovi Fiskalnog saveta ne obavljaju svoje obaveze, svoje nadležnosti dovoljno stručno, onda pokrenete postupak za smenu tih ljudi. U Fiskalnom savetu treba da sede visoko moralni ljudi i visoko stručni ljudi. Ukoliko vi smatrate da ti ljudi nisu takvi, onda imate svaki osnov da pokrenete postupak za smenu tih ljudi. Kad smo već kod deficita, vi znate vrlo dobro da je pre samo nekoliko dana bio protest poljoprivrednika u Srbiji. Namerno kažem u Srbiji a ne samo u Vojvodini, jer su protestvovali i izvan AP Vojvodine na teritoriji Republike Srbije.Ti ratari su dobili objašnjenje da će, doduše, dobiti subvencije do 100 hektara, ali ove godine samo do 30 hektara, a ostali deo u januaru sledeće godine, jer bi isplata svih tih subvencija do 100 hektara značila povećanje deficita koje Republika ne može da izdrži. Kako je onda moguće da ratari nisu mogli ove godine da dobiju sve što im pripada po uredbi Vlade, a što se tiče ovog predloga zakona nije problem što će se povećati deficit? Isto tako kada smo kod deficita, mi ne znamo kako bi ovaj predlog zakona ugrozio i da li bi, ali ja verujem da bi, ovaj predlog zakona i ovaj zakon, ako se izglasa u ovoj formi, ugrozio bi buduće budžete AP Vojvodine. Vi vrlo dobro znate kakve muke mučimo svakog decembra kada treba da se usvaja budžet Republike. Vi vrlo dobro znate kako je teško obezbediti,nažalost, u ovoj državi poštovanje Ustava. Vrlo dobro znate da je vrlo teško da se uvek poziva na solidarnost, uvek se poziva na deficit i ukoliko se deficit Republike poveća sa nekoliko desetina milijardi dinara bojim se da u decembru ove godine nećemo moći da obezbedimo poštovanje Ustava i da će AP Vojvodina biti najveći gubitnik ovog predloga zakona. Kao što sam malo pre rekao, Beograd će biti najveći dobitnik ovog predloga zakona. U vezi finansiranja Vojvodine, vi ste podneli u proceduru još jedan predlog zakona, a to je zakon o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu, kojim predviđate da se AP Vojvodini uzme 30% od onih sredstava koje po sada važećem zakonu Vojvodina dobija. To u ovoj godini znači milijardu i četiristo miliona dinara manje za finansiranje AP Vojvodine. Kada znamo da je u ovoj državi ustavna odredba o tome da Vojvodina treba da dobija najmanje 7%, s tim da tri sedmine idu na kapitalne investicije na teritoriji Vojvodine, svaki dinar znači. Vi predlažete da se Vojvodini uzme milijarda i četiristo miliona dinara. Maločas ste govorili o tome da Pokrajina može da radi projekte, mislili ste na AP Vojvodinu. Ne znam da li znate, trebali bi da znate, pošto ste do pre tri meseca bili potpredsednik Vlade i ministar privrede i regionalnog razvoja, da je Fond za kapitalne investicije AP Vojvodine trebalo da do sada iz Republičkog budžeta dobije tri milijarde i 600 miliona dinara, 3,6 milijardi dinara, od devet milijardi, koliko je predviđeno za čitavu godinu. Ne znam da li znate podatak da je Vojvodina od tih 3,6 milijardi dinara, koliko je i trebala da dobije, do kraja maja dobila svega 600 miliona, znači 0,6 milijardi dinara. Kako na ovaj način Vojvodina da finansira projekte? Kako da održimo u životu građevinske firme koje su uložile svoja sredstva i sada su na granici bankrota, a ima takvih građevinskih firmi, nažalost, u Vojvodini više desetina? Kako mi onda možemo da govorimo o fiskalnoj decentralizaciji, o regionalizaciji, kada Republika ne poštuje budžet koji je izglasan pre samo pet meseci u ovom visokom domu? Kao što sam rekao na početku, mi ćemo saslušati vaše argumente veoma pažljivo. Čekamo odgovore, između ostalih, i na ova pitanja, koja sam ja malo pre spomenuo, odnosno postavio. U danu za glasanje ćemo odlučiti da li su vaši argumenti uverljivi. Na kraju bih samo želeo da kažem da se Savez vojvođanskih Mađara od svog osnivanja zalaže za decentralizaciju i regionalizaciju, za jačanje i opština i gradova i autonomne pokrajine i mesnih zajednica. Ne bih voleo kada bih još jednom morao da čujem to da oni koji imaju određene argumente i koji imaju određene dileme u vezi predloga ovog zakona su centralisti. Izvinite, ali ja sebe ne doživljavam kao centralistu, ja našu stranku ne doživljavam kao centralističku stranku, ali mislim da se decentralizacijom treba baviti ozbiljno, ne u predizborne svrhe, i da treba razmišljati malo unapred i treba razmišljati o tome kako će izgledati deficit Republike, kako će se poštovati Ustav, kako će se obezbediti Vojvodini ono što joj pripada po Ustavu i kako će lokalne samouprave moći da žive i da prežive u sledećem periodu, kada znamo da ova država, odnosno Vlada krši svoje zakone, i Zakon o budžetu i Zakon o lokalnoj samoupravi, i sve to, nažalost, u ovoj državi treba uzeti u obzir. Hvala.
Reč ima predstavnik predlagača, Mlađan Dinkić.
Hvala na ovim pitanjima i pokušaću da na njih odgovorim. Najpre, što se tiče finansiranja Pokrajine, kao što se ni sadašnji Zakon o finansiranju lokalne samouprave ne bavi finansiranjem Vojvodine, ne bavi se ni ovaj zakon, jer mu tu nije mesto. Nažalost, Srbija ima samo jedan formalni region danas, to je AP Vojvodina. Kada bi imala više, sigurno bi trebalo da imamo sistemski zakon koji reguliše finansiranje regiona. To je jedna stvar. Dakle, mi se ovde ne bavimo time i tome nije mesto u ovom zakonu. Mislim da je loše za Vojvodinu da se učešće Republike ili prihodi Vojvodine određuju svake godine Zakonom o budžetu. Tu ne postoji nikakva izvesnost onda u prihodima. Tačno je da je taj procenat od 18% uspostavljen i godinama važi, ali on može sutra da se promeni. Vi ste tu u pravu, može da se promeni ukoliko neko ko radi Zakon o budžetu, a to su ministri finansija, predloži drugačije. Mislim da treba napraviti jednog trenutka i Zakon o finansiranju, ne samo Vojvodine, nego kada se uspostave drugi regioni o finansiranju regiona, kao što sada imamo Zakon o finansiranju lokalne samouprave. Sada bih ukazao na nešto u čemu ste prosto možda prevideli, a možda pogrešili. Naime, nije tačno da ova solidarnost može čak i teorijski da ide na štetu Vojvodine, jer jedino je Beograd lokalna samouprava koja više neće dobijati republičke transfere i upravu taj novac je osnova za transfer solidarnosti. Dakle, nema ni teorijske šanse da ma ko iz Vojvodine plaća tu solidarnost, ta dilema je prosto pogrešna. Takođe, gradonačelnik Beograda, gospodin Đilas, predložio je amandmanom, koji mi hoćemo da prihvatimo, da se Beogradu smanji učešće u poreznost zarade na 70%, tako da jedino Beograd ima 70% od poreza na zarade, a svi ostali 80% od poreza na zarade. U tom slučaju grad Beograd bi sledeće godine imao veći gradski budžet za 11%, dok bi sve druge lokalne samouprave, bukvalno sve, imale više od toga. Crna Trava, već sam dao primer, 127% uvećanje budžeta. Nema nikakve bojazni i nije tačno da ovim zakonom ponovo Beograd dobija. Najmanje povećanje budžeta, zapravo imao bi Beograd, jer se odriče Republičkog transfera ima niži procenat od poreza na zarade koje mu ostaju u odnosu na druge. Sada jedna ključna stvar i pitanje, kao što je tačno da su danas brojni gradovi i opštine u unutrašnjosti Srbije ugroženi zato što Republika suštinski sve privlači sebi, a ne ostavlja dovoljno njima, tako mislim da je takva situacija i u Vojvodini. Mislim da gradovi i opštine u Vojvodini da njih treba jačati. Pokrajina trenutno, slažem se da nema dovoljno sredstava da isfinansira ono što joj po Ustavu pripada, ali nije tako slaba, kao što su slabi gradovi i opštine u Vojvodini. Dakle, mi, pre svega, mislimo da treba ojačati gradove i opštine u čitavoj Srbiji, pa u Vojvodini, takođe, a onda videti šta je ono što gradovi i opštine u Vojvodini mogu sami da urade i za šta im nije potrebna pomoć pokrajine, a šta je ono što ne mogu sami da urade i za šta treba da pokrajina pomaže. Mislim da nije dobro da danas Fond za kapitalna ulaganja ne radi samo regionalne projekte ili neke važne lokalne projekte, nego radi čak i projekte poput, daću primer opštine gde je vaš gradonačelnik u Bečeju – krečenje plafona na lokalnoj biblioteci. Mislim da je lokalna biblioteka važna, ali kada bi Bečej imao sam više novca ne bi trebalo to da mu radi Fond za kapitalna ulaganja, i mi upravo to predlažemo, da Bečej, Sombor, Zrenjanin, Kikinda, Sremska Mitrovica, dobiju veće lokalne budžete, da manje zavise ne samo od Republike nego, bogami, i od pokrajine. Smatramo da ne treba decentralizaciju zaustaviti samo na decentralizaciju Republike, treba uraditi i decentralizaciju pokrajine. Mi imamo i centralizovanu pokrajinu. Nisam siguran da li pokrajina u ovom trenutku jednakim kvalitetom zadovoljava potrebe svih građana Vojvodine. U tom smislu, ne mogu da se složim sa vašim argumentom da bi Zakon o poljoprivrednom zemljištu oštetio Vojvođane, jer je tačno da bi 100%, ako bi se taj zakon prihvatio, od prihoda od zakupa državno poljoprivrednog zemljišta ostao opštinama, time bi dobili i Sečanj i Sombor, i Subotica, i Kanjiža, sve opštine bi time dobile. Da li bi se tu umanjimo pokrajinski budžet po tom osnovu? Bih, ali mislim da je to dobro. Bolje da opštine dobiju više novca i da same urade neke lokalne stvari, a da onda pokrajina radi samo regionalne projekte i one lokalne projekte koje opštine ne mogu same. Dakle, mislim da našu zemlju treba graditi od dole, od baze, mesne zajednice, opštine, ka vrhu, a ne obrnuto. Naravno da se tu sada postavlja pitanje gledanja na svet, to jeste filozofija, šta je ovde važno, šta nije? Neko smatra da je najvažnija Republika, pa pokrajina, pa lokali. Mi smatramo da su najvažnije opštine, pa onda pokrajina, pa onda Republika. Smatramo da Republika treba da radi ono što je njen posao, odbrana, bezbednost, tj. fiskalna nacionalna politika, monetarna politika, socijalna zaštita, penzije i sve ostalo. Mi smo protiv toga da se opštinama daju nove nadležnosti, osim ovih koje sada predlaže Stalna konferencija gradova i opština u domenu kontrole prikupljanja poreza na zarade i kontrole inspekcije rada. Dakle, te dve nadležnosti prirodno treba da se povećaju, jer ako već ima nadležnosti na porez na plate, opština treba da ima mogućnosti da kontroliše njihovu naplatu. Naravno, spreman sam, kao šef poslaničkog kluba Ujedinjenih regiona Srbije, da sa vama, Savezom Vojvođanskih Mađara u narednim danima razgovaram i detaljnije o ovome i da odgovorim na dileme. Mislim da treba napraviti funkcionalan sistem, da gradovi i opštine imaju dovoljno novca da rade lokalne projekte, da pokrajina može da im pomogne da uradi ono što oni ne mogu da urade sami, a da se, pre svega, fokusira na regionalne projekte, a da Republika radi isključivo nacionalne projekte i regionalne u onim regionima koji nemaju sada sopstvene prihode, a to su svi ostali osim Vojvodine u ovom trenutku. Hvala.
Narodni poslanik Balint Pastor će imati pravo na repliku. Narodni poslanik Aleksandar Martinović želi da govori o povredi Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Mlađan Dinkić je povredio član 107. Poslovnika Narodne skupštine i to najmanje na dva načina. Ako sam ga dobro razumeo i ako sam dobro čuo on je rekao da u Republici Srbiji postoji samo jedna Autonomna pokrajina Vojvodina. Želim da ga obavestim da, prema Ustavu, postoji Autonomna pokrajina Kosovo i Metohija. Drugo, vređanje dostojanstva Narodne skupštine je upravo današnja sednica. Ovaj predlog zakona treba da predstavlja neku oproštajnicu od grehova za gospodina Mlađana Dinkića, da neko ko 10 godina kreira sistem u ovoj državi, sistem vlasti, sistem vlasti u lokalnoj samoupravi i sistem finansiranja, kritikuje taj isti sistem. Izvinite, gospodine Dinkiću, pa vi od 2000. godine učestvujete i to na ključnim državnim funkcijama u vođenju ove države. Kažetene treba da se u Bečeju kreči biblioteka, nego da se podiže privreda. Izvinite "Fadip" Bečej je u stečaju. Ko je za to odgovoran? Je li odgovorna republička Vlada u kojoj vi sedite ili neko drugi? Ovo je nezabeleženo u parlamentarnoj praksi, da neko ko je 10 godina na vlasti kritikuje tu istu vlast i poziva nas da promenimo sistem, neko ko je taj sistem kreirao, neko koje 10 godina učestvovao u uništavanju i države i pokrajine i lokalne samouprave, sad nam predlaže jedan smešan zakončić od 10 članova gde ostaje ista nadležnost lokalne samouprave, ista nadležnost Republike Srbije, a navodno se traži da ostane više para. Izvinite to ne postoji ni u jednoj civilizovanoj i demokratskoj državi, da se ne zna da li je jedna partija, vladajuća partija ili opoziciona? Ovde se postavlja jedno prethodno pitanje – ko je vlast u Srbiji, a ko je opozicija? Rasprava o ovom zakončiću od 10 članova je smešna dok ne dobijemo odgovor na ta pitanja.
Nema povrede člana 107. Član 107. ne može da prekrši narodni poslanik, kao što dobro znate, nego možete da kažete da je predsedavajući prekršio ili prekršila član Poslovnika. Niste prekinuti tokom pokušaja obrazloženja, ali molim sve narodne poslanike, koji imaju nameru da dobijaju reč tako što koriste, odnosno zloupotrebljavaju pravo da se dobije reč o povredi Poslovnika, da to ne čine i da će svi narodni poslanici imati prostora za replike, za međusobna objašnjavanja i da nema nikakve potrebe da se zloupotrebljava pravo da se dobije reč da se govori o povredi Poslovnika. Nisam vas prekinula, ali sam očekivala da uočite šta bi moglo da bude u govoru narodnog poslanika i bivšeg potpredsednika Vlade razlog da se opomene, ali pošto to niste učinili, onda ništa. Narodni poslanik Aleksandar Martinović želi ponovo da govori o povredi Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo Čomić, ako dozvolite, citiraću član 107. u vezi vašeg tumačenja da samo vi, kao predsedavajuća, možete da povredite Poslovnik…
Narodni poslaniče, čitate pogrešan član. Treba da čitate član koji vam daje pravo da dobijete reč.
Dakle, član 27. a u vezi člana 107. Mislim da se pravničkim jezikom to tako kaže.
Molim vas, ako hoćete da govorite o pravu da se govori o povredi Poslovnika, da citirate član kojim se dobija to pravo.
Dakle, član 27. ste povredili, koji je vezan za član 107.
Nije član 107, drugi član objašnjava kako predsedavajući povredi Poslovnik, pa vas molim da čitate taj član.
Dakle: "Govornik na sednici Narodne skupštine je dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine." Iz ove odredbe Poslovnika sam izvukao zaključak da je gospodin Dinkić svojim izlaganjem povredio Poslovnik.
Narodni poslaničke, član 103. je osnov po kojem se dobija reč. Zahvaljujem. Narodni poslanik Balint Pastor ima pravo na repliku. Izvolite.
Gospodine Dinkiću vi ste malopre rekli da je pitanje filozofije i ukusa koji nivo vlasti je za koju političku stranku najbitnija i vi ste rekli da se vi prvenstveno zalažete za što jače lokalne samouprave opšte i gradove. Mi se, gospodine Dinkiću zalažemo za poštovanje Ustava. Kao što znate, u Ustavu Republike Srbije je predviđeno koliko APV sa koliko sredstava treba da raspolaže, a taj isti Ustav definiše i strukturu tih sredstava. Sve dok nema zakona o izvornim prihodima APV ili o finansiranju APV, nažalost, AP je prinuđena da, odnosno AP može da računa samo na ona sredstava koja dobija ili ne dobija iz republičkog budžeta, uz neke izvorne prihode koji su stvarno minimalni. Sa druga strane, kada već govorimo o Ustavu, vi gospodine Dinkiću ovu vladu podržavate zbog toga što ona ovu državu vodi ka Evropskoj uniji. Mi isto tako zbog toga podržavamo ovu vladu i nema razlike između vas i nas po ovom pitanju. Znate veoma dobro da jedna država koja ne poštuje sopstveni ustav nema šta da traži u EU. Ustavnost je kamen temeljac EU i zbog toga mi ne možemo podržati zakon koji može da dovede do toga da se Ustav ne poštuje, da Vojvodina ne dobije ona sredstva koja joj pripadaju… (Predsedavajuća: Dva minuta.) … samo da završim rečenicu, molim vas. Ovaj zakon, bez obzira što se ne bavi Vojvodinom, tu opasnost o sebi latentno, nažalost, sadrži. Hvala.
Zahvaljujem. Predstavnik predlagača Mlađan Dinkić je bio registrovan. Vi imate pravo da dobijete reč. Da li ste želeli reč? Samo vas molim da se registrujete u elektronski sistem. Izvolite.
Samo kratko. Dakle, sve vojvođanske opštine, kao i sve druge opštine u Srbiji ovim zakonom dobijaju mnogo više. Dakle, ne postoji opasnost da bilo koja opština u Vojvodini bila zakinuta i ukupno je taj dobitak prilično velik. Druga stvar, zaista želim da kažem svim narodnim poslanicima, ovo što sada kritikujem nije kritika ove vlade, nije kritika prošle vlade, ovo je kritika sistema koji nije promenjen. Ovaj sistem nije uspostavila prošla vlada, ova vlada, ovaj sistem postoji gotovo od 1945. godine do danas u Srbiji, od 90-e sigurno. Ovo je kritika činjenice da sistem nije promenjen. Ako želite da me pitate da li osećam deo odgovornosti, jer kao i vi u poslednjih 20 godina jesam bio deo vladajućih koalicija, a svi ste vi bili, osećam i mislim da treba sistem promeniti. Bolje da je bio promenjen ranije. Ako nije ranije promenjen, hajde da ga sada menjamo zajedno. Dakle, ovonije kritika postojećoj vladi, prethodnoj vladi, ovo je kritika sistema centralističkog koji suštinski omogućava da siromašni postanu još siromašniji, a bogati još bogatiji. To ne zavisi ni od jedne političke partije koja je na vlasti. Ko god da dođe sutra na vlast, ako se ne promeni sistem i dalje će Sećanj, Žitorađa, Blace da budu sve siromašniji i siromašniji. Samo promena sistema može to da zaustavi i onda neće biti toliko važno ko je na vlasti. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Pastor Balint. Da li ste za to registrovani? (Da.) Narodni poslanik Ivan Andrić, takođe ćete imati pravo na repliku. Molim vas da svi zajedno učestvujemo u razmeni argumenata i u mišljenju i da se vreme koje je namenjeno za razmenu takve vrste, dakle, kada bilo koji poslanik želi da odgovori predlagaču koristi kao pravo na repliku. Tako je jednostavnije meni da vodim sednicu, a nadam se i vama da zajedno razjasnimo svima onima zbog kojih svi zajedno sedimo ovde šta je razlika u argumentima. Balint Pastor, pa Ivan Andrić, pravo na repliku.
Gospodine Dinkiću, mnogo bolje od mene znate da su lokalne samouprave - lokalne samouprave, a da je AP – AP. Niko ne spori da će sve lokalne samouprave imati više sredstava po ovom predlogu zakona, to sam nedvosmisleno rekao. Ali, postoji i garancija za finansiranje APV i to je jedna ustavna garancija koja je na takav način predviđena Ustavom i to jedna država koja želi da postane članica EU jednostavno treba i mora da poštuje. Još toliko da kažem povodom ovog pitanja, mi se zalažemo i za decentralizaciju opština i gradova, zalažemo se za jače mesne zajednice i isto tako se zalažemo za jaču AP unutar Srbije, ali, još jedanput da kažem, smatramo da po ovom predlogu zakona postoji opasnost da Vojvodina kao AP ne dobije ona sredstva koja treba da dobije na osnovu Ustava Republike Srbije. Možemo glasati za ovaj predlog isključivo ako možemo biti sigurni da Vojvodina kao APV neće biti zakinuta sa jedne strane, a sa druge strane republička Vlada i sve buduće republičke vlade neće biti onemogućene da poštuju član 184. Ustava Republike Srbije koji reguliše način finansiranja APV. Isto tako, nije mi jasno zašto niste predložili zakon o finansiranju APV kada ste već predložili čitav set zakona iz oblasti decentralizacije.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Ivan Andrić, dva minuta, replika.
Ovo može da izgleda zanimljivo sa strane, ta prepirka između članova vladajuće koalicije, ali za nas je uvredljivo da prisustvujemo ovom pokušaju u kome želi da se transferiše odgovornost za nešto što je urađeno. Ja nisam odgovora za to kao narodni poslanik zato što je na primer direktan izbor gradonačelnika ukinut 2007. godine. Ukinula je vlada u kojoj ste bili vi. Znači, nemojte da nam govorite da je zajednička odgovornost. Ja nisam deo vladajuće koalicije koja jedinicama lokalne samouprave nije dala 50 milijardi. Glasao sam uvek protiv toga. Vi ste deo te vladajuće koalicije, vi niste dali taj novac. Pokušaj da se promeni ime stranke, ne samo vaše, nego i Rasima Ljajića, da bi se izbegla odgovornost i da to bude jedini put da se na izborima pobedi, uz podršku DS, za nas su oni najkrivlji, je legitiman pokušaj, to je politika, ali nemojte doći i vređati nas govoreći da smo svi mi odgovorni. Ne, mi nismo odgovorni. Vlada, čiji ste vi sastavni deo, nije dala novac lokalnim samoupravama. Svega ovoga ne bi bilo da ste dali taj novac. Ovo nije zakon o decentralizaciji, ovo je zakon kojim vi, pošto ne možete svoj dug da vratite, a plašite izbora koji su pred nama, zakidate od nekog drugog da biste dug koji ste vi napravili vratili. To je suština. Sve dok raspravljamo o takvim argumentima, možemo da raspravljamo i da vidimo da li je to tačno ili nije i u kojoj meri, ali mi nismo centralisti. Predsedavajuća dopušta da su oni koji su protiv ovog zakona nisu centralisti, kao što ni Francuzi nisu centralisti. Mi se zalažemo protiv lošeg rešenja. To ste vi rekli, da je Francuska centralistička zemlja. Svi greše, samo je nemoguće da vi pogrešite, i Fiskalni savet i MMF i Francuska, svi greše, samo vi ne grešite.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Čedomir Jovanović je prijavljen. Želi da koristi svoje pravo kao predsednik poslaničke grupe.
Gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, hajde da pokušamo gospodine Dinkiću da vodimo ovaj razgovor tako što ćemo govoriti jezikom činjenica i argumenata i biti otvoreni. Jedino tako možemo da razgovaramo sa vama. Prvo, hajde da krenemo od onoga što je pozitivno u svemu. Energija koju ulažete nastojeći da po svommišljenju afirmišete jedan važan politički problem je za respekt. Bez vas verovatno bi naša stranka morala da sačeka da dođe na vlast kako bi se otvorilo pitanje decentralizacije u Srbiji. Ovako smo sada u situaciji da o tome ozbiljno razgovaramo. Problem je što mi želimo ozbiljan razgovor, u ponižavajućoj atmosferi, i što ste vi i svoju ličnu energiju, ali i energiju društva, koju merite sa 500.000 potpisa koje ste dobili, zloupotrebili i potpuno dezavuisali kroz Predlog zakona o kojem danas razgovaramo. Niste za toisključivi krivac. Smatramo da tako nešto ne bi bilo moguće da na to nije pristala vladajuća koalicija i to ne neka vladajuća koalicija bez imena i prezimena, nego Tadić, Čanak, Pastor, Ljajić, Drašković, Dačić, Ugljanin, naravno Dragan Marković, Veroljub Stevanović i PUPS, Krkobabić. Oni su odlučili da vama na kraju svog mandata, kupujući nedelje i mesece do izbora, žrtvuju javne finansije, užasno opterete privredu i kompromituju jednu od najvažnijih ideja bez koje mi ne možemo da promenimo društvo, a to je ideja reforme države. Gospodine Dinkiću, nigde nećemo stići ako se Srbija bude pravila, a onakva je kako ste je opisali, jadna, siromašna, ponižena, ako se ona bude pravila u petosatnoj raspravi u kojoj će većina da ćuti, a vi da polemišete sa nekoliko poslanika opozicije. Sa zadovoljstvom sam pristao sa vama da razgovaram kada ste to od mene tražili i svakom članu naše stranke rekao da treba da podržimo vašu borbu za decentralizaciju zemlje. Uopšte nam nije bilo važno to što je rekao, recimo, naš gradonačelnik Novog Bečeja, komentarišući vašu posetu uz rečenicu da kucate na otvorena vrata, ali sam vas isto tako zamolio, gospodine Dinkiću, da unutar svoje vladajuće koalicije pronađete podršku za tako nešto da bi onda zajedno kroz institucije ove zemlje koje još uvek postoje došli do kvalitetnog rešenja i organizacije zemlje koja će nam omogućiti da počnemo da rešavamo užasne probleme. Umesto svega toga, dobili smo vaše stavove o predsedniku Stalne konferencije gradova i opština Srbije, koja ima tradiciju 60 godina, koje ovde ne želim da ponovim jer su uvredljivi i to ne može da bude politički jezik jedne normalne, demokratske Srbije, jezik ličnih uvreda upućenih gradonačelniku Paraćina. Nakon toga, jezik uvreda upućen predstavnicima Fiskalnog saveta koji su vaše rešenje samo kritikovali i ništa više. Poslednji put ste samostalno na izborima nastupali uz slogan "Stručnost pre politike", a danas umesto argumentovanog odgovora na argumentovanu kritiku bacate prašinu u oči ovom narodu stavom da to govore tamo neke akademske ličnosti. Pa, ko treba da raspravlja o fiskalnoj decentralizaciji, đilkoši sa ulice ili oni koji su se školovali čitavog života za taj posao? Šta se dešava sa Komisijom za finansiranje lokalne samouprave koja postoji pri Vladi Republike Srbije? Ni ona se o tome nije izjasnila, ni Odbor za ustavna pitanja. Evo nas sada ovde u raspravi u kojoj treba da govorimo o 10 članova Zakona o fiskalnoj decentralizaciji. Šta je ono što smo od vas čuli tokom 35 minuta dok ste govorili? Zanemarimo statistiku, videli smo da zapravo ne razumete prošlost ove zemlje ili je pogrešno tragično tumačite. Bio bih srećan kada bi u mandatu buduće Vlade lokalne samouprave ostvarile onaj stepen prava, sloboda i odgovornosti koji su imale u toj jednopartijskoj državi do 1991. godine ili 1989. godine, kada je stupio na snagu novi Ustav. Gospodine Dinkiću, tada su opštine birale prvog čoveka policije, prvog čoveka zdravstvenog centra, predsednika suda. Tada su opštine imale pravo na međunarodno vođenje međunarodne politike. Tada su konačno imale pravo od koga su bežale, a koje ih je obavezivalo da, recimo, organizuju teritorijalnu zaštitu i kupuju oružje i plaćaju rezervni sastav, pravo na svoje objektivno lokalno informisanje i da ne nabrajam,o dalje. Ako govorimo o ovom trenutku, gospodine Dinkiću, ni jedan argument nije održiv u vašem obrazlaganju zakona za koji tražite podršku. Prvo, vrlo jasno od vas tražimo da nam kažete gde je taj novac koji će se proslediti opštinama? Mi smo u ovu godinu ušli sa prihvaćenim minusom od 1.400.000.000 evra. U narednu godinu, tu je Fiskalni savet u pravu, a ne vi, moramo ući sa manjim budžetskim deficitom od onog sa kojim smo ušli u ovu zbog toga što smo se tako nešto dogovorili sa MMF, koji vas takođe kritikuje, a vi te kritike olako odbacujete, kao da MMF od Srbije traži novac a ne Srbija od MMF. Antagonizujete bez ikakvog razloga siromašne opštine sa onim opštinama koje su navodno bogate. Nije tačno da je gradonačelnik Dragan Đilas podneo bilo kakav amandman ovde u Skupštini na zakon, kojim on galantno lišava Beograd 10% novca koji bi dobio po osnovu poreza na zarade, u ime siromašnih opština. To je mogao samo da uradi zamenik predsednika DS, jer smo mi stranka koja pruža većinu njegovoj vlasti u Beogradu i ne bi nam palo na pamet da gradu, koji je u ovom trenutku dužan 590 miliona evra, koji se juče zadužio 30 miliona evra jer ne može ništa da uradi, oduzmemo ta sredstva. Hajde da vratimo stvari u politiku iz demagogije u koju se vi previše dugo zadržavate. Zašto je za nas važna decentralizacija? Zato što bez efikasne decentralizacije nema modernizacije zemlje. Vi ste svojim projektom, koji je održiv kao što je bila održiva i ona vaša lepa želja i plan o 1.000 evra za jednu akciju javnog preduzeća, najveća pretnja za taj naš plan modernizacije zemlje i reći ću vam zbog čega. Zbog toga što je nacionalnu demagogiju, koja je pojela prethodnih 20 godina ovog društva, u međuvremenu zamenila socijalna demagogija, a vi toj socijalnoj demagogiji i demagozima danas dajete sve neophodne argumente za kompromitovanje i organizaciju države bez koje ova Srbija, kakva je takva je, ne može da se promeni na bolje. Gospodine Dinkiću, da li ste makar jedan zakon izvukli iz tih naših zajedničkih 12 godina političkog delovanja u kojem se, po pravilu, nismo slagali u ključnim pitanjima? Po pravilu, na kraju ste bili ti koji su okretali glavu od poražavajućih efekata politike na kojoj ste insistirali. Od 1999. godine i onog skandaloznog mitinga koji smo organizovali krajem avgusta meseca kako bi se promovisala neka nestranačka Vlada, jer ste tako nešto zamislili, preko projekta na kome ste insistirali kroz dvogodišnji konflikt sa našom Vladom u periodu mandata Zorana Đinđića, kroz rušenje Vlade Zorana Đinđića, da bi onda od 2004. godine do danas čitavim nizom političkih poteza koje ste povukli potpuno kompromitovali ideju reforme ove zemlje. Kako možemo da modernizujemo zemlju na ovakav način? Ako govorimo o efektima vaših zakona prvo je jasno da će se 43 milijarde, jer je to onaj procenat od 80 milijardi, koliko se ostvaruje u jednoj godini na osnovu poreza na zarade, da će se prebaciti na nivo lokalnih samouprava. Sa koje pozicije, gospodine Dinkiću? Pa, iz republičke kase, one kase u kojoj već imamo minus od milijardu i četristo miliona evra. Tačno je da to može da se uradi, ali tako nešto treba da prate i obaveze ili možda mislite da ćete da prebacite sa pozicije na kojima novca nema, neki novac koji ćete pronaći ko zna gde i ko zna kako, verovatno kroz zaduživanja koja su planirana i očekivana u septembru mesecu, nove kredite države da prebacite na nivo lokalne samouprave neki novac do izbora, a da pri tom Republika i dalje bude jednako obavezna prema tim lokalnim samoupravama? To je neodrživo i to vrlo dobro znate. U pravu je i Fiskalni savet i u pravu je MMF kada ovom parlamentu skreću pažnju na činjenicu da će time deficit, koji u ovom trenutku probija dogovoreni deficit za narednu godinu za 20%, a dogovoreno je 3,1 ili 3,2, da će biti povećan za 2,5 poena, za 60% zbog toga što, gospodine Dinkiću, u narednoj godini treba da smanjujemo javnu potrošnju, treba da smanjujemo subvencije sa 0,8 na 0,3, govorim o privredi, treba da smanjujemo stimulisane kamate i subvencionisane kredite. Vi gladnoj Srbiji obećavate novac. Moramo da pokušamo sve to da stavimo u neki sistem. Ako govorimo o decentralizaciji, vaš najveći doprinos decentralizaciji u ovom trenutku može biti povlačenje ovog zakona. Prestanak kompromitacije jedne velike ideje. Gospodine Dinkiću, u svakom poslu, pa i u poslu organizovanja vlasti, novac je posledica neke aktivnosti. Omogućite opštinama i gradovima, kao vladajuća koalicija, veći stepen prava i jasno definisane obaveze. Nemojte da nudite milostinju onima koji su žrtve politike koja se vodila prethodnih godina. Dajte im prava i obaveze. Dozvolite Čačanima, Valjevcima, Kragujevčanima pravo da naprave gimnazije kao što su imali pre 150 godina, pa ćete biti najbolji u Srbiji. Dozvolite ljudima da mogu da vode svoje katastre, da se staraju o zaštiti životne sredine, da mogu da biraju prvog čoveka policije. Pomirite se sa činjenicom da u 21. veku Vojvodina može samo da nestane u ovako organizovanoj Srbiji. I ništa više. Da je prvi put od kad postoji ova zemlja prosek vojvođanske plate ispod proseka plate u preostalom delu Srbije. Neodrživo je sa stanovišta makroekonomske stabilnosti vaše rešenje, apsolutno neodrživo. Ja samo mogu da citiram stavove MMF, Fiskalnog saveta i da uradim ono što mi se čini logičnim. Naravno da je neodrživo kad mi novac koji nemamo nameravamo da trošimo u većoj meri i naredne godine nego ove, a dužni smo da se ponašamo suprotno tome po obavezama koje smo preuzeli – da štedimo. Za privredu je pogubno. Neću da citiram vaše izjave iz prošlosti. I sami ste za neke od tih projekata rekli da ste svesno bili neiskreni zbog toga što ste očekivali političku korist za ta obećanja. Ali, podsetiću vas, gospodine Dinkiću, da ste u poslednjih nekoliko meseci više puta rekli, ja se sa tim stavovima slažem, da je potrebno smanjiti porez na zarade i da je potrebno povećati onaj iznos neoporezivog dela zarade sa pet hiljada na 16, što je tada bio minimalni iznos zarade u Srbiji. Ne možemo stimulisati privredu, a istovremeno obećavati lokalnim samoupravama novac po isključivom osnovu oporezivanja zarada u toj istoj privredi. Već sada, i to ne u bilo kojim mestima, u Čačku, u Užicu, u Valjevu, lokalne samouprave traže od Vlade da im Vlada da novac koji nisu u stanju preduzeća da im uplate a da po osnovu duga preuzima deo vlasništva u tim preduzećima koja to nisu u stanju. To su činjenice. Dajte da postavimo ovu raspravu u one okvire u kojima će ona dati efikasan rezultat. U pravu ste. Sistem ne valja. Ali, ne valja iz osnova. Taj sistem se ne može promeniti sa 10 članova jednog zakona. Vi ste rekli da je suština decentralizacije u više novca koji će doći lokalnoj samoupravi, u vraćanju imovine i direktnom izboru gradonačelnika. Nije tačno. Nijedan od tih vaših principa nije tačan. Suština decentralizacije je u novom konceptu prava i obaveza. U fiskalnoj decentralizaciji. Ali i u svakoj drugoj decentralizaciji. Vi tako nešto ne pominjete. I oni koji vam dopuštaju da se na ovakav način ponašate, za nas su odgovorniji od vas. Vi samo pokušavate politički da preživite. Ali, mi mislimo da je važniji opstanak svih tih fragmenata normalnog, razumnog stava u politici Srbiji od opstanka jedne koalicije u kojoj su svi protiv svih. Ne možete da otvorite pogon za štrikanje čarapa a da na vama ne vise svi oni članovi koalicije koji pokušavaju o tako nešto da se ogrebu. Ko vas danas podržava u tome? SVM kritikuje. Druge članice vladajuće koalicije pišu amandmane na vaš zakon. Ko vas podržava u tome što radite? Niko. Zbog toga što su oni već pronašli način na koji će anulirati očiglednu štetu od koje ni oni ne mogu da pobegnu. Stupiće na snagu u oktobru, do nove godine, od nove godine novi budžet, stavlja se van snage ovaj zakon, idemo na izbore – i vuk sit i ovce na broju. U čemu je problem onda? Još jednom smo polomili kičmu ovoj zemlji. Vi ste, gospodine Dinkiću, uz saglasnost vaših koalicionih partnera, članova vaše izborne koalicije, prevarili pet miliona ljudi u ovoj zemlji. Nemam ništa protiv uspešnih poteza vlasti. Mislim da nam je bila obaveza da vas štitimo tri godine, u svakom nastojanju da nešto pozitivno uradite. Kako smo se ponašali čak i kada je pucalo preko naših leđa, kao u slučaju recimo Zakona o informisanju? Vi u svojoj koaliciji niste onda imali onaj nivo saglasnosti koji bi garantovao ovom društvu normalan razvoj, nego ste se posvađali na jednom zakonu pa ste doveli društvo do ivice provalije iz koje smo vas mi iz LDP-a povlačili. Ako smo tada bili u pravu, da ne navodimo druge primere. Onda malo pažljivije slušajte argumentaciju koju vam iznosimo. U ovom trenutku vaš zakon je direktna pretnja za one privredne aktivnosti na kojima se bazira koncept razvoja ove zemlje a koji su zasnovani na stavu da treba povećati konkurentnost Srbije. Između ostalog i tako što će se nuditi fiskalne olakšice i pozitivnija i povoljnija fiskalna klima od one u okruženju. Ne možete da učinite zavisnim opštine i gradove od poreza na zarade a da pri tom obećavate sindikatima da ćete povećati nivo neoporezive zarade na 16 ili 17 hiljada i da razmišljate o spuštanju poreza na zarade sa 12 na 10%. To je nemoguće, apsolutno nemoguće. Drugi problem – ovo je pretnja za javne finansije. Ugrožava makroekonomsku stabilnost. Od jutros nas zovu ljudi u poslanički klub i pitaju da li je zbog Dinkićevog zakona dinar otišao 3%? Možete da se smejete, ali u ovom društvu koje sluša i MMF koji kaže da će biti inflacija i da se moraju zamrznuti plate i penzije, tog novca koji vi želite da trošite nema. Sve je moguće, pa i ta vrsta socijalne demagogije koju će drugi iskoristiti, a ne mi. Oni koji leže ovde na stiroporu dok vi sa njima planirate koalicije jer vam tako nešto u ovom trenutku odgovara. U tom slučaju, ne možete da računate na naše razumevanje. Milošević je 1992. godine, slušajući predstavnike Beogradskog univerziteta rekao – dobro, to ste vi, akademci, ali mene interesuju seljaci. Onda ste vi u 2011. godini isto tako nešto rekli. Na kritike ozbiljnih ljudi, vi ste odgovorili tako što ste ih dezavuisali. Nema ničeg od činjeničnog prihvatljivog u vašim obrazloženjima na kojima ste tako puno insistirali. Primeri iz sveta koje navodite su neodrživi. Visok nivo fiskalne decentralizacije je nezamisliv u zemljama koje se nalaze u tranziciji. To je činjenica. Dobro razvijene i stabilne zemlje mogu sebi dopustiti tu vrstu slobode i od nje imati koristi. Ako vam treba bilo kakav primer, pogledajte primer mera koje su preduzimale Grčka, Irska, Francuska i Nemačka kao odgovor na krizu sa kojom su se suočile pre dve godine. Suspenzija fiskalne decentralizacije. Suspenzija prava lokalnih samouprava. Jer, to ima svoju cenu. Nama veoma smeta, gospodine Dinkiću, to što vi stalno bežite od politike i što se sve završava u nekim tabelama koje niko od ljudi ne može da razume. Vašu poruku da treba da dobiju više novca prihvatiće i birači LDP, s tim što imajući u vidu prethodna iskustva i činjenicu da tog novca ne može u zemlji biti bez drugačije organizacije, između ostalog i razvoja političkih ciljeva, oni će napraviti distancu prema vama. Umesto svega toga, najveći doprinos decentralizaciji je – vratite zakon nazad, vratite ga u institucije. Moći ćete da računate na našu podršku ukoliko decentralizaciju gradite na konceptu prava i obaveza. A ukoliko je presipanje iz šupljeg u prazno, bićemo vam najveći protivnici.
20 minuta. Zahvaljujem. Predstavnik predlagača, narodni poslanik Mlađan Dinkić želi reč. S obzirom da je elektronski sistem takav da su se prethodno prijavili poslanici, ja ću pročitati koji poslanici su trenutno prijavljeni da dobiju ili pravo na reč ili pravo na repliku, zatim moram da obrišem listu da bi mogao da se prijavi predstavnik predlagača, ali će po spisku koji pročitam biti davano i pravo na repliku i pravo na reč: narodni poslanici Pastor Balint, Saša Milenić, Aleksandar Jugović, Zoran Krasić i Jorgovanka Tabaković. Molim sada predstavnika predlagača da se prijavi. Izvolite, imate reč.
Meni se zaista, gospodine Jovanoviću, dopalo šta ste rekli na početku – da treba govoriti jezikom činjenica i argumenata, a ne na drugi način. Hajde da se zadržimo na tome. Zaista cenim vašu profesiju dramaturga ali, dozvolite mi, kažite i ovim našim kolegama poslanicima i našoj javnosti, koji to zakon može da proizvede dejstvo ako on još nije ni izglasan? Apropo vaše, zaista, poprilično banalne primedbe da ovaj zakon proizvodi dejstvo na devalvaciju dinara ovih dana. Koji to zakon u Srbiji može da proizvede dejstvo, a još nije izglasan? Tek je rasprava počela. To je apropo dramaturgije. Kad govorimo o stručnosti i o činjenicama, dakle, pomenuli ste dve stvari koje se odnose na struku – žrtvovanje, navodno, javnih finansija i gde će se naći taj novac koji se prosleđuje opštinama. Zaista želim samo na to da vam odgovorim, jer neću da ulazim u moralne kvalifikacije koje ste davali tokom vašeg govora. Dakle, da bi znali, javne finansije se ne sastoje samo od centralnih javnih finansija, od republičkog budžeta. Javne finansije obuhvataju konsolidovani račun republike koji znači – republički budžet, pokrajinski budžet, lokalni budžeti svih gradova i opština. Sve to zajedno čini sistem javnih finansija. Da li ima Srbija manju štetu ukoliko je ukoliko je veći deficit opština i gradova, a manji deficit republike? Ne. Šteta je podjednaka. Dakle, ako se s jedne strane smanjuje deficit republike da bi se povećao deficit gradova i opština, pa to je presipanje samo problema sa republike na gradove i opštine. Time se problem ne rešava. Naprotiv, problem je još i veći jer u tim gradovima i opštinama žive ljudi, a ne u republici. Republika ima veliku administraciju, ali to je mali deo našeg stanovništva u odnosu na sve stanovnike svih gradova i opština u Srbiji. Osnovni problem u ovom trenutku je što se žrtvuju opštine i gradovi da bi se navodno branila republika, odnosno centralna vlast. Mi predlažemo način koji treba da bude fiskalno neutralan. Kako dolazimo do toga? Odgovaram vam direktno na pitanje. U pravu ste kada kažete da naš predlog znači da 43 milijarde dinara više treba da pripadne gradovima i opštinama. Odakle? Tako što će duplo više od poreza na zarade da ostane tamo gde se i stvori. Samim tim, toliko manje ostaje republici. To je potpuno jasno. Od republike - 43 milijarde ka gradovima i opštinama. Gde, međutim, kompenziramo ovu razliku? Najpre, sam zakon koji smo predložili kroz ovaj sistem koeficijenata umanjenja transfera razvijenim gradovima podrazumeva 20 milijardi dinara manje rashoda republike po osnovu transfera, kad se ovaj zakon usvoji. Jer, transferi sledeće godine, ako se zakon ne bi menjao, bili bi 52 milijarde. Po našem zakonu, 32 milijarde. Znači, naš zakon implicira smanjenje rashodne strane budžeta za 20 milijardi. Ostaje samo pitanje gde naći još dodatne 23 milijarde, da ne bi imali konsolidovani deficit. Te 23 milijarde dinara se nalaze tako što Republika sledeće godine ne treba da planira realizaciju lokalnih projekata u obimu kao ove. Ove godine Republika ima 30 milijardi dinara lokalnih projekata. Dovoljno je da se to smanji i da se ne planira sledeće godine i deficit se anulira. Samo pokušavam jezikom činjenica, argumenata, brojki da vam odgovorim na činjenicu da je zakon fiskalno neutralan. Apropo Fiskalnog saveta, cenim kolege iz Fiskalnog saveta, to su moje kolege sa Ekonomskog fakulteta, oni su u pravu samo u jednoj činjenici, dakle, nisu bili u pravu kada su pošli od toga da zakon treba i dalje da se krši. To ne mogu da podržim jer su oni u tabeli koju su svima vama dostavljali, dostavili projekciju transfera na bazi kršenja zakona. To nekako, po meni, nije stručno i profesionalno, ali su u pravu u jednome. Rekli su da se u našem predlogu zakona ne vidi dovoljno gde će Republika uštedeti na rashodima. Prevideli su, doduše, ovo što sam vam malopre rekao, da se vidi u zakonu da štedimo na transferima, tako što veći gradovi dobijaju duplo manje, a siromašni dobijaju više, ali u neto iznosu ušteda je 20 milijardi, ali, tačno je da nismo zakonom konstatovali ovo o čemu sada govorim, da treba prekinuti da Republika finansira projekte od lokalnog značaja, jer kad se prebaci novac gradovima i opštinama, oni to mogu sami da rade. Neću da zaobiđem ni pitanje NIP-a, nemam nikakav problem sa tim. Tačno je da NIP ove godine sadrži četiri milijarde dinara i lokalnih projekata, a da su ostali nacionalnog i regionalnog karaktera. Predlažem da se to ukine. To se može predložiti jedino jednim opštim članom ovog zakona, a to suštinski ne može da se predloži ovim zakonom, nego budžetom. Dakle, takva stvar ne može se sve urediti u jednoj zemlji sa jednim zakonom. Ko god to kaže, u pravu je. Zakonom o budžetu za 2012. godinu treba da se ti rashodi eliminišu. Ono što se može sada učiniti, može se dati amandman kojim se kaže da Republika, republički organi, javna preduzeća republička ne mogu više od sledeće godine da finansiraju projekte lokalnog karaktera. Koliko sam shvatio, DS je dao takav amandman. Ako ga je dao, mi smo spremni da ga prihvatimo. Nije tačna ni konstatacija da porez na zarade je nebitna kategorija za lokalne samouprave. Dakle, ispalo je iz vašeg izlaganja da maltene samo transferi su važni, a da porez na zarade nije važan. (Čedomir Jovanović, s mesta: Nije tačno, nego je nestabilan.) Ove godine gradovi i opštine dobijaju od poreza na zarade 47 milijardi, a od transfera 32 milijarde. Već ove godine mnogo više gradovi dobijaju od poreza na zarade nego od transfera. Sledeće godine treba da dobijaju 89 milijardi od poreza na zarade, čak i u slučaju, ovo što je vas brinulo, da se sutra smanji stopa poreza na zarade, ovaj dobitak za opštine je toliko veliki da to suštinski ne može da umanji značaj povećanja prihoda lokalnih samouprava. Dakle, čak i kad bi se smanjio porez na zarade, stopa sa 12% na 10%, to ne bi bitno smanjilo prihode lokalnih samouprava i njihovo uvećanje po ovom osnovu. Međutim, ako pitate mene, naša poslanička grupa može delimično samo o tome da odlučuje. Naš stav je tu jasan, izneo sam ga. Mi ćemo se zalagati da materija poreza na zarade, ukoliko se ovaj zakon usvoji i 80% pripadne gradovima i opštinama, da se i ona prebaci lokalu, da gradovi i opštine samostalno utvrđuju stopu poreza na zaradu. Zaista, mi koji živimo u Beogradu, ne treba da nas brine da li će jedan grad smanjiti stopu poreza na zarade, ako najveći deo prihoda ostaje njima. Hajde da ih pustimo da oni sami odluče, da oni kažu šta je za njih najbolje. Problem centralizma je što ljudi koji su centralisti žele da odlučuju u ime drugih. Ne kažem da se mi razlikujemo u filozofiji, međutim, rekli ste da mnogi drugi propisi treba da se tu predlože. O tome smo takođe razgovarali. Što ih ne predložite? Rado ćemo iz URS glasati za zakone LDP-a ili bilo koje druge partije u Srbiji koja predloži suštinsku dodatnu decentralizaciju. Uopšte nam nije važno ko je predlagač. Bitno je da šta je suština. Bitno je da je to kvalitetno. U tom smislu, jedina stvar koju ste zaista postavili pitanje po stručnoj osnovi jeste – odakle 43 milijarde? Odgovor je – 20 milijardi manji transferi, 23 milijarde ukidanje republičkih rashoda lokalnog karaktera. To vam je 43 milijarde. Hvala.
Narodni poslanik Balint Pastor ima dva minuta. Narodni poslanik Čedomir Jovanović ima dva minuta, pravo na repliku, pa redom kako sam pročitala. Želite da govorite o povredi Poslovnika? Narodni poslanik Čedomir Jovanović, povreda Poslovnika. Samo se prijavite, molim vas.
Gospođo Čomić, član 27. Zaista je neprihvatljivo da mi vodimo raspravu tako što će neko da interpretira ono što sam ja rekao, a vi to da tolerišete. Nije mala razlika između stava kojim se moja diskusija tretira tako što se kaže da ja smatram da je nebitan prihod lokalne samouprave od poreza na zarade, sa stavom da je taj prihod nestabilan i nesiguran, pogotovo imajući u vidu druge projekte i planove republičke Vlade o kojima je i predlagač svojevremeno govorio, kao ministar, a danas kao predlagač. Postoji jedna činjenica – flagrantno kršenje. Druga činjenica koja govori o tome da će se, znači, u svojoj raspravi sam vrlo jasno rekao da tog novca nema, ali da će se uzeti tamo negde. Nema ga!
Narodni poslaniče, zato ste dobili pravo na repliku. To je najviše, što ja mogu da učinim, dakle, predsedavajući nema ovlašćenja da upozorava govornika da li dobro ili loše interpretira tuđe stavove. Mogu samo da insistiram na striktnoj povredi Poslovnika, a zato imate sada četvrti put govorim, pravo na repliku. Molim vas, da se razumemo oko toga da to svima olakšava, čini mi se i da ćemo tako dobiti na kvalitetu rasprave. Narodni poslanik Balint Pastor, pravo na repliku.
Kratka replika gospodinu Čedomiru Jovanoviću. Vi ste nabrajali lidere stranaka koje su u Vladu ili koje podržavaju Vladu. U ruci imam zahtev za održavanje vanrednog zasedanja Narodne skupštine, piše ovde između ostalih odredili smo sledeći dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansiranju lokalne samouprave, zahtev podnose 122 narodna poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Želeo bih da kažem zarad javnosti, gospodineJovanoviću, da mi iz SVM nismo potpisali ovu inicijativu, nemamo nikakve veze sa inicijativom URS, imamo veze sa ovim predlogom zakona koliko imate vi ili LDP. Mi smo tu da kažemo naše mišljenje i u danu za glasanje ćemo odlučiti kako ćemo glasati u vezi ovog zakona, nije se glasalo o dnevnom redu pošto se radi o vanrednom zasedanju kao što znate vrlo dobro, znači mi SVM nemamo nikakve veze sa ovim predlogom zakona URS. Zarad javnosti, sam to želeo bitnim da kažem da se ova netačna konstatacija ne ponavlja u daljoj raspravi. Hvala.
Narodni poslanik Saša Milenić. Narodni poslanik Čedomir Jovanović, dobićete repliku samo da Saša Milenić iskoristi svoja dva minuta. Samo se prijavite. Izvolite.
Repliciram gospodinu Jovanoviću na opasku, da smo svi koji smo se bavili prikupljanjem potpisa za realizaciju ove zakonodavne inicijative URS bavili i obmanjivanjem građana. To je poprilično uvredljivo, ja ću vas samo podsetiti, da je na samom papiru na kojem su potpisi prikupljani eksplicitno stajalo koji će to zakoni biti, predati Narodnoj skupštini i ovo je upravo prvi od njih, a nastavićemo i sa ostalim predlozima. Naročito, kada imamo na umu činjenicu da je to najjmasovnija podrška građana i jednoj zakonodavnoj inicijativi u parlamentarnoj istoriji Srbije. Druga opaska, vezana za odnos Zajedno za Šumadiju i njenog predsednika gospodina Veroljuba Stevanovića prema političkoj karijeri gospodina Dinkića i URS je poprilično zlonamerno protumačena, kao kakva predizborna indugencija ako sam ja to dobro razumeo. Reč je o nečem potpunom drugom, jer grešite ako mislite da je Zajedno za Šumadiju svoju političku platformu udružila sa ovom političkom grupacijom i mnogim drugim na osnovu procene o stajanju unutar tzv. demokratskog bloka. Istina je, da mi i personalno gospodinu Dinkiću baš kao i u ovoj partiji prepoznajemo najefikasniju i najdelotvorniju energiju reformskog političkog bloka Srbije i to upravo orijentisanu na životna pitanja. To bi valjalo razumeti kada se promišlja zašto srpska reformska politika kao ozbiljnije izgleda u medijskim prezentacijama i udžbeničkim interpretacijama nego u odgovorima na pitanja života. Između ostalog ... (Predsedavajuća: Dva minuta.) ... odgovor leži u tome, koliko sam razumeo što vi reforme i decentralizaciju podržavate onoliko ...
Narodni poslaniče, vreme koje vam je na raspolaganju je iskorišćeno. Narodni poslanik Čedomir Jovanović, pravo na repliku.
Izvinjavam se, mislim da je bila gospođa Tabaković prijavljena, tako ste pomenuli malo pre.
Poslanica Jorgovanka Tabaković je želela reč kao repliku, kao ovlašćeni, tako sam razumela. Narodni poslanik Čedomir Jovanović ima reč.
Pokušaću da odgovorim na primedbe i gospodina Pastora i gospodina Milenića. Gospodine Pastor, nas interesuje vaše koalicija, jer vaša koalicija kupuje vreme tako što, pre tri godine, pristane na ucene PUPS i 400 miliona evra kojih inače nemamo, strovali u Penzioni fond, u linearno povećanje penzija za 10% i kao posledicu toga dobijamo odnos evro-dinar. Ne jedan prema 75, nego jedan prema 100. Na kraju mandata kupuje vaša koalicija svoje vreme tako što otprilike, istih tih 400 miliona evra usmeri, ali ne ka Krkobabiću, nego prema Mlađanu Dinkiću. Pošto ljudi imaju neko prethodno iskustvo i pošto znaju u kakvoj zemlji žive, nije im potrebno da im padne nebo na glavu, da bi znali kakve će biti posledice ekonomske politike koju kritikuje MMF, koji nas održava kako tako u ekonomskoj stabilnosti. To što se toga tiče, zaista u pravu ste, niste potpisali ovo i mislim da vi unutar vaše koalicije treba da rešite te odnose. Gospodine Mileniću, obmanuti su ljudi, obmanuti, zato što se ne vodi projekat decentralizacije na tezgama, nego u institucijama, kroz dijalog, kroz sednice lokalnih parlamenata gde se o tome razgovara, u stalnoj konferenciji gradova i opština, u Komisiji za finansiranje lokalne samouprave, ovde u Skupštini na pripremnim sednicama. Vi sami sada kažete prihvatićete amandman koji će zabraniti Republici da u narednoj godini finansira neke lokalne projekte. Kako će se ti projekti finansirati ako je novac obezbeđen kroz međunarodne kredite? Da li Crna Trava može da dobije kredit neke međunarodne finansijske institucije? Kakve će biti posledice svega toga, ako su projekti započeti koja je vrednost tih projekata? Dođite sa rebalansom budžeta i recite, građani Srbije ove obaveze Republika više neće poštovati, te obaveze prenosimo na lokalnu samoupravu. Predlagač vaše inicijative kaže, nema novih prava, nema novih obaveza, Republika će i dalje da vas drži građani Srbije na kazanu, vi ćete misliti stomakom, mi ćemo vas zapošljavati i davati vam plate do izbora u aprilu, a posle toga, e posle toga ćemo videti šta ćemo, možda ćemo reći da smo to uradili zato što je to nalagala politička nužda, jer se samo tako mogu dobiti izbori. To više tako u Srbiji ne može da funkcioniše.
Dva minuta. Zahvaljujem. Narodni poslanik Balint Pastor, pa narodni poslanik Aleksandar Jugović. Izvolite.
Gospodine Jovanoviću, nisam imao nameru da ulazim u polemiku sa vama, pogotovo što imamo veoma slična gledišta, što se tiče ovog predloga zakona. Ali, opet zarad javnosti, moram da kažem, da ne prihvatam da vi nas poistovećujete sa čitavom vladajućom koalicijom i da kažete da smo mi u istoj meri odgovorni za neke pogrešne zakone i za neke pogrešne poteze vladajuće koalcije, kao neke veće stranke. Što se ovoga tiče, koalicije su stvar koje su promenljive, a to smo videli u ovom sazivu Narodne skupštine i Vlade. Da vas podsetim vi ste glasali, odnosno omogućili ste izglasavanje određenih zakonskih predloga Vlade Republike Srbije u ovom sazivu Narodne skupštine za koje mi nismo bili spremni da glasamo, a u međuvremenu se pokazalo da su ti zakoni izuzetno štetni za sve građane Republike Srbije. Kao jedan primer, samo da vam navedem, to je Zakon o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava. Mi nismo glasali, nismo želeli da glasamo za taj zakon, nismo želeli da obezbedimo kvorum da bi vladajuća koalicija i Vlada povukla taj zakonski predlog, a vi ste obezbedili kvorum, doduše glasali ste protiv zakona, ali ste obezbeđivanjem kvoruma omogućili usvajanje zakona o sedištima sudova i javnih tužilaštava, a da to niste uradili Srbija danas ne bi imala Zakon o sedištima i područjima sudovai javnih tužilaštava, kakav ima. Ovaj zakon je poguban za pravosudni sistem Republike Srbije.
Molim vas narodni poslanici, pre nego što dam reč predstavniku predlagača, narodnom poslaniku Mlađanu Dinkiću, da koristimo pravo na replike, ali da se držimo osnovne teme dnevnog reda, sa svim mogućim širenjem argumentacija, dobićete pravo na repliku, bilo je zabeleženo. Dakle i stenograma radi i svih nas ovde radi. U skladu sa članom 27. a s obzirom da je pravo na repliku pravo, diskreciono pravo predsedavajućeg, da bih poštedela sve poslanike koji žele da kažu u ovom trenutku najkraće moguće bilo kome, bilo šta, zbog toga evo četvrti put obaveštavam svako onaj koji želi da učestvuje u dvominutnoj raspravi imaće pravo na repliku. Ne želim da oduzimam vreme, da se javljamo po povredi Poslovnika koja nije osnovana i zato molim za strpljenje, jer se četvoro ili petoro poslanika javlja kao na pravo na repliku. Narodni poslanik Mlađan Dinkić ne želi. Narodni poslanik Aleksandar Jugović, pa narodni poslanik Ivan Andrić, pa Čedomir Jovanović.
Slažem se sa gospodinom Jovanovićem, međutim, LDP nije politička partija koja ima tapiju na moral, tapiju na to da određuje ko i iz čega izvlači politički profit. U pravu je gospodin Jovanović kada je rekao da se na grbači, na žrtvama Srpskog pokreta obnove, da su se stvorile mnoge političke partije i da su mnogi izvukli politički profit. Međutim, kada je u pitanju decentralizacija Srbije, mi ne smatramo da je Zakon o finansiranju lokalnih samouprava, odnosno izmene toga zakona da je to neki vid decentralizacije. Decentralizacija mora biti sistemska, decentralizacija podrazumeva promenu Ustava, decentralizacija podrazumeva Evropski moderne centralizacije, a vi ste imali priliku posle 2000. godine da decentralizujete Srbiju, imali ste mnogo veći politički uticaj nego što jeSPO 2000. godine na ovamo imao i mislim da onog momenta ukoliko bismo došli u situaciju da sprovedemo program, programsku platformu koja je usvojena još 2007. godine i koja sistemski rešava problem decentralizacije Srbije, da bismo krenuli pravim putem. Govoriti o decentralizaciji, a ne govoriti recimo o promeni izbornog zakona takođe je licemerno, jer sada u ovom parlamentu preko 30 opština Srbije nema svoje predstavnike, po ovom izbornom zakonu svi poslanici u ovom parlamentu mogu biti iz jednog beogradskog solitera, trebalo bi posmatrati problem decentralizacije na drugi način, sistemski uz korenite promene. Tu podrazumevam i agrarne reforme, naseljavanje Srbije u rubnim krajevima, podrazumevam stvaranje balansa između dve regije koje mogu da se nazovu evropski između Beograda i Vojvodine i Srbije, koja južno umire. Ako vam kažem podatak i time se treba baviti u Srbiji za poslednjih 10 godina nestalo 500.000 ljudi, ne znam kakav rat da je vođen, toliko ljudi ne bi nestalo da svake godine jedan grad umire od 30.000 stanovnika… (Predsedavajuća: Dva minuta.) treba posmatrati sam sistem decentralizacije sasvim drugačije, a ne kroz jedan zakon o finansiranju lokalnih samouprava.
Zahvaljujem narodni poslaniče. Narodni poslanik Ivan Andrić, samo vas molim da se prijavite, pa narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Hvala. Javio sam se zbog gospodina iz Kragujevca koji misli ili se pravi da nije obmanuo građane. Dakle, jeste zato što ste skupljali potpise za pet zakona, pet zakona ste navodno predali Skupštini, a ovde ste došli sa samo jednim. Potpise ste predali za samo jedan zakon za današnju sednicu. Ako to nije obmana ima druga jedna reč mogu i o njoj da vam govorim, možda ste i slagali, ja na vama ostavljam da procenite šta je od toga tačno. Sve ovo što pričate o navodnim uštedama u ovom zakonu ne postoji. Vi jako dobro znate i pustite sledeću godinu, ovaj zakon važi od 1. septembra ove godine, ajde da pričamo o sedam milijardi rupe kojom ćete platiti vašu predizbornu kampanju, predizbornu kampanju vladajuće koalicije. Što smo usvajali zakon o finansiranju stranaka prošle nedelje? Da bi ste vi sami sebi dali sedam milijardi dinara, da bi ste tako ušli u izbore, a gospodine Pastore, da, mi smo glasali za neke zakone. Znate koji su to zakoni? O diskriminaciji, na primer, o borbi protiv diskriminacije. Taj smo zakon omogućili da bude usvojen na toj sednici, a vi ako imate nešto, dobro nije, nije naravno sve vi znate, a vi ako imate konsultacije neke da obavite sa vašim koalicionim partnerom neka razjašnjenja, kao i svaki put oko budžeta za koji tvrdite da je neustavan pa na kraju za njega glasate. Možete te konsultacije da obavite pred svima nama, pošto pretpostavljam da se radi o nekom razjašnjenju zakona, a ne o nečemu drugom. Kao što mi tražimo razjašnjenje zakona, zašto ih i vi ne tražite ovde na sednici? I uvek tako sa nekakve distance vi ste glasali za ove zakone za one. Da nije bilo LDP u ovoj zemlji ne bi bile ukinute vize. Zato što ste vi gledali svoju usko stranački interes tada. Zbog toga je LDP omogućio da se ta sednica održi, a ne zbog zakona u sudovima, i ne zbog vas i ne zbog vladajuće koalicije, i kad o tome govorite morate pokazati bar minimum poštovanja za tako nešto.
Narodni poslanik Čedomir Jovanović, izvolite.
Gospođo Čomić, očigledno je da smo mi u pravu i da zapravo sve ono što je trebalo da bude predmet, razgovora pre nego što se uđe u Skupštinu, opterećuje ovu diskusiju, pa sada vi gospodine Mileniću, nama objašnjavate da li sam ja u pravu kada kažem da su građani obmanuti, i da je to najobimnija inicijativa, imajući u vidu neku našu političku istoriju. Dakle, pet miliona ljudi je otišlo i prijavilo se po poštama Srbije, računajući na 1000 evra po akciji. Tada smo rekli, super ako može, ali kako se utvrdila vrednost akcije, i to je naš problem, ne samo problem jedne stranke ili njenog lidera, jer ti ljudi koji su toliko ljudi toliko puta u životu prevareni, treba danas da veruju LDP, kada govorimo o slobodnom tržištu, o decentralizaciji, o pravu, o obavezama, neće više ništa i sami su se sebi smučili, i sami su sebi preko glave, a kamoli mi kada stanemo naspram njih. Zato je decentralizacija posao u kome mora mnogo odgovornije da se ponašamo, od samog početka, toliko možemo da pričamo o zakonu o poljoprivrednom zemljištu, treba ga vratiti i u pravu ste, dajte da ga vratimo opštinama. Da li imaju opštine pravo da čiste kanal? Nemaju, eno u Novom Bečeju, pola opštine je potopljeno zbog toga što je izraslo drvo od 12 metara u primarnom kanalu. Nemaju pravo da čiste opštine, nego čiste Vojvodina vode, a oni moraju da plaćaju i samo jedno, toliko je paradoks svemu ovome i najpametniji potez bi bio povlačenje zakona, pa red u vašoj koaliciji, dogovor o prioritetima ionda ovde da razgovaramo i da vidimo ko koliko može da pomogne da se taj posao uradi. Ne pada mi na pamet da držim bilo kome moralne lekcije, apsolutno tako nešto nisam mislio. Ne bih da se vraćam na vreme kada smo mi bili na vlasti te dve godine. Mislim da svako sa ove istorijske instance zna koliko je to bilo teško vreme, i koliko su velike i duboke promene tada makar pokrenute. Ono što je činjenica jeste da je obaveza svakog ozbiljnog poslanika u ovoj skupštini da argumentovano raspravlja o ovom predlogu zakona, kako se ne kompromitovala ideja koja je fundamentalno važna za modernizaciju zemlje. Ovo vrši pritisak na javne finansije, i gospodine Dinkiću, ponavljam još jednom, ovo vrši pritisak na privredu, koja jedinu šansu da ispliva na površinu vidi u fiskalnim olakšicama, koje sada praktično prestaju da postoje kao opcija.
Po dva minuta, narodni poslanik Saša Milenić, pa narodni poslanik Balint Pastor, pa zatim Zoran Krasić.
Ko obmanjuje pola miliona građana Srbije, najbolje će proceniti oni sami. Da li mi koji smo tražili od njih potpis da ove zakone predamo u skupštinsku proceduru ili oni koji govore da su reformisti, decentralizatori, samo ne žele da glasaju za zakone i inicijative, koje u tom smeru plediraju. Zbog zajedničkog liberterskog vrednosnog jezgra, koje imaju i politička partija Zajedno za Šumadiju i URS, i LDP, mi vrlo često sa zadovoljstvom gledamo kako bez koske ubacujete, sa penala da slušamo, kako …mrežica, ali ovog puta ste omanuli, ne obruč, tablu, košarkašku konstrukciju ste omanuli s tezom da ste liberalna reformska politička partija koja je za decentralizaciju, ali protiv decentralističkih zakona. Koji su motivi tome, ja ne znam, samo vas podsećam da sam ovako u redovima LDP, poslednji put govorio gospodinu Marašu, i on je danas sa nama. Iskreno verujem da će biti iste posledice i ovog puta.
Reč ima narodni poslanik Balint Pastor.
Dame i gospodo narodni poslanici, neću se više javljati povodom replike, ali zarad javnosti, tačnosti, iskrenosti i kredibiliteta da kažem nekoliko činjenica. Zakon o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava je donet krajem decembra 2008. godine, bez glasova Saveza vojvođanskih Mađara. Zakon o zabrani diskriminacije je donet 2009. godine. Vize su ukinute 2009. godine. Znači, ovi zakoni nemaju veze sa Zakonom o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava. Što se tiče republičkih budžeta, mi smo jednom glasali protiv republičkog budžeta, kada je on bio protivustavan, a u onim godinama kada je predlog bio protivustavan, znači u onim godinama kada je predlog zakona o budžetu bio protivustavan, kada smo se amandmanima uspeli izboriti za to da Vojvodina dobije barem onih minimalnih jadnih 7% iz republičkog budžeta, mi smo glasali za budžet. Ni jedan budžet koji je bio protivustavan Savez vojvođanskih Mađara nije i neće podržati.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Zoran Krasić dva minuta, pa narodni poslanik Čedomir Jovanović dva minuta.
Gospođo Čomić, izuzetno mi se sviđa ova liberalna varijanta našeg poslovnika. Naravno, to vas hvalim, nemojte pogrešno da shvatite. Samo da vas podsetim, gospođo Čomić, sve ovo što ste čuli kao kritiku koncepta Mlađana Dinkića, mogli ste da čujete od SRS od 2003. godine na ovamo, i uvek smo bili kažnjavani. Vi vidite da je ovo rekvijum za Mlađana Dinkića i za lokalnu samoupravu. Čovek priznaje, ograđuje se od Borisa Tadića, ograđuje se od proevropskog bloka. Meni je izuzetno drago, samo da se građani malo skoncentrišu, da vide. Znači, sa pet miliona ljudi, koji su čekali u redovima za besplatne akcije, spali ste na 500.000 potpisa u kancelarijama. Znači, na 10% ste spali. Vodite računa, molim vas, gledajte malo stenograme šta ste pričali. Hvalim vas, vidite da se sve ovo raspada i sada se hvataju startne pozicije. Sada više braća nisu braća. Sada je ovaj radio ovo, sad je radio ovaj ono. Moram gledaocima da objasnim - smanjila se bara, krokodili u međuvremenu su se poprilično ugojili i sada ide ono kidanje mesa. Sada je ujedaju. Vidite, sada ne važe ni principi matematike, gospođo Čomić. Da li ste videli? Matematika do 100% teško da može da se uklopi, a bezdan, bunar, gde god se okrenete. Čuli ste gospodina Mlađana Dinkića, njemu je važnija mesna zajednica nego Republika. Da li ste ga razumeli malopre? U sledećoj varijanti ide, verovatno, na ulice, pa onda na vešernice. Molim vas, nemojte da me terate da ozbiljno razmišljam o ovim stvarima. Ako vam je do volje, evo ja sam kriv za Zakon o finansiranju lokalne samouprave. Ja sam kriv. Evo, SRS je kriva za Zakon o finansiranju lokalne samouprave, ali vi ste krivi što ga ne primenjujete tri godine.
Narodni poslanik Čedomir Jovanović, dva minuta.
Gospođo Čomić, staviću tačku na ovu seriju replika, a nadam se da će i drugi imati toliko razumevanja. Potrebno je da se vratimo na samu raspravu. Što se tiče te teze da smo mi liberalna stranka koja toliko deklarativno radi na decentralizaciji, ali onda u praksi ne želi da podrži, to ne može biti tačno u ovom slučaju. Upravo zbog toga što proces decentralizacije podrazumeva transfer prava sa centralnih vlasti na opštine i gradove i obaveze. Ovde ni prava ni obaveza nema. Ovde se govori redistribuciji novca, pri čemu se na takav način ugrožavaju svi oni projekti koji su u funkciji održavanja makroekonomske stabilnosti i, sa druge strane, dovode u pitanje projekte koji treba da utiču na privredni razvoj ove zemlje. Uskraćivanjem transfera i budžeta, koji se formira tako što se uzima 1,7% BDP za lokalne samouprave, uskraćuje se izvor stabilnog novca i uskraćuje se budžet koji će se uvećavati u godinama koje su pred nama, jer jedino BDP u Srbiji raste, zarade sigurno neće rasti. Što se tiče vaše primedbe, gospodine Pastor, i na to želim da stavim tačku, u pravu ste, tada se nije glasalo o Zakonu o borbi protiv diskriminacije. Tačka dnevnog reda koja je nama bila važna bila je produženje roka važenja putnih isprava. Ta tačka je bila na dnevnom redu. Vi ste insistirali na usvajanju vašeg amandmana, ne na stavljanju van snage čitavog zakona. Vodili ste računa o mađarskim opštinama i tih šest opština na severu Vojvodine. Mi smo smatrali da je važno izbeći štetu koja bi proistekla iz činjenice da nisu produžene te putne isprave. Omogućili smo glasanje o putnim ispravama, glasali protiv zakona koji smatramo lošim iz istih razloga iz kojih smatrate vi i efekti su potvrdili da ste i vi i mi bili u pravu. Što se vaše pozicije tiče, nije sjajna, teška je, ali je prati odgovornost. Unutar svoje koalicije to morate da rešite.
Dva minuta, zahvaljujem. Za repliku su se javili narodni poslanici Ivan Andrić i Bojan Đurić. Izvolite.
Izašao je ovaj nadahnuti gospodin koji je sada priznao da je on taj koji je potkupljivao poslanike da pređu iz jedne stranke u drugu. Nažalost, nije tu da mogu da ga pitam, taj njegov moralni ponos sa kojim je on to saopštio, da je on tako pričao sa Marašem, koji je prešao iz naše poslaničke grupe u ne znam šta, nekakvi Ujedinjeni regioni Srbije ili G 17, za mesto u Upravnom odboru Nacionalne agencije za zapošljavanje. Hteo sam da ga pitam – ako ima nekakav problem sa nama ili neku želju da i nama nudi neko mito, pošto ne znam kako to drugačije da nazovem, on je bio čovek jako ponosan, da je najbolje to ovako preko govornice, da bi prosto ostalo negde zabeleženo. Zato što sam siguran da se radi o nekom krivičnom delu, pa njegov taj optimizam i zanos sa kojim je govorio i emocije koje on i gospodin Verko Stevanović imaju prema energiji Mlađana Dinkića neće više deliti sa nama na način na koji je to bilo tako lepo rečeno. Naravno, ostajem pri stavu da je javnost obmanuta, da je cela ideja da se novac, koga nema u republičkom budžetu, prebaci na račune lokalnih samouprava na takav način da pomogne izbornu kampanju koja pred nama ide, da se time zaobiđe Zakon o finansiranju stranaka koji je ova skupština usvojila, ako se ne varam, juče. Nažalost, ovaj gospodin pesnik ili filozof, kako ga zovemo, nije više tu da nam objasni svoje stavove o tome. Njegovo vređanje poslanika LDP već je dugo u ovoj skupštini prisutno. Nisam znao da način na koji mi pričamo o njemu njega toliko čini srećnim, pa ja obećavam da ću to i dalje raditi.
Narodni poslanik Bojan Đurić, pa narodna poslanica Suzana Grubješić, svako po dva minuta.
Poštovana potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se za repliku na izlaganje gospodina Milenića, a njega tu nema. Mislim da on nije ni filozof ni pesnik, mislim da je reč o čoveku koji je profesor u školi, mada posle ove čudne upotrebe instrumentala u jednom trenutku sam se zapitao da li je i to tačno. Nisam mislio da o ovome govorim, ali toliko puta je već pomenuto tih 500.000 potpisa. Izvinite, ovi zakoni nisu podneti u skupštinskoj proceduri sa 500.000 potpisa građana. Za tako nešto postoji procedura u ovoj zemlji, zove se narodna inicijativa. Onda se na mnogo ozbiljniji način skupljaju potpisi i to traje određeno vreme i ti potpisi se proveravaju. Ove zakone je poslanička grupa Ujedinjeni regioni Srbije podnela kao grupa od 24 narodna poslanika. To kakvi su ti potpisi, kakav je njihov kvalitet , da li su među njima, na primer, svi zaposleni u svim filijalama Republičke službe za zapošljavanje, o čijem upravnom odboru smo sada govorili, ili mnogo lekara u Srbiji, mnogo direktora zdravstvenih centara koji su u ministarstvima pod kontrolom G 17 plus, o tome možemo da govorimo drugom prilikom, ali nemojte se pozivati na tih 515.000 potpisa.
Narodna poslanica Suzana Grubješić, dva minuta.
Hvala gospođo predsedavajuća. Samo nešto da razjasnimo. Decentralizacija može da bude i administrativna i politička, ali ne može nikako da bude suštinska ako nije fiskalna. Opštine imaju nadležnosti. Evo, ako neko ne zna, izvodni delokrug - 35 nadležnosti. Te nadležnosti su im davno prenete, ali nije preneto dovoljno novca da te nadležnosti sprovode. Znači, možemo da pričamo o tome da u narednom koraku opštinama treba prebaciti i nove nadležnosti i nova prava i obaveze, ali ako nemaju novca, šta će oni sa tim da rade? Vi ste pomenuli životnu sredinu. Pa to spada u nadležnost opština, tu je. Evo – organizuje zaštitu od elementarnih i drugih nepogoda, uređuje i obezbeđuje obavljanje poslova, izgradnju, rehabilitaciju, stara se o zaštiti životne sredine, donosi programe korišćenja zaštite prirodnih vrednosti itd. Znači, 35 izvodnih nadležnosti bez novca, svaka opština onda maltene bira koju će od tih nadležnosti da sprovodi, jer za sve njih novca nema. Znači, bez fiskalne decentrlizacije ta priča o suštinskoj, pravoj decentralizaciji, o istinskoj, iskrenoj, o čemu god, ostaje samo priča na papiru. Ostaje samo deo nečijeg stranačkog programa. Znam da sve stranke u ovoj Skupštini u svojim programima imaju decentralizaciju. Nema moja stranka tapiju na decentralizaciju, ali je poenta danas ne Mlađan Dinkić, ne govorimo o predlagaču, govorimo o temi. Ako niste za fiskalnu decentralizaciju vi kažite. Ako jeste, kažite za koju ste. Ako niste za ovakvu, hajde da nađemo model koji će biti prihvatljiv za sve, ali naprosto fiskalna decentralizacija je suština svake decentralizacije. Sve ostalo je prazna priča.
Narodni poslanici Ivan Andrić i Bojan Đurić su ponovo prijavljeni sa zahtevom za repliku - dva minuta na izlaganje narodne poslanice Suzane Grubješić.
Podržavam ovakvu raspravu sa argumentima i nažalost, gospođo Grubješić, i argumenti su ovde u našu korist. Prvo, da ste hteli da čujete naš stav o fiskalnoj decentralizaciji, verovatno biste nas pitali pre nego što se ona nađe na dnevnom redu Skupštine. Pošto sada diskutujemo, nije moguće. Znači, mi sada možemo da komentarišemo samo vaš predlog. Vaš predlog je loš zato što nije realan, zato što ostavlja deficit u budžetu ove godine, sledeće godine i između ostalog zato što sve i da ste u pravu i tačno je da opštine, ili lokalne samouprave imaju neke nadležnosti koje ste vi nabrojali. Pa, šta će nam zakon? Ako vi podržavate da opštine sprovode i vrše te svoje nadležnosti, dovoljno je da Vlada u kojoj činite trećinu isplati svoj dug na osnovu transfera, a da Zakon o fiskalnoj decentralizaciji raspravljamo na ozbiljan i pravi način. Ne u Sava centru, ne na štandovima G17 plus, ne tako, nego kroz institucije društva, kroz javnu raspravu, kao što je javna rasprava o pitanjima restitucije koja je danas počela u parlamentu. Tako se raspravlja o nečemu ako želite da čujete. Ono što je nama jasno to je da ste vi od ovoga napravili politički projekat, protiv čega nemam ništa protiv. Želim vam uspeha u tome. Mislim da je rešenje koje ste ponudili loše. Ukoliko ste želeli da rešite taj problem o kome govorite, mogli ste to da uradite vrlo jednostavno, a to je da u toj Vladi u kojoj sedite naterate ministra finansija, koji je ujedno i premijer te Vlade, da isplati ono što duguje lokalnim samoupravama. Onda bismo mogli da govorimo o onome što je stvarno važno, a to su pitanja prava i nadležnosti pre svega lokalnih samouprava, a zatim metod fiskalne decentralizacije na osnovu koga će oni moći ta svoja prava i obaveze da sprovedu. Hvala.
Narodni poslanik Vlajko Senić i narodni poslanik Bojan Đurić je prijavljen za repliku. Želite da govorite o povredi Poslovnika? U tom slučaju, dakle, na listi su trenutno ne prijavljeni, zato ne možete da se prijavite, narodni poslanici Vlajko Senić i Bojan Đurić. Lista će biti obrisana i narodni poslanik Miloš Aligrudić želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Hvala. Reč je o članu 27, o vašim ovlašćenjima u vođenju rasprave. Moje mišljenje je da vi u načinu na koji vodite raspravu morate voditi računa i o smislu cele rasprave. Ako ostavimo po strani to da se stenogramima sednica, stenogramom ove sednice i ovog momenta koji je u toku može lako utvrditi nejednakost u postupanju kada je reč o vašim pravima, kao predsedavajućeg, znači vašim pravima. To nije sporno. Dakle, ipak ne može da ostane bez pobune činjenica da se trenutno u jednoj ili u drugoj formi poslaničkoj, rasprava o suštini, što ja pozdravljam, to je u redu i to bih vam ja inače za svaku sednicu preporučio što jako retko radite, da se sada ona vrši između dve poslaničke grupe minutima iza nas i ko zna koliko još ubuduće. Molim vas, imamo predsednike i predstavnike poslaničkih grupa koji su se javili za reč da iskoriste svojih 20 minuta. Nakon toga, kad rasprava krene dalje, potrebno je i poželjno činiti ovo što vi sada činite, ali u meri koja poštuje različite interese i zastupljenost drugih poslaničkih grupa u ovom parlamentu. Najlepše vas molim da pokušate da napravite nešto što se zove konzistentnost u postupanju, da bi na taj način normalno mogli da radimo.
Nema povrede člana 27. Morali bi se u obrazloženju odlučiti da li je poželjno kroz replike ili je kršenje. Ne može oba. Dakle, četiri puta sam najavila da je staranje o redu na sednici primena člana 27, način da, kada predsedavajući sasvim jasno uoči, sa karticama u poslaničkim jedinicama ili bez njih, da je u sali neprekidno oko 100 poslanika, da postoji velika zainteresovanost da se u direktnoj razmeni argumenata debata učini takvom da dopre i jedni do drugih i do onih koji nas gledaju i rekla sam četiri puta do sada da znam da poslanici mogu da traže povrede Poslovnika, da je oduzimam vreme, da usporavam raspravu jer sam dužna da dam objašnjenje i da poslanici, pri tom, budu u neprestanom riziku da zloupotrebljavaju pravo da dobiju reč po Poslovniku. Smatrajući da je dužnost predsedavajućeg da koristi svoje diskreciono pravo za davanje replika, tako da rasprava teče neometano, tako sam i obavestila sve narodne poslanike. Da li je ili nije atmosfera na sednici dobra, to ćemo odlučiti svi mi koji učestvujemo u radu sednice, ali ostajem pri prethodnom predlogu svim narodnim poslanicima da, korišćenjem prava na repliku, iskoriste po dva minuta bez zloupotrebe odredbi Poslovnika, a na korist svih nas u sali i na korist onih koji nas gledaju. Narodni poslanik Zoran Nikolić želi da govori o povredi Poslovnika.
Niste me dobro razumeli, javljam se za repliku.
Ne, dobili ste reč da govorite o povredi Poslovnika.
Iskoristiću svoje pravo na repliku, jer vi po Poslovniku dajete svima pravo na repliku…
Narodni poslaniče, dobili ste pravo da govorite o povredi Poslovnika, koje zloupotrebljavate. Hvala vam. Ima reč narodni poslanik Vlajko Senić. Molim narodne poslanike Zorana Nikolića, Jovana Palalića i Miloša Aligrudića da ne dobacuju, a da se za način dobijanja replike informišu u Poslovniku Narodne skupštine, koji definiše način na koji se dodeljuje replika. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, mislim da posle dužeg vremena mi danas ličimo na ozbiljan parlament i, sviđalo se nekome ili ne, ima različitih argumenata, ali posle dužeg vremena, kako ste vi dobro primetili, više od 100 poslanika je u sali i svako iznosi svoju argumentaciju. To je upravo rezultat činjenice da se pred narodnim poslanicima nalazi narodna inicijativa, bez obzira na to što su neki poslanici, verujem, nespretno izrazili sumnju u način na koji su prikupljeni potpisi. Meni to nije važno. Važan mi je drugi argument, a to je pitanje fiskalnog sistema. Danas u raspravi pojedini poslanici polaze od toga da je zadati budžet Republike Srbije, centralni budžet neko sveto pismo koje ne može da se menja. Mi 11 godina ne možemo da reformišemo neke oblasti u Srbiji, imamo deficit, imamo probleme, sarađujemo sa MMF, pod stalnim smo pritiskom da izvršimo reforme. Sada se postavlja pitanje – ko treba da plati činjenicu da nemamo snage da smanjimo neke troškove i da smanjimo javnu administraciju i, na primer, korupciju u javnim preduzećima? Da li će svake godine cenu plaćati lokalne samouprave? Naš princip je drugačiji. Bilo je na hiljade okruglih stolova u proteklih 10 godina, jalovih. To je kao da u Srbiji razmišljate o tome kako da odletite na Mesec, a JAT vam ima devet aviona. Mi hoćemo da uradimo ono što možemo u ovom trenutku. Dakle, dali smo predlog koji suštinski počinje da menja sistem i tera centralnu vlast da se zamisli nad svojim rashodima, da pogleda malo u svoju kasu i da vidi da li može tu nešto da se uštedi, da li je neophodno da se sve pravi iz Beograda i da li je neophodno da predsednici opština pola radnog vremena provedu tako što će sedeti u Nemanjinoj ulici i čekati da ih primi neki državni sekretar da bi mogli da ispune svoje obaveze… (Predsedavajuća: Dva minuta.) Prvo ste mi uzeli 20 sekundi. Dakle, mi polazimo od premise da je zadati fiskalni sistem promenljiv, da se stvari moraju menjati…
Zahvaljujem. Narodni poslanik Miloš Aligrudić želi ponovo da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Odredbe Poslovnika na član 107. Naime, naravno, uvek je upućena predsedavajućem kada je reč o onome što se izgovori o ponašanju u Narodnoj skupštini, pošto ste vi katalizator diskusije. Prosto je neshvatljivo i neverovatno da u diskusiji u parlamentu, bilo kroz razmene replika, bilo kroz način na koji se poslanici obraćaju javnosti i svojim kolegama, da se iznose takvi stavovi koji namerno zamenjuju sve postulate i teze razumnog ponašanja, da neko tvrdi, ko pripada centralnoj vlasti toj istoj, vladajućoj koaliciji koju oličava moć centralne vlasti, da se bori protiv ideja centralne vlasti je neshvatljiv mehanizam. Možda vi tumačite da ovo nije uvredljivo, ne, to je uvredljivo, jer mi možemo ovde da iznosimo različite argumente, kao što je gospodin Jugović iznosio, sve protiv ovog zakona, a u danu za glasanje će glasati sigurno, 150% za ovaj zakon. Na šta to liči? Ako ćete da vodimo argumentovanu raspravu, onda ovu argumentovanu raspravu moramo potkrepiti činjenicama, a ne diskvalifikacijama. Činjenica je da ovaj zakon podiže od 40 do 80% poreza na plate građana, činjenica je da su plate sve manje i manje, činjenica je da je to relativno nekontrolisan prihod, činjenica je da transferi nisu prenošeni, činjenica je da je zakon ove države kršila ta strana koja nam danas predlaže ovu promenu i činjenica je da se na njih ne možemo osloniti i da će primenjivati i ovo što danas usvoje. To su činjenice. Kako možete da dopuštate kroz replike da se iznose takve stvari ovde koje su suprotne zdravom razumu i pogađaju svakoga ko ozbiljno misli? Pogledajte sve te ljude koji prate ovaj prenos.
Narodni poslaniče, nema povrede člana 107, a replike postoje za to da se razjasni šta su interpretacije. Vaša zloupotreba prava da dobijete reč po povredi Poslovnika govori u prilog tome da ja odlično procenjujem kako treba voditi ovu sednicu. Zahvaljujem vam. Narodni poslanik Čedomir Jovanović, dva minuta.
Gospođo Čomić, javio sam se da bih replicirao gospođi Grubješić i gospodinu Seniću, koji je ponovio njene stavove. Prvo, ovde ne možemo da govorimo o fiskalnoj decentralizaciji. Tačno je da nema decentralizacije bez fiskalne decentralizacije, ali ovo nije fiskalna decentralizacija. Ovo je redistribucija novca. Fiskalna decentralizacija bi zapravo bila ona decentralizacija, i mislim da ćete vi to potvrditi gospodine Dinkiću, jer je to toliko očigledno, koja bi dopustila lokalnim samoupravama u Srbiji da oni sami procenjuju nivo poreza kojim će se opteretiti zarade, da država proceni neku gornju tačku, a da ispod nje opštine počnu da se takmiče između sebe i da tako pokušaju da budu konkurentne. Ovo nije fiskalna decentralizacija. Izvorni fiskalni prihodi, porez na imovinu, on je vašim inicijativama ugrožen. Taman je lokalna samouprava počela da realizuje taj porez, prihodi su postali veći. Dok je to bilo u republičkoj nadležnosti, svega 40% imovine je bilo oporezovano, tu je svojevremeni direktor poreske uprave. Kada su opštine to počele da rade, naplata poreza je postala efikasnija. Vaša vlada, gospodine Dinkiću, ove godine je tri puta menjala poresku politiku u oblasti poreza na imovine. Porez na takse na firmarine, vi svojom inicijativom one koji imaju novac oslobađate obaveze da plaćaju, a pri tom limitirate prihode lokalnih samouprava koji su izvorni po tom osnovu. To je činjenica. Životna sredina koja je pomenuta, od totala novca koji se ostvari po osnovu eksploatacije životne sredine i taksi koje lokalna samouprava propisuje, 60% tog novca ide u Republiku, 40% ostaje lokalnoj samoupravi. Da li to završi na bilbordu "Očistimo Srbiju" ili nekom drugom projektu, to više nije važno. Ako govorimo o konceptu životne sredine, onda smo mi da apsolutno sva sredstva ostanu na nivou lokalne samouprave ili pokrajine. Isti je slučaj i sa svim drugim elementima decentralizacije koja ne može biti ostvarena bez ovog koncepta prava i obaveza.
Narodni poslanik Aleksandar Jugović. Vi ste prijavljeni zbog? Spomenuti ste imenom. Da li još neko osim narodnog poslanika Aleksandra Jugovića želi da govori? Narodni poslanik Velimir Ilić želi da govori kao predsednik poslaničke grupe, kao i narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Narodni poslanik Aleksandar Jugović, dva minuta. Izvolite.
Ovde se pogrešno stvara slika da se govori o decentralizaciji. Opet kažem da je decentralizacija sistemski pojam i moram vam reći da ne možete govoriti o decentralizaciji vi koji ste doneli Ustav koji na svaki mogući način koči decentralizaciju. Pogledajte vaš ustav, jedva čekam da bude promenjen, koji nigde ne pominje ni regione, nigde ne pominje srednji nivo vlasti. O čemu to govori? Da vi nemate pravo da pričate o decentralizaciji jer vi ne zagovarate taj aspekt budućeg državnog uređenja. Ono što je veoma bitno, ne može se govoriti o decentralizaciji, pogotovo o fiskalnoj decentralizaciji u jednom sistemu gde nije usvojen zakon o javnoj svojini. Veoma je bitno da lekcije o moralu, o dostojnosti u politici, o glasanju, o doslednosti u zalaganju, da lekcije o tome ne deli DSS koja se stalno borila protiv saradnje sa Haškim tribunalom, a znamo da je najviše generala, u čemu se slažem sa njima, isporučila Hagu.
Narodni poslaniče, ovo izlazi iz okvira i najmaštovitijih replika. Molim vas, pravo na repliku se daje, ali ne zato da se kaže sve što se zna, nego zato da se odgovori argumentovano.
Odgovorio sam argumentovano na pitanje zbog čega ćemo mi podržati ovaj zakon.
Narodni poslaniče, to pitanje nije bilo postavljeno. Zahvaljujem. Narodni poslanik Miloš Aligrudić, pravo na repliku.
Moram da odgovorim na dve stvari. Vrlo prosto, nema nikakvog našeg ustava DSS-a. Za taj isti Ustav glasao je i SPO, kome vi pripadate. Prema tome, vi ste bili deo vladajuće koalicije u to vreme, vi ste to podržali. Ako to vi ne znate, neko će vas već iz stranke informisati. Druga stvar koja je ovde vezana za samu suštinu, a to je pitanje zakona koji je danas na dnevnom redu, kroz priču o tome da li, kako i zašto ne podržati ovaj zakon, o čemu ste vi počeli da pričate. Dakle, za mene je neshvatljivo, a to se stenografski da utvrditi, izneti kvalifikacije koje su upravo protiv ovog zakona, protiv usvajanja ovog zakona, izneta je sa vaše strane, da biste na kraju rekli da su to upravo argumenti zbog kojih ćete glasati za taj zakon. Ne mogu da ulazim u to, niti vama zameram što ćete da glasate ili nećete za taj zakon, nije to od mog interesa, da se ne razumemo pogrešno. Ako smo se razumeli pogrešno, to nije dobro. Moj cilj je da pokažem kako postoji dogovor u vladajućoj većini da se podiđe jednoj parlamentarnoj grupi da vrši svoju kampanju preko nekorektnog zakona koji suštinski ne pravi decentralizaciju. On pravi samo fiskalnu decentralizaciju u jednom domenu koji se tiče zarada, o čemu sam ja govorio. Koje zarade su realno najniže u ovom trenutku, unazad pet godina, čija se erozija još dalje predviđa i čija je nejednakost ili nemogućnost predviđanja uslova u kojem će se one odvijati takođe frapantna. Otkud mi znamo u Crnoj Travi šta će se dalje dešavati? Nema ključnih ekonomsko-političkih parametara koji će ukazivati na razvoj tog dela Srbije. Mi pričamo o tome da će Crna Trava dobiti iz fonda zarada ne znam šta. To su ludosti. Vi sami o tome govorite i na kraju ispadne, uopšte ne znam za šta se vi zalažete.
Narodni poslanik Aleksandar Jugović, pravo na repliku, i narodni poslanici Ivan Andrić, Bojan Đurić i Jorgovanka Tabaković će posle toga stići na red za repliku.
Uopšte nije sporno što vas građani Srbije više ne razumeju, ali je sporno što vi ne razumete argumente drugih političkih partija. Hoću vam reći da je SPO prvi doneo programsku platformu, još 2007. godine, o decentralizaciji vlasti u Srbiji. Mi bismo zbunili naše birače ukoliko ne bismo podržali bilo kakav vid decentralizacije i ukoliko ne bismo stali na stranu procesa decentralizacije. To bi trebalo da razumete.
Narodni poslanik Ivan Andrić.
Odgovoriću gospodinu Seniću. Prvo, naravno da budžet Republike Srbije nije Sveto pismo, ali postoji način kako se on menja, a vi izbegavate da ga promenite, iako ste promenili Vladu i ne samo Vladu, nego i broj ministara za koji ste taj budžet pisali. Razmislite da li je to zakonito ili nije. Kada govorite o tome da ste za nekakve nadležnosti, da ne treba da sedi gospodin Milenić kod nekog državnog sekretara i da moli da mu se da novac, molim vas da imate u vidu da ovo nije zakon o nadležnosti. Nadležnosti su već tu. Gospodin Milenić, da se zakon poštuje od strane vaše vlade, ne bi morao da ide i da obožava državnog sekretara da bi dobio novac. Dovoljno bi bilo da vi zakon poštujete. Kada kažem vi, mislim na Vladu, ne mislim na vas lično, jer po zakonu gospodinu Mileniću, kao predsedniku Skupštine grada Kragujevca, ako se ne varam, pripada novac koji mu vi ne date. Sada ono što vam mi kažemo i što jeste ozbiljan argument da probamo da vratimo raspravu u ozbiljno stanje, ako Vlada ne da taj novac samo su dve stvari moguće. Jedan je da Vlada ne želi da prebaci novac lokalnim samoupravama, a tek ako je to tačno vi nemate nikakva prava da govorite o decentralizaciji, jer ste onda najveći centralizatori, da citiram gospodina Milenića, upravo vi, sve stranke koje ovu vladu čine. Ne verujem da je tako. Mislim da novca nema i da zbog toga novac iz budžeta ne ide transferima u lokalnu samoupravu. Kažemo vam da je to jedna rupa u budžetu, zbog zakona ili dela zakona, koji ne poštujete, a usvajanjem ovog zakona pravite duplu rupu u budžetu. Siguran sam da jako dobro znate da je ovde reč o tome, a ne o nekakvim nadležnostima.
Zahvaljujem. Narodni poslaik Miloš Aligrudić, pa narodni poslanik Bojan Đurić. Izvolite.
Ne znam ko je imao kakve koncepte 2007. ili ne znam koje godine, samo znam da ovaj Ustav Republike Srbije, koji mi imamo, omogućava potpunu decentralizaciju. Zašto? Zato što sam u svojoj numeraciji pobrojanih poslova izvornih nadležnosti omogućava da se zakonom oni i prošire. Omogućava se i tzv. fiskalna decentralizacija koja mora da prati paraleleno decentralizaciju nadležnosti. Ovde je, kao što je to neko rekao, pitanje prava i obaveza centralno mesto a ne samo fiskalna priča. Koje su to obaveze? Evo, daću vam na primeru, recimo, Zaječara. Šta imaju koristi građani Zaječara od predloga za koji ćete vi ovde glasati iz razloga koji mi nije jasan? Kakve oni imaju koristi od toga da njima pripadnu sredstva uvećana duplo od poreza na zarade? Neki kukavni transfer za koji se ovde obećava da će se sada poštovati, do sada se nije poštovao. Znači, kakve oni koristi imaju od tog izvornog prihoda ako ne znaju koje su obaveze Boška Ničića prema njima i šta će čovek da uradi za taj novac? Da li će on da drži koncerte na livadama, po trgovima ili parkovima za te pare ili postoji neka zakonska odredba koja je trebalo danas da bude ovde predložena u paketu, koja će naterati tog Boška Ničića da taj novac koristi za one stvari koje građani na izborima očekuju od njega, da bi posle toga mogli svašta kao komšiji u Zaječaru da kažu kad ga sretnu na ulici, a tek posebno na izborima kad ne ispuni te svoje obaveze. Ovde se radi o obavezama, nije to Alajbegova slama, kad je reč o prenosu sredstava. Zato se tu radi o prevari građana, zato što se priča o nečemu što treba da im zamaže oči do prve izborne kampanje, a posle toga kad se razvali celokupan tranzitni sistem nikom ništa.
Zahvaljujem. Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Samo ću na temu toga da li je budžet Sveto pismo ili nije. Ne, nije budžet Sveto pismo, ali je zakon koji se mora poštovati. Zašto to govorim? Verovatno će nam se u najskorije vreme naći na dnevnom redu predlog sporazuma između Republike Srbije i Međunarodne banke za obnovu i razvoj. To je drugi zajam za razvoj javnih finansija po kojem se Republika Srbija zadužuje za novih 100 miliona dolara za javne finansije. Pošto su očigledno oni od kojih tražimo zajmove shvatili da nekima budžet nije Sveto pismo, uslov za korišćenje sredstava za koje je ugovor već potpisan 27. aprila jeste sledeći. U Planu 1 na strani 17 – aktivnosti u okviru programa, se kaže da se mora poštovati Zakon o budžetu za 2011. godinu, objavljen u "Službenom glasniku Republike Srbije" 101/10 kao i izmene Zakona o budžetskom sistemu, a one se upravo tiču nadležnosti i položaja Fiskalnog saveta, kao i uvažavanja njegovih mišljenja. Znači, ne možete državu koja duguje 23 milijarde evra i kojoj je ovih 100 miliona potrebno kao vazduh, kao voda, dovoditi u situaciju da ne poštujete budžet ili se tako izjašnjavate i brukati sve nas kao zemlju. Ovo je prvi put da nam se ovakve odredbe unose u jedan zajam gde se obavezujemo da poštujemo svoje zakone.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić.
Davno je bio taj trenutak kada je nastao osnov za repliku na izlaganje gospodina Senića, nakon toga je i gospodin Andrić govorio o toj situaciji gde polovina gradonačelnika mora da bude u Nemanjinoj da bi dobila. Gospodin Milenić i gospodin Verko Stevanović ne moraju da budu u Nemanjinoj, oni zbog toga sede u Skupštini Srbije. Tačno je da imaju pravo na transfere iz budžeta, ali kada bi se poštovao Zakon o sukobu interesa do kraja možda ne bi imali pravo da sede u ovom parlamentu. To je matrica o kojoj govorimo. U pravu ste, gospodine Seniću, kada pričate o tome da ima mnogo novca, da je mnogo novca zarobljeno u onom delu koji je vezan za javna preduzeća, ali budžet za ovu godinu je usvojen pre pet ili šest meseci. Tada je bila prilika da se neka od tih sredstava oslobode. U međuvremenu smo uzeli stotine miliona kredita za ta gubitaška javna preduzeća koja, između ostalog, vode ivaši kadrovi. Da se vratimo na to pitanje šta jeste a šta nije fiskalna decentralizacija, ono o čemu ste, gospođo Grubješić, govorili, oko nadležnosti jedinica lokalne samouprave kod ekologije. Pa, kada neko dobije mogućnost da se stara o nekom pitanju, to nije njegova izvorna nadležnost. Uostalom, izvorne nadležnosti su pre svega regulisane u Ustavu Srbije.
Reč ima narodni poslanik Vlajko Senić.
Nadam se da ćemo završiti. Pre svega bih rekao da ne znam zašto ljudi prepoznaju da je ovo neki naš interes. Ako pogledate koliko ko ima gradonačelnika i ko će upravljati ovim sredstvima, mi smo daleko od toga kao politička stranka na vrhu po broju gradonačelnika ili vlasti u lokalnim samoupravama. Na ovaj način želimo da postavimo pravila igre i za danas i za budućnost i da omogućimo ljudima na lokalu da kada sutra učestvuju na lokalnim izborima, birajući direktno gradonačelnike, znaju da biraju ljude koji imaju svoj novac, imovinu i koji mogu da urade ono što su obećali u izbornoj kampanji. Nikada nisam rekao da nismo bili deo nekog procesa centralizacije ili da svako od nas nema manju ili veću odgovornost, ali imamo pravo možda kao i neko ko trenutno sedi u sistemu unutrada kažemo šta je loše i da ponudimo rešenje. Niko ne brani vama da date neki drugi predlog, da ostaje 100%, ima jedan amandman od poreza na dohodak ili da ostaje 20%, da se prebaci PDV, šta god, ali neko nešto mora da predloži, neko nešto mora da uradi. Ne održiv je položaj lokalnih samouprava u Srbiji. Ne moguće je ljudima reći – sačekajte još dve godine okruglih stolova pa ćete dobiti sjajan predlog. Mislim da je ovo što smo govorili tokom kampanje. Dakle, točak decentralizacije je pokrenut, kao što je biloteško posle 2000. godine šok terapijom reformisati bankarski sistem. Bilo je mnogo otpora, mnogo više nego sada. Pogledajte gde smo danas. Koliko ima banaka? Ima sedam milijardi devizne štednje građana u bankama. Dakle, uvek je teško pokrenuti neku reformu. Zato je teško i danas i ovolika rasprava, ali sam siguran da će se benefiti svega ovoga videti brzo i da ćemo imati na lokalnom nivou direktno izabrane sposobne gradonačelnike koji neće gledati u rezultate Centralne izborne komisije i birače koji će biti oslobođeni brige ako glasaju za ovog čoveka koji je sposoban, šta da radim kada on neće pripadati stranci koja će formirati vladu na centralnom nivou. Mislim da je ovo pre svega dobitak za građane. Verujem da ćete na kraju, dragi prijatelji iz LDP, i vi podržati ovo. Hvala. Mislim da je ovo, pre svega, dobitak za građane. Verujem da ćete na kraju, dragi prijatelji iz LDP, i vi podržati ovo. Hvala.
Dva minuta. Još četvoro prijavljenih narodnih poslanika u pravu za repliku i time će ovaj krug replika biti zatvoren. I preći ćemo na tok sednice u kome pravo na reč imaju predsednici odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa. Dakle, redom pravo na repliku imaće narodni poslanici Zoran Nikolić, Miloš Aligrudić, pa Ivan Andrić.
Zahvaljujem. Veoma sam zadovoljan kako se ova diskusija decentralizovala polako i kako se svi pomalo uključuju u ovu diskusiju, ali sam zaista pomalo zbunjen. Dakle, ljudi koji su se zalagali za Ustav, sada više za taj Ustav nisu. Zbunjen sam činjenicom da na političkom nebu Srbije postoje URS, a kroz ovu centralizovanu diskusiju, na početku, vidim da postoje ujedinjeni decentralizatori Srbije i to je jedan moj opšti utisak. Kada smo došli u situaciju da LDP govori o institucijama i veruje da štiti državu, gde je delimično i u pravu, onda to najrečitije govori i o predlogu G 17 i gospodina Dinkića, i o DS koja takav predlog podržava. Kada smo došli u situaciju da državne institucije brani LDP, onda vi gospodo iz DS i vi gospodo iz G 17 stavite prst na čelo. Jer, kad sa građanima obavite neke razgovore i kada vas presretnu, prvo što vam kažu i ono što je rezultanta i ono što možete izvući kao zaključak – ovde nema države, bre. Šta vi radite sa ovom državom? Imate manjak od ne znam koliko milijardi, vi ovde pričate bajke. Ucenili ste DS, dozvolili su vam da se igrate sa parama. Dokle ćete se, gospodine Dinkiću, igrati sa parama ove države i ovih građana? Laž je da će oni dobiti više novca, jer će u republičkoj kasi biti manje novca. Vi urušavate državu i na sreću imali smo prilike da čujemo isključivo LDP kako u ovom slučaju brani državu. Dokle ste dogurali, dokle ste došli? Zašto DS ćuti, zašto SPS ćuti? Zato što ste ih ucenili. Ali građani neće pristati na tu ucenu i da vam kažem samo jednu stvar 515 hiljada glasača nije ništa. Vama je pošlo za rukom da skupite četiri miliona glasača, da ih dovedete u poštu da potpišu izjavu da će dobiti najmanje hiljadu evra. Tada je to bila laž i ovo je laž.
Dva minuta. Zahvaljujem. Narodni poslanik Miloš Aligrudić, dva minuta.
Nije, nego to je ono što je malo čas gospodin Senić rekao i na kraju to definisao prema LDP i išlo, a išlo je i prema prethodnim govornicima. Vi kad pričate o tome, kao nemate interes. Kako nemate interes? Znači, vi imate neposredan i jasan interes da se ovakav zakon usvoji zato što je deo kampanje koja treba da pokaže građanima kako se vi ekskluzivno brinete o njihovim lokalnim sudbinama, sudbinama građana na lokalnom nivou kroz decentralizaciju i to, pre svega, sa fiskalnom decentralizacijom. To je vaša kampanja i vaš interes. Ta priča ima drugu stranu medalje. To je greh DS i ovih njihovih drugih satelita. To je njihov greh, zato što dopuštaju da se kampanja svodi u zakonodavnoj inicijativi pred ovim parlamentom od strane jedne parlamentarne grupe, sa propisom koji je nerazrađen i ne utemeljen, koji je samo delić onoga što treba da bude u priči o decentralizaciji, koji vi niste ni izmislili, ni pokrenuli, koja je suštinski deo programa ove stranke kojoj ja pripadam i koja nije mogla da se godinama realizuje na adekvatan način upravo zbog naših političkih partnera u Vladi sa kojima smo bili, svojevremeno. Da, to je tako. Zato što nismo mogli to da realizujemo. Vi decentralizaciju vidite isključivo kao transfer novca. Da, bez toga nema decentralizacije. Jeste li jednu reč progovorili o obavezama? Malo čas sam vas to pitao na primeru Boška Nimčića, kako će ljudi da žive? Vi ste predvideli da ih obradujete novcem koji će dobiti od nečega što se zove zarada koja je sve manja iz dana u dan. Vi hoćete da kažete da ćete kompenzovati to poštenim transferom. Kojim poštenim transferom? To obećavate vi isti koji ste kršili sadašnji zakon. Koji zakon za vas važi? Šta, onaj vam nije bio lep, nisu bile lepe korice tog zakona? Šta, nije bio lep naslov, pa vam se nije poštovao, ili boja papira nije bila u redu? Ovaj sada koji donosite, taj će biti super, pa ćete ga poštovati i time dokazujete vaš vrednosni sud o tome da ste za decentralizaciju ito je tačno.
Dva minuta. Pravo na dva minuta i ovo je završni krug replika imaju narodni poslanici: Jugović Aleksandar, Ivan Andrić i Suzana Grubješić. Nakon toga će reč dobiti narodni poslanik Velimir Ilić, predsednik poslaničke grupe Nova Srbija, kao predsednik poslaničke grupe.
Ne čudi me što gospodin Aligrudić ne zna mnogo o decentralizaciji i o evropskom uređenju modernih država, s obzirom da pripada političkoj partiji antievropskog opredeljenja. Ali, čudi me kako malo zna o Ustavu.
Narodni poslanik Ivan Andrić ima reč.
Probaću i ja da završim, bar u ime LDP, ovaj krug replika za sada. Gospodine Seniću, naravno da ste imali koristi do sada od toga što ste radili. Daću vam primer, od toga kako ste postupali u Boru. Vi, između ostalog, u ovoj ideji decentralizaciji pridružili ste, bar u javnosti, ideju departizacije. Na izborima u Boru, nosilac vaše liste je bio direktor, ako se ne varam, RTV Bor. U toj, kao direktor RTV Bor, mislim da je to jedinstveno mesto na svetu u kome je direktor najveće kompanije bio nosilac liste i to je taj vaš iskonski uspeh, gde ste osvojili, ako se ne varam 23%. Iz moje perspektive to je zloupotreba nadležnosti i ovlašćenja države. Velika zloupotreba. Ako govorimo o tome kakav je sadržaj zakona, a vi uporno govorite o nekim nadležnostima, mi vam još jedan put kažemo, u ovom zakonu nadležnosti nema. Vi nudite novac i obećavate, kao kampanju u Boru, novac kojeg nema, koji ne postoji i gde ćete reći, za dva ili tri meseca da su se okolnosti promenile tako, da vaša fenomenalna ideja nije mogla da bude sprovedena. Mi to u ovoj sali ali i građani Srbije jako dobro znaju. Ono što bih još voleo da kažem, to je da odgovornost ne može da bude jednaka za sve, zato što je samo nekoliko ljudi u ovoj vlasti bilo od 5. oktobra do danas, na različite načine. Jedan od njih je predsednik vaše stranke. Uz svo poštovanje te energije i toga da ste uspeli da nametnete temu decentralizacije, na šta smo vam mi i čestitali, mi vam kažemo da ovaj predlog nije dobar. Mislimo da je bilo dosta vašeg vremena u proteklih 11 godina. Mi ćemo vam pomoći tako što ćemo vas osloboditi tog vremena koji stoji nad vama, a nas kao državu, ometa u razvoju.
Narodna poslanica Suzana Grubješić. Izvolite.
Posle ovoga, možda i možemo da završimo zaista. Žao mi je gospođe Tabaković koja čeka, a žao mi je i ostalih šefova poslaničkih klubova, ali šta da radimo takva je tema. Najpre o ovom famoznom Boru o kome najviše pričate. Šta da vam radim – pobedi se u zube ne gleda. Čekajte sledeće lokalne izbore, pobedite u Boru, to vam iskreno želim. Prošli put smo mi pobedili, možda ćete vi sledeći put ili ne znam ko već. Vama, gospodine Nikoliću moram da kažem, kako ćete vi da izađete pred građane Šapca i da kažete – ja sam narodni poslanik koji je želeo da spreči da Šabac dobije 40% veći budžet. Da Šabac dobije 518 miliona dinara? Kako ćete vi to da objasnite svojim biračima, kažite? Ne znam koliki je vaš rejting u Šapcu, ali ste vi ovde narodni poslanik koji je iz Šapca. Da li ćete to ikako moći da im objasnite ili ćete reći – nisam hteo to, zato što je to predložio Mlađan Dinkić? Oni će reći – šta me briga. Zašto nisi glasao za to da mi dobijemo više para? Ali, zato ćemo mi ostali i Šapcu izglasati više novca. Šabac će dobiti više novca zato što mi brinemo o svim gradovima i opštinama u Srbiji. Vi to ne možete u svom gradu. To nije u redu.
Ovo je najčudniji završetak kruga replika koji smo imali prilike da vidimo. Sada smo se vratili u, zaista, početak poslednjeg kruga, s obzirom da je neophodno da svoja dva minuta iskoriste narodni poslanici Zoran Ostojić, Miloš Aligrudić.
Svašta ćemo mi danas čuti, gospođo Čomić, ali hvaliti se time da ste postigli uspeh što ste direktora državnog preduzeća stavili na listu, direktora firme koja beleži iz godine u godinu gubitke, iako je cena bakra najveća na svetskom tržištu, direktora firme koji dobija 5.000 plata, prosečna plana je 50.000 dinara puta četiri člana porodice. Hvaliti se da ste tako postigli uspeh, zaista je van svake pameti. Hajde pričajte o zakonu, ali nemojte to da radite šta radite u Trsteniku, itd. I vi pričate o departizaciji. Otkad LDP priča, dobro je da ste i vi počeli da pričate, samo što. Za razliku od nas koji možemo samo da pričamo, vi ste u vlasti, pa možete i da delate na departizaciji, a ne da zauzimate jednu pa drugu instituciju, da decentralizujete nekakve službe, ministarstva i pravite troškove. Pogledajte budžet za te institucije koje ste premestili tamo u Zaječar ili u Užice, zbog toga što ljudi putuju, zbog toga što moraju da tamo spavaju, itd. Pogledajte budžet za 2010. i 2009. godinu i videćete koliko su veći troškovi. Nisam se do sada javljao, na kraju krajeva, ima ko se javljao, ali ovo je već preterano. Sačekajte sledeće izbore. Nadamo se da na sledećim izborima neće moći da se koristi državni novac u predizbornoj kampanji, da će iz partijskih firmi da se finansiraju predizborne kampanje i ovaj zakon ovde koji predlažemo. Zato je ovolika povika i ima za cilj samo da vama obezbedi finansiranje lokalnih izbora zbog tih pet-šest vaših subaša koji su u tim regionima.
Narodni poslanik Miloš Aligrudić ima dva minuta.
To što u Ustavu nema, po gospodinu Jugoviću, regionalizacije, nemam ništa protiv toga. Naime, regionalizacija kakvu očigledno URS priželjkuje, kakvu politički protagonisti s manjinskom podrškom od strane građana realizuju uz pomoć vladajuće većine ovde u Vojvodini ili ono što oni misle, a to je praktično federalizacija Srbije, to je nešto protiv čega smo svim svojim bićem. Dakle, nema šanse da bi dopustili da regionalni moćnici, centralizujući svoju regionalnu strukturu, ponovo šikaniraju one kojima određena prava, po našem dubokom uverenju, treba da pripadaju, to su obični građani koji žive u svojim lokalnim sredinama. Da, mi smo za punu i pravu decentralizaciju. Svi koji su i malo pratili program DSS-a, naši bivši koalicioni partneri, ljudi koji su nam sada oponenti, ljudi u drugim političkim strankama vrlo dobro znaju taj element našeg programa. Mi smo za punu decentralizaciju, u materijalnom i finansijskom smislu. Ovde materijalno je u drugom smislu upotrebljeno, ne u smislu novca, negu u smislu nadležnosti. Dakle, mi smo za to. Dajte da se oko toga organizujemo, da pravimo oko toga konsenzus, taj isti Ustav daje te osnove, a mi te osnove ne koristimo, nego pričamo sve i svašta. Dakle, to nije razlog da se ne primeni puna decentralizacija, ali je razlog da se ustane u ovoj Skupštini protiv predloga koji sa sobom ne nose ništa kvalitetno, dobro i novo, koji sa sobom nose isključivo i samo propagandu koja će se realizovati u stvarnom životu kroz slom finansija i balansa finansijskog sistema u Srbiji. To je ono što je očito. Da li će neke druge ideje koje je predlagač u svom izlaganju izneo kasnije naći svoje mesto za ovom Skupštinom kroz neke druge predloge zakona, to je neuhvatljiva činjenica. Mi to ne znamo. Mi samo znamo da ono što će danas biti na dnevnom redu, za šta će se Skupština izjasniti, da to lomi državu.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Zoran Nikolić, dva minuta. To je poslednje pravo na repliku. Posle njega reč će imati narodni poslanik Velimir Ilić, predsednik poslaničke grupe.
Zahvaljujem. Ako ste primetili, ja sam načelno izneo stav o ulozi G17 i DS u centralizaciji ove države i štete koju ste naneli u protekle tri godine. Direktno sam prozvao gospodina Dinkića, zato što on jeste najodgovorniji, zato što i sad učestvuje u tom procesu, ali ste se vi usudili da mi replicirate i da mi kažete šta je urađeno za Šabac. Evo, sada ću vam reći zašto ovaj zakon ne treba ni glasati. Zato što u Zakonu o lokalnim samoupravama i o budžetskom sistemu piše jasno da 1,7% BDP-a ide u transferna sredstva. Da li ide ove tri godine? Ne ode. Za to ste vi odgovorni i DS. Mi smo u Šapcu podneli krivičnu prijavu protiv gospodina Cvetkovića i tadašnje ministarke Diane Dragutinović. Jedini razlog zbog čega nismo podneli krivičnu prijavu i protiv vas je što gospodin Dinkić nije bio ministar finansija u tom momentu. Zato što ste u ove tri godine naneli samo Šapcu štetu u iznosu od šest miliona evra i zato što je Šabac imao vlast koja ćuti, a ona je iz DS-a. Uzela je kredite u iznosu od tri miliona evra, pa neka građani vide sada šta je uradila vlast G17, SPS i DS. To smo mi uradili štiteći interese građana Šapca jer ste nam uzeli 30 kilometara puta, jer ste nam uzeli bar pet obdaništa, jer ste nam uzeli bar tri restauracije škola i još mnogo toga. Znate šta, i u ovom zakonu sada piše da će 1,7% i na to mi odgovorite, gospodine Dinkiću, ako imate petlju, sada u ovom zakonu takođe piše da 1,7% BDP-a ide u transferna sredstva. Koja je garancija, kada tri godine kršite zakon, da će to sada tako biti? Ja tvrdim da neće i da je u osnovi osmišljena prevara prema građanima i prema lokalnim samoupravama. Ona upravo piše u tom članu zakona koji ste vi predložili. Odgovorite mi ili zaćutite za ceo dan i nemojte više ništa da govorite.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Velimir Ilić ima reč. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, bilo je mučno ovde satima sedeti i čekati da dobijemo reč, predstavnici poslaničkih grupa, i slušati replike. Da li ste vi, gospodo iz vladajuće koalicije koji ste potpisali ovaj zakon, gospodinu Dinkiću da bi sačuvali Vladu za koji mesec, pustili ga niz vodu, pa ga pustili ovde na vetrometinu, a vi se smeškate, uživate i posmatrate? Prema tome, ne vidim neku budućnost ovog zakona jer sama rasprava pokazuje da je neozbiljan pristup jednom ozbiljnom zakonu o decentralizaciji vlasti, a posebno o finansijskoj decentralizaciji. To je jedan ozbiljan projekat koji treba da se uradi u Srbiji, a nažalost, nema sa čim i nema ko. Ti koji predlažu danas, oni su uništili i ovu državu i doveli nas ovde gde smo danas. Zašto? Vi, gospodo iz vladajuće koalicije, rušite institucije. Vi ne poštujete zakone, ne poštujete odluke ovog parlamenta. Da poštujete, već bi uradili rebalans budžeta. Kako možete da radite bez rebalansa sa novom Vladom koja je potpuno promenjena, izmešana ministarstva, smanjena, ukinuta, itd. To vama ništa ne smeta. Vi radite šta hoćete. Vi bukvalno radite šta hoćete. Gospoda ovde pominje neke regione koji su potpuno protivustavni, za koje se troše milijarde u kampanji koja traje cele godine. Svi bilbordi u Srbiji su oblepljeni. Kampanja traje. Priča se, petsto hiljada građana. Kad pitate čoveka – hoćete li više para da vam damo, on kaže – hoću. Potpiši! Tako su vam svi potpisivali i uvek su bili prevareni. Sve što su potpisali nije ispunjeno. Nije tačno da je Srbija stala iza vas i to dokazujete sa petsto hiljada potpisa. Srbija je protiv vas potpisala milion i dvesta hiljada potpisa, da vi odete, da ne vršite više zakonodavnu vlast, da ne donosite zakone, da ne predlažete zakone, da ne vodite više ovu državu jer je narod ukapirao da ne znaju šta će sa sobom i kud će. Sutra kad svane dan, šta će ove firme u stečaju, šta će preduzeća u pogrešnoj privatizaciji koja je, nažalost, urađena od predlagača ovog sad zakona koji je u raspravi i tako uništila lokalne vlasti. Vi ste gospodo sahranili najbolja preduzeća u Srbiji, uništiti Čipsaru u Čačku, to je trebala velika umetnosti, naći nekog, navatati Purića, pa ga sutra uhapsiti i uništiti firmu. Uništiti gigante u Srbiji, uništiti niskogradnju, sa privatizacijom, uništiti sve što je moglo da se uništi i vi ste lokalnu vlast ostavili bez ijedne firme koja radi i funkcioniše. Sada ćete vi da joj date nešto da preživi, a šta hoće narod? Hoće posao. Od čega da preživi? Od tog budžeta, kada zajmite uzimate komercijalne kredite da platite policiju da ne štrajkuje dok NATO orgijaovde u Beogradu. Vi se bojite i dok držite ovde razno-razne skupe sastanke, skupove, koji ovu državu koštaju. Prema tome gospodo, vi prodajte maglu, vi godinama prodajte maglu. Imate genija, čoveka. Čoveka koji je bio najbolji ministar finansija sveta. U anketi je bilo da je gospodin Dinkić bio najbolji ministar finansija na svetu, u jednoj godini. Pazite, samo kada nabrojite, a on kaže da sistem ne valja, a sada kada nabrojite funkcije gospodina. Pazite – Narodna banka Srbije, guverner, ministar finansija Republike Srbije, ministar za privredu Republike Srbije, ministar za turizam, sve ovo je upropašćeno, ministar za ravnomerni i regionalni razvoj, predsednik Upravnog odbora Fonda za razvoj, glavni čovek za banke Srbije, koje ne postoje itd. ministar za privatizaciju. E, jedini njegov uspeh je što je ovde došao, navatao nekog gospodina Šlafa i doveo ga i taj ovde gazduje u Srbiji. E taj gospodin Šlaf, pa možda će te kiparske pare sada da se vrate, pa će da se ovo opštinama plati. Jel tako? Mislim da tu ima neke radove. Javno mislim, drugih para nema. Jedino bi na taj način ovo moglo da se uradi. Prema tome, priče da je Đilas potpisao, Đilas je dao amandman. Kakve veze ima gospodin Đilas, niti je poslanik, on je dao amandman i mi ćemo od toga nešto da uradimo. Kakve veza ima gradonačelnik Beograda ovde sa nekim sredstvima koja se pominju. Zatim, ova vlada je skupa. I ovu cenu vaše kampanje i ovaj trzaj da politički preživite, ova vlada mora da plaća i da ćuti. I vi svi gospodo iz vladajuće koalicije ovo plaćate debelo, narodnim parama i ćutite. I mora da ćutite i morate danas da vodite raspravu da bi preživeli još koji mesec, još koji dan. I nema smisla ovako da gospodina Dinkića pustite na vetrometinu, da ga bombarduju, a vi se smeškate i gustirate. Nema smisla, ovo je ponižavajuće. Da jedan čovek, koji je ovolike funkcije u ovoj državi obavljao predlaže neki zakon i vi samo to posmatrate mirno i uživate. Niko se od vas nije javio za reč. Čak, šta više neki iz koalicije su i protiv ovoga javno izašli i rekli da ovo nema smisla, jer para nema. Kada imate jednu pogaču, neki dan je ovde jedan poslanik objašnjavao torte, a ja ću onu običnu srpsku pogaču, pa kada neko otkine, hoće veliko parče, onom na kraju neće ostati ništa. A kome vi to mislite da otkinete ovo? Privredi, socijalnim slučajevima, zdravstvu, policiji, prosveti, kome ćete to da otkinete? Pa ljudi nema. Go se ne svlači gospodo, a vi ste dozvolili da ovde budu goli i bosi mnogi koji ne bi trebali to da budu, da mnoge firme se danas nalaze u stečaju, hiljade firmi, stotine hiljada radnika čeka da ostane bez posla, dodatno, a stotine hiljada ih je ostalo za vreme mandata ove vlade. Zašto su ostali bez posla? Jel ste nesposobni. Dozvolili ste i u najboljim firmama da uđu vaši puleni, vaši finansijeri, eksperti i da sve to razore i unište. I sad mi slušamo vaš kadar koji je odlazeći i dolazeći, pa smenjuiju se i kukumavče jedan na drugog. Gde vam je Tomica Milosavljević danas sad? Ovaj čovek što je došao sad objasni da ne može da se učini, da je problem ogroman, da jedan grada koji je imao 12 rengena danas ima jedan rengen. Svaki dan je čovek govorio, pored mene na tribini, bili smo zajedno. Da ima 500 dinara po građanu Srbije za lečenje, da je to ne moguće. E sad, vi mislite da će neko nešto da uradi, ali ko? Bez ekonomije nema života. Vi verujete da će Ćirić nešto ozbiljno da uradi u ovoj državi. Vi ga vagate u kampanji, umesto da čovek ovde dođe da bar nešto uradi za ovu Srbiju. Pravite, tamo neke firme, dovodite Juru, seckate neke žice, lepite i klemujete buksne na kraju, to je vama tehnologija dvadeset i prvog veka, jel? Koju jer opremu Jura doveo? Uzme kalem, razvuče i recka na 20-30 santimetara i stavlja po dve buksne i to je oprema i dali ste im 7000 evra po zaposlenom. A kolika je plata radnika tamo, 17 hiljada dinara. I to je za vas najveći uspeh. Doveli ste "Fijata" i vaša priča sa "Fijatom" i vaše laži, gospodine Dinkiću. Znate, da vam objasnim jednu stvar, vi ste hronično prerasli u jednog prevaranta. Izvinjavam se ovom Visokom domu, ali to moram da kažem.
Narodni poslaniče, razumem da vas je ponela emocija pri govoru. Morate se izvinuti i narodnom poslaniku Mlađanu Dinkiću ako hoćete da dalji tok sednice bude bez primene kaznenih mera. Linija koja se ne prelazi je uvažavanje svih nas u komunikaciji, molim vas.
Slušajte, ali ako mi ovde slušamo hronične priče, pa pazite to je bolest, ne mogu sad drugačije da objasnim. Možda, gospodin ministar ima neki lek za ovo. Ne znam, ja pitam, ali dozvoliti da mi danas raspravljamo ovde o nekoj prevari kad jedna opština ne može da dobije ono što joj sleduje, a mi joj objašnjavamo da ćemo dobiti duplo više kad se usvoji zakon, a ona ne može da dobije ni ono da preživi, jel nema od čega. Prema tome, priča koja se priča širom Srbije ovih dana, stvarno nema smisla, ta priča o regionima. Pa dođete u Novi Pazar pa se dodvorite, pa kažete mi ćemo vam spojiti Novu Varoš, Priboj, Prijepolje, mi ćemo ovo a oni jadni dignu se, pa šta ćete vi, pa gde mi tamo, pa mi smo vezani za Užice, Beograd, sveprevara do prevare. Pa ljudi ne možete tako da se ponašate, pa da li ste vi odgovorni pred ovom Srbijom da nešto uradite ozbiljno? Gde su poslanici iz Nove Varoši, Prijepolja i Priboja, da se oglase iz vladajuće koalicije. Da li vi gospodo pordžavate ovo? Hajde, recite javno, da vas čuju vaši građani tamo. Dodvoravanje samo da bi se samo prošlo, da bi se prošao cenzus. Dodvoravanje da bi se ostalo u igri, a vi iz vladajuće koalicije morate sve da trpite da bi živeli još koji mesec. E pa i ovo mora da se trpi. Gunđate, ćutite, meškoljite se, a ne znate šta ćete sa sobom, da li će te glasati ili nećete glasati, povucite ovaj zakon nemojte da se brukate. Mi smo svi za decentralizaciju, shvatite ljudi, mi smo svi posebno za finansijsku decentralizaciju ove Srbije, ali ono da se vratim na početak. Go se ne svlači, nema od čega da se uzme dinar, naema izvoza, nema proizvodnje, koji su to izvoznici u Srbiji, koji su to proizvođači. Šta se radi ovde? Ne možete da objasnite. Odakle će ove pare da uđu i zašto to ne kažete javno? To je ova vaša priča. Vi sad nama dajete ideje kako da preživi lokalna vlast, još malo pa ćete pisati o mesnim zajednicama, pa ćete redom da počnete da prozivate mesne zajednice kako brinete o narodu. Gde ste spali? Vi vodite ovu državu, gospodine Dinkiću, sa svojim ministrima. Vi vodite ekonomiju ove države. Vi ste do juče vodili ekonomiju. Izbacili su vas iz Vlade, jer su rekli da tone znate da radite. Vi ste vodili Narodnu banku, vi ste vodili privatizaciju, vi ste vodili mnoge, vi ste vodili Fond za razvoj, vi ste vodili regionalni razvoj. Što niste tada razmišljali o Lebanu, o Crnoj Travi, o Kuršumliji? Što niste tad razmišljali o malim mestima širom Srbije, o malim gradovima, Surdulici, Dimitrovgradu i ostalim gradovima? Niste, jer ste bili visoko leteli, sad ste samo Brisel, Solana, Švarc, veliki sistemi. Sad ste pali dole, sad vam glavni šef Boško Ničić. On priča u Krajini, pravi golf igrališta, razvija vam on privredu, turizam i Verko. Verko ne zna da ode kući. On zaluta kad pođe u Skupštinu. Da mu nije ovaj čupavi što ga…. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, već ste bili upozoreni da vodite računa da govorite u skladu sa odredbama Poslovnika i ovo je poslednje upozorenje. Očigledno vas verbalno nasilje zabavlja. Narodni poslaniče, morate me saslušati. Dakle, imate još pet minuta. Drugi put vas upozoravam da govorite u skladu sa odredbama Poslovnika Narodne skupštine. Posebno vas upozoravam da je nedopustivo da bilo koga zabavlja verbalno nasilje, ili jezik uvreda. To je nedopustivo u našim kućama, na javnoj sceni, a zabranjeno je Poslovnikom Narodne skupštine. Pet minuta vam je ostalo.) Ne možemo da ne poštujemo MMF. Ako oni ljudi kažu, oni drže ovu državu, oni drže ovaj sistem budžeta i vi sad hoćete protiv njih. Oni se lepo oglasili i kažu – ljudi nema, to ne može da se radi tako. Vi sad kažete – mi hoćemo. U redu je, prekršite. Hajde i sa njima sada da se posvađamo itd. Prema tome, mi moramo da radimo da sistem bude bolji, da se vratimo institucijama, ali ne možemo da se bavimo ovakvim stvarima, da obećavamo nešto što ne postoji. Mi moramo da pričamo i daće Bog da ovde bude rasprava i o ekonomiji, da neko dođe da položi račune zašto su uložene pare u neke velike projekte? Mene živo interesuje šta je sa projektom Stare planine? Mene živo interesuje gde su krajevi ovog projekta Fijata, kad će tih 200.000 automobila da se napravi, a još više me interesuje, gde će da se proda? Nedavno, Putin kad je bio u poseti Srbiji i kad je razgovarao sa nama, lično vam je rekao da od izvoza u Rusiju nema ništa. To vam je lično rekao kada ste ga pitali. Prema tome, ne vidim, sad pričamo narodu, potreba Srbije je za 15.000 automobila godišnje. Novih automobila. To je potreba srpskog tržišta. Toliko mi možemo da apsorbujemo. Priča, ova – mi ćemo napraviti 200.000, zaposliti stotine hiljada ljudi, ne pije više vodu i zato vas molim da ovaj zakon povučete iz procedure i da ne gubimo vreme i da ne pričamo ovom narodu bajke. Da stavimo na dnevni red ozbiljne zakone, po kojima ćemo voditi ozbiljnu raspravu, da dođu ovde ministri, da podnesu račune i da vidimo kud ide ovaj brod, koji se zove Srbija. Kud ga vi, gospodo iz vladajuće koalicije, vodite? Zašto je sramota dati izbore? Imate gospodina Dinkića, on je četiri vlade oborio, neka obori i petu. Nema veze, ništa neće da bude, biće izbori i, naravno, biće normalni izbori. Ne bih želeo više da gubimo vreme na bezvezne priče i bajke – mi ćemo pomoći Šapcu, mi ćemo pomoći Kragujevcu, mi ćemo… Ko ste, bre, vi? Nemojte vi da trošite naše pare kroz vašu kampanju. Mi samo to tražimo od vas. Sa čim vi vodite kampanju pola godine? U toj kampanji učestvuje pola Vlade. U toj kampanji učestvuju funkcioneri ove države. U tu kampanju se koriste službeni automobili, bilbordi, silne pare i pare građana, poreskih obveznika. To vi radite. Da li neko može da vas pita – odakle se vi gospodo finansirate? Gde god pritisnete radio, televiziju, novine – regioni Srbije, regioni Srbije, udruženi regioni Srbije. Da li ste vi normalni? To u Ustavu ne postoji. Uđite u ustavnu proceduru ako baš volite te regione, pa da vidite šta će narod da vam kaže. Hoćete još jednu administraciju? Okruge ste zaboravili. Da li znate da imamo mi neke okruge u ovoj državi. Oni ne postoje. Ne postoje lokalne vlasti. Ne poštujete nijednog gradonačelnika. Gospodine, ja sam bio četiri godine gradonačelnik kada ste vi bili guverner. Od vas nije moglo da se uzme za opštinu jedan dinar. Niste dali jednu paru, nijednoj opštini za neku investiciju. Evo, sada ću da vam objasnim kako gospodine Dinkiću. Kad je Bundes kasa uplatila donaciju, vi ste kao guverner oprali pare preko Segedinske banke i preko vaših kompanija i stavili u funkciju vaše kampanje. Postoji krivična prijava. Gospođa Malović ima to na stolu. Šta je sa tom krivičnom prijavom? Nemci su nedavno pitali šta je sa tim parama? Bundes kasa, sećate li se toga, je uplatila donaciju Srbiji, a vi ste kao guverner te pare prebacili u Segedinsku banku, pa ste onda razvili biznis i ušli u kampanju, itd., gospodina Labusa, je li tako bilo? Da li ima krivična prijava? Ima, i potpisana i stoji u fioci godinama, jer bi pala vlast. Ima i prijava za Zagrebačku banku. To ne znate? Pa, ima i za Kipar, ta je velika prijava. Ona ne može da stane u fioku. (Predsedavajuća: Dvadeset minuta.) Ima i još mnogo prijava, itd. Sad, vi nama … (Predsedavajuća: Dvadeset minuta. Zahvaljujem , narodni poslaniče.)
Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Izvolite. Izvinite, narodni poslanik Milan Lapčević, pa narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, danas smo u obrazloženju ovog zakona koji je predmet, a koji je podnela poslanička grupa URS, čuli da je u Srbiji napokon izmišljen perpetum mobile. Dakle, opštine će dobiti mnogo više para, imaće sredstava da rešavaju svoje nagomilane probleme, a niko neće biti zakinut, pri tom se neće povećati deficit budžeta RS i svi će biti namireni. To nama predlaže lično Mlađan Dinkić, šef te poslaničke grupe. Ostaje samo da se vidi kakav je to mehanizam i na koji način će to profunkcionisati. Evo, da krenemo od toga na koji način se predlaže da se povećaju finansije u lokalnim samoupravama, tako što će se 40% od prihoda, od poreza na zarade povećati prema lokalnim samoupravama na 80%, koje su do sada pripadale republičkom budžetu, pri tom se takođe kaže da su se lokalne samouprave do sada finansirale tako što je 2006. godine donet Zakon o finansiranju lokalnih samouprava, gde je na jedan sistemski način određeno da 1,7% BDP bude namenjeno nenamenskim transferima lokalnih samouprava. Taj zakon se poštovao do 2008. godine, do dolaska na vlast aktuelne vladajuće koalicije. Kada sada idete Srbijom i pitate predsednike opština, svi od reda govore da je tadašnji model finansiranja za sve opštine u Srbiji, pa i one najsiromašnije, bio dobar i da su imali mnogo više para nego što imaju danas i da su mogli sa tim parama da rešavaju mnoge probleme. One probleme koje od njih traže građani da rešavaju. Dolaskom na vlast vaše vladajuće koalicije, od 2009. godine, vi krećete da kršite zakon ove države. Zamislite kakvu poruku šaljete građanima Srbije kada Vlada usvajanjem budžeta od 2009, 2010. i 2011. godine krši Zakon o finansiranju lokalne samouprave? Kakvu poruku šaljete građanima? Šta oni treba da rade? Da krenu da krše svaki zakon koji se odnosi na njih. Ako država, ako vlada, ako ministri ne poštuju sopstvene zakone koje su doneli u Narodnoj skupštini, kako će onda građani da poštuju te iste zakone? Zakinuli ste te lokalne samouprave za 16 plus 13 plus 23, ukupno za 52 milijarde dinara. Kažete vi. A mi kažemo da to nije tačno. Niste za 52 milijarde dinara. Zakinuli ste ih za mnogo više zato što netačno prikazujete BDP. Naime, 25 milijarde dinara ste predvideli za transfere 2009. i 2010. godine. Stalna konferencija gradova i opština koja okuplja sve opštine u Srbiji vam je tokom cele 2010. godine slala apele i pozive da poštujete Zakon o finansiranju lokalne samouprave. Vi ste tada bili potpredsednik Vlade. Vaša stranka je tada bila integralni deo Vlade, kao što je i dan-danas integralni deo Vlade. Šta se suštinski promenilo od tog dana do danas? Ako tada niste poštovali zakon, koja je garancija da vam verujemo da ćete ovaj zakon koji sada predlažete da poštujete? Ima li neke garancije? Koja je garancija da će se poštovati ovo, kad ste pre tri godine rekli i naterali pet miliona građana da idu na šaltere da čekaju, da se ponižavaju, da se upisuju za besplatne akcije, da će one biti hiljadu evra? Koja nam je garancija kad ste direktno priznali pre nekoliko meseci da ste svesno lagali sedam miliona ljudi u ovoj zemlji, da ste znali da toga neće biti ali da ste morali da lažete da bi predsednik Srbije pobedio na predsedničkim izborima? Sada mi, koji smo ovde u Narodnoj skupštini, treba da vam verujemo. Hajde što mi treba da vam verujemo, treba da vam veruju i predsednici opština i svi građani ove zemlje da će biti ovako kako predlažete. Vi nemate kredibilitet da predlažete bilo šta. Pre dve godine ste predložili Zakon o regionalnom razvoju. Vodili ste šestomesečnu kampanju o tom zakonu. Potrošili ste silne pare poreskih obveznika. Išli od grada do grada, pravili stranačke skupove, promovisali kao genijalno i idealno rešenje za probleme neravnomernog razvoja, za probleme velike zaostalosti u razvoju, naročito jugoistočne Srbije a i drugih delova zemlje, probleme koji se javljaju u odlivu stanovništva, u odlivu mozgova, u sirotinji koja svakim danom sve više buja u ovoj zemlji. Šta se desilo sa tim zakonom? Usvojen je. Da li je postojao jedan mehanizam da se te razlike smanje ili da bar prekine ovo suludo siromašenje Srbije, naročito najsiromašnijih delova? Nije. Da li se suštinski pomakao ili poboljšao život jednog građanina ove zemlje sa tim zakonom? Naravno da nije. Ideju neravnomernog razvoja Srbije, odnosno ravnomernijeg razvoja Srbije ste kompromitovali na ovaj način. Kompromitovali ste ideju besplatnih akcija koje treba da dobiju građani Srbije jer su oni stvarali ovu zemlju. Kompromitovali ste je na ovaj način što ste lagali ljude, što ste ih terali, i sirotinju i bolesne, da stoje satima na šalterima da bi se prijavili i da bi dobili ponižavajućih 1.700 dinara. Kompromitovali ste ideju razvoja privrede i dovođenja stranih investitora tako što ste rekli da će "Fijat" biti spasonosno rešenje za privredu Srbije, da ćemo 200 hiljada automobila izvoziti u Rusiju. Koliko smo izvezli? Ništa. Da li ćemo izvoziti? Nećemo. Nećemo, zato što smo skupili licencu 2005. godine za "Zastavu 10", platili mašine, proizvodili sopstveni proizvod sa 30% učešća domaće industrije u delovima. Bačena je ta licenca, bačeno je 13 miliona evra. Danas je "Fijat" vlasnik "Zastave". Proizvodi se "Fijat punto" koji je isti kao "Zastava 10" ali u njima ne učestvuje nijedan procenat domaćih delova, a ne prodaje se nijedan automobil u inostranstvu. Mi zato finansiramo iz budžeta njihovu proizvodnju. Uložili smo silne pare tamo, dali smo im besplatnu infrastrukturu, da bi se povećala zaposlenost. A zaposlenost se povećala od 4.700, koliko je radilo tada na sadašnjih 1.500. To je povećanje. Kao u "Orvelovoj 84" – povećavamo sledovanje čokolade sa 45 na 30 grama. To je vaš pristup da svaku ideju i svaku temu koja je od životne važnosti za Srbiju potpuno kompromitujete. Jer, sve što iznesete, nakon šest meseci, godinu, dve, se ispostavi kao prevelika laž, obmana. Šta se dešava sa transferima prema lokalnim samoupravama? Dakle, povećaćemo sa 40% na 80% od poreza na zarade prema lokalnim samoupravama. Time će se povećati budžeti lokalnih samouprava, ali se neće napraviti dodatni deficit u budžetu Republike Srbije. Da li je to tačno? Naravno da nije tačno. Rekli ste sledeću stvari: uštedeće se, dakle, neće biti deficit jer će se uštedeti na transferima, biće 32 milijarde. Evo, i u ovoj vašoj uporednoj tabeli se kaže da je ukupno nenamenski transferi 27.810 plus transferi solidarnosti 4.900, što je 32 milijarde. Pri tom, u zakonu koji nam je danas na raspravi, u članu 4. kaže se: "Godišnji iznos ukupnog nenamenskog transfera koji predstavlja obračunsku kategoriju za raspodelu sredstava u jedinicama lokalne samouprave iznosi 1,7% ostvarenog BDP". Dakle, ovde predlažete da će zakon da se poštuje i kažete nam – Majke mi, poštovaćemo ga od sledeće godine. Do sada ga nismo poštovali, do sada smo vas lagali, ali, od sledeće godine, od kad nas glasate i budemo formirali novu vladu, od tad ćemo poštovati to što piše u zakonu. Znači, ovo što piše u vašem predloženom zakonu, 1,7 puta 3.350 milijardi dinara koliko je BDP Srbije iznosi 57 milijardi dinara, gospodine Dinkiću. Znači, 57 milijardi minus 32, koliko vi predlažete u ovom papiru koji se zove analiza ili efekti je 25 milijardi minusa. Sadašnjih 40% od poreza na zarade prema lokalnim samoupravama iznosi 47 milijardi dinara. Povećaće se tih 47, ići će prema lokalnim samoupravama na 94. Pošto je to do sada išlo u republički budžet, dakle, biće minus 47 u republičkom budžetu i minus 25 koji moraju da nastanu ako se poštuje 1,7% BDP prema lokalnim samoupravama. To je minus 72 milijarde dinara će biti dodatni deficit u republičkom budžetu. To je istina. Dakle, ovo je perfidno osmišljeni politički projekat, da stranka koja godinama, dakle, jedina stranka koja od 2000. godine u kontinuitetu učestvuje u svim mogućim vlastima do dana današnjeg i koja je vodila najvažnije ekonomske resore u ovoj zemlji, od banaka, preko Ministarstva finansija, privrede, privatizacije, industrije i svega, zamenik premijera, odnosno potpredsednik Vlade je gospodin Dinkić bio, osmišljen politički projekat, pošto ne postoji dovoljno biračkog tela da podržava više obmane koje vi iznosite sve ove godine i uništavate privredu, pre svega, ove zemlje i standard ove zemlje, da se navodno distancirate od Vlade tako što ćete se pobuniti protiv tzv. premijera Cvetkovića, pa će vas on izbaciti iz Vlade. Vi ćete biti navodna opozicija, pokrenućete nekakve fenomenalne projekte koji će rešiti sve probleme u ovoj zemlji, Tadić će vam dati apsolutni prostor u medijima, da bi ste skupili tih 5,5 – 6% kroz nekakve famozne URS, da bi ste opet napravili istu vlast sa gospodinom Tadićem. Ta priča, ta obmana više neće proći, gospodo, jer je ova obmana teška 70 milijardi dinara ili 700 miliona evra novih zaduživanja Srbije da bi se popunile rupe u budžetu. Nema više niko strpljenja ni živaca da sluša vaše prevare i obmane, da živi sve teže i teže i da bude što veća sirotinja, a da vi pred izbore pokušavate da napravite još jednu predizbornu prevaru kao što ste napravili prošli put, a to će građane Srbije koštati onoliko koliko sam rekao – 700 miliona evra, odnosno državu. Pošto ste urušili sve institucije koje postoje u ovoj zemlji, uništili ste sve sisteme koji su postojali u državi, sad ste smislili još jednu ideju, a to je ideja tzv. departizacije države, odnosno institucija. Ko je tu departizaciju smislio i ko je instalirao u aparat Srbije? Upravo vi. Nije postojao ni jedan resor, ni jedan dom zdravlja, ni jedna nacionalna služba za zapošljavanje, ništa što je u ingerenciji Ministarstva koje vodi čovek ispred vaše stranke, da nije bilo pod vašom kontrolom. Ne postoji ni jedno preduzeće, ni jedna javna ustanova koju vode vaši kadrovi, a da nije zapošljeno pet, 10, 20, 30, 50, 100 ljudi, opet direktno iz vaše stranke. Nije li to partizacija države u najgorem smislu? Da ne pominjem "Lutriju Srbije". Došli ste do ideje da čak i korporaciju "Jura", koja je došla u Niš da radi, da zapošljava silan nezapošljeni narod koji je vašom pogubnom politikom ostao bez posla, zapošljava ih "Jura" kao poslodavac tako što se prave partijske liste iz G 17 ko će raditi u "Jura". Hoćete li da vam donesem kopiju toga? Preko Nacionalne službe za zapošljavanje se sastavljaju partijske liste po opštinskim i mesnim odborima, da bi se poslalo poslodavcima da ovi ljudi treba da rade. Dokle mislite da tako radite? Dakle, šaljete poruku svima koji ne rade, a ima ih blizu milion, nažalost – samo ako budete došli u G 17 i potpisali našu pristupnicu, stavićemo vas na listu i dobićete posao. Da li ima veće partizacije i veće zloupotrebe institucija u ovoj zemlji? Vi ste svaki sistem, svaku instituciju urušili. Danas nam predlažete spasonosno rešenje koje će svakog od nas po grbači koštati silne milione. Ta prevara je suviše perfidna i molim naše građane, sve koji gledaju prenos, da više ne slušaju šta priča gospodin Dinkić i tzv. URS, nego da gledaju šta radi i šta je uradio u prethodnih 11 godina i dokle je doveo sve one resore i sve institucije u kojima su njegovi kadrovi radili i gde je on bio glavni. Hvala.
Gospodin Vuković, pravo na repliku. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre svega moram da izrazim zadovoljstvo, kao neko ko je u okviru pokreta URS, da su narodni poslanici potpuno zaokupljeni našim političkim programom i konceptom, jer vidim da se raspravlja celog dana oko borbe za decentralizaciju Srbije i borbu protiv partokratije. Dakle, to evidentno pokazuje naš uspeh na političkom polju ali, sa druge strane, mi smo uglavnom malo vremena ovde utrošili na kompetentnu raspravu oko onoga što je bio zakonski predlog. To ću demonstrirati na ovom prethodnom što ste rekli, gospodine Lapčeviću. Izrazili ste zadovoljstvo zbog prethodnog modela, odnosno danas važećeg, koji se odnosi na transfere. Setite se ko je predložio uvođenje tih transfera. Pa, gospodin Dinkić. Uveravam vas da ćete biti još zadovoljniji, duplo, odnosno građani Niša, odakle ste i vi, će imati 52% više sredstava u budžetu nego što su imali. Dajte da razgovaramo o tome. Danas se otvara pitanje kredibiliteta. Dakle, vi kad nemate šta da kažete spomenete akcije. Nema problema, ali hajde da govorimo onda zašto je NIS koji je vredeo, po knjigovodstvenoj vrednosti, dve milijarde prodat za 400 miliona. Kažite to građanima. Mi iza tog paravana ne želimo da se krijemo i nemamo problem. Dajte da razgovaramo o onome što su zaista problemi ljudi. Mi se suočavamo sa tim prihvatajući odgovornost da smo bili i poželjan partner svim ljudima koji su sačinjavali Vladu u periodu od 2004. godine na ovamo, uključujući i vas. Ali smo predlagali rešenja koja, kao i danas, iznosimo hrabro. Činjenica je da ona izazivaju određene kontroverze ili polemike, ali to je mnogo bolje … (Predsedavajući: Vreme.) … nego se baviti teoretisanjem, impotentnom državotvornom politikom jer u nju više ne veruju ni vaši ljudi. Podsetiću vas da je jedan broj gradonačelnika iz DSS potpisao narodnu peticiju. Dakle, vi i danas njih ne predstavljate. Zahvaljujem.
Gospodin Lapčević ima reč. Izvolite.
Gospodine Vukoviću, prvo da se nešto razumemo. Demokratska stranka Srbije je apsolutno za decentralizaciju zemlje, ali smatra da decentralizacija zemlje, kao jedno veoma važno pitanje nije ničija partijska prćija i ne može da bude rešavano tako što će da se ad hok predloži jedna populistička mera koja će da obmane građane da bi glasali za tu političku opciju. Decentralizacija zemlje je ozbiljan posao koji mora da se radi na sistematičan način, kroz izmenu sistemskih zakona, kroz izmene zakona o vodama, o šumama, o poljoprivrednom zemljištu, o putevima, o svemu i svačemu. To je decentralizacija, a ne decentralizacija to što ćemo demagoški da vam kažemo – dobićete više para. Odakle će te pare da poteknu? Ima li tu neki novi izvor? Nema. Znači, presipaćemo iz ovog u ovo. Tamo neće da nastane rupa, ovde će da bude više. Ma nije-nego. Da li je to moguće? Pa, naravno da nije moguće. Naravno da nije moguće. Dakle, mi jesmo za suštinsku decentralizaciju zemlje kroz izmenu sistemskih zakona i ona mora da se odvija. Ako smo ozbiljna država i ko zaista želimo ozbiljno da rešimo taj problem, ona mora da bude predmet jedne široke javne rasprave u kojoj će biti uključene sve parlamentarne stranke, ali i široka stručna javnost. Da li su predstavnici struke imali udela u ovom vašem predlogu? Pa, vi se zalažete struka ispred politike. Gde su predstavnici Stalnih konferencija gradova i opštine? Nema ih nigde ovde. Nema ih nigde. Jeste li njih pitali šta oni misle o tome? Dobili smo jutros čitav elaborat o tome šta misli Stalna konferencija gradova i opština. Da ste malo njih konsultovali, ovo bi bio set zakona i bila bi javna rasprava i raspravljali bi danas… (Predsedavajući: Vreme gospodine Lapčeviću.) … o suštinskoj decentralizaciji, a ne o političkim merama koje vi predlažete.
Gospodin Aligrudić.
U pogledu te informacije, koja je maločas došla, da su neki predsednici opštine iz redova DSS potpisali peticiju, naravno, kad ste to već izgovorili da sam dužan da vam kažem sledeće. Da sam ja slučajno na mestu predsednika opštine Crna Trava i da mi neko ponudi peticiju sa predlogom da se donese pet zakona koji su tamo navedeni, ne da bi to potpisao, nego bi čak i kao magarac njakao ne bi li dobio one pare koje ste mi uskratili za tri godine. Znate? O tome se radi. Druga stvar, koja je ovde u pitanju je sledeće. Mi nemamo ovde nikakav problem, niti rat vodimo sa pojedinim političkim strankama, niti to činimo kad je reč o G 17 plus. Mi čak za ove tri godine, koliko sedimo u ovom sazivu parlamenta, mi smo ime G 17 plus, Mlađana Dinkića ili nekog sad iz URS, naročito pominjali, ne sećam se da li smo to dva puta učinili. Ne zbog toga što niste zaslužili da budete pomenuti, nego zbog toga što je za nas personifikacija vlasti u Srbiji DS i Boris Tadić. Vi ste njihovi pomagači, a onda ste od jednom iz pozicije pomagača kojima je trokirao motor rešili da dodate ubrzanje i napravili ste, to je suština ove priče danas, jedan zakon koji ima svoju političku prirodu, prirodu političke kampanje, a nema nikakvu suštinsku sadržinu. Onda ste vi počeli građanima da pričate o tome i ovde u parlamentu kako ste vi za decentralizaciju kao fol, a drugi nisu. To je suština cele priče. Pa, ne možete da istrpite argumente diskusije koju čujete. Trpite malo. Kad se smislili da budete takvi heroji, da sebe proglasite carevima decentralizacije nizašta na ovakvu glupost koju ste podneli, a koju ovi moraju zbog vaših ucena da podrže, koji su glavni krivci za sve ovo, niste čak ni vi, vi imate svoje potrebe a oni imaju svoje hirove, to je velika razlika, onda izvolite, istrpite sve.
Gospođa Grubješić Suzana ima reč.
Gospodine predsedavajući, pa tačno je to gospodine Aligrudiću, niste puno puta pominjali. Zašto sad pominjete? (Miloš Aligrudić, sa mesta: Objasnio sam.) Niste objasnili. Ne mogu u vaše filozofske misli da ulazim niti mi pada na pamet. Ono što moram da vas ispravim jeste to da nisu samo neki gradonačelnici iz vaše stranke potpisali našu peticiju, neki su i prešli URS a vi se zapitajte zašto. To nije naš problem. To je vaš problem. Drugo, kažite vi konačno nama ovde, imali ste ovlašćenog predlagača od koga za 20 minuta nismo uspeli da čujemo za kakvu se vi to decentralizaciju zalažete. Isto kao i za EU, za onu pod vašim uslovima? Pa to ne biva. Kažite za kakvu. Pa, vi ste odustali od regionalizacije. Vi ste prvi dali model regionalizacije. Mi smo iz tog modela vašeg dosta uzeli, posle ste odustali. Pa, toliko od vaše doslednosti. Kažite kakvu decentralizaciju hoćete, pod kojim uslovima? Zabrinite se zašto vam prelaze i gradonačelnici i članovi, jer ste centralistička stranka, državotvorna, ne vodite računa o srpskim opštinama, varošima i gradovima, ne izlazite, ne putujete po Srbiji, ne putujete, ne znate kako se živi.
Zahvaljujem. Gospodin Aligrudić ima reč.
Kad ste me pitali, odgovoriću. Što se tiče regionalizacije, princip regionalizacije je bio zanimljiv 90-tih godina, dok je još nije došlo do ove propasti državne u koju nas je uvukla pre svega DS poslednjih godina i dok se nije dogodilo samo proglašenje tzv. nezavisnog Kosova i dok nisu određene države priznale to tzv. nezavisno Kosovo. Od tada, naravno, da dolazi do potpuno drugačije situacije. Ustav iz 2006. godine plod je kompromisa i na osnovu tog kompromisa, koji je veliki državni kompromis, koji je bio pozitivna mera, nastalo je ovo što imamo danas. Mi ne možemo da se zalažemo za nešto, za razliku od vas, što je protivno Ustavu Republike Srbije. To je osnova svega. Drugo, veliko je pitanje u ovim novim okolnostima koliko model regionalizacije za koji smo se nekada zalagali može da popravi ono što je već davno pokvareno. Što se tiče decentralizacije, to sa tim nema nikakve veze, to vrlo dobro znate. Decentralizacija je prenos nadležnosti sa Republike na lokalnu samoupravu. Moram da vas učim tome, jer očigledno to ne znate, a ne znate zbog toga što ne biste podneli ovo što danas imamo u Narodnoj skupštini da išta o tome znate. U tome jeste čitav štos. Govorite o transferu sredstava, govorite o tome da ćete povećati stopu učešća opština i gradova u porezu na plate. O tome govorite. O kojim crnim platama govorite? Koja je to predvidiva stopa prihoda koju će opštine da ubiraju od toga i gde su njihove obaveze naspram toga gde ćete vi one poreske obveznike odnosno korisnike namenskih sredstava na koje imate obavezu, gde ćete sa njima i šta će sa njima biti? Da li će Boško Nikčić da im da ono što im nedostaje? Kako ćete tu rupu da popunite?
Zahvaljujem. Ovim je ovaj krug replika završen. Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković. Izvolite.
Zahvaljujem. Iskreno da vam kažem, mislila sam da ne može da nam se desi veći skandal od Zakona o finansiranju političkih aktivnosti, onda kada je uvedeno da je osnovica za finansiranje političkih aktivnosti, u stvari rashodna strana budžeta u kojoj je sadržan deficit i da je dvostruko uvećanje sredstava za finansiranje stranaka obrazloženo značajem političkog delovanja u Srbiji demokratije. Taman kada pomisliš da u Srbiji ništa gore ne može da se desi, a ono stigne na dnevni red kao jedina tačka Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansiranju lokalne samouprave, znači zakon koji govorio tome kako bolje sprovesti lokalne nadležnosti i onda dobijete u glavi četiri obrazloženja ovog zakona, koji govori o finansijskim sredstvima potrebnim za sprovođenje ovog zakona, jednu rečenicu – za sprovođenje ovog zakona nije potrebno obezbediti dodatna sredstva iz budžeta RS. Poglavlje, naslov i sadržina – jedna rečenica, a pričamo o novcu i o finansijskoj decentralizaciji. Čitav predlog zakona koji govori o raspodeli novca između budžeta Republike Srbije i lokalnih samouprava sadrži u predlogu dve cifre. Jedna od njih kaže da se radi o iznosu od 3,3 milijarde dinara u 2010. godini, što će dobiti Beograd i da će to biti polovina od ukupnog transfera od 6,6 milijardi dinara. Ni jedna jedina brojka kojom se obrazlažu efekti zakona o kojem govorimo, o finansiranju lokalnih samouprava. To mi daje za pravo da kao poslanik koji nikada nije upotrebio ružnu i grubu reč, molim za strpljenje onih koji slušaju i da ne razumeju pogrešno, jer ni jedno od onog što ću izneti nije uvreda već kvalifikacija kvaliteta predloga koji imamo i mogu da kažem da je reč o improvizaciji, nepravičnom i krajnje nedelotvornom rešenju koje neće doprinetini ravnomernom i ni stabilnom finansiranju manje razvijenih opština i gradova. Zašto to kažem? I bez ulaženja u analizu koju je napravio Fiskalni savet i ocenu koju je izneo MMF, u kome sede ljudi koji zaslužuju potpun respekt i poštovanje ne samo zbog titula i iskustva koje iza njih stoje, nego makar uelementarnom poznavanju matematike, već i zbog toga što samo pregledom članova zakona možete da zaključite sledeće. Jasno je ko će imati najveće koristi od ovog zakona – opštine sa najvećim fondom zarada, znači, opštine koje imaju najveći broj zaposlenih, oni koji primaju najveće plate, zato što se predlaže da njima ostaje dvostruko veći iznos od poreza na te plate. Šta to znači? Beograd i Novi Sad imaju 1,95 miliona stanovnika i na njihovoj teritoriji se prikupi tačno 50% poreza na zaradu. Drugačije rečeno, u njima se isplati polovina ukupnog fonda zarada. Druga polovina se isplati u ostatku Vojvodine i Srbije, gde je 2009. godine živelo 5,37 miliona stanovnika. Znači, povećanje dela poreza koji ostaje lokalnim samoupravama najviše će odgovarati Beogradu i Novom Sadu koji su i mimo ostatka Srbije imali i ekonomski oporavak nakon 2000. godine. O kakvom je tu ujednačavanju razvoja i prenosa sredstava reč? Kada bi se uključili kao regioni, a Novi Sad to ne može da bude jer ima 300 hiljada stanovnika po principima EU, on bi bio blizu 75% proseka i diskvalifikovao bi se za status nerazvijenog dela Evrope, a Beograd malo niže. Nadam se da mi gospodin Dinkić neće zameriti, moram njega kao predlagača da ocenjujem. Mnogi ga smatraju najjinteligentnijim srpskim političarem. Ima savršeni osećaj za populizam. Ume žedne preko vode da prevede i građane i političare, narod na izborima toliko puta da je 11 godinu na vlasti i baš onako kako je naumio da to uradi i sa ovom zakonskom promenom, a pošto mu je muzika bliska kao i meni, našDžoni Štulić je pevao jednu lepu pesmu "Raspolagati tuđom mukom nije mala stvar". Da li gospodine Dinkiću mislite da u eri ovakve civilizacije i sredstava komunikacije imate autorsko pravo na ovakvu površnost? Građane ću da upoznam da ste vi tu svoju političku inteligenciju iskoristili na sledeći način. Pre dve godine gospodin Toni Levitas, američki stručnjak za pitanja decentralizacije i naučni saradnik "Urban instituta" iz Vašingtona, znači pre dve godine,izložio svoje viđenje raspodele tereta krize i rekao da republička vlast mora da pomogne u vreme krize lokalnom nivou i da izvrši preraspodelu tereta i onda je društvo nezavisno novinara Vojvodine napravilo projekat "Mediji i decentralizacija", uz podršku ambasade Velike Britanije u Beogradu, napravila je jedan lep tekst, iz koga ste vi bukvalno preneli neka rešenja tako opisno, verbalno, ali bez utemeljenosti na brojkama i bez proračuna održivosti onoga o čemu govorite. Danas sam imala priliku da čak čujem da ponavljate neke rečenice odavde, kako centralizam guši investicije, ovlašćenja ima, novca nema. To uopšte ne bi bilo sporno, da ste vi ovaj koncept potrebne decentralizacije i prenosa ovlašćenja sa višeg Republičkog nivoa na niži uradili tako da je on održiv.Ne, vi pokušavate da napravite ono što se zove perpetuum mobile, da svi dobiju više, a da se ne poveća ni PDV, niti bilo koja vrsta nameta ili davanja. Za to ne treba biti član Fiskalnog saveta, čak ni ekonomista. Prosto je jasno da to nije moguće. Šta je jasno? Da kada postavite pitanje kolegi iz Šapca – da li može da ode u Šabac i da kaže da je glasao protiv ovog zakona? Postavljam vama pitanje – da li ste vi svesnida će svi građani, penzioneri iz Šapca i svi drugi zaposleni, a koje finansira Republički budžet, da se zapitaju da li ima prava da njima smanji plati ili da im ne isplati penzije? Iz tog Republičkog budžeta, kojim se povećava deficit za 1,1% ili trećinu, i 40 milijardi dinara, a to nisu samo proračuni Fiskalnog saveta nego i mnogih drugih ozbiljnih ekonomisti, odgovorite mi na pitanje – čime ćete isplatiti penzije? Čime će se finansirati sve ono što inače finansira Republička Vlada? Ne može se uzeti od nekoga, a dati drugome, kao što znate kada radimo amandmane na budžet, pa nam kažete – ako predvidite da nekome povećate stavku, kažite kome se smanjuje? Ovde ne može da postoji neka tajna i čarobna palica, nešto što ćete vi sad da otkrijete u ovom trenutku posle dugog zimskog sna, makar od 2006. godine. Zato što ste vi kao ovlašćeno lice, ne kao Mlađan Dinkić i fizičko lice i privatno, kome nemam prava da pomenem ime, nego kao odgovorno lice, vi ste svojevremeno smanjili kao član Vlade transfere lokalnim samoupravama na 23 milijarde dinara. Vi ste, direktno ili indirektno, raspolagali lično svojim potpisom sa blizu 50 milijardi dinara. Kako? Direktno investirajući pare iz "NIP" i prenoseći pare izvođačima direktno na račun, mimo i opština i bilo kojih drugih posrednika koji se normalno pojavljuju u toj vertikalnoj hijerarhiji jedne uređene države.Svi su znali ko odlučuje. Svi mi znamo ko je otvarao i zatvarao agencije za mala i srednja preduzeća, pa od njih stvarao agencije za regionalni razvoj. Vaš opis ministarskih zaduženja kada ste postali ministar, bio je na sedam strana, jer ste preuzeli i nadležnosti o ekonomiji, o regionalnom razvoju, zapošljavanju, dragocenim metalima. U vašem ministarstvu se odlučivalo o izvozu oružja, restrukturiranju, otpisu dugova, otkup staža, podsticajnim sredstvima, privlačenju staranih investicija, finansiranju izvoza. Svugde gde je bio novac u pitanju, koji se, subvencijama i uredbama, znači, ne zakonima nego vašom diskrecionom odlukom i pravima potpisivalo, odobravalo i vi zbog toga bili veliki i vredni, dvostruko veći iznos ste trošili. Samo u državi Borisa Tadića je moguće da Dinkić bude u opoziciji, a da njegova stranka bude u vlasti. Jasno je da vi posle 11 godina boravka u Vladi, ne borite se samo za opstanak u politici, vi se borite za opstanak uopšte. Da li se vi pitate da li može da opstane država koja služi jednom čoveku, pa makar to bili i vi? Mnogi ljudi kažu da vi verujete i da iz najboljih namera napravite loše posledice. Nemam razloga u to sumnjam i da verujem, samo pratim rezultate koje trpe najveći broj građana. Da li može da se desi da vi stvorite na ovaj način otpor beogradizaciji koja će dobiti najveći broj, najveći iznos sredstava, a da ne obrazložiteda Beograd nije tabla grada Beograda, nego 17 opština, od kojih najveći deo njih nema ni pristojne uslove za život. Svesno stvaramo beogradizaciji i stvaramo sliku onoga, da prema Beogradu ide sve i da tamo idu svi. U tom Beogradu imate Novi Beograd koji ima 218.593 stanovnika i ima 96 hiljada zaposlenih. Savski venac ima 40 hiljada stanovnika i 76.500 zaposlenih. Stari grad ima 52 hiljade stanovnika i ima 68.000 zaposlenih. Šta hoću ovim da kažem? Centar Beograda je centar u kojem su agencije, vladini organi, službe, oni koji jedini primaju redovne plate i na čije se plate uplaćuju porezi i doprinosi, od čega će deo ići nekim lokalnim samoupravama. Kojim i koliko? Uopšte niste razgradili kriterijume na način da je to transparentno i jasno. Možda ste na brzinu radili zakon, možda ste imali dobru nameru, ali je vi kroz ovaj zakon niste izveli. Vi pričate priču da će male opštine dobiti mnogo više, a u stvari se dešava obrnuto- beogradizacija, završni čin. Da li će iz tog otpora malih sredina prema Beogradu da se rađa netrpeljivost? Da, ona već postoji. Da li iz toga može da se stvori neka druga vrsta sukoba? Ne znam, ali je moguća. Ako se desi bilo koja vrsta sukoba, možda je prejaka i preteška reč, ali je istinita. Šta može da se očekuje? Nešto što sigurno ne može da uđe u poželjan i očekivan rezultat. Nemojte da pričamo o ujednačavanju regionalnog razvoja, a da ga u stvari podstičemo. Ja koja iznosim ove podatke, vama mogu da dam, da ne zamaram gledaoce – grafikone i korelacije razvoja i broja stanovnika, fonda zarada, poreza na zarade i kako se to valorizuje u krajnjem ishodu. To da sam ozbiljna kao član SNS i poslaničke grupe Napred Srbijo doživela vaš zakon, znači da smo uradili osam najozbiljnijih amandmana za koje očekujem da ćete ih sa pažnjom proučiti. Gde ćete makar za deo transfernih sredstava koje treba da ujednači davanje manjim opštinama, predviđamo ono što sam uverena da ste vi videli ali niste hteli da predložite, da treba formirati jedan fond od svih onih koji primaju redovne i najveće plate i da onda prema broju stanovnika, srazmerno dajemo svim opštinama, a ne da onome ko ima date, pa da onaj ko je bogat bude još bogatiji, a onaj ko je siromašan da i dalje bude još siromašniji. To imate u predlogu amandmana koje smo dali, ali ne vredi da razgovaramo o podeli jednog te isto kolača i da budemo jednaki u bedi. Šta je bio zadatak vas, kao ministra, a bio vam je i u opisu posla? Da poboljšate uslove za zapošljavanje i da povećamo broj onih koji primaju plate, ali ne onih u javnoj upravi, ne onih koje izdržava Vlada, ne državnu administraciju, nego u privatnom sektoru i tamo gde zaista možemo da imamo trajne prihode koji ne opterećuju taj milion zaposlenih koji treba da zaradi sve. Sada mi recite - odakle vam logika da će lokalne samouprave koje će dobijati više sredstava biti stimulisane da one stvaraju uslove za novozaposlene radnike i da će za to imati jak motiv na svojoj teritoriji, čak pod uslovom da ima para, kojih nema, a Vlada kao da nije imala jak motiv, kada joj je ostajalo više i kada je ona raspolagala tim sredstvima ili konačno baš lično vi, kako će oni imati motiv, a vi ga niste imali? Ili se desilo neko vaše prosvetljenje, pa ste shvatili, možda je i to razlog, da u Vladi otiče mnogo novca nekim nezakonitim kanalima bez koga bi republička Vlada mogla i da funkcioniše. Ali da je to razlog, pa vi bi. kao pošteni poslanici. glasali za stavljanje na dnevni red Zakona o javnim nabavkama, koji sprečava to takvo oticanje novca i korupciju koja se evidentno meri milijardama dinara. Zašto niste glasali za taj zakon? Ja bih za vaš, da zaista znači bolji život građana na teritoriji bilo koje opštine, bila spremna da glasam, ali vi ste, što bi rekli, dovoljno pametan momak da napišete tako nejasnu odredbu, da je tumačite onako kako vi hoćete. Sve odredbe koje ste uneli u ovaj zakon jesu tako nejasne, da vam opština sa hiljadu stanovnika i opština sa 17.000 stanovnika dobija isti iznos sredstava zato što ste ih po drugim kriterijumima svrstali u takvu kategoriju da o pravičnosti i o pravednoj raspodeli ne može biti ni govora. Ono što je zanimljivo, a moram da pomenem, i uz vas kao člana Vlade dozvoljeno je da u budžet Republike Srbije uđe odrednica po kojoj republička Vlada, odnosno vi iz NIP-a određene projekte direktno prosleđujete mesnim zajednicama, čak zaobilazeći opštine. U dva budžeta unazad, za dve godine stoji to kao član zakona. Čekajte, vi koji ste, sad doduše u dvojnom svojstvu, i opozicije i vlasti, želite da zbog političke pripadnosti mimoiđete nekoga i stvarate sebi zakonski uslov za to, a danas je vašem predsedniku opštine iz Pirota, Vasiću, krivo da vuče za rukav nekog ministra, jer ne može da okreći školu, a "Tigar" iz Pirota ima priličan fond poreza na plate koji njemu ne ostaje sav. Šta da rade oni koje ste vi svojevoljno kroz Zakon o stečaju, kroz Zakon o Agenciji za privredne registre, kroz zakone i restrukturiranju i oprostu dugova, ostavili da lokalnim samoupravama duguju ogromne iznose poreza na zarade? Šta da radimo sa onim opštinama u kojima radi samo nekoliko preduzeća privatnih, gde ljudi nemaju novca ni na zelenu pijacu da odu? Proizvođačima paradajza propada paradajz, nemaju kome da ga prodaju. Gde će i kako da se stvore uslovi za novo zapošljavanje koje će puniti ove fondove o kojima govorimo vi i ja, hoću da verujem, sa najboljom namerom? Ako ste vi u vreme kada je padala zlatna kiša, od akvizicija od privatizacije i u vreme kada su stizale i donacije i povoljniji krediti, ostali smo na milion zaposlenih ljudi. Ostali smo na onima koji su bili stimulisani vašom akcijom finansiranja radnog mesta od 2.000 do 10.000. Koji su efekti toga? Molili smo vas ovde, kao poslanici, nebrojeno puta da nam izađete sa efektima šta je to planiranje, programiranje i efekti budžetski uloženog dinara. Vi danas pričate, kao ekonomista sa jedanaestogodišnjim iskustvom u Vladi, priču - vi ste protiv ovog ili onog grada. Ne, mi smo da ostane država Srbija, bez sukoba u ujednačenom, odnosno neujednačenom regionalnom razviju. Ne smeta mi ako vi umete politički da iskoristite neku, inače, dobru akciju za građane. Ali, u ovoj akciji za građane nema apsolutno ničeg dobrog i zato ćemo glasati protiv.
Reč ima predstavnik predlagača narodni poslanik Mlađan Dinkić.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Meni je zanimljivo danas kada pratim ovu raspravu da su svi zapravo za decentralizaciju, to je čak jedan šef poslaničkog kluba rekao – mi smo svi za decentralizaciju. Samo niko da kaže za kakvu su decentralizaciju. Samo ova ne valja, a niko ne kaže, ne predlaže konkretno kakav je to model decentralizacije koji bi bio prihvatljiv. Ono što mene čini srećnim danas tokom ove rasprave jeste činjenica da mnogi koji danas govore da su protiv ovoga sutra, kada vide efekte i kada njihovi građani dođu i povuku ih za ruku i kažu – ej, ovo se stvarno dogodilo, biće zahvalni. Nema veze. Nema veze što danas nisu glasali. Želeo bih vama da kažem sledeću stvar. U pravu ste, od 2000. godine do danas ja jesam bio na raznim javnim pozicijama u Vladi. Ali, upravo zbog toga i što me mnogi u jednom manjem delu s pravom kritikuju, a u ogromnom delu izmišljaju o meni čitave legende i neopravdano kritikuju, meni je dosta svega toga. Niste u pravu za jednu stvar. Apsolutno me ne zanima da li ću biti u nekoj sledećoj vladi. Ovaj zakon nije mogao da napravi neko ko je opterećen borbom za vlast. Ja sam totalno rasterećen od budućih izbora. Upravo zbog toga što me ne zanima politički opstanak, predložio sam nešto što je dobro za sve. Ujedinjeni regioni Srbije imaju samo 11 gradonačelnika i predsednika opština u ovom trenutku. Sve kritike koje sam čuo - ovo će pomoći kampanju, od 170 gradova i opština danas, u samo 11 gradova su gradonačelnici i predsednici opština iz Ujedinjenih regiona Srbije. Ovo je nešto što pomaže gradovima i opštinama Srbije, nezavisno od toga ko je na vlasti. Ono što je bitno, nije tačna vaša opservacija do kraja, dakle, delimično jeste, da će opštine i gradovi sa najvećim fondom zarada imati najveću korist. To je delimično tačno samo u ovom delu kada govorimo o jednom od prihoda lokalnih samouprava, a to je porez na zarade. Tačno je da veću korist od dvostrukog uvećanja učešća u porezu na zarade sa 40 na 80% će više imati Niš i više imati Novi Sad i više imati Kragujevac i više Užice i više, recimo, Sombor nego Lebane ili neki drugi mali grad u Srbiji. Upravo zbog toga, mi u ovom zakonu ne predlažemo samo to. Bilo bi jednostrano govoriti da samo to predlažemo. Mi predlažemo to, sa jedne strane, da veliki gradovi zaista sve više budu bazirali svoje finansiranje na većem učešću u porezu na zarade, ali da im se za to umanje transferi. To vam je odgovor na ovo pitanje – ako se nekome povećava, kome se smanjuje? To ste pitali i to je pravo pitanje. To su pitali i neki drugi poslanici. Dakle, smanjuju se transferi pre svega velikim gradovima. Beogradu se potpuno ukida, Nišu prepolovljava, Novom Sadu prepolovljava, dakle, svim gradovima iz prve grupe iz prve grupe, opštinama najrazvijenijim se dvostruko umanjuju transferi iz republičkog budžeta. Zbog toga, oni će u budućnosti zavisiti pre svega od toga koliko ostvare od poreza na zarade i biće motivisani da zaista vuku investitore za rukav i da se tuku za svakog novog zaposlenog radnika jer na njegovu platu će se naplaćivati porez koji će ići direktno u lokalnu kasu sa 80%, a samo 20% će ići nazad Republici. Ali, sistem nije takav za male gradove, upravo zato što bi bilo pogrešno da smo sveli samo zakon na povećanje učešća u porezu na zarade. Mi smo i predložili da mali gradovi, siromašne opštine dobiju potpuno jednak iznos tzv. nenamenskog transfera, kao što ga danas imaju po postojećem zakonu i dodatno transfer solidarnosti od novca koga se Beograd odriče. Relativno najveće povećanje lokalnih budžeta imaće najmanje opštine gradovi. Mogu vam dati listu svih 170 gradova i opština u Srbiji. Vi ćete videti da prvi grad na listi je tek na sredini liste. Najpre idu ova mala mesta čija sam imena čitao na početku rasprave, od Crne Trave, Ražnja, Golupca, pa nadalje. Prvi grad koji ima relativno veliki rast budžeta je daleko iza te liste, na primer, Leskovac. Leskovac, koji će imati povećanje od 38% budžeta, u odnosu na Crnu Travu, koja ima 127% povećanje budžeta. Dakle, mi smo pokušali da nađemo balans između toga kako što više osamostaliti gradove i opštine, bili svesni da je to nemoguće uraditi na isti način za sve zato što su gradovi i opštine različiti po snazi i da li primat poreza na zarade kod velikih gradova, a primat transferima kod siromašnih i povećali transfere. To je rešenje problema. Neko je postavio pitanje koliko procenata bruto domaćeg proizvoda ovaj zakon omogućava efektivno od transfera u budućnosti? Jedan posto. Kako? Jedan zarez sedam posto bruto domaćeg proizvoda je obračunski transfer, ali imajući u vidu koeficijente koje smo dali u zakonu, velikim gradovima će se oni, kao što sam rekao, umanjiti, Beogradu ukinuti, tako da će se efektivno samo 1% bruto domaćeg proizvoda raspodeljivati kroz transfere, ali će zato mnogo više da se daje gradovima kroz porez na zarade koji ostaje u njihovom gradu, tako da 43 milijardi dinara više od poreza na zarade, 20 milijardi zato manje od transfera u bruto iznosu, ali to nije ravnomerno raspoređeno. Nego to smanjenje ide na teret velikih gradova, ali siromašnima se čak povećava, zato je to pravedno, zato najsiromašniji ovde dobijaju ovim zakonom i konačno gde je ta razlika koja treba da se nadomesti jeste da u budućnosti kada se napune lokalni budžeti kroz ovo povećanje učešća kroz porez i zarade i kroz veće transfere u manjim gradovima, onda ne treba više Republika da radi neke banalne, rekao bih lokalne projekte, kao što to danas čini. Nisam u poslednjih pet godina ministar finansija, bio sam od 2004. do 2006. godine, ponosim se tim periodom. Dakle, ne odgovaram za to što su transferi zakidani u poslednje tri godine, nisam bio ministar finansija, imam indirektnu odgovornost jer sam bio član Vlade, mogu da je prihvatim. Mislim da je situacija takva da ne smemo da dozvolimo, sistemski, kad neko kaže ovo nije sistemsko rešenje, neko je pričao. Pa, šta je sistemsko rešenje, ako nije zakon? Ne smemo da dozvolimo da u budućnosti ma koji drugi ministar finansija dobije diskreciono pravo da određuje život po gradovima i opštinama Srbije. Godine 2006, nisam napisao svoj zakon, nego prihvatio zakon Stalne konferencije gradova i opština, koja je već utvrdila kriterijume kako ne bi se svake godine donosili budžeti gradova i opština, nego kako bi se unapred znalo kakvi da oni budu. Lično mislim, da je taj zakon, ovaj sadašnji bio tada dobar i tačno je ko god da je rekao da se poštovao taj zakon, da bi u gradovima bilo sigurno bolje pa ne bi imali 16 milijardi manjak ove godine u kasi, odnosno 50 milijardi za tri godine, ali je i taj zakon izgubio u vremenu. Vreme je prošlo, pet godina, ovo je pomak dodatni i to vam kažem kao neko ko je doneo ovaj prethodni zakon. Obično ljudi kritikuju nešto što oni nisu doneli. Doneo sam ja ovaj zakon kao ministar finansija, a smatram da je prevaziđen, smatram da treba učiniti korak dalje, smatram da treba dati veću samostalnost gradovima i opštinama i to upravo smatram i zbog toga što sam shvatio, radeći kao ministar za regionalni razvoj da čak, bez obzira što želim da pomognem svima, ne mogu. Nisam mogao da pomognem svim gradovima, opštinama u Srbiji jer to fizički nemoguće. Pomogli smo na primer, Kuršumliji da reši pitanje Šid Kopaonika ili Rači da dovedemo Juru ili ovo ili ono da se u opštini nešto uradi. Ali to je 30 od 170 opština. Shvatio sam, možda vi niste ili jeste, pa nećete da kažete, ali shvatio sam da nije problem samo sada ni u Vladi, čak da imate 20 ili 15 dobrih ministara oni ne mogu da reše lokalne probleme jer ne mogu da stignu, fizički i decentralizacija jeste ne samo prenošenje ovlašćenja kao što se o tome govori, ovlašćenja su već preneta, Zakon postojeći o lokalnoj samoupravi je preneo ta ovlašćenja, decentralizacija, međutim nije praćena prenošenjem novca. Praksa je pokazala da čak i da se poštovao zakon ovih 20 milijardi uskraćenih transfera opštinama je premalo, treba više da se prenese za postojeće nadležnosti. Znači, danas ne mogu opštine da se zadovolje sa ove nadležnosti da sprovedu kvalitetno ako im se ne da više novca. Možda će u budućnosti doći do toga da treba još novih ovlašćenja dati opštinama i regionima i još dodatnih para, ali u ovom trenutku mi imamo problem ne u republici i vi kad govorite o tome šta će biti sa penzionerima i zaposlenima, neće se smanjivati plate i penzije, to je populizam, jer znate koliki je fond za penzije, dobro znate. Republika daje transfer, nekih 200 milijarde, ne znam napamet ali grubo govorim oko 200 milijardi godišnje, plus sopstveni prihodi Penzionog fonda naime 300 milijardi, dakle to je 500 milijardi. Dakle, mi ovde pričamo o transferu nekih neto 23 milijardi više kroz porez na zarade u odnosu na sadašnji zakon, pa nećete ugroziti penzioni sistem. Ne treba ljude plašiti time, to je nerealno. Činjenica je da će republika morati da smanji neke svoje rashode osim transfera koji smo mi predložili, a predlog URS je da to budu, tzv. nefunkcionalni republički rashodi lokalnog karaktera. Želim, takođe da kažem, da kucate na otvrena vrata kada pominjete problem Beograda i spravom konstatujete da nije sve u centru grada i zato, neka se pridruže druge stranke tome. Mogu odmah da vam najavim koji je naš naredni korak. Naš naredni korak je borba za decentralizaciju samih gradova i opština, jer je činjenica da danas u Beogradu jedna osmina ukupnog gradskog budžeta ostaje za 17 opština a sedam osmina u centralnoj gradskoj kasi. To treba da se promeni i svi odbornici u Beogradu treba da rade na tome da se Statutom grada to promeni. Zaista tako je ne samo u Beogradu, tako je u Nišu. Niš ima fiktivne opštine. Niška Banja ne znam nema ništa, imaju samo predsednika opštine, Palilula, Medijana, dakle, postoje opštine koje nemaju novca. Decentralizacija, znači i decentralizaciju samih gradova i opština jer je zakonito pravilo da svi više vode računa o centru. O centru kada je republika u pitanju, o centru kada je opština u pitanju. Sve ovo vam govorim, zaista, vi možete da verujete, ne možete da verujete, ne morate da verujete, upravo zato što sam totalno rasterećen i baš me briga za rezultat na narednim izborima, jer ovo je nešto što treba da ostane u amanet ko god pobedi na izborima da bude dobra stvar. Da li je ovo skroz savršeno i da li je moglo da se uradi bolje? Pa da sam bio ministar finansija i da su mi dali uvid u neke podatke, verovatno bi nešto filigranski moglo da se napravi, ali suštinski kod ovakvih reformi i to je evo nešto iz mog iskustva, iz ovih deset godina, nije jedanaest bilo ali deset jeste. Iskustvo jeste, kad hoćete neku veliku reformu da pravite, vi morate da uradite radikalno, ako napravite od toga plus – minus, popravićete kasnije. Najgore je od straha od neke reforme, ovo je reforma u smislu dalje centralizacije odustati i reći, hajmo na javnu raspravu. Možemo da raspravljamo dve godine o tome, svi znamo da se loše živi u gradovima i opštinama iz raznih faktora. Jedan od faktora jeste što nema dovoljno novca u opštinskim budžetima. Nije jedini ali jeste jedan od bitnih faktor. Naša ideja je da popravljamo jednu po jednu stvar. Zaista mogu da izrazim zadovoljstvo što ovde svi poslanici kažu, deklarativno da su za decentralizaciju, ali suštinski glasanjem za jedan segment decentralizacije a to je fiskalana decentralilzacija jer to jeste. Fiskalna decentralizacije jeste kad daš više novca gradovima i opštinama. Jačanje gradova i opština jeste decentralizacija, oni koji budu za ovo glasali pokazaće na delu da su za decentralizaciju. Može neko da zameri da smo premalo novca dali, ili da kaže ne znam šta još može ovde da ne dostaje. Uvek mogu da diskutujem o tome da li može više od ovoga. Mi smo odmerili i nismo ovo pisali na brzinu. Još u aprilu mesecu smo mi završili nacrt ovog zakona, u maju smo imali jednu javnu raspravu u Skupštini ko je hteo da dođe, negde početkom, mislim da smo 9. maja imali tu raspravu. Dakle, mi smo puno razmišljali o ovim predlozima. Drugo, mi nismo napravili dijametraln suprotan zakon od sadašnjeg, jer i sada 40 posto od poreza na zarade ostaje opštinama. Mi smo samo smatrali da treba da im ostane mnogo više. Neko može reči, možda smo mogli 70 posto da ostavimo ili 90 posto, ali ko god kaže propašće centralna država zbog toga, ja opet pozivam neka se pogleda primer Slovačke. Ako Slovaci nisu propali a 90 posto poreza na zarade ostaje opštinama i regionima onda nećemo ni mi. Hvala.
Dva minuta. Pravo na repliku, narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Hajde da počnemo od najvažnijeg. Ukupan fond za penzije je 420 milijardi dinara a od poreza na zarade će se u ovoj godini prikupiti 150 milijardi. Od nekud treba naći, nadomestiti ta nedostajuća sredstva od 270 milijardi dinara. Znači šta vredi čak i da ima para dati predsednik opštine a da nemaju njegovi građani penzioneri koji treba da idu na pijacu da kupuju, ljudi koji treba da plaćaju komunalije i da finansiraju ono što se zove lokalna samouprava. Znači, neće nam niko drugi finansirati penzionere i to je ogromna cifra koja nedostaje. Šta hoću da kažem kad mi kažete – možda će biti dobri rezultati a vi sad ne verujete. Znate gospodine Dinkiću šta je lija rekla lavu kad je pozivao u pećinu – plaše me tragovi. Mene plaše tragovi vaših obećanja i dela. Od hiljadu evra akcija koje svi pominju, znate šta je ostalo evidentno? Trošak u budžetu. Neispunjeno obećanje ne potcenjujem, strašno su ružna. Ali, ostali su direktni troškovi. Dva puta plaćena procena NIS-a, jednom vi lično, jednom Vlada, pisma koja ste pisali građanima pred izbore gde im čestitate tih hiljadu evra akcija i brokerske kuće koje su radile taj posao navodno besplatno ali im je iz budžeta plaćeno. To je stvarno stanje, odnosno, efekat onog što ste uradili. Na "Fijatu" su dobijeni jedni izbori. Znate šta se danas dešava? "Ford" i ruska kompanija organizuju zajedničko preduzeće. I iako su "Ford" i "Fijat" konkurentske firme, dok se ne završi zajednička kompanija "Forda" i ruskog preduzeća, "Fijat" u Rusiji će proizvoditi automobile. To znači da je ta mogućnost izvoza automobila na rusko tržište više isključena kao mogućnost za plasman naših automobila i naših proizvoda. Šta je još jedan efekat? Uništen bankarski sistem. Da li mi imamo konkurenciju danas? Ne, najskuplje kamate i najteže uslove finansiranja.
Vreme. Dva minuta narodni poslanik Miloš Aligrudić pa narodna poslanica Suzana Grubješić.
Hvala. Bilo je reči o tome da su neki predsednici poslaničkih grupa, a to verovatno ja, jel tako, su rekli da su deklarativno za decentralizaciju ali da dokaza za to nema ukoliko nemaju neki kvalitetan predlog, valjda nalik onome koji je predlagač nama danas dostavio. S tim u vezi reći ću vam sledeće, a što možda niste znali. Naime, poslanička grupa DSS je još juče podnela Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu, kao jedini direktni i mogući odgovor na vaš predlog zakona. Predlog je da se doda novi član 27j. koji glasi: "Zakonom o budžetu mogu se usklađivati i ostvarivati samo oni prihodi, primanja odnosno rashodi i izdaci čija je namena prethodno utvrđena posebnim zakonom.". Ako niste razumeli šta smo hteli da vam kažemo, to je upravo ono što ste vi malo čas govorili. Ne mogu da tvrdim da ste vi lično odgovorni zato što nisu sredstva transferisana tri godine opštinama, ali ste bili, kao što ste i sami rekli, član te vlade. Znači, ta odgovornost tu postoji. Ne možete se zaklanjati iza toga i to je prosta stvar. Najmanje što možemo to je da insistiramo da se Ustav i zakon poštuje. Druga stvar za koju smo prozvani direktno to je da ako jesmo za decentralizaciju, da je najbolji način da to dokažemo ako glasamo za vaš predlog zakona. I to bi bilo u redu kad bi vaš predlog zakona bio super, ali nije. Valjda mi imamo pravo, kao narodni predstavnici, da vam kažemo da ste pogrešili u vašem predlogu zakona i da način na koji ste to izneli što ste izneli nije dobar. Ako me konkretno pitate da li mi se sviđa ideja da porez na zarade bude uvećan u delu koji pripada opštinama i gradovima – da. Da li mi se sviđa ideja da opštine imaju više sredstava – da. Da li je to dovoljan razlog da glasam za vaš zakon – ne. Zato što taj zakon koji ste vi predložili nije zaštićen drugim merama u sistemu i drugim pratećim zakonima koji su neophodni da bi ta stvar funkcionisala. To je problem. A imam puno razloga kao predstavnik opozicione stranke da vam ne verujem da je ovaj projekat održiv. To ćemo i dokazivati u raspravi. Hvala.
Narodna poslanica Suzana Grubješić ima reč. Izvolite.
Gospođo Čomić, želim da se osvrnem na ovo što je gospođa Tabaković rekla, pošto je brinu tragovi Mlađana Dinkića. Mene brinu vaši tragovi, još iz Vlade Mirka Marjanovića, kad ste penzionerima davali bonove umesto penzija. Sad vi kao nešto brinete za penzionere. Naprosto, to je nešto što je ostalo u sećanju penzionera i ne dao bog da ponovo tako nešto dožive. Sigurno je da se penzije neće ni na koji način ugroziti Predlogom zakona o finansiranju lokalnim samoupravama, ni penzije ni plate i to je upravo onaj rečnik 90-ih, kad su plašili građane da ne glasaju za opoziciju jer kad oni dođu neće biti ni plata ni penzija. Hajte više da se ne vraćamo u to vreme, ako je ikako moguće. Što se tiče akcija, vi ste glasali za to da se NIS pokloni Rusima. Šta sad hoćete? Mi smo bili za to da se NIS proda na tržištu i da svako dobije onoliko koliko je tada bilo i predviđeno. Sad nema vremena da se kajete. NIS je poklonjen. Građani su dobili koliko su dobili. A vi možete do sudnjeg dana da krivite Mlađana Dinkića što nije isplatio hiljadu evra. Isplatio bi da je NIS prodat po tržišnoj ceni. Ovako, neću odgovarati više na pitanja o besplatnim akcijama. Mislim da je to smešno. Kome fali hiljadu evra? Ja mislim da u ovoj sali ne fali nikome a da ima nekih koji bi mogli sve nas ovde zajedno da kupe. Što se tiče "Fijata", ko je pustio tu tezu da će se automobili izvoziti u Rusiju, ja ne znam. Ali, to naprosto nije tačno. Rečeno je da će se 200 hiljada automobila izvoziti na tržište zapadne Evrope i Amerike. U Sporazumu sa Ruskom Federacijom o slobodnoj trgovini nema automobila. To bi vi trebali bolje od mene da znate, mada sad, kao novopečena evropejka, ne znam da li se bavite više Rusijom? Što se tiče banaka, stalno kukate za bankarskim sektorom a to je najzdraviji sektor ove privrede. Privatizovan, sa stranim bankama, sa konkurencijom, sa svim živim. Domaća štednja je 7,5 milijardi evra. Kad je to bilo u vaše vreme? Stalno pominjete neku malu banku u kojoj ste vi radili. Kolika je štednja bila? Šta ste radili u toj banci? Štrikali, kao i svi ostali bankarski službenici.
Dva minuta. Zahvaljujem. Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Pravo na repliku, dva minuta.
Zaista odavno nisam videla ovako ostrašćenu uvaženu koleginicu Grubješić i ne vidim razlog za nervozu. Ako smo gospodin Dinkić i ja mogli lepo i civilizovano da razgovaramo, ne vidim zašto ne bi mogla i koleginica Grubješić? Govorim samo o argumentima. Znači, koliko je neko bio u Vladi i čiji su tragovi i kakvi, o tome govore preostali papiri i dokumentacija iza onih koji su bili ministri. Znate, kad kažete nekome – svi ste vi bili u vladi, nije svejedno da li je neko bio u vladi dve godine ili 10 godina. Verovatno je onaj koji je bio 10 godina imao više prilike, ali ja kao neko ko je u Vladi bio dve godine, zaista imam mnogo razloga da se time ponosim jer su ostali najčistiji papiri oko svih privatizacija, od "Večernjih novosti" preko mnogobrojnih firmi tog značaja, a mislim da bi vi morali znati makar kako je pripremljena privatizacija Beočinske fabrike cementa. Znači, Vlada u kojoj sam učestvovala, sa mnogima koji sede danas u Vladi, služi svima nama pojedinačno i zbirno na čast. O tome govori dokumentacija koja je iza nas ostala. Ono što nije dobro je sledeće. U malopređašnjoj priči je rečeno – trebali bi da vuku za rukav investitore oni na lokalu. Vukli ste ih vi, sa republičkog nivoa, da upotrebim vaš termin, inače ne bih tako. Rekla bih – subvencijama ste to radili. I drago mi je da ste napravili tu promenu. Neću reći – novopečeni zakonodavac ili ljubitelj zakona a ne uredbi. Ja ću reći – bravo, gospodine Dinkiću, konačno nećete uredbama da dodeljujete sredstva i subvencije, nego se zalažete da zakonom uredimo podelu para. Ali, i mene ne može reč "novopečena" da uvredi, kao ni "bivši". Jer, ozbiljan čovek stoji iza svojih odluka i poteza. I vreme će pokazati.
Dva minuta. Zahvaljujem. Narodni poslanik Zoran Krasić ima reč, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS.
Gospođo Čomić, ja moram da krenem potpuno drugim putem. Moram da pohvalim gospodina Dinkića jer smo danas videli epohalne promene. Pristojno je obučen, u pristojno vreme je došao, predlog zakona je napisan ćirilicom i čovek priznaje šta je radio 10 godina. On se odriče svega onoga što je radio 10 godina. Ja 10 godina pričam o tome da sve što je radio gospodin Dinkić ne valja, vi se smejete, njemu dajete podršku i napokon ste i vi sad shvatili da to ništa ne valja, zato što vam je Dinkić rekao – sve što sam radio 10 godina, veži mački o rep, ne valja ništa. Da krenemo redom. Sećate se da je u ovoj zgradi izabrana neka vlada, pa je ministar poljoprivrede bio Saša Vujošević, a glavna za uvoz-izvoz u poljoprivredi bila je Ivana Dulić-Marković. Dođe ona genetski modifikovana sojina sačma, mi kritikovasmo, vi kažete da je to najbolje, samo što me 2006. godine niste ubili, 2007. godine je isteraste iz G-17 plus a Srbija i danas muke muči sa genetski modifikovanim organizmima i opasnostima koje postoje. Ovo sam rekao da bi se svi setili. Znači, uvek ste osporavali ono što kažu poslanici SRS. Ovde se neko hvali epohalnim rezultatima u pogledu reforme bankarskog sistema. Međutim, ostala je afera. Niko danas ne pominje Agenciju za osiguranje depozita. Šta je sa njima tamo? Ko će s tim da izađe na kraj? Postoji krivična prijava vezana za upad u Narodnu banku. Postoji krivična prijava vezano za Kipar. Postoji afera vezano za "Mobi 63". Postoji afera do afere, do afere, do afere. Meni je izuzetno drago, gospođo Čomić, što sam danas imao prilike da čujem sve koalicione partnere gospodina Dinkića kako sada iznose prljav veš i potvrđuju sve ono što smo mi u pravom trenutku kritikovali kao politiku dosmanlijske vlade. Zato danas nemam nameru da pričam o gospodinu Dinkiću ili ovoj nekoj njegovoj novoj stranci, nego ću da pričam o DS, kao stožeru za evropsku Srbiju. Naravno, gospodin Dinkić neće da prihvati da novopečeni evropejci njega izbace iz Vlade. On krvario, čovek, za EU i NATO pakt, sad na dohvat pristupni fondovi, sad će mu upadne neko sa stiroporom. Ne da on to. Zašto bi on to dao? Znači, danas je dobro što je gospodin Dinkić priznao besplatne akcije – krivak građani, Fijat – krivak Rusiji. To je ona poenta što je pričao. Drugo, sada malo zbog građana da uozbiljimo, ne postoji teoretičar koji se bavi lokalnom samoupravom, ko se bavi finansijskom i fiskalnom decentralizacijom ili autonomijom, kako je to mnogo ispravnije, koji će da nam se opredeli za jedna ili za drugi sistem. Ne postoji. Zato sva ova dokumentacija koju ste pisali, Nacrt platforme za regionalizaciju Republike Srbije, vežite mački o rep. Ovo vam je spisak privatizovanih preduzeća, gospodine Dinkiću, ne samo kod vas, već od Vladimira Čupića, praktično sa Vladislavom Cvetkovićem, kao direktorom te agencije. Moram da vas podsetim, svi su pod krivičnim prijavama. Znači, Fond za razvoj, ušla policija, kako će da izađe, niko živi ne zna. Agencija za privatizaciju, ušla policija, kako će to da izađe, ko to živi zna? Ministarstvo zdravlja, ušao neko ko se malo razume u policijske poslove, vidite i sami šta se priča po medijima, kakav je stepen korupcije. Sada kada neko iz G 17 plus kaže da se oni bore protiv korupcije, moram da se okrenem da vidim gde je sunce, da li može da se kaže – dobar dan, jer prosto ne smem da verujem. Bio bih mnogo naivan kada bih verovao. Ja gospodinu Dinkiću ne verujem ni jednu reč što je rekao. Danas sam mu verovao sve, kada je opisao kakav je DSS, kada je opisao kakav je SPS, kada je opisao kakav je Mirko Cvetković. Delim vaše mišljenje, gospodine Dinkiću, u pogledu Mirka Cvetkovića. I ja mislim da on treba da bude predmet krivične odbrane. Delim vaše mišljenje kada je u pitanju SPO. Delim vaše mišljenje o svim vašim koalicionim partnerima. Delim mišljenje vaših koalicionih partnera o vama za ovih 11 godina. Sve je u pravu. Sve je u prvu, zašto se smejete? To je vaša slika. Znači, gde su pare, gde je drp sistem, tu je i koja god hoćete priča, o centralizacije, o decentralizaciji, EU, NATO paktu, crvene linije, žute linije, zelene linije, glasate nogama, rukama, karticama, glavom, nije bitno, bitna je prevara. Samo prevara je bitna. Da krenemo redom. Zašto bih ja danas ponavljao nešto što smo pričali 2006. godine kada je bila tema Zakon o finansiranju lokalne samouprave? Gospodin Dinkić je pošteno rekao – pre toga su se naganjali poslanici oko tih transfernih sredstava, ko će više da povuče za svoju opštinu, a da nema nikakvog kriterijuma. Seli su i napravili neke kriterijume. Mi smo im tada rekli šta ne valja u tim kriterijumima, do čega će da se dođe. Nažalost, došlo se do toga. centralni problem naših lokalnih samouprava i njihovog finansiranja je što gospodin Dinkić i sve vlade u kojima je on bio od 2008. godine na ovamo, da uzmemo 1. januar 2009. godine, da ne idemo dalje, ne primenjuju Zakon o finansiranju lokalne samouprave. Zamislite, danas niko ne priča o tome da je podneo amandman da Vlada Republike Srbije izmiri dugove prema lokalnim samoupravama. Ne, tema je – ja verujem. To vam je otprilike kao ovo što DS, kako to oni kažu, pomirili se sa SPS, znate, pa onda imamo strategiju promena, pa vreme je za novi program, pa Srbija 2020. Svaka rečenica – mi demokrate verujemo, mi demokrate verujemo, mi demokrate verujemo. I crkoše ljudi u verovanju. Vi ste neka nova religija. Vi neku novu bibliju pišete. Sve se zasniva na verovanju. Ko je verovao vama, taj je nastradao, ljudi. Ko je verovao DOS, taj je nastradao, od njega nema ništa. Zamislite koliko je to neozbiljno? Evo, opština Lučane, 130 i nešto miliona dinara duguje Fabrika "Milan Blagojević" lokalnoj samoupravi. Kako oni da naplate? Kako, objasnite? Javio se jedan genijalac iz Srbobrana, on kaže – evo, interes moje lokalne samouprave je da kupimo hotel "Elan". Ne znam da li je hotelijerstvo u nadležnosti lokalne samouprave. Mislim da nije. Ali, kaže – mi nećemo da učestvujemo na tenderu i da kupimo našim parama, jer onda je to vlasništvo Republike. Zamislite pametan čovek šta kaže. On se stidi što je to vlasništvo Republike Srbije. Ko sme da da decentralizaciju u Srbiji? Pa Čanak bi prodao Dunav, od Subotice dole do Smedereva. Ko sme vama da da? Verko samo što ne prodaje trgove po Kragujevcu. To vam je kao iz Felinijevog filma kada je prodavao fontanu "Detrevi". Naišao stranac, on kaže – hoćeš da kupiš ovu fontanu? Koliko košta? Hajde da se dogovorimo. Evo, ti daj pare, ima tu neki sitniš itd. Pa ne da Boris Tadić pare, on zna ko je u lokalu na vlasti. Šta vam je? Što vi da kradete u lokalu? Pa neće. Sad ću da vam kažem kako je to krenulo 2009. godine. Evo, tu preko puta se nalazi Kovin. Raspisali ste dopunske izbore. Mene odredili ispred stranke da idem tamo da promovišem ideologiju. Ja lepo Kovincima kažem – ljudi, nemojte da verujete Pajtiću i ovima koji su na republičkom nivou na vlasti, oni dolaze ovde i kažu vam – glasajte za stranke koje su na republičkom nivou na vlasti, jer ako mi u lokalu pobedimo, mi ćemo da donesemo pare iz budžeta i zaposlićemo u okviru opštine one ljude koji glasaju za nas. Ja kažem – nemojte ljudi da verujete, lažu vas. Zašto? Pa na dnevnom redu Skupštine je rebalans budžeta gde se 15 milijardi skida transfernih sredstava iz budžeta, da ne ide prema lokalnoj samoupravi i priprema se zakon o otpuštanju. Nisu mi verovali i stradali. Kako je u Boru bilo? Bor, onaj rudarski basen itd. Nije mi drago što ću ove podatke da saopštim, ali sve što uradi u toku meseca, teško da može da se plati struja i voda. Plate obezbeđuje Vlada. Pa ko će u Boru da glasa za nekog drugog, osim za onoga ko obezbeđuje platu za zaposlene u RTB Boru? Zašto bi neko drugi glasao? Pokušali neki sa patikama, sa ovim, sa onim, i nisu mogli da prođu, ovo je mnogo jača motivacija. Odustali ste 2010. godine da dopunskim izborima menjate lokalnu vlast. Zašto? Nema para. Lako je Milu Đukanoviću da sa dva miliona evra završi izbore u Crnoj Gori, tamo je 300-400 hiljada birača. Ovde je, ljudi, šest i po miliona birača. Znate koliko tu ima usta, koliko ima ljudi koji treba da zadovolje neke svoje potrebe? Vi ne možete da zadovoljite potrebe svima. Onda se sada javlja jedna druga epohalna stvar, posle godinu i po dana skoči na noge lagane čovek, zove se Saša, čini mi se, Paunović, iz Paraćina, vodi tu stalnu konferenciju gradova i opština, oni lepo izračunaju koliko njima duguje Republika, međutim, niko ne sme da napravi protest. Zašto? Pa kramer proti kramera. Kako DS sa lokala protiv DS na vlasti? Mi imamo problem što se zakon ne poštuje. Taj problem se rešava tako što se menja zakon i uvodi nešto novo, sa ciljem da će da se resetuje, sve će da se zaboravi, a opštine prezadužene. Pitanje je kako su se zaduživale. Neke opštine četiri godine ne bi mogle da potroše ni dinar iz budžeta, jer treba da vrate ono koliko su se zadužile. Država duguje apsolutno svima. Sada se dešava čudo, neka nova matematika da se od ništa napravi nešto. Centralno pitanje sada jeste – da li ste vi za to da Vlasotince dobije dva puta više nego što sada nema? Pa, to što nema, ako dobije dva puta više, znači da dva puta više neće da ima, jer svaki broj množen sa nulom je nula. Ne, ovde je poenta u tome – vi ste iz opozicije, vi samo kritikujete, a mi smo turbo aktivni, razbi nas adrenalin, tražimo nove ideje i svaku ideju upropastite. Ta količina adrenalina se najbolje leči preko bavljenja sportom ili muzikom. Za politiku je to katastrofa. Ko ima veliku količinu adrenalina ne ulazi u Skupštinu, ne sme da se bavi državnim poslom. To je kao što su uradili sa Šutanovcem, sećate se. Pojavila se velika količina adrenalina, država mu je platila 40 plata samo da ne radi u državnoj službi. Niko nije ni mogao da pretpostavi da će on da se vrati i da bude ministar odbrane. Onda se čudimo što nemamo vojsku, a imamo ministra. To je prirodna posledica nekih stvari koji se kod nas dešavaju. Sada se pojavljuje neki novi čarobni štapić koji će da reši sve probleme. Iskreno da vam kažem, pošto znam neke gradonačelnike i predsednike opština, otvaram pitanje da li treba da im se prebace i ova transferna sredstva iz budžeta. Znate li koje su to lopuže? Oni se ugrađuju od toalet papira pa na dalje, neprekidno se ugrađuju, drmaju gde stignu. Oni su sada preselili problem, sad je glavni problem Vlada, sad je glavni problem zakon, a ne što se ne poštuje zakon. Da li neko danas može da da garanciju, bilo kako da se promeni ovaj zakon, da će on da se poštuje od sutra? Niko ne može da da tu garanciju, čak ni Mlađan Dinkić. Evo, i on kaže da ga to ne interesuje. On zna ko je ostao u Vladi, dobro zna da ovi neće da primene to što bi se ovde usvojilo. Naš problem je da li se primenjuje zakon. Ne primenjuje se. Da li se primenjuje Ustav? Ne primenjuje se. Šta se primenjuje? Primenjuju se goli politički interesi. Čak postavljam pitanje da li su politički? Malo pre se omaklo jednom i kaže "Đilas je podneo amandman". Nije Đilas Beograd. Teško nama ako bi Đilas bio Beograd. Đilas trenutno vodi samo pozitivnu kampanju, slika se po obdaništima i školama gde su deca, jer niko ne bi podigao glas zbog reklame gde su u pitanju deca. On plovi. Tu je i onaj Tucko, Krle, Šaper, oni su mu osmislili kampanju kako da se napravi nova prevara. Želim da svi vi ponovo budete u istoj vladi, želim da svi budete ZES plus. Zašto da budete ZES plus? Pa, 80% građana Srbije neće da čuje za vas, da vas obrišemo jednim potezom za vjek i vjekova, a ne ove skrivalice, te stiropor, te neću stiropor, te hoću u Vladu, te neću u Vladu, te ja sam zaBrisel, za ovo, za ono. Svi ste vi za EU i NATO pakt. Svi ste doprineli da takve posledice budu danas. To samo u paketu može da se obriše, ne može parcijalno. Ostane nešto, pa vi opet napravite neku vladu da pijete krv ovom narodu sledeće četiri godine. Ne, ujedinite se svi koji su za NATO pakt i EU, da idete na jednu listu, radikali su samostalni, 80% građana će za nas, 20% za vas, ne znam da li će i toliko biti i rešimo problem, nema decentralizacija, centralizacija, nema da li se poštuje zakon ili ne, sve ćemo to lepo da rešimo. Možete da odredite i ko će da bude poglavica. Zaboravio sam da vam skrenem pažnju, gospodine Dinkiću, jedini čovek koji će da glasa za ovaj zakon kod vas, možda ovi vaši i neće, je Srđan Milivojević. On je ovde predstavnik Borisa Tadića i kada on kaže, to je rekao Bokica. Znam njega da pohvalim i on je miran, odmah ide u sošku i završen posao. Znači, situacija je sledeća. Radili ne radili, poštovani građani, na delu je prevara ista kao za "Fijat", ista kao za besplatne akcije. Videli ste i sami, gospodin Dinkić se odrekao ne samo koalicionih partnera, nego i svojih dela. Najveća kritika onoga što je urađeno, to je uradio gospodin Dinkić. Da sam na vlasti, zaplašio bih se. Uvek kad je Mlađan Dinkić u opasnosti ili kada je u opoziciji, nešto se krupno dešava u državi. Tako je bilo krajem 2002. godine, gospodin Dinkić je jednom premijeru tada rekao "Laki je malo nervozan". Još jedna stvar, gospodine Dinkiću, ne morate vi Krasiću da verujete ni jednu reč, samo pročitajte pres kliping vašeg velikog prijatelja po novcu danas, a nekada ljutog neprijatelja Boška Ničića. Sećate se, vi ste išli sa nekim tabelama šta krade "Lutra", "Lutra" je išao sa nekim tabelama šta krade institut G17 plus, Boško Ničić je postavljao pitanja u Skupštini, kritikovao vas, bili ste pred neko buđenje, samo što se niste izujedali. Sada postavljam pitanje – koja je ta planetarna sila koja vas je ujedinila? Pare, samo pare su vas ujedinile, to nisu Ujedinjeni regioni, ujedinjeni prostor za drpanje para. To svi znaju, i obavešteni i neobavešteni, i oni koji se razumeju u politiku i oni koji se ne razumeju. Ne verujte DOS, bez obzira na agregatno stanje i na čvrstinu materijala, jer se zna šta je glavni motiv zbog čega preduzimaju neke akcije. Vidite, sada je pokušao Tadić da vas izvuče na crtu i očigledno da je osmišljen sistem da trpite baražnu paljbu sa svih strana. Gospodine Dinkiću, mi vas nismo napali. Danas sam vas hvalio što ste kao insajder DOS pred srpskom javnošću priznali sve ko je krao, ko je lagao, zašto je lagao, kakve su prevare do sada bile. Iz toga može da se izvuče i zaključak kakva će sledeća prevara da bude. Mi smo vam dali nekoliko amandman kao temu za razmišljanje. Na vrlo interesantan način ćemo pokušati da vam objasnimo te amandmane. Prosto sam zapanjen da 151 predsednik opština ili gradonačelnik još uvek nisu izveli građane Srbije na ulice i doveli ispred Vlade. Ako to ne urade, sve ovo što pričaju dve godine o transferima je pogrešna priča, trla baba lan. Svako u Vladi, ko uskraćuje sredstva nekim opštinama, gde se zna koja fukara vodi koju opštinu, podržavam. Vi mnogo bolje znate kakve su lopuže na čelu nekih gradova i opština i vi imate zakonsku obavezu da sprečite tu vrstu kriminala, a građani neka sutra razmišljaju, kada glasaju, ko ih je prevario, zašto ih je prevario, sa kim ih je prevario, koliko ih je prevario, neka razmišljaju o mnogim stvarima a ne da budu lakomisleni – verujem, imamo pravo da verujem, imam pravo da se nadam, mnogo lepo mi je obećao. Današnja rasprava ne sme biti rasprava o obećanjima sa 10 članova zakona o izmenama ovog zakona, nego najoštrija kritika sprovođenja jednog koncepta lokalne samouprave i najoštrija kritika činjenice da se zakon dve i po godine ne primenjuje.
Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, obaveštavam da su, saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja načelnog pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe: Manjina, Nova Srbija, URS, ZZŠ, LDP, DSS, SRS i ZES. Prelazimo na deo sednice gde će se debata odvijati po redosledu narodnih poslanika, a prema prijavama za reč u načelnom pretresu o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansiranju lokalne samouprave. Prvi prijavljeni je narodni poslanik Bajram Omeragić, a posle njega narodna poslanica Zlata Đerić.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, Bošnjačka lista za Evropski Sandžak će podržati ovaj zakon i to iz jednog vrlo prostog razloga, što i dalje želimo da verujemo da sve ono što ide u korist građana Republike Srbije u ovom smislu ovaj zakon, ako se bude ostvario, da će imati koristi građani Srbije od njega. Zato ćemo ga podržati, ali iskoristiću priliku da, s obzirom da gospodin Dinkić i poslanička grupa koju on predvodi u Vladi vodi ekonomiju i regionalni razvoj, pa ću da iskoristim priliku da govorim o nečemu što je, zapravo, suština ekonomskog razvoja. Ovo je jedna mera koja će ublažiti neke probleme u društvu, a s obzirom da je ova ideja i deo programa stranke Demokratske akcije još od 1990. godine, otkad smo formirali stranku, i zagovaramo jednu decentralizovanu, regionalizovanu, što se tiče vlasti, dekoncentrisanu vlast i, da je sreće, mi bi danas ovde imali, kao što imamo primere u Evropi, evo, gospodin Dinkić je ovde napravio jednu uporednu analizu, neki zakon koji bi rekao da u Beogradu ne treba da budu sva ministarstva, kao što u Nemačkoj nisu sva ministarstva. Ako već nemamo zapošljavanje u nekoj opštini možda je bilo rešenje da neko ministarstvo sa hiljadu zaposlenih bude u Novom Pazaru. Zašto ne bi bilo? Ministarstvo poljoprivrede u Nemačkoj nije u Berlinu. Neka bude u Novom Sadu, neko treće ministarstvo neka bude u nekom drugom regionalnom centru, pa neka tih hiljadu zaposlenih tamo koji, s obzirom da u Novi Pazar, pored 10 hiljada evra, ne možemo da dovedemo ni jednu stranu firmu, obzirom da ovim merama koje smo predvideli da povećamo stopu zaposlenosti, ne možemo da mnogo u regionu Sandžaka uradimo. Gospodinu Ćiriću, ministru, prošlog puta kada je preuzimao mandat ministra ovde sam rekao – jedan je problem što u Novom Pazaru i Sandžaku ne zapošljavamo ljude, veći je problem što otpuštamo već zaposlene. Ako već nemamo program da ih zaposlimo dajte da napravimo program, odnosno neku vrstu finansijske podrške da već ljudi koji rade ne napuštaju radna mesta i tu imamo mnogo primera u Evropi. Zato sam mu predložio da se napravi program podrške preduzetnicima u Sandžaku da, na primer, do 31. decembra, to mu govorim od onog dana kada je izabran, napravimo jedan fond, jedan program koji će usvojiti Vlada i da, ako dajemo strancima 10 hiljada evra da zaposle jednog, dajte da damo ljudima u Sandžaku hiljadu evra da ne otpuste jednog, jer nama svakog dana i dok danas ovde raspravljamo neko je u Sandžaku otpustio 20 ili 30 ljudi. Mnogo puta postavio poslaničko pitanje -da li Vlada ima jasan koncept zapošljavanja u Sandžaku, ove mere nisu dale rezultate? Zato i sada pozivam gospodina Dinkića, s obzirom da njegova stranka drži taj resor, kako mi podržavamo ovaj zakon, podržaćemo sve što je na evropskom putu da uradimo nešto i vezano za zapošljavanje u Sandžaku. Imaćete podršku Bošnjačke liste za Evropski Sandžak i stranke Demokratske akcije, ali mislimo da gospodin Ćirić mora već konačno da izađe sa tim programom, da pomognemo zapošljavanje u Sandžaku. Što se tiče evropskog puta Srbije, daću vam primer iz EU, ali u Švajcarskoj imate najbolji primer zato što je regionalizovana kroz kantone. Kada je Švajcarska htela kanton u Juri, ona je uzela i rekla svako ko registruje firmu ili premesti firmu iz Ciriha i iz drugih regiona, plaćaće porez od 1% na dobit, oslobodiće se gotovo svih ostalih poreza, pa su ostale firme u Cirihu sa 20 hiljada zaposlenih ili pet hiljada ali su tamo bili poreski obveznici pa su se slile milijarde franaka. Beograd se odriče 10%, ali će dobiti 70%, i to je u redu, neka dobije. Zahvalan sam i za ovih 10% što će dobiti nerazvijene opštine, ali kineska poslovica kaže: "Ako hoćeš nekome da pomogneš, ne daj mu ribu da jede, daj mu štap i udicu i nauči ga da lovi, sam će se brinuti o sebi". Suština je da zaposlimo ljude. Tri puta više iz budžeta da pošaljemo, ljudi će napraviti još četiri, pet kanalizacija, neki vodovod, neku deponiju, ali suštinski pitanje nezaposlenih u Sandžaku ovom merom nećemo rešiti, olakšaćemo malo socijalnu situaciju. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima gospođa Zlata Đerić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovana javnosti Srbije, dobili smo predlog izmena i dopuna zakona oko kojih smo danas čuli mnogo razložnih komentara zašto ovaj zakon neće doneti mnogo dobrobiti građanima Srbije, bez obzira što je šifra koja se tu nudi kao povećanje vrlo impresivna i vrlo primamljiva. Analizirajući sve ono što prati ovaj zakon i analizirajući kao neko ko je politički aktivan događaje u političkom životu Srbije poslednjih nekoliko meseci, a koji su prilično uzburkali scenu i koji su danas rezultirali i ovom raspravom i ovim predlogom, moram da kažem samo jedan zaključak – sukob jedne kolerične i jedne flegmatične sujete je doveo do ovoga. To je moja konstatacija iza koje stojim. Nismo država koja sebi sme dopustiti bilo kakav luksuz da se bilo šta lično prevodi na polje društvenog i opšteg interesa. Dakle, to sebi nismo u situaciju da dopustimo. I kao narod i kao država smo dužni da ovim građanima mnogo toga objasnimo. Dužni smo da ih zaštitimo pre svega od svojih sujeta i od svih drugih štetnih koraka u politici po njih. Dakle, oni su nas za to birali, a ne za to da bismo mi, kada namirimo svoje prve i osnovne biološke motive, krenuli sa onom sledećom grupom motiva koji su poznati, a to su socijalni motivi, među kojima je na vrhu hijerarhije motiva motiv samopotvrđivanja. Dakle, to je ono što je naša obaveza. U ekonomskim efektima ovog zakona su govorili mnogi, ali ne bih zanemarila ono što je o tome rekao MMF od koga smo mi i te kako zavisni, a koji prema ovome ima jedan kritičan stav i to su građani ovih dana vrlo jasno čuli. To se u žargonu običnih građana kaže "dobiti po ušima". Takođe, obećanja i impresivne cifre u tim obećanjima, a imamo jedno jasno iskustvo da BDP iz koga treba da se izdvaja 1,7 za lokalne samouprave, nije ispoštovan u poslednje dve godine i ne znam kako će uopšte biti ispoštovano ovo što nudi daleko više. Bojim se da imamo ponuđeno duplo ništa građanima. Ako me neko pita kako ću izaći pred građane u svom gradu, da im objasnim zašto nisam za ovo, imam mnogo više problema da građanima objasnim. Moram vam reći da su me češće pitali, a zaista ne znam ni to da im objasnim, zašto nisu dobili onih 970 evra, koliko im još dođemo. Mogu da vam kažem prostom matematikom tih istih građana koji se ne bave visokom ekonomijom nego običnom životnom ekonomijom i to od jutra do večeri, pa preko noći da prežive do sledećeg dana, da su dobili te pare, da im neko garantuje ovog momenta da će im biti isplaćeno, oni bi imali negde oko 3.880.000.000 evra koje bi odmah utrošili, jer moraju da plate sve pristigle račune i sve ostalo što moraju. To bi se odmah kao ozbiljan zamajac uvilo privredne tokove ove zemlje. Dakle, sad dolazimo do jednog vrzinog kola, gde mi nemamo odgovore na ono što im ranije nismo ispunili, a već imamo nešto sledeće što im nudimo, što im takođe niko neće ispuniti. Zbog toga što im ono ranije nije ispunjeno, ja ne mogu da im objasnim da mogu da podržim nešto što im se nudi na isti način, a što takođe verujem da im neće biti ispunjeno. Ono što je čista fizika, ne ekonomija, čista fizika života, to je da ako imate jedan budžet, inače Srbija ima budžet, to je za mene nedavno bila jedna nova informacija isti koliko i grad Dortmund. Mi moramo o tome vrlo ozbiljno da razmišljamo kako ćemo ga rasporediti. Dakle, ako imamo jedan budžet i sve ono što se u taj budžet sliva, imamo i budžetski deficit, kako ćemo uzeti sa jednog mesta po principu spojenih sudova, preliti iz jednog na drugo mesto, a da ovde ne ostane manje, a da tamo bude više i da to sve učinimo bez novih zaduživanja, odnosno da ne učinimo na štetu nekih drugih?Bojim se da je to nemoguće. Ako govorimo o najsiromašnijim opštinama Srbije koje su zaista za ozbiljnu brigu, i o kojima zaista treba ozbiljno brinuti, nemojte zaboraviti da je privreda u tim opštinama umrla, ili gotovo umrla, ili je u tragovima, a da jedine sigurne plate koje tu dolaze, tu su prosveta, zdravstvo, policija, neki tamo poreski službenici, tako neke sitne službe dolaze, uglavnom, iz republičkog budžeta. To će biti gotovo alhemiji, ta vrsta presipanja. Gotovo ne izvodljivo. Zbunila me je onda jedna informacija koju sam dužna da kažem građanima Srbije. Naime, mi smo 13. juna, a danas je 15. jun, dobili u poslanički klub jedan dopis stalnih konferencija gradova i opština. Znači, direktno iz lokalnih samouprava, gde se oni nama obraćaju, a obratili su se svim poslaničkim klubovima. Oni izražavaju zabrinutost zbog toga što se veoma važan zakon za lokalnu samoupravu kroz zakon o izmenama i dopuna Zakona o finansiranju lokalne samouprave predlaže na usvajanje u Narodnoj skupštini bez prave javne rasprave. To je bilo prekjuče. Dalje se kaže – upravo zato, stalna konferencija gradova i opština traži od narodnih poslanika Narodne skupštine, kao i od predlagača zakona, da za kratko vreme odloži raspravu o predloženim zakonima, u cilju otvaranja široke javne rasprave i otklanjanja nedoumica vezanih za predložena rešenja. Oni imaju te svoje predloge i mi to moramo da poštujemo i moramo da ih čujemo. Međutim, u međuvremenu ih je neko podsetio da, ovo što je ovde rečeno, da će oni birati, da će građani birati sami svoju upravu i da više nikada neće Vlada tu da se meša, onda je tu njih neko podsetio da su, za manje od 90 dana u, čini mi se, 66 opština srušeni izborni rezultati i volja građana i potpuno prepakovana u cilju vladajuće koalicije i da ta volja nije ispoštovana i da im se to ponovo može desiti. Opet smo došli do fenomena da se dobije po ušima. Oni, sledeći dan, ipak prihvataju ovo, sa nemuštim i kraćim pismom – da se preživi do izbora. To je nešto o čemu moramo da čitamo i da razmišljamo i u redovima i između redova. Imamo nešto što doživljavamo kao političku trgovinu, kao demonstraciju određene moći i uticaja, ali ne dopustivo je to da to ide preko leđa građana na ovaj način. Ono što je uvredljivo i za mene kao građanina, to je kada se računa da je Srbija, ili da se u Srbiji, ili da se narod i građani u Srbiji neko ko ima kraće pamćenje od jedne ribe. Poznato je da riba pamti devet sekundi, jer posle devet sekundi je spremna da zagrize istu udicu. Dakle, ta kategorija kratkog pamćenja, bojim se da u Srbiji ne može ponovo da upali. Bojim se da su građani počeli ozbiljno da razmišljaju o onome što im se nudi. Znate, mnogo toga su oni čuli, mnogo toga oni nisu kaznili. Ako pokažete tu vrstu drskosti da izađete pred svoje građane i kažete da jedno obećanje, ozbiljno obećanje od 1000 evra, sad se to svelo na 970 evra, pošto je 30 evra čak i isplaćeno za ovo vreme, ste morali da date u cilju kampanje dobijanja izbora, onda zaista neko mora da podnese konsekvence. Ako posle toga smatrate da zaista imate kredit da se ozbiljno bavite politikom i da se preporučite u drugom sličnom obećanju, i ako Srbija bude ostala na to i nedovoljno je spremna da kazni onako demokratski, olako i izbornim listićem, onda se bojim da će nam se desiti ono prokletstvo – imamo vlast kakvu zaslužujemo. Srbija ne zaslužuje da dalje tone. Očekujem od građana Srbije da prepoznaju prazna obećanja, a mislim da su u ozbiljnoj meri počeli to da prepoznaju, jer taj potpis od petsto i nešto hiljada u odnosu četiri miliona koji su potpisali u poštama, govori ozbiljno o osvešćenosti Srbije u ovom trenutku. Hvala.
Reč ima gospođa Suzana Grubješić.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući, poštovani kolege i koleginice narodni poslanici, na žalost nisam vodila danas evidenciju koliko je puta izgovorena reč decentralizacija od početka rasprave. Biće da je više stotina puta. Žao mi je što to nisam radila, pošto obično vrlo precizno pričam, pa bih mogla da izađem sa preciznim podatkom. To govori da je decentralizacija ključna tema u Srbiji, da se svi time bavimo, da svi to imamo u našim stranačkim programima, ali da većina stvari koja piše u tim programima, većina deklaracija i zaklinjanja, sve to ostavlja prazno slovo na papiru ako se bar nešto iz tih programa i deklaracija ne realizuje. Decentralizacija nije samo lepa reč koja se rimuje sa demokratizacijom, pa je zato često upotrebljavamo, doduše, i jedno i drugo, već je pitanje od suštinskog značaja za Srbiju. Da bi Srbija napredovala, Srbija mora da se decentralizuje. Za neke krajeve Srbije to nije samo pitanje od velikog značaja, već bukvalno, i pitanje opstanka. To svi oni koji dolaze iz mesta koja nisu Beograd, Niš, Novi Sad, Kragujevac, vrlo dobro znaju i znaju to bolje i od mene. Ali, kao neko ko je iz Beograda, koji po toj istoj Srbiji putuje i znam kako se živi i znam šta su najveći problemi, i ako je ovo predizborna kampanja godinu dana pre izbora, preporučujem onda da svako ide u predizbornu kampanju i da obiđe Srbiju i da vidi na šta Srbija liči. Da ne dođe samo ovde u skupštini i da odsedi osam sati i da ne zna šta se dešava u svim delovima Srbije. Decentralizacija može da bude i politička, normativna i administrativna, ali ne može da bude suštinska ako nije fiskalna. To sam već rekla. Možete sve da prenesete – inadležnosti prava i obaveze opštinama, ali ako im ne date dovoljno novca da one to sprovode, ništa niste uradili. Do sada su naše opštine imale koliko toliko novca da sprovode svoje nadležnosti. Ima 35 izvornih nadležnosti, prenetih ima još više, ali od početka izbijanja ekonomske krize, od smanjenja transfera, opštine i gradovi nemaju, koji su takođe jedinice lokalne samouprave, ništa više maltene od opština, samo je bila bitka, ako se sećate kada smo donosili Zakon o teritorijalnoj organizaciji, da se neka opština nazove grad, da je to jako važno, a nadležnosti i razlika u nadležnostima između opština i grada je u suštini minimalna.. Najteže je u stvari izbaciti centralizam iz glave. To je moj zaključak današnje rasprave. Ako neko razmišlja, ako damo opštinama pare, ako im vratimo imovinu, postaće mnogo jaki. Neka bude mnogo jaki Srbija treba da bude ponosna na svoju tradiciju jakih lokalnih samouprava, koja je, na žalost, više puta prekidana u istoriji. Sada jeste prilika da se pruži otpor centralizmu, da ljudi na lokalu postanu svesni svojih prava i obaveza, da se pitaju za nešto, da postanu odgovorni, ne samo sebi već i građanima oko njih, građanima koji su ih birali i koji ih podržavaju. Mi smo, nažalost, ukinuli sve direktne izbore u ovoj zemlji. Jedina institucija, jedini čovek koga direktno biramo je predsednik Republike. Ukinuli smo i direktan izbor gradonačelnika. Taj zakon je imao manjkavosti, ali ako se te manjkavosti otklone, nema boljeg načina da jedan grad, jedna opština biraju svog prvog čoveka, nego direktno, a ne da to bude dogovor neke opštinske ili gradske većine. Iskustva iz fiskalne decentralizacije zemalja EU su različita. Nije ih Brisel naterao da urade fiskalnu decentralizaciju. Svaki poreski sistem je suvereno pravo svake zemlje, osim nekih univerzalnih stvari. Naterali su ih građani, odnosno slušali su potrebe i zahteve svojih građana. Ali, kada pogledate sve te poreske sisteme svih zemalja, uočite jedno pravilo koje važi i koje je univerzalno – zemlje koje su više decentralizovane, u njima se lokalne samouprave više oslanjaju na prihod od poreza na dohodak, na zaradu, a zemlje koje su manje decentralizovane, kod njih se lokalne samouprave više oslanjaju na porez na imovinu, na slične poreze, a naročito na grantove i donacije koji dolaze sa centralnog nivoa. Ovim predlogom o kojem danas raspravljamo, da 80% od poreza na plate ostane lokalnim samoupravama, udeo poreza na plate u ukupnim prihodima lokalnih samouprava će doći na nivo od 37%. Više od toga, veći procenat imaju sve ove razvijene skandinavske zemlje koje su to prve uradile, ali Srbija tako može da stane rame uz rame sa njima sa 37% i rame uz rame sa onima sa kojima možemo da se uporedimo, sa Slovačkom, sa Hrvatskom, sa Mađarskom, sa nekima koji su, na njihovu sreću, a na našu žalost, brže prošli kroz ovu tranziciju. Naravno da pri predlaganju ovakvog modela finansiranja lokalnih samouprava se vodilo računa o tome da se ne naruši budžetska ravnoteža i ne poveća budžetski deficit. Nije Mlađan Dinkić po zanimanju šloser. Bio je ministar finansija koji je donosio ovaj zakon, zajedno sa Stalnom konferencijom gradova i opština 2006. godine. Sigurno je da ne bi, kao ministar finansija koji je u novijoj srpskoj istoriji jedini ostavio suficit u javnim finansijama od preko dve milijarde evra, predlagao da se budžetski deficit poveća iznad zakonskog nivoa. Meni je samo žao što su i Fiskalni savet i MMF prerano izašli sa analizom, doduše, MMF ne sa analizom, nego ponavljajući ono što je Fiskalni savet dao nama, narodnim poslanicima, kao analizu. Zašto kažem – prerano? Zato što nisu uradili strukturu budžeta, zato što tu rashodnu stranu nisu pogledali. Rashodnu stranu i uopšte strukturu budžeta može da im da samo Ministarstvo finansija, ne može predlagač Mlađan Dinkić da da, ne može moja poslanička grupa. Znači, oni nisu imali uvida u rashodnu strukturu budžeta, u to da danas u preko 11 ministarstava i organa Republike stoji novac namenjen lokalnim projektima koji oni ne moraju da rade. Često ste ovde pominjali NIP, četiri milijarde dinara na razdelu NIP. To ne treba da radi NIP, to treba da rade lokalne samouprave. Od ovog novca koji ide, četiri milijarde će ići iz NIP-a sigurno. Druga ključna stvar je da, naravno, i ono što se provlačilo kroz debatu da će biti oštećen Republički penzioni fond i da se neće deliti plate, neko će biti uskraćen za plate. To je toliko besmisleno, da to ne moram čak ni da pominjem. Jer, čija intencija je da bilo kome uskrati penzije ili plate i da zamenjuje teze i da penzioneri i oni koji su u javnom sektoru, koji primaju plate, počnu da mrze lokalnu samoupravu? To ne znam, ali u to ne želim da se upuštam, osim što je besmisleno, to je i nečasno. U današnjoj raspravi videće se kada se bude glasalo i kada se bude završilo ko je protiv ovog predloga i iz kojih razloga i taj će morati da objasni građanima i sredinama iz kojih dolazi zašto je protiv toga. Ta nemušta objašnjenja, te moglo je ovako, bilo je ovako, to građani shvatiti neće. Kažite vi njima jednostavno, kada se vratite u svoja mesta, što ste bili protiv toga da se vašem gradu ili opštini da više para nego što sada imaju. Videće se i ko je sve vreme govorio da ovakva Srbija kakva jeste, najcentralizovanija država u Evropi, nije dobra i da nešto mora da se promeni. Ne može se dobra država sastojati od bogate prestonice i siromašne i u korov zarasle provincije iz koje bi svi da pobegnu. U ovakvoj državi se samo može vladati. U ovakvoj državi se ne može dobro upravljati. Mislim da svi znamo da je dobra uprava jedan od stubova demokratskog društva za koje se svi zalažemo. Najvidljivija posledica ovako decentralizovane države jeste to da svi putevi vode u Beograd, nešto malo manje u Novi Sad, Niš i Kragujevac. Još se u komunizmu govorilo da ćemo jednog dana svi živeti u Beogradu. Na svu sreću i bogu hvala te je komunizam propao, ali izgleda da se ovaj trend nije zaustavio i da nismo mnogo toga uradili da ovaj negativni trend zaustavimo. Oni koji se na rečima samo zalažu za ulazak Srbije u EU treba da kažu da je EU danas jedno decentralizovano društvo, da je čine države i regije, a da će u budućnosti EU svakako biti i federacija lokalnih samouprava i da u EU treba da uđe cela Srbija, sa svim svojim gradovima, osiromašenim varošima, napuštenim selima, da u EU ne može da uđe samo Beograd. Ako ovaj predlog doprinese da se život u Srpskoj Crnji, u Vlasotincu, u Crnoj Travi, u Lebanu, u Alibunaru makar malo popravi, onda će ovo biti velika pobeda onih koji se zalažu za istinsku decentralizaciju. Takvih je, verujem, ne samo u ovoj sali, nego i u čitavoj Srbiji, ogromna većina. Hvala vam.
Gospođa Nataša Mićić je na redu. Izvolite.
Hvala. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, kao i koleginica Grubješić, i ja konstantno putujem Srbijom, ali za razliku od nje, moja porodica, familija, prijatelji i ja živimo van Beograda, pa sam i lično vrlo zainteresovana za decentralizaciju. Podsetiću vas takođe da je moja partija LDP koristila svaku priliku, kako ovde, u ovoj instituciji, da ukaže na neophodnost i na moguća rešenja suštinske decentralizacije. Upravo je to razlog zašto ne možemo danas da podržimo ovaj predlog URS, koji je za nas i neozbiljan i nesistematski i neodrživ jer ne samo da ne daje odgovore na suštinsku decentralizaciju, nego on dodatno obesmišljava koncept fiskalne decentralizacije i ugrožava fiskalni sistem. Ne samo to, dame i gospodo, ovde ovim predlogom zakona i na ovakav način obesmišljava i potcenjuje čitav niz institucija u ovoj zemlji. Kojih institucija? Na prvom mestu lokalnih samouprava. Valjda pojam decentralizacije podrazumeva da se prema njima ophodimo kao prema subjektima, a ne kao što je slučaj sa ovim predlogom zakona, tretirate ih kao objekte. Drugo, ne vidim da se lokalne samouprave raduju najavljenim povećanjima prihoda, nego ćute. Ćute zato što u ovome prepoznaju još jedan projekat URS, obećanje ludom radovanje, to je jedan razlog. Drugi razlog je zato što ih i dalje, pošto sedite u Vladi, držite u šaci za neke mrvice, neke investicije, neke projekte koji su već u toku. Drugo, sam predlog da se prihodi sa 40% od poreza na zarade povećaju na 80% je takođe problematičan. Gospodin bivši ministar bi morao da zna, u njegovo ministarstvo je upućen dopis od Grada Valjeva, Grada Čačka, Opštine Lučani, od februara meseca 2010. godine, gde vas oni, upravo vaše bivše ministarstvo, upozoravaju da nisu u stanju da naplate ni 40% poreza na zarade od "Krušika", od "Slobode" iz Čačka, od "Namenske" iz Lučana. Vi im sada kažete drugo, postoje brojne druge opštine, manje razvijene od ovih koje to ne mogu da naplate – daćemo vam 80%. Možete da im kažete i 150%. Ali, da se vratimo na ovaj sistem institucija koje se na ovaj način ponižavaju. Na drugom mestu su pokrajinski organi, koji ovde nisu tretirani čak ni kao objekti. Na trećem mestu institucije Vlade, kao što su: Savet za decentralizaciju, Komisija za finansiranje lokalne samouprave, resorna ministarstva. Ali, recimo, svi oni ćute. Ali nije ćutao Fiskalni savet, iz prostog razloga što mu je to, gospodo, zakonska obaveza. I on nam je uputio dopis da je ovaj predlog neodrživ, da će deficit sledeće godine biti preko 40 milijardi dinara, ali je ukazao i na neke nelogičnosti. Recimo, u transferisanju sredstava solidarnosti. Fiskalni savet lepo kaže da, recimo, u četvrtoj grupi, a to je grupa najnerazvijenijih opština, da je nemoguće i da je nelogično transferisati apsolutni iznos transfera solidarnosti opštini Crna Trava sa 1.700 stanovnika, Žitorađi sa 17.000 i Preševu sa 40.000 stanovnika. Ili, u prvoj grupi razvijenosti, dakle, onim razvijenim opštinama, takođe nije pravično da se isti iznos transferiše, recimo, opštini Sremski Karlovci sa 9.000 stanovnika i gradu Novom Sadu sa blizu 300.000 stanovnika. Nije ćutao, naravno, ni MMF. I on je rekao da je ovaj projekat neodrživ. Stalna konferencija gradova i opština je institucija koja u ovoj zemlji postoji od 1953. godine, još od Federativne Narodne Republike Jugoslavije, se takođe oglasila i ima ozbiljne primedbe. Ali, nije to samo spisak institucija koje ste potcenili. Vi ste, gospodo, ovde potcenili i Vladu. I to u prvom redu vaših pet ministara koji sede u Vladi. Jer, već ste nam jednom pokazali, dok ste bili ministar, da jedna tema može biti partijski projekat, naravno, mislim na regionalizaciju i biti istovremeno da Vlada može biti u tom slučaju predlagač. A sad, pošto ste vi bivši ministar, zapravo je cela poenta u tome, povređeni bivši ministar, mi ovde nemamo priliku da čujemo prvu vašu petorku, pet ministara koji sede u Vladi. Evo, ja bih baš volela da čujem šta kaže potpredsednica Vlade gospođa Verica Kalanović o ovome. Vi ste ih onemogućili da danas i učestvuju u raspravi, jer ste baš hteli da ovo bude čisto partijski projekat. Ponavljam, mogli ste marketinškim igrarijama da ponovo obezbedite da je to vaša tema, kao što ste zbog regionalizacije promenili i naziv stranke u URS. Dakle, uspeli ste i u tome. Danas je od svih tih institucija na dnevnom redu Narodna skupština i njeno obesmišljavanje. Dame i gospodo, ako poslanička većina pristane na omalovažavanje svih ovih institucija koje sam navela, od lokalne samouprave preko Fiskalnog saveta do MMF-a i institucija Vlade i Vlade, onda zapravo poslanička većina samo dokazuje da je to skup interesnih grupa a ne institucija koja poštuje i sebe i druge institucije. To je moja poenta i zato mislim da bi ovo morao biti jedan ozbiljni, državni, sveobuhvatni projekat, a ne samo jedan partijski projekat. Inače, mi iz LDP-a nismo imali problem da podržavamo predloge, iako smo opozicija. Vi to znate. Podržavali smo predloge Vlade i pojedinih partija, za razliku od G 17 koja u toj vladi sedi i neprekidno podriva i omalovažava tu vladu. Tu je ta osnovna razlika, ja bih rekla. Drugo, sada hoću nešto konkretno da kažem o samom predlogu zakona. Naime, dok je novca bilo, trošilo se centralistički. Sad kad para nema, setili smo se decentralizacije fiskalne. To je prosto tako. Znači, za najvažnije investicije i najveći deo sredstava upravo je kontrolisao i odlučivao o tome G 17 plus preko resornih ministarstava, preko NIP-a, preko Fonda za razvoj i to je tačno. Tu nije bilo nekih posebnih kriterijuma za dodelu tih sredstava. Ključni kriterijum je bila partijska pripadnost. Znači, nisu bili ni neki posebni prioriteti, ni kriterijumi, pa se tako baš desilo da najveća sredstva dobijaju upravo opštine na čijem čelu se nalaze čelnici G 17 odnosno transferisanog URS-a. Sam zakon se zove – Zakon o izmenama i dopunama Zakona o finansiranju lokalnih samouprava. Zapravo, radi se o tome da postojeći zakon je danas duže pod suspenzijom nego što je uopšte i važio. Pazite taj paradoks. Znači, u prvoj godini primene tog zakona, 2007. godine, sve lokalne samouprave su povećale sopstvene prihode za 9%, kompletno sve, a pored toga povećala su se i sredstva koja im se transformišu iz centralne kase, da tako kažem, pa je ta 24 milijarde iz prethodne godine, ta transferisana sredstva su se povećala gotovo duplo – 42 milijardi je bio iznos transferisanih sredstava u 2007. godini. Šta se dešava posle? U proleće 2009. godine, od proleća 2009. godine taj zakon je pod suspenzijom. Smanjena su transferna sredstva. U prve dve godine za preko 40%, što približno iznosi negde oko 38 milijardi dinara. Uključujući 2011. godinu, dug prema lokalnim samoupravama zbog uskraćivanja tih transfernih sredstava, a da vas ne podsećam da pojedine opštine upravo jedino egzistiraju zahvaljujući tim transfernim sredstvima, da im je to u stvari osnovni prihod, dakle, do kraja godine taj dug će iznositi 58 milijardi dinara. Gospodine Dinkiću, vi meni, na primer, dugujete 58 milijardi dinara a vi kažete – dobro, hajde da zaboravimo to, imam ja predlog kako ćeš ti da povećaš svoje prihode i onda sledi ovo povećanje od 40% na 80% poreza na zarade. Napominjem da neke opštine ne uspevaju ni to da naplate, ni tih 40%. Sada se postavlja pitanje – šta se dobija ovim? Kada uzmemo u obzir da su ukupni prihodi svih lokalnih samouprava od poreza na zarade u 2010. godini iznosili 41,7 milijardi dinara, sada ću vam reći samo strukturu koje opštine su zapravo učestvovale u toj cifri. Znači, preko 120 opština, bez grada Beograda i bez 22 grada je od poreza na zarade ostvarilo prihod od 10 milijardi. Bez ovih opština i bez grada Beograda, 22 grada ostvarili su prihod 14,9 milijardi. A grad Beograd je sam ostvario 16,7 milijardi. To takođe govori o jednoj računici, a vi nas sada ubeđujete da će na ovaj način najviše profitirati nerazvijeni, a ovo potvrđuje da ovo nije adekvatno i nije pravičan način da se smanji taj zaostatak između nerazvijenih i razvijenih opština. Dakle, ključno pitanje zašto ne važi postojeći zakon, ko je odgovoran za to kako ćemo vratiti dugovanja, kako smanjiti rashodnu stranu, vi ste nešto spominjali opet smanjenje transfernih sredstava, ali to je negde od 10-20 milijardi, znači, ostaje otvoreno i dalje kao problem. Na kraju, samo želim da kažem da ja ne mogu pošto se ipak radi o partijskom projektu u kojem su, već sam napomenula, izigrane institucije, koje sam vam pomenula, ne primenjuje se postojeći zakon a vi nam nudite neki nov koji je, pri tom, neprimenjiv i biće vrlo brzo stavljen van snage, u to ćemo se uveriti svi zajedno, ne mogu da zanemarim činjenicu, a i zašto bih, o samom predlagaču. Naime, stvarno, lično priznajem, nemam apsolutno nimalo poverenja u partiju G 17, odnosno sadašnji URS, počev od toga da je nastala kao parlamentarna stranka, prva je uvela model potkupljivanja poslanika, dakle, od Sredoja Mihajlova, Rafailovića, da bi rušila reformsku vladu, danas tvrdeći da je Koštunica najbolji premijer, valjda što se čovek nije ni mešao u ekonomiju, da ste nas obmanjivali, ne samo sa besplatnim akcijama, sa giljotinom propisa, sa trošenjem sredstava, pa i sa potkupljivanjem stranih investitora. Kažite mi, kako to baš da ste strane investitore i to našim novcem, ne vašim, niste to na lepe oči uspeli da uradite, nije to vaše nasledstvo, nego su baš dovedene tamo gde ste vi u Kragujevcu, u Fijatu, u Rači, u Loznici – Lejdi, u Zaječaru – Gorenje, prosto to su pitanja koja traže odgovore i to su razlozi, da vam ne govorim o površnoj analizi, jer vi ste govorili da će nas ekonomska kriza ojačati, da ćemo zaraditi na ekonomskoj krizi. Kako? Tako što smo štedeli na lokalnim samoupravama, što smo njima zakidali. Ovo su razlozi zbog kojih LDP neće glasati za ovaj zakon i bilo bi dobro da neko ko je najodgovorniji za uvođenje…
Reč ima narodna poslanica Suzana Grubješić.
Draga koleginice Mićić, mi institucije ne potcenjujemo, to nikada nismo radili niti ćemo raditi. Vi potcenjujete više od pola miliona građana koji su potpisali ovu narodnu peticiju, a što je još gore od toga, potcenjujete više od 10.000 vaših sugrađana, Užičana koji su ovo podržali, pa vi njima dugujete neke odgovore, a nama ne morate da odgovarate. Ja bih vas pitala, iz cele današnje rasprave nisam mogla da shvatim za šta se vi to zalažete, za kakvu decentralizaciju, šta je za vas suštinska decentralizacija i znate li šta to znači. Ako nema fiskalne decentralizacije, ona nije suštinska. Sećam se, bili ste i protiv izmeštanja sedišta institucija po Srbiji i to je isto decentralizacija, zove se dekoncentracija. Znači, protiv dve vrste decentralizacije ste. Sada na kraju, nakon ovolike rasprave mogli bi da objasnite u dva minuta kakva je to suštinska decentralizacija za koju se vi zalažete. Drugo, vama je smetalo dok je Mlađan Dinkić bio ministar, što dolazi ovde u Skupštinu kao ministar, a sada kada je poslanik, zašto dolazi kao poslanik, a sada vam nedostaju ministri iz G 17 plus, hajde opredelite se, šta vam odgovara. Sve vam smeta, i naprosto, kad bi ste mogli da kažete za šta ste, a da to nisu fraze i floskule, pošto je za vas decentralizacija očigledno fraza i prazna priča, bez ikakvog sadržaja, jer toliko puta ste danas upotrebili, da se stvarno izlizala od upotrebe.
Reč ima gospođa Mićić. Gospodine Ranđeloviću, po kom osnovu bi dobili reč, kada bih ja imao mašte da vam je dam?
Prvo, što se tiče 515.000 potpisa koje ste skupili, to zaista nije lak posao. Sa druge strane, ja sam sigurna da su to građani potpisali u dobroj veri i to na jedno pitanje – hoćete li više para? Ne vidim ko to ne bi potpisao. Kada uzmete u obzir da je sigurno od sedam miliona ljudi, najmanje pet ili šest za to, onda moram da vam kažem, i nije neka cifra. Što se tiče suštinske decentralizacije, ona podrazumeva i prenošenje nadležnosti, pre svega, u oblasti kontrole, inspekcije, jer neke opštine ne mogu da naplate ni 40%. Zatim, tu je komunalna policija, da se mogu birati ponovo u oblasti zdravstva, školstva, ekologije, inspekcije, da opštine imaju tu veća ovlašćenja. Drugo, što se tiče konkretnih rešenja same fiskalne decentralizacije, postoje brojna rešenja, zato i jeste manjkav, zato što ste se uhvatili samo jednog za koje institucije kažu da nije dobar i da će nas skupo koštati i da je neodrživ. Moguće je opštinama preneti pravo na porez na prenos apsolutnih prava i porez na nasleđe i poklon, a sada opštine ne dobijaju ni 1% za to, 100% ide u centralnu kasu. Drugo, moguće je ponovo formirati fond zarada koji je dao dobre rezultate. To je predlog Stalne konferencije gradova i opština. Treće, postoji drugi način, omogućiti lokalnim samoupravama da se više zadužuju, danas republika može da se zaduži sa 45% BDP, a sve lokalne samouprave samo 10%.
Reč ima gospođa Ljiljana Lučić. Izvinjavam se, reklamirate povredu Poslovnika? Izvolite gospodine Ranđeloviću.
Član 27. u vezi člana 103. jer ako se na uvredljiv način iznose neke neistinite tvrdnje vezane za moju poslaničku grupu i za ono što smo danas izlagali, to je po meni povreda Poslovnika i naravno da će se Skupština u Danu za glasanje o tome izjasniti.
Odmah ću vas prekinuti, jer vi niti ste ovlašćeni predstavnik, niti ste zamenik šefa poslaničke grupe, kao narodni poslanik u spominjanju poslaničke grupe nemate pravo da dobijete reč. Zloupotrebili ste pravo iz člana 103. stav 1, pa vas upozoravam na stav 7. istog člana koji mene obavezuje na određeno drugo ponašanje…
Ni koleginica Grubješić nije ovlašćeni predstavnik.
Izvolite, gospodine Aligrudiću, ne znam po kom osnovu, povreda Poslovnika?
Pa da, mislim da pogrešno vodite ovu sednicu. Ja ću vas upozoriti i zamoliti da to ubuduće ne radite, ceneći pre svega i vaše iskustvo do sada i vašu dobru nameru u koju ne sumnjam. Naime, prepodnevni deo sednice i jedan deo oko podneva protekao je u jednom vrlo čudnom nahođenju potpredsednice Skupštine, gospođe Čomić, u pogledu prava na repliku. Taj trend se održao i kasnije i to je jedno mnogo šire pravo, nego što je bilo ranije dato i potpuno odudara od onoga što smo navikli u Skupštini Srbije. međutim, utoliko je manje bilo i isticanja povreda Poslovnika, što je logično. Meni nije zaista stalo da branim bilo koga iz neke druge poslaničke grupe, pogotovo ne nekoga ko pripada političkoj stranci koja je dijametralno suprotna političkim stavovima DSS. Malopređašnji govornik koji se javio za reč, insistirao je da obrazloži povredu člana 27. Minimum koji ste imali kao obavezu da uradite jeste da ga pustite da završi sa obrazloženjem. Najlepše vas molim, ako Gordana Čomić to radi i seče ljude pre isteka ukupnog vremena, dok se ne donese zaključak o vrednosti onoga što je neko rekao, nemojte to i vi činiti.
Nema povrede odredbe člana 27. obzirom da je moja draga koleginica Goca Čomić, inače tolerantnija od mene očigledno, dozvoljavala upotrebu instituta, replika u delu koji se odnosio na izlaganja ovlašćenih predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa i time svakako doprinela da diskusija u parlamentu povodom ove tačke dnevnog reda bude onakva kakva je, interesantna, dobra i argumentovana. Sada smo u delu sednice gde diskutuju narodni poslanici. Gospodine Aligrudiću, i vi i ja dobro znamo striktnost odredaba u tom delu sednice. Dakle, ma koliko ja diskreciono cenio i voleo živahnost rasprave, obavezuje me ipak da kada se spominje poslanička grupa reč mogu da dam samo ili šefu ili ovlašćenom predstavniku. Mislim da se tu slažemo. (Miloš Aligrudić, s mesta: Može li da se odluči u danu za glasanje?) Ako niste zadovoljni ovim objašnjenjem, upućujem vas da pročitate odredbe Poslovnika, a Skupština će se u danu za glasanje svakako izjasniti o vašim primedbama, da li sam ja ovim objašnjenjem i prethodnom radnjom povredio odredbe Poslovnika. Hvala lepo. Reč ima gospođa Lučić.
Uvaženi predsedavajući i kolege poslanici, za DS je jačanje lokalne samouprave, kako njenih nadležnosti, tako i njenog finansijskog položaja, dakle, za nas je to i programsko i strateško opredeljenje. Namerno započinjem raspravu o predlogu ovog zakona ne koristeći izraz, pojam decentralizacija, jer oko njega, to smo danas mogli da čujemo, vlada mnogo nerazumevanja i konfuzije. Trebalo bi mnogo više vremena nego što je to jedna skupštinska rasprava danas da bismo o tome mogli na relevantan način da raspravljamo. Ono što je svakako tačno, dekoncentracija nije decentralizacija. Zato smo mi kao poslanički klub ipak podržali da se predlog ovog zakona nađe na dnevnom redu, da o njemu raspravljamo i da vidimo da li ovaj predlog koji je pred nama, a namera mu je da ojača položaj lokalne samouprave, postiže, jer svako rešenje mora da postiže barem dva osnovna cilja, da li predložena rešenja jesu održiva. Pre svega, mislim da li su finansijski održiva, a drugo, da li ovaj predloženi model doprinosi onome što je najveći problem u razvoju društva u Srbiji, smanjenju razlika u razvijenosti, odnosno da li doprinosi ujednačavanju regionalnog razvoja? Moram reći da prve analize predloženog zakona govore o tome da su i njegova održivost i smanjivanje razlika u stepenu razvijenosti opština i gradova vrlo problematični i diskutabilni i da današnja rasprava mora da odgovori na sve te naše zabrinutosti i zapitanosti povodom predloženi rešenja, a isto tako i da amandmani, koje je pre svega definisala poslanička grupa, da ti amandmani pokušaju da one strepnje koje mi imamo kada se radi o nepostizavanju cilja smanjivanja nejednakosti u razvoju opština i gradova ipak na neki način ublaži. Ono što je svima jasno danas u raspravi, to se ne može izbeći, ta konstatacija, predložena rešenja, to je jasno, proizvode budžetski deficit. Mislim da je zbog javnosti jako važno da danas ne licitiramo oko toga koliki je taj budžetski deficit, da li je on 40 milijardi ili 20 milijardi. Mislim da bi bilo korektno da javnost obavestimo da je ovaj deficit 40 milijardi, ako imamo u vidu budžet koji je ovaj parlament izglasao za ovu godinu, da možemo reći da je on 20 milijardi u odnosu na postojeći Zakon o finansiranju lokalne samouprave, koji se delom, kao što znate, ne realizuje, ali svi to znamo i zašto, iako danas baš tako jasan i eksplicitan stav nisam prepoznala u drugim diskusijama. Naime, mi kao društvo trpimo posledice ekonomske krize. Mi smo se ovde u ovom parlamentu dogovorili da tu krizu solidarno raspodelimo. Tu krizu su podneli svi zaposleni građani, pre svega građani u javnom sektoru zamrzavanjem svojih zarada i penzioneri i, logično je bilo, lokalne samouprave, smanjujući svoju potrošnju. Danas kada hoćemo da kažemo – ne, to je samo 20 milijardi, jer 20 im se još duguje, to bi bilo kao kada bi građani Srbije rekli – država nama duguje zamrznutih zarada i penzija u ovih prethodnih dve godine. Ne, to je bio dogovor, to je bilo glasanje o budžetu u ovom parlamentu, gde smo jasno rekli šta može da se finansira i jasno limitirali koliki je deficit budžeta. Dakle, nesporno je da ovaj predlog povećava deficit za skoro 40 milijardi, zato je vrlo važno da se što pre u parlamentu otvori rasprava na koji način mislimo da ovaj deficit smanjimo, da ga uskladimo i sa Zakonom o finansijskoj odgovornosti, koji je isti ovaj parlament doneo. Naime, mi ovde možemo raspravljati da li ćemo taj deficit smanjiti uvećavajući prihode budžeta. To znači, na primer, povećanje poreza i doprinosa, što mislim da je potpuno neprihvatljivo s obzirom na ekonomsko stanje u ovom trenutku u zemlji, posebno imajući u vidu standard građana. Drugi način može da bude kroz delegiranje nekakvih nadležnosti i funkcija sa centralnog nivoa na lokalni nivo, što opet znači da nam je potrebno da neke zakone menjamo, da povedemo ozbiljnu raspravu o fiskalnoj decentralizaciji. Svakako da ta rasprava, da taj koncept decentralizacije, oko kojeg bi trebalo da se dogovorimo, mora biti lišen svakog paternalizma koji ja osećam da je u ovom predlogu zakona vrlo prisutan. Šta mi kažemo u stvari? Mi kažemo – evo lokalnim samoupravama nešto prihoda koji je izvorno centralni prihod, jer to je prihod od zarada. Daćemo vam nešto i iz fonda koji ćemo formirati, fonda solidarnosti, ali ono što je vaš izvorni prihod, to ćemo mi na centralnom nivou da uredimo i da kažemo koliki on mora biti. Dakle, moramo se lišiti takvog paternalističkog pristupa ako hoćemo u Srbiji da razvijemo istinski koncept decentralizacije. Želim da istaknem i da je posebno važno da ovaj predlog zakona ne izazove dalje produbljivanje nejednakosti između gradova i opština, posebno imajući u vidu da su sve prethodne vlade, od 2000. godine do danas, kao svoj prioritet svoje politike isticale smanjivanje regionalnih razlika, da smo formirali ministarstva koja su isključivo to imala u mandatu, da smo donosili strategije, da su sredstva trošena za te namere. Ne bi smelo da se dogodi da se ovim predlogom zakona, ne samo ostanu razlike kakve jesu, nego one se i prodube, a neki ozbiljni teoretičari i ekonomisti kažu da kada god se radi o restribuciji centralnog izvornog prihoda, on vodi produbljivanju nejednakosti. Mi smo kao poslanička grupa nekim amandmanima pokušali da te opasnosti jednog ovakvog predloga zakona, koji na prvi pogled ne umanjuje nejednakosti između gradova i opština, smanjimo takve opasnosti i očekujemo da ćemo te amandmane usvojiti u ovom parlamentu. Posebno hoću da skrenem pažnju na nešto što smatram da je jako nekorektno, način na koji se vodila kampanja za predlog ovog zakona, naročito u unutrašnjosti. Dakle, u unutrašnjosti se kampanja za predlog ovog zakona vodila kroz satanizovanje svojevrsno Beograda. Zaboga, tu su sve pare, tu je centralizovan novac. Danas u raspravi mi čujemo – Beograd je bogata prestonica, provincija je siromašna, ne može samo Beograd u EU. To prosto nije tačno. Znači, Beograd po prirodi stvari ima najraznovrsnije i najmnogobrojnije različite resurse, uključujući i finansijske. Bilo bi jako pošteno da se građanima kaže da i ovaj predlog zakona daje takva rešenja po kojima Beograd zadržava sa punim pravom i očekivano takvu poziciju. Dakle, to bi bilo jako pošteno da se građanima kaže. Zato mislim da je jako važno da vodimo ozbiljnu raspravu o ovom zakonu, da odmah započnemo raspravu kako ćemo deficit kojim će biti izazvan dakle ovakvim rešenjima sanirati i da normalno u danu za glasanje pokušamo da usvojimo što više amandmana opasnosti od nekih rešenja koji su ovde ponuđeni da ovaj predlog zakona skriva. Zahvaljujem.
Devet minuta i 30 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Vlajko Senić je prijavljen, ako želite repliku, nema osnova za repliku. Tu je predstavnik predlagača ako želi naravno može da odgovori poslaniku. Narodni poslanik Miloš Aligrudić ima reč, posle njega narodni poslanik Riza Halimi.
Hvala. Prava sreća i zadovoljstvo se moglo čuti u prethodnu diskusiju poslanika DS Ljiljane Vučić. Zašto počinjem od toga? Na kraj pameti mi to nije palo, dok nisam naravno čuo njeno izlaganje. Znam da njeno izlaganje ne znači da će DS biti protiv predloga koji je danas na dnevnom redu. Znam i najavljeno je sad smo čuli da su podneti određeni amandmani i treba da pomognu kako smo čuli malo čas da ovaj predlog bude prihvatljiviji. Iz toga proističe da jasno priznao prethodni govornik i neko ko predvodi grupu ZES da se ovde radi o jednom političkom kompromisu. Zbog čega mi imamo političke kompromise u ovakvim stvarima? Zbog toga što nemamo konsenzus i uopšte ushićenje donošenja ovakvog propisa. Mi smo od predstavnika predlagača i pojedinih članova te grupe URS ovde u Skupštini Srbije čuli jednu neverovatnu tezu da ko nije za ovaj zakon, da je protiv decentralizacije, da ko ne podržava konkretna rešenja koja su ovde data da je taj licemeran ako tvrdi da je za decentralizaciju u ovoj državi. Naravno, takva teza je politički nekorektna. To bi praktično značilo da svako ko ima neki predlog ovde ga iznese i koji deklarativno ide za nekim ciljem, da svi koji su protiv takvog konkretnog predloga su svi automatski protiv tog cilja. To nije tačno. Znači, to je jedna potpuno naopaka teza. Moram da vam kažem odmah u startu zašto bi mi rado bili, šta lepo zvuči u ovom predlogu, možda ćete biti i pleonazam što ću ja reći, a onda moram da kažem i zbog čega bismo bili protiv toga da glasamo za ovaj zakon. Dakle, šta je to lepo, šta tu lepo zvuči? Naravno da lepo zvuči da postoji neki prihod koje će opštine po određenom utvrđenom mehanizmu i gradovi ubirati kao što je ovaj rečen u ovom zakonu kada je reč o porezu na zarade, koji će biti u većem iznosu nego do sada, koji će se spustiti iz centralne kase u opštine tako što će opštine dobiti taj prihod po tom vrlo prostom i jednostavnom kriterijumu koji isključuje partijsku ili centralističko partijsku distribuciju po nahođenju. Dakle, tu nema nikakvih nahođenja. Ako neko dobije 80% poreza na zaradu po glavi stanovnika koji prebira na teritoriji tog grada i opštine, to je jedini kriterijum. Niko ne može reći - dobićete manje ili više zato što je to nečije nahođenje. Da li je to lepa ideja, da li to lepo zvuči? Da, zaista. Znači, protiv toga ne može niko razuman imati nešto protiv, znači, nije to poenta priče. Da li imamo nešto protiv toga da se transferišu sredstva, kao nenamenska? Po ključu koji je zakonom utvrđen pa čak možda i po ovom modelu koji je ovde predložen gradovima i opštinama zbog potrebe da gradovi i opštine mogu neometano da obavljaju svoje poslove bilo izvorne bilo poverene, ne. Sama ta ideja nije problematična. Ona je korisna. Pa šta je onda ovde problem, zbog čega poslanička grupa DSS ne želi da glasa za ovakav predlog zakona? Zbog toga što takve lepe ideje moraju da se nađu u predlogu zakona, ne jednog nego u sistemskom napadu na ovu Skupštinu, da se tako izrazim, predlozima zakona koji čine ukupan sistemski paket, koji moraju da omoguće pre svega fiskalu državnoj kasi, da opstane neokrnjena, da bi mogla da izmiri obaveze prema budžetskim korisnicima. Da li treba da objašnjavam kolegama poslanicima možda zbog građana koji gledaju prenos šta su sve budžetski korisnici? Budžetski korisnici su između ostalog i ona lica koja gase požar kada se negde upali, vatrogasci. To su policajci, to je hitna pomoć, to su ljudi u bolnicama, državnim institucijama, vojsci, učitelje odnosno nastavnici u srednjim školama, namerno to pominjem, pa i učitelji u osnovnim školama, to su određena lica, penzioneri ljudi koji su zaslužili da rade, svojim radnim vekom i svojim poslom su zaslužili određena primanja do svoje smrti na osnovu osiguranja i to se takođe nadoknađuje iz budžetske kase, jer je kod nas sve naopako postavljeno. Dakle, ako mi napravimo sistem u kome ćemo olako reći ili jednostavno reći jednim zakonskim propisom da nešto od sredstava iz budžeta prestaje da služi određenoj nameni prelazi u drugu namenu, onda moramo dati odgovor na pitanje kako će onda taj deficit, ovde se ne, definitivno radi o deficitu biti kasnije nadoknađen. Mi smo u uvodnom izlaganju predlagača čuli nešto o toj maštovitostio tome kako se to rešava. Čuli smo čak i ideju da bi lokalne samouprave opštini, gradovi mogli da bi trebalo svoje lokalne puteve da rešavaju sami, da treba centralna kasa da prestane da stara o tome i da bi način finansiranja lokalne samouprave trebalo urediti tako da gradovi i opštine budu moćni da to učine. Danas se s tim slažem, to je u redu, problem je u tome što konkretnim predlog zakona bez obzira na pojedine delove vašeg obrazloženja koji bih rado potpisao i to da kažem 80-90% onoga što ste vi rekli. Zapravo to nekorespondira sa ovim što ste predložili, to je suština priče. Hajde da budemo tu vrlo pošteni i da to priznamo. Vi imate određenu potrebu o tome se i ranije govorilo, doduše, dosta histerično uz replike i tu nemamo prilike da obrazlažemo suštinu onoga o čemu govorimo. Dakle, vi pokušavate da donesete propis koji vama ide u određenu političku korist, inkasirate sebi oreo decentralizatora kako to neko reče iz naše poslaničke grupe, ubeđujući sve okolo da je suština decentralizacije u fiskalnoj decentralizaciji. Dajte pare, odlično i kada skupljate peticiju, potpise za peticiju i svakog kog pitate – hoćete pare, ovi će svi reći hoćemo. Problem je samo u tome što vi ste sada u nekom kako bi se to reklo "limbu" u nekom međustanju, niti stativni učesnik kao stranka bez obzira što formalno imate ministra na vlasti niti ste od ove vlasti tj. od DS dobili određenu satisfakciju za vaš položaj došlo je do svega onoga do čega je došlo, što javnost zna i vi sada imate potrebu da se na neki način izvučete iz te priče i date sebi novu startnu osnovu. To su lepe teme, znate, zadate sebi lepu temu, napišete školski rad i kažete – okej, mi ćemo sada da se predstavimo građanima kao veliki decentralizatori, ljudi koji žele da pomognu lokalnoj samoupravi. Izvinite, molim vas, ono što je skoro uvredljivo u toj priči, to je da ispadne iz toga da niko drugi u ovoj državi, niko, ni jedna druga politička stranka o tom problemu ne misli, što je vanredno neverovatno sa vaše strane. Na početku sam vam rekao jesu to lepe ideje, hajde šta ćemo da radimo sa ovim, kada vi napravite taj otklon iz centralne kase tih dodatnih 40% poreza na zarade. Vratimo se na naš primer Zaječara, kada Zaječar privredi taj novac, pa mislite li vi da će Boško Ničić da se bavi time ko je na kojinačin i kako uskraćen od budžetskih korisnika za taj isti iznos sredstava koji je povučen iz centralne kase? Neće. Čoveku to na pamet ne pada. On je paradigma te priče, znači nikome ne pada na pamet. Neće pasti na pamet ni predsedniku opštine koji iz DSS, ko će da ga natera na to? Evo, da budemo pošteni da kažemo da je to u prirodi ljudi koji vode lokalnu samoupravu. Uopšte nije važno. To neće moći, to tako ne funkcioniše. Šta još ne valja u tom obećanju, to lepo zvuči a šta tu nije zapravo korektno do kraja izvedeno? Ako istina da je ovo neki herojski pomak, da je ovo korak napred u decentralizaciji, pa budimo spremni da prihvatimo jednu prostu činjenicu a to je da je decentralizacija došla realno do one mere do koje je to pozitivno zakonodavstvo Srbije i materijalni propisi koji su do sada omogućili sam Ustav. Ustav ne postavlja ograničenja, ali naši zakoni su doneti do mere do koje su doneti, dalje nisu išli. Mi nemamo ni jednu novu nadležnost opština. Sami ste priznali kao predlagač daje i transfer sredstava zamišljen i da je ova nova ideja o jednom novom izvodnom prihodu zamišljena da bi opštine mogle one svoje nadležnosti koje već imaju da lakše izvedu i sprovedu u život. Vi nemate tu priču o decentralizaciji. Vi imate jednu interesantnu ideju o fiskalnoj dekoncentraciji koja je vrlo zanimljiva i zaslužuje pažnju i bila bi zanimljiva za javnu raspravu i bila bi zanimljiva za podršku do one more koju sam vam dao u ovom izlaganju, ali ne za usvajanje u ovom obliku u Narodnoj skupštini. To što DS mora to da uradi pod pritiskom koji trpi, pa će tu da podnosi neke amandmane, vadi kestenje iz vatre, to je druga stvar. Nemojte nas poistovećivati sa njima. Mi imamo pravo da vam kažemo šta mislimo, jer ne delimo odgovornost za ovo što vi sada činite. Šta je suština priče? U vašim izlaganjima je bilo danas tokom replika i stavova tipa - vi niste ništa ponudili. Čekajte, izvinite, ovde se raspravlja o vašem predlogu. Nismo mi, istini za volju, izneli neki predlog, ali odgovornost vladajućih stranaka koje čine većinu u ovoj skupštini jeste da idu agresivno sa novim predlozima. Istina jeste, da u vreme kada je Mlađan Dinkić bio ministar finansija, da on nije ostavio nikakav deficit u budžetu ili suficit. Ali, izvinite molim vas, to je bila jedna Vlada u kojoj se dogovaralo o tome, to je bila jedna Vlada u kojoj je moglo da se dogodi tako nešto, zato što je postojao organizovan sistem. Šta to dokazuje? To dokazuje da niko od nas kao pojedinac sam za sebe ne radi ceo posao, nego se radi na drugačiji način. Ako ovde u ovoj današnjoj Vladi ne postoje uslovi za takvu vrstu sinhronog rada, a očigledno da ne postoje, jer ne postoji ni ekonomska politika u državi, to ne znači da ćemo mi sad moći tako lako da pristanemo na međusobno prepucavanje i ispoljavanje potrebe da se iznose neki programi i kampanje i da se oni realizuju kroz određene odluke ili zakone o Narodnoj skupštini. Mi na to ne pristajemo, vi to slobodno činite, ali to ne znači da je to dobro. Šta ćemo reći građanima Srbije? Da li je DSS protiv toga da dobije novac? Naravno da nismo. Dobićete ga vi građani u lokalnim sredinama u onoj meri u kojoj ovaj zakon koji će većina u skupštini usvojiti, to omogućava. Da li će to biti više ili manje od onoga što ste imali do sada, to ćete tek da vidite. Šta je istina? Nije istina da je finansijska decentralizacija u tome da se doznačuju sredstva, pa makar to bilo po jednostavnom ključu koji ne trpi tako lako politički pritisak, kao što je ovaj porez na zarade. Tačno je to, što smo malopre čuli od predstavnika DS, da se prava decentralizacija finansijska događa u onom momentu kada opština i grad budu u stanju da propišu svoje poreze i takse, a moći će onda, za one delatnosti i one poslove koji budu bili povereni u nadležnosti. I stvarno treba konačno da razlikujemo dekoncentraciju i decentralizaciju države, to su dve različite stvari. Dakle, da rezimiramo i da završimo - nemamo mi ništa protiv decentralizacije. Naprotiv, sve smo za i ne samo deklaratorno, nego čim budemo bili u prilici sami ili verovatnije, sa nekom drugom političkom strankom da utičemo na realnu vlast u ovoj državi, preko izvršne vlasti pre svega i većinom u ovoj skupštini, to ćemo pokazati na delu, tako što ćemo sistematično odvajati nadležnosti koje treba i moraju lokalne samouprave da uvećaju na konto svojih potreba. To će sigurno pratiti istovremeno i simultano finansijska decentralizacija i u izvesnoj meri dekoncentracija, ali ovo što vi predlažete to je neizvodljivo, na to vam je već ukazano. Kako će se iz tog izlaziti vremenom, iz ovoga što će se zapetljati ovim zakonom, to ćemo tek da vidimo. O tom potom, ali to je razlog zbog čega mi nemamo poverenja i nećemo da glasamo za ovo, zato što verujemo da jedno parcijalno rešenje, koje bombastično zvuči, ne proizvodi realan efekat u stvarnosti koji bi doveo do zaista realnog poboljšanja i realnih efekata za pojedine stanovnike. Ideja o tome da se na jedan nepristrasan način transferišu sredstva putem povećanja poreza na zarade, zavisno od prebivališta tih ljudi, dovodi do nove neravnopravnosti za koju niste pronašli rešenje da otklonite. To nije stimulativna mera razvoja opština. Kako će u opštini, gde ima vrlo malo zaposlenih, vrlo malo stanovnika i gde su veoma niske plate, taj isti procenat od poreza na zarade doprineti razvoju te opštine? Ljudi moji, nemojte da se ljutite, ali to je besmislica. Da ste vi hteli da napravite prave mere koje se tiču finansijske dekoncentracije i decentralizacije, o tome je moglo da se priča. Vi da imate dobre saradnike u Vladi, kao što nemate, kao što ni vi njima niste dobar saradnik bili, mogli ste tu priču da razvijete do kraja. Ovako na pola, to je marketinški trik. Izvinite, molim vas, ni jedan marketinški trik nije lako pisati, ne možemo. Pa, nek neko i ne razume ovo što smo rekli, ali na žalost, kao što to uvek biva kod ovakvih stvari, shvatiće kad bude kasno, kad sve ovo bude prošlo.
Petnaest minuta iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima predstavnik predlagača narodni poslanik Mlađan Dinkić.
Želeo bih istovremeno da iskoristim priliku za oba prethodnika da kažem, pošto su izneli tri lažne dileme, lažne dileme, tako da ne bude da je uvredljiva dilema. Dilema može biti lažna ili prava. Prvo, da li je ovo parcijalno ili nije? Pa nisu URS krivi što skupština nije stavila svih pet naših zakona. Bilo bi celovitije da ste svih pet zakona uvrstili u ovu sednicu, mogli ste i vi da potpišete i druga poslanička grupa, to bi onda bilo celovito. Sigurno, da je parcijalno kada je jedan od pet zakona. Jeste parcijalno, ali nismo za to mi krivi,mi hoćemo da se usvoje svi zakoni i da se usvoje još neka nova kasnija rešenja. Parcijalno je, jer je samo u pitanju novac, više novca za lokal. Nije vraćanje imovine, nije direktan izbor gradonačelnika, nije prihod lokalne samouprave od zakupa državnog poljoprivrednog zemljišta i porez na imovinu koji treba da se ograniči, da ne divlja. Da li košta, to je prethodnica priznala, niste vi. Pa košta. Decentralizacija košta. Ali centralizacija košta još mnogo više, to je problem. Znači, centralizacija i centralizam košta mnogo više nego decentralizacija. Koštaju jedan i drugi, jer decentralizacija znači da vi jedan deo novca koji se stvara u sistemu dajete gradovima i opštinama da bi ga ojačali i uzimate Republici i niko ovde nema nikakav drugi stav. Mi predlažemo da se novac uzme Republici da bi se dao gradovima i opštinama. Da li to košta Republiku? Košta. I treba da košta zato što je korisnije da taj novac raspoređuju sami gradovi i opštine. Bolje 170 njih da raspoređuje, govorim za gradske uprave, nego jedan. Pametnije će to uraditi u mnogim slučajevima, jer će moći novac da rasporede za ono što je njima najvažnije. Ne može Republika da zna šta je najvažnije ni u Leskovcu, ni u Babušnici, ni u Pirotu, ni u Subotici, ni u Somboru. To bolje znaju ljudi koji tamo žive. Potcenjivanje je građana tih gradova i njihovih gradskih uprava i reći da oni to ne znaju. Možda neki gradonačelnici i ne znaju. Treba građani da plate cenu što su birali pogrešne gradske uprave i da, eventualno, na ovim izborima izaberu druge. Neko je postavio pitanje - da li ima garancije da će ovo da pomogne gradovima i opštinama? Ne postoji ni za šta u životu garancija. Ako neko kome daš novac, imovinu nije sposoban da nešto sprovede i ako su građani nesposobno izabrali, onda su i građani delimično krivi. Dakle,ništa vam ne daje garanciju, ali ovo daje mogućnost i šansu da se stvari poboljšaju. Treća dilema koja je sada zaista lažna dilema, rekla je gospođa da nije sigurna, odnosno da joj se na prvi pogled čini da ovo ne smanjuje postojeće ravnomernosti u razvoju. Zaista se može pogledati ova tabela. Ako 127% povećanja za Crnu Travu ili 89% povećanja za Ražanj, u odnosu za 11% povećanja za Beograd,nije smanjivanje neravnomernosti,n,e znam šta onda treba da se uradi? Može jedino ako bi 500% bilo za lokal, a 11% za Beograd. Onda bi neko rekao – to opet još više košta. Onda smo u začaranom krugu. Dakle, definitivno ovaj predlog smanjuje neravnomernost i disproporcije između razvijenosti gradova i opština, jer manjima i siromašnima daje više ne kroz porez na zarade, nego kombinovano i duplo više porez na plate i kroz veće transfere. Da li je to dovoljno, to je pitanje. Verovatno ćemo reći da nije i nemoguće je da se te razlike za kratak period smanje ako su se pravile decenijama. Ono što hoću da kažem da ne stoji ni da amandmanima nešto krucijalno novo može od ovoga da se napravi. Mi pričamo o pet, šest članova koji treba omoguće pravedniju raspodelu novca. Amandmanima na pet, šest članova nemoguće je napraviti krucijalne promene. Dakle, hoću da vam kažem da možete glasati, možete da ne glasate za ovo, ne možete reći da nije dobar predlog zato što, prosto, dajemo mogućnost najpre da gradovi se takmiče po tome ko će više ljudi zaposliti da bi više prihoda ostalo u njihovoj kasi, a siromašnima dajemo više para kroz transfere. Ko gubi? Gubi Republika. Navijamo za to da Republika izgubi, jer ona ne ume da raspodeljuje prihode i rashode u lokalnim samoupravama. Pokazalo se to u svim zemljama u Evropi i u svetu. Centralna država ne zna da vodi lokalne finansije i ne treba da vodi lokalne finansije i lokalne projekte. Centralna država treba da uskače samo tamo gde su lokalne samouprave nemoćne. To su kada su elementarne nepogode, kada su neki regionalni projekti na teritoriji lokalne samouprave, ništa više od toga. Sve ostalo mogu sami gradovi i opštine, ali moraju da imaju novac. Dakle, ovo jeste samo prvi korak, jer je samo jedan zakon u pitanju, a mi smo pet zakona podneli. Košta, ali mnogo više košta da se ne primeni jer šta je cena ako se ne primeni? Znači da se dodatno produbljuju razlike između malih i siromašnih gradova i Beograda. Nije u pravu ni koleginica, kada je rekla da u Beogradu je sve šareno i ovako, a da u svim drugim gradovima situacije nije tako teška. Beograd je zapravo jedini grad danas koji plaća 100% naknade svojim trudnicama. To nije moguće ni u Kraljevu, nije moguće ni u Vranju, nezavisno od toga ko je na vlasti i gde. Zašto? Zato što Beograd ima tolike prihode da to može da uradi. Može da sufinansira razliku između 65%, koliko plaća Republika i 100%, kolika je naknada za trudnice, a svi drugi to ne mogu. Dajemo mogućnost kroz ovaj model, koji je sličan skandinavskom modelu, gde socijalna komponenta u rashodima jeste značajna, da i drugi gradovi, da i Kraljevo i Subotica mogu, ako hoće, ako im je to prioritet da donesu sutra odluku. Ako Subotica dobije 800 miliona dinara više od ovoga, pa zašto ne bi i Subotica donela odluku da sto posto naknade porodiljama se isplaćuje tako što će sufinansirati ovu razliku od 30%? To će moći svaki grad u Srbiji. To će moći čak i Sjenica, jer će njoj budžet biti povećan za 240 miliona dinara, što je ogromno povećanje za jedno tako malu opštinu. Prosto, mi možemo reći da li je ovo dovoljno i uvek bibilobolje kada bi mogli da damo još više. Mi smo pokušali da nađemo jednostavno meru između potrebe lokala da postojeće funkcije obave na kvalitetan način i održivosti makro-ekonomskog sistema. Smatramo da ono što košta ovaj predlog zakona je mala cena u odnosu na gubitak koji se kumulira ukoliko se ništa ne preduzme i uradi. Hvala.
Narodni poslanik Miloš Aligrudić, pravo na repliku, dva minuta.
Ono što mislite da Republika ne može da učini zato što se to dokazalo u ove tri godine, gospodine Dinkiću, ne možete napraviti kompenzaciju time što ćete to prebaciti u lokalnu samoupravu, odnosno možete, ali pod uslovom da se zna šta je prebačeno od tih poslova. Dakle, jedno je pitanje da li lokalna samouprava može da izdrži svoje sadašnje nadležnosti sa novcem kojim se transferiše ili koji će da privrede, a drugo je pitanje nadležnosti, drugo je pitanje obaveza i ko će te obaveze da izvrši i za koji novac. To je pitanje na koje ne dajete odgovor uopšte. Ni sada, u ovom obrazlaganju maločas, nismo konkretno čuli, a vrlo dobro znate šta smo vas pitali. Što se tiče zamerke prve na koju ste se osvrnuli, a to je da ne postoji celovit predlog, da, podneli ste pet zakona, problem je u tome što ni tih pet zakona ne daje odgovor na određena pitanja. Znate da, primera radi, ako neko ubira određeni prihod pa želite da to stvarno bude prihod lokalne samouprave od ovih zarada, da bi priča bila kompletna, da se laički izrazim, neophodno je da taj isti nivo lokalne vlasti ili lokalne samouprave, bolje rečeno, prati i ostvarenje i realizaciju tog prihoda. To znači da mu je potrebna inspekcija. Oni tu inspekciju nemaju. Nemamo taj predlog. Takođe nemamo predlog šta se dešava sa onim korisnicima koji će sigurno u slučaju povećanja deficita koji se realno ne može pokriti iz realnih izvora u narednom periodu, koji će patiti zbog toga. Hoćete da kažete – baš me briga šta će Republika raditi sa svojim obavezama u odnosu na budžetske korisnike koji po sadašnjim zakonima spadaju u obavezu Republike, važno je da ovaj posao završimo zato što je to politički korisno. To nije moguće jer ti korisnici žive kao građani, rođaci i prijatelji tih istih ljudi na teritorijama tih istih opština o kojima govorite. Pa, nisu jedni na Marsu a drugi na Veneri. To su naši građani.
Reč ima narodni poslanik Riza Halimi, a posle njega narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Gospođo potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, kao i do sada, podržavam ideje o decentralizaciji. Današnja rasprava je korisna, kao i ona koju smo imali prilikom rasprave o statističkim regionima. To će verovatno pomoći promeni situacije sa postojećim političkim situacijama kada je u pitanju decentralizacija, ali sigurno je korisno i za lokalne samouprave sa ovom činjenicom da se povećavaju sredstva. Modeli se moraju kompletirati. Da li je to moguće amandmanima, da li je to u nekom kontinuitetu, takođe je moguće, ali je neophodno jer pogledajte samo ove grupe oko sredstva solidarnosti. Apsolutno je nemoguće razraditi specifične probleme najnerazvijenijih kada napraviš čitavu grupaciju sa 44 različite opštine. Kada pogledate ove podatke koje smo dobili po glavni stanovnika, onda ispada da porez na zaradu i te promene su kod najnerazvijenijih opet veoma niske. U Preševu je najniže. Jednostavno, broj zaposlenih je najmanji, stopa nezaposlenosti je rekordna. Najčudnije je to što se ne razlučuju i ovim modelom specifičnosti i razlike brdsko planinskih područja koji su već duže vreme problem društva i oni koji su na samom Koridoru 10, kao što su Bujanovac i Preševo gde je, po meni, veštački u poslednjih 12 godina došlo do nazadovanja zbog getoizacije novih granica, zato što su tu došli radnici sa drugih sredina, a ne radnici iz tih opština i sada smo dvostruko oštećeni. Prvo, nisu zaposleni ljudi sa tih opština. Drugo, sada se porez na zaposlene plaća po mestu prebivališta. To je po meni dupla diskriminacija. Najveći broj zaposlenih u opštini Preševo je u državnim institucijama koje su nastale u zadnjih 12 godina zbog promena koje su nastale u ovom periodu.
Narodni poslaniče, vreme koje je na raspolaganju vašoj poslaničkoj grupi je iskorišćeno. Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Vreme namenjeno poslaničkoj grupi Napred Srbijo ću iskoristiti da razjasnimo malo iskrenost pristupa o razvoju lokalne samouprave i iskrenost i te strasti kojom branimo interes lokalne samouprave. Prvo ću da podsetim sve nas, a naročito one koji bi rado da zaborave kada smo ovde razgovarali o Zakonu o smanjivanju administracije na lokalnom nivou i na republičkom. Sećate se da sam upozoravala da smo imali mnogo stroži pristup kada je u pitanju lokalna samouprava. Njima se ograničavao broj zaposlenih po određenim kriterijumima i ako ne primene to kao što smo zacrtali, odnosno vi koji ste glasali za taj nazovi zakon, koji je takođe bio oskudan i ličio je na jednu uredbu, odmah im se obustavljao transfer sredstava, ali je zato republička administracija imala obavezu samo da donese sistematizaciju do kraja godine. Mi danas čitamo u novinama tekstove po kojima će po tom zakonu u republičkoj administraciji višak državnih sekretara, 80 ih je, savetnika i sličnih, čak računa se koliko će moći otpremnine da uzmu, na šta uopšte nemaju pravo po zakonu. Verujem da gospodin Dinkić upravo misli na tu vrstu uštede kad kaže da postoji ušteda u republičkoj Vladi i ne treba da se pitaju ti i takvi koji misle samo na sebe a ne misle o nižim nivoima vlasti. Međutim, ne mogu da kažem da će se iskreno založiti za bolju upotrebu sredstava ni ovaj na republičkom nivou, ni ovaj na lokalnom, kad ni jedni ni drugi ne razmišljaju o stvaranju uslova da privreda funkcioniše. Ako podsetim G 17 da je SNS u maju mesecu 2009. godine u Kragujevcu, ne u tajnom krugu nego u ogromnoj sali izložila program dekoncentracije odnosno raseljavanja ministarstava, gde je u Novom Pazaru, nema mog dragog kolege, baš bilo predviđeno, zbog specifičnih okolnosti, Ministarstvo unutrašnjih poslova, da tamo bude, mi jesmo za taj projekat koji nije ni novina i jeste u Nemačkoj primenjen uspešno. Ali, nismo imali prilike da sprovedemo to i što je to pokrenuo neko drugi, nije problem. Ali je problem što se tome pristupa površno i prepisuju ideje, ne iskreno i dosledno izvodeći to kao interes građana, nego ponovo propuštajući kroz tu prizmu stranačkih interesa bilo koji projekat. Zašto to tvrdim? Verujte mi da sam iskreno iznenađena informacijom koju je ovde izneo gospodin Dinkić, a verujem mu da nije mogao da dobije podatke iz Ministarstva finansija da bi mogao kako valja da napravi ovaj predlog. To je tragično u državi u kojoj se zalažemo za transparentnost podataka. Ako Skupština, ona u kojoj sedimo i u kojoj se broji svaka popijena kafa i svaki porez na zaradu zaposlenog, da li ima pravo na penziju, da li je 944 dinara platio izradu poslaničkih vizit-kartica, zbog čega onda ne bi mogao poslanik, tim pre bivši potpredsednik Vlade, da dobije pouzdane podatke i da napravi stimulaciju finansijskih efekata ovog zakona koji treba da nam predstavi? Verujte mi da se osećam ružno što sam svedok takvog ponašanja. Šta to znači? Od nečije volje zavisi da li poslanik može da dobije podatak da bi pripremio jedan zakonski projekat? Ili treba da se snađe na neki ne znam kakav način, da li preko Poverenika za informacije ili Zaštitnika građana ili ne znam koga? To ne služi na čast ni ovoj vladi, a predlagaču je onemogućilo da uradi kvalitetan program. Ja ovo što mi je danas dostavljeno nisam u situaciji, iako držim da sam makar prosečno inteligentna, da proverim. Više verujem podacima koje smo sami radili. Ali, zaista je neprijatna činjenica da ne možete da pripremite predlog a da ne ulazim u to koliko ste iskreni, dobronamerni, koliko ćete politički to da upotrebite. Ali, gospodine Dinkiću, nemojte da vas podsećam da je Piter Dojl potvrdio ono što je gospodin Cvetković izneo kada ste vršili primopredaju Ministarstva finansija jedan između drugog. Vi ste, navodno, ostavili suficit u budžetu a mi smo tada, eno meni još stoje kilogrami tih papira, nisam kolekcionar nego sam ozbiljan poslanik, još uvek čuvam jedan predlog budžeta, pa drugi, u kojem je taj vaš suficit bio čak ne ni rezultat metodologije nego neiskazanih dugovanja prema Republičkom zavodu za zdravstveno osiguranje, na šta nam je, postoje stenogrami, odgovorio gospodin Cvetković kada smo ga pitali kako se suficit pretvorio u deficit. Šta je strašno? Što živimo u državi u kojoj nismo sigurni koliki je BDP. Ovde ću se pozvati na uglednog novosadskog novinara Dimitrija Boarova koji je svojevremeno sam izražavao čuđenje kako smo to 12 milijardi dolara BDP za pet godina, kada smo već bili sami kao država Srbija, stigli do dvostrukog iznosa? Više puta sam to ponavljala pitajući se da li je i matematika egzaktna nauka i kakvom se to progresijom došlo do dvostruko uvećanog BDP? Ne, nije tačno da je on dvostruk i da je uvećan. Ne može se ni metodologijom objasniti, nego je trebalo da posluži tako uvećan kao šira osnovica za zaduživanje. To nije dobro i sa tom praksom se mora prekinuti. Govorim to u kontekstu ovog zakona. Nemoguće je da se tako drastično razlikuju podaci koje iznosi Fiskalni savet, MMF i predlagač ovog zakona. Na istom narodu, na istim brojevima, na istom broju zaposlenih, na istim zakonima dolazimo do potpuno različitih podataka. To otvara mnogo krupnije pitanje – zloupotrebe informacija ili gubljenja poverenja u bilo šta. Ko je sad od nas dvoje u pravu ako ja kažem – gospodine Dinkiću, vi ste hteli da oslobodite privredu koja jeste jedini osnov koji može da omogući lokalnim samoupravama da žive bolje time što ćemo imati veće poreze na zarade koje će primati neki stvarno zaposleni ljudi, ne oni koji su zarobljeni u agencijama, u političkim strankama kao stalno zaposleni, nego ljudi koji će se baviti pravim, konkretnim poslovima. Naša budućnost je u prerađivačkoj delatnosti. Ako vi određujete taksu, ono što zovemo firmarinom u apsolutnom iznosu, pa je određujete kao dvostruki iznos zarade itd, da li će doći vreme da u ovoj državi u skladu sa prihodima, odnosno osnovnom postavkom poreskih pravila, u skladu sa ekonomskom snagom poreskog obveznika, određujemo i porez ili taksu koju će da plati? Zašto? Kad neko istakne firmu, to je kao kad napišete ime i prezime na vratima vašeg stana. To nije reklama. Vi ne možete od nekog da uzimate drastično visoke iznose novca, što rade neke lokalne samouprave dovijajući se jer im Republika ne prenosi sredstva i uzimaju ogroman iznos od toga. Ne, hajde da poverujemo ponovo u Zakon o računovodstvu i reviziji, pa da verujemo da će firme da iznesu prave podatke o svojim prihodima i da im, kako smo mi predložili, tu taksu odredimo kao 1% od godišnjeg prihoda. A ne da vi kažete – dve neke prosečne plate i sad to plati neka mala firma i isto plati neka firma koja je velika, bogata, dobro posluje. To nije srazmerno ekonomskoj snazi. A ne treba ni da dovedemo poreske obveznike, pogotovo ne privredu, da ne može iz svojih tekućih prihoda da plaća i finansira državu nego mora da šteti na svojoj imovini. To je elementarna logika koje se moramo držati. Ono što jeste isticanje takse i firme kao vrsta reklame na nekoj javnoj površini ili bilo gde drugo, to zaista treba naplatiti po skupljim tarifama i onaj ko želi da se reklamira, nek izvoli i neka plati. Ali ono što je prosto predstavljanje, to nije u redu da se plaća na takav način. Trudiću se da ne iskoristim baš svo vreme, ali moram da kažem nešto što vam može poslužiti za razmišljanje do utorka, kada počnemo priču o ovom delu ujednačavanja razlika kroz fond koji ste vi zamislili kao fond za transfer solidarnosti. Ja smatram da sredstva iz poreza na zarade zaposlenih kod korisnika svih javnih sredstava, sem onih koje je osnovala lokalna samouprava, treba da budu osnovica za izdvajanje u taj fond i da se iz tog fonda vrši to ujednačavanje razlika, odnosno obezbeđuje solidarnost. Ali, zašto zovete solidarnošću doprinos svakog građanina u stvaranju prirodnih bogatstava i učešća u njihovom trošenju? Zašto zovete solidarnošću ako građanin Leskovca dobije deo iz budžeta srazmerno kao i građanin Beograda od preleta nad nebom države Srbije? Jel to nebo stvorio Direktorat civilnog vazduhoplovstva? Ili Agencija za kontrolu leta? Koliki je njihov fond zarada? Godišnje 100 miliona evra. Koliki je porez? Porez na plate je skoro jedna milijarda dinara. To je više nego što će ukupno da dobije deset nerazvijenih opština, iako srpsko nebo pripada svim stanovnicima. Znači, osnovna postavka da svaki građanin Srbije, svaka individua, ima osnovno ljudsko pravo jednakog pristupa resursima, treba prvo ovde da bude izmerena. Znači, sve ono što se zovu javni resursi, javne službe, zato što ja kažem - treba finansirati i penzije i one koji gase požar, i one koji održavaju red, i one koji uče našu decu, ali ne samo da ih svi finansiraju i da oni prime platu, nego da kad mi finansiramo neko preduzeće koje vi rukom pokažete za restrukturiranje kao bitno, pa ono ne plaća poreze i doprinose svojoj lokalnoj samoupravi, pa dozvoljavate otkup staža iz budžeta koji pune jednako kroz PDV svi građani Srbije, pa ta srazmera doprinosa i koristi mora da bude sadržana ovde, inače, nema prava da se zove ni transfer, ni solidarnost. Nije to solidarnost, to je kao što se za lokalne samouprave zalažete da onaj ko stvara i da dobije. Jel vi znate da je veliki broj tih lokalnih samouprava prava ekonomska nedonoščad, koja ne može da isfinansira ni svoje troškove? Molim vas da razmislite o osnovici i o masi sredstava za taj transfer kojim treba ujednačiti davanja onima koji nisu u stanju da privrede i zarade, ne što neće, ne što su nesposobni, nego zato što je gro resursa velikih preduzeća i onog što je iskorišćavanje tih resursa, koncentrisano u ovim velikim gradovima. Prosto, želim da sačuvam dobar ton zato što sam shvatila kad je moja koleginica Ljiljana Lučić, koju znam dugo, od 1993. godine u Skupštini, u svom izlaganju bukvalno priznala da će ovaj projekat biti usvojen, ali sa nekim amandmanima. Tim pre, želim da sačuvam vašu dobru volju da od ovog projekta ne napravimo štetu čitavoj Srbiji, a pod maskom dobrih namera. Hvala.
Trinaest minuta i 15 sekundi iskorišćeno je od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Vlajko Senić, a posle njega narodni poslanik Dejan Mirović.
Poštovani narodni poslanici, mislim da građanima ne treba da se obratimo, mislim da prenosa nema. Evo, već sedmi, osmi sat ove rasprave i moram da kažem da sam zaista gotovo sve vreme ovde prisutan i nisam uspeo da zabeležim neki argument ili predlog koji bi govorio kako decentralizaciju, o kojoj su svi govorili da je neophodna, da u ovom trenutku izvršimo na neki drugačiji način, jeftinije, bolje, efikasnije ili brže. Naša inicijativa je jedna velika stvar koja treba da reši jednu od najvećih bolesti koja je danas okovala Srbiju, a to je pitanje centralizacije. Dakle, Srbija je danas obolela od centralizma i od partokratije. Te dve bolesti dovode do korupcije. Čini mi se da naša namera da na jedan, rekao bih, efikasan način poboljšamo brzo i realno položaj lokalnih samouprava, ne da bi pomogli nekakvim zgradama ili zaposlenim ljudima u opštinama, već ljudima koji žive u tim lokalnim samoupravama, je dočekan politički na nož, što je legitimno, to je politika i to je politička borba, ali bez bilo kakvog predloga ili alternative koja bi mogla da ponudi građanima rešenje ovog problema, za koji smo se svi zajedno složili ovde da on postoji. Gospodin Dinkić je govorio o tome, to nije nikakva tajna, dakle, mi se zalažemo za politiku decentralizacije. Svaka politika ima određenu cenu. Kao što politika centralizacije ima cenu, tako i decentralizacija ima cenu. Postavlja se samo pitanje–ko će ovu cenu da plati? Da li je bilo logično kada je došao udar svetske ekonomske krize da najlakše bude smanjen rashod lokalnih samouprava? Naravno, zato što ne postoji organizovana snaga ili sila koja je mogla da se izbori za interese lokalnih samouprava. Nisu mogle da dođu 172 opštine ispred Vlade Srbije i da protestuju i da se bore za svoje interese. Mi na ovaj način hoćemo da u budućnosti zaštitimo ljude koji žive u tim opštinama, da najveći deo prihoda koji oni ostvaruju ne bude bilo kakva politička, ekonomska ili neka treća volja Vlade koja u tom trenutku bude činila vladajuću koaliciju. Mislim da primedbe koje smo čuli, a koje se odnose na to da je kampanja bila protiv Beograda, nisu tačne. Kampanja nije bila protiv Beograda. Mi hoćemo da uđemo u EU. EU ima bogatije i manje bogate krajeve. Šta mislite, zbog čega se bogatije zemlje u EU odlučuju da kroz određene transfere pomažu zemlje koje su manje bogate u EU ili da pomažu zemlje koje hoće da uđu u EU? Zato što jedan sistem ne može da opstane ako je razlika u prihodima 200:1 ili 150:1. Koliko god da je bogata EU u Briselu, ona kao ekonomska i politička tvorevina ne može da opstane ako je Beograd 150 puta siromašniji nego što je Brisel. Zbog toga se takvom politikom, kroz fondove i kroz pomoć, gleda da se ta jedna celina, politička i ekonomska, održi na skupu, da se održi njena kohezija. Isti je slučaj i sa Srbijom. Nemoguće je da idemo napred ako jedan deo Srbije ima 200 indeks GDP-a, a svi ostali ispod 100, čak je i Vojvodina spala ispod 100, ima 98, a Srbija 67, itd. Dakle, naša je obaveza da pomognemo opštinama koje ne mogu očigledno same da krenu napred, da im damo ruku, da im damo te transfere, da im pomognemo da imaju veće prihode, da uspostave određene institucije i atmosferu koja bi omogućila veće investicije i nekakav bolji razvoj u budućnosti. Zato mislim da je ovaj naš predlog zaista jedna mala revolucija koja se dešava u Srbiji i koja će svakako izazvati određene potrese na centralnom nivou. Ali, nije naša briga da brinemo o tome. Mi imamo podršku građana, 515.000 potpisa, da učinimo ono što je u našoj moći da oni mogu da žive bolje. Valjda je lakše da se prilagodi centralni budžet, nego da cenu plaća lokalna samouprava i građani koji žive u 170 opština u Srbiji. Ono što smo govorili danas tokom dana, svi koji nas kritikuju polaze od premise da će ovo izazvati budžetsku rupu od 43 milijarde dinara. Niko neće da čuje naše argumente o tome da je to manje transfera, da je to u stvari 20 milijardi, da imate projekata lokalnih koji se nalaze na centralnom nivou i da će sigurno u budućnosti biti još nekih zakonskih rešenja koja će omogućiti da naš predlog ostane fiskalno neutralan. Ako imate fiskalno neutralan predlog, ako imate mogućnost da ljudi na lokalu imaju više novca, ne vidim nijedan razlog da ova naša politički neobojena inicijativa ne dobije podršku svih poslaničkih grupa u Skupštini. Sto puta ćemo ponoviti, ako treba, mi imamo 11 gradonačelnika. Dakle, nije ovo nikakva predizborna kampanja, nije ovo nikakav novac koji ide u neku stranačku kasu ili u bilborde ili u spotove, mi vodimo kao stranka svoju kampanju i to plaćamo novcem stranačkim. Ovo je proces i pokušaj da se neke stvari u Srbiji promene jer je 11 godina prošlo i mi nemamo nijednu garanciju jer je očigledno decentralizacija tema koja neće biti uslov, bar uskoro, naših evropskih integracija. Mi ovde menjamo stvari koje nam EU da kao agenda i na dnevni red. Pošto decentralizacija neće biti pitanje u narednom kratkoročnom periodu za približavanje EU, naša je želja bila i obaveza prema građanima koji nas podržavaju da učinimo nešto što će omogućiti da se pokrene neka nova energija i nada da u Srbiji može da se živi i u nekim drugim mestima, a ne samo u Beogradu i u Novom Sadu. Mislim da je današnja rasprava i rasprava koja će biti u utorak i sve ono što čujemo ovih dana u javnosti naša velika pobeda, ne kao poslaničke grupe, već kao principa da vi možete na dnevni red i na političku scenu u Srbiji da izgurate temu koja interesuje građane. Dakle, nije predlog Vlade, nije predlog vladajuće koalicije, to je želja 515.000 ljudi koji su od nas tražili da promenimo sistem koji njima ne odgovara, mi smo to učinili i mi ćemo to ovim zakonom učiniti, i poslali poruku svim drugim političkim strankama da nema razloga da ne pokušavaju da promene neke stvari koje mogu da se pokrenu na bolje. Zbog toga verujemo da će i rasprava u utorak dati dovoljno prostora i nekim opozicionim strankama, ako eliminišu svoj odnos prema nama, kao stranci ili koaliciji, ako se okrenu ka onome što mi govorimo stručno i argumentovano, potkrepljeno činjenicama, da nam daju podršku za ovaj zakon. Nikom neće pasti rejting ako izađe pred svoje građane u svom mestu, u svom gradu, u svojoj opštini i kaže–dobro, to je predložila stranka sa kojom se mi u potpunosti razlikujemo, ali ćete vi imati koristi i svi zajedno ćemo imati od toga koristi i zbog toga ćemo glasati za taj zakon. Verujte da će svaki narodni poslanik iz opozicije, koji nas podrži, samo zato što brine o građanima koje predstavlja, sigurno dobiti mnogo veću podršku na narednim izborima nego ovako linerano odbijanje nekog predloga, zato što dolazi od Ujedinjenih regiona Srbije. Ovo nije naša izborna kampanja. Do izbora ima dovoljno. Ovo je naš pokušaj, uspešan, da promenimo sistem u Srbiji koji je centralizovan, koji je kočnica daljeg ekonomskog razvoja i koji ukoliko se ne bude promenio, doći će do potpuno drastičnog zamiranja pojedinih delova Srbije. Imaćemo celu Srbiju skocentrisanu u nekoliko gradova, a siguran sam da niko od vas ne želi. Hvala.
Osam minuta i 30 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović. Posle njega narodni poslanik Srđan Milivojević.
Dame i gospodo, svakako smatramo da treba bez velikih strasti i neutralno posmatrati ovaj predlog, jer on je i sa pravne i sa ekonomske tačke gledišta zanimljiv. Mi u tom smislu nećemo ulaziti u motive predlagača zakona, mada se može reći da mogu postojati samo tri motiva. Jedan je ekonomske vrste. Drugi ispunjavanje standarda EU i treći je čisti populizam ili iskorišćavanje opravdanog nezadovoljstva naših građana van Beograda, Novog Sada i nezadovoljstvo radom Vlade. Što se tiče ispunjavanja evropskih standarda, dovoljno je da pogledamo tu tzv. deklaraciju koju sada svaki predlog zakona ima o usklađenosti sa akikomuniterom i videćemo da se ovaj zakon ne podudara ni sa Sporazumom o stabilizaciji i pridruživanju, niti sa primarnim ili sekundarnim delovima akikomunitera ili prava EU. Dakle, ostaje nam kao motiv za predlaganje ovog zakona ekonomsko poboljšanje ili populizam ili tačnije iskorišćavanje nečega što postoji kao jedna vrsta nezadovoljstva. Na žalost, ovde smo imali čitav dan priliku da slušamo po malo oportunističke teze, da Vlada je kriva, Beograd je kriv, Ujedinjeni regioni su krivi itd, itd. Mi iz SRS smatramo da postoji krivac i to je glavni krivac za ovako loše stanje u regionima Srbije, u opštinama u gradovima i to je MMF. Ne treba bežati od te teme, jer to je jasno svakome ko pogleda šta se Vlada RS dogovorila 26. marta 2009. godine sa MMF. Na žalost, tu je učestvovao i predlagač ovog zakona, tako da ne može se reći da nije upoznat sa time i on je jedan od onih koji su vodili pregovore sa MMF i upravo je MMF tražio od Republike Srbije zamrzavanje plata i penzija, smanjenje davanja lokalnim samoupravama prema računici iz marta 2009. godine 160 miliona evra. To su ogromne pare. I to su upravo ti razlozi zbog kojih je posle dve godine primenjivanja uslova ili ultimatuma kako god hoćete MMF došlo do kraha lokalne samouprave u Srbiji. Dakle, krivac je u MMF i u onima koji ispunjavaju te uslove. To su brojke, to su činjenice i to se ne može osporiti niti prebacivanjem krivice na Vladu, niti prebacivanje krivice na Beograd ili u obrnutom smeru na one koji za sada zastupaju ovaj predlog zakona. Dakle, prvo treba reći kako je došlo do ovakvog kraha i zašto je u jednom konkretnom smislu došlo do urušavanja lokalnih samouprava. Takođe, tu ne treba ni opravdavati EU koja, vi to sigurno znate preko Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, tačnije člana 114. ima udruženu ekonomsku ulogu zajedno sa MMF i EU i MMF zajednički deluju i zajednički nam nameću sve ove uslove koji su pogubni za lokalnu samoupravu. U tom smislu, ja moram da primetim da postoji jedan sukob između predlagača zakona lično, koji je dobar ekonomista i nekoga ko je bio potpredsednik Vlade, koji na žalost je ispunjavao upravo uslove tog MMF i zato je došlo do ovako čudno, moram reći, predloga zakona koji je nedorečen, nejasan i u suštini videćete da nikakvo poboljšanja za ovu državu u celini neće biti, već samo za njene delove, a za druge delove države i za druge delove ekonomije će samo doći do pogoršanja. Zato je potpuno, kod tog dvojstva između ekonomiste i predlagača zakona nejasno, kada on kaže 27.10.2010. godine da treba povećati plate i penzije i povećati potrošnju i smanjiti nezaposlenost. Mi se potpuno slažemo s time. Ali zašto to nije bilo zastupano principijelno, jasno i odlučno upravo u pregovorima sa MMF. Dakle, postoji jedna vrsta, izgleda sukoba između ekonomske realnosti i jedne vrste populizma. Takođe, kada pogledamo budžet Republike Srbije za 2011. godinu uvidećemo da negde oko 790 miliona evra se izdvaja iz poreza na dohodak građana i da su to prihodi budžeta. S druge strane, u okviru te sume imamo ukupno negde oko 400 miliona evra od poreza na zarade građana. Dakle, ta cifra treba da se raspodeli tako da 80% od nje ide lokalnim samoupravama. Ali šta će se onda desiti sa drugim korisnicima budžeta? Šta će se desiti sa penzionerima? Šta će se desiti sa Ministarstvom unutrašnjih poslova? Šta će se desiti sa našim obrazovanjem, sa socijalno ugroženima? Dakle, imaćemo pojedine samouprave koje će neminovno imati koristi od toga, ali ko će izdržavati penzionere? Ko će izdržavati policiju? Ipak je Srbija jedna celina, ne možete gledati samo jedan grad kao odvojeni elemenat Republike Srbije. Tako da u tom smislu čitav zakon je nedefinisan, nejasan i on u suštini za Republiku Srbiju kao celinu je štetan. Takođe, u članu 9. zakona se navodi da će grad Beograd dati tri miliona evra za pomoć opština. To je, priznaćete za jedan takav veliki budžet, sasvim malo i nedovoljno. I to je isto jedna vrsta populizma i to treba jasno reći. Naravno ovde smo slušali kritike kako mi iz opozicije, iz SRS ne nudimo nikakva rešenja i samo kritikujemo i to je, priznaćete jedna paušalna odredba i daćemo vam konkretna rešenja, ali za njih je potrebna jedna politička hrabrost, politička hrabrost koja će pre svega imati u vidu ekonomski interese Republike Srbije. Prvo, naš predlog je da se, i to nam je ponovo dao ideju mađarski premijer, koji je bio juče u poseti Republici Srbiji, da se uvede jedan tranzicioni porez, jedan ekstra porez, uprave na one koji su najveći monopolisti u Republici Srbiji, a to su strane banke ili banke iz EU. Ako je gospodin premijer Mađarske imao toliko hrabrosti, iako je ta zemlja u EU, ne vidim zašto predlagač zakona ili vladajuća većina nemaju hrabrosti da jednostavno uvedu takvu vrstu poreza, koja će prema svim javnim podacima Mađarskoj doneti negde oko 700 miliona evra ekstra prihoda. To je mnogo više nego što će se dobiti ovim štetnim presipanjem sredstava sa Republike na lokal i to je sasvim jasno. Drugi naš predlog, i to je takođe konstruktivan predlog i predlog za koji treba imati i političke, ekonomske i svake druge hrabrosti jeste da odustanete od primene štetnog prelaznog trgovinskog sporazuma sa EU, jer niko u ovoj sali ne može demantovati da će u 2011. godini upravo zbog tog i te primene koja je ekonomski štetna, a verovatno vama politički dobra, Republika Srbija izgubiti negde oko 130 miliona evra samo zbog pada prihoda od carina. Dakle, imate jedan konkretan predlog, imate drugi konkretan predlog, a možemo i da budemo još jasniji i još precizniji. Imate monopoliste kao što je Delta. Imate gospodina Miškovića, imate gospodina Beka i sve one koji su u nekoj vrsti međuprostora između zakona i neke sive zone. Uvedite i njima poreze. Uvedite jednu vrstu socijalne, ekonomske i svake druge pravedenosti i dobićete mnogo više sredstava nego što se ovde pominju i u vašem predlogu, negde oko 23 milijarde dinara ili 230 miliona evra i dobićete i pobošljanje centralne vlasti i poboljšanje lokalne vlasti. Naravno, što se tiče, ovde smo slušali da su to evropski standardi, da to treba primeniti itd, itd. Podsetiću vas, vi to sigurno znate, da prema važećem Lisabonskom ugovoru imate tačno jednu odredbu koja je daleko od toga da je ekonomski opravdana, ali verovatno politički, da upravo najrazvijenija zemlja EU, Nemačka, ima pravo na dodatne transfere regionima u istočnoj Nemačkoj. Ako vodeća zemlja EU primenjuje takav standard, zašto ga vi ne primenite? Zašto se povijate pred zahtevima MMF? Pokažite malo ekonomske i političke hrabrosti. Glavni problem ove privede i lokala nije Vlada, nije čak ni Grad Beograd, iako mi ne mislimo ništa dobro ni o Vladi ni o onima koji vode danas Beograd, nego upravo MMF i EU koji vode i određuju politiku. Jednostavno, krivac za loše stanje naših opština, naših regiona i gradova se zna. Jednostavno, treba da pokažete jednu vrstu političke i ekonomske hrabrosti, kao što je pokazao vaš jučerašnji gost, gospodin Orvan, i da oporezujete, ponovo ponavljam, i to je naš konkretan predlog, strane banke, monopoliste, upravo iz EU, koji imaju preko 75% finansijskog tržišta u Republici Srbiji. Ukinite Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, jer je on štetan za naš budžet, za našu privredu i za sve one koje vi hoćete da pomognete i, naravno, da oporezujete gospodina Miškovića i gospodina Beka. Po njihovim podacima, na primer, "Delta" kažu da ima prihod, oni sami kažu, od dve milijarde evra, a da plaća porez od dvesta miliona. Dakle, jedna vrsta dobronamernog saveta od naše strane i jedna vrsta konstruktivnog predloga koji neće rasplamsati strasti, neće razbijati jednu vezu između Beograda i regiona, već će doprineti jednoj ekonomskoj stabilnosti, jednom normalnijem političkom životu, koji očigledno EU i MMF uništavaju već godinama u Republici Srbiji. Dakle, stvari su jasne, samo ih treba pogledati pravim očima, neutralno, nepristrasno i bez ikakve ostrašćenosti i videćete šta je glavni problem i zašto ljudi tako loše žive u regionima. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je 11 minuta i 15 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Meho Omerović. Izvinjavam se i narodnom poslaniku Srđanu Milivojeviću i narodnom poslaniku Mehu Omeroviću zbog nenamernog saopštavanja na osnovu pogrešnih informacija o redosledu prijavljenih govornika. Dakle, narodni poslanik Meho Omerović.
Zahvaljujem se, potpredsednice, i prihvatam izvinjenje. Poštovane dame i gospodo, uvažene kolege poslanici, principijelno sam, naravno, kao i većina poslanika u ovoj sali, i najveći broj građana Republike Srbije, za decentralizaciju i veću samostalnost jedinica lokalne samouprave, kako od opština, preko gradova u Srbiji, tako i do Grada Beograda. Međutim, ovaj zakon me podseti na onu čuvenu priču o "Tamnom vilajetu". Kaže – ako uzmete, kajaćete se, a ako ne uzmete, opet ćete se kajati. Zašto to kažem? Izmene ovog zakona bi mogle doista da produkuju očekivane efekte, koje su uvažene kolege predlagači iz poslaničke grupe URS i naveli u svom obrazloženju Predloga izmena i dopuna za ovaj zakon, a vezano je za prihode od poreza na zarade, ali samo pod jednim uslovom, a to je da se obezbede svi neophodni uslovi za otvaranje radnih mesta i nova zapošljavanja. Znamo svi vrlo dobro da je to najveći problem u državi u kojoj živimo. Ti uslovi su, dakle, pre svega stvaranje stabilnih političkih prilika, dobri i jasni zakoni i podsticajne mere Vlade Republike Srbije koje bi se donosile u neprekidnom dijalogu između Vlade, privatnog sektora i sindikata. Koliko ćemo u tome svi zajedno uspeti, pre svega mi iz vladajuće koalicije, mislim da bi izmene ovog zakona već u narednoj godini mogle da se pozitivno odraze i u malim i nerazvijenim opštinama, ali nažalost to je neizvesno prognozirati. Kao predsednik skupštinskog Odbora za rad i socijalnu politiku posebno hoću da istaknem da Socijalno ekonomski savet, koga čine predstavnici Vlade, poslodavaca i sindikata, mora da bude, da se slobodno i figurativno izrazim, u stalnom zasedanju. Zašto? Pa drugačije jako teško da ćemo mi kao društvo moći da izađemo iz krize u koju smo zapali već više od dve godine. Ovo je deo priče koji sam hteo da napomenem, a vezano je za zakon koji je na dnevnom redu. Takođe, mislim da se odnosi na paket koji su podržali 515 hiljada građana svojim potpisima, hteo bih ovom prilikom da ukažem i na najvažniju činjenicu, a to je da bismo sprovodili suštinsku decentralizaciju moramo poštovati i Ustav i zakone koje smo usvojili u ovom visokom domu. Podsetiću vas da Ustav Republike Srbije od 2006. godine u tom pogledu sadrži značajne novine i pomake u odnosu na onaj prethodni Ustav iz 1990. godine. Odredbe u Ustavu Srbije iz 2006. godine otvaraju vrata za ovo što je tema i što je podrška 515 hiljada građana, a to je suštinska demokratizacija. To se ogleda u sledećim činjenicama. U članu 86. Ustava, citiram, kaže se – javna svojina je državna svojina, svojina autonomnih pokrajina i svojina jedinica lokalne samouprave. U članu 87. Ustava Srbije se kaže da će se imovina autonomne pokrajine i jedinice lokalne samouprave urediti zakonom. U članu 190. stav 4. Ustava Republike Srbije se kaže – opština samostalno upravlja opštinskom imovinom. U Zakonu o lokalnoj samoupravi, da vas podsetim, iz 2007. godine u članu 15. je propisano, citiram – jedinica lokalne samouprave ima svoju imovinu i njome samostalno upravlja u skladu sa zakonom. Dakle, dame i gospodo kolege poslanici, nije više reč o tome da li mi hoćemo ili nećemo da donesemo pojedine zakone. Ustav Republike Srbije iz 2006. godine jasno i precizno propisuje da se donose zakoni kojima će se uraditi javna svojina i precizirati šta je to državna svojina, a šta je svojina autonomne pokrajine, odnosno svojina lokalne samouprave, opštine ili grada. Da li će to biti Zakon o javnoj svojini koji su predložile kolege iz poslaničke grupe Ujedinjeni regioni Srbije ili zakoni koje će predložiti Vlada Republike Srbije, to je, složićete se, i svi vrlo dobro znamo iz prakse, stvar političkog dogovora. Sem toga, nije dovoljno samo da u Zakonu o lokalnoj samoupravi kažemo da opština ima imovinu, ona se mora i odrediti, koja je to tačno i precizno imovina. U svakom slučaju, naravno, zalažem se za decentralizaciju, jer je to naša ustavna i zakonska obaveza kojom vlast mora da priđe, kako ozbiljno, tako i veoma oprezno i zakoni na koje nas obavezuje Ustav moraju se u dogledno vreme doneti. Ne zbog Evrope, ne zbog onoga što je na mapi puta da bismo dobili status kandidata za ulazak u članstvo u EU, nego zbog nas samih, zbog građana Republike Srbije i zbog poštovanja Ustava Republike Srbije. Kada kažem da moramo prići oprezno ovom pitanju, to znači da lokalne strukture vlasti već sada moraju da pripreme i uvode u nove poslove i one koji ih u budućnosti očekuju. Kada se utvrdi koja je to opštinska i koja je to gradska imovina, znači, nepokretnosti, pokretne stvari itd, njome moraju da upravljaju ljudi koji znaju da upravljaju imovinom, dakle, najbolji stručnjaci u toj oblasti. To je još jedan razlog između mnoštva razloga drugih zašto partokratija, o kojoj je toliko reči bilo danas i prethodnih dana u javnosti kada se govorilo o ovom zakonu, mora da ustupi upravljačka mesta ljudima od znanja. Od predsednika opština ubuduće će se očekivati da budu dobri domaćini, da samostalno uvećavaju opštinske prihode. Mi danas imamo u lokalnim samoupravama i dobre domaćine, ali nažalost to nije pravilo u svim opštinama na teritoriji Republike Srbije. Ono što moramo uraditi odmah, to je da se pored pripremanja novih zakona organizuju i treninzi za lokalne uprave i lokalne funkcionere kako bi znali da upravljaju imovinom za racionalno i domaćinsko poslovanje, o kome sam govorio. Time bih završio ovo kratko izlaganje. Zahvaljujem se na pažnji.
Iskorišćeno je šest minuta i 40 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Saša Milenić, a posle njega narodni poslanik Zoran Šami.
Uvažena predsedavajuća, potpredsednice Narodne skupštine, bez želje da budem patetičan i da tvrdim kako svakoj skupštinskoj besedi treba pristupiti kao pričesnom peharu, nekako sam ipak sklon da tu vrstu patetike najavim u svom obraćanju, jer se nalazimo nad diskusijom o temi, koju u najdubljem značenju te reči smatram svojom. Zato vas molim, pre nego što pristupim toj čaši, da prvo razjurim vinske mušice koje su se nad njom okupile, a ovde je drozofila metafora koja treba da podražava argumentaciju bez snage logičnog utemeljenja. Naime, argumenti koji nisu uspeli da izgrade logički sistem i teorijski razumno zasnovan prigovor, zaista se jesu rojili. Međutim, teško je uhvatiti u tom rojenju neki pravi smisao uz pravi, mogu vam reći iznenađujuće, prigovor. Samo zahvaljujući vašoj tolerantnosti u davanju prava na repliku, nalazim motiv da posle toliko pominjanja mog imena ipak ne iskoristim svaki negativan pomen kao povod za repliciranje, jer saznao sam da, uz teške optužbe da sam pesnik, filozof, još i profesor, nizak sam, priznajem sve to, samo onako začuđen – sa koje to političke platforme, ako liberalno političku kulturu kroz istoriju moderne civilizacije upravo grade oni koji su bar nešto od toga pomenutog. Nisam znao za taj lovatorski, šloserski ili koji model liberalne političke platforme, sa kojeg se gleda sa prezrenjem na pesnike, filozofe i profesore, ali imao sam prilike danas i sa tim se suočiti. Međutim, mnogo ozbiljniji od toga su, recimo, prigovori koje uspevamo da čujemo – da ovaj zakon, recimo, ne rešava važna pitanja kao što su pitanja pokrajinske autonomije Vojvodine, da ovaj zakon ne rešava pitanje povećanja broja radnih mesta koja su neophodna našoj privredi. Takođe, slobodan sam u tom kritičkom nizu da nastavim da je, čini mi se, od izuzetnog značaja i pitanje božije egzistencije koju ovaj zakon zaista ne uspeva da reši, zato što se on bavi nečim mnogo skromnijim, elementarnijim, predmetnije mnogo određenijim, a to je isključivo pitanje finansiranja lokalne samouprave, i to kao da su sve te tendencije kontra argumenata želele to da zanemare jednom vešto nadenutom frazom u označavanju zakona. Naime, on se naziva "Dinkićev zakon o decentralizaciji", pa bih upravo tu strategiju prigovora želeo da raskrinkam i obesnažim na analizi ovog potpuno netačnog naziva. Da li je ovaj zakon Dinkićev? Svakako jeste u smislu da je Mlađan Dinkić predsednik poslaničke grupe URS, koji su predlagač ovog zakona i u još jednom jačem smislu, da je on i vođa tima koji je radio na predmetnom tekstu. Nemojte zaboraviti i tim nazivom pokušati da skrenete pažnju sa činjenice, ponavljam, da je to najmasovnija zakonodavna inicijativa, sa najvećim brojem potpisa građana u istoriji srpskog parlamentarizma, koja dolazi u srpski parlament. Ona na ozbiljan način ima karakter narodne inicijative i samo iz formalnih razloga mi, kao predlagači, nismo išli na formu narodne inicijative, da se ne bismo tamo ogrešili o neke vrlo stroge i precizne rokove, pa smo pribavljali narodnu peticiju. Zatim, da je to zakon, tu je bila malo skromnija naša namera, ovo je samo jedan predlog zakona o izmenama i dopunama, a ne izvorni zakon. Zbog čega? Demonstriramo i na taj način jednu vrstu odgovornosti i ozbiljnosti pred temom decentralizacije. Mi smo ovu temu uveli, ako se sećate, jednom velikom debatom o regionalizaciji, kroz predlog zakona o ravnomernom regionalnom razvoju. Očigledno smo tada procenili da je to jako tvrda tema za nepripremljenu javnost, iako ona, nema nikakve sumnje, pripada obimu pojma decentralizacije, niti od nje odustajemo, ali želimo na jedan poseban način da stvaramo konsenzus, većinsku političku volju za decentralizaciju kao jedan politički proces emancipacije društva kod nas. Zato nastupamo sa narodnom peticijom, sa jednim ograničenim brojem zakona koji, pazite, sami po sebi u punom obimu, kada bismo svih pet ovde uspeli da stavimo na dnevni red i da iz potom usvojimo, to nije završen proces decentralizacije. Zato mi se čini da kreatori ove floskule "Dinkićev zakon o decentralizaciji" kao da žele reći – ako ovo nekako istrpimo, sutra ćemo moći govoriti da smo decentralizovali Srbiju. Ne, ovo je samo minimalan početni korak koji se čini sa dobrom voljom i namerom da stvaramo većinsko konsenzualno, po mogućnosti, raspoloženje oko toga da je proces decentralizacije spasonosno potreban Srbiji. Tu je suština razmere, dubina centralizacije u kontroli vitalnih, ne samo političkih, ukupnih životnih procesa u Srbiji su tako dramatične da je pitanje decentralizacije direktno povezano sa pitanjem opstanka Srbije, nacije, društva, koji vam je izraz prihvatljiviji ili manje patetičan. Da probam da ilustrujem to malo u brojevima. Srbiju izjedaju dve čume. Jedna se zove bela kuga i zahvaljujući njenom delovanju mi iz godine u godinu brojimo za po 30.000 ljudi manje. Dakle, jedna opština Topola nestane iz naše zajednice svake godine. Druga čuma je beogradizacija. Najmanje 30.000 svake godine pređe iz unutrašnjosti Srbije da živi u Beograd. Jedan Aranđelovac svake godine iz Srbije se premesti za Beograd. Do 2000. godine svaki četvrti zaposleni u Srbiji radio je u Beogradu. Danas svaki treći zaposleni u Srbiji radi u Beogradu. Iz godine u godinu sto hiljada zaposlenih je manje u Srbiji, osim u Beogradu. Boj zaposlenih u Beogradu se ne smanjuje. Beogradizacija jeste nepopularna reč, ali prvenstveno zato što se ne razumemo kada govorimo o tom procesu za koji tvrdi da je bazični društveni proces u Srbiji. Ko je njegov nosilac i o čemu se tu radi? Pogrešna predstava, koju samo oni koji ne žele da razumeju dramatiku tog proces centralizovane Srbije, sugeriše se da je reč o gradu Beogradu kao arhitektonsto-urbanističkoj celini ili lokaciji. Taman posla. Ne mislite valjda da kritičari beogradizacije ne vide da je Beograd, kao urbana lokacija, jedno od civilizacijskih uporišta Srbije za čiju se budućnost borimo kao za svež vazduh. Naravno da želimo razvoj svih krajeva Srbije, pa i Beograda. Da li je to onda lokalna samouprava grada Beograda, odnosno građani grada Beograda? Naravno da ne… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, vreme koje je na raspolaganju vašoj poslaničkoj grupi je iskorišćeno.) … samo da završim rečenicu. Očigledno da postoje društven grupe koje taj proces uspešno vode i tema diskontinuiteta o kojoj tako rado govorimo, u tom se smislu u potpunosti izjednačava sa temom decentralizacije. Zato razumem otpore ovog nastojanja.
Reč ima narodni poslanik Zoran Šami, posle njega narodni poslanik Srđan Milivojević.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite na početku jednu malu digresiju. Danas smo na dnevnom redu imali raspravu o jednom zakonu. Moj je utisak da nisam sasvim siguran da li je to baš bilo na dnevnom redu, na dnevnom redu je bila jedna predizborna kampanja nekih poslaničkih grupa, a kad to kažem nemam na umu samo one koji su govorili, nego možda još malo više od toga one koji su ćutali. Vrlo sam pažljivo slušao uvodno izlaganje gospodina Dinkića i odmah da kažem, sve njegove napade na centralizam u Srbiji i na potrebu da se izvrši decentralizacija, momentalno ću da potpišem. Kad to govorim ne govorim, kako neko reče, licemerno nego ću samo da podsetim sve prisutne da kad je napravljena DSS 1992. godine, da je u prvom programu te stranke bilo zapisano da valja izvršiti decentralizaciju Srbije, što ne toliko mnogobrojni ljudi u ovom parlamentu, nema ih mnogo, ali oni koji su tada bili obavešteni, to znaju i sami. Naravno, da treba izvršiti decentralizaciju Srbije, samo je treba izvršiti na valjan način tako što će ono što ste stavili na početak doći na kraj. Fiskalna politika je posledica, a ne uzrok. Fiskalna politika je posledica potpunog i preciznog, racionalnog definisanja prava i nadležnosti i obaveza koje imaju lokalne zajednice. Znači, prvo treba da definišemo koji deo prosvete, koji deo zdravstva i uopšte koji deo javnih nekih važnih poslova valja prepustiti lokalnoj zajednici, ne zato što je to moderno nego zato što bi to bilo racionalno i praktično i onda, kad su ti poslovi potpuno definisani, naravno, naći sredstva koja će toj lokalnoj zajednici da omoguće da te poslove i obavi. S druge strane ono što u izlaganju gospodina Dinkića nije bilo precizno, što mu ja inače ne zameram mnogo, to je istorijat centralizacije Srbije. Ne bih da širim preterano tu priču, ali odmah da vam kažemda je Srbiju decentralizovao sadašnji vaš koalicioni partner u onom trenutku kad je izgubio prve opštine u Srbiji, početkom devedesetih godina. Počelo je sa Starim Gradom i Vračarom kao dve gradske opštine. Tada su hitno gradske opštine u Beogradu razvlašćene i sve je prebačeno u nadležnost Grada Beograda, a potom su razvlašćene i druge opštine. Tadašnja partija na vlasti Miloševićeva, SPS, je to uradila jer su imali sledeću logiku – imamo neprikosnovenu vlast u Republici, prema tome, tamo ima nekih neposlušnih opština gde je pobedila u to vreme tzv. opozicija pa će da vide kako će da se provedu. Na žalost, nije se smoglo snage. Odmah da kažem, opravdano pitanje – zašto to DSS nije uradila, odmah ću da vam kažem zašto. Zato što nismo celokupnu svoju koaliciju u vreme dok smo bili na vlasti uspeli da ubedimo da je tako nešto neophodno, a to je da izvršimo neophodnu decentralizaciju Srbije. Sada vredi nešto reći i o poštovanju zakona. U zakonu koji je doneo ministar finansija u to vreme, a predlagač ovog zakona, gospodin Dinkić, precizno je stajalo napisano da 1,7% bruto-nacionalnog dohotka se mora odvojiti lokalnim samoupravama. To poslednje tri godine aktualna vlada ne poštuje. Moram priznati da gospodin Dinkić u tom pogledu kritike toga je bio vrlo ubedljiv, toliko ubedljiv da sam kojim slučajem bio potpredsednik Vlade u to vreme, a gospodin Dinkić sedeo u opoziciji, strašno bih se neprijatno osećao. Drugo je pitanje da li je izdvajanje iz državnog budžeta, možda i to treba činiti, jedini način pomaganja opštinama. Tvrdim da nije. Kada je izvršena centralizacija Srbije početkom devedesetih godina, tada je jedan važan porez ukinut, to je opštinski porez na promet. Naprosto je za toliko povećan republički porez. Logika tadašnjih vlastodržaca je bila vrlo jasna – ubraćemo sav porez na promet, a onda ćemo to deliti po svom nahođenju onima koji su poslušni. Čini mi se da je i dan danas ta logika na snazi. Inače, mislim da valja uvesti opštinski porez, da bi to bila prava mera. Zašto? Prošetajte malo gradovima po Srbiji – Kruševcem, Šapcem, Užicem, kojim god hoćete i videćete kako zvrlje prazni lokali u centru grada, a cvetaju buvlje pijace. Zašto? Zato što opštinska vlast nema nikakvog interesa da poveća promet u svojoj opštini, a istovremeno ubire prihod sa buvljih pijaca, pa je zainteresovana da se šire buvlje pijace. Još nešto, fasciniranost procentima. Znate, učio sam bezuspešno poslednja dva ministra finansija, i gospođu Dragutinović i gospodina Cvetkovića, da je 99% na nula, nula, a da je 10% na sto dinara, deset dinara. Prema tome, možete da dižete procente na izdvajanja iz plata koliko god hoćete, ako tih plata nema, rezultat će biti nula. Računao sam, da li znate koliko je ova Vlada smanjila prihode lokalnoj zajednici samo na račun toga što je oko 400 hiljada ljudi ostalo bez posla, računajte da su imali u proseku 200 evra platu i izračunajte koliko je izgubljeno da oni koji su i dalje zaposleni imaju danas 100 evra manju platu nego pre četiri godine? Da li znate koliki je gubitak? Gubitak je osam milijardi dinara. Toliko je izgubljeno. Prema tome, ako budemo imali vlast kao ovu dosadašnju tih 80% koji će se oporezovati od plata, neće biti ništa. Dakle, sve u svemu, valja doneti ispravne i racionalne zakone kojima bi se definisale nadležnosti, obaveze i prava lokalnih zajednica. Na osnovu toga isprogramirati rešenja kako to da se pokrije novcem i ko za šta odgovara, uključujući priče o ovim inspekcijama i o svemu drugom, pa onda možemo da raspravljamo da li to treba ovako, da li treba onako itd. Na kraju, nisam siguran i ne sviđa mi se, mislim da vaši sadašnji koalicioni partneri u ovoj igri nisu pošteni, da puštaju tu priču po principu – ne može nama da škodi, a ako se neko bude obrukao, obrukaćete se vi. Tome se ne radujem, odmah da vam kažem. Zahvaljujem.
Reč ima predstavnik predlagača, Mlađan Dinkić.
Hvala vam na brizi, ali ne bih nikada potpisao neki predlog sa idejom da se obrukam. Zaista, ovo što smo razgovarali ranije nije važno da li će biti u narednoj Vladi, čak ni u sazivu narednog Parlamenta, mnogo mi je važniji obraz i da se ne obrukam. Upravo zbog toga sam možda predložio i nešto veći procenat poreza na zarade nego što bi matematika to tražila – 80% porez na zarade je zaista ogromno povećanje za lokalne samouprave. Ma koliko neki poslanici nipodaštavali porez na zarade kao prihod, masa plata u Srbiji nakon odmrzavanja, porasla je u ovoj godini sa 30 na 36. Izvinjavam se, porasla je čak i u ovoj godini, negde 10% u prvih šest meseci suporasli prihodi od poreza na plate, zato što su odmrznute plate i inflacija takođe. To su nominalne kategorije. Porez na zarade je ozbiljan izvor prihoda i porez na zarade će sigurno omogućiti gradovima koji su već sada veliki, da imaju jedan siguran izvor prihoda, a za male smo osmislili ovo rešenje da dobiju veće transfere nego što danas imaju, čak i po važećem zakonu. Dakle, to jeste suština, da oni koji su slabi dobiju mnogo više transfera nego danas, čak i kada bi se zakon poštovao. Ne mislim danas, u smislu onog koliko je stvarno dato opštinama, dato je 16 milijardi manje. Kada bi se dalo 16 milijardi nazad, opet mi predlažemo da transferi budu u onim malim opštinama veći nego danas. To je sigurnost za njih i oni nisu zavisni od poreza na plate. Oni imaju duplu korist. Imaju sigurnost u tome što će imati veće transfere nego danas i druga mogućnost, da i oni imaju duplo više od poreza na zarade na njihovoj teritoriji, koje oni danas ne mogu da iskoriste, ali moći će, možda, za pet godina. Dakle, ako dobiju sada mnogo više na ime transfera, moći će da izgrade infrastrukturu sa time, a onda će sutra moći da imaju i nekog investitora, pa da onda i oni osete veću korist od duplo većeg poreza na zarade koji njima ostaje. Oni će sigurno sporije osećati tu korist, nego razvijeni gradovi. Zato smo u razvijenim gradovima predložili umanjenje transfera. Dakle to je ideja, da razvijene puštamo da se bore što više samo za zapošljavanje ljudi, a da nerazvijene pomažemo kroz transfere, a da im za period kada postanu razvijeni i njima taj porez na zarade koji ostaje sa 80%, bude motiv dodatnom upošljavanju. Međutim, mislim, a rekli ste nešto što je najvažnije ovde – centralizam je uveden početkom 90-ih godina. Koalicioni partner naš ima samo isto ime. Po mnogim njihovim manifestacijama sam video da su se oni bitno promenili. Ovde jeste jedna druga poenta, to sam rekao na početku ovog izlaganja. Bukvalno, svi poslanici koji sebe ovde u sali i sve poslaničke grupe su bile u poslednjih 20 godina u nekoj vladajućoj koaliciji, ili su bile same na vlasti, ili u koaliciji. Svi. Centralizam postoji 20 godina i zato ga i ne predstavljamo kao napad na sadašnju, prethodnu vladu, prethodne vlade, problem je u tome što taj sistem nije promenjen. Promene sistema mora pre ili kasnije da se desi, ako želimo da napredujemo. Smatrali smo da saučestvujemo u jednom lošem sistemu, da taj sistem mnogi kritikuju, ali samo na rečima. Želeli smo da napravimo jedan konkretan predlog koji se sastoji iz pet zakona. Zašto samo pet? Neko će reći – zašto ne i svi ostali? Bilo bi sigurno pretenciozno da jedna poslanička grupa izađe sa setom od 50 zakona. Nije nemoguće, ali je pretenciozno. Šta tek onda da kažemo, da smo došli sa 50 zakona u Skupštinu, na kakvu bi to reakciju naišlo od drugih? Dakle, to treba da radi Vlada i to je potpuno jasno. To je posao Vlade. Međutim, želeli smo da pokrenemo ovaj postupak iz sledećih razloga. Ne samo da je finansijski centralizam uveden početkom 90-ih godina, iz ovog razloga koji ste vi rekli – straha od gubljenja političke moći, već je imovina 1995. godine, kao što znate, oduzeta lokalnim samoupravama, jer se isti taj čovek, da ne kažemo partija, plašio da će koalicija "Zajedno", koja je tada nadirala, dobiti lokalne izbore. Mislio je, da ako imovinu oduzme gradovima i opštinama, da ga to spašava od gubitka republičkih izbora. Imovina je oduzeta opštinama i gradovima 1995. godine, oduzete su pare, ali su opet izbori izgubljeni. To znači da je to bilo potpuno pogrešno promišljanje u tom trenutku i kratkovido. Suštinski, ono što su rekle kolege iz SRS, ili ne znam da li je neko drugi to rekao, prosto je neverovatno da je u Titovo doba postojao veći stepen decentralizacije nego danas. To je činjenica i to je sramota, na neki način, za sve nas koji ovde sedimo i koji smo 20 godina u razno raznim koalicijama. Ušao sam 2002. godine, suštinski, u politiku, kada smo i osnovali stranku G17. Svi vi, neki ste došli ranije, neki kasnije, a neki imaju duži staž, kao što je gospodin Šami, ali je sramota da je u Titovo doba postojao veći stepen decentralizacije. Tada su i mesne zajednice imale svoje budžete. Tada su mesne zajednice bile pravna lica. Tada su gradovi bili više decentralizovani. Rekao je neko, čini mi se iz LDP, birali su predsednike sudova itd. Zašto da to ne priznamo? U to doba su urađene poslednje hidrocentrale i autoputevi u našoj zemlji. Ni jedan jedini ogroman kapitalni objekat nije urađen za poslednjih 20 godina. To može biti odgovornost ove vlade, prethodne Vlade, ali i svih vlada u poslednjih 20 godina. To je loše. Loše je zbog toga što sam sistem ne dozvoljava da se razmaše, s jedne strane, lokalna inicijativa, a da Republika vodi računa o tim velikim kapitalnim objektima. Zamislite tu situaciju da ministar saobraćaja u svom mandatu ima samo zadatak da uradi jedan jedini autoput, da ne radi četiri godine ništa drugo nego da gradi autoput Koridor 10 ili autoput kroz Zapadnu Srbiju, ili ma koji drugi koji se stavi kao prioritet. Sigurno je da bi bio završen, pa onda novi ministar saobraćaja završi drugi. Ovako, Ministarstvo saobraćaja gubi 90% svog vremena na lokalne puteve zato što su oni politički probitačni, ako asfaltira u selu ili neku ulicu u gradu, tu dobiješ politički poen. To tako traje već 20 godina. To nije pitanje ovog momenta. To je loše. Mislimo da treba tu nadležnost da vrati lokalu, pa neka narod glasa za koga hoće da glasa u opštinama i gradovima, u zavisnosti od toga šta ti ljudi koji su tamo na vlasti rade. Republika onda može stvarno da ima manje ministara u Vladi. Ako bi Republika radila samo svoj posao, a to su nacionalni i regionalni projekti, ne bi morala da ima toliko ministara i ministarstava i birokratija centralne države bi bila manja. Tako da suštinski prebacivanje 80% od poreza na plate čini u prvi mah mali problem Republici. Neko je rekao – deficit. Ali, to je slična situacija kada hoćete nekoga da naučite da pliva. Možda se neko plaši da uđe u vodu. Gurneš ga u vodu i on mora da pliva da bi preživeo. Suština je – ne možete napraviti sistem decentralizacije ukoliko se filigranski napravite da budete pod konac. Mora se krenuti. Neko je mogao da kaže – mnogo je 80%, dajmo 70%. Neko je to trebao da izračuna. Pričamo o ovome dva meseca, a niko ništa nije računao. Svi su mislili – ovi mlate praznu slamu. Sada, kada smo došli u parlament, odjednom je sada Fiskalni savet, ovaj-onaj, a zaista jeste, na neki način, ne znam koji izraz da upotrebim, čudno da kada smo tražili podatke od Republičkog ministarstva finansija – dajte nam podatke koliko je danas Republika radila lokalnih projekata, tri ministarstva neće da daju podatke, kriju ih. Dobili smo delimične podatke koji pokazuju da 12 milijardi dinara ide danas na lokalne projekte, ali bez tri ključna ministarstva, tako da pretpostavljamo da je to dosta više. Pitamo Puteve Srbije – dajte nam podatak koliko radite seoskih lokalnih puteva? Oni kažu – milijardu i 750 miliona dinara. Onda vidite kategorizaciju puteva po Zakonu o putevima i onda vidite da je ulica u Požarevcu proglašena za regionalni put. Maltene, sve ulice u gradovima su regionalni putevi. Napravljena je pogrešna klasifikacija puteva, da je i ono što je lokalno proglašeno regionalnim, da bi Putevi Srbije to radili. To je loše, nezavisno od toga ko danas vodi Puteve Srbije i ko će sutra da ih vodi. Predlažemo da sa ovim počnemo uređenje sistema. Gospodine Šami, vi ste potpuno u pravu, ovo je trebalo da dođe na kraju, da postoji konsenzus za decentralizaciju. Pošto se konsenzus nikada neće napraviti ukoliko samo pitate političke partije, građani su ti koji traže da se ovo napravi. Daću vam iprimer Zakona o vraćanju imovine. Kako je moguće, a 16 godina imovina nije vraćana od 1995. godine, a možemo da okrivimo onoga ko je centralizovao sistem upravljanja imovinom, ali od 1995. godine pa do 2011. godine, taj sistem nije promenjen. Tu nije kriv Milošević. Miloševića nema na vlasti posle 2000. godine. Moramo da budemo tu samokritični. Nije postojala kritična masa svesti za decentralizaciju. Sada EU kaže – vratite imovinu i mi sad vraćamo. A kada je Stalna konferencija gradova i opština tražila – vratite imovinu, 2005. godine, vaša stranka je tada rekla da to nije bilo u skladu sa Ustavom. Onda je donet Ustav. Sada jeste u skladu sa Ustavom, ali se opet ne vraća, ili je samo vraćena Crkvi. Mi imamo u stvari jedan problem i treba da ga priznamo. Problem je da se pojedinci u vrhu stranaka plaše decentralizacije, jer to znači prenos i političke moći ka gradovima i opštinama i to je u stvari suština. Ali, mi zapravo smatramo da je to jedini način dalje demokratizacije, da dobijemo situaciju gde će zaista moći u Srbiji da se stvori hiljade nekih novih ljudi i lidera koji mogu nešto da pomere, od svoje mesne zajednice do svoje opštine, pa onda i u Republici. Mi sada imamo zatvoren sistem gde je nemoguće prodreti od dole ka gore ukoliko nisi poslušan u partiji. Hajde da budemo potpuno otvoreni. Ovaj način da krećemo od fiskalne decentralizacije sigurno nije savršen. Ali, bolje i tako nego da ostanemo u centralističkom sistemu. Izazvano je to činjenicom da postoji veliki otpor 20 godina, ne proteklih dve godine, procesu decentralizacije i zato verovatno mora da bude radikalniji nego što bi bio u nekim okolnostima da u društvu, odnosno političkim elitama postoji svest da se decentralizacija vrši. Mislim da je sve ovo što ste rekli vrlo korisno. Zaista ste rekli pravu stvar, da 20 godina živimo u centralističkom vremenu, ali je sramota za sve nas što to ne prekidamo. Ja vas zapravo pozivam ne da usvojite samo našu inicijativu, nego da date i neku vašu inicijativu, vašu i drugih partija, da krenemo ka procesu decentralizacije zajedno. Hvala vam.
Pravo na repliku, narodni poslanik Zoran Šami, dva minuta.
Zahvaljujem. Gospodine Dinkiću, nas dvojica se jedino ne slažemo u pogledu ocena Brozovog vremena. Ja vam, doduše, opraštam, jer vi niste imali privilegiju kao ja da nosim pionirsku maramu, mada ih ovde ima još nekoliko. Ali, ja o tom vremenu znam mnogo više i nisam tako oduševljeni pristalica, niti mislim da se tada radilo o decentralizaciji i centralizaciji. Tad se radilo o nečem drugom, ali o tome neću da pričam, to bi bila duža priča od dva minuta. Vi ste rekli jednu važnu stvar ali ste preskočili zaključak. Problem ovde i jeste u tome što sadašnja Vlada nije sklona dogovaranju. Pošto je problem decentralizacije Srbije problem dogovaranja, onda bi bilo normalno da se jednim vrlo širokim konsenzusom, uz korišćenje pameti svih, različitih međusobno političkih stranaka dođe do jednog pravog, normalnog, ozbiljnog, racionalnog i izvodljivog principa decentralizacije. Naročito važno je – izvodljivog. Znate, ja mogu vas da formalno podržim, ali onda da trljam ruke iza prvog ćoška ako cela ta priča pukne, a ja se bojim da će da pukne. Da je DSS stvarno za decentralizaciju, a ko to nije bio, navešću vam konkretan primer. Vi znate da smo poslednji Ustav doneli dosta, za naše prilike, širokim konsenzusom. U prvobitnom predlogu Ustava koji je predlagala DSS važan deo tog ustava je bila regionalizacija. Mi smo od toga odustali prosto zato što nismo mogli da dobijemo široku i dovoljnu podršku.
Narodni poslaniče, vreme za repliku je isteklo. Narodni poslanik Srđan Milivojević ima reč. Posle njega narodni poslanik Veroljub Arsić, a ako nije tu onda narodni poslanik Munir Poturak.
Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, ja sam Kruševljanin, rođen sam u Kruševcu. Za mene je moj grad najveći na svetu i tu su me građani birali da zastupam njihove interese. Naravno, ja ne samo da sam narodni poslanik u Kruševcu, već i svih onih gradova Srbije gde su ljudi glasali i izašli na izbore. Uvek sam se trudio da zastupam interese svih tih gradova, pogotovo onih gradova koji u ovom sazivu nemaju svoje predstavnike u ovom domu. Na početku izlaganja, pošto mnogi govore o istoriji i istorijskim činjenicama, hoću da ukažem da je ova rasprava zaista obilovala mnogim činjenicama, s puno emocija. Bilo je rasprave koja je na momente bila i zlonamerna. Kada pogledate izveštaj u današnjem Dnevniku, a sada je otprilike osam sati, umesto da ovo bude jedno od centralnih vesti u današnjim dnevnicima, nažalost, zbog zbivanja u Srbiji, ovo je u mnogim dnevnicima i na mnogim sajtovima sedma ili osma vest, iako je reč o jednom vrlo važnom zakonu i jednoj vrlo važnoj inicijativi. Međutim, pre nego što krenem da ukažem na određene istorijske činjenice, pošto su mnogi spominjali istoriju i neka vremena koja su za nama, i ovo će nekada biti prošlo vreme. I o ovom vremenu neko će svedočiti na osnovu onoga što smo radili, ali i što smo govorili u ovom visokom domu. Hoću da vam kažem podatak za grad Kruševac iz 1904. godine, pošto imam stenografske beleške. Godina 1904. je godina veoma važna u istoriji grada Kruševca. Te godine otvorena je železnička stanica, podignut spomenik kosovskim junacima, koji je pobedio na međunarodnoj smotri u Parizu, Ajfelov toranj. Danas svi znaju za Ajfelov toranj, dok spomenik kosovskim junacima zna malo ljudi. Te godine, gradonačelnik Kruševca sam je postavio načelnika žandarmerijske uprave, sam je postavio direktora gimnazije, uz saglasnost ministra prosvete. Te godine, gradonačelnik Kruševca sam je doneo, zajedno sa tadašnjim sazivom grada Kruševca, mnoge važne odluke. Grad Kruševac nije bio grad, nego je bio srez kruševački, imao je nekoliko opština. Jedna od njih je bila i Veliki Šiljegovac koji je danas mesna zajednica na teritoriji grada Kruševca. Mesna zajednica Veliki Šiljegovac nedavno je rekonstruisala magistralni put koji vodi od Kruševca preko Šiljegovca do Ribarske banje, morala je da traži 12 republičkih saglasnosti da bi uradila put koji prolazi kroz teritoriju mesne zajednice koja je od životnog značaja za ljude koji žive na teritoriji mesne zajednice Veliki Šiljegovac. Istovremeno, kada govorimo o činjenicama, moji su poreklom sa planine Ovčar i tu se jedno selo Dućojevci. To je najviše selo na planini Ovčar. Godine 1882, u tom selu rođeno je mnogo dece, rođen je moj deda. Kada je pošao u osnovnu školu, 1889. godine, bilo je u osnovnoj školi 1.100 đaka. Pretprošle godine moja bratanica završila je osnovnu školu u Dućojevcima i ona je bila poslednji đak, a škola je, posle 120 godina, zatvorena jer tamo više nema dece. Kad sam pitao mog brata – gde su? Kaže – otišli su svih ovih godina u Čačak, Beograd i neke druge gradove i neke druge svetove, a ja sam ostao da živim ovde. Onda mi je kazao – čujem da imate u Skupštini raspravu o decentralizaciji, pa bih te molio da pomeneš i ovaj podatak. Međutim, to isto su čuli i odbornici Skupštine grada Kruševca, pa su mi kazali da moram da iznesem podatak da velikom većinom glasova odbornika grada Kruševca ovaj zakon nije dobio podršku. U Kruševcu sam biran da budem narodni poslanik i imam obavezu da zastupam one interese i one težnje građana Kruševca koji me obavezuju gradskim odlukama, skupštinskim odlukama i koje su za mene neprikosnovene, gde god branim interese svog grada iz kojeg dolazim. Oni su mi kazali da zahtevaju određena pojašnjenja koja su data u vezi ovog zakona, ali pre nego što čujemo ta pojašnjenja i čujemo ta pitanja koja ću postaviti u vezi ovog zakona, dužan sam da reagujem na dve činjenice koje smo čuli u današnjoj raspravi. Prva je da postoje u Srbiji bogate i manje bogate opštine. Moram da kažem, sad se obraćam direktno građanima Srbije, ne postoje, iako nemate prenos sad, bogate opštine u Srbije, postoje samo manje ili više zadužene, a sve su siromašne. Budžet Republike Srbije, Republike Crne Gore, Makedonije, Bosne i Hercegovine je manji od godišnjeg budžeta grada Ciriha. Grad Cirih ima više para nego četiri bivše jugoslovenske republike, koje se nalaze u našem neposrednom okruženju, uključujući i Srbe. Onda je normalno da se u Srbiji, kada govorimo o novcu, otvara jedno rivalstvo, koje meni kao građaninu Kruševca veoma smeta. Koliko god ja voleo Kurševac, koliko god ja voleo dolinu Zapadne Morave, za koju je kazao Sv. vladika Nikolaj Velimirović neka je blagoslovena dolina Zapadne Morave, ne mogu da dozvolim da se u Srbiji formira težnja da ja ljubav prema svom zavičaju, svom kraju, demonstriram mržnjom prema Beogradu i zavisti prema Beogradu. Međutim, mnogo bolje i kvalitetnije živi moj brat u Dučalovićima, iako nema asfaltni put do svoje kuće, nego većina žitelja koja živi na Novom Beogradu, na Starom Sajmištu, koja nema elementarne uslove za život. Oni su takođe građani Beograda, ali njih retko ko u Srbiji doživljava kao građane Beograda. Građani Beograda su verovatno samo oni koji žive na Dedinju, ili samo oni koji žive na Starom Gradu, ili Savskom Vencu, ili na Vračaru. Građani Beograda su i oni koji žive u Borči, i na Čukarici, koji ne mogu da upišu decu u zabavište. Loše je da se zakon o decentralizaciji u ovoj Skupštini, u ovom sazivu, brani tako što se apostrofira i stalno potencira taj rivalitet lokalnih sredina i grada Beograd. Sad da se vratimo malo na ona pitanja koja sam čuo i u Čačku, i u Kruševcu, i u Arilju. Demokratska stranka ima najbolje predsednike opština. Ima ih mnogo više nego sve druge političke stranke ovog trenutka. Nemojte misliti da ti ljudi ne znaju svoj posao, baš kao što znaju taj posao ljudi iz LDP, pa i ljudi iz DSS, oni koji dugo vode svoje gradove i opštine znaju da rade taj posao, jer to ih je naučila praksa i vreme. Demokratska stranka ima u Arilju Mirjanu Lakumović koja je odličan predsednik opštine. Demokratska stranka ima Jovu Markovića koji je odličan gradonačelnik u Užicu, ima Predraga Mićevića u Smederevu, Gorana Ješića u Inđiji, Sašu Paunovića u Paraćinu i da ne nabrajam sve da ne bih nekoga zaboravio, a nekoga uvredio što ga nisam pomenuo, ali ti isti ljudi su mi i kao građani Kruševca dali nekoliko teza, pitanja, nekoliko nedoumica koje moram da postavim. U opštini Arilje, poslednjih 50 godina, svi infrastrukturni projekti finansiraju se isključivo iz lokalnog samodoprinosa i on je u prethodnim godinama iznosio 12% budžetskih prihoda i isključivo je služio za asfaltiranje lokalnih puteva i za izradu onih infrastrukturnih projekata koji su bili od važnosti za ljude koji tamo žive. U Arilju žive vredni ljudi, malinari, tekstilci, ljudi koji znaju da urede svoj grad shodno svojim potrebama. Međutim, Zakonom o finansiranju lokalne samouprave i Zakonom o referendumu i narodnoj inicijativi, propisano je da mora barem 50% ljudi koji izađu na referendum, da glasaju za. U vremenu u kome živimo, teško je motivisati ljude da u tom procentu izađu, kamoli da glasaju za neku inicijativu koja će zadirati u njihove budžete, kućne budžete. Arilje više nema mogućnosti da se finansira, odnosno te lokalne projekte zakonom o samodoprinosima. Ovaj zakon neće sprečiti ljude da u svojim lokalnim sredinama organizuju izjašnjavanje građana za samodoprinose. Taj samodopri-nos kada ne uspe, onda se lokalne samouprave okreću onome što ovaj zakon otvara kao mogućnost, a on u najvećoj meri se usmerava na porez na zarade, umesto na transfere i to može izazvati određene probleme. Svima je poznato da smo u prošlom sazivu ovog parlamenta, nekoliko puta imali inicijative Vlade Republike Srbije da se razna poreska dugovanja oproste. Ko garantuje lokalnim samoupravama da sutradan neko neće kazati, i vi koji ste radili i plaćali redovno poreze, i vi koji ste radili, ali niste redovno plaćali poreze, a lokalna samouprava očekuje te poreze kao deo svojih prihoda, država Srbija će sada te poreze otpisati i lokalne samouprave će ostati bez tih prihoda. U Arilju, ako je neoporeziva osnovica, ako se poveća sa 7.310 dinara na 17.480 dinara, a vrlo često smo imali pregovore Vlade, poslodavaca, sindikata i zaposlenih, koliko treba da bude ta neoporeziva osnovica ako se ona poveća na 17.480 dinara? Opština Arilje će ostati bez svojih prihoda i transfernih sredstava. Podsetiću vas samo da je država 2007. godine smanjila porez na zarade sa 14% na 12% i da je uveden taj neoporezivi deo od pet hiljada dinara na predlog Ministarstva ekonomije. Istovremeno, insistiralo se tada na smanjenju stope sa 12% na 10%, na taj neoporezivi deo. Ko nama garantuje u lokalnoj samoupravi da sutrdan neće doći neka vlada koja će promeniti te poreze i onemogućiti da dobijemo novac koji sada imamo. Sa druge strane, kako lokalna samouprava može da utiče na naplatu poreza? Nikako, pogotovo u predizbornim godinama kada se svi slažemo i lokalna samouprava tu ne može da natera ljude koji prihoduju i rade da uplaćuju porez. Nema instrumenata prisile, nema država instrumente da im kaže, izvinite, vi morate da plaćate porez, jer iz tog poreza se finansiraju građani ovog grada. Istovremeno, da ne govorim da u nekim gradovima su postojali veliki privredni subjekti kojima je država blagonaklono gledala kroz prste na činjenicu da u prethodnim periodima nisu baš uplaćivali poreze na zarade. Jednostavno, bilo je u interesu da se ostvari neka proizvodnja, da se sačeka proces privatizacije i da dođe do toga da ti privredni subjekti prežive sa određenim brojem radnika, ne bi li se očuvao socijalni mir. Posebna opasna pretnja za male sredine, a u malim sredinama gde se budžet oslanja na veliki broj zaposlenih u malom preduzeću, može doći do promene poslovne politike. U Kruševcu smo imali fabriku "Henkel" koja je zahvaljujući monopolskom položaju, u privredi Srbije, a zahvaljujući sankcijama, jednog trenutka naišla na veliki broj zaposlenih i to je za našu lokalnu sredinu svakako bilo dobro, a za privredni subjekat loše, "Henkel" je privatizovao "Merimu" i sa 1.700 radnika, ta fabrika se svela na 300 zaposlenih. Imamo još privrednih subjekata i u Kruševcu i u Trsteniku, Paraćinu, koji mogu bitno smanjiti broj zaposlenih i da čisto smanje procenat od zarada koji se očekuje. Način raspodele transfera takođe može otvoriti brojna sporna pitanja, znači, ako je za raspodelu transfera, ako se koristi uredba o utvrđivanju i metodologiji stepena razvijenosti regiona ili jedinica lokalne samouprave, kako to izgleda u praksi? Uredba kaže da će opština koja ima daleko više lokalnih prihoda, biti razvijenija, pa će dobijati manje transfera, jer se izvorni prihodi uprosečuju po glavi stanovnika. Realno je da manje lokalnih prihoda imaju jedinice lokalnih samouprava koje ih ne naplaćuju. Imate skupštine opštine koje nisu uredile i ažurirale svoju opštinsku ili gradsku upravu i neažurno baš naplaćuju te prihode. Istovremeno, ima jako malo opština koje su vrlo dobro uređene, kao što je Kosjerić, tu je bio Dragan Vujadinović naš kolega, poslanik, kao Požega, kao Arilje i onda ti ljudi dobro ubiraju te svoje prihode. Ako oni dobro ubiraju prihode, onda će imati manje transfera. Šta to znači? Da li to država kažnjava time što su dobro organizovali svoju lokalnu samoupravu, i da li znači da će na kraju školske godine nedovoljan đak dobiti knjigu za odličan uspeh i primereno vladanje, i u knjigu među korice stavi nekoliko stotina evrića da se stimuliše da bude još gori, ili će se možda ova pojava na neki način kompenzovati određenim amandmanima ili promenama. Nije dobro da država sankcioniše najbolje, država mora da stimuliše najbolje da budu još bolji. Dalje, imamo uredbu koja kaže da će opština sa većom masom penzija po glavi stanovnika imati manje transfera. Ponovo uzimam za primer svoj grad iz koga dolazim, grad Kruševac. Grad Kruševac je tokom 80-tih godina imao izuzetno razvijenu privredu. Mnogo ljudi je tu steklo pravo na penzije. Grad Arilje ima dobro razvijenu privredu i mnogo ljudi je tu steklo pravo na penzije. Ali, penzija ne utiče, ni lokalni prihod. Kako visina penzija utiče na stepen razvijenosti lokalne sredine? To je nešto što je minuli rad tih ljudi koji su radili u tim lokalnim sredinama. To nije dobro, jer taj prihod ne može da utiče na cenu vrtića. Ne može neko da obračuna da je opština Arilje razvijena opština zato što se tamo slije 50 miliona evra od malina. To se slije zahvaljujući privatnoj inicijativi tih ljudi, njihove preduzimljivosti, ali nemojmo ih staviti u istu ravan sa nekim drugim opštinama zbog toga. Na kraju, ja sam poslanik na stalnom radu u Skupštini Srbije. Da li će porez na moju zaradu, koju dobijem ovde, da ide Starom Gradu ili gradu Kruševcu? Znači, ja prebivam u Kruševcu, ali onda postavljam pitanje – šta je sa Lapovom? Opština Lapovo je napravila vrlo dobru fabriku i napravila je dobru fabriku zahvaljujući, između ostalog, i angažovanju gospodina Dinkića. Napravila je dobru fabriku, ali dala je mnogo toga novom investitoru, zemljište, infrastrukturu, objekte. Međutim, pokazalo se da je najmanji broj ljudi iz Lapova došlo da radi u Lapovo. Rade ljudi iz Rače, rade ljudi iz Velike Plane, iz Niša, iz Svilajnca. Znači, ja kao lokalna samouprava dam sve za razvijanje radnih mesta, ali zarade idu u drugi grad. Znači, znam da će porez na moju platu ići u grad Kruševac, ja sam prijavljen u Kruševcu, tamo živim, ali taj u Lapovu ko je zaposlio radnike iz Svilajnca mora da zna da će njegov porez na zarade ići u opštinu Svilajnac, iako opština Svilajnac ni prstom možda nije mrdnula da se razvije industrijske zona u Lapovu. Pri tome, Svilajnac je grad koji doživljava ovog trenutka veliki ekonomski bum, otvara se veliki broj radnih mesta i veliki broj fabrika. Oni će doći u situaciju da će i tamo morati da dolaze ljudi sa strane da rade to, dolazi "Panasonik", pa dolaze i mnoge druge dobre fabrike i biće velika tražnja za radnim mestima u Svilajncu, a u Svilajncu narod iz tog regiona tradicionalno živi i radi u inostranstvu, ima dobre devizne penzije. Verovatno će i one ući u obračun razvijenosti Svilajnca, ali taj novac koji se bude zarađivao u Svilajncu, on će ići u one opšte iz kojih dolaze ti radnici. Čuli smo odgovore na kritike fiskalnog saveta, a nismo čuli odgovore na kritike MMF. MMF je takođe izneo kritike. Međutim, čuli smo i kritike opozicije. To je nešto na šta ja moram kao predstavnik vladajuće većine u ovom parlamentu da dam određene odgovore. To je uradio i gospodin Dinkić. Prvo, ovde u ovoj sali sede predstavnici svih političkih stranaka koji su se na ovaj ili na onaj način oprobali u vršenju vlasti. Svako je imao priliku da uradi i da svoj doprinos decentralizaciji. Ali, moram sve vas da podsetim, uz Vladu Zorana Đinđića ovo je druga Vlada koja je sprovela najznačajnije suštinske reforme ovog društva. Možda to neko hoće da prihvati, možda hoće da vidi, možda neće da vidi, ali ja vas ponovo podsećam, prave suštinske reforme našeg društva sprovode se u ovoj vladi. Počevši od reforme ovog parlamenta, za šta nismo imali baš uvek konsenzus, priznajem to, pa preko reformi društva koje su veoma važne. Nikada mi nismo u Srbiji, šta god ko mislio, uživali veći stepen ljudskih i građanskih sloboda od 1904. godine, pa i ranijih godina u vreme višestranačja, nego danas. Možete slobodno da kritikujete Vladu, svakog pojedinca, možete slobodno da se osećate kao slobodan čovek u ovoj zemlji, ali suštinske reforme se reflektuju i na taj osećaj slobode. Na kraju svoj izlaganja hoću da kažem, pošto se mnogo govorilo o vremenu 70-tih godinavremenu kada smo imali tzv. Titovu ili Brozovu decentralizaciju u Srbiji, mi smo tada u Kruševcu imali gradonačelnika Radomira Mićića, čoveka koji je kao gradonačelnik mnogo uradio na razvoju grada Kruševca, koji je ostao u lepom sećanju građana Kruševca. U njegovo vreme je napravljen "Stadion mladosti", napravljen je vodovodni sistem, ali se u to vreme radilo tako što za sve te infrastrukturne projekte nije morao da traži saglasnost nekih republičkih institucija koje su nam danas bespotrebno nepotrebne. Bilo je uz gospodina Mićića mnogo gradonačelnika Kruševca koji su i te kako ostavili pečat u gradu Kruševcu. Krsta Novaković je jedan od njih, bio je gradonačelnik od 1939. godine pa do kraja rata. Za vreme njegovog mandata grad Kruševac je takođe imao nekoliko opština. Za vreme njegovog mandata takođe su u Kruševcu rađeni infrastrukturni projekti. Nedavno smo probali da radimo rekonstrukciju okoline arheološkog kvarta u Kruševcu. Trebalo nam je toliko saglasnosti Republičkog zavoda za zaštitu spomenika kulture, Regionalnog zavoda za zaštitu spomenika kulture, Građevinske direkcije Republike Srbije, trebalo nam je stotine i stotine nekih dozvola i zahteva i odlazak za Beograd i traženje tih saglasnosti bitno je uticao na troškove tog projekta. Onda je izašao jedan od ljudi iz organizacionog odbora i kazao – e, da je Knez Lazar morao sve ovo da traži kada je pravio crkvu Lazaricu, pa nikada ne bismo napravili ni srednjovekovni Kruševac, ni crkvu Lazaricu. Dobro je da mi dobijemo odgovore na ova pitanja koja sam postavio. Dobro je da se uvaže sve ove kritike koje du dali gradonačelnici svih gradova Srbije, pa i stalne konferencije gradova. Dobro je da se uvaže sve one kritike koje smo čuli i od ljudi koji vode svoje opštine, da se kroz amandmane ovaj zakon oplemeni. Dobro je da se sve te kritike javno iznesu ovde u parlamentu, jer je ovo mesto gde se, na kraju krajeva, ovaj zakon donosi. Još jedanput podvlačim, veoma je važno da imamo svest o tome da decentralizacija Srbije nije samo ni ekonomsko pitanje, ni samo političko pitanje, niti pitanje oko koga se treba raspravljati, ko koliko voli koji deo Srbije. Srbija će biti integrisana u EU samo ako se svaki njen deo bude ravnomerno razvijao. Ravnomerni razvoj tih gradova nije moguć pre svega dok ti gradovi nemaju svoje političke predstavnike u određenim institucijama. Ravnomerni razvoj tih gradova nije moguć ako se ti gradovi zaobilaze od strane investitora. Ravnomerni razvoj tih gradova nije moguć ako u ministarstvima postoji diskreciono pravo po kome hoću neki novac nekome da dam, a nekome neću. Ti transferi moraju biti javni, transparentni i dostupni svima. Imali smo mi situaciju 90-tih godina, a i posle 2000. godine, da se u zavisnosti od toga ko čini Vladu i ko čini ministarstva određenim gradovima daje ili ne daje novac, a opštinama je tačno imovina oduzeta posle veličanstvene pobede na lokalnim izborima 1996. godine. Mnoge nadležnosti gradovima i opštinama su tada uzete i nažalost do današnjeg dana nisu vraćene. Nema suštinskei prave samouprave bez prava na svojinu. Kada vratimo pravo na svojinu u lokalnim samoupravama, onda možemo govoriti da smo daleko odmakli stepeništem decentralizacije Srbije. Zahvaljujem se.
Iskorišćeno je 24 minuta i 10 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima predstavnik predlagača, narodni poslanik Mlađan Dinkić.
Želeo bih samo da iskoristim priliku da vam na neke od ovih dilema koje ste rekli odgovorim, i to na primeru vašeg grada Kruševca. Vidim kroz celu raspravu danas da postoji strah od toga da se gradu poput Kruševca duplo smanjuju transferi u relativnom iznosu, a duplo povećava iznos koji ostaje od poreza na zarade. Postoji i strah šta to znači – kruševačka privreda je takva i takva i privreda drugih gradova i opština, da li ćemo imati manje itd. Ja ću vam samo dati cifre za Kruševac, pa da vidite da je zapravo, razumem dilemu, mora da postoji, zato i služi debata, ali da je zapravo taj strah potencijalni bezrazložan. Danas Kruševac dobija od republike Vlade transfer u iznosu od 460 miliona dinara na godišnjem nivou. Tačno je da mi predlažemo da se on smanji u narednoj godini i iznosiće 360 miliona dinara za Kruševac. Međutim, danas sa ovakvom privredom kakvu ima, daleko od toga da je jaka u Kruševcu, 40% poreza od zarade koja danas ostaje Kruševcu je 568 miliona. Već je danas taj iznos od 40% je veći od transfera koji danas Kruševac dobija. To je bolji i veći izvor prihoda zaKruševac, nego za transfere. Sa uvećanjem tog iznosa na 80% Kruševcu će ostati milijardu i sto trideset sedam miliona dinara poreza zarade. U odnosu na ovaj sadašnji transfer od 480 miliona to je neuporedivo. Ne znam šta da se desi sa poreskom stopom na plate, čak i kada bi se smanjila, opet mnogo više ostaje jer je iznos od 80% odmeren tako da je imamo bafler da možemo da eventualno i neko buduće smanjenje porezne zarade, da se to ne oseti u nekom smanjenju prihoda, nego samo da se uvećanje ovog lokalnog budžeta nešto možda umanji. Inače, to sam rekao jednom, ponoviću još jedan put, lično smatram, da ukoliko se usvoji ovaj zakon, treba ići u pravcu prenošenja tih 80% kao izvornog prihoda lokalnim samoupravama, uvođenju poreske administracije koja kontroliše naplatu tih poreza u lokalu, inspekcije rada prenošene na lokal i konačna faza bi bila da se promeni zakon na porezu na zarade, da se da puno ovlašćenje na lokalu da određuje poresku stopu poreza na zarade u delu koji pripada njima, sa jednim plafonom koji ne može da se pređe kako se ne bi išlo na pogoršavanje uslova poslovanja za privredu, ali se može ići kao kod poreza na imovinu od nula pa do tog maksimalnog iznosa. Taj strah konkretno za Kruševac a i za sve druge gradove bezrazložan, tih 80% poreza na zarade, čak jedina stvar koja jeste tačna, navodno, izgleda da je transfer kategorija koja je sigurno, a pokazalo se u poslednje tri godine da nije, a izgleda da porez na zarade nije sigurna kategorija jer može doći do rasta zaposlenosti i do pada zaposlenosti. Međutim, kada odredite 80% poreza na zarade da pripada lokalnoj samoupravi to je toliko puno da suštinski nema te bojazne da neka fruktoacija može bitno poremeti te odnose. Mislim da ste mi dali, takođe, još jedno dodatno ubeđenje za zalaganje za decentralizaciju i da nemamo straha od toga što se pravi problem malo i Republičkom budžetu. Sami kažete da je gradonačelnik Kruševca 70-tih godina bio uspešan čovek što nije morao da traži, između ostalog, saglasnosti od centralne države. Zašto ne smanjimo birokratiju? Dakle, ukoliko bude nedostajalo novca centralnoj državi zašto se ne poukidaju te nepotrebne saglasnosti, smanji birokratija? Čemu služe te saglasnosti ukoliko koče efikasnost sistema? To je ono čime se ja sa vama potpuno slažem. Dakle, ima sigurno prostora da se skinu rashodi na republičkom nivou, a da se prosto da gradovima i opštinama da dišu. Moram da vam kažem, ako neko pita da li je to moguće napraviti tako fiskalno prilagođavanje, u doba dok sam bio ministar finansija mi smo jednom prilikom, 2004, 2005. godine pravili fiskalno prilagođavanje od sto milijardi dinara samo u jednoj godini, pa to je moguće. Ovde mi pričamo o tome da 40 milijardi prenosimo lokalnim samoupravama uz istovremeno težnje da se smanje rashodi. Što se tiče MMF, da vam kažem i to, to je jedna konzervativna institucija, s njima sam sarađivao i radio, kontaktirao 2000. godine. Njih ne zanima da li se neka zemlja razvija ili se ne razvija, ozbiljno vam govorim. Njih zanima, pre svega, da nema velikih oscilacija u tom stanju, da li neka zemlja, ne znam, ima stopu rasta 8%, 1%, njima je svejedno, samo su protiv bilo kakvog ulaska u neke rizike. Kad god je nešto što im miriše na neki rizik, oni su automatski protiv toga. Zato uvek predlažu mere na prihodne strane, u kom smislu? Pa, kada je bila kriza kod nas predlagali su našoj Vladi povećanje PDV, predlagali uvođenje poreza dodatnog na platu tzv. kriznog poreza. Mi to nismo poslušali, mislim da je to dobro što se nije poslušalo, iako je bila dilema u Vladi, kao što sada postoji dilema da li ovako ili onako uraditidecentralizaciju. Pola Vlade je bilo za podizanje PDV i za uvođenje tog kreditnog poreza, a pola Vlade je bilo protiv. Na kraju, Hrvati su digli tokom krize i PDV i uveli dodatni krizni porez na plate i na kraju ostvarili manji rast budžetskih prihoda. Dakle, ova odluka se pokazala kao dobra, što tada nismo poslušali taj savet MMF. Mislim da MMF generalno daje dobre preporuke, ali ne sve i ne treba sve slušati, jer oni idu linijom manjeg otpora, idu linijom da ne razmišljaju da li će nešto da donese, oni su samo protiv rizika, ali lično mislim da u Srbiji mora više da se rizikuje jer smo zemlja koja nije u stanju da može komotno da ide. To je ono što sam hteo da vam kažem, pošto provejava taj strah – šta ako ostanemo sa manjim transferima u odnosu na danas, a imamo duplo više od poreza na plate, da li će nam biti nešto lošije? Neće biti lošije, jer uglavnom oni kojima bi moglo biti loše, to su manji i oni dobijaju veće transfere, a oni koji već imaju dosta sada od poreza na plate, imaće samo još duplo više. U svim tim gradovima, gledao sam te kalkulacije, iznos od povećanja poreza na zarade prevazilazi ono što se gubi u odnosu na smanjenje transfera, i to značajno.
Narodni poslanik Srđan Milivojević, pravo na repliku.
Samo još nekoliko dodatnih pojašnjenja. Razumem ove egzaktne podatke, numeričke parametre koji tako kažu, ali činjenica je da je grad Kruševac prošle godine kao vanredni prihod dobio 11 miliona evra za projekte koji su se finansirali iz nekih drugih fondova, što Nacionalnog investicionog fonda, što nekih drugih prihoda. Tog prihoda više biti neće i to je činjenica. Kada govorimo o diskrecionom pravu opština da možda sami propisuju najveću stopu poreza, koja može biti limitirana, a imati skalu od – do, uzmimo za primer komunalnu taksu koja će takođe biti jedan od značajnih prihoda lokalne samouprave. Da li znate da najveća lokalna komunalna taksa u Srbiji iznosi 62 miliona dinara? Pazite, privredni subjekt plaća u nekom gradu 62 miliona dinara lokalnu komunalnu taksu. Da li je reč o cementari, pivari, nije zanemarljivo. S druge strane, bio sam ugostitelj u Kruševcu nekada, imao sam restoran brze hrane. Verovali ili ne, sa restoranom brze hrane sam plaćao istu komunalnu taksu koliko je plaćao i moj frizer koji se nalazio u drugom delu grada, u drugoj zoni, isto koliko i fabrika "Merima". Fabrika "Merima" nije ostvarivala ni približno isti prihod kao ja, nego neuporedivo veći i neuporedivo više je štetila komunalnim uslugama. Znači, to diskreciono pravo kada se ostavi lokalnim samouprava, zna da bude problematično i valjalo bi ga dodatno uskladiti sa stvarnom sitaucijom, jer sve što se ostavi kao diskreciono pravou našoj zemlji zna da bude veliki problem. Takođe, kada govorimo o MMF, apsolutno sam saglasan sa vama i sa svima koji kažu da je reč o jednoj instituciji koja se vrlo kruto drži zaštite, pre svega svojih interesa, jer novac pozajmljuju oni nama, a ne mi njima. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Munir Poturak, a posle njega narodna poslanica Nataša Jovanović.
Poštovani predsedavajući, od početka ove sednice do sada sam menjao koncept i, slušajući i one koji su za i one koji imaju primedbe, ali prvo hoću da vam čestitam na odličnoj kampanji za ovaj zakon. Par meseci vodite kampanju, školski primer kako se vodi kampanja za zakon. Imali su svi prilike da mnogo ranije reaguju, i stručna javnost i oni koji su bili zainteresovani. U međuvremenu je bilo i gradonačelnika i predsednika opština koji su potpisali ovo, odnosno podrška oko 500 hiljada građana. Na kraju imamo i MMF, koji je reagovao, reagovala je Stalna konferencija gradova i opština. Znači, ovaj zakon je suština i na neki način obaveza svih nas ovde i digao je celu Srbiju na noge da da svoj komentar. Odlična je stvar što ćemo dobiti zakon koji može da bude, pre svega pokretač u Srbiji. Mislim da u ovom zakonu povećanje poreza, odnosno povećanje 80% sredstava od poreza na zarade opštinama je u stvari jedna najbolja moguća motivacija. Sve ono što sam do sada slušaona nekoliko stvari mogu konkretno da dam protivargumente. Ako neko kaže da porezi na zaradu mogu da variraju, pa ako budu negde u nekom periodu manji, da će manje opštine da dobijaju, ali samim tim što ovo postaje osnovni izvorni prihod lokalnih samouprava, opština, gradova, on je motivacija za sve koji rukovode opštinama, traže najbolje, najstručnije ljude i da usmere svu svoju pažnju, energiju, odluke, takse da stvore ambijent u kojem će se ljudi zapošljavati. Ono što dosada nismo imali, ovim zakonom dobijamo. Ako uz ovaj zakon podhitno bude usvajan zakon o vraćanju imovine lokalnim samoupravama, onda ćemo dobiti pun efekat zakona koji smo pre neki dan usvojili, Zakon o tržištu kapitala. Od tog zakona ovih dana imamo već odličan primer kako je Novi Sad već objavio i usvojio u svojoj skupštini prve u Srbiji hartije od vrednosti odnosno municipijalne obveznice kojima će građani biti pokrenuti da budu zainteresovani za razvoj lokalne samouprave. Onog trenutka kada građani shvate da su deo tog razvoja, kada neko shvati da je danas investitor u Srbiji najtraženija roba, onda će shvatiti vrednost ovog zakona i vrednost sledećih zakona koji bi trebalo da budu bukvalno paket. Slažem se sa profesorom kada je rekao da u nekom nizu zakona možda ovaj zakon sledi na kraju, ali predloženo je dobrih zakona i mislim da Zakon o vraćanju imovine, dopuna Zakona o poljoprivrednom zemljištu sa zakonima koje smo usvojili o izgradnji, čime je utvrđena procedura legalizacije unutar lokalnih samouprava, stvara se jedan odličan ambijent gde počinje tek da živi, da funkcioniše Zakon o porezu na imovinu. Do sada ko nije bio uredio svoju poresku upravu na lokalnom nivou mogao je porez na imovinu na uzak krug korisnika da koristi, odnosno da optereti uzak krug privrednika i vlasnika porodičnih kuća. Proširenjem, uvođenjem katastra, proširenjem liste domaćinstava, registracijom privrednih objekata proširuje se lista korisnika, odnosno obveznika poreza na imovinu. Kada čovek iskoristi tu priliku da od procesa legalizacije od poreza za imovinu sa proširenom listom, od motivacije i pokretača da se stvore uslovi za zapošljavanje ljudi, povećanjem broja zaposlenih lica na nivou svake lokalne samouprave stvara se jedan krug u kojem jedni druge podstiču da učestvuju u stvaranju odličnog ambijenta na lokalnom nivou. Ako neko ima primedbe na komunalnu taksu, odnosno firmarinu, pa lokalna samouprava to određuje. Lokalna samouprava ima nadležnost na tome. Na ovaj način, ako podstiče zapošljavanje ima smisla da smanji određene takse kako bi stvarao ambijent u kojem se privrednicidaleko bolje osećati nego do sada. Ono što može da se napomene kao problem da se pojavi u kojem mogu samo da, citiram kolegu Meha Omerovića, koji kaže ako uzmeš, možeš da se pokaješ ili ako ostaviš, možeš da se pokaješ, jeste kod opština koje imaju strukturu zapošljavanja prema svom predelu ili prema svom geografskom strukturalnom mestu gde se nalazi. Konkretno, recimo Sjenica. Većina stanovništva se bavi poljoprivredom. Kako te ljude i kako lokalna samouprava da olakša, da omogući, pomogne da budu neko ko je prijavljen, ko će plaćati poreze, doprinose. Tu negde po navici, po poreklu, po zemljištu, po brdsko planinskom području gde se nalazi i niz takvih opština u Srbiji, ima negde što ovaj zakon može da napravi jedan… to što će se transferom neke stvari regulisati, izostaje taj deo motivacije u kojem će ljudi koji rukovode opštinom da pokrenu te ljude. Možda umesto ove četiri kategorije nerazvijenih opštinatreba napraviti sedam kategorija u kojima se ipak preciznije daju elementi opština koje imaju neke svoje posebnosti. Imate opština u kojima jedna fabrika može da bude monopolista, ali je u tom gradu temelj razvoja. Kosjerić ima cementaru i njima je to dovoljno. Ima oko 95-96% zaposlenih ljudi. Fijat sada u Kragujevcu, Niš kojomje ekspanzijom krenuo, Svilajnac, takođe. Postoje preduzeća koja bukvalno u Srbiji imaju i monopol na samu strukturu funkcionisanja kako je organizovano, tako da je možda negde na tih sedam nivoa opština, gde bi se ipak ta linarnost negde malo ublažila. Za Novi Pazar, odakle dolazim, sutra ili u budućnosti može neko da kaže da sam glasao za dobar ili za loš zakon isto kao vi, gospodine Dinkiću, i svi poslanici ovde koji iz najbolje namere želimo da učinimo da stvorimo ambijent našim građanima gde bi pre svega svaki čovek u Srbiji sebe doveo da bude deo gradske vlasti, uprave i projekata koji čine bolji život u nekom gradu. Ovaj zakon čini deo obaveze lokalnih samouprava, rukovodioca, da stvore ambijent u kojem će ljudi imati veće razloge da se zapošljavaju, privrednici da svoj novac zadrže na lokalnom nivou, odnosno da traže bolju šansu negde u ovoj paleti zakona. Odličan je zakon i što pre bi trebalo da bude zakon o izboru gradonačelnika, predsednika opština, neposredno, zato što je veća odgovornost, zato što će ljudi birati svoje saradnike i stručne i najbolje i oni mogu da učine da ovaj zakon dobije pun efekat. U 2011. godini bilo je sredstava koja su izdvajana i za nerazvijene opštine i za Pazar i za Sjenicu i za Tutin i za Priboj i za Prijepolje. Iz subvencija planirano je negde oko 2.300 lica da se zaposli, od čega je za prva tri meseca 930 ljudi zaposleno. Zajedničkim sredstvima iz budžeta Republike Srbije i lokalnih samouprava sa svojih 60% učešća oko 77 milijardi je odvojeno, što obezbeđuje nov podsticaj za privrednike na prostoru Sandžaka. Hteo bih samo još da skrenem pažnju, ako neko bude ovo još gledao, da svi koji smo danas učestvovali u raspravi, i opozicija i oni koji su tražili primedbu u ovakvom zakonu, jeste iz želje da ovaj zakon dobije pun smisao, pun efekat i da pokrene sve aktere i na državnom i na lokalnom nivou. Hvala.
12 minuta i 25 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović. Posle nje narodni poslanik Dragan Stevanović.
Hvala, gospođo Čomić. Gospodine Dinkiću, da se obratim vama kao predlagaču ovog zakona. Pre nekoliko sati je naš ovlašćeni predstavnik, gospodin Zoran Krasić, govorio u direktnom TV prenosu, ali ja se nadam da će negde noćas oko dva, pola tri, kada ovo bude odloženo emitovano na Drugom programu RTS, opet neko da prati i onda da kažem da sam pod tim utiskom načina na koji je vašu ulogu u političkom sistemu danas i kao predlagača ovog zakona i predsednika ove nove stranke, demaskirao gospodin Krasić. Inače, ovo je bila odlična prilika u žaru one rasprave koja je trajala po replikama dva, tri sata, da sve svi o jedni drugima kažete i što reče gospodin Krasić – apsolutno ste svi u pravu i vi ste samo generator iznošenja tog prljavog političkog veša, jer priznali ste da ste bili u lošem društvu, odnosno da nisu hteli da poštuju ono što ste vi od njih tražili. Sa druge strane, priznali ste da ste vi grešili kada ste obećali građanima i besplatne akcije, koje nisu realizovane i sve ono što ste obećavali, kako malopre rekoste, od 2002. godine ste u politici. Sada ostaje samo da građani Srbije vide da su jedini u Srbiji, od donošenja ovog osnovnog Zakona o finansiranju lokalne samouprave, pa ako hoćete i o toj priči o decentralizaciji, od 1990-1991. godine u pravu jedino srpski radikali. Gospodine Dinkiću, u jednoj državi kao što je danas Srbija koja je prezadužena, koja ima strašnu stopu mortaliteta u odnosu na natalitet, u kojoj je izvršena pod Brozovim komunističkim režimom, a vi ste po tom modelu nastavili i dosovska vlast od 2000. godine na danas, deagrarizacija Srbije, pa tako imamo one primere koje je iznosio kolega Milivojević, a mogu o Šumadiji da vam izređam 20 sela gde su ukinute osnovne škole i gde možete smo da vidite stare ljude od preko 70 godina na traktorima. Sada hoćete da predstavite ovaj vaš čisti politički projekat. Ovo nije novi ekonomski impuls jedinica lokalne samouprave i to je vaše pravo, to je jedna kampanja koju vi vodite kao spasonosno rešenje za opštine i gradove u Srbiji. Najpre, niko od nas nije imao iluzija i pričali smo o tome i u prvim onim danima vaše ljutnje i odstupanja od Vlade Mirka Cvetkovića, podnošenja ostavke, smene itd, da će te vi ovim novopečenim evropejcima, tajkunskim plaćenicima Nikoliću i vučiću da ustupite mesto u Vladi Republike Srbije. Ne, vi ste se lepo sada pozicionirali i sa tog aspekta pokušavate da gurate ovaj projekat koji je sa jedne strane i opasan. Pre nego što pređem na ovaj drugi deo o čemu su danas govorile kolege srpski radikali i kako se ovaj postojeći Zakon o finansiranju lokalne samouprave ne sprovodi koliko država duguje za poslednje tri godine gradovima i opštinama, a govoriću najviše o gradu Kragujevcu gde živim i gde sam rođena. Reći ću vam da je ovaj projekat opasan. Možda vam to nisu rekli gospodin Milenić, žao mi je što je otišao i gospodin Veroljub Stevanović, gradonačelnik Kragujevca koji je danas napustio zasedanje i otišao na utakmicu Radnički – BASK i direktno se uključio u SOS kanal. To pominjem zbog činjenice da je ovo uzelo, u negativnom smislu, političkog maha, ne samo kroz stvaranje priče o tome i propagande koja se besomučno vrši, pre svega, preko RTV Kragujevac i preko skupštinske govornice u Gradu Kragujevcu, da će mnogo bolje da se živi kroz ovaj projekat decentralizacije, kako ga vi predlažete, nego i zbog činjenice da se stvara jedna ostrašćenost, da ne kažem mržnja građana Kragujevca, a i drugih gradova Srbije gde ste sprovodili ovu akciju, prikupljali peticiju za potpise protiv Beograda, naše prestonice. Kragujevac je u novijoj srpskoj istoriji prva srpska prestonica. Kao i svi Srbi, kod nas u Šumadiji su ljudi uvek bili širokog srca, dobri domaćini i velikodušni svakoga da prime u kuću. Gospodine Dinkiću, bojim se sada, s obzirom na tu enormnu ostrašćenost prema Beogradu, a vi ste čovek Beograđanin, vi živite ovde, kolega Simo Vuković, kolega Ivanji, je li tako? Da li je vama u interesu da Kragujevčani mrze Beograđane? Vi ste stvorili takvu atmosferu. Na poslednjoj sednici Skupštine Grada Kragujevca koja je bila pre 10 dana, vašem kolegi iz G17, iz koalicije "Za Šumadiju i regione", kako se sada zovete, u kontekstu neke priče pitala – da, vi u stvari ne volite Beograd i vi ne volite da idete tamo, vi ne volite ništa što se tamo dešava? Oni su mi potvrdno klimali glavom. Znate, stvorićemo situaciju da deca koja odrastaju u tim gradovima, kao da im se protura ova priča – Beograd je centar svega i on kupi sav novac, da će onda tako sutra da razmišljaju deca i u Surdulici, Leskovcu gde ima pojačani taj politički intenzivni naboj, vaša ta priča i mogućnost da to promovišete. Drugo, vratiću se na deo kada ste govorili da vaša stranka ima samo 11, kako ste rekli predsednika opština ili gradonačelnika u Srbiji. Mogu vam reći da je i to mnogo s obzirom na činjenicu da su se oni jako loše pokazali. Počeću od Rače. U Rači ste, prebegom gospođe Dragane, ne znam joj prezime, iz stranke Velimira Ilića i prihvatanju u vaše okrilje, zatekli jednu situaciju kakvu ste zatekli. Ali, od trenutka kada je ona prešla u vašu stranku, nastavila je neslavno da vlada tom, na žalost, nerazvijenom, pošto je to agrarna sredina i Brozovi komunisti, mi smo uvek bili, to ste pogrešno razumeli jer smo mi govorili da smo poredili vreme sa Brozovom decentralizacijom, jer su srpski radikali najveći protivnici politike Josipa Broza. Znate da je pod komunističkim Brozovim režimom naš predsednik, dr Šešelj robijao i u sarajevskoj i u zemunskoj tamnici. Kada govorite, recimo, o Rači i o činjenici da tamo vaša stranka sada ima vlast preko gospođe predsednika opštine, da ste vi zaslužni za otvaranje "Jura kompanije", tamo je crno bez imalo belog. Ona glavna ulica, gospodine Dinkiću, koju ste vi lično obećali da ćete da rekonstruišete još u novembru mesecu, onako stoji i dan danas. Dakle, na današnji dan je takva raskopana. Sa druge strane, najmanje je u "Jura kompaniji" zaposleno građana iz opštine Rača. "Zastava elektro" je pod jednim čudnim spletom okolnosti iz privatnog vlasništva poklonom prešla u državne ruke. Vi ste onda to ustupili Koreancima. Oni dobijaju dotacije od države – tri i po hiljade evra po zaposlenom, a tamo može da se zaposli, po rečima Račana, samo onaj ko je uz vaš novi kadar, perjanicu vaše stranke, gospođu predsednika. Tu radi samo jedna trećina Račana, a ostalo su ljudi sa strane. Ne samo to, nego je isključena svaka mogućnost, što je suprotno Zakonu o radu da ljudi koriste bolovanje, da zatraže neki slobodan dan i odmah dobijaju otkaz. Inače, radi informacije, možda niste znali gospodine Novakoviću, svi zaposleni u "Juri" su potpisali peticije za vaših pet zakona. Čudna okolnost. Vidite, to je neka koincidencija – da li zbog toga što oni to vole ili što su bili prinuđeni na to, razmislite malo o tome. Sa druge strane, ta opština u ovom trenutku ima 70 miliona duga. Ne samo to, nego nikakvi novi transferi, jer se postojeći zakon ne poštuje, što vam je danas rekao gospodin Krasić, država mnogo duguje gradovima i opštinama u Srbiji, a tek ovom primenom bi to bilo neverovatno. Znate, kada presipate iz šupljeg u prazno, u ukupnoj masi vaše izmene člana 3. vezano za porez na zarade koje plaća prema prebivalištu zaposlenog, molim vas, objasnite mi – gde su ta nova radna mesta? Koji vi to porez na zarade očekujete u ovoj 2011. godini, koju u 2012. godini kada je sve veći broj nezaposlenih u Srbiji. Ponadali su se građani Kragujevca 2008. godine najpre potpisivanju Memoranduma, a kasnije i Ugovora sa italijanskim "Fijatom" da će tu biti, kako je gospodin Stevanović obećao, 10 hiljada novih radnih mesta. Od toga nema ništa. Ta prevara veka koja se zove "Fijat" i epilog toga je kredit za peglanje fijaska "Fijata" koji je režim Borisa Tadića, a u tome učestvovao još i ministar, gospodin Ćirić, pre nekoliko dana potpisan i novi kredit, aranžman za fabriku "Fijat" od 500 miliona evra a država Srbija, to će doći kod nas na dnevni red, gospodine Odaloviću, uskoro, jer je prošlo Vladu Srbije, je garant za 200 miliona evra. Zamislite vi sad tu situaciju. Obećali ste ekspanziju, obećali ste da će se izvoziti taj novi model "Fijata" preko ugovora o slobodnoj trgovini na rusko tržište. I nije tačno da o tome niste pričali. To su pričali i Tadić i Đelić 6. maja, na Đurđevdan, 2008. godine, pred kraj kampanje u Kragujevcu. Danas imamo situaciju da država Srbija, većinskog vlasnika, italijansku "Fijat" kompaniju praktično finansira, jer je država uložila do sada 281 milion a "Fijat" samo nepunih 100 miliona evra a ima vlasništvo od 66%. I ne samo to, nego nam niko do dana današnjeg nije odgovorio da li je to, tih 280 miliona najviši iznos ili je država čak i preko toga uložila a da mi to ne znamo. Novinar istraživač "Velike Srbije", lista SRS je pokušao da dobije taj odgovor od nadležnih u Vladi Republike Srbije, ali nismo dobili tu informaciju. Što se tiče grada Kragujevca, on je velikodušno, pošto je Stevanović poverovao Dinkiću, Đeliću, Markioneu i svima onima koji su došli pompezno sa tim projektom, da objasnim gospodinu Poturku jer on misli da je tamo stvarno ekspanzija proizvodnje, grad je dao 67 hektara zemljišta, uz obavezu obezbeđenja još dodatnih 70. Država je dala subvencije za novozaposlene radnike, kao i subvencije pri prodaji "Fijat" automobila, a Italijani dali jedva 100 miliona. Šta je to? Čista obmana. Čista prevara. Eto, na taj način ste dodatno zadužili budžet Republike Srbije i imate ugroženu tekuću likvidnost, a obećali ste građanima da će to sve velikodušno da daju italijanski partneri. Pošto je izašao gospodin Dinkić ali tu ste vi, gospođo Grubješić, da pogledamo kakva je tužna slika grada Kragujevca. Da ne mislite da su ovo neki radikalski podaci, ja ću da vam pročitam nekoliko stavki, da vi vidite koliko je taj grad u dugovima, koliko država ne brine o Kragujevcu sada, po ovom zakonu, koliko ne isplaćuje transferna sredstva, kako se, a inače je vlast nesposobna da to reši na drugi način, kako se grad koji ima skoro 200 miliona stanovnika, koji ima ogromne resurse i potencijale zadužuje. Završiću sa tom pričom o gradu u kome živim, jer je ovo izveštaj poslednjeg završnog računa budžeta za 2010. godinu koji smo usvojili prošle godine i da vidite kako to sada izgleda: Porez na imovinu, to je znači slika i presek stanja prosečnog srpskog stanovnika i koliko su ljudi jadni i siromašni i nemaju da daju državi, porez na imovinu umesto planiranih 861 milion i 133 hiljade realizovan je sa samo 174 miliona i 466 hiljada, odnosno 20,26% u 2010. godini. Recite mi, zar to ne pokazuje koliko su građani siromašni i koliko nemaju da daju državi? A opet su navikli da je to ono osnovno što treba da urade, da plate i da sačuvaju bar tu imovinu koju imaju, da ne plaćaju ove enormne kamatne stope koje im kasnije stižu. Porez na nasleđe, hajde da kažemo da je to delimično realizovano. Komunalne takse na reklamne panoe. To je tzv. mala privreda i svi oni koji treba na bilo koji način da oglase svoje firme – realizovanost za samo 49,26%. Prosečna stopa ostvarenog prihoda za grad Kragujevac je u prošloj godini samo 57,70%. Gospodine Novakoviću, to je sa rebalansom. Znači, ovo je završni račun budžeta. Ni rebalans to nije mogao da ispegla kao što su to uspeli, govoriće o tome koleginica Dimitrijević, u Leskovcu i u nekim drugim gradovima. Zar to nije dovoljna poruka građanima da ovo što vi govorite i što promoviše Mlađan Dinkić i Stevanović i vaša ta nova stranka – je čista obmana građana Srbije. Jer, tekući i obavezni transferi, oni koji su propisani Zakonom o finansiranju lokalne samouprave od strane države odnosno republičke vlasti ne stižu građanima odnosno ne stižu gradovima i opštinama kako to zakon nalaže. Šta onda imamo mi da očekujemo i kakva je ovo priča i kakva je ovo iluzionistička poruka? Ako ste hteli da budete Robin Hud pa da dajete tako velikodušno nerazvijenim gradovima i opštinama, a opet ponavljam – opasan projekat mržnje prema Beogradu koji širite vi, odnosno vaša stranka po celoj Srbiji, to je u Kragujevcu jako izraženo, onda ste trebali da udarite na Miškovića, na Beka, na ostale tajkune, pa da pokupite lepo od njih, kako je to poručila i građanima stalno govori SRS. Ali, od njih ne možete, jer, oni su bliski vama, odnosno režimu Tadića, kao što su finansijeri Nikolića i Vučića. I njih niko ne sme da pomene i niko neće da kaže da su oni privredni kriminalci i da otimaju od građana i da dobijaju komplekse zemljišta, kao što je Mišković dobio u Kragujevcu, u centru grada lokaciju za "Delta park", a gradu je uplatio neke bedne pare. To je, gospodine Novakoviću, pošto ste vi sada spletom okolnosti iz te stranke koja je predlagač a vi predsedavajući, pošto gospodina Dinkića nema, tužna slika i realno stanje jednog velikog grada. O čemu onda da govori neka manje razvijena opština? Ili ova kao Rača, koja je ostavljena na cedilu, ostavljena od DS, koju ste pljačkali i krali godinama i sada isto i od strane G 17 kada je predsednik, ova što je prebegla, vaš predsednik opštine. Prema tome, zaključak je jasan. Mi smo to stavili u amandmanu i gospodin Krasić je to jasno precizirao – da se podnese krivična prijava protiv ministra finansija ako se na kraju tekuće godine ne izmire transferne obaveze odnosno sve ono što Republika duguje gradovima i opštinama. Ovako – puj pike ne važi. Što kaže gospodin Krasić – okačite to mačku o rep. Vi imate vašu priču pred izbore, ali, budite sigurni da to kod građana neće da prođe jer oni traže posao, traže mnogo veće penzije, kao što ste obećali, traže plate, traže zaposlenje za svoju decu, traže socijalna davanja i traže da ih niko ne ucenjuje i da pod pritiskom ne potpisuje ovakve peticije kao što je to bio slučaj u "Juri" Rača.
Reč ima narodni poslanik gospodin Dragan Steva-nović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Grubješić, s obzirom da ste vi prvi čovek ove ekipe koja je ovo predložila, ukoliko se taj koga nema pojavi, dobro jeste, čuće šta ima da mu se kaže. Ukoliko se ne pojavi, vi mu ime moje poslaničke grupe i u njeno ime prenesite pozdrave i recite mu da cenimo njegovu sklonost da rizikuje. Ali, gospođo Grubješić, svi u Srbiji bismo bili srećni da vaš gospodin šef rizikuje o sopstvenom trošku, a ne o trošku budžetskih obveznika u Republici Srbiji. Njegovo 10-godišnje rizikovanje po Srbiji nas sve debelo košta. Ono zbog čega mi osporavamo vaš kredibilitet da ovako nešto predlažete jeste, u stvari, u celoj toj priči. Drugo što želim da ukažem ili da mu prenesete jeste da cenimo njegovu nostalgiju za Brozovom decentralizacijom, ali SRS danas Broza i njegovu decentra-lizaciju nije pominjala, sa jedne strane, a sa druge strane, ne znamo samo kakve veze ima Brozova decentralizacija sa ovim što ste vi predložili? Govoreći u kontekstu Brozove decentralizacije, gospodin Dinkić nam priča kako su se birali načelnici policije i predsednici sudova. O čemu mi danas raspravljamo, gospođo Grubješić? Mi danas raspravljamo o parama koje ćete vi navodno, kako reče gospođica Jovanović, robinhudovski da obezbedite za lokalne samouprave. U tom kontekstu ću citirati vašeg vrlog šefa, koga nema, koji je pre par samo meseci, kao potpredsednik Vlade, rekao sledeće – ako hoćemo reforme, ne možemo delovati parcijalno. Lokalu moramo istovremeno dati više para i imovine, sa jedne, i više ovlašćenja, sa druge strane. To je vaš vrli šef rekao pre par meseci. Šta vi to danas lokalnim samoupravama po ovom zakonu nudite sem novca? Iako nemamo ni jednu garanciju da će dobiti taj novac, jer ste kao Vlada potkradali lokalne samouprave i niste im davali transfere. Ne dajte im ništa sem jedne nade i jedne šargarepe u predvečerje izbora. Sad, ko koga ovde farba, ako mogu tako da se izrazim? O čemu se ovde radi? Ovo što danas razgovaramo, o čemu pričamo, ovo je elokventni rebalans budžeta i ništa drugo. Ili uvertira za rebalans budžeta koji nas očekuje. Kakva decentralizacija crna? Od političke decentralizacije nadležnosti itd, itd. simbol fiskalne i političke decentralizacije u Srbiji je Mlađan Dinkić, i ako je nešto promovisao u poslednjih 10 godina, promovisao je to, ali mu je to tada odgovaralo jer je baštinio državni budžet. Sada kada više nije u Vladi, sad će da brani lokalne samouprave. Pazite šta kaže – ja navijam da republika izgubi. Što nije navijao dok je bio potpredsednik Vlade? Što tad nije navijao da republika izgubi? Baš gospodina Dinkića briga za lokalnu samoupravu? On je marketinški dobro sve ovo osmislio. Ovo je politički projekat koji treba da mu obezbedi prisustvo u ovom parlamentu posle sledećih izbora. I građanima to vrlo jasno treba da se kaže. Ono što me je posebno, gospođo Grubješić, na neki način iziritiralo i što zaista zaslužuje odgovor jeste što ste na jedan neodmeren način malopre rekli da mi koji nećemo da podržimo ovaj zakon brinemo o našoj neodgovornosti prema građanima u opštinama iz kojih mi dolazimo. Sad nam takve lekcije delite vi koji ste potpunu ljubav i odgovornost prema Srbiji i građanima pokazali deleći besplatne akcije, negujući Bojana Krišta. Pa ste onda kroz sveobuhvatnu reformu propisa pokazali ljubav prema građanima, pa ste gospođu Grubješić kroz agencije, u kojima ste primali plate kakve ste primali, pokazali brigu o lokalnoj samoupravi i da ne nabrajamo dalje od afera jedne, druge, treće. Pa ste iz ljubavi prema lokalnoj samoupravi iz Fonda za razvoj finansirali godišnje odmore vašim političkim prijateljima, poslušnicima itd, itd. I nama to stavljate na teret da brinemo o našim građanima jer nećemo da podržimo neki vaš zakon. Ovde danas, zaista, gospodin Dinkić je stotinu puta pomenuo da otklanja neke dileme. Ovde danas postoji jedna dilema – ko promoviše veću političku neodgovornost? Oni koji su ovo predložili ili oni koji će suprotno svojim ubeđenjima za ovo da glasaju. Danas u ovom parlamentu vaši koalicioni partneri gotovo da ekstremniji u negativnom kontekstu odnos prema ovom zakonu imaju nego mi radikali, ali oni to neće da vam kažu. Oni čekaju neki potpis, pa zbog mira u kući ćute. Ne bi da glasaju, ali gospodin sa Andrićevog venca će da digne ruku i završiće posao. Tako država ne može da se vodi. Šta je ovde dalje problem? Da nam gospodin Dinkić govori posle 10 godina vlasti o potrebi promene sistema? Da nam on ukazuje kako sistem nije dobar? Ko je kreator tog sistema? Ko je bio okosnica tog sistema? Suštinu, kičmu ove države u poslednjih 10 godina kontrolisao je on, od Narodne banke, Ministarstva finansija, Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja. Jesu li njegovi iskreni motivi da menja Srbiju, da menja sistem? Ne, motivi su isključivo politički i predizborni. I to jeono što treba da se kaže i to je poruka koju javnost treba da shvati i da zna. Ovo je isti trik, kao trik sa akcijama, samo što se ovaj put javnost ne obmanjuje zbog Borisa Tadića nego zbog, rekao sam malo pre, novog mandata poslaničkoj grupi G 17 u ovom parlamentu. I to je cela priča. Može da je i imunitet. Sasvim je svejedno, jedno s drugim ide. Razumemo se gospodine Krasiću. Ponavljam, mi zaista osporavamo kredibilitet čoveka koji ovaj zakon promoviše, njegov politički kredibilitet. Jer, danas u Srbiji Mlađana Dinkića niko više ne meri po onome što govori, svi ga mere po njegovoj političkoj zaostavštini, zajedno sa vašim koalicionim partnerima. `Šta je zaostavština njegovog desetogodišnjeg upravljanja Srbijom i regionalnim razvojem u Srbiji, ja ću pokazati na nekoliko primera vama prisutnim poslanicima i naravno neću izlaziti iz nadležnosti koje su lokalna samouprava. Ja ću pokazati na nekoliko primera vama prisutnim poslanicima i naravno, neću izlaziti iz nadležnosti koje su lokalna samouprava. Znači, ovo se isključivo odnosi na one stvari koje je lokalna samouprava, u Srbiji poslednjih 10 godina zaista trebala da radi i neka gospodin Dinkić, pošto evo dolazi, neka kaže, gde je svest o značaju lokalne samouprave bila 10 godina kod njega i šta je to se kod njega desilo, pa se to probudilo, nego 10 godina posle vaše vlasti i regionalnog razvoja,nadležnosti lokalne samouprave su se sprovodile da 6 posto otpadnih voda u Srbiji, se prerađuju, da 35 posto stanovništva u Srbiji ima kanalizaciju, da 50 posto gubitaka na vodovodnim mrežama danas lokalne samouprave u Srbiji imaju, da se milion kubika neprerađene vode direktno izliva u vodotokove. To su zvanični podaci, to su podaci ministarstva i ministara koji su sedeli zajedno sa gospodinom Dinkićem u Vladi. Ali , sada priča se ne završava na lokalnom nivou, pošto sada hoćete da navijate za lokalnu samoupravu, a više nego Republika, i treba da se kaže kako ste se kroz republičke institucije odnosili prema ovom problemu, pa da pitate recimo vašu potpredsednicu, gospođuKalanović, pošto ste baštinili republički budžet kroz NIP i finansirali raznorazne projekte na lokalnom nivou, ali ne zato što ste razumevali potrebe održivog razvoja lokalne samouprave, nego zato što ste i tada finansirali svoje predizborne aktivnosti. Vaša vrla gospođa potpredsednica iz NIP-a svojim lokalnim kompanjonima odobri projekat da u jednom selu uradi kanalizaciju, pa u drugom selu uradi kanalizaciju, pa 3 puta ne može da se obezbedi tehnički prijem te iste kanalizacije, jer je urađena suprotna projektu, da bi se ugradila gospoda koja je izvodila radove, i onda tu kanalizaciju svede u rečno korito, pa ta reka prođe kroz to selo, pa prođe kroz taj grad, pa ide kroz polja gde se ljudi bave poljoprivredom, a mi dođemo u Skupštinu i slušamo vinovnike takve kasapnice po Srbiji, kako nam govore u ime razvoja lokalne samouprave i navodno njihovog razumevanja o potrebi nivoa finansiranja lokalne samouprave, i nivoa usluga koje te lokalne samouprave pružaju. Malo pre slušamo kako ćemo prvo da damo pare lokalnim samoupravama, a u narednim koracima ćemo da razvijamo institucije, kapacitete i kontrolu. To vam je kao da dobijete točkove, a za dve godine ćete dobiti kola da vozite. To je vaš koncept lokalnog finansiranja lokalnih samouprava i vaše prepoznavanje značaja i smisla lokalne samouprave danas u Srbiji. Evo vam, gospodine Dinkiću, još jedna tekovina vaše desetogodišnje vlasti. Ovo je odluka o lokalnim komunalnim taksama jedne opštine koja je u ovom trenutku na snazi. Zbog vaše, ne vaše samo lično, nego neodgovornosti Vlade Republike Srbije sada ću vam pročitati na šta su lokalne samouprave s jedne strane bile prinuđene da rade, a šta su sa druge strane radile i iz hira. Imate lokalne komunalne takse, koje su, ponavljam, na snazi i koje za proizvodnju osvežavajućih pića, mineralnih voda i ostale flaširane vode iznose 8 miliona i 360 hiljada dinara. To je, gospodine Dinkiću, na snazi. Znate li zašto? Zato što Vlada u kojoj ste sedeli, 11 godina posle dolaska vašeg na vlast, pokušava da odredi limit koliki će da prave lokalne komunalne takse lokalne samouprave. Ovde ovim tarifnim brojevima možete slobodno pored šifre delatnosti da napišete i koja je fabrika ili koje je preduzeće. To ste tačno znali. Onda imate, recimo, rezanje i obrada drveta, milion i po. Imate lokalnu komunalnu taksu od sedam miliona i 315 hiljada. Znate li zašto? Za nemetale, minerale, za livenje čelika 2 miliona i 600. Sada ima jedna, recimo, lokalna komunalna taksa, gospodine Dinkiću, za proizvodnju električne i elektronske opreme za motorna vozila. Znate li kolika je? Milion i 800, za fabriku koja je blokirana već mesecima, čijih 200 radnika štrajkuje, odnosno 100 i nešto radnika štrajkuje već godinu dana i vaša agencija za privatizaciju se nađe tamo u inspekcijskom nadzoru, otkrije probleme, poništi ugovor o privatizaciji, a vaša vlada naredi da se to rešenje o raskidu privatizacije poništi. Vi ćete sad, kao odgovorni, da naplatite milion i 800 hiljada komunalnu taksu kao izvorni prihod lokalne samouprave toj propaloj kompaniji. Gospodine Dinkiću, kakvu vi ozbiljnost hoćete da date ovoj priči? Pozivate se na stalnu konferenciju gradova. Ovo je zadnja stranica nekog njihovog sižea o predlogu mera koje bi trebalo da se rade. Znate šta vam predlažu? Ne predlažu samo vama, predlažu svima u Skupštini Srbiji, da otvorimo debatu o 22 zakona. Vi se pozivate zato što ste rešili da menjate stvari i doneli zakon od 10 članova. Oni predlažu da menjamo 22 zakona, itd. Pozvaću se samo, zbog nedostatka vremena, na još jedan primer koji je manifestacija vrhunskog političkog centralizma koji ste promovisali. To ste promovisali kada ste bili ministar finansija. Kažite, gospodine Dinkiću, koliko ste novca vraćali lokalnim samoupravama na ime naknade za korišćenje prirodnih dobara ili resursa sa teritorije jedinice lokalne samouprave? Znate li kakve ste uredbe tada pisali, kao ministar finansija u Vladi Republike Srbije? Svaka uredba vam se završavala sa članom ili sa rečenicom – sredstva ubrana po ovom osnovu postaju prihod republičkog budžeta ili budžeta AP Vojvodine. Tada ste i u to vreme upravo od radikalskih predsednika opština dobijali predloge da deo tih sredstava vratite u lokalnu samoupravu i da on bude isključivo namenski, da se novac po tom osnovu ubran troši za vodovode, za kanalizaciju, za sanitarne deponije, za transfer stanice, za postrojenje za pročišćavanje vode, ono što su nadležnosti lokalne samouprave. Znači, pametne predloge ste dobijali pre pet, šest i sedam godina. Na tome SRS temelji svoju tezu i konstataciju – baš vas briga za lokalnu samoupravu, vama treba model političke promocije za nove izbore i imunitet, kako kažu kolege. Svoju priču ću završiti, gospodine Dinkiću, samo sa jednom rečenicom. Ono sa čim Srbija mora da raščisti i raskrsti na sledećim izborima jeste politika koju vi promovišete u poslednjih 10 godina i to je šansa da se u Srbiji uspostavi odgovornost i upravljanje koje će pokazati, odgovornost i upravljanje nacionalno svesnih i odgovornih ljudi koji će pokazati da se sa ovom količinom svih vrsta resursa može mnogo više unaprediti položaj lokalne samouprave i, naravno, nivo usluga koje lokalne samouprave pružaju, a građani Republike Srbije zaslužuju. Zahvaljujem.
Reč ima narodna poslanica gospođa Lidija Dimitrijević.
Hvala gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, iako zvanično izbori još uvek nisu raspisani predizborna kampanja je uveliko u toku, predstavnici vlasti idu tamo i ovamo i trude se da sebi obezbede glasove. Za mnoge predizborna kampanja nije ni prestala, jer su svesni svoje moći da kanališu novac svih nas poreskih obveznika na način koji je isključivo u interesu ostvarivanja njihovih partijskih ciljeva. Evo, danas i u Narodnoj skupštini imamo jednu čisto promotivnu aktivnost predstavnika vladajuće strukture, doduše, sa prilično neusaglašenim stavovima, ali u jednom obliku Predlog zakona je upućen u skupštinsku proceduru i danas o tom predlogu raspravljamo, a kako će to izgledati na kraju preostaje da vidimo. Ovo govorim jer je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansiranju lokalne samouprave predstavljen kao način da se ozbiljno započne sa sprovođenjem finansijske decentralizacije. On je u obliku koji smo mi mogli da pročitamo stigao od jedne političke partije koja je u toj priči prepoznala svoj interes, a na dnevni red stavljen je po hitnom postupku i podržan je potpisima i drugih stranaka vladajuće strukture. Saziv za sednicu dobili smo u četvrtak, a već u nedelju smo imali prilike da čujemo lično od predsednika Republike da je decentralizacija jedno od najznačajnijih pitanja za Srbiju i da ne sme da bude politički instrumentalizovana i da ove ad hok političke akcije vezane za decentralizaciju koje se dešavaju uoči izbora ne smeju da dovedu do toga da izgubimo iz vida suštinu decentralizacije. To je stvar toliko očigledna, nešto što je jasno svima i zaista bi bilo neumesno jednu priču koja treba da privuče glasače na izborima ne nazvati pravim imenom. Ovo jeste priča za izbore, a argumenti za ovu tvrdnju SRS su sledeći. Predloženo je usvajanje zakona po hitnom postupku jer je neophodno u što kraćem roku omogućiti siromašnim jedinicama lokalne samouprave da ostvari uvećanje svojih lokalnih budžeta koje će tako dobiti šansu da mnogo brže i efikasnije realizuju sopstvene lokalne prioritete, čime će se ostvariti cilj, a to je finansijska decentralizacija. Sada se nameće jedno pitanje – zašto ovo nije urađeno pre tri godine, kada je formirana ova vlada? Pomenuto je danas više puta da smo svi zajedno bili svedoci kako se grubo kršio Zakon o finansiranju lokalne samouprave, najpre u aprilu 2009. godine, prilikom prvog rebalansa budžeta za 2009. godinu, a potom i Zakonom o budžetu za 2010. godinu. Neću sada citirati član 13. st. 1. i 2. Mislim da ćemo ih svi dobro upamtiti jer su lokalnim samoupravama značajno smanjena sredstva upravo ovim odredbama ovog plana. Pošto živim u Leskovcu, u brojkama ću predstaviti kakvo je to smanjenje sredstava izgledalo npr. u Leskovcu. U prvom navratu smanjeno je 145.857.000, a prilikom drugog rebalansa došlo je do blage promene i godina je bila završena za 144.641.000 dinara manje transfera od Republike. To procentualno iznosi 20,66% smanjenja. Ovaj podatak se odnosi na iznos ukupnog transfera, ne samo na nenamenske. U 2010. godini, iznos nenamenskog transfera ostao je na istom nivou kao u 2009. godini. Primetno je određeno povećanje namenskih transfera. To je priča o velikoj krizi Republike za Leskovac, a istina je da je puno izdato svim lokalnim samoupravama, a onda se navodno davalo pojedinim lokalnim samouprava za određene projekte, ali samo za određene. Došla je 2011. godina predizborna, pa je predviđeno vraćanje 23,8% transfera gradovima i opštinama. Kolege narodni poslanici, građani Srbije, vi koji ćete snimak ove naše današnje rasprave pratiti noćas negde oko tri časa, znate šta bi bilo smešno da nije žalosno? Kada je na usvajanje stigla odluka o završnom budžetu grada Leskovca za 2010. godinu u rubrici - prihodipo osnovu transfera od drugih nivoa vlasti, kada neko laički pogleda procenat ostvarenja rekao bi da je Leskovac dobio daleko više procenat no što je planirano. To izgleda ovako: nenamenski transferi - 100%; drugi tekući transferi - stope 51,4%; tekući namenski u užem smislu od Republike su porez gradova 90%, ali u novcu izraženo, procenat koji je u završnom računu predstavljen kao ostvarenje od 151,4% predstavlja 10 miliona 419 hiljada i 577. Dobro je napraviti poređenje između iznosa koji sam navela kao uskraćene u 2009. i 2010. godini. Dva puta po 144,6 miliona i to je iznos koji se poredi sa iznosom od 10,4 miliona koji su prikazani kao 151,4% ostvarenja. Pored smanjenja transfera lokalnim samoupravama, kao još jedna mera za prevazilaženje ekonomske krize donet je i Zakon o smanjenju broja zaposlenih u državnoj, lokalnoj administraciji. Tada je zaprećeno da će lokalne samouprave koje ne dovedu broj zaposlenih na propisani nivo dobiti kaznu koja će se gledati u tome što će im biti uskraćeni transferi od Republike. Tada su silni ljudi ostali bez posla u sred ekonomske krize. Da apsurd bude veći, sa druge strane smo imali neprekidno osnivanje raznoraznih republičkih agencija, komisija, saveta. Ni jedna sednica Narodne skupštine u to vreme nije mogla da prođe a da se ne osnuje neki paradržavni organ i nikome nije falila dlaka sa glave. Kazne su bile predviđene samo za lokalne samouprave. U donošenju svih odluka Vlade učestvovao je predlagač današnjih izmena zakona sa svojim ministrima i narodnim poslanicima u Narodnoj skupštini. Ova nova, a stara Vlada, u martu ove godine se transformisala. Prilikom te transformacije ukinuto je ministarstvo za NIP, verovatno zato što se shvatilo da ono služi isključivo jednoj političkoj partiji, da odlučuje u koje će se projekte novac investirati. Dati nekome toliku moć nije mala stvar, jer neretko se događalo da se glasovi u pojedinim sredinama, naročito seoskim, dobijaju tako što se izgradi neki infrastrukturni objekat i to se predstavi isključivo kao zasluga onoga u čijim se rukama nalazila moć da odluči gde će usmeriti sredstva iz NIP. Sada kada stranka koja je predlagač zakona o kome večeras govorimo ne drži više u svojim rukama moć da odlučuje kome će koliko sredstava otići za neki projekat, pronalazi novi način da dođe do glasova. Zato je kod predlagača primetna prenaglašenost da više republika ne treba da finansira projekte lokalnog karaktera. Dok je NIP bio u njihovim rukama, drugačije su se ponašali. Mi smo od predlagača čak čuli priznanje da je bilo diskriminacije projekata po političkoj liniji. Činjenica je da ni jedan centimetar plafona nije mogao da se okreči bez saglasnosti G 17 plus. Vidi se koliko vas boli što to više nije u vašim rukama. Za SRS ovo je podsećanje na priču o besplatnim akcijama od vrednosti od hiljadu evra. Toj priči je poverovalo dosta obespravljenih građana. Neki su zbog te priče jedva dočekali dan izbora, skoro trčeći otišli da glasaju, jer su mislili da će nakon toga jedna četvoročlana porodica moći da kupi automobil, pa će jedan član porodice da se bavi taksi prevozom ili da će moći da kupe jedan kiosk i da tako obezbede jednu platu da se prehrani porodica. Od svega toga nije bilo ništa. Ukoliko nisam u pravu, neka mi bilo ko u Srbiji kaže da je dobio obećanih hiljadu evra od akcija. I ta priča je bila regulisana Zakonom o pravu na besplatne akcije i novčanu naknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije, objavljenom u "Službenom glasniku RS", broj 123/07. Zato mi iz SRS imamo obavezu da građanima Srbije otvoreno kažemo šta se, zapravo, krije iza spiska lepih želja napisanog u redovima Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansiranju lokalne samouprave. Krije se jedan novi predizborni trik, krije se nešto što će se primenjivati dok prođu izbori ili će se nekim drugim zakonom naći način da se ne primenjuju. Ista priča kao i priča o hiljadu evra besplatnih akcija. Nas u SRS uopšte ne čude reakcije predstavnika predlagača kada im ovo neko pomene. Takođe, ovo je priča koja treba da privuče lokalne lidere koji će na izborima obezbediti glasove. To je ciljna grupa. Od predlagača smo čuli da ne moraju ljudi na lokalu da glasaju za iste strukture kao na republičkom nivou. Pre samo tri godine, nakon formiranja ove vlade, pričala se sasvim drugačija priča i vršeni su strahoviti pritisci na jednog koalicionog partnera da se koalicija sa republičkog nivoa preslika na lokalne strukture vlasti. Bilo bi dobro prisetiti se koliko je koalicija u Srbiji na lokalu promenjeno nakon tih pritisaka. Nepati čitava Srbija od kolektivne amnezije. Zahvaljujem.
Izvolite, gospodine Jojiću.
Gospodine potpredsedniče, nama je kroz istoriju dobro poznato, bar za poslednjih 20 godina, a naročito za poslednjih deset godina, da smo mi bili kao Srbija država koja je donosila za najkraće vreme najviše zakona na svetu. Kad analizirate kakvi su to zakoni, ocenićete i utvrdićete da su to loši zakoni i zakoni koji nisu za primenu. Stotine zakona koje je Skupština Srbije donela od 2000. godine do danas doživeli su izmene i dopune i pre nego što su trebali da budu primenjeni. Ne bih ponavljao one činjenice koje su izneli poslanici SRS, gospodin Krasić i drugi, da ovde ne bi širili priču. Ovde se postavlja pitanje – zašto aktuelna Vlada nije primenjivala i zakone koji su na snazi? Poslanici SRS suvam pružili neoboriv dokaz da Vlada Srbije lokalnim samoupravama nije transfere dala iako je imala obavezu po zakonu. To govori u prilog da i ovaj zakon neće doživeti primenu i neće se ostvariti, pre svega, opšti interes, a taj opšti interes jeste opšti interes građana koji žive na teritorijama lokalnih samouprava. Postavlja se pitanje – ko upravlja tim finansijskim i fiskalnim sredstvima na lokalu? To su ljudi koji su igrom slučaja na revolucionaran način došli 2000. godine na vlast, a da neki nisu imali ni dana radnog staža. Dobijali su funkciju, ili predsednika opštine, ili gradonačelnika, ili ministra, ili direktora javnog preduzeća, i da ne nabrajam. Da li ih je neko kontrolisao? Nije ih kontrolisao niko. Mislim da je poznato i gospodinu Dinkiću, da nismo imali u Vladi pre nekoliko godina 12 budžetskih inspektora, a da imamo 7,500 hiljada poreskih činovnika koji naplaćuju porez, da završni račun budžeta Republike Srbije, a to se spušta i na nivo od grada do opštine, godinama i godinama nije podnošen, niti je državni revizor, kao državna revizorska institucija kontrolisala potrošnju i namenu tih sredstava. Jedva smo našli gospodina Sretenovića ovde na spratu u jednoj prostoriji sa četiri činovnika 2007. godine i izborili smo se, jer je SRS tražila da se postavi pitanje šta je sa državnim revizorom. Ko će da kontroliše fiskalne obaveze? Budžetskih korisnika je 8.500, ne kontroliše ih niko. Kontrolišu sami sebe. U toj kontroli, kako kontrolišu sami sebe, podsetiću vas da je jedan direktor, šofer po zanimanju, za šest meseci potrošio kao direktor javnog preduzeća u jednoj opštini, 4,5 miliona na ćevape, u kafanama. Ko to kontroliše? Kod čoveka koji je, takođe, iz jedne stranke, nema tih prisutnih ljudi, nađeno nedavno 228.000 evra u sefu. Dakle, bez radikalnih promena u sistemu džabe je donositi zakone. Kako je rekao Ante Fijamengo – ovako donošenje zakona vam je diskutabilno pitanje. Prethodno pitanje jeste – jesu kadrovi, jesu ljudi koji će da raspolažu sa novčanim sredstvima države i novčanim sredstvima poreskih obveznika. Vidite samo situaciju u Pančevu. Mnogi kažu u ovoj Srbiji kako će da dođu sada iz EU poslovni partneri, kako će Srbija da cveta, jedva čekaju da dođu. Moram da vas obavestim i neka građani Srbije znaju da u Pančevo nije došao niko osim što je došao ruski partner i kupio rafineriju koju sada i te kako uspešno radi i manje zagađenje grada doživesmo. Dakle, možete imati zakon, ali ako se on ne poštuje, a zakoni se ne poštuju, čuli ste poslanike SRS, gospodine Dinkiću, da se transferi ne usmeravaju iz republičkog budžeta prema lokalnim samoupravama. Ko može da garantuje da će oni u narednom periodu da budu izvršavani ako Vlada donese neku uredbu? Kao što vidite, u Srbiji džaba zakoni. Vlada Republike Srbije vlada uredbama, a u javnim preduzećima zakone donose, ne primenjuju zakone republičke, donose pravilnike i podzakonske akte direktori javnih, komunalnih preduzeća, žare i pale i dižu cenu komunalnih usluga kako hoće. Feudalizacija. U jednoj opštini imate tri, četiri partije na vlasti. Svaka dobija po svoj feud. Ona će da uzme Direkciju za izgradnju i za uređenje, uzeće Zelenilo, uzeće higijenu, uzeće drugu granu i drugo javno preduzeće i svi su se namirili. Što kaže gospodin Krasić, to su složna braća. Gospodine Dinkiću, kako će ovaj vaš predlog proći, videćemo, ali građani Srbije moraju da znaju da oni više nemaju poverenja, što te zakone oni koji sutra treba da ih sprovode, ne sprovode ih. Rekli ste u toku prethodnog izlaganja, a 10 godina ste u Vladi – podzakonske akte donosi kako ko hoće, koji ministar kako hoće on donosi podzakonske akte. Sad je čudo zašto ova vlada ne ukine one podzakonske akte da lokalna samouprava ne mora da se muči godinama da bi dobila saglasnost od republičke institucije, na primer, Republičke direkcije za imovinu ili ministarstva u kome ste bili vi ili nekog drugog ministarstva. Godinama čekaju tu saglasnost. To treba ukidati. Dakle, te zakone treba menjati, ukinuti, ali država mora da ima ingerencije. Gospodine Dinkiću, ovo je malo sumnjiva stvar. Malo je pod sumnjom u kojim okolnostima i kada se sve ovo čini. Džaba sada da obećamo građanima da će biti transfera. Nema transfera. U Pančevu nema kanalizacije. Cene komunalnih usluga su do nebesa dignute. Nema kišne kanalizacije. Jedino u tom gradu što radi Rafinerija i Petrohemija, kao najveći izvoznici u Srbiji. Ali, Vlada uzima pare iz Petrohemije. Prošle godine je bio izvoz 280 miliona evra a Pančevu nije ostalo ništa. Eto kako Vlada Mirka Cvetkovića i gospodin Tadić vode politiku kada je u pitanju lokalna samouprava, gradovi, opštine i kakva je situacija u zdravstvu. Da ne govorim da odete u pančevačku bolnicu i da vidite da je to štala. Slobodno kažem – štala. Tamo ne može da se uđe. Dakle, ti projekti su problem. Projekti moraju da budu napravljeni, ali se moraju preduzimati mere što pre, da se izvrši realizacija. Šta će biti – videćemo. Ali, ja mnogo poverenja nemam. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Jojiću. Na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč. U elektronskom sistemu nema prijavljenih za reč. Da li neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika možda želi reč? (Ne) Zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona. Ovim završavamo današnji rad. Nastavak je u utorak, 21. juna 2011. godine, u 10,00 časova raspravom u pojedinostima o predloženom Predlogu zakona. Hvala na saradnji. Odmorite se, prikupite snagu i nadam se da ćemo biti efikasniji i brži.