Hvala, gospodine predsedniče. Uvažene dame i gospodo poslanici, pred nama je, kao tačka 11, novi nacrt - Predlog zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju Republike Srbije. Dobro znate da je 1992. godine usvojen aktuelni Zakon o spoljnotrgovinskom poslovanju i da je taj zakon doživeo svoje trajanje u periodu od 13 godina – to trajanje je posledica okolnosti u kojima smo se zatekli u toku '90-ih godina i jedne snažne potrebe za koordinacijom – da bi se taj zakon promenio posle 5. oktobra. Dakle, posle 5. oktobra, sa formiranjem prve vlade 2001. godine bila je jasna potreba da je Zakon o spoljnotrgovinskom poslovanju arhaičan, da ga treba menjati, upodobljavati novim potrebama spoljne trgovine. Međutim, snažna potreba za koordinacijom između raznih aktera u spoljnoj trgovini, a to je bilo tipično Ministarstvo za ekonomske odnose sa inostranstvom, to je Uprava carina, Ministarstvo finansija, Narodna banka, tu su dalje pregovori sa Crnom Gorom oko harmonizacije ekonomskih sistema, sve te okolnosti su dovele do dugačkog odlaganja donošenja jednog sistemskog i vrlo važnog zakona za ono što bih ja nazvao otključavanje spoljnotrgovinskog režima naše privrede. Prvi rad na Zakonu o spoljnotrgovinskom poslovanju, u njemu sam kao stručnjak učestvovao još 2001. godine, počet je negde u proleće, međutim, zaustavljen je. Nekoliko verzija je rađeno, nisu dorađene zbog teške koordinacije između ovih tela koje sam naveo itd. Konačno, skoro pred 2006. godinu, naime, već u maju mesecu smo došli do definitivnog teksta koji je koordiniran između našeg ministarstva, Ministarstva finansija, Narodne banke Srbije, Uprave carina i sa Evropskom unijom i Svetskom trgovinskom organizacijom, što je naročit zahtev ove pravne reforme. Konačno smo došli do teksta koji je pred vama. Principi na kojima se ovaj predlog zasniva su, prvo, da naše pravo spoljne trgovine mora biti usklađeno sa principima Svetske trgovinske organizacije i pravom Evropske unije, prosto da bismo se uključili u taj moderan privredni svet. To nam je uslov i za priključenje Evropskoj uniji i Svetskoj trgovinskoj organizaciji. Tako da, kada posmatramo ovaj zakon, uvek imamo u vidu te margine koje postavljaju ove dve - jedna organizacija i jedna supradržava, u pogledu definisanja spoljnotrgovinskog režima. Zakon se zasniva na principu, na jednoj strani, konkurencije i otvorenosti, a na drugoj strani - omogućavanja državi da zaštiti privredu kada za to postoje legitimni osnovi, kada za to postoje razlozi koji dovode u opasnost egzistenciju domaće privrede; kada strana država putem subvencionisanja dovodi u privilegovan položaj svog proizvođača tj. u neravnopravan položaj naše proizvođače; kada sam strani proizvođač ide sa cenom koja je nerealno niska, vrši tzv. damping da bi u stvari uništio konkurenciju na našem tržištu; kada postoji ugrožavanje platnog bilansa zemlje. Dakle, to su situacije u kojima sve savremene države reaguju po procedurama koje su utvrđene od strane Svetske trgovinske organizacije, normalno, usaglašene među tim državama. To je jedan prilično širok spektar mera kojima možemo da reagujemo kod nelegitimne i nelojalne konkurencije bilo strane države, bilo stranog konkretnog privrednog preduzeća. Sa druge strane, cilj ovog zakona je bio jedna suštinska deregulacija i smanjenje administriranja. Svi znate koliko se privrednici, naši i oni koji rade sa inostranstvom, žale na ono što se nepopularno zove - papirologija. Moje ministarstvo je, ako možete da zamislite, u 2004. godini izdalo negde oko 12.000 rešenja. Sa aspekta ljudi koji su to radili, to je ogroman posao i ja im na tome čestitam. Ali, meni nije ambicija da svaki posao bude vezan za rešenje mog ministarstva. Meni je ambicija da poslovni ljudi slobodno rade svoj posao i da država u tome nema nikakvo naročito učešće, da ne moraju da dolaze na šaltere i da plaćaju takse, nego da obavljaju svoje poslove, a da država može da reaguje kada je potrebno da se njihovi interesi legitimno zaštite. Znači, ideja je – pusti ljude da rade svoj posao slobodno, nemoj da ih opterećuješ taksama, nemoj da ih opterećuješ papirima. Mi imamo mnoge probleme između Carinskog zakona, posebno Zakona o deviznom plaćanju, Zakona o deviznom poslovanju i Zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju. Da bismo premostili komplikacije koje smo mi sami sebi napravili u odnosima između odredaba tih zakona, onda je moje ministarstvo izdalo 12.000 dozvola. Takođe, u još uvek aktuelnom Zakonu o spoljnotrgovinskom poslovanju postoje brojne odredbe koje su arhaične, koje se odnose na obavezne odredbe ugovora o licencama, koje su tipično bile ustanovljene u '60-tim i '70-tim godinama u tzv. manje razvijenim zemljama da bi se zaštitile od multinacionalnih kompanija itd. To vreme je iza nas. To je vreme one podele sveta na Istok, Zapad, treći svet itd, to više moderne privrede ne koriste. Mi smo se oslobodili i tog oblika administriranja. Ono što je bio posebno važan princip, to je da se punovažnost pravnog posla, zaključenog spoljnotrgovinskog pravnog posla ne vezuje za neki administrativni akt, kao što je do sada bilo, pa tek kada dobiješ dozvolu od mog ministarstva, onda ti stupa na snagu pravni posao. Ne, pravni posao stupa na snagu onda kada je zaključen u skladu sa obligacionim odnosima. S druge strane, kada je državi potrebna evidencija radi praćenja makroekonomskih kretanja da vidi da li postoji preterani uvoz, da li postoji preterani izvoz, da li postoji negativni efekat, recimo, na platni bilans, tada mi podzakonskim aktima uređujemo obavezu obaveštavanja. To je obaveza obaveštavanja koja nema konstitutivni karakter, nije uslov za postojanje pravnog posla, već predstavlja obaveštenje državi, da bi država mogla statistički da prati kretanja u privredi. Zakon je pisan jezikom za koji smo nastojali da bude razumljiv. To je jezik koji, na jednoj strani, mora imati jedan tehnički aspekt, jer se radi o pravilima Svetske trgovinske organizacije; s druge strane, mi pravnici nismo podlegli našem tipičnom pravničkom žargonu, već smo nastojali da zakon pišemo jezikom koji je razumljiv za privrednike koji će ga koristiti. Jer, nije svaki privrednik završio pravni fakultet, naravno, ima tu inženjera, ekonomista, tako da je bitno da je napisan privredničkim jezikom, razumljivim, a nastojali smo da bude kratka i jasna rečenica, da misao bude potpuno jasna, pored samog jezika, i da se jasno uredi sloboda spoljne trgovine. Smatrali smo, stojimo na tom stanovištu i to je princip Svetske trgovinske organizacije, da onu slobodu koju privrednik ima u unutrašnjem prometu treba da ima i u međunarodnoj trgovini. Ako mi želimo da Srbija, a naročito Beograd kao prestonica postane i trgovačka prestonica i finansijska prestonica Balkana, moramo da damo slobodu tim preduzećima koja posluju u celom regionu iz Beograda da mogu da posluju sa što manje papira, što slobodnije, što aktivnije i da mi budemo njima od pomoći, a ne da im budemo teret. Dame i gospodo, mislim da ovaj zakon nalazi pravu meru između slobode poslovanja, koja je potrebna upravo iz ovih razloga koje sam naveo, i na drugoj strani efikasnije i legitimne zaštite srpske privrede. Mislim da je jasan, moderan i da će nam služiti. Ja vas molim za podršku ovom zakonu. Hvala lepo.
Hvala. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Goran Jakšić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe G17 plus.
Gospodine predsedavajući, poštovane dame i gospodo, imamo retko dobru priliku da jedan zakon ovako prezentovan i ovako predložen bude razmotren u Skupštini kao direktno koristan zakon, bez bilo kakve politizacije, bez neke velike političke priče, barem se nadam. Imamo pred sobom zakon koji željno očekuju svi oni koji žive u ovoj državi od svog rada, a takvih je, hvala Bogu, u ovoj državi još dosta i svi oni koji se bave takvom delatnošću koja je vezana sa spoljnotrgovinskim poslovanjem. Nadam se, a mislim da delim i vaše mišljenje, da će takvih firmi koje će se baviti spoljnotrgovinskim poslovanjem biti sve više i više, a ovaj zakon, ukoliko ga budemo na pravi način ovde razmotrili i iza toga nadam se i usvojili, upravo će omogućiti da takvih firmi bude sve više i više. Situacija u kojoj se sada nalazimo ne dozvoljava da se firme koje su svoje poslovanje opredelile pre svega ka izvozu, kao jednom od najznačajnijih vidova spoljnotrgovinskog poslovanja u ovom trenutku i najznačajnijih za ovu našu državu i našu ekonomiju, time bave na jedan pravi, potpuno otvoreni i slobodniji način, sa svim mogućim povlasticama i beneficijama koje bi takvo poslovanje sa svetom, pre svega sa Evropom, moglo da donese. Zaista očekujem da će ova rasprava biti usmerena pre svega ka tom pravcu, da će poslanici, na neki način kao predstavnici ekonomija svojih regija u kojima se nalaze, na konstruktivan način govoriti o ovom zakonu. Ponoviću, ne vidim nikakav politički smisao ili konotaciju koja bi mogla da se veže za ovaj predlog zakona u ovom trenutku. Ta korisnost zakona... Istovremeno me malo razočarava odnos resornog skupštinskog Odbora za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom. Moram da kažem da Odbor nije ovaj predlog zakona do sada razmatrao. Ja sam član Odbora za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom sa još nekim kolegama; imao sam priliku da budem svedok da ovaj odbor nije razmatrao ovaj zakon, koji je definitivno i nesporno koristan i neophodan ovoj državi, ekonomiji i privredi, jer nije bilo kvoruma. To kažem radi javnosti i radi svih nas, ali hoću da podsetim da u Odboru za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom većinu ima opozicija, i da je sticajem okolnosti upravo opozicija bila ta koja nije pomogla da se napravi kvorum i da ovaj odbor razmatra ovaj zakon, što nam je novi poslovnik dao za mogućnost da uradimo. Ova rasprava bi trebalo da ostane upamćena od strane privrednika, i to sa radošću, jer nam omogućuje zaista prvi put priliku da počnemo sa jednim zakonskim okvirom ovog novog kvalitetnog tipa, jedan konstruktivan privredni pravi ekonomski odnos, odnos poštovanja u pravom smislu te reči sa našim partnerima u inostranstvu, pre svega sa partnerima iz Evropske unije, jer Srbija je deo Evrope i sa Evropom očekuje, s pravom, napredovanje u ekonomiji, odnosno napredovanje u privredi. Ono što nismo imali, nažalost, sve ove godine, pogotovo mislim na godine kada smo bili pod sankcijama, to je taj otvoreni pristup Evropi, odnosno saradnja sa Evropom. Praktično, otuđenje Srbije prema Evropi se najviše ogledalo kroz otuđenje odnosno izolaciju Srbije u delu ekonomije, privrede, razmene ove privrede sa drugim privredama i drugim ekonomijama. Mi smo imali zakon koji je, kao što je rekao gospodin ministar, bio prilično restriktivan, koji nije bio usklađen sa zakonima koji postoje u svetu slobodne ekonomske trgovine i razmene. Time smo bili u priličnoj meri ograničeni. Time je bila ograničena ne svaka politička stranka pojedinačno niti politika ove države nego upravo ono što je najbitnije u ovoj državi, a to je ekonomija, proizvodnja, ono od čega se hleb jede, kako bi naš narod rekao, znači ono od čega žive naši sugrađani, oni koji su za nas glasali, oni koje mi ovde zastupamo u ovom parlamentu. Izglasavanjem jednog ovakvog zakona pre svega omogućićemo onima koji proizvode, koji žive od svog rada, onima koji vode te firme da uspostave jedan pravi partnerski odnos, odnos korisnosti ove ekonomije u saradnji sa svetom, pre svega sa Evropom. Zato se nadam, iako možda sticajem nesrećnih okolnosti Odbor za razvoj ovo nije razmatrao, da će poslanici ovog doma uspeti da razumeju i na pravi način komentarišu eventualno, ako ima mesta, i poprave ovaj zakon i da ćemo ga zaista imati uskoro, kao jedan od najvažnijih, najsavremenijih i najkorisnijih zakona koje je ovaj saziv parlamenta u poslednje vreme usvojio u okviru zakonodavne delatnosti. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić, ovlašćeni predstavnik DSS-a. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, kada se pogleda zakonodavna aktivnost Narodne skupštine u oblasti reforme privrede videće se da je i zakon o spoljnotrgovinskom poslovanju jedan od niza zakona koji predstavljaju celinu uspešnih reformi. Mi smo u ovom visokom domu usvojili Zakon o stečajnom postupku, Zakon o Agenciji za licenciranje stečajnih upravnika, usvojili smo jedan vrlo bitan zakon koji možda javnost nije dovoljno shvatila, ali vrlo su dobro shvatili naši partneri iz inostranstva, a to je zakon gde je oporeziva dobit preduzeća u Srbiji svedena na 10% i postali smo u tom smislu najprimamljivije tržište. Usvojen je Zakon o porezu na dodatu vrednost i jedan krovni zakon o reformi privrednog sistema, Zakon o privrednim društvima, a izmenjen je i Zakon o privatizaciji, gde se postupak privatizacije otkočio i učinio efikasnijim. Na tragu svih tih reformi, kao jedna celina, pojavio se i zakon o spoljnotrgovinskom poslovanju, kao zakon koji sa pravom očekuje veliki broj naših privrednika, da se konačno razbiju ti čepovi i te kočnice koje su bile prepreka slobodnom spoljnotrgovinskom poslovanju. Upravo ovaj zakon o spoljnotrgovinskom poslovanju ima taj osnovni princip, da je spoljna trgovina slobodna. To je jedna od najvažnijih vrednosti koje ovaj zakon donosi. Ono što je vrlo važno reći, ovaj zakon o spoljnotrgovinskom poslovanju uvodeći princip slobodne trgovine tera naša preduzeća na ono što je neminovnost, a to je jačanje konkurencije. Moramo se suočiti sa tim da kao država koja ulazi u proces pregovaranja o stabilizaciji i pridruživanju i zaključenju tog ugovora koji je, po suštini, jedan trgovinski ugovor, ulazimo u situaciju da naša preduzeća moraju postati konkurentna, moraju se uozbiljiti u organizacionom smislu, moraju ojačati svoj menadžment i moraju u smislu svojih proizvoda postati konkurentna. To je stvar koju više ne možemo da izbegnemo. Upravo ovaj zakon šalje tu jasnu poruku i uozbiljuje tu priču. Konkurentnost naše privrede, na neki način, pojačana je i usvojenim Zakonom o zaštiti konkurencije, pa kao što sam rekao, ceo taj sistem vrlo je logičan, precizan i jasan. Svi ti zakoni koji su ovde usvajani i predlagani od Vlade Republike Srbije imaju jasnu celinu, to je važno napomenuti, sled tih reformi je vrlo kontinuiran i uočava se jedna strategija koju smo mi ovde prilikom usvajanja tih zakona u Narodnoj skupštini i podržali. Ovaj zakon o spoljnotrgovinskom poslovanju pored tog principa slobodne trgovine, kao što je rečeno i u uvodnom izlaganju od strane ministra, uvodi jednu ravnotežu, sagledavajući poziciju u kojoj se nalazi naša privreda posle promena koje su se desile i ulaska u proces privatizacije 2000. godine, posle izlaska iz jednog perioda čudnih svojinskih odnosa koji su vladali devedesetih godina, jednog hibridnog sistema i ulaska u otvorenu tržišnu privredu gde preovladava privatna svojina. Ono što je važno napomenuti jeste da su upravo te mere koje se daju Vladi Republike Srbije da, sagledavajući trenutak, poziciju i snage i konkurencije naše privrede, može da zaštiti tu našu privredu i njenu konkurentnost, sasvim na mestu. Kao što vidimo u obrazloženju Predloga zakona, one su usaglašene sa pravilima Svetske trgovinske organizacije i Evropske unije. Ono što je važno napomenuti, kada se pogleda još uvek važeći Zakon o spoljnotrgovinskom poslovanju, koji je praktično menjan svake godine, jeste činjenica da se konačno oslobađamo jedne vrste državnog nadzora i državnog tutorstva, jedne vrste svevidećeg oka od strane države nad poslovanjem preduzeća. Umesto odobrenja, mi ulazimo u period kada će se privrednici koji ulaze u spoljnotrgovinske poslove, i ono što je važno kada naša privreda dobija slobodu direktnog ulaganja u inostranstvu, dobijamo samo jedan postupak evidentiranja koji je vrlo bitan, ali, s druge strane, ne ograničava privredu da slobodno ugovara poslove, slobodno investira u inostranstvu i time, što je krajnji cilj svakog preduzeća, uvećava svoju dobit. Ta sloboda, kažem, koja provejava iz ovog zakona je najveći kvalitet predloženog zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju. Važno je napomenuti da su te mere zaštite koje su ovde predviđene vrlo logične, i kada je u pitanju mogući damping, i kada je u pitanju subvencioniranje proizvođača, i kada je u pitanju prekomerni uvoz; nešto što je potpuno logično i privreda u ovom trenutku ima pravo na ovakve mere. To je jedna sloboda koja se daje Vladi Republike Srbije u kreiranju njene ekonomske politike. U još uvek važećem zakonu imali smo one delove koji se odnose na posebne oblike spoljnotrgovinskog poslovanja, gde su vrlo detaljno razrađivani ugovori o dugoročnoj proizvodnoj kooperaciji. Prosto, mislim da je kvalitet ovog zakona što je te stvari potpuno ostavio na slobodu ugovornim stranama. Nije želeo da detaljno normira te ugovore, nije želeo da se bavi tim stvarima. Ostavio je mogućnost i određene povlastice kada su u pitanju ovi ugovori, ali dao je ugovornim stranama da ugovorne odredbe i detalje tog ugovora same određuju. Zadržane su neke stvari. Mislim da su transparentnije i ovde naglašene kada je pitanju transferisanje dobiti iz inostranstva, kada je u pitanju mogućnost naplate koja nije novčana. Svi ti momenti koji su ovde u zakonu predviđeni vrlo su transparentni i vrlo su konkretni i jasni. Kao što sam rekao, princip slobode spoljnotrgovinskog poslovanja, odbacivanje onog dela koji se odnosi na odobrenje od strane nadležnih organa uvođenjem samog principa evidentiranja i jasna zaštita srpske privrede u ovom trenutku, uvažavajući njenu konkurentnost, jeste prioritet ovog zakona. Ono što je vrlo važno posle ovoga učiniti jeste da država, kada se već ovako otvara spoljnotrgovinsko poslovanje, određenim merama podstakne izvoz. To je nešto što moramo u narednom periodu da učinimo. Mislim da ovaj zakon to ne zabranjuje i da otvara prostor i za to. Time ćemo pojačati konkurentnost naše privrede u inostranstvu i smanjiti spoljnotrgovinski deficit i na neki način pogurati one uspešne i kvalitetne kojih u ovom trenutku ima u Srbiji. Važno je napomenuti da ako idemo ka tome da jednog dana ispunimo sve kopenhagenške kriterijume i da bismo bili deo EU, jedan od tih kriterijuma jeste da srpska privreda ima takvu konkurentsku moć da može da izvrši pritisak od strane privrede iz EU. Ovaj zakon o spoljnotrgovinskomposlovanju na dobrom je tragu da to uradi. Celovit sistem privrednih reformi, koji se na neki način ovim zakonom zaokružuje, jeste nešto što u svakom slučaju DSS podržava i u danu za glasanje glasaće za ovaj zakon. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milan Nikolić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, želim da u ulozi zamenika predsednika Odbora za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom izrazim žaljenje što ovako važan zakon nije razmatran na Odboru iz razloga koji su moji prethodnici rekli. Mislim da će biti uskraćen jedan stav o zakonu koji ima dugoročni značaj. Mi danas zapravo raspravljamo o jednom od suštinski važnih, rekao bih strateških zakona, od koga zavisi budućnost privrede Srbije. Vreme dugogodišnjih sankcija izopštilo je privredu Srbije iz međunarodne podele rada i više godina se taj posao spoljne trgovine odvijao simbolično. Povratak na strana tržišta je veoma složen i težak proces, mnogo teži nego da se prvi put pojavljujemo na tim tržištima; već su neki drugi zauzeli mesta, vlada vučja konkurencija i mi u jednoj tako ogromnoj ponudi, gde se kvalitet, rokovi, target cena podrazumeva, moramo da pronađemo svoje mesto. Naravno da su razvijeni različiti oblici saradnje, koji kod nas zbog mnogih ograničenja nisu mogli da se u punom obliku razmahnu. Znamo da imamo zavidne proizvođačke kapacitete, da su oni nažalost zastareli, ali da mnogi od njih stoje i da nam je neophodno da te kapacitete aktiviramo, zaposlimo. Oni zapravo ne rade iz razloga koji su veoma teški, ali jedan od osnovnih razloga, takođe veoma težak, jesu mnoge administrativne prepreke i barijere koje su postojale i koje su u bitnoj suprotnosti sa pravilima trgovanja na svetskom tržištu. Novi zakon o spoljnotrgovinskom poslovanju polazi od osnovnog cilja da uredi spoljnu trgovinu robom i uslugama i obezbedi slobodu trgovanja u skladu sa pravilima Svetske trgovinske organizacije i normativima EU. Proklamovano načelo slobode spoljnotrgovinskog poslovanja treba snažno da podržimo, posebno u delu da svako može da se bavi spoljnom trgovinom, u skladu sa donetim propisima. U spoljnotrgovinskom poslovanju svakom privrednom subjektu i fizičkom registrovanom licu dozvoljeno je sve što nije posebnim propisima ograničeno. Ovim zakonom, što je veoma važno, uspostavlja se pravni okvir koji je u skladu sa pravilima Svetske trgovinske organizacije i EU i omogućuje privrednicima nesmetan pristup poslovima na tržištima sveta, ravnopravan tretman, i mislim da je to bitna i veoma važna novina. Ujedno, ovaj predlog maksimalno štiti domaću proizvodnju i u skladu je sa pravilima Svetske trgovinske organizacije, tako da nema nekih mogućnosti da nam se zbog toga prebaci. Mislim da će zakon ubrzati pristup Svetskoj trgovinskoj organizaciji jer se njeni principi usvajaju i dobijamo status jedne od najpovlašćenijih nacija među porodicom od 150 zemalja. I, imamo šansu da prilagođavanjem ovih zakonskih rešenja brže uđemo u Evropu, nego što je to bez ovog zakona moguće. Mislim da se pruža šansa da se omogući široka lepeza oblika saradnje sa inostranstvom, što će verovatno više pobuditi interes stranih ulagača nego što je to situacija danas. Administrativna procedura se pojednostavljuje, omogućuje se nesmetan tok robe i usluga i mislim da će se spoljnotrgovinski poslovi uvećavati, bez obzira na sve prethodne probleme o kojima sam govorio. Analizom novog zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju jasno se izdvajaju dva poglavlja. Prvo je sloboda rada u spoljnotrgovinskom poslovanju i drugo - ograničenje poslova u spoljnotrgovinskom poslovanju. Sloboda spoljnotrgovinskog poslovanja je deklarativno, ali vrlo jasno izrečena kao pravo svih subjekata u privredi, bez posebnog naglašavanja kako i kojim podzakonskim aktima će oblik slobode biti definisan. Naprotiv, ograničenje i mere zaštite i posebnog režima predviđaju veliki broj pratećih podzakonskih rešenja koje donosi Vlada i Ministarstvo za ekonomske odnose sa inostranstvom, te se stvara lažni privid da je zakon restriktivan. Mislim da se pažljivim čitanjem zakona do toga može doći. Mislim da je veoma važno da se razrade mehanizmi sprovođenja podzakonskih akata, naročito kod izdavanja kvota i dozvola, kako bi se izbegli već poznati problemi u birokratiji, samovolji, korupciji i sivoj ekonomiji. Potrebno je, takođe, obezbediti usaglašenost odredaba ovog zakona sa drugim propisima koji regulišu devizni sistem poslovanja, carinski sistem, poreski sistem, slobodne zone, tehničke propise, standarde, zaštitu životne sredine i sanitarne i fitopatološke propise. Mislim da treba razraditi posebne oblike u posredovanju u spoljnotrgovinskom prometu, trgovini uslugama, pre svega intelektualnim uslugama, malograničnom prometu, dugoročnim proizvodnim kooperacijama, kojih sve više ima itd. Sve u svemu, mislim da je pred nama dobar zakon, zakon koji pruža šansu, koji oslobađa i predstavlja dobru osnovu za razvoj spoljnotrgovinskih poslova Srbije, za nova investiciona ulaganja. Najvažnije je za nas privrednike da je ta procedura donošenja odluke i realizacije poslova veoma skraćena, pojednostavljena i mislim da će se poslovi izvoza mnogo lakše odvijati u odnosu na dosadašnji način. Poslanička grupa SPS pozdravlja ovaj zakon i mi ćemo se u danu za glasanje opredeliti da ovaj zakon bude što pre usvojen.
Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa prijave za reč u pisanom obliku sa redosledom narodnih poslanika podnele poslaničke grupe: SRS, DSS i G17 plus. Reč ima narodni poslanik Milka Silajev, a neka se pripremi narodni poslanik Božidar Koprivica.
Poštovano predsedništvo, poštovani gospodine ministre sa saradnicima, dame i gospodo poslanici, ovo je retko zadovoljstvo da ovako jedan, po ocenama stručnih ljudi, pismen zakon dođe na našu skupštinu. Postojeći zakon je bio vrlo restriktivan i teško je bilo raditi, ali eto, došlo je vreme da dođe do promena i da se da nov predlog zakona, koji je daleko bolji, koji omogućava da se efikasnije radi. Meni je kao članu Odbora za ekonomske odnose sa inostranstvom bilo žao što nismo mogli da o jednom tako dobrom zakonu jednoglasno donesemo odluku da bude preporučen Skupštini, iz razloga što je većina u tom odboru opoziciona, a nažalost, naša svest nije na tom nivou da kada je nešto dobro i opozicija prihvati, ali valjda će se i to promeniti u Srbiji. Vlada na razuman način tumači i primenjuje postojeći zakon, ali razumno tumačenje restriktivnog zakona nedovoljno je za utvrđivanje sigurnog reformskog pravca i okvira za ključnu oblast ekonomskih odnosa sa inostranstvom. Ovo je ključna argumentacija kojom Vlada Srbije obrazlaže zašto je potrebno da parlament što hitnije usvoji novi zakon o spoljnoj trgovini. Predlog zakona ima šest delova, 80 članova i moderno je napisan. Prilikom koncipiranja ovog drafta vodilo se računa o primedba predstavnika domaće privrede i struke, ali paralelno su uvažavane i sugestije Komisije Evropske unije. Ekipa iz Ministarstva za ekonomske veze sa inostranstvom imala je osnovni cilj da obezbedi slobodu spoljne trgovine, koja se može ograničiti radi zaštite interesa Republike Srbije, a u skladu sa pravilima STO i EU. Kako izgleda pokušaj da se spoljna trgovina učini slobodnom, a da se istovremeno zaštiti domaća industrija na način koji neće biti sankcionisan od civilnog sveta? U prvom delu, koji sadrži osnovne odredbe, spoljna trgovina je definisana kao prekogranični promet robe i usluga. Osnovni princip je sloboda bez ograničenja. Shodno tome, slobodna su i direktna ulaganja u inostranstvu, izvođenje investicionih radova, promet robe i pružanje usluga u inostranstvu. Pitamo se da li je suviše liberalno. Samo na prvi pogled. Zakonopisac je predvideo vrlo razgranatu mrežu zaštite, kako platnog bilansa, tako i domaće proizvodnje, od prekomerne i nelojalne konkurencije. Na ovaj način obezbeđuje se ravnoteža između potrebe da se sprovodi princip slobodne trgovine i da se osigura najveći mogući stepen zaštite domaće privrede i njenih najosetljivijih sektora i novih industrija. Ovo bi trebalo da funkcioniše kroz institute količinskih ograničenja, dozvola, antidampinške mere i kompenzatorne dažbine. Konkretno, Vlada može ograničiti izvoz u slučaju nestašice bitne robe ili radi zaštite neobnovljivih prirodnih bogatstava. Takođe, Vlada može intervenisati kada proceni da prekomerni uvoz ugrožava domaću privredu ili narušava platni bilans. Da sve previše ne bi ličilo na devedesete godine, kada su diskreciona ovlašćenja izvršne vlasti bila neograničena, sada je procedura za uvođenje ograničenja vrlo detaljna i precizna. Mere zaštite su obrađene u trećem delu zakona, gde ima čak 33 člana. Na primer, pod dampingom se podrazumeva uvoz robe u Srbiju po ceni koja je niža od normalne vrednosti te robe, pri čemu je neophodno da domaća privreda pretrpi ili može da pretrpi znatnu štetu, odnosno da se zbog dampinga znatnije usporava stvaranje, otvaranje i rad privrede u Srbiji. Dakle, antidampinške dažbine ne mogu se uvesti tek tako, po slobodnom nahođenju izvršne vlasti, već samo ako je dampingom napravljena šteta. Međutim, neki liberalni dogmata mogao bi da se pobuni što procenu štete ili njene pretnje po domaću privredu utvrđuje izvršna vlast, čime se diskrecioni krug zatvara na pomalo apsurdan način. U tom smislu, dobro je što dve okolnosti ipak bitno sužavaju mogućnost da se ovdašnje vlasti "zaborave". Prvo, postupak ispitivanja za utvrđivanje uspostavljanja štete napravljen je po pravilu STO i detaljno je razrađen. Drugo, uvođenje antidampinških dažbina će sasvim sigurno biti pod budnim okom međunarodne javnosti. Po logici stvari, isto će važiti i za sve ostale mere koje su predviđene ovim predlogom. To opet daje nadu da će biti uspostavljena ravnopravnost svih učesnika u spoljnoj trgovini i na domaćem tržištu i ravnopravan položaj domaćih privrednika na svetskom tržištu, i to garantovanjem slobode i jednakosti, što je bila i osnovna želja zakonodavca. U nameri da se oslobode teorije i prakse socijalističkog pravnog sistema kreatori novog zakonodavstva i ovog zakona nisu hteli da regulišu posebne oblike spoljne trgovine, poput dugoročne proizvodne kooperacije, kompenzacionih poslova, reeksporta, konsignacionih poslovanja i drugih sličnih rešenja. U doba preovlađujuće privatne svojine ovakav pristup bio bi anahron. Međutim, jedno su želje, a drugo je stvarnost. Zbog nametnutog nasleđenog stanja ipak je četvrti deo zakona, od člana 66. do člana 76, posvećen privremenim režimima i merama koje će biti primenjivane po potrebi, a najduže do ulaska Srbije u STO. Zašto? Zato što mogu biti neusklađeni sa pravilima STO, EU i zahtevima naše privrede. Jedina svrha ovih odredbi je da omoguće nesmetane privredne tokove, uprkos rigidnosti Zakona o deviznom poslovanju, i to uglavnom bez posebne administrativne intervencije. Na primer, kompenzacioni poslovi, naplata u robi ili uslugama biće moguća jedino uz odobrenje Ministarstva za ekonomske odnose sa inostranstvom. Dalje, Ministarstvo će moći da odobri besplatno poslovanje sa inostranstvom ako proceni da je to svrsishodno. Sa stanovišta pravila STO verovatno je problematično i podsticanje dugoročne proizvodne kooperacije. Novim zakonom je ipak predviđeno da se na uvoz repromaterijala, poluproizvoda, delova, sklopova i gotovih proizvoda, u okviru ugovora o dugoročnoj proizvodnoj kooperaciji, ne plaća carina. Ipak, najgrublja povreda pravila STO i EU o zabrani direktnih izvoznih podsticaja sadržana je u članu 74. u kome se neuvijeno kaže da Vlada, u cilju unapređenja izvoza robe i pružanja usluga domaćih lica u spoljnoj trgovini, može da propiše uslove za povraćaj carinskih dažbina, dela vozarine, kao i podsticaje, naročito za izvoz poljoprivrednih proizvoda. Dakle, predložena rešenja treba da uvećaju strana ulaganja, jer su u skladu sa savremenom praksom i garantuju jednak tretman svih učesnika na domaćem tržištu. Nova regulativa treba da unapredi konkurenciju, poboljša razvoj malih i srednjih preduzeća, smanji administrativne troškove. Nesporno je da je prilikom izrade zakona konsultovana šira stručna javnost, a u finalizaciju su bili uključeni i predstavnici EU, kao i KAFAO, a mišljenje su dali i ugledni stručnjaci iz Nemačke i Francuske, kako piše u obrazloženju zakona. Usvajanjem ovog zakona, odgovornost na Vladi biće ogromna i u skladu sa diskrecionim ovlašćenjima koja je dobila. Bilo je pravo zadovoljstvo čitati ovaj zakon. Poslanička grupa G17 će dati saglasnost za ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica, a neka se pripremi narodni poslanik Nikola Milošević.
Poštovani narodni poslanici, ovde smo od prethodnih govornika čuli uglavnom hvalospeve vezane za ovaj sistemski zakon. Slažem se da je on sistemski. Baš zato što je sistemski, on je morao biti detaljniji i jasniji. Naime, tvrdim vam da zakon o spoljnotrgovinskom poslovanju, ovako kako je napisan, neće omogućiti domaćoj privredi nesmetan pristup spoljnoj trgovini, niti ravnopravan pristup privrednih subjekata na tržištima sveta. Jeste, gospodine ministre, izvršena je deregulacija odnosa, slažem se, ali preterano, jer sloboda privrednih subjekata nikako ne znači da svako može da radi šta hoće, a kako je to regulisano ovim zakonom, privredni subjekti će moći da rade baš šta hoće. Naime, izvršena deregulacija odnosa je previsoka i doći će do brojnih zloupotreba u praksi i njegovom primenom se neće nesmetano obavljati poslovi spoljne trgovine. Ukratko ću ukazati na šta se to odnosi i na šta poslanička grupa SRS sa pravom i dobronamerno ukazuje. Predlogom je bilo potrebno taksativno nabrojati poslove koji spadaju u domen spoljne trgovine, što nije obuhvaćeno postojećim predlogom. Pojedine odredbe su vrlo neprecizne i baš zbog svoje nepreciznosti će dovoditi do mnogih problema, a naročito apostrofiram zloupotrebu ograničenja, za čiju primenu je nadležna Vlada Republike Srbije, jer će listu ograničenja robe i usluga određivati Vlada. Predlogom zakona nije posebno regulisano pružanje usluga domaćih lica u inostranstvu, to je ta deregulacija, što će u praksi dovoditi do određenih nejasnoća. Nisu svi stručnjaci za oblast spoljne trgovine; oni koji se bave poslovima spoljne trgovine to dobro znaju, posebno vezano za sklapanje ugovora o dugoročnoj poslovnoj saradnji i kooperaciji, tako da će biti velikih problema u primeni. Što se tiče količinskih ograničenja, kojima se ograničava vrednost robe koja može da se uveze u određenom vremenskom periodu, dovešće neminovno do određenih nepravilnosti, a moguće je i do zloupotreba, a naročito oko dobijanja kvota, jer lice koje ne iskoristi kvotu koja je određena članom 17. mora biti sankcionisano, kako je to Srpska radikalna stranka intervenisala amandmanom na član 17, i to lice koje ne iskoristi kvotu može dobiti nove kvote, ali samo kada prođe neko vreme, odnosno tri godine. Takođe, zakonom je potrebno odrediti precizan rok u kome se mogu podnositi zahtevi za dodelu kvota, a po našem mišljenju, odnosno po mišljenju SRS-a, taj rok treba da iznosi 30 dana od dana objavljivanja javnog poziva za dodelu kvota. Pojedine odredbe su, kao što sam rekao, neprecizne, a naročito članovi 1, 4, 12, 42. i da ne nabrajam dalje. Što se tiče rokova, rokovi u vezi sa dozvolama su veoma dugi, pa ih je potrebno skratiti sa godinu dana na šest meseci, što bi rezultiralo time da bi veći broj korisnika dobijao dozvole, a Vlada bi bolje kontrolisala izdate dozvole. Licu kome je oduzeta dozvola ne treba izdavati dozvolu u naredne tri godine, po mišljenju Srpske radikalne stranke, jer bi se na taj način povećala odgovornost lica i smanjio bi se rizik zbog zloupotreba. Srpska radikalna stranka smatra da treba povećati period mera zaštite od prekomernog uvoza sa četiri na pet godina, pogotovo što u taj rok ulazi i privremena mera zaštite. Takođe, mi srpski radikali smatramo da Vlada mora regulisati smanjenje stepena mera zaštite od prekomernog uvoza, ali ne kada njoj padne na pamet, nego se to mora striktno regulisati zakonom. Po mišljenju srpskih radikala, najdobronamernije vam kažemo, smanjenje stepena prekomernog uvoza mora biti najmanje jedanput godišnje. Na kraju, mogu da kažem da su i propisane kazne iz člana 76. i 77. veoma visoke, nisu primerene ekonomskoj situaciji naših ekonomskih subjekata, niti ekonomskoj situaciji u zemlji. U tom smislu Srpska radikalna stranka je podnela veliki broj amandmana na Predlog ovog zakona. Mi smatramo da će poslanici u danu za glasanje usvojiti ako ne sve, onda deo naših amandmana, u najboljoj želji da popravimo, za nas ne baš najbolji, zakon. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nikola Milošević, a neka se pripremi narodni poslanik Sreto Perić.
Poštovani gospodine potpredsedniče, gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, želeo bih da gospodinu ministru čestitam na književnom, doteranom i jezgrovitom izlaganju, jer mi na to u našoj javnoj komunikaciji nismo navikli i nismo u prilici da čujemo. Za pohvalu je, što se mene lično tiče, jezik kojim je ovaj predlog zakona napisan, a time se potvrđuje jedna stara dobra istina da nema tog složenog pitanja koje se ne može jednostavno, prostim i pristupačnim rečnikom uobličiti. Sada ću vam reći nešto o zakonu. Predlagač je bio između dva često oprečna zahteva, koja nije baš lako pomiriti. Na jednoj strani morao je poštovati načelo konkurencije bez koga, kao što je poznato, nema uspešnog privrednog poslovanja, a na drugoj strani predlagač je bio dužan da zaštiti naše nacionalne privredne interese. Mislim da je predlagaču pošlo za rukom, što nije ni malo lako, a opet je za svaku pohvalu, da ova dva zahteva pomiri tako što će načelo konkurencije biti ono načelo pomoću koga se oba ova interesa mire, mada to naizgled izgleda protivrečno. Biću slobodan da to potkrepim pomoću dva mesta iz predloga. Dakle, kaže se – dozvoljena ograničenja spoljne trgovine, član 4, a pod brojem 4: "Ograničenja dozvoljena ovim zakonom ne smeju da imaju za cilj ili za posledicu narušavanje konkurencije između učesnika u spoljnoj trgovini." Dakle, načelo konkurencije se uzima kao nešto što je u privrednom interesu naše sopstvene države, pre svega tamo, ukoliko ono, evo sada mesta iz člana 34 - "izaziva ili preti da izazove znatnu štetu postojećoj domaćoj proizvodnji". Dakle, domaća proizvodnja se štiti, dakle, naš nacionalni privredni interes, upravo tako što se štiti načelo konkurencije. Tamo gde je reč o nelojalnoj konkurenciji putem dampinga sasvim je logično i prirodno da se protiv takve jedne nelojalne konkurencije moraju preduzeti odgovarajuće zakonske mere. Lično imam samo jednu nedoumicu koja se tiče izvesne, možda bi se moglo tako reći, pravne praznine, odnosno mogućih zakonskih mera pomoću kojih bismo se zaštitili od izvesnih, vrlo ozbiljnih narušavanja naših privrednih interesa, kakvih je bilo u prošlosti. Kada to kažem mislim na onaj dobro poznat slučaj kada je bivši ministar spoljnih poslova gospodin Svilanović obezbedio slovenačkom "Merkatoru" ovde 50 hiljada kvadratnih metara poslovnog prostora, a da zauzvrat naši privrednici nisu dobili ni jedan jedini metar kvadratnog prostora u toj istoj Ljubljani. Premda ima glasova da je to bila posledica nekog ličnog interesa gospodina ministra, pa se pominje mogućnost da je njegova supruga zaposlena u "Merkatoru", a da se na čelu "Merkatora" nalazi čovek iz njegove stranke. Ipak mislim da je posredi nešto drugo. Mislim da je posredi jedan politički relikt iz vremena Josipa Broza, kada se smatralo da svaka velika nacija, u ovom slučaju srpska nacija, mora da čini ustupke na štetu svojih sopstvenih interesa. Ja ću ovo što sam rekao potkrepiti samo jednom rečenicom iz knjige koju je napisao Milan St. Protić, u ovom slučaju pouzdan svedok, budući da dolazi iz istog političkog tabora iz koga i gospodin Svilanović. Pre dolaska DOS-a na vlast boravi u Americi jedna delegacija DOS-a i ima razgovor sa Ričardom Holbrukom koji pita – kako ćete vi, gospodo, reagovati kada bude reči o statusu Kosova? Ja ću vam sada citirati, kaže Milan St. Protić: "Svilanović je vikao - oslobodite nas Kosova, gotovo van sebe." Ja vas molim da obratite pažnju na ovo "vikao" i na ovo "gotovo van sebe". To je neka vrsta političke strasti, političke zaslepljenosti, kako hoćete, koja nam je još u vremenima ranije vrlo ozbiljno naudila, pa se ja pitam, i to je sada moja nedoumica, kako bi se ubuduće zakonski spoljnotrgovinsko poslovanje ove države moglo zaštititi od takvih samovoljnih i štetnih poteza. Razume se, to nimalo ne umanjuje moje vrlo pohvalno mišljenje o Predlogu ovog zakona i, ako je dopušteno da još jednom ponovim, iskreno čestitam gospodinu ministru na ovakvom predlogu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Sreto Perić, a neka se pripremi narodni poslanik Goran Jakšić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Predlog zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju. Ono što je ministar govorio u uvodnom izlaganju pohvalili su pripadnici poslaničkih grupa koje podržavaju ovu vladu i ono što je ministar govorio u uvodnom izlaganju može da se prihvati kao veoma korektno, bez nekakvih političkih ocena i procena. Ali, ako se pročita obrazloženje ovog zakona, pa još ako se zna da je ministar učestvovao u tom pisanju, onda će se steći jedan sasvim drugi utisak i ne možemo pohvaliti tu korektnost koja je bila prisutna ovde u prvih 10 minuta kada je ministar govorio o tome. Naime, dosadašnji Zakon o spoljnotrgovinskom poslovanju je zaista prevaziđen, zbog vremena u kojem je donet i dinamike koja se dešavala u poslednjih 13 godina određene odredbe su postale neprimenjive, ali stičem utisak, čitajući obrazloženje Predloga zakona, da je takav zakon smetao, čini mi se, natalitetu u Srbiji, stepenu i standardu življenja i svemu drugom. Rečeno je da ovaj zakon predstavlja smetnju, čini mi se, za svitanje novog dana. No, da ne govorim dalje o tome, nego da se vratim na Zakon o spoljnotrgovinskom poslovanju. Određeni instituti koji su predviđeni u ovom zakonu korektno su definisani i mislim da drugačije ne mogu nego na način koji je predviđen ovim predlogom zakona. U prvom članu ovog predloga zakona kaže se: "Ovim zakonom uređuje se spoljnotrgovinsko poslovanje", delimično odgovara na potrebe ovog predloga zakona, ali u stavu 2. stoji: "Zakonom se može, u skladu sa pravilima Svetske trgovinske organizacije i propisima Evropske unije, urediti spoljna trgovina pojedinom vrstom robe ili usluga". Znači, ovde se pozivamo na neke druge zakone, odnosno može se urediti zakonom, a ne uređujemo ovim zakonom određene stvari koje bismo možda morali i trebali da uradimo. Ukoliko ovaj zakon, kada se usvoji i stupi na snagu, da odgovore na određena pitanja i pomogne privrednicima u Srbiji da pokrenu privrednu aktivnost, to će biti dobro. Međutim, ukoliko ova vlada nije stvorila ambijent i uslove za privređivanje, ne može samo ovaj zakon motivisati i pospešiti posebno izvoz ili uvoz, zavisi sa koje strane gledamo. On može da omogući, što je ministar rekao da je bila želja njegovog ministarstva, možda Vlade u celini, da eliminiše ono što mi obični smrtnici kažemo - papirologiju, odnosno da pojednostavi određene stvari prilikom poslovanja u ovoj sferi. Delimično će to biti verovatno tačno, ali odredbe koje su predviđene u ovom zakonu praviće izvesne probleme. Naime, ovo gde se govori o ograničenju u spoljnotrgovinskom poslovanju može dovesti do određenih problema u praksi i možda će biti teža situacija nego što je bila po do sada važećem zakonu. U članu 4. kaže se: "Dozvoljena ograničenja spoljne trgovine propisuju se, primenjuju i tumače u skladu sa pravilima Svetske trgovinske organizacije i propisima Evropske unije." U članu 17, čini mi se, ili u nekom drugom članu, govorimo o određenim nadležnostima Vlade odnosno Ministarstva za ekonomske odnose sa inostranstvom. Unapred, u članu 4. mi predajemo tu nadležnost nekome drugome. U najmanju ruku, sa usvajanjem ovog zakona, odnosno nekih odredaba ovog zakona, stiče se utisak da dolazi do kapitulacije pravnog sistema u Srbiji pred nekim institucijama i ustanovama. Mi srpski radikali se zalažemo da idemo u korak sa Evropskom unijom, sa Svetskom trgovinskom organizacijom i sa svim međunarodnim subjektima, ali se zalažemo da, takođe, identitet i ono što čini svojstvenom zemlju Srbiju ostane sačuvano. Kada su u pitanju kvote, a ovde kaže: "Vlada može da propiše bliže uslove za raspodelu kvota", mislim da je to trebalo definisati zakonom. To je ono na šta je ukazao gospodin narodni poslanik Božidar Koprivica, da određeni instituti nisu dovoljno definisani ovim zakonom. Znači, ovo što se kaže u članu 17: "Vlada može da propiše bliže uslove za raspodelu kvota", to je trebalo da se definiše ovim zakonom, da se unapred zna, da svako ko bude zainteresovan za spoljnotrgovinsko poslovanje može na jasan način da pročita zakon, da vidi na koji način može da realizuje ono što želi i čime bi hteo da se bavi. Kada su u pitanju ograničenja kvota, mislim da će to u praksi dovesti do određenih zloupotreba, jer je sigurno da ste vi u vladajućoj većini opijeni i zaljubljeni u svoju veličinu i da ćete vrlo često takve stvari zloupotrebljavati. To do sada pokazuje praksa, ukoliko treba da se izglasa neki zakon, koji nema veze sa ministrom koji predstavlja taj zakon, ne može da obezbedi skupštinsku većinu, spreman je da u upravnim odborima ili na nekim drugim mestima učini ustupke, ili to čini premijer Vlade. Potpuno sam siguran i izražavam sumnju da će ovaj zakon omogućiti takav uticaj i kod odobravanja kvota ili ograničenja koja budu potrebna da se primene. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Goran Jakšić, a neka se pripremi narodni poslanik Branislav Rankić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege, G17 plus od samog početka ne podržava ovu vladu zbog same vlade, i dan-danas je podržava, već zbog onoga što ova vlada radi i što treba da uradi, što je važno da se uradi za Srbiju. To, nažalost, često puta nije prijatna obaveza ove vlade. Tim pre stranka G17 plus je bila spremna do sada i biće spremna da u tim nastojanjima, obavezama i teškoćama koje Vlada ima nju podrži. Jedna od najznačajnijih stvari, oko koje smo se svi ovde složili, a to pokazuje i anketiranje javnosti, jeste želja i obaveza ove vlade, a mi smo to, ako se dobro sećam, ovde kao parlament usvojili, jeste nacionalni cilj države Srbije da se priključi Evropskoj uniji, da postane deo jednog novog sveta, jedne nove evropske civilizacije, u kojoj Srbija mora da ima svoje mesto, u kojoj Srbija ima svoje mesto po prirodi stvari, gde se nalazi. Ali, treba da ima svoje mesto u toj zajednici evropskih država i po kapacitetima koje ima, po pogodnostima koje ima, ne samo u delu onoga što nas čini geografski, dakle, prirodnim lepotama, nego onoga o čemu upravo danas razgovaramo, a to je proizvodnja, potencijali koje imamo u ekonomiji. Dakle, potencijali koje imamo generalno u privredi, poljoprivredi, sve ono što nazivamo često puta komparativne prednosti; jednostavno rečeno, sve potencijalne mogućnosti koje ova država ima. Sve ove mogućnosti je država Srbija, u dobroj meri, nažalost, izgubila; izgubila je u tom nesrećnom periodu u kome smo imali sankcije, u kome smo bili izolovani. Naravno da je mnogo toga u tom periodu propalo. Mi smo izgubili mnoge pozicije koje smo imali. Sada, gledano i iznutra, ali i spolja, Srbija je u jednom obliku defanzive, izgleda možda kao da ti potencijali ne postoje. Ja znam, a mislim i vi ovde, koji se bavite ovim javnim poslom, da to nije u potpunosti tačno. Mi ćemo i kroz ovaj zakon, na kraju krajeva, biti u prilici da to pokažemo. Mislim da je čak i na osnovu međunarodnih skupova koje imamo i ovde i u inostranstvu, kojima sam sticajem okolnosti prisustvovao, svet i Evropa, a za mene, u ovom trenutku, neka mi ne zamere ostali, Evropa je mnogo značajnija nego ostali deo sveta, dakle, priznavali su te naše potencijale, ponekada više nego mi sami. Svi oni koji su bili, kolege ili deo stručne javnosti, na tim skupovima svedoci su ovoga o čemu govorim. Naravno, ti potencijali, kao potencijali koji su u okviru ove države, sami po sebi, ili kroz taj pozitivni komentar naših partnera, imaju potrebu da budu realizovani i da dostignu svoj određeni vrhunac. Osim priključenja Evropskoj uniji, što je jedan od najvažnijih nacionalnih ciljeva koje su ova država i ovaj parlament utvrdili, ne manje važna je i obaveza Vlade da donese jedan ugovor, sporazum, koji je direktno vezan za ovaj zakon, a to je sporazum sa Svetskom trgovinskom organizacijom. Jedan od najvažnijih segmenata priključenja Evropskoj uniji je i taj da Srbija bude sposobna, ne samo ekonomski, nego i zakonski, da pristupi i STO, jer je to nešto što je ipak najznačajnije za građane ove države koje mi ovde zastupamo i možda od krucijalne važnosti i za sam proces priključenja EU. Izneo bih jedan podatak koji dobar deo kolega poslanika i dobar deo javnosti ne zna. U postupku priključenja EU zaista imamo jednu jako dobru volju, i nadam se da to nećemo zloupotrebiti, da nam omogući određen poseban status u tim pregovorima, pre svega za početak pregovora o pridruženju i stabilizaciji, koji je srećom u ovoj državi otpočeo, možda malo kasnije nego u ovim državama oko nas. Ko je tu kriv, možemo da razgovaramo, ali znamo zbog čega smo zakasnili. Ali, treba iskoristiti beneficije koje imamo u ovom trenutku kao država. Jedna od važnih beneficija koje nam EU u ovom trenutku pruža jeste što smo počeli ovaj pregovor o pridruženju i stabilizaciji i što su nam otvorena vrata ka ulasku u Evropsku uniju, a da pri tom nismo napravili ugovor sa STO. Ovo je inače presedan koji nam daje EU, presedan koji je za sada jedino dat Srbiji, da Srbija može da uđe u te partnerske odnose, da uđe u pregovore, a da pri tome, ponoviću još jednom, nije napravila ugovor, odnosno sporazum sa STO. Kada već imamo takve beneficije i takve povlastice koje nam daje EU jer veruje da sa nama nešto korisno može da napravi, nešto korisno za nas, nešto korisno za sebe, onda je obaveza pre svega ovog doma, a bila je i obaveza Vlade naravno da pripremi ovaj predlog zakona i da taj predlog zakona kojim se otvaraju vrata priključenja STO počne u najskorije moguće vreme i sa jednim pravnim i kvalitetnim zakonom. Dobro znate da ekonomija, a u ekonomiji možda najviše trgovina, ne trpi improvizacije, da traži preciznu zakonsku regulativu. Naravno, ekonomija i trgovina zahteva odnos kvaliteta, ponude, potražnje, cena, ali u ovom momentu u jednom savremenom društvu, u kome i mi živimo, trgovina i ekonomija zahtevaju određenu potpuno preciznu pravničku, zakonsku regulativu. Znači, nisu to vremena neke krajnje liberalne ekonomije, liberalnog kapitalizma gde je borba, konkurencija, razne vrste uticaja, korisnosti određivala kako će se obavljati trgovina. Svetska trgovinska organizacija je sa tom namerom u jednom trenutku i napravljena, upravo da se regulišu pre svega pravila igre u delu trgovine i da u tim pravilima igre budu svi zaštićeni. Dakle, značaj priključenja STO je celokupna zaštita ne samo onih koji su u STO, za nas je u ovom trenutku najvažnija EU, već i zaštita koju bismo mi imali upravo donošenjem odgovarajuće zakonske regulative. Tim pre mene raduje što je ovaj zakon tako napravljen da ove prerogative, ove zahteve u potpunosti ispunjava. Koliko je važno da budemo deo ove porodice jedne od najvećih svetskih organizacija, najznačajnije organizacije, objasniću na primeru naše tekstilne industrije. Tekstilna industrija Srbije zapošljava ogroman broj ljudi, ako se ne varam preko 100.000 ljudi radi u tekstilnoj industriji, a nekada je radilo i više; koliko je to porodica sami znate. Malo ima gradova i opština u Srbiji u kojima se neka firma ne bavi upravo proizvodnjom tekstila, odnosno delatnošću iz oblasti proizvodnje tekstila. Nekada smo bili po tome poznati. Imali smo odgovarajuće učešće u svetskoj trgovini i u proizvodnji, pa i kvalitetu onoga što smo proizvodili u oblasti tekstila. Nažalost, sankcije su u potpunosti ugušile našu konkurentnost, pojavili su se neki drugi proizvođači. To je dobrim delom ugrozilo i funkcionisanje tekstilne industrije i ugrozilo je, što je za nas vrlo bitno, i ekonomsko egzistiranje ljudi koji se bave upravo ovom delatnošću koja obuhvata najveći procenat ili najveći broj zaposlenih u Srbiji. Ugovor o tekstilu, koji je srećom sklopljen na samom kraju prošle godine a u martu mesecu ove godine je stupio na snagu, omogućio nam je da na jedan takav način, malo indirektno, jer nismo imali odgovarajući zakon i nismo imali taj sporazum sa STO, kompenzujemo sve one probleme koje smo imali u proizvodnji tekstila, ali u smislu izvoza. Izvoz je vezan za naš tekstil i tekstil je uvek donosio našoj tekstilnoj industriji upravo taj profit, tu zaradu i tu vrstu razvoja. Imali smo sistem kontingenata, odnosno kvota kada smo izvozili u EU, kao našeg najznačajnijeg partnera u tom trenutku, da smo time u potpunosti minimizirali taj deo ekonomije odnosno taj deo proizvodnje i da se očekuje da će se ovakvim jednim ugovorom, dakle ugovorom o tekstilu između Srbije i EU, umnogome povećati, kao što već podaci pokazuju, izvoz i funkcionisanje tekstilne industrije u Srbiji kao jedne grane koja je najprisutnija i možda najvažnija za veliki broj građana. U prošloj godini je ostvareno oko 150 miliona dolara izvoza, a očekuje se da će samo ugovorom o tekstilu taj broj biti povećan nekoliko puta. Podsetiću vas, 1991. godine, i bez ovakvih vrsta povlastica, obim izvoza i saradnje sa EU je bio oko jedne milijarde. Jasno nam je iz ovih podataka, koji su apsolutno nesporni, egzaktni, u kojoj meri je značajno da imamo takve vrste sporazuma koji će nam doneti vrlo jasne beneficije, jasnu slobodu pristupa evropskom i svetskom tržištu. Naravno da ćemo u svemu tome imati i odgovarajuće obaveze, jer je svet postao mnogo uređeniji, svet ima odgovarajuće, strože zahteve nego što je imao ranije. Svet ima te razloge koji su i nama bitni, a to je podizanje kvaliteta života stanovnika Evropske unije; mislim da je to i nama takođe cilj - da želimo da imamo za privredu, a i za svakog građanina koji radi i živi od svog rada jednu sigurniju i kvalitetniju budućnost, i tačno da zna šta kupuje, naravno oni koji se bave izvozom šta prodaju, kome prodaju i da sve to ima odgovarajuće zakonsko pokriće. Nama je sporazum sa STO neophodan, ne samo da bi se zbog toga nastavili razgovori oko priključenja EU, već da bismo trenutno imali odgovarajuće koristi za naša preduzeća. STO će nam omogućiti da pod specijalnim režimima, pre svega režimom gde neće biti kontingenata, u kojima će za ogroman broj roba kada izvozimo biti ukinute uvozne carine u zemlje u koje izvozimo, jer su carine često bile, ne govorim o ograničenju u smislu kontingenata, tolike da kada smo izvozili robu pokrivale su praktično nivo profita koje fabrike ostvaruju proizvodnjom odgovarajuće vrste robe, a profit je ono što obezbeđuje plate radnicima. Time što nećemo imati obaveze da plaćamo carine imaćemo mogućnost da naši radnici koji su u firmama koje se bave spoljnotrgovinskim poslovanjem, a pre svega izvozom, imaju veće plate. To je ono što je najbitnije u ovom trenutku i što građani od nas najviše i očekuju, da imaju veće plate u onim oblastima, delatnostima, firmama u kojima rade. Takođe, značajna je i mogućnost da se ovakvim zakonom, potpuno jasnom zakonskom regulativom koja će biti priznata i od Svetske trgovinske organizacije i od sveta, a organizacija ima negde oko 150 zemalja koje su potpisale ovaj sporazum, omogući vrlo brzo povećano investiranje u Srbiju. Zašto? Matematika je potpuno jasna. Ukoliko se u jednoj državi koja ima ovakvu zakonsku regulativu, a koja će sutra biti deo porodice koju obuhvata Svetska trgovinska organizacija, svi investitori osećaju sigurnijim da će ta njihova investicija u Srbiju doneti veći profit za njih i da će moći da sa tom investicijom više zarade, ali da će za nas koji živimo i radimo u Srbiji to značiti više fabrika, više pogona, veći broj zaposlenih ljudi, investiranje će onda, a ja očekujem i ima najava na svim ovim skupovima koje sam malopre pomenuo, biti u velikoj meri pojačano. Investitori žele, osim ekonomske kalkulacije, da imaju zaista pouzdan zakonski sistem koji će omogućiti na duži rok trajno sigurnije poslovanje sa određenim profitom. Tada ćemo imati više fabrika i više novih radnih mesta. U ovom zakonu je data vrlo jasna regulativa ovakve vrste poslovanja. Precizno su, a mislim da je upravo rečeno i u ovim diskusijama koje smo do sada čuli, definisane obaveze uvoznika u Srbiju, odnosno onih koji izvoze iz drugih destinacija i zemalja u Srbiju, ali i onih koji izvoze iz Srbije. Dakle, moramo da imamo na umu da kada hoćemo partnerski odnos sa svetom ili Evropom ili sa bilo kim drugim moramo da imamo taj odnos jednakosti i prava i obaveza. To je ovim zakonom u dobroj meri skoro potpuno pokazano. Mišljenja naših partnera iz ove oblasti su pokazala da ovakav predlog zakona omogućuje te dve stvari: partnerski odnos i prava i obaveze. Primetan je i vrlo jasan stav, liberalan stav i Vlade i Ministarstva kojim se regulišu ove delatnosti; samim tim, automatski će se smanjiti svaka mogućnost zloupotreba koja može da se pojavi u ovim delatnostima. Nažalost, tu smo svedoci da je bilo takvih zloupotreba, sa takvom zakonskom regulativom koja je u jednom periodu postojala ili, bolje reći, kada nije postojala. To nikada nije bilo u korist radnika, u korist onih koji proizvode, nego u korist onih koji su mešetarili i koji su upravo koristili takve rupe ili nepostojanje zakonske regulative, ali i odnos Vlade i odgovarajućih ministarstava i službi za svoju ličnu korist, a ne za korist onih koji rade i proizvode u njihovim firmama. Takođe, da slučajno ne bismo bili u situaciji da praktično ovakvom zakonskom regulativom bilo šta u prevelikoj meri oslobađamo ili, kako bi to narod rekao, prodajemo neku svoju slobodu, i naše tržište apsolutno ne stoji – zakon će imati priliku vrlo uskoro da vide nakon usvajanja u ovom domu svi koji se bave proizvodnjom i koji su usmereni najviše prema izvozu ili čak i uvozu – postoji i te kako zaštita i ove teritorije, u ekonomskom smislu, i proizvodnje u ovoj državi kroz vrlo jasne, određene mere antidamping zaštite i tzv. kompenzacione zaštite. O čemu se radi? Antidamping zaštita je upravo zaštita od onih koji imaju nameru da izvoze iz drugih zemalja u Srbiju, da smanjuju cene svojih proizvoda, da se na taj način oslobađaju onog viška proizvodnje koji imaju u svojim državama i da kroz izvoz u Srbiju ostvaruju odgovarajući profit, odnosno kompenzuju odgovarajuće propuste, greške itd. Ovom zakonskom regulativom se upravo predviđa takva jedna za Srbiju, naravno, štetna delatnost koju bi eventualno neko ko bi izvozio u Srbiju probao da uradi na štetu Srbije i ta mera zaštite mislim da je ovog puta vrlo jasno pokazana i da će od strane i Ministarstva i službi koje će se time baviti biće jasno definisana i protiv nje će se preduzimati jasne mere. Takođe, u kompenzaciji, u merama koje su predviđene ovim zakonom, mi štitimo kao Vlada, kao država mogućnost da nam druge države plasiraju neku vrstu robe od koje sama država izvoznik želi da ima koristi u smislu davanja određenih beneficija, povlastica i da tim merama zaštite ova država upravo želi da to suzbije ili spreči. Ova država i te kako misli da pravi saradnju sa svetom i naravno direktnu saradnju sa svima koji su u Svetskoj trgovinskoj organizaciji, kao najmoćnijoj trgovinskoj organizaciji u ovom trenutku; istovremeno i da štiti ovu državu, bilo od samih proizvođača, bilo od drugih država koje gledaju da od trgovine izvuku korist. To jeste, naravno, trgovina i to je ostvarivanje određenih beneficija i zarada. Pomenuo bih, na kraju, Srbija ima dosta izvoznika, ima dosta potencijalnih izvoznika koji čekaju upravo mogućnost da im se oslobode ovakve prepreke koje imaju i da im se omogući zakonskom regulativom da svoju robu kvalitetno prikažu svetu i prodaju u svetu i od toga zarade i da zaposleni od toga primaju veće plate. Još samo povodom kaznenih odredaba – ne bih se složio da su kaznene odredbe previsoke. Uostalom, to se vidi u zakonu. Mislim da su i one dosta liberalne, a pogotovo ako imamo na umu da je mogućnost ljudi koji bi eventualno želeli da zloupotrebe nešto iz ovog zakona nešto što bi izazvalo veliku štetu. Mislim da same kaznene odredbe ipak nisu previsoke i da će naterati ljude da razmišljaju u skladu sa zakonom, u skladu sa interesima svojih firmi, ali i u skladu sa interesima Srbije i njenih građana. Hvala.
Hvala. Pre nego što dam reč gospodinu Rankiću, po Poslovniku se javlja narodni poslanik Radoslav Jović.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, zaista nije bila moja namera da govorim o nečemu što se dešava u Kraljevu već dva meseca i što se zove ujdurma za smenu predsednika opštine Kraljevo. Šesta godina je kako sam na čelu opštine Kraljevo. Prvi put sam bio od 1996. godine do 1999. godine i po drugi put, voljom građana, izabran sam na funkciju predsednika opštine. Tu funkciju vršim već dve godine. Kada su pre dva meseca gospoda iz Srpske radikalne stranke, odnosno Miljko Četrović, najavili da će doneti validne potpise za opoziv predsednika, rekao sam – u redu je, dobro je na polovini mandata proveriti poverenje kod biračkog tela. Oni su zaista doneli te tzv. potpise u opštinsku izbornu komisiju. Međutim, kada sam upozorio opštinsku izbornu komisiju da radi svoj posao po zakonu, da se drži slova Zakona o lokalnim izborima, a u Zakonu o lokalnim izborima jasno stoji u članu 54 – izbor, odnosno opoziv predsednika opštine sprovodi se na osnovu shodne primene odredbi ovog zakona o izboru odbornika skupštine jedinice lokalne samouprave. Ja sam ih upozorio da jedino što zahtevam jeste da se poštuje slovo zakona. Šta se desilo? Srpska radikalna stranka je u Kraljevu godinu dana skupljala potpise. A znamo vrlo dobro, kada su izbori potpisi se skupljaju u određenom vremenskom roku, a najviše mesec dana. Srpska radikalna stranka je sama štampala obrasce na kojima će skupljati potpise, sama je štampala obrasce na kojima će dati ovlašćenje za prikupljanje potpisa. Opštinska izborna komisija, iza čijeg rada stoji grupa političara koje sam zajedno sa Miljkom Četrovićem porazio do nogu na izborima 2003. godine, ta grupa prljavih političara u Kraljevu je i te kako želela da SRS i Miljko Četrović odrade prljavi posao za njih. Sada ću vam pokazati nešto što je najskandaloznije. Da oprostim to na kakvim su papirima skupljali potpise, da oprostim što se ne zna kako su skupljali potpise, ali evo ovde, uvažene koleginice i kolege, ovo su izvodi iz matične knjige umrlih. Ja ću redom pokazivati, ali neću pominjati imena umrlih iz prostog razloga što imam pijetet prema njima i prema njihovim porodicama. Pitam se kako bi gospoda radikali prošli kada bih objavio ova imena i kada bi ih porodice srele na ulici i pitale - otkud potpis mog sina ili moje ćerke koji su umrli u tridesetoj, dvadeset sedmoj, dvadeset petoj godini? Ovo lice ima 30 godina, umrlo je 2000. godine u januaru mesecu, a ja sam izabran za predsednika decembra 2003. godine. Kako je lice koje je umrlo tri godine pre mog izbora moglo da potpiše zahtev za opoziv predsednika? (Predsedavajući: Gospodine Joviću, prekoračili ste vreme.) Tako mogu da vam nabrajam nekoliko desetina imena potpisanih mrtvih ljudi na listi za opoziv. Ne pada mi na pamet da to radim jer imam obzira prema mrtvim ljudima. Ova gospoda ovde koja sebe nazivaju hrišćanima i pravoslavcima, ta gospoda su potpisala mrtve ljude, uznemirili su duše mrtvih ljudi i zato je jedan novinar napisao – preko leševa do vlasti, i dobro je napisao. Međutim, kada sam opštinskoj izbornoj komisiji rekao – gospodo, da li znate da je po članu 233. Krivičnog zakona to krivično delo falsifikovanja potpisa, opštinska izborna komisija je, nažalost, sve moje prigovore odbila jer im je bio interes da zajedno sa radikalima skinu Radeta Jovića sa mesta predsednika. Najmanje je važno da li će Rade Jović ostati predsednik opštine Kraljevo, ali je jako važno da se jedanput u Srbiji koja treba da uđe i zakorači u Evropu zakorači bez takvih ljudi koji kradu duše mrtvih ljudi. (Predsedavajući: Gospodine Joviću, prekoračili ste vreme.) Kada sam insistirao da opštinska izborna komisija preduzme mere, jer je po zakonu obavezna, da utvrdi da se radi o krivičnom delu i da čitav materijal preda organima gonjenja, opštinska izborna komisija je odgovorila da to nema nikakvog uticaja na proces opoziva. Opštinska izborna komisija 15 dana mi nije dala da uđem u njene prostorije, a na čelu opštinske izborne komisije su ljudi koji su želeli pošto-poto da smene legalnog i legitimnog predsednika opštine. (Predsedavajući: Molim vas da privedete kraju, tri minuta ste prekoračili vreme.) Iza toga sam pisao žalbu opštinskom sudu. Žalosno je to što je opštinski sud rekao sledeće – okolnost da se na listama nalaze potpisi 62 umrla lica nije od uticaja na validnost preostalih potpisa sa liste. Sudije koje vrlo dobro znaju da je falsifikovanje potpisa krivično delo za koje se ide od šest meseci do pet godina na robiju kažu da ti potpisi nemaju nikakvog uticaja i sve moje žalbe i prigovore odbijaju kao neosnovane. (Predsedavajući: Molim vas da privedete kraju.) Molim vas, gospodine predsedavajući, juče su oni govorili sat vremena o Radetu Joviću i moram svima njima da odgovorim. (Predsedavajući: Ja moram da poštujem Poslovnik, kao i vi, i molim vas da privedete kraju.) Završiću. Insistirao sam samo da oni koji su falsifikovali odu tamo gde im je mesto. Prema tome, šta je ostalo ovom predsedniku, nego da obavesti državne organe da ispitaju zakonitost čitavog postupka, da obavestim javnog tužioca i policiju da su se mrtvi ljudi potpisali na listu za opoziv. Kada je policija počela da radi svoj posao i da poziva jednog po jednog da potvrde kako su se ti ljudi potpisali ovde, nastala je panika. Kada je neko u panici onda normalno pravi nove greške i upada iz veće u veću grešku. Dobio sam informaciju da su iskoristili bazu podataka nezaposlenih ljudi, lično sam proverio, preko 3000 imena po redosledu iz baze podataka nezaposlenih nalazi se na njihovim spiskovima. Ovaj predsednik nikada neće dozvoliti da neko na takav način krši Ustav i zakone ove zemlje. Ovaj predsednik nikada neće izaći na opoziv na takav način, zasnovan na lopovluku i gaženju svih zakona i svega ostalog. Što se tiče priča Srpske radikalne stranke da je bankarski sistem u Srbiji uništio aktuelni ministar finansija i ova vlast, evo ovde su overeni izveštaji iz "Jugobanke" iz 1993. godine kada smo mi ginuli po frontovima, kada smo živeli od penzija i plata od tri marke, gospodin Miljko Četrović kao pomoćnik generalnog direktora uzeo je 150.000 maraka kredita, a kada je vratio to je vredelo 25.000 maraka. Tako rade pošteni radikali, tako sakupljaju potpise, tako uništavaju Srbiju. Ako se demokratska opcija hitno ne probudi imaćemo strašnu situaciju u Srbiji.
Narodni poslanik Vjerica Radeta, izvolite.
Ja sam zaista morala na ovaj način da upozorim predsednika, odnosno predsedavajućeg da je gospodin koji je pre mene bio za govornicom koristio tri i po puta po Poslovniku dozvoljeno vreme. U principu, nama iz SRS to nešto mnogo i ne smeta, čovek nije ovde bio četiri-pet meseci i trebalo bi da bude zahvalan Miljku Četroviću što ga je isprovocirao da konačno uđe u ovu salu, da ne prima džabe platu, paušal, dnevnice, a sedi u Kraljevu i rasparčava ono što je ostalo u centru Kraljeva gradskog građevinskog zemljišta. To građani Kraljeva znaju i to će građani Kraljeva da pokažu 27. novembra na dan kada je već raspisano glasanje za izglasavanje nepoverenja aktuelnom predsedniku opštine Kraljevo. Gospodine Joviću, častan i pošten čovek koji je dva puta biran od strane građana svog grada, što mi ne sporimo, bili ste birani, bili ste izabrani, stoički bi sačekao taj datum, taj 27. novembar i zaista video da li građani njegovog grada i dalje žele da on bude na čelu tog grada, a ako ne žele zahvalio se i sklonio sa tog mesta. Vi pokušavate da lažima, izmišljotinama uplašite građane Kraljeva, ne možete da ih ubedite, da ih uplašite da 27. novembra ne izađu na to glasanje i da vi eventualno ostanete još izvesno vreme na mestu predsednika opštine. Taj posao vam je uzaludan i nećete uspeti, bez obzira što ste sa ministrom za kapitalne investicije Veljom Ilićem i njegovim načelnikom MUP-a Kraljevo, čovekom kojeg je Velja Ilić doveo iz Čačka, sa namerom da po njegovom receptu sredi stanje u Kraljevu. Taj čovek sa inspektorima MUP-a poziva građane Kraljeva koji su dali potpis za vašu smenu i plaši ljude na taj način, misleći da ih ubedi da ne izađu da glasaju za vaše razrešenje. Naravno, od tog posla nema ništa, ponavljam. Rekli ste na početku kako SRS nekom ujdurmom pokušava da vas smeni. Gospodine Joviću, 10.000 potpisa građana Kraljeva nije ujdurma, to je istina. Istina je i to da je na spisku bilo nekoliko ljudi koji su u međuvremenu umrli, potpisali da ne žele da vi budete predsednik, jer ovi potpisi se sakupljaju od maja do pre nekih desetak dana, kada je taj posao završen. U skladu sa zakonom, gospodine Joviću, izborna komisija je obavestila SRS, opštinski odbor u Kraljevu, kao podnosioca, da treba da se izvrši ispravka. Ispravka je izvršena, potpisi dopunjeni validnim potpisima. Ničeg spornog u tome nema. To što vama sada ne valja ni izborna komisija, ni opštinski sud, to govori o tome da, u stvari, vi ne valjate građanima Kraljeva. (Predsedavajući: Prekoračili ste vreme.) Nisam prekoračila vreme. Svako ko se danas bude javljao od srpskih radikala po Poslovniku ili za repliku govoriće 9,7 minuta. (Predsedavajući: Dužan sam po Poslovniku da vas opomenem. Niko od drugih poslanika nije prekoračivao vreme kada vi prekoračite vreme. Ja bih vas molio da se krećete u granicama Poslovnika i da primite moju opomenu kao dobronamernu.) Da li ste vi to meni izrekli opomenu ili ste me upozorili? (Predsedavajući: Nisam vam izrekao opomenu, jednostavno sam vas upozorio na vreme. Izvolite, nastavite.) Imate pravo po Poslovniku na opomenu, podsećam vas samo. Dakle, to što radi SRS, opštinski odbor Kraljevo, jeste inicijativa da se smeni aktuelni predsednik zbog malverzacija koje radi u Kraljevu, zbog toga što je građanima Kraljeva došlo preko glave, zbog svih onih muvanja koje radi u centru Kraljeva sa građevinskim zemljištem, sa poslovnim prostorom itd. To je bila inicijativa, građani su je široka srca prihvatili i jedva čekaju taj dan. Ako ste vi ozbiljan političar, ako imate imalo časti i morala, nemojte da se suprotstavljate sa ove govornice svojim sugrađanima na taj način, nego lepo sačekajte taj datum, pa da vidite. Ako budu građani i dalje hteli da vi ostanete, mi ćemo tu volju poštovati sigurno. Ako ne budu hteli, onda bi bilo lepo da je vi poštujete. Dakle, opštinski sud je uradio jedino što je mogao. Potpisi i kompletna procedura su urađeni u skladu sa zakonom. To što se vama ne sviđa, to je vaš problem. Nije lepo da prozivate i komisiju, koju ste vi birali, da prozivate i opštinski sud, ljude koji su u ovom slučaju uradili ono što je trebalo da urade. Vi prozivate radikale da se bave prljavim poslom. Gospodine Joviću, prljavi političari poput vas i Velje Ilića pozivaju građane da ih plaše zbog onoga što su na demokratski način izrazili tako što su svojim potpisom rekli da ne žele da vi više budete predsednik opštine Kraljevo.
Gospođice Jovanović, javio se gospodin Jović za repliku. Po Poslovniku postupam i ima pravo na repliku, pomenuli ste njegovo ime. Poslovnikom nije ograničen broj replika.
Gospodo, znam da biste vi želeli da mi zapušite usta, ali ne možete. Prema tome, na sudu ćemo videti šta će se desiti. Polako, imam strpljenja da sačekam. Ono što je sigurno, ne možete nikako opovrgnuti 60 i nešto umrlih ljudi, koji su umrli znatno pre nego što sam izabran na mesto predsednika. To je siguran falsifikat, za koji će neko od vas otići u zatvor. Drugo, ako su mafijaški poslovi to što sam započeo u Kraljevu gasifikaciju posle 30 godina, ako je mafijaški posao to što Kraljevo rešava svoj višedecenijski problem vodosnabdevanja, ako je mafijaški posao to što konačno gradimo obilaznicu, posle 30 godina, ako je mafijaški posao to što gradimo nove škole, što restauriramo muzeje, što gradimo regionalne i lokalne puteve kao nikada do sada, onda prihvatam da sam mafijaš. Što se tiče ljudi koji rade u MUP-u, građani koji su pozvani da potvrde svoj potpis lično su mi se javili i rekli su da su sasvim korektno pozvani samo da potvrde da li su potpisali ili nisu inicijativu za moj opoziv. Prema tome, nikakvih pritisaka nije bilo, a po zakonu o proveri i validnosti potpisa, vidite da je to pravo organa koji to može da radi. Prema tome, sve vam pada u vodu i videćete na kraju kako će se završiti. Ali, reizbora u Kraljevu, gospodo, neće biti.
Po Poslovniku, narodni poslanik Nataša Jovanović.
Gospodine Mihailoviću, dame i gospodo poslanici, vi ste prekršili član 100. Poslovnika. Trebalo je odmah pošto je gospođa Radeta izašla na repliku ovom sada već bivšem predsedniku opštine Kraljevo, sasvim je izvesno, prisutnom Joviću, narodnom poslaniku, da mi date reč, jer sam tražila da reklamiram povredu Poslovnika zbog toga što je on, koristeći govornicu, a lagao je kao pas, uvredio ne samo poslanike Srpske radikalne stranke, nego se poigravao sa osećanjima umrlih ljudi, na način samo njemu poznat. Moram prvo da vam kažem, gospodine Joviću, to što ste na konferenciju za novinare u Kraljevu pre nekoliko dana doveli pet lažnih svedoka i odmah je reagovao gospodin Četrović, kao jedan visokomoralan i častan čovek, i podneo krivične prijave, nije ništa šta će tek da vas snađe zbog vaših zloupotreba. Hoćete da krenemo redom? Kao prvo, objavljeno je u "Službenom listu" da su građani svojim validnim potpisima zatražili vaš opoziv. To će se desiti u fantastičnom procentu da niste ni svesni toga. Dana 25. novembra izraziće svoju slobodnu i demokratsku volju građani Kraljeva, koje ste ojadili vašim mahinacijama i malverzacijama, zloupotrebama, lopovlukom, korupcijom koja je zavladala u opštini Kraljevo, reći će vam da morate, kako bismo mi radikali rekli, da odete na smetlište istorije. Onda će da rade pravosudni organi. Ove krivične prijave što ste dovodili lažne svedoke nisu ništa za ove druge zloupotrebe. Na desetine miliona dinara opštinskih para ste proćerdali, zajedno sa direktorom "Čistoće", preko gradskog servisa. Sklopili ste najštetniji ugovor u Srbiji, koji može da uradi jedan predsednik opštine, sa "Naftagasom" i fantastičnih 1.200 evra je priključak za gas, najskuplji u centralnoj Srbiji, to ste lično vi potpisali. Šta ste radili dalje? Nije vam bilo dosta, jer ste vi nezajažljiv čovek, čovek koji je navikao da otima i da krade, pa ste onda krenuli dalje. Reći će vam i ministar Parivodić i nemojte samo da se petljate u ekonomiju, jer vi o tome ništa ne znate. Niste smeli da uzmete jedan jedini dinar nenamenski, a šta ste vi uradili? Vi ste 2.200.000 uzeli za otpremnine, ljude poslali sa bednim otpremninama i sutradan uradili, šta – svoju svastiku doveli na neodređeno vreme da radi. Ali, nije vam bila jedna svastika dovoljna, još nekoliko svastika, a onda šuraka za direktora televizije. Šurak, naravno, tako dezorijentisan kao što ste i vi očigledno, postavljen za direktora televizije, zamislite, pravi četiri specijalne emisije o vašim potezima, o tome kako vas napadaju radikali, kako ste vi pošten čovek itd. Znate, pet šuraka da imate i da imate nacionalnu televiziju, vama ni bog otac ne može da pomogne, zato što vas građani neće, gospodine Joviću. Ko hoće kriminal i korupciju, ko hoće da trpi da se 200 ljudi za godinu dana vaše vladavine zaposli u opštinskoj upravi, sva vaša familija, verovatno i vaša žena i ko zna ko redom. Sve koje ste mogli da dovedete i da ih uhlebite, vi ste to uradili, a poštene ljude otpustili sa posla. (Predsedavajući: Vreme, prekoračili ste vreme.) Ne možete tako, gospodine Mihailoviću, jer ja sada mogu da se vratim do mesta, pa opet da tražim povredu Poslovnika, i tako tri ili četiri puta da vam ukažem kako ste bili neprincipijelni i zašto ste svom partijskom kolegi, a više ne znam ni kako vam se zove ova poslanička grupa, dakle, sedmorica mladih, pa da ste mladi... (Predsedavajući: Naprotiv, i on je dobio opomene kao i vi.) Ne znam ni kako vam se zove ova poslanička grupa, devet plus devet, još malo pa će da vas zovu... Svi ste veseli kao ovaj Jović i Veroljub Stevanović, na specifičan način; u najmanju ruku čudne osobe, i da niste takvi kakvi jeste građani bi to pozdravili. Gospodine Joviću, nemojte sledeći put da dolazite, nego se pokrijte ušima, ćutite, zavucite se u mišiju rupu i budite srećni kada 25. uveče objave da su vas opozvali, jer to je najmanje što može da vam se desi, a sve drugo što će da usledi, sve ove mahinacije, zloupotrebe, državni organi će time da se bave. Jednom razumnom čoveku bi bilo dovoljno, kaže mu opštinska izborna komisija, lepo ste išli, napali ste ljude, oni kažu svi potpisi radikala validni, je li tako bilo? Odete jednom na sud, odete drugi put na sud, oni kažu – laže Jović, izmišlja, svi potpisi su validni; vi sada, a to je nešto najbednije što sam videla, a vi to naravno možete kao predsednik opštine, dolazite sa umrlicama za skupštinsku govornicu. (Predsedavajući: Molim vas da privedete kraju.) Ako ste zbog toga danas došli, kao što ste izvodili lažne svedoke, bolje da niste dolazili, jer vi ste mogli da uzmete umrlice svih, nažalost, preminulih lica u proteklih nekoliko godina u opštini Kraljevo, naročito od momenta kada ste vi predsednik, i da dođete i da se na takav način ponašate. Budite sigurni da ćete i zbog toga da snosite odgovornost, kao što ćete i za ove lažne svedoke i za zloupotrebe, za mahinacije, pljačku, otimačinu, to Kraljevčani više neće da trpe.
Molim vas, gospodin Jović, narodni poslanik, replika. Molim vas, samo jedno objašnjenje, gospodin Jović je imao pravo na repliku gospođi Radeti, da vam kažem, po kom osnovu ste se vi javili. (Vjerica Radeta, sa mesta: Replicirala, jer je spomenuo SRS.) Niste imali prava da replicirate, jer ima pravo samo šef poslaničke grupe, po Poslovniku dobijate reč i ja vas molim da ovu raspravu privedemo kraju i da se vratimo dnevnom redu.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, evo dajem reč, neću više zamarati ovaj visoki dom. Veoma brzo, ja se nadam, državni organi će odraditi svoje, kao što sam ovde izneo dokumenta, argumente i činjenice i nisam iznosio ništa paušalno. Nadam se da ću veoma brzo argumente i činjenice izneti pred vas i znaćete kompletnu istinu. Građane Kraljeva molim, nemaju razloga da se plaše, jedino što treba da kažu kada ih pozovu jeste jesu li ili nisu potpisali inicijativu za opoziv predsednika. Ja ih molim da ih ova halabuka koju dižu srpski radikali oko ovoga ne spreči da kažu istinu, jer najvažnije u Srbiji danas jeste da se kaže istina, i zarad sadašnjosti i zarad budućnosti Srbije. Hvala najlepše.
Momenat, gospodine Markoviću, pre vas se javio gospodin Tomislav Kitanović, ali neću ni vama dati reč. Prekinućemo, pauza je 15 minuta, da pokušamo da se vratimo dnevnom redu. Imate pravo, normalno, samo malo da se stišaju strasti.
Dame i gospodo nastavljamo rad. Za reč se javio narodni poslanik Branislav Rankić, neka se pripremi narodni poslanik Slavoljub Matić, nije prisutan, odustao je narodni poslanik Sava Urošević. Neka se pripreme narodni poslanici Ivan Radić, pa Nataša Jovanović. Izvolite, gospodine Rankiću. (Momir Marković, sa mesta: Repliku po Poslovniku tražim.) Dao sam već reč gospodinu Rankiću, po završetku ću vam dati reč.
Poštovani narodni poslanici radikali, pošto ovih drugih ima dvoje-troje, pred nama je jedan zakon koji je počeo da se primenjuje mnogo pre nego što je došao ovde kod nas. Čak mislim da je on u primeni već nekoliko godina, a sada je pred nama da bismo ga verifikovali u njegovoj primeni. O čemu se radi u ovom zakonu? Osnovno je što zakon želi da nam kaže da ćemo se približiti Evropskoj uniji još više i da ćemo biti još bliže članstvu u Svetskoj trgovinskoj organizaciji, a da će država, da bi naša privreda bila uspešna i da bismo mi bili uspešni u spoljnotrgovinskoj razmeni, imati neke institute koji praktično ograničavaju neke stvari u spoljnotrgovinskoj razmeni. Na samom početku zakona se vidi da je to što nam se propagira u koliziji sa onim što piše u zakonu. Tako u članu 3. tačka 5) piše da sloboda spoljne trgovine, direktnih ulaganja u inostranstvu i izvođenja investicionih radova u inostranstvu može da se ograniči samo pod uslovima propisanim ovim zakonom. Ovaj zakon je propisao koji su to uslovi ograničenja, propisao je nadležnost u članu 5. ko može da izrekne ograničenja, a to je pre svega Vlada Republike Srbije. U članu 4. se kaže da se dozvoljena ograničenja spoljne trgovine propisuju, primenjuju i tumače u skladu sa pravilima Svetske trgovinske organizacije i propisima Evropske unije. Prema tome, ništa od toga što bi Vlada eventualno htela da ograniči, ukoliko to ne budu stavovi Evropske unije, neće biti u stanju da ograniči, bez obzira šta piše u ovom zakonu. Znate, kada naši predstavnici odlaze na razgovore sa predstavnicima Evropske unije često im oni sugerišu i ono što ne piše ni na jednom papiru, ali im sugerišu i daju uputstva kako treba raditi, tako da ovo što ćemo mi moći prividno da ograničavamo neke stvari neće zaista doneti ništa suštinski, nego će nam stvari ograničavati onako kako to bude želela Evropska unija. Kaže se da je postojeći zakon koji je regulisao ovu materiju bio restriktivan i da zbog toga, nažalost, nismo imali uspešan nastup u spoljnotrgovinskoj razmeni, da smo zbog toga bili daleko od Evropske unije, da smo zbog toga daleko od članstva u Svetskoj trgovinskoj organizaciji. Sada tu dolazimo do nečega što je meni potpuno nejasno, kao narodnom poslaniku, s obzirom da statistika beleži da je u zadnjih nekoliko godina naš spoljnotrgovinski deficit iz godine u godinu veći – kako je to jedan zakon koji je restriktivan i koji nije omogućavao tako slobodan pristup Svetskoj trgovinskoj organizaciji obezbeđivao da imamo bolji odnos izvoza i uvoza. Sada imamo, kao, jedan zakon koji je liberalan, potpuno otvoren, koji će nam omogućiti vrlo brzo članstvo u Evropskoj uniji i u Svetskoj trgovinskoj organizaciji, a u stvari taj odnos je po nas nepovoljniji, upravo zbog toga što od članstva u Svetskoj trgovinskoj organizaciji najviše koristi imaju, naravno, SAD i tri najbogatije zemlje članice Evropske unije, dok svi ostali veoma skupo plaćaju to svoje članstvo u Svetskoj trgovinskoj organizaciji, a najviše plaćaju oni koji su najmanje razvijeni i oni koji žele da postanu članovi Evropske unije. Pored Svetske trgovinske organizacije postoji još veliki broj međunarodnih sporazuma između više država koji pravi oblike trgovinskih organizacija, gde su jednostavno neke zemlje iz raznih regiona sveta videle da je njima mnogo bolji način i da će u međusobnim trgovinskim razmenama bolje prolaziti ukoliko budu imale neke svoje unutrašnje trgovinske organizacije, koje će biti možda i van Svetske trgovinske organizacije, jer su shvatili suštinu – da se razvijeni svet, najmoćnije zemlje sveta bogate isključivo na taj način što oni koji su manje bogati postaju sve siromašniji. Takođe, naše članstvo u Evropskoj uniji – mogli ste da vidite da i oni ograničavaju pojedine zemlje kada je u pitanju zaštita njihove proizvodnje i uvoz, čak i iz zemalja koje su članice Evropske unije, bez obzira na sve sporazume koje su potpisali, štiteći svoju proizvodnju. Tu se ispostavilo da, pre svega, Nemačka, Francuska, Velika Britanija imaju najveće koristi od Evropske unije, a da sve ostale zemlje koje pripadaju tom tzv. drugom krugu proširenja, da ne pričam o trećem krugu proširenja, imaju praktično samo mnogo veće troškove, opterećena im je proizvodnja, mnogo veću administraciju, koja je povećana potrebom da se što više usaglase propisi sa Evropskom unijom i, naravno, zbog plaćanja članstva u raznim institucijama u Evropskoj uniji praktično te države siromaše. Šta je ovaj zakon trebalo da obezbedi? Po ovome što je ovde rečeno, on je trebalo da obezbedi ravnopravnost svih učesnika u spoljnoj trgovini. Odmah ću vam reći da tu ravnopravnost nikada niko u svetu nije uspeo da obezbedi, neće to obezbediti ni ovaj zakon, nisu to obezbedili ni zakoni u raznim drugim zemljama koje su jače, moćnije i veće od nas. Ravnopravnost je nemoguće postići zato što postoje privredni subjekti koji su mnogo više i finansijski jači i koji mogu sva vrata da otvore i, naravno, tu o ravnopravnosti ne može biti govora, jer su u stanju da zbog svojih poslovnih i drugih veza obezbede poslove koji su iz sfere spoljnotrgovinske razmene, koje oni manje uspešni ne mogu postići. Dakle, taj prvi cilj koji se propagira ovim zakonom je praktično nedostižan i on je, kao i u nekim sličnim prethodnim zakonima, praktično samo proklamovan cilj, koji se neće moći ostvariti. Ovde je rečeno da će ovaj zakon omogućiti zaštitu domaćeg tržišta. Opet se vraćamo na ono – ako je naše domaće tržište tako zaštićeno, odakle onda nama tako ogroman spoljnotrgovinski deficit, kako se dešava da taj spoljnotrgovinski deficit bude iz godine u godinu veći? Kažem vam da se ovaj zakon primenjuje već pet-šest godina, bez obzira što ga sada usvajamo, zbog toga što onaj prethodni nije poštovan. Znači, i ovaj cilj koji bi trebalo da se postigne ovim zakonom, odnosno šta bi trebalo da omogući ovaj zakon, praktično neće dovesti do zaštite domaćeg tržišta. Šta se dešava posle ovog procesa privatizacije koji se privodi kraju za još nekoliko atraktivnih velikih sistema koji su ostali u Republici Srbiji? Praktično dolazimo u situaciju da su vlasnici u najprofitabilnijim privrednim granama uglavnom strana i domaća pravna i fizička lica. To što će zaštititi domaću proizvodnju neće zaštititi standard građana, nažalost. Oni će biti izvoznici, strane firme koje su kupile naše pojedine firme ovde u državi pojavljuju se kao izvoznici. Oni mogu da budu uspešni, ali samo za sebe, ne za državu, s obzirom da će radnici koji rade u tim firmama, a to se pokazalo, zarađivati mesečno između 200-250 evra platu, da se to radi, pre svega, zbog toga što nam je jeftina radna snaga, a da će oni ostvarivati ekstraprofit. Od toga država neće imati koristi, izuzev nekih poreza. S obzirom da od poreza ne možemo živeti, jer proizvodnja pada, malo je onih koji su uspešni, mi ćemo i dalje nastaviti praktično da punimo budžet iz potrošnje, što je neshvatljivo. Treći proklamovani cilj jeste da bi ovaj zakon trebalo da omogući brže pristupanje Evropskoj uniji i Svetskoj trgovinskoj organizaciji. Podsetiću vas da je ova država imala trgovinski sporazum sa Ruskom Federacijom, koji je bio izuzetno povoljan, i sada ga ima, i sada je izuzetno povoljan po našu državu, a on se ne koristi. Praktično, nijednu prednost koju taj sporazum ima ova i prethodna Vlada, prethodne dve vlade nisu koristile. Onda se postavlja pitanje ko to garantuje, sa ovakvim vladama, da će se koristiti neka eventualna prednost koju ćemo imati ako postanemo član Svetske trgovinske organizacije. Garantujem vam da od toga neće biti prednosti i da prednost od tog članstva imaju samo jaki i moćni, a da se njihova prednost ogleda, pre svega, u tome što su siromašni manje moćni. Na kraju, najveći problem ovog zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju jeste to što mi nećemo imati šta da izvezemo. Vlada je mogla mirne duše da nam ovakav isti zakon da, ali da ga naslovi - zakon o uvozu, jer će se u budućnosti sve zasnivati na tome da ćemo uvoziti određenu robu, a da mi na ovaj način, sa osiromašenom privredom i uništenim najvećim brojem privrednih grana, praktično nećemo vrlo brzo imati ništa da izvezemo i neće nam trebati ovakav zakon. Toliko. Hvala.
Hvala vama, gospodine Rankiću. Po Poslovniku reč ima narodni poslanik Momir Marković. Izvolite, gospodine Markoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se po Poslovniku pre pauze koju je potpredsednik dao, tako da je gospodin predsednik mislio da je po tom delu iscrpljena lista i dao je reč gospodinu Rankiću. Razumem da je predsednik nehotice prekršio Poslovnik. U svom izlaganju narodni poslanik Jović, član poslaničke grupe nekoliko plus nekoliko, ne znam ni kako im se zove ta poslanička grupe – pored toga što je izrekao neistine i pretio poslanicima Srpske radikalne stranke, a poslanicima SRS niko ne sme da maše prstom, a ni svim poslanicima, jer ni poslanici SRS nikome ne mašu – povredio je član 104. stav 1. i 2. Poslovnika. Što se tiče ove rasprave o Kraljevu i o poslaniku Joviću, za poslanika Jovića nije važno to što je sud doneo rešenje da su potpisi merodavni, što je na osnovu tih potpisa izborna komisija raspisala izjašnjavanje, a tu moram da ispravim gospođu Vjericu Radetu, ona je rekla 27. novembra, nije 27. nego 25. novembra, jer do 27. novembra će verovatno i UBPOK da uđe u knjige i možda već od 27. novembra ministar Jović bude i adekvatno smešten, u skladu sa delima koja je radio u Kraljevu. Za njega nije bitan ni sud, za njega nije bitna ni izborna komisija, bitno je jedino šta je rekao načelnik MUP-a, inače njegov prijatelj, koji je noću u 9,00 sati privodio ljude što su potpisivali spisak za opoziv i referendum koji će sprovesti 25. Staljin iz kraljevačkog sokaka, tako je jedino Staljin radio. Sreća je što neće ostati posle 25, jer inače da ostane, verovatno bi izmislio neki gulag u okolini Kraljeva. Priča gospodina Jovića ima dva dela. Prvi deo je onaj do referenduma, a drugi deo je onaj posle referenduma, jer sve kriminalne radnje, počev od gradskog građevinskog zemljišta i svega onoga što je gospodin Četrović pomenuo i svega što su moje dve drage prethodnice za ovom skupštinskom govornicom, gospođa Radeta i Nataša, narodni poslanici SRS, pomenule, zbog svega toga će UBPOK morati da uđe u taj deo, a posle toga se sledi suđenje i robija. Predlažem gospodinu Joviću da isprazni špajz, da navuče roletne i da vežba polako život u zatvorenom prostoru, da ne bi posle toga imao problema sa klaustrofobijom, verujte ljudi, to je vrlo opaka bolest.
Gospodine Markoviću, zabranjeno je govoriti o privatnom životu poslanika.
Ja ga savetujem, gospodine predsedniče.
Molim vas, vreme je isteklo, završite diskusiju.
Drugi moj savet mu je da kupi ćebe, ima ih ovde na rasprodaji u ulici Srpskih vladara, trebaće mu, izgleda da su noći u kraljevačkom zatvoru jako hladne.
Gospodine Kitanoviću, video sam da ste se javili po Poslovniku, dobićete reč, samo da ja nešto kažem. Danas je 26. oktobar, molim, ovo je Skupština Republike Srbije, radimo po Poslovniku i poštujemo sva poslanička prava. Ja vas molim za uzdržanost i međusobno poštovanje da bismo poštovali ovaj dom. Vi ćete, gospodine Kitanoviću, dobiti reč po Poslovniku, ali svi ostali, zajedno sa predsednikom, moraju da rade po Poslovniku, poštovaćemo vreme. Jedino objašnjenje koje mogu da dam da nema nikakvog referenduma koji je raspisan, postoji opoziv. Ne znam šta se dešavalo u prethodnom delu sednice, ali posle obraćanja po Poslovniku nastavka sednice neće biti ukoliko se stručne službe ne raspitaju i ne vrate ovde predstavnike Ministarstva. Dakle, u slučaju da nema predstavnika Ministarstva, neću dozvoliti nastavak sednice. Drago mi je da doručkuju, ali nisam ni ja doručkovao.
Javljam se po Poslovniku, član 104. Malopre sam hteo da odustanem, sa namerom da parlament radi posao koji treba da radi, znači da radi na harmonizaciji odnosa i da svim silama pokuša da Srbiju izvuče iz krize u koju su je doveli upravo ovi koji se ovde najviše javljaju, opstruiraju rad i priču. Namera mi je bila da se ubrza sa tom harmonizacijom odnosa, da Srbija krene pravim putem, a ne da se vraća na stranputicu na koju su je upravo doveli poslanici koji se ovde najžešće javljaju, najžustrije javljaju, ne poštuju dostojanstvo Skupštine, ne poštuju ostale narodne poslanike i na jedan primitivan način se obraćaju ovom parlamentu. Što se tiče poslaničke grupe kojoj pripadam, Srpski demokratski pokret obnove, za koju je u par navrata ovde rečeno da je čudna grupa, ne znam šta je tu čudno. Šta je čudno ako se ja lično kao diplomirani politikolog nađem u ovom parlamentu, ili je čudno za ovaj narod ako neko ko je do juče prodavao karte na autobuskoj stanici dođe ovde i bude profesionalac i ekspert za sva pitanja i za sve stvari. Da li je čudno da ova poslanička grupa kontaktira sa svim strankama u ovoj zemlji, kontaktira sa strankama van ove zemlje, kontaktira sa celom međunarodnom zajednicom, ili je čudno to kada neko u ovoj zemlji ne kontaktira ni sa jednom strankom i kada ne kontaktira sa nikim u međunarodnoj zajednici, u celom svetu? Da li je čudno da neko u celom svetu ne kontaktira sa nikim, nema prijatelja, niko ga ne razume, jedino je on u pravu, jedino on sve zna, a u stvari je doveo Srbiju u ovakvu situaciju pa nam je teško da je iščupamo iz onoga dokle su nas oni doveli? Sve što su oni pričali desilo se u ovoj zemlji suprotno. Tražili su nešto veliko, upropastili su i ono što je imalo, što je bilo normalno. Mnogo je toga da se priča šta su sve uradili i dokle su nas doveli. Vrlo je teško i ovoj vladi. Ja razumem probleme sa kojima se ova vlada susreće da Srbiju izvuče na pravi put. Mislim da Srbija vidi i zna ko je u ovoj skupštini čudan, a ko nije.
U skladu sa Poslovnikom dužan sam da vam dam tačna obaveštenja. Predstavnici svih poslaničkih grupa učestvuju u radu odbora, a to znači u interparlamentarnoj saradnji, a upravo jutros se to dešavalo, juče se dešavalo kada je bila interparlamentarna saradnja odbora sa parlamentima Evropske unije. Dakle, predstavnici svih poslaničkih grupa u tome učestvuju. Stekli su se uslovi za nastavak rada. Reč ima, po Poslovniku, narodni poslanik Nataša Jovanović.
Teška radikalska artiljerija kreće, gospodine Markoviću, jer znate, kada izađe neko za govornicu, ja ne znam ko je, ima samo ime i prezime, a ne znam kojoj stranci pripada jer je dezorijentisan, pet stranaka promenio, onda ste vi dužni da mi kažete da se eventualno ne dovedem u zabludu sa kim razgovaram. Ovde gospodin kaže – sa nikim, a ne kaže se tako, nego se kaže – ni sa kim, malo se elementarno obrazujte ako hoćete da budete poslanik. A vi, gospodine, šta je bilo? Samo vi telefonirajte Dinkiću koga trebate, a pustite nama da rešimo ovo sa ovima koji su vaši privesci, da ne kažem još nešto gore, a podržavaju vas u vašoj pogubnoj politici. Što se tiče Srpske radikalne stranke i našeg ozbiljnog rada i moje diskusije koja će da usledi o zakonu o spoljnoj trgovini, o čemu je danas reč, neverovatno je zaista, gospodine Markoviću, da ste tako licemerni i da na takav način pokušavate da vodite sednicu u onome što mi zovemo demokratska borba, s tim što su neki, kao što smo mi srpski radikali, ljudi sa urođenim osećajem za demokratiju, za razliku od ovih drugih koji se lažno predstavljaju. Nemamo ništa protiv da dolazi do takvih sukoba, sve to je parlamentarni život i politički život Srbije. Ako već vidite da su, kao što vide građani Srbije, radikali maksimalno dominantna politička stranka, i poslanici i svi članovi Srpske radikalne stranke u promovisanju svog programa, a zato smo i najuspešniji, zato nas narod najviše i voli i zato nas ima najviše ovde, onda nemojte da se stavljate, gospodine Markoviću, jer ste prvi među jednakima, na stranu gubitnika. Ne treba da se stavljate ni na jednu stranu; lepo, objektivno da posmatrate i verujem da vi intimno mislite da su radikali to što ja ispričah do sada, a vaš je problem što ste tu gde jeste u ime te politike koju ste zagovarali ili ste možda promenili stav. Kada dajete reč poslanicima, koji nisu uopšte bili u sali, a koji inače imaju primarni zadatak, kao prethodni govornik, da čekaju ispred blagajne Narodne skupštine, pa ni zaposleni ne mogu da objasne kada trenutno nema para, jer nisu donesene iz trezora, onda morate da znate kakva je razlika i sa kim imate posla. Nije isto kada ja izađem ili neki srpski radikal ili takve spodobe kao ona malopre. Prema tome, razmislite malo o tome zbog vašeg rejtinga i zbog rejtinga Narodne skupštine kojom predsedavate. Zaista više ne znam, čovek podržava sada Koštunicu, a oteo mandat u prošlom sazivu. Kako je to moguće da se sada pojavi i da kaže – Koštunica je dobar i dobra je Vlada, a ukrao je mandat prošlog puta. To je prosto neverovatno. Vodite o tome računa, gospodine Markoviću, jer vi svojim primerom i nepristrasnošću treba da pokažete da ovaj visoki dom, najviše zakonodavno telo ipak treba da vrati sebi dostojanstvo koje ovakvi kao što je poslanik Jović i ovaj što je govorio malopre urušavaju svojim ponašanjem i pre svega neistinama i jednim krajnje, a to nije nekorektno, jer nema šta da bude nekorektno u tim političkim duelima i sukobima, nego licemernim stavom, bar kada su oni u pitanju.
Hvala vam. Naravno, svi ćete dobiti reč po Poslovniku; samo radi dostojanstva, svi poslanici su ravnopravni, to je moja obaveza da sve poslanike tretiram ravnopravno. Svakako, ne stajem na stranu gubitnika, jer sam branio predsednika jednog od najvažnijih odbora, a možda niste obratili pažnju na ono što sam rekao kada sam govorio o tome da poslanici iz svih stranaka učestvuju u radu. Po Poslovniku se javio gospodin Šarović. Odustali ste. Niko nije pomenut. Molim vas, razgovaramo, poslanici jasno i glasno kažu. Hvala vam. Po Poslovniku ili repliku? Po Poslovniku, gospodin Kitanović, izvolite.
Ponovo član 104. Sa ovakvim diskusijama ne mogu da polemišem i neću. Bilo bi ispod nivoa da polemišem sa takvim diskusijama. Ako sam već malopre kasnio i ušao u ovu salu, to je bilo zato što je na blagajni bila gužva, puna je radikala bila i nisam mogao od vas da dođem na red da naplatim dnevnicu, pa sam zato možda par minuta zakasnio. Već sam bio najavljen za repliku, po Poslovniku. Hvala.
Izvolite, mogu da vas zamolim da privodimo polako diskusiju kraju. Po Poslovniku, narodni poslanik Nemanja Šarović se javio. Izvolite i hvala vam što ste malopre odustali.
Gospodine Markoviću, prekršili ste nekoliko članova Poslovnika, a najpre član 27. koji kaže da ste dužni da se starate o primeni Poslovnika Narodne skupštine. Ovde su neki poslanici vređali određene poslaničke grupe, govorili o nekom primitivizmu. Morao bih ovom zbunjenom gospodinu da kažem, kao prvo, pošto kaže da teško polemiše sa diskusijama, naravno da je teško polemisati sa diskusijama. A pošto je već pominjao fakultet i kaže da je on valjda više vredan od nekog drugog u ovoj Narodnoj skupštini ko taj fakultet nije završio, ne znam gde je on fakultet završavao i koji je to fakultet bio, ali očigledno je da se u tom sistemu obrazovanja koji on završava padeži uče tek na magistarskim studijama. Preporučio bih tom gospodinu da nastavi dalje svoje obrazovanje. Kada onda određeni nivo dosegne, možda bi mogao i da se vrati. Dakle, gospodine Markoviću, još jednu stvar želim da vam kažem. Doveli ste poslanike u neravnopravan položaj. Započeli ste nakon pauze raspravu. Ovde nije bilo predstavnika Ministarstva. Insistirali ste da se Branislav Rankić iz poslaničke grupe SRS obrati poslanicima koji su u tom trenutku bili u sali. Zatim ste rekli, kada je to završeno, da ne postoje uslovi i ukoliko kada naredni govornik bude tu ne bude ministra, onda će se prekinuti. Na ovaj način vi ste pokazali nekakav animozitet, za koji zaista ne vidim razlog, i prema gospodinu Rankiću i prema poslaničkoj grupi SRS. Mislim da bi osnovni red bio da se izvinite i da se u budućnosti prema svim poslanicima, bez obzira na to iz koje poslaničke grupe dolaze, odnosite na jednak način. Hvala.
Hvala vama, gospodine Šaroviću. Upravo prema članu 27, starajući se o redu, ispoštovao sam sve ono što sam dobio u trenutku kada sam posle pauze zatekao od strane potpredsednika koji je pre toga vodio Skupštinu, pa sam tim redosledom davao reč. Javno se svakako izvinjavam, potpuno ste u pravu, gospodinu Rankiću. To sam uradio i pre nego što sam dao reč i rekao sam da ću preduzeti mere i shvatio sam da prihvatate izvinjenje, gospodine Rankiću. Zahvaljujem. I gospodin ministar, takođe, uputio je izvinjenje. Hvala vam mnogo. Nastavljamo po dnevnom redu. Dakle, reč ima narodni poslanik Ivan Radić, pa narodni poslanik Nataša Jovanović, pa narodni poslanik Nemanja Šarović. Još jedno obaveštenje: danas ćemo, kao što smo se juče dogovorili, raditi samo do završetka načelne rasprave 12. tačke dnevnog reda, ako to bude pre isteka radnog vremena i tada ćemo završiti. Ako započne rasprava o 12. tački dnevnog reda - zakon o duvanu, pre 18,00 časova, znači do njenog okončanja. Sutra sednice neće biti, ne samo zato što je Sveta Petka, već zbog potrebe da se održi čitav niz odbora, a između ostalog i Administrativni odbor i zbog potrebe da se Skupština stavi u funkciju ukupne regionalne delatnosti. Gostuje nam predsednik i delegacija parlamenta susedne države. Čitav niz tehničkih razloga. U petak neće biti sednice. Nastavićemo raspravom u ponedeljak u 10,00 časova zbog važnosti zakona; znam da je Sveti Luka i svima čestitam slavu, ali ćemo svakako početi od 10,00 časova i prva će imati reč, prva prijavljena, nezavisni poslanik Nataša Mićić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, svoje izlaganje ću početi citiranjem delova obrazloženja koje nam je stiglo uz Predlog ovog zakona, a odnosi se na mišljenje o ovom predlogu i na mišljenje Vlade o trenutno važećem zakonu. Tako se kaže da novi zakon treba da uspostavi pravni okvir u skladu sa pravilima STO i EU, čime će se omogućiti pristupanje ovim organizacijama, ali prevashodno treba da omogući domaćoj privredi nesmetan pristup spoljnoj trgovini, ravnopravan nastup domaćih subjekata na svetskom tržištu, da pruži sve mere zaštite domaće privrede dozvoljene pravilima STO i EU, kao i da unapredi strana ulaganja pružanjem spoljnotrgovinskog okvira u skladu sa najboljom svetskom praksom koja je potvrđena u pravilima STO i EU. Kada komentariše trenutno važeći zakon Vlada kaže: "Postojeći zakon je veoma restriktivan, nesavršenim rešenjima omogućava zloupotrebe, bitno narušava slobodu i ravnopravnost učesnika u spoljnoj trgovini, opterećuje i veoma usporava privredu i državnu upravu, a ne sadrži bitne instrumente spoljnotrgovinske politike, niti uslove i režim za njihovu primenu, te onemogućava pristupanje STO i ozbiljne pregovore sa EU. Postojeći zakon omogućava državnu intervenciju i kontrolu na necelishodan način i sadrži niz restriktivnih koncepata koji su u svojoj celini ekonomski štetni." Kada pročitamo trenutno važeći zakon, pročitamo Predlog ovog zakona, bogami, dobro bi se razmislili šta se od ovih tumačenja odnosi na jedan, a šta na drugi. Pošto Vlada kaže da je teško sa ovakvim zakonom početi bilo kakve ozbiljne pregovore sa Evropskom unijom, pitam se šta se čekalo dve godine, zašto se ranije nije uputio predlog Skupštini i kako je uopšte Evropska unija prihvatila da uđe u bilo kakve pregovore sa Vladom Srbije ako su imali tako loš predlog zakona. Zbog ograničenosti vremena samo ću na par ozbiljnijih stvari vezanih za ovaj zakon da skrenem pažnju. Najpre, u članu 1. ono što mi je prvo upalo u oko to je jedna pravna nejasnoća, odnosno pravnička nepreciznost: u stavu 2. kaže se da se zakonom može, u skladu sa pravilima Svetske trgovinske organizacije i propisima Evropske unije, urediti spoljna trgovina pojedinom vrstom robe ili usluga. Pravnici to dobro znaju, zakonom se nešto ili naređuje ili zabranjuje. Ova odrednica niti treba da ima mesto u zakonu, niti je to uopšte pravnički utemeljeno, tim pre što ste u obrazloženju jasno naveli da su u toku izrade nacrta korišćeni osnovni sporazumi iz sistema Svetske trgovinske organizacije (Sporazum o procedurama za izdavanje uvoznih dozvola, Sporazum o subvencijama i kompenzatornim merama, Sporazum o primeni člana 6. GATT-a), pravila Evropske unije i iskustva iz uporednog prava. Zbog toga mislim da je drugi stav člana 1. potpuno nepotreban, da mu ovde nije mesto i mislim da je Srpska radikalna stranka jednim amandmanom upravo na ovaj stav i intervenisala. Dalje, u delu zakona koji govori o dozvoljenim ograničenjima spoljne trgovine postoji jedna kontradiktornost. Ograničenje bi trebalo da ima svrhu, najpre, da ne naruši konkurenciju između učesnika u spoljnoj trgovini, pre svega da dovede do zaštite domaćih proizvođača, ali u stavu 6. člana 4. je nešto što ne mogu najbolje da razumem, a to je da ograničenje stupa na snagu po isteku roka koji ne može biti kraći od 30 dana. Znači, ukoliko Vlada uvidi da je došlo do narušavanja konkurencije između učesnika u spoljnoj trgovini ona će izreći ograničenje koje ne može da stupi na snagu ranije od 30 dana, gornja granica ni ne postoji, što znači da taj privredni subjekat koji obavlja izvesne radnje ima najmanje mesec dana da te svoje poslove praktično privede kraju, bez obzira da li će nastati neke štetne posledice. Mislim da je sasvim logično i opravdano da se kaže da ograničenje stupa na snagu danom objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije", kako bi se negativne posledice svele na minimum ili u samom startu praktično onemogućile. Dva dela ovog zakona koja su naročito interesantna odnose se na raspodelu kvota i na uvođenje zaštitnih mera. To su, u principu, dve osnovne stavke ovog zakona i oko toga ima dosta polemike, ima dosta spora, gde se moglo malo bolje intervenisati. Što se tiče raspodele kvota, to je član 17. predloženog zakona, nejasno je zašto Ministarstvo, koje, na osnovu javnog poziva za podnošenje zahteva za dodelu kvota, dodeljuje kvote, nije odredilo rok u kojem će se svi zainteresovani privredni subjekti javljati. Znači, ako se taj javni poziv objavi potrebno je formulisati neki rok, da li je to 10, 15, 20 ili 30 dana nije bitno. Nemoguće je da taj javni poziv ima neograničeno trajanje. Posebno je interesantno to da se kroz ovaj član 17. provlači jedna nit koja bi možda mogla da omogući monopol pojedinih privrednih subjekata, iz razloga što se kvote dodeljuju po nekom ključu koji možda ima malo obrnuti red. Odnosno, da pređem na predlog kako bi to trebalo da bude – da prvenstvo u dodeljivanju kvota po ponovljenom javnom pozivu za istu robu imaju lica kojima ranije nisu dodeljivane kvote, a koja su se prijavila na prvi javni poziv. Na taj način bi se sprečilo da eventualno istim subjektima budu određivane kvote u neprekidnom nizu i na taj način bi se sprečio eventualni monopol koji bi takav privredni subjekt mogao da ima. Iz istog razloga je moguće da se rok u kome se kvota može iskoristiti smanji sa predviđenih godinu dana na, recimo, šest meseci, kako bi se omogućilo da više lica dobije kvote. Ono što je jedan od glavnih nedostataka prilikom određivanja kvota, to je što licima koja ne koriste kvotu u skladu sa ovim zakonom nije izrečena nikakva sankcija. Znači, neko ko ne uradi sve kako je trebalo apsolutno ne snosi nikakve konsekvence i on u narednom raspoređivanju kvota potpuno ravnopravno ulazi sa ostalim zainteresovanima. Smatramo da je tu trebalo imati kaznenu meru da se uvede zabrana od dve, tri ili nekoliko godina, da ne mogu ti privredni subjekti koji nisu postupali u skladu sa ovim zakonom da dobiju kvote za određeni vremenski period. Što se tiče zaštitnih mera, o čemu sam maločas govorio, odnose se na stope antidampinških dažbina i na stope kompenzatornih dažbina. Moja zamerka ide u tom pravcu što ovde nije određena kategorija prihoda, koji su to prihodi, što bi trebalo u svakom slučaju da ima, i to na koji način se sredstva sakupljena na taj način koriste. To ide u budžet, ali ne možemo mi sve što slijemo u budžet da damo gospodinu Dinkiću, pa da on to deli kako kome hoće i kako misli da treba. Sredstva prikupljena na ovaj način jesu prihodi budžeta, ali bi trebalo u ovom zakonu da se jasno kaže da se mogu upotrebljavati isključivo za otklanjanje posledica nastalih uvozom predmetne robe, da li dampinške robe ili kompenzatorne, jer je očigledno da uvozom takve robe dolazi do štetnih posledica po privredu naše države i da bi ta sredstva upravo trebalo usmeriti za sanaciju tih nastalih šteta. (Milan Parivodić, sa mesta: Da li možete da objasnite o čemu se konkretno radi?) Gospodine ministre, ja vrlo jasno pričam o čemu se radi, tako da nema potrebe da dobacujete. Ono što sam naumio da kažem ja ću reći, a možemo da razgovaramo posle šta vam je volja. Samo još jednu stvar da kažem, odnosi se na količinsko ograničenje, član 59, odnosno na primenu mera zaštite, od člana 60. do člana 63. Kaže se: "Vlada, u redovnim vremenskim periodima, postepeno smanjuje stepen mere zaštite koja se primenjuje duže od jedne godine." Mislim da je ovaj član malo nedorečen. Znači, ti redovni vremenski periodi mogu svakojako da se tumače. Mislim da bi bilo potrebno precizirati da Vlada ima obavezu da šestomesečno ili godišnje postepeno smanji stepen mere zaštite, a ovako se ostavlja na volju. Tačnije, ovaj član zakona bi trebalo malo precizirati, član 62. Ono što je naročito interesantno, to je član 63. koji kaže da mera zaštite ne može da se uvede za uvoz robe koji je prethodno bio predmet takve mere. Mislim da bi ovaj član zakona imao smisla za neke zemlje koje imaju razvijenu ekonomiju i koje nemaju probleme koje ima Srbija. S obzirom da treba imati u vidu tešku ekonomsku situaciju u kojoj se nalazi domaća proizvodnja, pojedine mere zaštite bi trebalo više puta ponoviti, sve dok domaća proizvodnja ne bude bila u stanju da bude ravnopravan takmac stranim konkurentima. Iz tog razloga mislim da bi ovaj član 63. trebalo brisati. Da zaključim, ovaj zakon možda jeste moderan, možda jeste u skladu sa međunarodnim standardima, ali mislim da predlagač nije u dovoljnoj meri uzeo ekonomsku situaciju u kojoj se nalazi Srbija. Mišljenja sam da će posrnulu srpsku privredu primena ovog zakona samo dodatno gurnuti u ambis, te iz tog razloga SRS neće glasati za njega.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, a neka se pripremi narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ovaj zakon smo mogli da očekujemo u skupštinskoj proceduri posle seta izmena drugih zakona, a naročito Zakona o carinskoj tarifi i Zakona o carini. To je bio neki sled događaja koji je zacrtan, ne kod vas i u nekoj vašoj viziji kao ministra i konkretno kod Vlade Srbije, već posle onog čuvenog potpisivanja Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, koji je toliko hvaljen ovde, a na osnovu izveštaja, a ovaj koji ja imam u ruci je za prvu polovinu 2005. godine i jasno se vidi šta EU traži od Vlade Republike Srbije i kakvi zakoni će doći na red. Da ste mnogo toga od onoga što EU bezuslovno traži od nas propustili prilikom izrade ovog teksta zakona videlo se i kasnije na osnovu podnetih amandmana, a njih je ukupno 15, koje je na svoj sopstveni prvobitni predlog zakona podnela Vlada. Potpisao ih je potpredsednik Vlade Miroljub Labus, onaj isti koji je potpisivao u čuvenoj "šećernoj aferi" sve ono što je doprinelo da se ugled naše zemlje na međunarodnom spoljnotrgovinskom planu toliko umanji i da se baci jedna ljaga na naš potencijal i na ono što smo stvarno spremni ovde da proizvedemo i da izvezemo koristeći preferencijale, a ne da se bavimo prevarama. Onda se postavlja pitanje, ministre Parivodiću, kako je to moguće, a jednom su vas doveli u nezgodnu situaciju da zamenjujete Dinkića, pa se iz trećeg puta u Predlogu zakona vi pojavljujete kao ovlašćeni predlagač, da ispustite ovakve stvari i da u nekim segmentima čak dođete i do pozicije Srpske radikalne stranke kada je u pitanju, recimo, brisanje člana 74. zakona, jer smo mi to takođe predložili. Vi znate kako je po Poslovniku i vi ste to koristili, da se ovi amandmani Vlade Republike Srbije inkorporišu u zakon, ali mene jedino interesuje sudbina amandmana Srpske radikalne stranke. Ako želite da imate jedan sveobuhvatan zakon o spoljnotrgovinskom poslovanju, a da zaštitite potpuno urušenu domaću privredu, onda treba ozbiljno da razmislite o ovim amandmanima i primedbama koje smo dali, zbog mogućih zloupotreba, a pre svega zbog zaštite naše proizvodnje. Tu prvenstveno mi srpski radikali mislimo na poljoprivrednu proizvodnju, koja, inače, po izveštaju Komisije za stabilizaciju i pridruživanje EU (to je ono na šta vi iz Vlade posebno obraćate pažnju i bezuslovno sledite), učestvuje u više od 20%. Mi smo mnogo toga slušali od reformista pre vas, počev od 2001. godine kada su stvari krenule da se menjaju u zakonodavnom smislu, kako bi nama bilo bolje, kako bismo mi bili sa našim proizvodima konkurentni na svetskom tržištu, kako bi se smanjile zloupotrebe, kako bi se onaj prethodni režim koji je toliko zla naneo sasekao, odnosno njihovi monopolisti. Međutim, ništa od toga se nije desilo i nije urodilo plodom, pre svega zbog toga što smo se mi oštro usprotivili takvoj liberalizaciji cena. Mi možemo kao stranka da pozdravimo potpisivanje ugovora o slobodnoj trgovini sa što većim brojem zemalja. Mi nikada to nismo osporavali. Postoje neke koje su bile izrazito neprijateljski nastrojene prema našoj zemlji i našem narodu u vreme bombardovanja, sankcija, ali mi u tim ratifikacijama u Skupštini državne zajednice onda ne učestvujemo, ali potenciramo tamo gde ima takvih sporazuma, kao što je sa Ruskom Federacijom, zašto se on nedovoljno koristi. Mi kao stranka smo veoma često bili u prilici da objašnjavamo, a građani su to sada i shvatili, naročito od kada vršimo vlast u mnogim opštinama i gradovima u Srbiji, integracione procese i u našem regionu, i na području Balkana, Evrope, ali i celog sveta, jer nije dovoljno samo vezati se za zemlje EU i u tom smislu da posmatrate budući prosperitet naše privrede. Pitanje je osnovnih pitanja – a to je ono što smo potencirali u predizbornoj kampanji 2003. godine i na narednim izborima ćemo, za koje očekujemo da će biti prevremeni, o čemu je govorio i gospodin Tomislav Nikolić, a naročito kada je, kako biste vi rekli, "transparentno" pokazivao kako izgledaju naši proizvodi i šta to mi možemo da ponudimo a da je kvalitetno – sa čime bismo izašli sa ovako zastarelom tehnologijom i sa proizvodnjom koja gotovo da ne postoji u određenim privrednim segmentima na tržište EU. Mere zaštite, naročito za poljoprivredne proizvode i za našu prehrambenu industriju, koja koliko-toliko još postoji, nisu dovoljne, što jasno pokazuje izraženi stepen spoljnotrgovinskog deficita i činjenica da se mnogo loših, da ne kažem puno nekvalitetnih proizvoda nalazi i u našim supermarketima i kod onih koji su uvoznički lobi, a sa druge strane se uništava sistematski naša privreda. Kada bude rasprava u pojedinostima videćete da se tih nekoliko amandmana koje je Vlada Republike Srbije dala poklapa sa stavom Srpske radikalne stranke, doduše, malo je preciznije definisan. Što se tiče ovih do sada izraženih primedbi od strane poslanika SRS-a, mi smatramo da, pored člana 74. za koji ste dali predlog da se potpuno briše, a to je jedini takav vaš amandman, baš upravo iz mera zaštite ovako posrnule i tehnološki veoma loše privrede u Srbiji, treba da se briše i član 63. zakona. Šta je ono što bismo mi mogli, ali u drugačijim okolnostima, ne samo kroz uslov da imamo ovakav zakon i bolji način regulisanja uvozno-izvoznih kvota, da izvezemo na tržište, a pitanje je vezano za kurs dinara i za našu trenutnu monetarnu situaciju i politiku. Ocene ekonomskih stručnjaka su da je kurs dinara nerealan i da je on destimulativan za izvoznike. To su najpre osetili malinari, prvo sa veoma niskom otkupnom cenom ove godine, od 40 dinara, mislim, za prvu klasu malina, pa im je bilo (neki su to iz revolta i radili u tim krajevima) lakše i da nekome to poklone ili su im jednostavno propadali kontingenti i voća uopšte, koje se proizvodi u pojedinim područjima Srbije, jer oni nisu ni organizovani, niti su bili potpomognuti od strane države, sve do sada. Videćemo da li će to da se poboljša donošenjem ovog zakona, da to plasiraju kao izuzetno kvalitetne proizvode na tržište ne samo EU, nego širom sveta. Kada je u pitanju dodela kvota i zloupotreba, mi smo vam predložili, iz opreznosti, pored brisanja člana 63, da se takvim licima, odnosno onima koji se pojavljuju ne da mogućnost da u dogledno vreme konkurišu, zato što su izvršili zloupotrebu. Vi se sećate, ako ste pratili tada, a verujem da jeste, politički život Srbije, oblast spoljnotrgovinskog i deviznog poslovanja uređivalo je Veće građana i Veće republika Savezne skupštine još u ono vreme Radoja Kontića, kada smo mi oštro protestovali zbog povlašćenih lica i zbog onih koji su dobijanjem uvoznih kvota na takav način, po političkoj liniji, ostvarivali enormni prihod. Neki od njih, ti sada popularno nazivani – srpski tajkuni su se lepo udomili u dosovskim strukturama vlasti, pa ostali da sarađuju i sa vama, odnosno sa ovom vladom i niko im ništa ne može. Oni su jednostavno monopolisti u našoj zemlji i rade šta hoće. Veliki su problemi u startu zbog takvog ponašanja države prema određenim pojedincima. Znam mnoge ljude koji razmišljaju o tome da se bave unutrašnjom trgovinom, imaju registrovanu spoljnotrgovinsku delatnost, bave se izvozom nečega što može da se plasira na inostranom tržištu, i to veoma dobro, ali jednostavno, oni nemaju nikakvog podsticaja, unapred su demoralisani i to uopšte nije u onoj meri u kojoj bi moglo da bude u našoj zemlji, pa zato imamo takav spoljnotrgovinski deficit i tako loše rezultate beležimo. Mnogobrojni su zahtevi i zamerke koje EU stavlja pred nas, liberalizacija cena, ono što su učinili u oblasti uslovljavanja kada su bile u pitanju carinske tarife, što smo mi oštro kritikovali, naročito za poljoprivredne proizvode i to je nešto što naša privreda neće moći da izdrži. Usklađivanje zakonodavstva u kretanju robe, kapitala i uopšte spoljnotrgovinskog poslovanja nije nešto od čega mi bežimo, ali mi smatramo da bar u narednom periodu, pitanje je koliko će to da traje, jer mnogo treba vremena da se privreda oporavi... Evo, mi to vidimo na primeru kragujevačke "Zastave". Nije dovoljno da se potpiše samo ugovor o licenci, neki to nazivaju kupoprodajni ugovor, gde mi kažemo – eto, tu granu privrede smo spasili. Znate, tu se postavlja veliki problem, a ovaj zakon ništa sam po sebi neće tu da pomogne, gde ćemo mi da izvezemo i sve da proizvedemo tih ugovorenih 600 hiljada automobila marke "punto", odnosno "zastava 10", zato što kompanija "Fijat" ima jednu od najboljih prodajnih mreža od automobilskih industrija i kompanija, i ona nije svoj ugovor o licenci sa "Zastavom" vezala i kroz prodajnu mrežu. Onda oni kažu – eto, za unutrašnje tržište, za tržište Bugarske, Rumunije, za tržište okolnih zemalja vi možete toliko da proizvedete, a rukovodstvo treba da bude dovoljno sposobno i pitanje je da li je sposobno da to plasira. Ovo sa poljoprivrednim proizvodima i sa konstantnim propadanjem poljoprivrednih proizvoda koji na kraju budzašto završe na našem tržištu je problem koji traje deceniju i više unazad, a sve zbog toga što država nikada nije imala dovoljno sluha i nije ozbiljno pristupila tom problemu. Sećam se, u vreme dosovske vladavine i kada je Čedomir Jovanović bio šef poslaničke grupe DOS-a da je on onako bez pardona izašao za govornicu i rekao – šta fali holandskom krompiru, možda je bolji nego onaj iz Prilika. Onda, naravno, kako da reaguju ti poljoprivredni proizvođači kada znaju da ove godine em što je zasejano mnogo manje žitarica, em što je cena niža 20 posto nego prošle godine, i oni koji su zasejali krompir i oni malinari koje sam spominjala, ili oni koji imaju plantaže višanja – propali su i oni jednostavno nemaju mogućnosti da prežive. Mi srpski radikali smatramo da i pored toga što zaostajemo u tehnološkom procesu za razvijenim zemljama imamo neke izuzetno zdrave delove naše privrede, naročito akcenat bacamo na poljoprivredu i na metalski kompleks i smatramo da mi možemo kao država da konkurišemo na stranom tržištu. Da smo na vlasti, mi bismo maksimalno koristili taj ugovor koji je naša zemlja još 1998. godine, uoči bombardovanja, potpisala sa Ruskom Federacijom, jer pouzdano znamo da i te kako mnogo možemo da izvezemo za to tržište. Uostalom, nismo osporavali ratifikaciju sporazuma vezanog za tekstilnu industriju pre nekoliko meseci u Skupštini. To je jedan od primera iz onih vremena kada je naša privreda besprekorno funkcionisala, kako može kvalitetan proizvod koji ima naša tekstilna industrija, a koja je u izuzetno teškom položaju sada, da izveze na tržište Ruske Federacije; oni sve i svašta uvoze iz raznih drugih zemalja, jer sa nama kao tradicionalnim saveznicima ne mogu da ostvare takve ugovore, jer je trenutno tekstilna industrija u teškoj situaciji i nema šta da ponudi. Kroz raspravu o amandmanima videćete da su ove naše mere zaštite, koje su neophodne, mnogo preciznije i bolje urađene. Na primer, kod trajanja privremenih mera primereniji je rok od godinu dana nego 200 dana, koliko ste vi dali, a što se tiče svih drugih, od prvog amandmana smo reagovali, ne svuda, nego tamo gde je bilo neophodno, videćete da je Srpska radikalna stranka, imajući u vidu neophodnost oporavka srpske privrede, nastojala da i kroz zakon o spoljnotrgovinskom poslovanju, koji treba da opstane u prometu neko duže vreme i da se ne menja, davala mnogo bolje uslove i rešenja za ovaj zakon i za ovu oblast, o čemu ćemo da razgovaramo kada dođe rasprava u pojedinostima. Toliko za sada, dok ne krenu naše pojedinačne primedbe, odnosno po amandmanima. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović, neka se pripremi narodni poslanik Zlatan Jovanović, a zatim narodni poslanik Stevica Deđanski.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je, kako kaže u svom obrazloženju predlagač, još jedan od osnovnih sistemskih zakona i to je upravo onaj zakon koji će, kako nam još jednom kaže Vlada Republike Srbije, omogućiti razvoj ekonomskih odnosa, a dosadašnji je smetnja pristupanju Svetskoj trgovinskoj organizaciji, EU. Ne znam kako je Vlada uvidela tek sada, zašto onda ovaj zakon nije bio na dnevnom redu kada je ova vlada izabrana. I, trebalo bi konačno da dobijemo spisak tih osnovnih sistemskih zakona i tih zakona koji će nas približiti EU, jer zaista je krajnje neprimereno da u svakom vašem obrazloženju potpuno preslikano pišete iste stvari, a što više zakona donosimo, mi smo, nažalost, sve dalje od te Evropske unije. Nekada ste nam govorili da ćemo ući 2008. godine, sada je u opticaju 2016. godina, a ako ostanete na vlasti još godinu dana verovatno će to biti 2026. godina. Što se tiče obrazloženja, ministar nam je dao to obrazloženje, apsolutno nisam zadovoljan. Mislim da je tu više bilo nekih jeftinih političkih parola, nego što je zaista suštinski objašnjeno koji su i kakvi efekti ovog zakona. Ono što mene posebno zabrinjava je izjava ministra da je ovaj zakon pisan tako da bude razumljiv privrednicima, jer, kako kaže ministar, nisu svi oni završili pravni fakultet, pa bi im ti pravni izrazi bili nejasni, a uglavnom će ga primenjivati privrednici. Ako bismo se ovakvom, svakako pogrešnom, logikom rukovodili, onda bi verovatno i Krivični zakonik trebalo pisati takvim rečnikom da ga razumeju kriminalci, jer će se, Bože moj, naravno, najviše na njih primenjivati, a ne bi ga trebalo pisati čistim pravničkim jezikom. Ovo je još jedan zakon u kome vi vašu pogrešnu strategiju, koju ste odabrali od formiranja Vlade, koristite. Uvodite ovde neke besmislene izraze, ne vodi se uopšte računa da li se koriste termini koji su i do sada korišćeni u zakonima, koji su razjašnjeni u teoriji i u praksi šta znače, nego uvodite nove termine. Pokazaću vam na nekim primerima da iste stvari na nekoliko mesta u zakonu regulišete na potpuno različit način. Takođe, ono što je odlika ovog zakona, pošto ste uveli praksu da svaki član zakona mora da ima neki naslov, ovde su, mislim, najbesmisleniji nazivi od svih zakona koje smo do sada imali u proceduri. Uopšte više ne vodite računa o tome da kada pročitate naziv iznad jednog člana treba da shvatite šta to znači, nego imate član kome je naziv: "Uslovi". Kakvi uslovi? Za šta uslovi? O čemu se radi? Niko živ ne zna. Zna onaj ko je pisao zakon, njemu je jasno, ali zakoni se tako ne pišu. Zakoni treba da se pišu jezikom koji je razumljiv svima, bez obzira da li je privrednik ili nije, da li je pročitao ranije neki pravni dokument, da li je završio pravni fakultet ili ne. Ovo što vi radite nema smisla. Posledice ovakvih nepreciznih formulacija mogu da budu dalekosežne. Mi vas na to na vreme upozoravamo. Isto tako, mislimo da to nije slučajno, namerno ste zamaglili neke delove zakona kako biste kasnije širokim tumačenjima, što u Vladi, što u ministarstvima, mogli da radite šta hoćete. Dakle, ne treba vi da branite privrednike tako što ćete propisati nekim njima razumljivim jezikom određene odredbe, nego treba da ih branite tako što ćete zakon doneti tako da bude precizan i da nema mesta kasnije ovakvom ili onakvom tumačenju, da svako kada jednom pročita odredbu nekog člana može da bude siguran šta ona znači i da može da bude siguran da će sutra imati pravnu zaštitu na osnovu tog člana. Takođe, čini mi se da ovaj zakon neće ispuniti jednu od svrha, koju bi svakako, pored slobode spoljnotrgovinskog poslovanja, trebalo da ispuni, a to je zaštita domaće proizvodnje, domaće privrede, domaće poljoprivrede. Nemojte zaboraviti da mi ne možemo da se merimo sa zemljama Evropske unije, seljak u Francuskoj, kada proizvede pšenicu, dobiće subvencije države; a isto tako nemojte zaboraviti da je cena koju ove godine plaćate u Srbiji 20% manja od one koju ste plaćali prethodne godine. Lagali ste seljake, stalno govorili kako su oni ponos i dika ove zemlje, da izdrže još malo, zahvaljivali se, ali kada dođe do zakona, onda zaboravite sve to što ste pričali. Kada dođe do subvencija, Mlađan Dinkić, koji kaže – imamo milijarde suficita ove godine, nije se setio da kaže - opet ćemo dati dinar i po po kilogramu pšenice. Izašao je ovde da se hvali suficitom, a to što nam selo i privreda propadaju, to je valjda nečiji tuđi problem, pa kada uđemo 2016. godine u Evropsku uniju, onda će oni sve to dovesti na nivo koji je potreban i onda će oni preuzeti brigu o našim seljacima, a dotle, valjda, sami neka se snalaze. Što se tiče samog zakona, pokušaću, koliko to vreme dozvoljava, da pročitam. U članu 1. stav 2. kaže se: "Zakonom se može, u skladu sa pravilima Svetske trgovinske organizacije i propisima Evropske unije, urediti spoljna trgovina pojedinom vrstom robe ili usluga". Kada stavite ovakvu formulaciju u zakon, onda bi neko mogao da pomisli da vi ovim zakonom praktično stavljate zakonodavstvo Evropske unije i pravila Svetske trgovinske organizacije u neki nadređen položaj u odnosu na naše zakonodavstvo. Praktično, propisujete direktnu primenu pravila Evropske unije. Ukoliko je to slučaj, onda bi to trebalo javno i otvoreno da kažete, ali zašto onda uopšte donosimo zakon. Onda je trebalo da napišete zakon od dva člana, da u prvom članu kažete – ubuduće će se primenjivati u Srbiji zakonodavstvo Evropske unije; drugi član – ovaj zakon stupa na snagu tada i tada, i da završimo posao. Ovako kažete da je pravo Evropske unije iznad nacionalnog prava, ali donosite i neka druga pravila, pa o nekim stvarima ćemo valjda moći, u drugima nećemo. Ono što je sigurno jeste da na ovaj način dovodite do pravne nesigurnosti, do toga da se ne zna šta će se ovde, kao viši pravni akt, primenjivati. Da li će to biti uredbe Vlade, a ovim zakonom ste ostavili jako puno mesta da vladate uredbama, merama, privremenim merama i na druge razne načine, pa se postavlja pitanje da li je to takva praksa, a svakako da nije, u Evropskoj uniji. Kakvu važnost onda imaju ti propisi te Evropske unije? Dalje, član 4. vezan je za ograničenje spoljne trgovine i kaže – ograničenja stupaju na snagu po isteku roka koji ne može biti kraći od 30 dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije". Vi znate da je to izuzetno dugačak rok i mi smo predvideli da ta ograničenja stupaju na snagu danom objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije". Ukoliko se uvode bilo kakva ograničenja, treba znati da postoji određena praznina. Dakle, prvo je potrebno određeno vreme da se uoči da je potrebno da se uvedu bilo kakve mere ograničenja, pa je potrebno određeno vreme da se sprovede bilo kakva akcija da se dođe do predloga bilo kakve regulative, pa je onda potrebno da se određeni akt donese. To je vreme koje je, samo po sebi, pogotovo u državi Srbiji i sa ovakvom vladom kakvu mi imamo, sigurno izuzetno dugo. Nakon toga, vi očekujete da se još čeka 30 dana. Ovo je potpuno neprimereno. Ne znam zašto 30 dana. Da ste stavili osam, ono što je uobičajeno, ili da ste stavili - danom stupanja na snagu, što je isto veoma čest slučaj u ovoj skupštini, mi bismo to razumeli. Zašto baš ovde, kada treba zaštititi domaću proizvodnju, da kažete – 30 dana? Za 30 dana vi možete da uvezete toliku količinu određenog proizvoda da je to dovoljno za narednih godinu dana, da upropastite potpuno tržište u Srbiji. Znači, vi na ovaj način nikoga nećete zaštititi. Ako imate ovakva ograničenja, onda je bolje da ograničenja uopšte ni ne postoje. Dalje, član 7 – kažete da se stranim licem, u smislu ovog zakona, smatra: 1) pravno lice sa sedištem u inostranstvu, 2) strano fizičko lice, i 3) domaći državljanin sa prebivalištem, odnosno boravištem u inostranstvu dužim od godinu dana. Vi na ovaj način u ovom zakonu, ovom odredbom, na perfidan način uvodite mogućnost ogromnih zloupotreba, uvodite mogućnost pranja velikih količina novca. Smatranjem određenog lica stranim pravnim licem, odnosno fizičkim, kažete da to lice neće imati obavezu uplaćivanja bilo kakvog poreza ovoj državi. Svaka država teži da najpre svoje domaće državljane oporezuje. Postoje određena pravila koja sprečavaju dvostruko oporezivanje kada se radi o inostranstvu, ali isto tako treba znati da vi za par stotina dolara možete dobiti prijavu unazad od godinu dana na onim egzotičnim ostrvima, sa kojima kvazidemokrate izuzetno vole da posluju, znači, na Sejšelskim, Kajmanskim, za 2.000 dolara možete da dobijete potvrdu da ste tamo prijavljeni. Znači, ovde se radi o boravištu, ne čak ni o prebivalištu i možete da dobijete potvrdu vlade te države da vam nikada neće tražiti da im uplatite bilo kakav porez. Radi se o tzv. zemljama koje predstavljaju poreski raj. Ukoliko još, u skladu sa domaćim zakonodavstvom, to lice bude smatrano stranim licem, onda se jednostavno dolazi do zaključka da ono neće biti obavezano na plaćanje bilo kakvog poreza, ni ovde ni u inostranstvu. Znači, domašaj ove odredbe, nekome se može učiniti da to nije preterano važno, ali budite uvereni da ovo nije slučajno. Ovakva regulativa ne postoji u Evropskoj zajednici. Hajde donesite propis gde Engleska ili Nemačka kažu – ko ima prijavljeno boravište u Lihtenštajnu godinu dana ili na Kajmanskim ili Sejšelskim ostrvima, više ne mora da plaća porez ovoj državi. Naravno, toga nema. Dalje, u članu 13. kažete da je uvoz robe unošenje, dopremanje odnosno isporuka robe sa teritorije druge države na teritoriju Republike, u skladu sa carinskim propisima Republike. Pitam vas – šta je sa Crnom Gorom? Da li se teritorija Republike Srbije podrazumeva, jer ovde kažete "na teritoriju Republike", a u smislu ovog zakona teritorija Republike je teritorija Republike Srbije i da li se ovaj zakon odnosi na onu robu koja se uvozi iz Crne Gore u Srbiju i koja se iz Srbije izvozi u Crnu Goru? Da li je ovo još jedan pokušaj da uvedete neka nova pravila u odnosu između Srbije i Crne Gore? Prvo ste rasturili SRJ, pa ste napravili ovu kvazi državnu zajednicu, a sada kažete – evo, mi smo bili za to, bili smo veoma iskreni ali jednostavno, stvarnost nas demantuje, odnosi su drugačiji. Vi ste već uveli carinu između Republike Srbije i Republike Crne Gore. Da li je ovo pokušaj da se iz Srbije, bez referenduma u Crnoj Gori, razreše neki odnosi? Da li ćete nam za godinu dana reći – jeste, ali u stvarnosti to funkcioniše drugačije i naša je obaveza da otvorimo oči i da prihvatimo to što je stvarnost. Da li u državnoj zajednici postoji jedinstveno tržište ili ne postoji? Da li je isti odnos robe koja iz Crne Gore dolazi u Srbiju i odnos robe koja dolazi u Ameriku? Da li će se primenjivati isti propisi ili neće? (Milan Parivodić, sa mesta: Neće.) Gospodine ministre, nemojte da dobacujete, izađite za govornicu i recite - ne. Ali, to što ćete vi reći ne za ovom govornicom, meni ne znači ništa. Ukoliko neće, to je trebalo da napišete u zakonu, i to bi nešto značilo. Treba da shvatite da ste danas tu, a sutra niste. Ministar je izuzetno promenljiva kategorija. Dakle, od vašeg obećanja, bilo ono iskreno ili ne, neću u to da ulazim... Vi možda jeste iskreni kada kažete da neće, ali bićete smenjeni za mesec dana, pa će neko reći – šta je mene briga šta je on rekao, evo šta piše u zakonu. Ne primenjuje se govor ministra iz Republičke skupštine, nego se primenjuje ono što Narodna skupština usvoji kao zakon. Član 18, naziv kaže: "Isključivo pravo". Voleo bih da mi ministar objasni šta to znači. To je još jedan od onih besmislenih naziva na koje sam hteo da upozorim. Zatim, član 34. kaže da je damping, u smislu ovog zakona, uvoz robe u Republiku po ceni nižoj od normalne vrednosti te robe. Šta znači normalne vrednosti? Ovo je jedan od onih izraza koji svakako ne pripada ne samo ovom nego bilo kom zakonu. Ukoliko cena nije normalna znači da je nenormalna. Ne znam da li je ova vlada počela i nenormalne cene da propisuje. Ja sam za kratko vreme, koliko sam imao vremena da pogledam ovaj zakon, našao bar četiri izraza koja bi bolje pristajala ovom članu. Bolje bi bilo da ste rekli da je damping, u smislu ovog zakona, uvoz robe u Republiku po ceni nižoj od uobičajene vrednosti te robe, po ceni nižoj od prosečne vrednosti te robe, po ceni nižoj od tržišne vrednosti te robe, po ceni nižoj od realne vrednosti te robe. Dakle, bilo koji od ovih izraza bolje bi bilo da ste uzeli. Kada bih seo, garantujem da bih smislio bar još četiri, ali evo vam četiri izraza koja su bolja od "normalne vrednosti te robe". Nema normalne i nenormalne vrednosti. Vrednost može da bude tržišna, realna, ali ne može da bude nenormalna. Ovakva nepreciznost je ogromna. Ko je u Vladi Srbije dovoljno normalan da odlučuje šta je normalno, a šta nije normalno? Na šta ovo liči? Ovo je potpuno besmisleno. To isto imate i u stavu 3, a to nikako ne može da stoji u zakonu. Pogledajte član 34. stav 3. tačka 2); to je poput onoga "kraljevstvo za konja," jer ko uspe da shvati značenje ove odredbe, izražavam mu svoje lično divljenje. Kaže: "Domaća proizvodnja je ukupna zajednička proizvodnja domaćih proizvođača iste ili slične robe koja predstavlja pretežni deo ukupne domaće proizvodnje te robe". Pročitaću vam još jednom: "Domaća proizvodnja je ukupna zajednička proizvodnja domaćih proizvođača iste ili slične robe koja predstavlja pretežni deo ukupne domaće proizvodnje te robe." Znači, ne može niko u ovoj sali, pa ni ministar... Ministre, možete još troje saradnika da dovedete da vam dodaju papire, ali ko objasni šta ovo znači, ja mu stvarno skidam kapu. Ovo je bila definicija domaće proizvodnje. Ali, ko nije bio lenj, pa rekao - besmislen je zakon, neću dalje da ga čitam, nego je stigao i do člana 55. može tu da nađe novu definiciju domaće proizvodnje. Ovde se kaže: "Domaća proizvodnja je zajednička proizvodnja svih domaćih proizvođača iste, slične ili neposredno konkurentske robe, odnosno domaćih proizvođača čija zajednička proizvodnja takve robe predstavlja više od 50% ukupne domaće proizvodnje te robe". Znači, podjednako besmislena kao i definicija iz člana 34, ali ovde nas dovodite u sumnju da se pitamo da li je validna definicija iz člana 34. ili člana 55. Dakle, ne možete jednim istim zakonom definisati određene pojmove na dva različita načina. Morali ste da se odlučite, da kažete – ovo ćemo ili ono ćemo, šta god, mi bismo kritikovali, ali ne možete na različite načine da definišete. Zatim, kod člana 37. može se videti kakav je stav Srpske radikalne stranke, šta bi trebalo raditi sa tim novcem koji se dobije od naplaćivanja kompenzatornih dažbina. Naš predlog je da se u članu 37. doda stav 2. koji glasi: "Sredstava naplaćena u skladu sa odredbama ovog člana prihod su budžeta Republike i mogu se upotrebiti isključivo za otklanjanje posledica nastalih uvozom predmetne robe." Dakle, ukoliko zbog damping cena nastane šteta u nekoj oblasti i ukoliko država reaguje i naplati kompenzatorne dažbine i ostvari određeni prihod, jedini smisao i svrha toga može da bude da se taj novac preusmeri onima koji su tim dampinškim cenama oštećeni i da se na taj način domaća proizvodnja dovede u ravnopravan položaj. Dakle, ne sme biti smisao, ukoliko je već neko oštećen u Srbiji, država uzme određene prihode, da to Mlađan Dinkić stavi u džep i da kaže - imam suficit. Dakle, ako već naplaćujete nešto i štitite nekog proizvođača, onda bar taj novac koji naplatite usmerite ka tom proizvođaču pa mu malo pomozite. Dalje, u članu 42. se kaže da zainteresovana lica, uključujući naročito lica koja predmetnu robu koriste u proizvodnji, kao i reprezentativne organizacije potrošača, mogu da učestvuju u postupku ispitivanja u cilju zaštite svojih interesa. Rekao je ministar da on pokušava da se neke stare, zastarele komunističke odredbe izbace iz ovoga, ali mene ovo "reprezentativne organizacije potrošača" podseća na ono "reprezentativne sindikalne organizacije". I, na ovaj način želite ponovo da prevarite građane Srbije, da odredite ko je, po vama, reprezentativan predstavnik potrošača, ko će biti dovoljno dobar da pregovara sa Vladom Republike Srbije, a to će biti iste onakve ličnosti koje povodom sindikalnih prava pregovaraju sa Vladom i uvek se to završi ispunjavanjem raznih političkih zahteva kakvim sindikati nikada ne bi trebalo da se bave. Povodom privremenih mera kaže se u članu 48. stav 2. da Vlada može da uvede privremene mere po isteku roka od 60 dana od dana pokretanja postupka. Naš je predlog bio ovde da se taj rok skrati, kao što je to bilo u članu 44, gde se kaže da Ministarstvo, pre donošenja odlukeo postojanju dampinga, obaveštava strane u postupku i zainteresovana lica o bitnim činjenicama i poziva ih da se izjasne u roku od 30 dana. Naš je predlog da se rok skrati na osam dana. Ne možete vi nekome ko pokušava da preuzme određeno tržište davati rok od 30 dana da se izjasni. Dakle, treba da primetite da se to radi i da neko pokrene inicijativu i da se pokrene Vlada, pa da ih pozovete, pa 30 dana, pa da donesete rešenje, pa da ga objavite u "Službenom glasniku", pa još 30 dana. Vama će, ako bude ovo rešenje prihvaćeno, verovatno jedno godinu i po dana trebati da za bilo šta doneste bilo kakvu odluku. Za to vreme domaća proizvodnja, bilo koji proizvod da odaberete može da bude uništen. Ne može, retka su domaća preduzeća koja mogu da izdrže, bez podrške države, stranu konkurenciju u nekom dužem periodu; mogu 10, 15, 20 dana, pola godine ili godinu ne može nijedno. Koliko je takvih? Ne može. Recite koliko je takvih preduzeća u Srbiji. Kaže se ovde u uslovima da Vlada, na predlog Ministarstva, može da uvede mere zaštite od prekomernog uvoza. I onda je ovde još jedna potpuno pogrešna definicija, kaže: "Opasnost od ozbiljne štete je ozbiljna šteta koja je na osnovu utvrđenih činjenica nesumnjivo neizbežna." Ako je ta šteta neizbežna, onda ne postoji opasnost od štete, onda je to buduća šteta. Dakle, nemojte, ovi pojmovi su već odavno u pravu i teoretski i praktično dovoljno su rasvetljeni. Preuzmite neke stvari iz onoga što je pravna nauka već dala. Nemojte ono što je bilo nesporno sada propisivati tako da u nekom narednom periodu bude sporno. Na kraju, kaže se u članu 74. (inače, Srpska radikalna stranka je predvidela brisanje ovog člana) da Vlada, u cilju unapređenja spoljnotrgovinskog poslovanja, može da propiše uslove za povraćaj carinskih dažbina, poreza, dela vozarine, kao i druge podsticaje. Ovakvo ovlašćenje ovoj vladi, a i bilo kojoj drugoj, ne bi trebalo dati u ruke. Na ovaj način vi možete da privilegujete ovoga i onoga pod okriljem, a bez javnosti, bez Skupštine, bez znanja bilo kog relevantnog. Vi na ovaj način možete da dovedete uvoznike i izvoznike u neravnopravan položaj i ne znam zašto bi vi sada nekome dali, a nekome da ne date. Zašto bi se nekome vratio deo carinskih dažbina, deo poreza ili bilo čega drugog, a nekome drugom ne bi? Znači, ovo definitivno ne bi trebalo da radite. Ono što je još veoma zanimljivo, to su kaznene odredbe. Mi smo navikli zaista u ovim zakonima koji se donose u Narodnoj skupštini, kada se radi o građanima Srbije, kada se radi o zakonima koji se odnose na vaše profitere, na tajkune i ne znam ni ja koga, Vuka Hamovića, Vojina Lazarevića, Ceptera, Drakulića i sve ostale biznismene koji su bliski Vladi i koji su vaše stranke i strančice finansirali prilikom dolaska na vlast... Kada se radi o građanima Srbije i kada njima treba skinuti kožu sa leđa, onda su u kaznenim odredbama kazne koje propisujete drakonske. Onda se tu radi o stotinama hiljada dinara za minimalne prekršaje, o 50, 100, o milion dinara, dva miliona, ne zna se više koliko. Kada je reč o zakonu o spoljnotrgovinskom poslovanju, vi imate samo dva člana koja se odnose na kaznene odredbe. Iznosi koji su predviđeni su: najveći iznos je 250.000 dinara, od 25.000 do 250.000 dinara; evo, na primer, za odgovorno lice od 2.500 do 25.000 dinara itd. Ili, od 12.500 do 125.000. Dakle, u ovoj kazni koja je predviđena kao najveća, od 25.000 do 250.000, taj predviđeni minimum izuzetno je mali. Šta znači nekome ko se bavi ozbiljno spoljnotrgovinskim poslovanjem i gde se obrću milioni i milijarde kazna od 25.000 dinara? Naravno da ne znači ništa. Ili, 2.500 dinara za odgovorno lice. Hoćete li vi sutra Vojina Lazarevića i Vuka Hamovića, koji su milione i milijarde zaradili na uvozu struje, kazniti sa 2.500 dinara? Sramota je da imate ovakve kazne propisane i bolje onda recite – radite šta hoćete, nećemo vas kažnjavati, vi ste beli medvedi, nego da propišete kaznu od 2.500 dinara. Zato ćete pekaru koji proda kilo hleba i ne otkuca fiskalni račun da zatvorite pekaru na 30 dana i da mu naplatite 200.000 dinara i onda nije mnogo. Pozivam vas da probate na sednicama Vlade da napravite neku zajedničku koncepciju, da malo više računa povedete o građanima Srbije, a malo manje o vašim poslovnim partnerima. Za ovaj zakon ovakav kakav je Srpska radikalna stranka i njeni poslanici svakako neće glasati, a nadam se da ćete i vi prihvatiti bar neke od naših amandmana i koliko-toliko ovaj nakazni zakon popraviti. Hvala.
Zahvaljujem se gospodinu Šaroviću. Lepo sam vam ja rekao da imate vremena koliko hoćete. Obećao sam vam da imate vremena koliko hoćete. Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović. Gospodine Jovanoviću, sačekajte samo malo, reč traži ministar Parivodić. Izvolite, ministre.
Hvala, gospodine predsedavajući. Moraću da idem na sednicu, u 14,00 časova se raspravlja o budžetu, pa moram da branim budžet za moje ministarstvo da mi ne bi ljudi ostali gladni, u tome je problem, pa sam zato želeo da vam odgovorim na vaše primedbe. Prvo želim da se zahvalim svim poslanicima koji su diskutovali i zbog toga što sam ...
Gospodine Markoviću, molim vas... Gospodine Šaroviću, vi ste mirni, nego gospodin Marković. Izvolite, ministre.
Dakle, želim da se zahvalim svim poslanicima koji su, moram da kažem, sa mog viđenja stvari, vrlo kompetentno komentarisali ovaj predlog. Želim da se zahvalim onim poslanicima koji su ga hvalili i to mi je posebno drago, jer je tim koji je radio na zakonu veliki napor uložio u pisanje ovog zakona. Takođe, želim da se zahvalim i onima koji su ga kritikovali, jer sam procenio da su te kritike bile konstruktivne, osim ovog poslednjeg komentara; to što ste rekli da je nakazan zakon, to je vaš politički šou. Vidim da SRS nema suštinske primedbe. Srpska radikalna stranka ima konstruktivne primedbe, koje ćemo mi vrlo ozbiljno razmotriti, a neke mislim da ćemo i usvojiti. Kažem, zahvaljujem se upravo na konstruktivnom pristupu. Moram da priznam da me je zabavilo izlaganje gospodina Šarovića. Pretpostavljam da ste pravnik po obrazovanju, i to na putu da postanete dobar pravnik. Vidite, to što vi govorite, prvo, recimo, ovo u vezi sa rubrumom, u vezi sa naslovom, potpuno se slažem; ne sme da se napiše "uslovi" bez značenja koji su uslovi. "Isključiva prava", to je isto, rubrum mora da bude opisan, ne sme da sadrži jednu reč koja ne znači ništa. Sa tim komentarom se potpuno slažem i to mi je, priznajem, promaklo. U vezi sa tim rubrumima volim da rubrum sadrži misao, a ne reč. Što se tiče jezika zakona, vi u stvari niste tačno znali šta hoćete da kažete, zbog toga što niste izveli nikakav zaključak. Vi ste govorili o jeziku kriminalaca u Krivičnom zakoniku, a to je simpatično kao vic, ali to nije ozbiljno. Rekli ste da zakon treba da bude pisan jezikom narodnim, ali isto tako pravničkim, a da ga razumeju privrednici, tako da nisam razumeo da li treba da bude pisano narodnim jezikom, stručnim jezikom, čisto pravničkim ili jezikom koji se koristi u privredničkom žargonu. Zalažem se za to da zakon koji je namenjen privrednicima bude pisan jasnim jezikom koji koriste oni koji su subjekti tog zakona, kojima je namenjen. Oni treba da ga razumeju i ne treba koristiti ni neke kolokvijalne izraze, a ne ni visokoparne pravničke izraze, koje ja inače jako dobro poznajem, da bi se napisao taj zakon. Izbacivao sam visokoparni jezik iz zakona, iako sam mu prirodno sklon, jer mi je to posao, da bi to bilo razumljivo svima. Prolazim kroz ove komentare, a bilo je tu vrlo konstruktivnih komentara i drugih poslanika, ali ovi komentari koje je izneo gospodin Šarović uglavnom obuhvataju kritike Srpske radikalne stranke, pa ću zato da se svedem, s obzirom na kratko vreme, na njih. Što se tiče poljoprivrede, gospođa Nataša Jovanović je pominjala, upravo ova odredba koju kritikujete iz člana 1. stav 2. uređuje sledeću misao – ovaj zakon na opšti način uređuje režim spoljnotrgovinskog poslovanja, a stav 2. kaže da se posebnim zakonom može urediti spoljnotrgovinsko poslovanje za pojedine vrste robe, odnosno usluge. Znači, ne može se drugim zakonom na opšti način derogirati ovaj zakon, već se posebnim zakonom može izvesti jedan poseban režim za ograničene robe ili usluge. To je smisao te odredbe. U tom smislu se poljoprivreda podvodi pod taj stav 2. koji želite da izbrišete. Poljoprivreda se ne podvodi pod opšti ugovor o trgovini i tarifama Svetske trgovinske organizacije. Postoji poseban ugovor o poljoprivredi i poljoprivreda je privilegovana i biće privilegovana posebnim zakonom u odnosu na ovaj opšti režim koji je predviđen ovim zakonom. Što se tiče roka od 30 dana za stupanje na snagu mera, zakon se ne piše za kriminalce, zakon se piše za pristojan svet. Nije cilj zakona koji je namenjen privrednicima da spreči onaj jedan ili dva posto malevolentnih ljudi da svoje podvale sprovedu, nego je moj prvenstveni cilj da onih 98% poštenih ima jedan normalan ambijent u kome će poslovati, a neka se krivična policija, UBPOK, neka se oni bave sa ovih 2%. Neću da zagorčavam život pristojnom svetu zbog 2% kriminalaca. U tom smislu odredba od 30 dana za stupanje na snagu mera podrazumeva sledeće: u privredi je važno da imate neku predvidivost i ako imate jedan režim, pa dođe do promene režima od strane države uvođenjem određene mere zaštite antidampinške, potrebno je da date ljudima vremena da ispune ugovor koji je već zaključen. Vi imate sukob između već zaključenog ugovora na bazi propisa koji su na snazi i promene režima koji država nameće. Za taj interegnum je potrebno obezbediti makar jedan tranzitorni period. Gospodine Šaroviću, molim vas da me slušate, jer ste vi meni dosta komentara dali pa možete i da naučite nešto. Dakle, u tom smislu je potrebno da postoji jedan tranzitorni period, jer je privredi potrebna predvidivost. Sa druge strane, kada imamo naročito akutnu situaciju, za te situacije mi imamo privremene mere koje stupaju na snagu osmog dana od dana objavljivanja. Ali, verujte mi, sve to se neće dešavati često. To su retke situacije kada će se to dešavati. Normalna je situacija da nemate mere antidampinga. Suština je u tome da se antidamping u većini zemalja EU skoro ne primenjuje. On se ponekad primeni u velikim privredama, ponekad i neka mala privreda, ali retko se primenjuje, jer je to procedura koja je dosta složena, koja je predviđena kao takva principima Svetske trgovinske organizacije i tu nema nekih naglih presecanja situacije. Znači, imamo privremene mere koje u stvari dovode do efekta koji ste vi naveli, da je potrebno hitno reagovati u roku kraćem od 30 dana. Što se tiče pojma stranog lica, treba da pravite razliku između pojma poreskog rezidenta i nerezidenta i pojma stranog ili domaćeg lica u spoljnotrgovinskom poslovanju, odnosno u stranim ulaganjima. Ova odredba koja je sadržana u ovom nacrtu odnosi se na ovaj režim stranih ulaganja i spoljnotrgovinskog poslovanja, a poreska rezidencija se svodi na fizičko prisustvo 183 dana u Republici, po zakonima o porezima, i to nema nikakve veze jedno sa drugim, tako da ste tu pobrkali pojmove. Što se tiče Crne Gore i njihovog režima, vi ste svesni, gospodine Šaroviću, da Crna Gora ima svoj zakon o spoljnotrgovinskom poslovanju. Gospodine Šaroviću, da li ste svesni da Crna Gora ima svoj zakon o carinama? Da li ste, gospodine Šaroviću, svesni okolnosti da Crna Gora predstavlja zasebnu carinsku teritoriju unutar zajednice Srbije i Crne Gore? Imajući u vidu sve te okolnosti, EU i Svetska trgovinska organizacija su omogućile dvostruki kolosek, jer su svesni toga da se radi o dva ekonomska sistema koji su uređeni različitim propisima. Ovaj zakon reflektuje tu situaciju i nemojte se baviti demagogijom. Što se tiče normalne vrednosti, potpuno se slažem sa vašim komentarom; kada uvedete antipod onda vidite da li je izraz dobar. Vi ste rekli da ne postoji nenormalna vrednost, tako da se potpuno slažem da je izraz jezički loš. On u stvari predstavlja prevod izraza iz ugovora Svetske trgovinske organizacije i predstavlja prosto jedan jezik koji je razumljiv u tih 148 zemalja, a što se tiče jezičkog komentara potpuno ste u pravu. Što se tiče pojma domaće proizvodnje, mi u zakonu imamo u članu 34. jedan pojam domaće proizvodnje, a u članu 55. drugi pojam domaće proizvodnje. Međutim, i jedan i drugi od tih pojmova su sadržani na određenim mestima, čime se upućuje da se prvi pojam domaće proizvodnje odnosi na damping, a da se drugi pojam domaće proizvodnje odnosi na zaštitu od prekomernog uvoza. Prva definicija je prevedena iz ugovora o antidampingu, a druga je prevedena iz ugovora o zaštitnim merama, tako da predstavljaju adekvatne prevode tih propisa na koje ovaj zakon posebno upućuje. Hoću da vam obratim pažnju da međunarodni propisi imaju supremaciju nad Ustavom i zakonima ove zemlje u smislu direktne pravne primene. To su odredbe Ustava Srbije i Ustavne povelje Srbije i Crne Gore. U tom smislu, kada budemo postali članovi Svetske trgovinske organizacije, što je nesporno cilj svih nas, ti ugovori će imati neposrednu primenu i superiornu snagu u odnosu na interno pravo. Da bismo pre tog momenta pristupanja, koji očekujemo da će biti 2008. godine, mogli na odgovarajući i harmoničan način da uđemo u sistem propisa Svetske trgovinske organizacije i da naučimo da primenjujemo te propise na odgovarajući način, zbog toga smo u ovaj zakon, a i na zahtev EU i Svetske trgovinske organizacije, uneli pravilo da ovaj zakon treba tumačiti u skladu sa principima EU i Svetske trgovinske organizacije da se ne bi uvrežila neka disharmonična praksa koju bismo naknadno harmonizovali kada budemo postali članovi Svetske trgovinske organizacije i EU. Toliko o tome, tako da nemojte ni tu koristiti argumentaciju za političke poene, jer se trudim da budem stručan. Što se tiče roka iz člana 44. od 30. dana za izjašnjavanje, to je procedura koju je usvojilo 148 zemalja i koja predstavlja standard u međunarodnim trgovinskim odnosima. Mi ne možemo da odstupimo od toga ukoliko želimo da budemo članovi Svetske trgovinske organizacije. Kao što sam rekao, sve te procedure nisu brze, one su prosto tako konstituisane u ugovorima Svetske trgovinske organizacije i one po pravilu podrazumevaju široke konsultativne procese. Zbog toga postoji tih 30 dana, nije to nešto što je nama palo na pamet da bismo prolongirali proces, nego je to jednostavno dosledna inkorporacija propisa Svetske trgovinske organizacije. Što se tiče pojma ozbiljne štete ili opasnosti od ozbiljne štete iz člana 55, treba da razlikujete aktuelno od potencijalne štete. To su pojmovi koji su poznati u pravu konkurencije, poznati su i ovde. Sećate se, kada je Miloš Obrenović čuo da je neki major hteo da ga ubije pa su mu onda rekli - ne možemo da ga uhapsimo, nije te još ubio; on kaže - pa šta, treba da me ubije pa onda da ga uhapsite? To je razlika između aktuelnog i potencijalnog. Treba sprečiti potencijalnu opasnost i zbog toga postoji ovaj dualitet pojmova ozbiljne štete, odnosno opasnost od nastupanja ozbiljne štete. Što se tiče brisanja člana 74, tu se potpuno slažem. Što se tiče kazni, slažem se da su neprimereno niske. I, još jedanput se zahvaljujem svim poslanicima na vrlo konstruktivnom doprinosu. Razumem da i Srpska radikalna stranka u suštini, ne uzimajući u obzir političku situaciju u kojoj se nalazite kao opoziciona stranka, podržava ovaj zakon.
Nastavljamo u 15,00 sati. Gospodine Šaroviću, ako vam je toliko važno, dok je ministar tu, izvolite.
Gospodine Anđelkoviću, mene to ne zanima, kao što me ne zanima koje su obaveze ministra. Vi ste prekršili Poslovnik, zato što ste bili dužni da u svojstvu predsedavajućeg opomenete ministra, koji očigledno nije shvatio gde mu je mesto i koji misli da ovde može da dođe i da vređa poslanike. (Predsedavajući: Gospodine Šaroviću, ni vas nisam upozoravao kad ste njega prozivali, samo je pitanje istog aršina.) Gospodine ministre, mi smo ovde izabrani predstavnici naroda. To je možda nešto što ćete vi nekada biti ili nećete biti, ali tek kada budete došli u tu situaciju, onda ćete moći ovde ravnopravno da se obratite ostalim poslanicima. Dotle vi treba da budete svesni da ste vi državni činovnik, činovnik koji je tu od danas do sutra. Pitanje je da li ćete biti za mesec ili dva dana, ali ono što je jasno to je da ni danas, ni za mesec dana, ukoliko budete bili na tom mestu, nećete i ne možete da budete ravnopravni sa nama. Dakle, ukoliko već neko nekoga treba bilo šta da nauči, onda je onaj koji je vas ovde poslao pre toga trebalo da nauči osnove pristojnosti i da vas nauči tome da vi ne možete ovde bilo kome da delite lekcije ili da vi podučavate bilo koga. Vi ste tu da kažete da li se sa nečim slažete, ne slažete. Vaše je isključivo stručno da se bavite onim čime treba. Kažete da zakon pišete za pristojan svet, a ne za dva posto kriminalaca. Tih dva posto kriminalaca uzima 98% profita. Pristojnom svetu, ako već pišete zakon za njih, a ukoliko su toliko pristojni, onda zakon ni ne treba. Zakoni se upravo i pišu da bi se ograničili oni koji nisu toliko pristojni, dakle, tih dva posto vaših pravih koalicionih partnera. Pošto kažete da morate da idete da branite budžet svog ministarstva i da više nećete ovde slušati šta govore poslanici, tražim da se napravi pauza, kao što je to gospodin Marković i obećao, dok se ne obezbedi ovde prisustvo ministra. Da li će, kako kaže gospodin Parivodić, njegovo ministarstvo biti gladno, ja ne znam, ali je jedno sigurno - da je on već svoj stomak namirio malopre, dok smo mi ovde već vodili pauzu. Gospodine Parivodiću, ono što niste uspeli da shvatite šta sam rekao možda je zbog toga što vam se slila krv u stomak, pa onda niste imali dovoljno kapaciteta gore da obradite ovo što sam govorio.
Kako seješ, tako bereš, gospodine Šaroviću. Nemojte posle da se čudite kad dobijete isti odgovor. Nastavljamo u 15,10 časova.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, moje ogromno izvinjenje, isključivo sam ja kriv, nisam znao koliko je proteklo vremena, a morao sam u maloj sali da razgovaram sa ovom delegacijom, izvinjavam se i u ime potpredsednika i u svoje lično ime što ste čekali. Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović, a potom narodni poslanik Stevica Deđanski. Po Poslovniku reč ima narodni poslanik Miljko Četrović, a potom će po redosledu prijavljenih govornika imati reč narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Poštovani narodni poslanici, gospodine predsedniče Narodne skupštine, na osnovu člana 104. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije javljam se i molim da mi se dozvoli isto vremena za ovo javljanje koliko je dozvoljeno Radoslavu Joviću u prepodnevnom zasedanju. Radi se o vremenu od devet i po minuta.
Gospodine Četroviću, izvinite, vi znate koliko se ja držim strogo Poslovnika. Mogu da budem tolerantan, ali, svakako, ako je neko pogrešio i nekome dao vreme koje mu ne pripada, a ovo je Narodna skupština i moramo da se držimo Poslovnika, ja ću se sigurno držati Poslovnika, biću tolerantan, ali vas molim bez ikakvog pozivanja na to što je nekada nešto prekršeno.
Dobro, predsedniče, gledaću da ispoštujem ovo upozorenje, ali nadam se da ćete biti tolerantniji. Radoslav Jović je pre podne... Sada nije tu, ali je trebalo da bude tu, jer pet meseci nije bio u ovoj Narodnoj skupštini, dolazi samo kada treba da pravi kvorum za glasanje, kao taster poslanik. Taj isti Radoslav Jović, kao predsednik opštine, od 15 sednica SO Kraljevo bio je prisutan samo na četiri sednice, iako je predsednik opštine Kraljevo, izvršilac opštinskog budžeta, iako je budžet milijardu i 250 miliona za 2005. godinu, nije našao za shodno, ponižavao je odbornike SO Kraljevo, ponižavao je građane opštine Kraljevo koji su birali odbornike SO Kraljevo. Mnoge tačke su, saglasno statutu, u nadležnosti predsednika opštine, da bude predlagač, u vezi sazivanja sednica, pa i samog dnevnog reda, nije našao za shodno da prisustvuje tim sednicama. Nije smeo da dođe na sednice SO, jer ne sme da se suoči sa surovom realnošću jedne katastrofalne lokalne vlasti koju on vodi u opštini Kraljevo. Pogubne su posledice te vlasti za interes cele opštine, pa i većine ili svih građana Kraljeva. Pomenuo je danas u prepodnevnom istupanju za ovom govornicom da sam ja uzeo kredit od "Jugobanke" od 130 hiljada maraka. To je laž, i od čoveka koji nema morala i dostojanstva ne mogu ništa drugo da očekujem. Ja sam mislio kao čovek da ima malo morala i dostojanstva. Dakle, javno je izjavljivao na konferencijama za štampu, koje su mu trajale 25 minuta, pa 15 minuta, da će ukoliko izborna komisija opštine Kraljevo i opštinski sud odbiju njegove prigovore i žalbe podneti ostavku i da neće biti izjašnjavanja građana. Nažalost, pogazio je i sam te reči, a to samo dokazuje da nema nimalo morala i dostojanstva. Kazati takvom čoveku da ga je sramota nema nikakvog smisla, jer taj čovek nema obraza. Taj čovek nema obraza, jer od 1997. godine, kada je Koalicija "Zajedno" preuzela vlast u opštini Kraljevo, bio je predsednik SO, došlo je do pljačke nafte za demokratiju u kojoj je on učestvovao, potpredsednik DHSS-a dr Predrag Stojanović; nisu oni pozvani na krivičnu odgovornost, pozvani su neki radnici iz opštinske uprave. Nije krivični postupak završen, ali na žalost građana opštine Kraljevo iz budžeta opštine treba da se isplati oko četiri miliona dinara za štetu tim radnicima koji su ostali bez posla, pa su sada vraćeni u opštinsku upravu. Da li ima smisla i ima li dostojanstvo taj predsednik opštine da godinu i po dana nije našao za shodno da predloži još tri člana opštinskog veća, grubo kršeći statut opštine. Opštinsko veće radi nelegitimno i nelegalno. Nije našao za shodno da donese odluku o raspisivanju izbora za savete mesnih zajednica, iako je mandat istekao februara meseca ove godine. To je dokaz o kakvom se čoveku radi. Dokaz je i ono što se sinoć dogodilo na TV Kraljevo, na toj televiziji koja je "šurakovizija", njegov šurak je direktor TV Kraljevo i javnog preduzeća "Ibarske novosti". Doveli su sinoć Dragoljuba Karića. Pored ostalih bljuvotina koje je iznosio više od sat vremena na TV Kraljevo, verovatno u dogovoru u vili "Jelena" koji su sačinili Jović, Velja Ilić i Karići, Dragoljub Karić je na kraju dao poruku građanima Kraljeva da narodni poslanici žive u izobilju, da imaju plate preko 500 hiljada, da svaki narodni poslanik ima po najmanje dva luksuzna automobila i da treba da odu pred njihove kuće i stanove, da pozovu njihove žene, majke i decu i da za sve probleme zatraže kod takvih narodnih poslanika da im reše. Ovog trenutka saopštavam da, kao narodni poslanik, imam auto koji je star 16 godina, to je "aleko moskvič", nemam dva luksuzna auta, nemam platu od 500 hiljada dinara, nemam ovde u Skupštini Srbije, kako je Karić rekao, frizerski salon, salon za ulepšavanje i nemam nikakve ostale privilegije. To je suština kada se radi o meni. Ali, taj isti Jović, pored ostalih, kada je ponizio sve građane opštine Kraljevo i radnike "Elektrona", "Poljoprometa", "Starog jasena" i ostalih preduzeća koja su privatizovana, koje nije hteo da primi, koji su ojađeni, ostali bez posla, bez hleba, nije hteo da primi... Njegov posao je bio da prima, navodno, strane delegacije, da se slika, da drži konferencije za štampu, da putuje, da se bratimi sa tzv. bratskim gradom Mariborom, da tog bivšeg gradonačelnika predlaže za počasnog građanina opštine Kraljevo koji je izabran na tu počasnu funkciju. Ove godine Skupština opštine Kraljevo od 17. jula 2005. do današnjeg dana nije održala redovnu sednicu sa tačkama dnevnog reda, sa ključnim problemima grada i opštine. O tome ne razmišlja ni ministar za lokalnu samoupravu... (Predsednik: Upozoravam vas, govorite već šest minuta.) ... koji je dao svoje mišljenje i potpisao, kao ministar za lokalnu samoupravu, gde potpise treba overavati po Zakonu o overi potpisa. Nažalost, taj isti Lončar je profesor pravnog fakulteta. Stidim se takvog profesora pravnog fakulteta, jer sam i ja završio pravni fakultet, ne u Novom Sadu, nego u Beogradu. Zar je moguće da takav čovek predaje pravo na Pravnom fakultetu u Novom Sadu?
Hvala vam, gospodine Četroviću. Da li još neko želi reč po Poslovniku? Izvolite, gospodine Vučiću.
Pozivam se na član 104. Poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije. Naime, gospodine Četroviću, ne znam što vas je toliko pogodilo to što kažu kako svi imaju po dva automobila i mogu da rešavaju probleme. Valjda svi znaju da Dragomir Karić jadan, sirotinja u Boga, nema ništa, a sve zaradio poštenim radom. Šta da radite; ako mislite da iko u državi Srbiji to misli, grdno se varate. Građani Srbije znaju ko su pošteni ljudi, a dobro znaju i ko su prave lopuže. Što se tiče onoga zbog čega sam se javio za reč, to je nešto o čemu bismo morali da razgovaramo danas, zbog čega ne bi smela ova sala da bude prazna ili pusta, ili gotovo pusta, kako hoćete. To je sinoćna izjava Borisa Tadića, koju smo sinoć u informativnim emisijama mogli da vidimo, koja je skandalizovala celokupnu srpsku javnost, zabrinula, zbog situacije na Kosovu i Metohiji. Mislim da Narodna skupština Republike Srbije mora da reaguje. Srpska radikalna stranka je veoma zabrinuta zbog stanja na Kosovu i Metohiji i zbog činjenice da Boris Tadić treba da rešava nešto povodom Kosova i Metohije zahteva hitno sazivanje sednice Narodne skupštine Republike Srbije na kojoj će glavna tema da bude naša pozicija po pitanju Kosova i Metohije. Zašto sam to rekao? Za one koji nisu pratili vesti ili koji nisu čitali novine, Boris Tadić je rekao – imamo neke stvari koje nam idu u prilog, ali imamo mnoge koje nam ne idu. Ta koja nam ne ide jeste pravo na samoopredeljenje naroda na Kosovu i Metohiji. Sada mi u Srpskoj radikalnoj stranci postavljamo tri pitanja: zašto nema prava na samoopredeljenje na celoj teritoriji Republike Srbije; gde mu je pravo na samoopredeljenje srpskog naroda u Republici Srpskoj; gde mu je pravo na samoopredeljenje srpskog naroda u okupiranoj srpskoj krajini? Da li to svi drugi imaju pravo na samoopredeljenje do otcepljenja, što nije princip UN i nigde u svetu na takav način nije bio primenjivan, a on kaže da je kod nas moguć, a ne sećam se da je to bio stav Narodne skupštine Republike Srbije ili bilo kog drugog državnog organa. Taman posla. Da pitamo koji ga je to pametnjaković naučio da tako govori. Znam da on nije pravnik, znam da on ništa ne zna, on nema pojma o čemu priča. Važno je samo kolika će ogledala da budu i šta će da kaže. Nemam ništa protiv toga, ali ovo govorimo kao ljudi koji su zabrinuti za budućnost Srbije, kao ljudi koji se, ako hoćete, plaše onoga što može da se dogodi u zemlji i iz straha i odgovornosti sam izašao ovo da kažem. Danas je Srpska radikalna stranka izdala saopštenje, dajte ljudi sednicu Narodne skupštine, da ne izlazi svaki nesrećnik da govori šta stigne. Javio se onaj ministar inostranih poslova... Za novine sam dao jednu oštriju izjavu, sa ove govornice neću da dajem takvu izjavu. Nema imena, ne znam kako da nazovem takvog čoveka, da kažete da je idiot, malo je. Pojavio se i kaže – nemojte da učestvuje u pregovorima Srpska radikalna stranka. Onaj što ima 2% biračkog tela ne da da učestvuje stranka koja ima skoro 40%. On to kaže u trenutku kada svi insistiramo na jedinstvu. Hoćete da vodite pregovore, hoćete da se slikate, mislite da dižete rejting sebi? Gurajte se, slikajte se, tražite ogledala, budite mnogo pametni, mi državi nož u leđa nećemo da zabijamo, ali ćemo da vas pitamo gde je teritorija Republike Srbije, a vi pravite svoje planove. Mogu da mislim kakav je to divan tim koji će da predvodi takav čovek, ili ne znam šta u njemu već da radi. Oni se drznuli. Gledam vas u lice, predstavnike vladajuće većine, drznuo se neko ko ima 2% u biračkom telu; on će da narušava jedinstvo, kao i Boris Tadić, cele države i naroda. On će da kaže – ovaj može, ovaj ne može. Nećemo, i šta sada? Da li je to njemu rešilo probleme? Mi se nigde ne guramo. Neće Tomislav Nikolić da se slika i to mu ne treba. Ponovo vam kažem, nećemo da zabijamo nož u leđa državi u bilo kom trenutku razgovora o budućnosti Kosova i Metohije. Dajte smirite te vaše nesrećnike, naučite ih pameti. Pozovite ih ili ih pošaljite na prava mesta, kod "čika u belom", da rešavaju probleme sa njim. Jer, mi imamo jednu zemlju, imamo jednu Srbiju, nemamo ih pet, pa da svako, kako mu padne na pamet, može nešto slično da radi i da govori. Neka oni to govore, ja sam ovako reagovao zbog Srbije i zbog građana Srbije. Što se tiče naše stranke, nismo uopšte ljuti, neka oni to govore, što nas više takvi politički miševi napadaju, nama je rejting sve veći, ne brinemo uopšte. Molim vas da razmislite o ovome, konsultujte se sa predsednikom Vlade i sa svim značajnim državnim funkcionerima, da im kažete da svi do jednog sednemo, 248 koliko nas ima, dakle, svi da sednemo ovde u Narodnu skupštinu Republike Srbije da se dogovorimo i vidimo šta nam je činiti po tom pitanju. Ove genije od 2%, što će sada da smanjuju cenzus na 3%, pošto im je to jedina šansa, kada ulože 10 miliona evra, da mogu da omanu motkom do 3,01%, ostavite kod kuće ili pošaljite u nadležne institucije, ali više da se ne mešaju u ozbiljne stvari, jer je to interes države Srbije. A, interes Srbije i interes našeg naroda na Kosovu i Metohiji mnogo je preči od njihovih mišijih političkih interesa da im se cenzus poveća na 3%. Zapamtite, jednu zemlju imamo i da se oko toga ne igramo. To je mnogo važnije i od zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju.
Hvala vam. Dobro sam shvatio, pozvali ste se na član 104. da biste ojačali poštovanje dostojanstva Narodne skupštine, a ne primedbu. Mogu samo, u ime svih poslanika, da javnosti bude potpuno jasno, da ne bude nikakvih dilema, naravno ključna reč je o temi o kojoj vi govorite, i ne samo vi, ovih dana - jedinstvo, potom solidarnost, potom kompromis, a ne obrnuto. U tome će Narodna skupština imati svakako odlučujuću reč. O tome će nadležni da formiraju tim za pregovore, a to su izvršne vlasti, da polože račune i da se dogovore sa predstavnicima naroda. To su isključivo predstavnici u ovoj skupštini. Mislim da tu nema nikakvog spora, kao što nema nikakvog spora da je ključno da ova zemlja mora da bude što jača, to znači da svako uradi svoj posao. U tom smislu postoji strpljenje svih ovde i spremnost da radimo svoj posao u svakom trenutku kada to možemo, pa i sada. Hvala vam svima na razumevanju. Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović, pa potom narodni poslanik Stevica Deđanski. Izvolite, gospodine Jovanoviću.
Dame i gospodo, ja ću početi izlaganje od obrazloženja koje je predlagač dao uz ovaj predlog zakona, i to u delu koji nosi naslov "Razlozi za donošenje zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju". Citiram: "Postojeći Zakon o spoljnotrgovinskom poslovanju je restriktivan, u savremenim uslovima onemogućava razvoj ekonomskih odnosa sa inostranstvom i smetnja je pristupanju naročito STO i EU". Takođe se kaže: "Počev od petooktobarskih promena, Vlada na razuman način tumači i primenjuje postojeći zakon, ali razumno tumačenje restriktivnog zakona nedovoljno je za utvrđivanje sigurnog reformskog pravnog okvira za ovu ključnu oblast ekonomskih odnosa sa inostranstvom. Stoga je usvajanje predloženog zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju hitno i neophodno." Ovo su, znači, razlozi za donošenje ovog zakona. Znači, postojeći zakon je restriktivan i ne omogućava, kako predlagač kaže, kvalitetno uključivanje naše zemlje u STO i EU. Moram da podsetim gospodu iz Ministarstva, pošto ministar nije prisutan, da zvanična statistika govori malo drugačije ili da je realnost malo drugačija. Naime, taj postojeći, još uvek važeći zakon je omogućavao Republici Srbiji i za vreme sankcija da uvoz pokrije sa 50% izvoza. Imali smo manji deficit nego sada, a sada, pet godina posle vaših demokratskih promena, kada su došli ovi navodni genijalci na vlast, sada imamo pokrivenost uvoza izvozom oko 30%. To je statistika, to je zvanično, što potvrđuju vaši zvanični organi. Čak smo za vreme vlasti DOS-a imali, verovatno prvi put u novijoj istoriji, da je uvoz poljoprivrednih proizvoda bio veći od izvoza tih istih poljoprivrednih proizvoda. Nikada se ranije to nije desilo u ovoj državi. Znači, čak smo za vreme sankcija uvek više izvozili poljoprivrednih artikala nego što smo uvozili, ali za vreme tzv. DOS-ove vlasti i to se dešavalo. Izneću nekoliko primedaba na ovaj predlog, s obzirom da je kratko vreme koje imam na raspolaganju. Počeću od druge glave, koja se odnosi na količinska ograničenja i dozvole. U članu 17, gde se govori o raspodeli kvota, stoji da se kvote dodeljuju, po tački 2, prema redosledu prijema zahteva za dodelu kvota, u roku koji ne može da bude duži od 15 dana od dana kada je podnosilac zahteva podneo propisanu dokumentaciju. Naime, predlagač predlaže da se kvote dodeljuju na osnovu javnog poziva i prema redosledu prijema zahteva. Znači, ministar će raspisati javni poziv a zainteresovani subjekti će se prijavljivati i prema redosledu će dobijati kvote. Ovo je prostor za razne zloupotrebe. Ministar može da obavesti nekoga ko je njegov prijatelj, a ko se bavi ovim poslom ili je zainteresovan, da će sutra raspisati javni poziv. Taj će već sutra da konkuriše i da se pojavi sa zahtevom i on će po ovom kriterijumu da bude prvi i dobiće kvotu za uvoz ili izvoz određenih proizvoda. Takođe, u tački 1) govori se o uslovima za dodelu kvota. Međutim, uopšte uslovi nisu navedeni striktno u ovom predlogu zakona. U tački 3) se kaže da odluka o dodeljivanju kvote sadrži uslove, ali ti uslovi u zakonu nisu propisani, a u tački 5) se ponovo poziva na uslove, koji opet ne stoje u Predlogu zakona. Znači, nema logike da pominjete na tri mesta ove uslove, a da ti uslovi nisu sadržani u ovom zakonu, znači nisu jasni i striktno propisani, već će biti u samoj odluci kojom dodeljujete kvote nekom od zainteresovanih subjekata. Takođe hoću da ukažem i na treći deo, a to su mere zaštite, gde stoji da Vlada može da uvede nekoliko mera zaštite, konkretno četiri. To su: antidampinške dažbine, kompenzatorne dažbine, mere zaštite od prekomernog uvoza i mere za zaštitu ravnoteže platnog bilansa. Pod jedan stoji - antidampinške i kompenzatorne dažbine, član 34, gde se govori o samim pojmovima, pa se u tački 2) objašnjava šta je damping i kaže se: "Damping u smislu ovog zakona je uvoz robe u Republiku po ceni nižoj od normalne vrednosti te robe", pa se dalje navodi šta to podrazumeva. Ponovo ukazujem na ono što je gospodin Šarović ovde govorio i na šta je ukazao, a to je sam termin "normalna vrednost robe", šta znači normalna vrednost robe i da li postoji ona nenormalna vrednost robe. No, neću da ponavljam ono što je već rečeno, ali tvrdim da je ovaj mehanizam koji je kasnije ovde propisan i objašnjen u sledećim tačkama za utvrđivanje te vrednosti robe vrlo složen, da može biti predmet neke doktorske disertacije, ali da ne može biti deo zakonskog teksta i da će odneti mnogo vremena dok se utvrdi da li je neka cena normalna ili nije normalna, odnosno zašto potpada pod ovaj termin dampinga. Takođe, u članu 51. govori se o roku u kome se mora okončati postupak ispitivanja. Kaže se da se ovaj postupak okončava najkasnije u roku od 12 meseci od dana pokretanja. Znači, kada počne postupak ispitivanja da li postoje uslovi za primenu ovih mera, ostaje rok od 12 meseci. Molim vas da razmislite šta se dešava ako, imamo pretpostavku, neko uveze robu po dampinškim cenama i vi čekate 12 meseci i ispitujete da li postoje uslovi da primenite ove zaštitne mere koje ste propisali. Taj će prodati robu i plasirati je na naše tržište, pretpostavljam da se radi o robi koja ne zadovoljava one svakodnevne potrebe kupaca, već o nekoj tehničkoj robi koja se kupuje jednom u 10, 15 ili 20 godina. Šta se dešava sa našim proizvođačima? Oni su trajno oštećeni, oni su zatvoreni, naše tržište više neće imati potrebu za tom robom, jer će sve proizvode koji su stigli po tim cenama da apsorbuje u vrlo kratkom roku, a vi imate rok od godinu dana da ispitate, a tek kada izvršite ispitivanje imate 45 dana da donesete odluku da uvedete neke zaštitne mere koje predviđate ovim zakonom. Treća mera je mera zaštite od prekomernog uvoza. I ovde postoje dve mere, a to su količinsko ograničenje uvoza određene robe ili uvođenje dodatne uvozne dažbine na uvoz određene robe. Kada se radi o ovoj dodatnoj dažbini, u članu 58. stoji da Vlada, na predlog Ministarstva, u hitnim slučajevima može da uvede privremenu meru uvođenja dodatne uvozne dažbine, u trajanju od najduže 200 dana, ako je u postupku ispitivanja utvrđeno. Ja ne znam šta znači hitna mera. Ako je sproveden postupak ispitivanja, mera nije hitna. Znači, ispitano je, utvrđeno je, postoje uslovi i razlozi, donosi se mera i ne vidim šta znači hitnost u ovom slučaju ovde. Takođe, nejasno mi je zašto baš 200 dana, odakle ste to našli i sa čim je to povezano. Takođe, u stavu 3. istog člana kaže se: "Ako se u postupku ispitivanja utvrdi da povećani uvoz nije izazvao niti preti da izazove ozbiljnu štetu domaćim proizvođačima, iznos naplaćen na osnovu stava 1. ovog člana vraća se bez odlaganja". Gospodo, ako se u procesu ispitivanja utvrdi da postoji šteta, ozbiljna šteta ili pretpostavka da će biti ta šteta, onda ne može biti greške. Ko može da pogreši? Taj koji je pogrešio neka nadoknadi štetu. Na kraju, da završim ovo izlaganje konstatacijom da sve ove mere koje ste ovde predložili, koje su novčane, svi ti prihodi su prihodi budžeta. Znači, sve se uplaćuje u budžet. Nigde u zakonu nije pomenuto da li će se deo tih sredstava po osnovu zaštite domaćih proizvođača rasporediti onima koji su najviše i ugroženi, pogođeni tim merama koje ovde i predviđamo za njihovu zaštitu, odnosno zašto nije predviđeno da se ta sredstva u celosti prenesu proizvođačima koji će biti pogođeni dampinškim cenama, prekomernim uvozom itd. Nije moguće da sve ide u budžet, a da oni koji su najviše indirektno pogođeni ostanu bez ikakve naknade, subvencije za štetu koju će pretrpeti, a oni će pretrpeti štetu, jer će njihova proizvodnja biti ugašena posle ovoga.
Hvala vam, gospodine Jovanoviću. Video sam, po Poslovniku, samo da postavim jedno pitanje pre toga. Gospodine Deđanski, pošto vi imate samo minut i po, to vam nije dovoljno, pretpostavljam? Dovoljno vam je. Onda pre toga, po Poslovniku, gospodin Vučić, izvolite. Samo da znam, zbog redosleda prijavljenih za reč. Sve je u redu, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, toliko je ozbiljna tema o kojoj smo malopre govorili i gde sam vas zamolio, a vi to možete da nazovete učvršćivanjem dostojanstva Narodne skupštine Republike Srbije, dobili smo novi papir. Vi znate da se Demokratski savez Hrvata u Vojvodini, posle izjašnjavanja pripadnika Saveza vojvođanskih Mađara, izjasnio o tome kako su im ugrožena ljudska i manjinska prava i kako traže promenu statusa i odnosa u Republici. Sada sam dobio novi papir iz SO Vršac, iz SO Alibunar, predsednicima opštine je upućen zahtev, pročitaću vam ga. "Uzimajući u obzir žalbe meštana pojedinih naselja sa rumunskim življem, kao što su Vršac, Vlajkovac, Alibunar, Nikolinci, Vladimirovac, Generalna direkcija zajednice Rumuna u Srbiji traži da se natpisi, odnosno isticanje topografskih natpisa naziva mesta i ulica sa pretežno rumunskim življem istakne i na rumunskom maternjem jeziku. Generalna direkcija zajednice Rumuna u Srbiji zahteva da se na osnovu Ustavne povelje, Zakona o lokalnoj samoupravi, a sve u okviru nadležnosti..." itd. da se ide i sa tim itd. Nastavlja se pritisak, a potpisao je Jon Čizmaš. Zašto sam to rekao? Potpisao je čovek koji sada ulazi u DS. Znači, nemamo mi ništa protiv svakojakih zahteva pripadnika svih ljudi u ovoj zemlji. Ako se nastavi na ovakav način sa pritiscima, ti pritisci su usmereni ka Kosovu i Metohiji. Sve to što se priča, a jeste usmereno ka Kosovu i Metohiji, onda neka nekome padne na pamet i neka kaže, pa neka otcepi Beograd, u Beogradu je svega 78 - 79% Srba, manje nego u Vojvodini. Neka nam otcepe sve, ali kada nam otimaju i tuku motkom po glavi još da nas teraju i da nam viču kako nam je mnogo lepo i kako nam je mnogo fino; to nemojte da radimo. Veliku i nesagledivu štetu je jučerašnja izjava Borisa Tadića nanela ovoj zemlji, zastrašujuće veliku štetu. Kako se ponaša predsednik Republike, a nisam o tome govorio malopre? On traži, kaže – ostala šteta od Slobodana Miloševića i SRS. Da li je to predsednik Srbije? Prvo, njegova stranka je podržala plan Ahtisari-Černomirdin i kumanovsku kapitulaciju. Da li je to njegov posao? On je predsednik Srbije, predsednik svih građana ove zemlje. Treba da ga je stid i sramota. On deli stranke po pitanju Kosova i Metohije. Predsednik Republike. On im daje pravo na samoopredeljenje do otcepljenja. On daje argument Albancima u ruke. On im govori na čemu treba da insistiraju i šta treba da rade, samo što nije kurs zakazao kako i na koji način da to izvedu. Ne pita se za srpski narod u Republici Srpskoj. Ne pita se ni u Donjem Lapcu, ni u Vojniću šta će Srbi da rade. To ga ne interesuje, jer tako gazde nisu rekle. Sutra ćete da imate ovako nešto od Bugara, sutra ćete da imate ovako nešto od petog, od šestog, od stotine njih, zato što Srbija mora da bude u stečaju, mora da bude razorena do kraja. Hoćete li da sprečavamo to kao Narodna skupština Republike Srbije? Ili ćete ponovo da kažete da je zakon o dopingu važniji od rasprave o tome? Ili da se čeka kada će da dođe ono da neki dobiju 3% cenzus i da mogu da uđu ponovo u Skupštinu, ma kakve države. Mi ćemo da vam predložimo, za nas neka cenzus bude 20-25%, a za neke od vas neka bude i 2-3%, kako god hoćete, šta god hoćete, pišite šta god vam je volja, ali hajde po ovom pitanju nešto da uradimo. (Predsednik: Vreme.) E, vreme. (Predsednik: Da, vreme.) Jeste, vreme je, vreme je da shvatite da ima nešto ozbiljno što se dešava u državi. Govorili smo vam pre dve tačke dnevnog reda, govorili smo vam da posle one priče o ugroženosti Mađara u Vojvodini sledi ista priča i da se nastavlja. Nastavilo se juče sa Hrvatima, a danas se nastavlja sa Rumunima, i šta ćemo onda. Neka neko onda razgovara sa tim ljudima i neka ode i neka priča sa Rumunima. Ovo je njihova zemlja. Neka priča sa tim Mađarima, ovo je njihova zemlja. Hoćemo da uništimo zemlju potpuno ili će samo neki da razmišljaju kako će da se pojave na televiziji i koliko će lepi da budu kada se budu uslikali i kako da izbace Tomu Nikolića da se ne slika. Neće da se slika. Vi ste mnogo pametni sa vaša dva ili tri posto, pa odlučujte o sudbini Srbije, ali gledajte, imate teritoriju Republike Srbije, a u teritoriji Republike Srbije je i Priština, i Peć, i Prizren i Gnjilane, to nemojte da zaboravite.
Hvala vam, gospodine Vučiću. Pošto je ponovo bilo pozivanje po Poslovniku, a ne povreda, nema razloga, naravno, davati pojašnjenje. Moram da ponovim, pošto nisam u situaciji da kažem za govornicom, nema drugog predsedavajućeg. Još jednom kažem, svi mi, ako hoćemo da podignemo samopoštovanje i dostojanstvo ove skupštine, moramo da znamo da je jedinstvo na prvom mestu. To onda znači, te upozoravam zbilja sve govornike, poštujmo svaki procenat, poštujmo svakog poslanika i u tom smislu nema potrebe da ističemo razlike, jer je sada važno da na pravi i jedini mogući način nešto uradimo kao odgovorni, a svakako će Narodna skupština nastaviti da radi ono što je radila i u prethodnom periodu, dobila priznanje evropskih institucija, upravo za saradnju sa nacionalnim manjinama. Izvolite, gospodine Deđanski.
Hvala vam. Dame i gospodo narodni poslanici, pošto imam kratko vreme, mislim da je već svim građanima Srbije jasno za ovaj zakon da je loš. Nemanja Šarović je bio posebno iscrpan u objašnjavanju svih kritika na ovaj zakon. Iskoristio bih samo da pojasnim, pošto sam narodni poslanik koji dolazi iz Vršca, pa bih se nadovezao za ovih minut i po na ono što je gospodin Vučić pre toga rekao. Samo bih rekao da se ja kao narodni poslanik tamo i kao član SRS osećam ugroženim zbog ovakve situacije koja pokušava da se nametne u Vršcu, u stvari uopšte u našim krajevima tamo. Rekao bih samo da iza ovog pisma koje je potpisao Jon Čizmaš stoji DS, jer su oni u proteklom periodu sa pozicije AP Vojvodine, kada su došli sa Bojanom Pajtićem, pokušali celu jednu naciju da prevedu u DS. Mi smo, inače, kao SO Vršac osudili takvo jednoumlje koje se vraća na našu scenu. Sada se pokazuje pravi rezultat i cilj šta je trebalo da se uradi. Mogu samo da kažem da je ovo diskriminacija nacionalnih manjina koje žive tu, pa one koje su podobne Demokratskoj stranci, one su u redu, a one koje nisu podobne nisu u redu. Tako DS nastavlja svoje štetočinsko delovanje u Srbiji i pokušava da deli narod, čak u okviru jedne nacije, na one koji jesu to i koji nisu to. Ovo mora da se ponavlja redovno da nam ne bi to pripisali i spočitavali nama. U Vršcu i okolini mi, i Srbi i... 21 nacija ima u Vršcu i svi žive dobro i nikada eksces nije bio. Mi smo u petak imali posetu stranih novinara, a bilo je 24 akreditovana novinara iz stranih diplomatskih predstavništava. Imamo izjave svih njih koji su rekli da nikada nisu videli situaciju gde ljudi žive u tako dobrim odnosima, kao i u selima sa većinskom rumunskom nacionalnom manjinom. Posle toga stiže danas ovakav jedan dopis, a to samo pokazuje štetočinsku politiku Demokratske stranke. (Iz sale: Vreme i tema.) A vama je vreme odavno otišlo, vaša mržnja koju šaljete po Srbiji neće proći ovaj put. Hvala lepo.
Ko god da je dobacivao, stvarno ne mogu da razumem. Zahvaljujem, gospodine Deđanski. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili neko ko nije iskoristio svoje pravo po članu 93. Poslovnika. Ne. Hvala. Prelazimona 12. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DUVANU (načela) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Srpska radikalna stranka – jedan sat 36 minuta, Demokratska stranka Srbije – jedan sat tri minuta 36 sekundi, Demokratska stranka - Boris Tadić – 43 minuta 12 sekundi, G17 plus – 37 minuta 12 sekundi, Socijalistička partija Srbije – 26 minuta 24 sekunde, poslanička grupa Nova Srbija i samostalni poslanici 9 plus 9 – 21 minut 36 sekundi i poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, četiri poslanika SPO-a, dva nezavisna poslanika SDP-a i četiri nezavisna poslanika, po pet minuta, na osnovu člana 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 140. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Nećemo početi načelni pretres dok ne stigne predstavnik predlagača. Dajem pauzu do 16,30 časova. [[Posle pauze.]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo popodnevni rad sednice. Još jednom da ponovim, za one koji nisu pre podne čuli, danas se radi do završetka načelne rasprave 12. tačke - Predloga zakona o duvanu. Sutra i u petak sednice neće biti, a u ponedeljak će, zbog važnosti zakona koji su na dnevnom redu, početi u 10,00 sati načelna rasprava o Predlogu zakona o policiji, što je 13. tačka dnevnog reda. Koristim priliku da vas obavestim da su, pošto smo već otvorili načelni pretres Predloga zakona o duvanu, ovlašćeni predstavnici: ispred poslaničke grupe SRS Veroljub Arsić; ispred G17 plus Branka Bošnjak i ispred poslaničkog kluba Nova Srbija i samostalni poslanici 9+9 Slobodan Živkucin. Nastavljamo rad. Da li predstavnik predlagača magistar Mlađan Dinkić, ministar finansija, želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine ministre.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je zakon o duvanu. Kao što znate, ovo je inovirana verzija, jer je pre dve godine Skupština Srbije usvojila Zakon o duvanu. Međutim, imajući u vidu da postoji potreba da se uskladimo sa standardima EU u oblasti proizvodnje i prometa duvana i duvanskih proizvoda, mi smo kao nadležno ministarstvo predložili nov zakon o duvanu. Najvažnije novine u ovom zakonu su, pre svega, sa fiskalnog aspekta. Mi uvodimo obavezu vođenja registra proizvođača, obrađivača duvana, proizvođača duvanskih proizvoda, trgovaca na veliko duvanskim proizvodima, uvoznika i izvoznika duvana i duvanskih proizvoda, vođenje evidencionog lista o trgovcima na malo duvanskim proizvodima, kao i o fizičkim licima proizvođačima duvana, kako bi se tačno utvrdilo ko sve u oblasti koja je vezana za uzgajanje i promet duvana učestvuje i kako bi se imala bolja evidencija za naplatu odgovarajućih fiskalnih prihoda. Takođe, drugi važan aspekt: ovaj zakon treba da obezbedi da prihodi od akciza na duvanske prerađevine, koji su u periodu januar - oktobar 2005. godine iznosili 14,5 milijardi dinara, budu stalni i da omoguće redovno finansiranje javnih rashoda Republike Srbije. Inače, po osnovu naplate akciza na duvanske prerađevine u ovoj godini je ostvaren prihod 34% veći u odnosu na isti period prošle godine, pri čemu je značajno porasla naplata akciza na domaće cigarete, imajući u vidu da je povećana proizvodnja u DIN i DIV, dok je istovremeno značajno smanjen uvoz cigareta iz inostranstva. Dakle, fiskalni aspekt jeste jedan od razloga zašto donosimo novi zakon o duvanu. Međutim, ovaj zakon sveobuhvatno reguliše i sve procedure koje su vezane za proizvodnju, obradu i promet duvana i duvanskih proizvoda. Takođe, on sprečava nelegalnu proizvodnju i promet duvana, kako bi se sprečilo sivo tržište. Kao što znate, u ranijem periodu Srbija je imala značajno sivo tržište duvanskih proizvoda. Sada spadamo u zemlje koje imaju najmanji obim sive ekonomije u oblasti duvanskih proizvoda u regionu. Taj broj se može meriti nekim procentom, jedan do dva posto ukupnog prometa je maksimalno na sivom tržištu, što je drastično manje u odnosu na onaj period pre desetak godina. Takođe, ono što je novina u ovom zakonu, zakon obezbeđuje finansijska sredstva za realizaciju programa za sprečavanje bolesti koje nastaju konzumiranjem duvanskih proizvoda, kao i obavezu proizvođača duvana da koriste ambalažu sa odgovarajućim vidljivim oznakama koje označavaju štetnost pušenja. Naime, sada ću izneti nekoliko detalja iz ovog zakona, pre svega što se tiče efekata vezanih za zaštitu zdravlja naših građana. Mi uvodimo poseban dodatni dinar na svaku akciznu markicu koja se izdaje u promet, čime ćemo obezbediti milijardu i 100 miliona dinara u narednoj godini. Ta sredstva će se iskoristiti za preventivne programe za sprečavanje bolesti koje su posledica konzumiranja duvanskih proizvoda. Dakle, to je novina u zakonu o duvanu. Svaki proizvođač, odnosno uvoznik cigareta biće dužan da uplati jedan dinar po svakoj paklici cigareta na osnovu podnetog zahteva za izdavanje akciznih markica. Dakle, svaka akcizna markica - jedan dinar za sprečavanje štetnih posledica pušenja po zdravlje ljudi. Taj novac, a to je milijardu i 100 miliona dinara, planirano za budžet za 2006. godinu, biće transferisan u posebni budžetski fond pri Ministarstvu zdravlja, ali će prema ovom zakonu taj novac moći da se koristi isključivo za realizaciju preventivnih programa za sprečavanje ovih bolesti koje su posledica pušenja. Osim toga, kako bismo smanjili štetne posledice prekomernog konzumiranja duvanskih proizvoda, ovim zakonom uvodimo pravila koja već važe u zemljama EU, a to je obaveza svih onih koji stavljaju u promet i proizvode cigarete da imaju odgovarajuće natpise na tim paklicama koji će upozoravati građane na štetne posledice pušenja. Konkretno, sa jedne strane paklice će biti opšte upozorenje koje glasi – pušenje ubija, duvanski dim šteti ljudima i vašoj okolini, s tim što će postojati sa druge strane paklice i posebna upozorenja koja će se menjati kvartalno i glase – pušenje izaziva rak pluća, rak usne, rak jezika, rak glasnih žica i drugo, deca pušača češće boluju od astme, upale grla i srednjeg uha. Obaveza je po ovom zakonu da tekst opšteg upozorenja mora zauzeti najmanje 30 posto prednje strane pakovanja, a tekst posebnog upozorenja najmanje 40 posto poleđine pakovanja, što znači da će to morati biti krupna slova koja će biti sa prednje strane na 30 posto cele površine kutije, a na 40 posto sa zadnje strane. Takođe, zakonom je zabranjena upotreba teksta - lak, ultra lak, blag i drugo na srpskom jeziku, pa i na drugom jeziku, kojim bi se sugerisalo da je taj proizvod manje štetan od ostalih duvanskih proizvoda. Obeležavanje ovih proizvoda na ovaj način vršiće proizvođači i uvoznici duvanskih proizvoda i postoji obaveza da svako pakovanje cigareta mora da sadrži podatke o katranu, nikotinu i ugljen-monoksidu koji će morati da se smanje od 1. januara 2006. godine do 1. januara 2011. godine do nivoa od 10 miligrama katrana, jednog miligrama nikotina i 10 miligrama ugljen-monoksida po cigareti. Nažalost, sada su te količine koje su sadržane u našim cigaretama veće i mi moramo da vodimo računa, ovo je preporuka Ministarstva zdravlja, kako bi Ministarstvo finansija... Odnosno, ono je već sve to ugradilo u tekst zakona, a u skladu je sa standardima koji važe u zemljama EU. S obzirom da mi očekujemo da ovaj zakon bude usvojen na ovoj sednici, predvideli smo da proizvođači budu u obavezi da na ovaj način obeležavaju pakovanja cigareta počevši od 1. januara 2007. godine. Dakle, daje se godinu dana vremena kako bi se pripremile nove ambalaže, nove paklice, kako se ne bi stvarali gubici, jer je to ipak postupak koji zahteva odgovarajuću vremensku pripremu. Još jednom ponavljam, na ovaj način smanjiće se štetan uticaj duvanskih proizvoda na zdravlje ljudi, a prikupiće se dodatnih 1,1 milijardu dinara po osnovu ovog dinara na svaku akciznu markicu, čime će se kupovati oprema za domove zdravlja u celoj Srbiji, pa i za druge preventivne mere. Na ovaj način, faktički, pušači će dobrovoljno platiti jedan dinar više za ovu akciznu markicu, kako bi se smanjili štetni efekti pušenja. Ovaj zakon takođe predviđa ukidanje Agencije za duvan i umesto nje formiranje uprave za duvan pri Ministarstvu finansija, pri čemu će uprava, a to je dato u prelaznim i završnim odredbama, preuzeti zaposlene iz sadašnje agencije, kao i arhivu, svu opremu i sredstva za rad, s tim što će do donošenja novih podzakonskih akata koji su propisani ovim zakonom biti primenjivani podzakonski akti koji sada važe, a doneti su po osnovu sada važećeg Zakona o duvanu, pri čemu je i taj prelazni rok ograničen. Dakle, u roku od 60 dana od dana stupanja na snagu zakona mora da prestane sa radom Agencija za duvan i formira se uprava za duvan. Takođe, uvodi se zabrana proizvodnje, uvoza i prodaje cigareta u pakovanju koja sadrže manje od 20 komada cigareta, ali od 1. januara 2010. godine, kako bi se oni proizvođači koji eventualno sada imaju te proizvode na tržištu mogli na vreme prilagoditi i prestati da prodaju takve proizvode, jer kada imate paklicu sa 10 cigareta, niža je cena, više se troše i onda se stvara utisak da je to jeftinije, a u stvari, isto tako nanosi štetu zdravlju kao i ona paklica od 20 cigareta. Moramo uvesti to pravilo koje inače važi u najvećem broju zemalja EU, s tim da, da bismo ipak ispoštovali neku fer tržišnu utakmicu, rok za prilagođavanje važi do 1. januara 2010. godine. Takođe, zabranjuje se prodaja cigareta u automatima. To je, doduše, vid prodaje koji ovde i nije zaživeo, ali se na ovaj način jasno zabranjuje takva mogućnost prodaje cigareta. Ovaj zakon zabranjuje prodaju cigareta maloletnim licima, a trgovci na malo su dužni da jasno istaknu na svojim objektima da nije dozvoljena kupovina cigareta maloletnim licima, dakle licima koja nisu navršila 18 godina. Daje se mogućnost prodaje na malo duvanskih proizvoda putem posebnih vitrina u kafićima, to su tzv. humidori, ali po posebnim uslovima; on mora svakako, dakle, misli se na ovu vitrinu, imati i fiskalnu kasu. Ovaj zakon uređuje i druge stvari koje su važne za proizvodnju i promet duvana, kao i samu proceduru. Konačno, želeo bih da kažem da se u završnim i prelaznim odredbama zakona predviđa, imajući u vidu obavezu da je svako ko se smatra domaćim proizvođačem duvana u obavezi da najmanje 50 posto duvana koji koristi u proizvodnji otkupi na domaćem tržištu, a imajući u vidu da je u poslednjem periodu, 2004. i 2005. godine, manje duvana rodilo nego što je moguće i što mi želimo proizvođače da podstaknemo da stimulišu privatne uzgajivače duvana, odnosno seljake, da postoji prelazni rok, izuzetno od člana 29. stav 1. tačka 7) ovog zakona, kada će proizvođači biti u obavezi da godišnje otkupe 80 posto od propisane količine u 2005. godini, odnosno 90 posto od propisane količine utvrđene članom 29. stav 1. tačka 7) zakona u 2006. godini. To znači da ćemo na taj način omogućiti da svi proizvođači duvanskih proizvoda mogu da ispune uslove propisane zakonom, shodno trenutno raspoloživim količinama fermentisanog duvana na tržištu Republike. Taj prelazni period je neophodan i zbog toga što je potrebno vreme da se motivišu proizvođači duvana da podstaknu proizvodnju kvalitetnih sorti duvana u Srbiji, kako bi se 2007. godine stekli uslovi za stoprocentno ispunjenje obaveze iz člana 29. stav 1. tačka 7). Jednostavno, u ovom trenutku nema na tržištu dovoljno kvalitetnog domaćeg duvana da bi se 50 posto proizvodnje zadovoljilo iz domaćih izvora, ali to nije razlog da ne osposobimo naše domaće poljoprivrednike da proizvode ove kvalitetnije sorte, pa zato dajemo taj prelazni rok do 2007. godine, do kada će proizvođači morati da ulože posebna sredstva da pomognu seljacima da uzgajaju nove, kvalitetnije sorte duvana. Imajući u vidu da je Ministarstvo finansija predlagač ovog zakona, koji je rađen zajedno sa Ministarstvom zdravlja, Ministarstvom poljoprivrede, i imajući u vidu da će on pomoći dodatnom uređivanju ove oblasti, nadam se da će većina poslanika Narodne skupštine podržati ovaj zakon. Hvala vam.
Hvala vama, gospodine ministre. Samo jedno pojašnjenje za one koji su čuli da je bilo neke buke – to nije bilo dobacivanje govorniku, već predsedniku Skupštine, sa idejom, to što ministri pripremaju predsedniku Skupštine i nekim poslanicima, da izfinansiramo dve-tri bolnice, tako da ne znam da li da ih se odreknem ili da im se zahvalimo. Da im se zahvalimo. Hvala. Tu ćemo jedinstveno plaćati, i pozicija i opozicija. Da li izvestioci nadležnog odbora žele reč? (Ne.) Hvala. Da li predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Hvala. Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, do otvaranja pretresa prijave za reč, u pisanom obliku, sa redoslednom narodnih poslanika podnele poslaničke grupe G17 plus i SRS, obrnutim redosledom po veličini, ali čitam redosled kojim mora da se govori. Prvi ima reč narodni poslanik Ištvan Takač, potom narodni poslanik Rodoljub Gačević, pa narodni poslanik Nadica Momirov, pa narodni poslanik Momir Marković. Izvolite, gospodine Takač.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, pred nama je Predlog zakona o duvanu, koji je predložila Vlada, a koji će poslanička grupa i poslanici G17 plus podržati. Predlog zakona o duvanu sa svoja 102 člana reguliše tokove jedne poljoprivredne biljke koja je po svojoj specifičnosti i potrošnji, s jedne strane, i zbog vrlo visokog fiskalnog priliva, sa druge strane, odavno prerasla u vrlo atraktivni proizvod. Unazad više stotina godina je svaka državna uprava kontrolisala tokove kretanja duvana i duvanskih proizvoda, sa konkretnim ciljevima ostvarivanja finansijskih prihoda za državu. I danas je duvan vrlo značajna poljoprivredna biljka, koja se gaji na celoj teritoriji Republike Srbije i predstavlja dobar prihod za domaćinstva koji se time bave. Regulisanjem proizvodnje duvanskih proizvoda, sa ozbiljnim zahtevima iz člana 26. Predloga zakona, koji propisuje dodelu dozvola za obavljanje proizvodnje duvanskih proizvoda putem tendera i člana 29. Predloga zakona koji predviđa specifične uslove i ispunjavanje posebnih finansijskih i opštih obaveza proizvođača, odnosno budućih proizvođača duvanskih proizvoda, postoje realne pretpostavke da se sadašnje stanje na ovom tržištu, nakon usvajanja ovog zakona, stabilizuje. S druge strane, od kada je počela industrijska proizvodnja cigareta od duvana, naglo je porasla potrošnja cigareta, a sve više medicinske indikacije ukazuju na uzročnu povezanost između nastajanja određenih bolesti i aktivnog i pasivnog konzumiranja duvana, odnosno proizvoda od duvana. Svako društvo se, sa manjom ili većom uspešnošću, brani od tih problema. Narodna skupština ovog saziva je donela Zakon o oglašavanju, koji je objavljen u "Službenom glasniku Republike Srbije" dana 16. 9. ove godine, koji reguliše način reklamiranja duvana i duvanskih proizvoda. Mišljenja sam da propisi koji ograničavaju reklamu, odnosno zabranjuju prodaju duvana i duvanskih proizvoda maloletnim licima, predstavljaju pozitivan pristup ovoj problematici radi zaštite dela stanovništva od vrlo ranog stvaranja navike korišćenja istih proizvoda. Po statističkim pokazateljima deca vrlo rano počinju da konzumiraju i veliki broj njih u adolescentnom periodu života već postaju redovni potrošači duvanskih proizvoda. Dame i gospodo, u obrazloženju Predloga zakona o duvanu koje je predlagač dao stoji, između ostalog, citiram: "Ovaj predlog zakona omogućiće veću disciplinu učesnika na tržištu duvana i duvanskih proizvoda, a samim tim i bolju kontrolu i sprečavanje pojave sive ekonomije u proizvodnji i prometu duvanskih proizvoda, a time i veći priliv sredstava od javnih prihoda u budžet". Da bi zadatak kontrole mogao biti dosledno sproveden, Predlog zakona usvaja sistem uspostavljanja javnog registra i evidencije, član 5. Predloga zakona, i to: za proizvođače, obrađivače i proizvođače duvanskih proizvoda, za trgovinu na veliko, za izvoznike i uvoznike duvana i duvanskih proizvoda i poseban registar o markama duvanskih proizvoda. Registracija je moguća ako pojedini subjekat, koji želi da bude registrovan, ispunjava zakonom predviđene uslove, a period trajanja registracije je pet godina od upisa u registar, odnosno postoji obaveza za obnavljanje registracije. Smatram da će ročnost registracije subjekata, učesnika u proizvodnji i prometu duvana i duvanskih proizvoda, u budućem periodu pozitivno uticati na pridržavanje propisanih zahteva u ovoj oblasti privređivanja, a istovremeno će uticati na zalaganje svakog subjekta i učesnika da se zadovolje propisani zahtevi i da bude konkurentno sposoban za duži vremenski period. Formiranjem uprave za duvan, po članu 3. Predloga zakona, umesto dosadašnje Agencije za duvan, poseban naglasak je na fiskalnom karakteru ove grupe proizvoda, kontrolisanju njegovih tokova. Imajući u vidu veliku važnost ovih proizvoda i fiskalni značaj za republički budžet, koji je i dalje odgovoran za obezbeđenje finansiranja javne potrošnje, opravdane su mere i rešenja iz Predloga zakona o duvanu koje sprečavaju ili pak ublažavaju nekontrolisane tokove ovih proizvoda na domaćem tržištu. Nadzor nad svim tokovima duvana i duvanskih proizvoda posebno je regulisan u članu 78. Predloga zakona. Zbog složenosti problema nadzor nad sprovođenjem obaveza iz Predloga zakona o duvanu podeljeno je po ministarstvima: poljoprivrede, zdravlja, trgovine i finansija. Smatram važnim posebno istaći rešenje iz Predloga, kao što je malopre ministar u uvodnoj reči rekao, po članu 69. i 70, o formiranju budžetskog fonda radi realizacije preventivnih programa za sprečavanje bolesti koje su povezane sa konzumiranjem duvanskih proizvoda, kojim će upravljati ministarstvo nadležno za poslove zdravlja. Nadalje, dosadašnja privredna društva koja su bila registrovana kod Agencije za duvan dužna su da se, nakon usvajanja ovog predloga zakona o duvanu, u roku od 90 dana od dana stupanja na snagu preregistruju kod uprave za duvan, bez posebne naknade, prema članu 95. Predloga zakona. Na kraju, dame i gospodo, poslanička grupa G17 plus podržava Predlog zakona o duvanu, koji sveobuhvatno obuhvata problematiku iz ove oblasti, i u danu za glasanje glasaće za njega. Hvala.
Hvala narodnom poslaniku nepušaču, gospodinu Ištvanu Takaču. Reč ima narodni poslanik Rodoljub Gačević, takođe nepušač. Potom reč dobijaju narodni poslanici, pušači, gospodin Momir Marković, Nadica Momirov, Branka Bošnjak. Izvolite, gospodine Gačeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, duvan, pamuk i vinova loza oduvek su, a i danas verovatno, važili za biljke siromašnih krajeva. Bavljenje uzgojem tih kultura smatralo se ipak sirotinjskim poslom. Možda je to tako i danas. Usudio bih se da kažem da je i to danas tako. Međutim, proizvodnja duvana i duvanskih proizvoda, stavljanje u promet na veliko i na malo su najunosniji poslovi, kojima bi se mnogi bavili. Da to nije tako ne bi cvetao šverc duvana, ne bi se formirale silne mafije, odnosno mafijski klanovi, internacionalni i domaći, i slično. I ranije je cvetao taj posao sa duvanom, nekada se to zvalo, u vreme Kraljevine Jugoslavije, poznati kačaci, a danas je to osavremenjeno, sa modernim saobraćajem preko mora, vazduha itd., te je to postao jedan od veoma unosnih poslova. Da ne pričam o crnogorskoj mafiji, koja je poznata pogotovo u Italiji, ali i širom svetske javnosti, da ne govorim srpske javnosti. Iz tih razloga je svakako ovaj zakon veoma važan, da bi se uredila ta oblast, koja je do sada bila namerno neuređena i nesređena da bi se pogodovalo upravo kriminalu, švercu, korupciji i svim drugim negativnostima u ovom društvu, a sticala ogromna materijalna dobra i slično. Ovde se ova materija tretira kroz dve oblasti, s jedne strane kao proizvodnja duvana i proizvodnja duvanskih proizvoda. Ne bih bio u situaciji da sve ovo analiziram ali ću nešto pokušati da kažem kod samog ovog definisanja šta je za proizvodnju duvana dozvoljeno, odnosno za bavljenje tim poslom. Potrebna je upotrebna dozvola za bavljenje tim poslom i da privredni subjekat ima pet hektara obradive zemlje. Valjda je smisao to da je to pod zasadom kulture duvana, znači da ima mogućnosti da proizvodi. Međutim, nigde u zakonu se ne kaže tako, nego se u članu 9. kaže - da poseduje pet hektara obradivog zemljišta. To znači da četiri mogu biti pod kukuruzom, a samo jedan pod duvanom. Ako neko ima tri hektara obradivog zemljišta, on neće imati mogućnost da dobije dozvolu od Uprave za proizvodnju i promet duvana pri Ministarstvu, već će biti odmah izbačen iz konkurencije. Šta to znači? Znači da će neki biti favorizovani, neki će biti u situaciji da budu u neravnopravnom položaju, odnosno diskriminisani. Kada je ovde reč o proizvodnji duvana, kaže se - proizvodnja duvana podrazumeva gajenje duvana i obradu duvana. Ako se govori o proizvodnji, šta uopšte znači proizvodnja - to je ipak stvaranje nekih materijalnih dobara, odnosno uopšte dobara ljudskim radom, primenom neke tehnologije. Ono što je priroda stvorila, a čovek se bavi time, to je uzgajanje. Mislim da bi bilo veoma deplasirano reći nekom poljoprivredniku da on proizvodi jagnjad, jarad itd.; on to gaji, on to ne proizvodi. Druga je stvar ovaj deo obrade prikazati kao proizvodnju, odnosno kao pripremu proizvodnje ili kao obradu, ali je uložen rad, ljudski rad, neki društveno koristan rad, da bi se to dobilo. Ako je to tako, onda se ne moraju stavljati ovi uslovi da mora da ima pet hektara zemljišta. Ako mu je stalo da ima jednu saksiju, jednu sadnicu, on može da se bavi gajenjem duvana, a da li će on imati racionalnu proizvodnju, isplativu proizvodnju, to će odrediti i tržište, imajući u vidu i način kako da dođe do dozvole. Njega će sama situacija na tržištu, odnosno selekcija na tržištu izbaciti sa tog posla i to će biti pozitivna selekcija, tako da se ipak stavi pod kontrolu i gajenje duvana. Kod tretiranja ovog pitanja proizvodnje duvana, ni u članu 9. ni u članu 10. nije rečeno ko daje dozvolu za proizvodnju, odnosno za gajenje i proizvodnju duvana. U članu 9. pod 2) stoji – da ima najmanje pet hektara. Proizvodnjom duvana mogu da se bave oni koji ispunjavaju te uslove, pa se oni navode. Pod alinejom šest stoji da je to uprava, ali vidite kako je to nedorečeno i rečeno nekim nerazumljivim jezikom. Kaže se – uprava donosi zaključak ili rešenje. Dakle, provlači se neka dozvola, ali se ne kaže da se daje dozvola, nego se kaže da se rešenjem odbija zahtev ili izdaje dozvola. Ne kaže se jasno i konkretno. Član 10. pominje dozvolu: "Rešenje kojim se izdaje dozvola za obavljanje delatnosti proizvodnje duvana (u daljem tekstu: dozvola za proizvodnju duvana)...", i kaže se šta ona sadrži. Ovo nije regulisano kako valja, kao što ćemo i kasnije videti u tekstu kada je u pitanju proizvodnja duvanskih proizvoda. Tu je koncizno rečeno ko daje dozvolu za proizvodnju duvanskih proizvoda. Naravno, tamo je rečeno da to, uz saglasnost Ministarstva za poljoprivredu, daje uprava, mada je i to malo čudno. Dalje, dozvola za trgovinu duvanom na malo i veliko, pošto je to jedan od najunosnijih poslova – ovde stoji da daje uprava koja je pri Ministarstvu, a uz saglasnost Ministarstva za poljoprivredu. Malo je čudno kako je postavljen taj redosled. Ako je proizvodnja duvana, kako se ovde tretira, odnosno gajenje duvana, logično je da tu daje saglasnost i Ministarstvo za poljoprivredu. Ali, ako je proizvodnja duvanskih proizvoda, zašto nije Ministarstvo za industriju, jer je to uvek bio deo industrije, a i ranije se zvala Duvanska industrija Niš, Industrija duvana Vranje itd. Prema tome, nema logičnosti u ovome. Dalje, član 45. kaže da je potrebno da se uplati taksa, ali izgleda da je ovde glavna igra oko toga da se taksa uplati za stavljanje u prodaju, odnosno promet, i to u maloprodaju, četiri miliona dinara po jednom prodajnom objektu. Dakle, ovde je razrezano ne po količini, ne po nekom odnosu i proporcijama ili možda po nekom apsolutnom iznosu na procenat, nego je fiksno rečeno – četiri miliona dinara po prodajnom objektu. Nigde nije rečeno šta se podrazumeva pod prodajnim objektom. Čak se možda i one vitrine u ugostiteljskim objektima mogu smatrati prodajnim objektima, a ako ne, verovatno će se švercovati kroz to, pa će svaki ugostitelj da ima onu vitrinu, odnosno hjumidor da bi tu prodavao cigarete, bez obzira što je tamo rečeno da će biti fiskalna kasa, ali neće plaćati ili možda hoće plaćati, ali nigde nije napisano, četiri miliona dinara za taj objekat. Naravno, u kaznenim odredbama je rečeno da se ne može stavljati u promet duvan u boksovima za prodaju duvana zato što bi bilo pristupačno i drugim maloletnim licima. To je verovatno dato kao jedna zaštitna mera opreza. Ali, kada je u pitanju definicija šta se smatra maloprodajnim objektom, to nije jasno rečeno, da li su i oni kiosci maloprodajni objekti, da li su to samo neke prodavnice i u tom slučaju da bi bilo rentabilno valjalo bi da se prave robne kuće za prodaju, odnosno promet duvana. Samo je u članu 15. zabranjen promet rezanog duvana. O tome se nigde ne govori kada je reč o proizvodnji duvana. U članu 15. se ta materija naznačava i kaže se: "Zabranjuje se stavljanje u promet rezanog ili na drugi način usitnjenog duvana." Ovo isto važi u svim kaznenim odredbama i stalno se kaže – zabranjuje se stavljanje u promet rezanog ili na drugi način usitnjenog duvana. Šta to znači? Duvan u obliku listova onako pripremljen mogao bi se da se stavlja u promet jer nigde ne piše da se ne sme stavljati u promet, a kao da je velika mudrolija i pamet usitniti takav duvan i dobiti rezani duvan. Ne znam zbog čega je to tako definisano, ali, gledajući po slovu zakona, nigde ne piše da je to zabranjeno. Kada se gledaju ove takse za veleprodaju, mislim da su u disparitetu i za veleprodaju je potrebno platiti taksu pet miliona dinara, a za maloprodaju po svakom obliku četiri miliona dinara, a to je jedna nesrazmera. Nije definisano šta se smatra maloprodajnim objektom, ne može biti više tih objekata i smatra se jedan objekat, pretpostavljam, nego za svaki, svaka prodavnica za sebe je neki maloprodajni objekat. Dalje, ako se posmatra kako će se to sve odraziti na potrošača, siguran sam da će se svi ovi troškovi svaliti na teret krajnjeg potrošača, odnosno građana koji koriste duvan i da će cena duvana postati enormno visoka. To će biti jedan poseban namet na one koji nemaju snage da se otrgnu od te navike, bez obzira koliko možemo smatrati da je to štetna navika, da je društveno nekorisna i možda čak..., ali nije opasna kao alkohol itd. Mnogi građani će imati problem zbog ionako niskih ličnih dohodaka i neće moći da koriste duvan, nego će se koristiti švercom cigareta. Kao što znamo, jedan od tih unosnih poslova je šverc duvana i verovatno će po toj logici dalje ostati i tako će da se van kontrole vrši promet duvana, odnosno duvanskih proizvoda. Dakle, pogodovaće i dalje švercu, a pogotovo možda i još više ukoliko se ovako baš bude sve primenjivalo, jer će se na neki način odraziti na budžet samog potrošača, svakog domaćinstva, odnosno svakog individualnog pušača.
Hvala vam mnogo, gospodine Gačeviću. Pre nego što krenemo sa nepušačima, pre toga ministar ima reč, a potom narodni poslanici. Samo da znate, narodni poslanik Nadica Momirov se prijavila i otišla je na Odbor, pa zato prvo reč ima narodni poslanik Momir Marković, pa narodni poslanik Branka Bošnjak. Zbog toga se držimo tog redosleda. Izvolite, gospodine ministre.
Samo da dam par pojašnjenja koja su proizašla iz dilema narodnog poslanika koji je malopre govorio. Najpre, u članu 9. stav 2. podrazumeva se da onaj ko želi da dobije dozvolu i da se smatra proizvođačem duvana mora da ima najmanje pet hektara obradivih površina u vlasništvu pod duvanom, dakle ne pod drugim kulturama. To je inače regulisano podzakonskim aktima Ministarstva poljoprivrede koje propisuje ovu stvar. Drugo, što se tiče dilema oko toga kako teče procedura sticanja uslova, ovaj član 9. zapravo definiše proizvođače duvana kao pravna lica, dakle, privredno društvo može biti proizvođač duvana, preduzeće, zemljoradnička zadruga i preduzetnik, dakle, STR, a može i fizičko lice samo ukoliko, kao što kaže ovaj pretposlednji stav u tom članu, ima zaključen kooperativni ugovor sa onim ko je registrovan kao proizvođač duvana, odnosno obrađivač duvana. Dakle, može i fizičko lice, ali mora da ima ugovor o kooperaciji sa njim, s tim što proizvođač - pravno lice mora da ima pet hektara pod tim, jer je iluzorno da neko može ozbiljno da se bavi proizvodnjom kvalitetnog duvana ko ima manje obradive površine. Takođe, mislim da je ipak jasno dat postupak ovim zakonom. Uprava za duvan je ta institucija kod koje se podnosi zahtev za registraciju, odnosno za sticanje naziva proizvođač duvana. Uprava za duvan donosi, na osnovu ispunjenosti uslova koji su dati ovde u zakonu, zaključak ili rešenje da li su ispunjeni uslovi ili nisu. Pri tom se traži saglasnost i mišljenje Ministarstva poljoprivrede. Na osnovu te saglasnosti da postoje uslovi i da se neko smatra proizvođačem duvana, to lice pravno traži upis u registar proizvođača duvana i onda je uprava za duvan nakon toga dužna da u roku od 15 dana od dana prijema zahteva izvrši tu registraciju. Dakle, to je postupak i sve faktički radi uprava za duvan, a registar proizvođača takođe se vodi kod uprave za duvan. Ono što je takođe bilo pitanje u prethodnom govoru, ko može da ispuni uslove za maloprodaju – svi oni koji po zakonu o trgovini takve uslove ispunjavaju, dakle, svi kiosci koji ispunjavaju odgovarajuće sanitarne uslove uz uslov da uplate 4.000 dinara po jednom objektu. Dakle, ako imamo jedno preduzeće koje ima više kioska i po svakom kiosku plaća po 4.000 dinara da bi ispunilo taj uslov. Što se tiče člana 15, ne postoji bojazan da bi moglo doći do šverca cigareta, odnosno duvana. Član 15. kaže da se zabranjuje stavljanje u promet rezanog ili na drugi način usitnjenog duvana. To znači da je zabranjena prodaja duvana na pijaci. Ako neko gaji duvan i onda ga sam usitnjava i nosi na pijacu, on je van bilo kakvog registra proizvođača duvana. To je ovim zakonom zabranjeno. Dakle, ako neko individualno želi da se bavi time, može, ali mora da se najpre registruje kod uprave za duvan. Ako se radi o poljoprivredniku, o seljaku, on sklapa kooperativni ugovor sa nekim ko je već postao proizvođač duvana. Onda može na osnovu takve registracije da prodaje. Upravo se zabranjuje stavljanje u promet rezanog i na drugi način usitnjenog duvana za sve one koji nisu registrovani. Ako znate, pošto nisam pušač, ali tu oblast pratim od kolega koji puše, postoji onaj duvan koji se zavija, a on je već obrađen, dakle, ne spada u ovu kategoriju rezanog ili na drugi način usitnjenog duvana, jer ti koji takav duvan stavljaju u promet imaju i moraju da dobiju registraciju kod uprave za duvan, tako da su oni registrovani. Na taj duvan se isto plaća odgovarajuća akciza ad valorem, kao što znate, po zakonu. Ne može se izbeći plaćanje akcize. Konačno, još jedna dilema, želeo bih da je otklonim, oko ovog aparata hjumidora. Takođe, kolege pušači su mi objasnili, aparat hjumidor zapravo služi samo za prodaju tzv. tompusa. Dakle, ne možete prodavati preko njega ove obične cigarete, tako da ne postoji bojazan da se preko te mašine mogu švercovati obične cigarete. U tom hjumidoru se trže tompusi. Inače, cigarete se prodaju preko automata, a pošto smo mi zabranili u zakonu prodaju cigareta preko automata, onda nema bojazni što se tiče šverca. Inače, već sam rekao da je obim prometa cigareta i uopšte duvana u Srbiji na sivom tržištu ispod 5% ukupnog prometa, dok je, na primer, u Velikoj Britaniji 12%. Doduše, Velika Britanija ima ogromne akcize i to je razlog zašto ima veliku sivu ekonomiju. Mi smo zemlja koja s jedne strane teži smanjenju sive ekonomije, ipak s druge strane, nažalost, moram da kažem nešto što ne znam ni da li znamo svi – Srbija je treća u svetu po broju pušača u odnosu na broj stanovnika. Znači, broj pušača u odnosu na broj stanovnika Srbiju svrstava na treće mesto u svetu, i to iza Turske i Grčke. Zbog toga smo uveli ovaj jedan dinar dodatnog plaćanja na akciznu markicu, kako bi se zaista preventivno delovalo, jer, kao što ministar Milosavljević kaže s opravdanjem, pušenje ubija.
Hvala vam. Podatak se odnosi na ukupno stanovništvo. Kada su u pitanju po polu, muškarci su četvrta kategorija u svetu, a žene druga, a prva je Švedska. Izvolite, gospodine Markoviću, pa narodni poslanik Branka Bošnjak, pa narodni poslanik Vitomir Plužarević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mene ovaj podatak koji je ministar maločas izrekao uopšte ne čudi, jer od 2000. godine, od kada ste vi na vlasti, i oni koji nisu pušili propušili su od muke. Kada sam malo analizirao ovaj predlog zakona prva nedoumica na koju sam naišao je kod samih korica, tačnije u drugom delu kaže se: "Za predstavnika Vlade u Narodnoj skupštini Republike Srbije određen je Mlađen Dinkić, ministar finansija." Ako se radi o proizvodnji duvana, onda taj segment pripada poljoprivredi i prema tome, trebalo bi ministar poljoprivrede. Ako se radi o proizvodnji cigara od već napravljenog duvana, cigareta itd., onda je to industrija i onda bi trebalo da bude ministar privrede. Ako se radi o prodaji duvana, domaćoj prodaji, onda bi trebalo da bude ministar za trgovinu i turizam. Ako se radi o izvozu duvana, a i toga ima u ovome, onda bi trebalo da bude Parivodić. Doduše, on je žurio da usvoji neki budžet. Valjda ćete i Srbiju da obavestite da ste usvojili budžet. Druga nedoumica na koju sam naišao je kada se otvori prva strana i uvek sam morao da se vraćam na naslov da ne budem u zabludi. Član 2. više liči na Vujakliju nego na član zakona, pa nam ministar lepo objasni šta znači duvan – pojedini izrazi upotrebljeni u ovom zakonu imaju sledeće značenje: duvan čine listovi kultivisane biljke nikotina, pa onda ide fermentisan duvan - duvan obrađen tehnološkim postupkom i to sezonskom i vansezonskom fermentacijom ili termičkom fermentacijom. Da bi bilo jasno, ova prva fermentacija je kada seljak naniže listove duvana na konac, okači i suši na suncu, a ova druga je kada svi imaju sušare za duvan gde se loži vatra i duvan se suši. Po čemu onda deli ministar ovo prvo, ovih prvih pet vrsta i ove druge dve? Ko može da zabrani seljaku da i ove ostale vrste suši u sušnici za duvan? Duvanski proizvodi jesu proizvodi koji po kvalitetu zadovoljavaju standarde propisane zakonom i to su: cigare, cigarilosi, cigarete, duvan za pušenje itd. Da nije napisao ovde ministar, retko bi ko od poslanika znao šta su duvanski proizvodi, pogotovo šta je duvan, ali da idemo dalje. Ovde izbija i suština pojedinih ministara u sadašnjoj vladi. (Predsednik: Izvinite, gospodine Markoviću, izlažite, ali nemojte da sladite, shvatite kako se mi pušači osećamo.) Sada vam je došao zamenik i možete da izađete da zapalite cigaru. Sada ovde izbija suština karaktera pojedinih ministara. "Svici duvana koji se mogu pušiti u datom stanju." Što ne bi u kupljenom stanju, nego navikli da im se stalno nešto daje. Dalje nam ministar objašnjava šta su cigarete, šta je duvan za pušenje, šta su ostali duvanski proizvodi itd. Dolazimo do tačke 8. člana 2, i ovo već više nije smešno: "Proizvođač duvana je privredno društvo, preduzeće, odnosno preduzetnik ili fizičko lice koje proizvodi duvan i koje je upisano u registar proizvođača duvana, odnosno u evidencionu listu proizvođača duvana." Ova tačka 8) člana 2. vezana je direktno za član 9. i tek kada se on pročita može da se utvrdi još jedna otimačina i pljačka seljaka. Vi znate, dame i gospodo, a vi koji ne znate da vam objasnim da se duvan uglavnom proizvodi u brdsko-planinskim predelima gde mnogo štošta ne uspeva i eto duvan uspeva pa ljudi sa tom proizvodnjom krpe budžet. Inače, to je vrlo mukotrpan i težak posao. U članu 9. se kaže: "Proizvodnjom duvana može da se bavi privredno društvo, preduzeće, zemljoradnička zadruga i preduzetnik (u daljem tekstu: privredni subjekat), koji ispunjava sledeće uslove", pa u tački 2. člana 9 – da imapet hektara i da je u kooperaciji sa fizičkim licem proizvođačem duvana. Mi sada proizvođača duvana, stvarnog proizvođača duvana, seljaka koji na svojoj njivi sadi duvan, stavljamo u položaj da ne može on direktno, to se nekada zvalo monopol, državni monopol, direktno sa preduzećem koje će mu otkupiti taj duvan i sve prethodne radnje obezbediti, obezbediti seme, herbicide, u pripremi proizvodnje i obezbediti mu otkup duvana. Mi sada stavljamo njega u položaj da može samo preko preduzetnika, neće on ići direktno u preduzeće, nego će neko ko nije ni luk jeo, ni luk mirisao, da sklopi ugovor sa deset njih i da napravi tih pet hektara, a to je jedini uslov i on će se zvati proizvođačem duvana, ovi će mu biti kooperanti i debelo naplaćivati seljacima od cene koja inače nije velika, pogotovo od kada smo prodali fabrike duvana pa drugi gospodare našim tržištem duvana i drugi određuju cenu, a ne ova država, a cena nije ni garantovana, ni dovoljno velika. Član 5. zadnji stav kaže: "Ministar nadležan za poslove finansija bliže propisuje sadržinu i način vođenja registra iz stava 1. ovog člana." Opet ministar finansija. Dame i gospodo narodni poslanici, koji god smo zakon donosili, gde god se bilo šta što je vezano za pare pominje, obavezno je ministar finansija Mlađan Dinkić, gde god su pare u pitanju uvek je ministar finansija Mlađan Dinkić. Nemojte ni dečiju kasicu da otvorite, odatle će da vam izviri Mlađan Dinkić. Vezano za ovaj član, opet dovodimo u situaciju da ministar kao državni organ, ministar je na čelu državnog organa koji se zove ministarstvo. Ovo se ne odnosi samo na Ministarstvo finansija. Svi zakoni koji su poslednjih 20 dana dolazili i svi zakoni koji su unazad dolazili gde se određuje ko će određivati ovo, piše - ministar. Ministarstvo je državni organ, ministar je starešina tog organa, ministar može da bude smenjen, ministarstvo mora da postoji. Proizvođači duvana su dužni da za proizvodnju rasada duvana koriste seme duvana proizvedeno u skladu sa propisima o semenu. Ovde imamo jednu priču, ja sam pre godinu dana u jednoj raspravi pomenuo, a sada moram ponovo da pomenem, negde u prokupačkom kraju pre dve-tri godine proizvođači duvana dobiju nekvalitetno seme, poseju zaraženo seme i upropaste zemlju da se narednih šest godina na toj zemlji ne sme ništa sejati. Ovi koji su iznad proizvođača duvana su obavezni da ne dozvole da se ovakve štete dese tim seljacima, da se proizvođači duvana i država dovode u ovakve situacije. Nije genetski zaraženo, ali je zaraženo nekim virusom. Član 9. na kraju jasno kaže da fizičko lice - proizvođač duvana može da se bavi proizvodnjom duvana ako ima zaključen kooperativni ugovor sa proizvođačem duvana, odnosno obrađivačem duvana, a to je onaj preduzetnik iz člana 9. stav 1. Dolazimo do toga kada se dobija dozvola za proizvodnju duvana i tu će se opet pojaviti Ministarstvo finansija, upisaće u registar uz debelu naplatu taksi. Ta taksa će se, čini mi se da se radi o malo većoj cifri, ne mogu je sada pronaći, u krajnjoj liniji prevaliti na onoga ko je do sada bio proizvođač, a od sada će biti kooperant nekom proizvođaču. Naravno, ta taksa traje pet godina, dozvola se daje na pet godina i onda posle pet godina se opet naplaćuje taksa. Da pogledamo član 29. tačka 7) - da se obaveže da godišnje proizvede ili kupi domaći obrađeni duvan, u količini od najmanje 50% sopstvene proizvodnje godišnje. Pitam, s obzirom da smo obe fabrike za preradu i proizvodnju duvana u Srbiji prodali, ko će to obavezati BAT ili "Filip Moris" da baš 50% duvana bude iz domaće proizvodnje, a da 50% može da uveze. Što bi BAT ili "Filip Moris" uopšte kupovali kod nas, kad su se raširili širom istočne Evrope, tamo će im biti daleko jeftinije, a država neće da ih obaveže da 50% domaće proizvodnje ugrade u proizvode, pa će uvoziti cigare i niko ih ne može kontrolisati. Da li ste kod prodaje fabrika uslovili, u ugovoru kojim ste prodali te fabrike, da li ste ih uslovili? Ako niste, onda ste ih obmanuli, a oni nisu takvi da se daju lako obmanuti i sigurno će vratiti. Onda imamo član 34. tačku 3) koja kaže – ako je imalac dozvole čiji udeo prelazi 10% kapitala... U poslednjem delu ovog pasusa se kaže da će mu se oduzeti dozvola ukoliko je pravosnažno osuđen za privredni prestup, odnosno krivično delo itd. Dame i gospodo, mi odmah da izbacimo i BAT i "Filip Moris". U Americi je u novinama bilo da je nedavno presuđeno u korist nekoga ko je pušeći duvan, bez obzira što piše ovo "pušenje je štetno po zdravlje", dobio rak pluća, tužio fabriku duvana, a fabrike duvana osuđene da plate ogromnu štetu njegovoj porodici. Prema tome, oni su krivično osuđeni. O tome se nije vodilo računa. Dalje, brisanje iz registra, pa kaže – u roku od 15 dana od dana dostavljanja rešenja o oduzimanju dozvole. Na kraju – trgovci na veliko duvanskim proizvodima. Dame i gospodo, Cane Žabac će i dalje biti kralj duvana u Srbiji, hteli vi to ili ne. Ne bi me iznenadilo da i kod ovakvih i sličnih projekata on učestvuje u pisanju i pripremi. Mislim da je krajnje vreme da donesete bar jedan zakon po kome nećete građane Srbije na sve moguće načine i gde god vam se pruži prilika zakinuti. Poslanici Srpske radikalne stranke neće glasati za ovaj predlog.
Reč ima ministar finansija gospodin Mlađan Dinkić.
Evo, da odgovorim na neke od ovih primedbi. Najpre, kao što znate, u Zakonu o duvanu koji je usvojen 2003. godine ministar finansija je zakonom bio utvrđen kao predsednik upravnog odbora Agencije za duvan. Zašto? Zato što je u svim zemljama u svetu ministarstvo finansija nadležno za prikupljanje poreza, a u poreze spadaju i akcize, a od akciza za duvan se ubira, samo u ovoj godini smo u prvih 10 meseci imali 14,5 milijardi dinara. Dakle, normalno je da ministri finansija imaju ulogu u prikupljanju poreza. Ne može to da radi ministar vera ili ministar privrede, svejedno što imaju važnu ulogu u sistemu, ni u jednoj zemlji u svetu, pa ni u Srbiji. Dakle, ovim zakonom mi ukidamo Agenciju za duvan. Samim tim i ministar finansija, ma ko to bio, u ovom trenutku sam ja ministar finansija i više nisam, od usvajanja ovog zakona, predsednik upravnog odbora Agencije za duvan. Na neki način ministar finansija sam sebe ovde razvlašćuje, jer se formira uprava za duvan, čiji se direktor, u skladu sa novim zakonom o državnoj upravi, bira na konkursu. Potpuno je jasno da sve poslove koji su vezani za registraciju onih koji su poreski obveznici vrši uprava za duvan, a da te propise, pošto je uprava za duvan u sastavu Ministarstva finansija, ne može da pravi ministar ekologije ili neki drugi, već ministar finansija. Jednostavno, uprava za duvan je u sastavu Ministarstva finansija, što je u svim zemljama u svetu slučaj. Dakle, to je što se tiče ovlašćenja Ministarstva finansija. Ona su prirodna, jer akciza je jedan od osnovnih prihoda u budžetu. Takođe, vi ćete videti, ako pažljivo pročitate zakon, da postoje nadležnosti svih drugih ministara. Sve što je vezano za uzgoj duvana, nadležnost za podzakonska akta ima ministar poljoprivrede; sve što je vezano za trgovinu, nadležnost za podzakonska akta ima ministar trgovine. Dakle, izvršena je podela posla u skladu sa nadležnostima. Ovo što ste vi primetili je samo da kod registracije Ministarstvo finansija mora da ima uvid ko su ti ljudi koji su poreski obveznici, kao što imamo uvid u sve druge. To je objašnjenje oko vaših primedbi, vezano za nadležnost Ministarstva finansija u ovom slučaju. Što se tiče člana 34, potpuno je jasno, ako se neko osudi za krivično delo nedozvoljene trgovine duvanskim proizvodima da mu se oduzima dozvola za rad. Ne verujem čak ni da se vi zalažete da neko ko je pravosnažno osuđen bude toga oslobođen, tako da nisam, moram priznati, shvatio suštinu te primedbe. Ovde se kaže, ako je neko ključni suvlasnik u preduzeću i ima najmanje 10%, ako se osudi za privredni prestup, odnosno krivično delo nedozvoljene proizvodnje, gubi dozvolu za rad. Želimo da na taj način omogućimo da se ovim poslom bave samo ljudi koji poštuju zakon. Konačno, postavili ste pitanje koje nije bilo vezano za ovu temu, vezano za budžet za 2006. godinu. Mi smo danas na Odboru za finansije usvojili nacrt budžeta, ali je Vlada, koja će razmatrati taj nacrt, zakazana za petak. Naravno, najpre Odbor za finansije utvrđuje nacrt, što je danas učinjeno, u petak Vlada i onda Vlada upućuje Skupštini i onda se poslanici konačno izjašnjavaju. Ako mi dozvolite, pošto ste i vi bili vrlo raspoloženi, mene je danas jedna stvar oraspoložila. Hteo bih da iskoristim priliku, možda je neuobičajeno za ministra finansija, da čestitam fudbalerima "Vlasine" pobedu u Kupu Jugoslavije, jer su izbacili već dva prvoligaša, najpre podgoričku "Budućnost", a danas i "Rad" iz Beograda. Dakle, Vlasotinčani su ušli u četvrtfinale kupa i čestitam im iz sveg srca, pošto je moj otac odatle.
Reč ima narodni poslanik Branka Bošnjak.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo, pred nama je zakon o duvanu, koji na sveobuhvatan način uređuje oblast uzgoja, obrade, proizvodnje, uvoza, izvoza i prodaje duvana i duvanskih proizvoda. Zakon predviđa prestanak rada Agencije za duvan i obrazovanje uprave za duvan pri Ministarstvu finansija. Kao izrazito prinosna oblast, proizvodnja, uvoz i prodaja duvana mora biti maksimalno uređena i kontrolisana, a sve u cilju suzbijanja sive ekonomije i redovnog prihodovanja u budžet Republike Srbije. Svi smo bili svedoci dugogodišnjih porodičnih dominacija u bavljenju uvozom i prometom duvana. Zato je posebno značajno zakonom dosledno kontrolisati sve faze proizvodnje i poslovanja duvanom. Ovaj zakon uvodi nas u svet uređenih evropskih zemalja i garantuje spremnost države da potpuno iskoreni ilegalne tokove, od proizvodnje do maloprodaje. Efikasnost ovog zakona ostvaruje se kroz uvođenje dozvola i registara za sledeće učesnike: uzgajivače duvana, obrađivače duvana, proizvođače duvanskih proizvoda, trgovce na veliko i malo i uvoznike i izvoznike duvana. Da bi svi ovi učesnici u poslovanju duvanom dobili dozvole i bili upisani u odgovarajući registar, zakon propisuje jasne uslove koji se moraju ispuniti, ali i redovno produžavanje tih dozvola. Za slučaj nepoštovanja nekih od parametara, zakon predviđa oduzimanje dozvola za rad, ali i novčane kazne od 10.000 do milion dinara. No, danas želim malo više da govorim o drugom delu zakona koji, u skladu sa svetskim standardima borbe protiv konzumiranja duvanskih proizvoda, propisuje restriktivne mere prodaje i reklamiranja. Siromašno zdravstvo Republike Srbije teško može odvojiti sredstva za mere prevencije lečenja bolesti uzrokovanih pušenjem. Zato se stvara poseban fond pri Ministarstvu zdravlja koji pune svi proizvođači i uvoznici cigareta tako što za svaku paklicu koja se stavi u promet na teritoriji Srbije uplate po jedan dinar. Kada znamo da država godišnje izdaje 1,1 milijardu kontrolnih akciznih markica, očekuju se značajna sredstva u ovom fondu. Konzumiranje duvana ovim neće biti zaustavljeno. U skladu sa savremenim zakonodavstvom i ovaj zakon u tom pravcu propisuje dodatne mere. Naša je obaveza da mlade i nedovoljno obrazovane jasno upozorimo na štetnost ovog poroka. Zakon jasno obavezuje proizvođače i prodavce duvanskih proizvoda tako što u članu 51. kaže – trgovac na malo kome je izdata dozvola za trgovinu duvanskim proizvodima, dužan je da istakne na vidnom mestu posebnu oznaku "zabranjena prodaja cigareta i drugih duvanskih proizvoda maloletnim licima". Da bismo shvatili značaj pravilnog upoznavanja omladine o štetnosti konzumiranja duvana, predstaviću vam neke statističke podatke koje inače možete naći na sajtu Ministarstva zdravlja. Srbija i Crna Gora se nalaze na neslavnom vrhu tabele broja pušača, sa 48 posto muške populacije i rekordnim evropskim procentom od 33,6 žena pušača. Ogromna je zastupljenost pušača među mladima: 54,7 posto mladih uzrasta od 13 do 15 godina probalo je cigarete, 31,3 posto pre desete godine, 16,3 posto mladih do 15 godine su već pušači, 69,8 posto mladih kupuje cigarete u prodavnicama, a 92,4 posto onih koji kupuju cigarete u prodavnicama nisu nikada bili odbijeni da budu usluženi. Dalje, 52,1 posto pušača je videlo bilborde, poruke protiv pušenja, ali je zato 70,7% onih koji pamte bilborde, reklame koje promovišu duvanske proizvode. Dalje, 59,4 posto populacije je videlo napise u novinama protiv pušenja, ali je zato čitavih 80,4 posto onih koji pamte reklame duvanskih proizvoda u pisanim medijima. Zbog ovako poražavajućih brojki zakon o duvanu predviđa potpuno obaveštavanje građana o štetnosti upotrebe duvana i duvanskih proizvoda, ali i neka ograničenja u prodaji tih proizvoda. Zabranjena je prodaja duvanskih proizvoda maloletnim licima, prodaja putem samoposluživanja, prodaja putem automata, prodaja slatkiša u obliku duvanskih proizvoda. Svaka paklica cigareta i grupno pakovanje moraju istaći tačne podatke o količini katrana, nikotina i ugljen-monoksida po cigareti. Zakon propisuje i progresivno smanjivanje dozvoljenih količina ovih štetnih materija, tačnije, propisan je maksimum za 2006. godinu i to je 16 miligrama katrana, 1,5 miligrama nikotina i 15 miligrama ugljen-monoksida, da bi se količine svake godine progresivno smanjivale do propisanog maksimuma za 2011. godinu: 10 miligrama katrana, 1 miligram nikotina i 10 miligrama ugljen-monoksida. Merenja će se vršiti po ISO standardima, a svi podaci moraju biti jasno odštampani na jednoj od bočnih stranica svake paklice cigareta. Dakle, ako znamo da su 95 posto obolelih od raka pluća pušači, neophodne su i posebne mere upozorenja. Svako pojedinačno i grupno pakovanje duvanskih proizvoda mora imati odštampane opšte i pojedinačne poruke upozorenja. Ova obaveza stupa na snagu 1. januara 2007. godine. Opšte upozorenje glasi - pušenje ubija, duvanski dim šteti ljudima i vašoj okolini. Napis mora biti odštampan na prednjoj strani paklice, tako da pokriva 30 posto njene površine. Posebna upozorenja štampaju se na poleđini svake paklice, tako da pokrivaju čitavih 40 posto njene površine i one opciono glase - pušenje izaziva rak pluća, usne, jezika, glasnih žica. Pušenje, odnosno pušači rizikuju da obole od raka jednjaka, želuca, grlića materice. Pušači češće boluju od bolesti disajnih puteva. Deca pušača češće boluju od astme. Pušenje izaziva srčani i moždani udar, pušenje izaziva bolest krvnih sudova, trudnice koje puše rizikuju da izgube bebu ili oštete njeno zdravlje, pušenje nepopravljivo utiče na zdravlje žena, pušenje izaziva zavisnost - potražite pomoć za odvikavanje. Sva ova upozorenja moraju biti odštampana na beloj podlozi crnim krupnim slovima, ćirilično pisano i uokvireno crnom linijom. Zakonodavac je predvideo sve mere upozorenja i sada je na nama da sami odlučimo o zaštiti svog zdravlja, ali i o zdravlju svojih prijatelja i porodice. Na samom kraju, u ime stranke G17 plus pozivam sve poslanike da podrže ovaj zakon, s obzirom da sistemski uređuje oblast proizvodnje i prometa duvana i obezbeđuje veću disciplinu na tržištu duvana, ali i sprečava pojavu sive ekonomije. Kao stranka koja se posebno zalaže za zaštitu zdravlja omladine, G17 plus podržava one članove zakona koje cigarete čine nedostupnim maloletnim licima. Takođe pozdravljamo sve modele upozorenja o štetnosti duvana koji će biti odštampani na pakovanjima cigareta. Zbog svega ovoga, stranka G17 plus zdušno podržava ovaj zakon. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vitomir Plužarević, a neka se pripremi narodni poslanik Milorad Krstin.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi se uglavnom kao Srpska radikalna stranka zalažemo da naši poljoprivredni proizvodi, a u njih i spada duvan, budu na tržištu našem, a i šire i sa tog aspekta smatramo da se ova oblast proizvodnje duvana mora urediti. E, sada je pitanje kako se to uređuje. Znamo da je i ovaj zakon nedavno bio u skupštinskoj proceduri, kao i neki drugi zakoni koji su vezani za Ministarstvo poljoprivrede, a današnji zakon, vezan za poljoprivredu, neće predlagati i neće o njemu imati šta da kaže Ministarstvo poljoprivrede, već Ministarstvo za finansije. To je odmah u startu sumnjiv zakon i kao takav podleže kritikama sa naše, a verovatno i sa drugih strana. Otkud to da se vi iz Ministarstva za finansije baš sada bavite proizvodnjom, prometom i doradom duvana i fermentisanog duvana? Sva ta uređivanja, pa i ovo uređivanje iz ove oblasti, konstantno se menjaju iz više razloga. Verovatno u lancu proizvodnje i prometa duvana ima stalno nekih novih komentara koji ovu oblast prevode u nove zakone. Uvek smo govorili da te vaše agencije nisu baš upriličene i mnogo smo reči upotrebili ne bismo li vas odvratili od tih agencija. Međutim, ja mislim da je ministru Dinkiću bilo potrebno manje vremena da ovaj zakon prevede iz agencije u upravu za duvan, nego što je potrebno u zakonu da se izda ili oduzme dozvola za gajenje i promet duvana, koja može da se reguliše ovim zakonom za pet dana. Te agencije čine samo balast i teret budžetu, jer zapošljavaju i zapošljavaće veliki broj vaših ljudi. Znate vi na koga ja mislim kada kažem - vaših ljudi. A sada ste uveli novinu i u ovom zakonu vi se sada na prečac odričete agencije i uvodite upravu za duvan koja će biti pri Ministarstvu za finansije. Mislim da biste sada verovatno mogli i neke druge uprave, na primer upravu za plemenite metale ili još neke kvalitetnije uprave, da uvedete i onda možete da napravite jednu celinu. Pa zar vam nije to već degutantno da vi iz G17 plus sebi prigrabite sve gde ima novca i profita. Vaš zakon, vaš predlog, verovatno će građani na skorim izborima moći tek tada da vam kažu - ne. Kojim ćete sada putevima ići da se uskladite sa Evropskom unijom? Koji su vam to putevi, da li duvanski, sa klasičnim duvanom ili putevi sa fermentisanim duvanom? Mislim da naši proizvođači duvana znaju da proizvedu duvan prve klase, da ga oberu, osuše, lageruju i prodaju. E, tu sada dolazi do izražaja ta vaša uprava za duvan, pri tom Ministarstvu za finansije. Tu sada dolazi do antagonizma između proizvođača i otkupljivača, odnosno prometnika te robe koja se zove duvan. Pa ta siva ekonomija je danas prisutna u ovoj oblasti, zar vi mislite da ovi belosvetski proizvođači duvanskih proizvoda nisu siva ekonomija. Jesu. Njihovi proizvodi koji se zovu cigarete se putem sive ekonomije i danas nalaze na našem tržištu. Uglavnom, svi putevi vode do naših potrošača tih cigareta, koji su već postali i opasnost, pošto na svakom mestu i u svakoj prilici mogu neometano i nesmetano da zapale svoj uživajući duvan, odnosno cigaretu. (Vladimir Homan, sa mesta: Preskočio si red.) Nisam preskočio, mogu da preskočim nešto drugo, ali red ne. Zdravstveno stanje naše nacije je na niskom stepenu zbog silnog konzumiranja cigareta. Znamo svi da danas i deca puše. Ali, cigarete koriste i oni vremešni ljudi koji uživaju i ne razmišljaju da li to uživanje šteti prvo njima, pa onda celoj okolini. Član 8. reguliše koji će tipovi duvana biti proizvedeni. Da li time vršimo unifikaciju sorti, a znamo da različitost čini sklad u prirodi, pa i u proizvodnji duvana. Član 9 – znači, samo će registrovana gazdinstva da proizvode duvan. To ograničenje od pet hektara zemlje je diskriminacija onih naših malih ali šarenih površina koje su davale najbolji fermentisani duvan. Znači, neće biti potrebna samo jedna dozvola, nego sijaset tih dozvola da bi neko počeo da proizvodi i da uzgaja duvan. Vi znate da je ekspozicija i tip zemljišta, nadmorska visina, geološka podloga i sve što je vezano za taj mikrolokalitet nešto što neće moći da uslovljava ovaj vaš član 9. Zar vi, gospodo, ne znate da su naša prosečna gazdinstva u Srbiji sa manje od pet hektara zemlje? Član 10 –dozvola se daje na rok od pet godina. Da li je to isto regulisano našom ekonomskom strategijom u poljoprivredi? Nije. Rok za brisanje iz registra je tako pedantan i ekspresan da za pet dana to rešavate. Pa, vi za pet dana niste bili u stanju da rešite vitalnije probleme iz oblasti poljoprivrede. Na primer, u špicu žetve kada je nestalo nafte, vi niste bili u stanju da obezbedite tu naftu, osim što ste u sredstvima javnog informisanja svakodnevno obaveštavali da na pumpama ima nafte, a u stvari nije bilo nafte. Prošlo je tih pet i više dana, a žetva je bila završena bez sigurnih količina nafte za naše zemljoradnike. A ovde to predlažete da se oduzme dozvola za proizvodnju, odnosno da se briše iz registra, a taj rok vam je pet dana. To je prosto smešno. Kako ćete organizovati tu upravu? Verovatno će i helikopteri biti upotrebljeni kako bi sve to uradili onako kako vi to želite. U članu 17. stav 4. se kaže da taj koji prerađuje duvan treba da ima sopstvenu laboratoriju ili zaključen ugovor sa akreditovanom domaćom ili stranom laboratorijom. Ovaj stav može posle da utiče pogubno na obrađivače koji ne budu slušali i uvažavali sistem monopolisanih obrađivača. Uvoznici duvana i opreme su regulisani ovim zakonom, ali samo do uprave za duvan. Tu je za njih maltarina ili drumarina. Zašto vi iz finansija ovim zakonom sebe štitite? Nećete vi doveka biti na vlasti i nećete samo vi ubirati plodove tog duvanskog dima. Hteo sam još da kažem neku rečenicu vezano za ovaj dinar u količini od jedne milijarde koja će da nakaplje, koji ide ka zdravstvu. O tome ćemo još moći da komentarišemo da li će vama iz Ministarstva finansija biti interes da baš tada uložite; to je, znači, diskutabilno. Ne znam da li ćete moći estetski, odnosno dizajnerski da sprovedete i ovih 30, odnosno 40% sa prednje i zadnje strane. Kako ćete izvršiti zabranu oko ovih automata? To je isto diskutabilno. Diskutabilan je komentar oko 50% sortnog i ostalog duvana, mislimo da to nećete uspeti ni pod razno. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milorad Krstin. Neka se pripremi narodni poslanik Dragoslav Milković. Izvolite.
Žao mi je što je ministar izašao. Verovatno mu je dosadno da sedi, ili mu je pozlilo od Srpske radikalne stranke i izlaganja radikala. Dame i gospodo narodni poslanici, jedan od niza zakona koji su stavljeni na dnevni red, a razlog je to što traži Evropska zajednica, to je zakon o duvanu. Ovaj zakon se više odnosi na one koji se bave prometom proizvoda od duvana, a najmanje se priča o onima koji proizvode taj duvan tj. tu poljoprivrednu kulturu. Ono što prvo pada u oči jeste član 3. koji kaže da se obrazuje uprava za duvan, kao organ uprave u sastavu ministarstva nadležnog za poslove finansija. To podrazumeva da prestaje sa radom Agencija za duvan, koja je osnovana Zakonom o duvanu, "Službeni glasnik RS br. 17/03". Gospodo, Srpska radikalna stranka se od formiranja ove vlade borila protiv tih agencija; izgleda da je Ministarstvo za finansije napravilo jedan korak napred, poslušalo je radikale, ukinulo Agenciju, ali obrazuje upravu, i to upravu za duvan. Znači, menjali smo samo naziv, nije agencija nego je uprava za duvan. Ove agencije su uglavnom služile i služe za zapošljavanje ljudi i to iz ministarstava koje posebno drži G17 plus. Vi ste Predlogom ovog zakona u članu 5. precizirali: "Registri koji se vode u skladu sa ovim zakonom jesu", pa se kaže pod brojem 1) "registar proizvođača duvana". Gospodo, kod registrovanog poljoprivrednog gazdinstva, vi bi trebalo da znate, da biste dobilipremiju za proizvodnju duvana morate podneti izveštaj o površini i koliko je hektara pod zasadom duvana. Zatim, u članu 9. ovog zakona se kaže da poljoprivredni proizvođač treba da je registrovan u registru privrednih subjekata za obavljanje delatnosti proizvodnje duvana. Međutim, ako hoćete da pomognete proizvođačima koji se bave proizvodnjom duvana, u članu 9. bi trebalo da se briše stav 1. i da ne mora poljoprivredni proizvođač da ispunjava uslove iz tog stava 1. Zatim, kažete koji su tipovi duvana koji se proizvode u Srbiji, a to su "virdžinija", "berlej", "orijental" i "poluorijental". Šta će se desiti ako neko iz Evropske unije naredi uvoz novog tipa duvana koji nije naveden u ovom zakonu? Vi dalje u tekstu kažete da se proizvođač briše iz registra proizvođača duvana u roku od pet dana od dana isteka roka važenja dozvole, jer iz nekih objektivnih razloga ne može da obnovi upis u registar sa ovako malim rokom od pet dana. Kod procene kvaliteta duvana, proizvođač duvana, odnosno fizičko lice, ako nije zadovoljan procenom kvaliteta duvana koja je izvršena od strane obrađivača duvana sa kojim je zaključio ugovor o otkupu duvana, može u roku od 24 časa od dana obavljene procene kvaliteta podneti zahtev za novu procenu kvaliteta duvana akreditovanoj domaćoj ili, naglašavam, stranoj laboratoriji. U članu 24. koji sam naveo ima nelogičnosti da kvalitet duvana određuje onaj sa kime je sačinjen ugovor; trebalo bi to da uradi odmah domaća akreditovana laboratorija. Ponavljam, ovde je predloženo da bude ispitivanje duvana u akreditovanoj domaćoj ili u stranoj laboratoriji; to je velika manjkavost, trebalo bi da bude samo u akreditovanoj domaćoj laboratoriji. Dolazimo do prava i dužnosti republičkog poljoprivrednog inspektora u ovom zakonu, kojem se daju prava i dužnosti da proveri korišćenje semena duvana za proizvodnju. Ako ne odgovara propisu o semenu, može da zabrani proizvodnju ili uništi rasad. Gospodo, zar nije logika da semenske kuće ili pravna lica koja proizvode rasad i seme budu te koje će biti kažnjene, a ne samo po džepu proizvođača duvana. Smatram da ovaj zakon nije pravno dovoljno stručno urađen, jer u njemu ima i dalje zakonskih rupa kojima će se određeni broj ljudi, određeni tajkuni iz ove vlasti enormno bogatiti, kao i do sada. Srpska radikalna stranka je na zakon o duvanu podnela dosta amandmana. Kada bude rasprava u pojedinostima SRS će nastojati da ovim kvalitetnim amandmanima poboljša ovaj zakon o duvanu, o jednom poroku koji ljudima donosi samo zdravstvene probleme i ništa više. Ali, veoma je interesantno da predlagač zakona u članu 74. pokušava da smanji svake godine, počev od 2006. pa do 2011, znači pet godina; recimo, u 2006. godini cigarete u prometu na teritoriji Republike ne mogu da sadrže više od 16 miligrama katrana po cigareti, da bi to spustili tek 2011. godine na 10 miligrama katrana po cigareti. Zar nama treba pet godina? Trebalo je to odmah uredbom da donesete, odnosno ovim zakonom, i da kažete da se već u 2006. godini vrši zaštita ili blaga zaštita onih koji konzumiraju duvan, time što će se smanjiti količina katrana po cigareti, nikotina i ugljen-monoksid po cigareti. To je veoma bitno u ovom zakonu, pa je predlagač to morao da uradi bukvalno u roku od jedne godine. Verovatno je ovaj zakon koji ste predložili prepisivan. To Evropa traži, ali ne znači da mi ne možemo ići u nečemu i van Evrope, da razmišljamo i o zdravlju ljudi i onima koji konzumiraju ovaj porok. Srpska radikalna stranka o ovom zakonu, ako ne bude prihvaćen sa amandmanima, koji su veoma kvalitetni i koji će biti u danu kada ćemo obrazlagati u pojedinostima, moći će tek da priča i videćemo da li ćemo ga podržati, a najverovatnije da nećemo zato što ni vi nećete podržati naše amandmane. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dragoslav Milković, a neka se pripremi narodni poslanik Tomislav Penezić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ministar Dinkić je napustio salu i otišao, pobegao. Dolazim iz nerazvijene opštine na jugu Srbije, u kojoj 60% stanovništva čini staro stanovništvo. Zašto vam iznosim ovaj podatak objasniću vam kasnije. Dame i gospodo, ne mogu a da ne primetim da ministar finansija polako ali sigurno počinje da kontroliše sve što mu se prohte. Tako osnivanjem uprave za duvan pri Ministarstvu finansija ministar stavlja svoju šaku na kontrolu proizvodnje, prerade i prodaje duvana. Svakako da proizvodnja i prerada, a posebno promet duvana i duvanskih proizvoda treba da se uvede u normalne tj. legalne tokove, jer svi znamo kakve su sve moguće mahinacije, da ih ima i da ih je teško kontrolisati. Ali, čisto sumnjam i ne verujem da će to uspeti ministar gospodin Dinkić sa ovakvim predlogom zakona, sa kojim se SRS ne slaže i smatra da je loš, sa mnogo nedostataka. U svom izlaganju baziraću se na par članova ovog predloga zakona. Najpre, niste ni u jednom članu precizirali šta smatrate pod proizvođačem duvana, koje količine treba da proizvodi da bi ga smatrali proizvođačem duvana. U članu 9. stav 8. stoji da fizičko lice tj. proizvođač duvana može da se bavi proizvodnjom duvana ako ima zaključen kooperativni ugovor sa proizvođačem duvana, odnosno sa obrađivačem duvana. To znači da svako ko se bavi proizvodnjom duvana ne može direktno da proda duvan proizvođaču cigareta, odnosno fabrici koja se bavi time. Znači, to mora da prodaje uz proviziju onome ko ima sklopljen ugovor, odnosno overen ugovor. U članu 9. stav 2. stoji da proizvođač duvana mora da ima najmanje pet hektara obradive zemlje. To valjda sve mora da bude pod duvanom. Na primer, čovek koji ima tri ili četiri hektara je faktički odbačen. Mislim da je tu prekršen Ustav, član 35, jer ne može čoveku da se uslovljava da ima najmanje pet hektara obradive zemlje, kada znamo da se duvan najviše proizvodi na jugu Srbije gde su parcele male i ljudi nemaju toliko obradive površine. Znači, ti ljudi će biti izolovani i ne bi mogli da se bave proizvodnjom duvana. Da li pod proizvođačem duvana podrazumevati nekog dedicu u zabačenom planinskom selu, kakvih je puno u opštini iz koje ja dolazim, a to je Opština Trgovište, Pčinjski okrug, koji proizvodi duvan za sopstvene potrebe. To u ovom zakonu nije precizirano. Da li vi njega smatrate proizvođačem, iako on zbog finansijskog stanja i iznemoglosti nije u stanju da obezbedi sebi gotove proizvode od duvana? Po zakonu koji vi predlažete i on je proizvođač, šta ćemo sa njim? I on podleže, po vašem zakonu, kao proizvođač određenim odredbama. Da niste možda njega imali u vidu samo za kaznu? U članovima 79. i 80. taksativno ste naveli koja su prava, dužnosti i ovlašćenja poljoprivrednog inspektora, a u članu 86. stav 4, naveli ste kaznene odredbe ukoliko se fizičko lice ne pridržava odredaba ovog zakona. Šta ćemo sa ovim našim dedicom, zar ćemo mu kao država oduzeti i onu jednu kravicu ako je ima, da bi platio kaznu vama da punite budžet i održavate nekakav socijalni mir, samo da bi se održali na vlasti? Ovaj zakon je pun manjkavosti, ali ja sam se posebno posvetio ovim članovima, jer želim da skrenem pažnju ministru i Vladi na naše građane, iznemogle i osiromašene, po selima, koji nemaju dovoljno novca za osnovnu egzistenciju, a vi sa druge strane želite da ih kažnjavate samo zato što se nekako snalaze da zadovolje neku svoju potrebu ili naviku. U obrazloženju ovog zakona jedino vam je tačno ovo da Republika Srbija ima dugu tradiciju, kao i da klimatsko podneblje pogoduje gajenju kvalitetnih sorti duvana. Jedino je to istinito i tačno. Evo zašto to kažem. Kažem zato što su Amerikanci, znajući to, kupili Duvansku industriju Vranje i Duvansku industriju Niš. Zašto nisu kupili vranjski "Jumko", fabriku tekstila sa 13.000 zaposlenih radnika koja propada, nego je prodato ovo rentabilno, gde se izvlači profit? Nije ministar prisutan, baš bih mu postavio pitanje i želeo bih da mi odgovori. Srpska radikalna stranka neće glasati za ovaj zakon zato što se umesto agencije formira uprava. Čudo da nije gospodin Dinkić predložio da se formira ministarstvo za duvan. Želeo bih da mi odgovori koliko će ta uprava imati činovnika, imajući u vidu da je Srbija siromašna zemlja, da se duplira broj činovnika, a tu će biti verovatno zaposleni stranački aktivisti, kumovi, svastike itd, ali mislim da će doći vreme da će SRS uskoro pobediti i izmeniti ove zakone iz temelja. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Tomislav Penezić, a neka se pripremi narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo, nažalost, govorimo o zakonu o pušenju, a sam sam žrtva tog poroka koji se zove konzumiranje duvana, da ne kažem pušenja, jer mogu biti pogrešno shvaćen. Mogu vam reći da bih najviše voleo da se o ovom zakonu danas ne govori i da se ne govori o duvanu uopšte. Ali, niko se nije potrudio da zabrani sadnju, prodaju i korišćenje duvana, jer svi od toga imaju interes, odnosno veliku dobit. Ako govorimo o nekim endemijama, mogu reći slobodno da je duvan, odnosno pušenje najveća endemija u svetu, pa onda dolazi sida ili AIDS, kako hoćete, a onda ovo što nas plaše, nije mi još jasno, ovaj ptičiji grip i šta će još biti boga pitaj. O zakonu i zakonskim normama govorili su ljudi koji su pre mene govorili iz Srpske radikalne stranke, pa neću mnogo da vas zamaram. Mogu samo da se osvrnem na neke od članova. Počeću od člana 3. u kome se uspostavlja uprava za duvan umesto agencije. Opet greška. Ta uprava pripada Ministarstvu finansija. Ne vidim da je nešto promenjeno. Mislim da je samo promenjen naziv, a suština je ostala ista. Vidim da je promenjeno to da je umesto Ministarstvu poljoprivrede pripalo Ministarstvu finansija, za šta stvarno ne vidim razloga, jer nema nikakve veze sa papirima i računima, nego sa zemljom i sa sadnjom, a to je poljoprivreda. Kada sam već tu i govorim o poljoprivredi, u članu 9. se kaže – proizvodnjom duvana može da se bavi privredno društvo, preduzeće, zemljoradnička zadruga i preduzetnik. Ovaj preduzetnik mi je sumnjiv. To može biti svako od ovih mafijaša i da se prikaže kao preduzetnik. Mi smo amandmanom ovde to rekli fino - poljoprivrednik. Čim ste označili da može ko ima pet hektara obradive zemlje, mada i tu nije dorečeno; dobro je to govorio kolega Gačević, može on da ima pet hektara zemlje i da se prijavi da gaji duvan i da posadi možda jednu njivicu duvana, a onaj što ima četiri, četiri i po da sve zasadi duvanom, on ne može da učestvuje kao proizvođač. Znači, bilo bi pošteno da ovde umesto "preduzetnik", da bi se smanjila mogućnost za malverzacije, bude - poljoprivrednik. Pomenuo sam, čini mi se, član 15. i o tome je govorio kolega i da vam kažem nešto. Može biti smešno, a bilo je dosta smešnih stvari ovde, pa neka bude i ovo. Kaže: "Zabranjuje se stavljanje u promet rezanog ili na drugi način usitnjenog duvana (neobrađeni duvan)." Znači, proizvođač, odnosno seljak, odnosno privatnik i individualni proizvođač, kako god hoćete, ne sme na pijac, ne sme ni na jedno mesto javno da iznese rezani duvan, ali može komotno da uprti na rame list duvana i da ide i da prodaje ulicom i ne može mu niko ništa, jer ovim zakonom nije zabranjena upotreba u listovima. Znači, moglo je da se kaže – zabrana prodaje duvana u bilo kom stanju. A vi seckajte samo. Seckaćemo i mi vas, pa ćete biti još manji. Kao prosvetni radnik, a i kao čovek, morao sam da se osvrnem na ove kaznene odredbe i na ono što sprečava upotrebu duvana. Nemojte misliti da vam hvalim zakon, ima dosta nedostataka, o tome će biti reči kada budemo govorili o amandmanima. Moram da kažem da je dobro da duvanbude nedostupan maloletnim licima, deci, odnosno mlađima od 18 godina. Međutim, tu ste napravili neke jezičke greške na koje ne bih baš ukazivao, ali na jednu hoću. To je član 51, kaže - posebna oznaka. Molim vas, nešto što piše nije oznaka. To je natpis. Oznaka je onaj znak, recimo, zabranjeno parkiranje, zabranjeno zadržavanje, pa cigareta, pa preko toga zabranjeno pušenje, a mogli ste to sasvim jednostavno da nazovete posebni natpis ili posebna upozorenja. Mislim da bi bilo malo jasnije, kada kažu ovde – trgovac na malo kome je izdata dozvola za trgovinu na malo duvanskim proizvodima dužan je da istakne posebnu oznaku, odnosno poseban natpis, "zabranjena prodaja cigareta i drugih duvanskih...". Mislim da bi ovde trebalo ubaciti, iako je ovde upotrebljen tzv. krnji perfekat, zbog ekonomičnosti - zabranjena je prodaja cigareta, pa da onaj prvo što mu padne uoči vidi da je - zabranjena je, pa onda dalje šta je zabranjeno. Dolazimo do člana 71. Tu je zabrana. Ovo je, kažem, u zakonu konačno i dobro. Govorim sada kao čovek koji zna šta je duvan, šta je štetnost duvana i koje negativne efekte ljudi imaju od toga. "Zabranjena je prodaja duvanskih proizvoda maloletnim licima", to je u redu, "prodaja duvanskih proizvoda u trgovinama na malo putem samoposluživanja kupaca", i da ne nabrajam sve. Nije mi jasno ovo, ali hajde neka bude, imamo mi siromašnog naroda, pa zašto ne bismo pakovali... Kaže: "Zabranjena je proizvodnja, uvoz i prodaja cigareta u pakovanju koje sadrži manje od 20 komada cigareta." Ne znam kome je to palo na pamet, da li je to neki evropski standard ili nije, pa zašto ne bi bilo, pa bilo je i do sada po 10 cigareta. Čovek nema novca i traži ponekad i pet. Nekada se prodavalo i u rinfuzi, pa čovek uzme dve cigarete, jer mu se toliko puši i toliko novca ima, pa hajde neka bude, u redu je. Član 74, ne znam odakle vam ovo, pa zar niste mogli odjednom da kažete koliko miligrama katrana po cigareti mora da bude po zakonu i da važi od dana donošenja zakona. Verovatno mislite na ono što ima u zalihama da se proda. Mogli ste reći - ono što je u zalihama neka se proda, a sada imate evidenciju, postoji inspekcija, nadzorni organ, imate i uključili ste ljude koje treba da uposlite, mogli su da vrše kontrolu nad prodajom duvana koji je već na zalihama. Znači, neka bude ova najmanja količina, 10 miligrama, pa ste to predvideli do 2011. godine. Predvideli ste do tada, a umre ko zna koliko ljudi od velike količine otrovnih sastojaka u cigaretama, i onda kao 2011. godine, verovatno se nadate da ćemo ući, nismo mi protiv ulaska, u EU 2011. godine. Morali ste ovde staviti iks neograničeno, nekad ili nikad. Nismo mi na nivou da bismo ispoštovali ono što Evropska zajednica i zapadne zemlje imaju. Tamo se dobro zna, i ja bih kao pušač bio presrećan kada bi se ovim zakonom, a to će biti verovatno u nekom drugom zakonu, zabranilo pušenje na svim javnim mestima. Ima ta zabrana, ali niko je ne poštuje. Vi znate dobro da na zapadu, da vam pričam malo o tome, sused prijavi suseda koji stanuje preko puta ulice da puši na javnom mestu i zagađuje mu vazduh. Dolazi naravno organ koji je nadležan za to i kažnjava čoveka koji puši sa one strane ulice, a mi davimo decu, pušimo na javnim mestima, puši se u školi, u bolnicama, puši se u Skupštini, puši se i puši. Jutros sam bio na nekom pregledu, vadili su mi krv i kažu mi vrlo ozbiljno - nemoj da pušiš, moraš prestati. Ja njima kažem - možda ću razmisliti, ali čim izađem vi ćete svi zaduvaniti ovde. Znači, oni lažu sebe, ja lažem sebe, a sada ću izaći da zapalim. Kada mi zabrane, kada bude zakon da ne sme, onda ću stvarno biti presrećan i kada budemo svi to poštovali onda se može u Evropu, gospodo, a ovako nismo ni blizu. Jesmo u Evropi, bili smo, ali ono čemu vi težite - nikada. Ne znam otkud ova zadnja stavka – ovaj zakon stupa na snagu narednog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije". Ovo je čisto komercijalni efekat. Kakve veze ima da je danas usvojen, a sutra će da stupi i gotovo, odmah možemo da ubiramo novac. Ništa drugo nema tu. Zašto svi zakoni osam dana, a ovaj prvi dan i odmah usvajanje? Zato što od svake paklice cigareta imate po jedan dinar, a dolazi u Ministarstvo finansija i sada dolazi usvajanje budžeta. Jeste, Branka, zdravlje, ne znam da li ti pušiš. Nije to zbog zdravlja, opet će se pušiti, samo što će se plaćati više vašem šefu. U tome je problem. Ne čujem baš dobro, posle ćemo nas dvoje porazgovarati o tome. Gospodo, mislim da imamo još dosta amandmana o kojima treba razmisliti i ovo što sam izneo mislim da je korektno i realno. Nisam vas mnogo kritikovao, više sam hvalio ove zabrane. To je dobro i tu treba da me pohvalite, ali ono što se dešava, što smo u amandmanima naglasili, to morate da ispoštujete, pa ćemo razmisliti da li ćemo glasati. Kažu nećemo, onda nećemo.
Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo, ja ću početi od ove uprave za duvan koja se pominje u članu 3. Predloga zakona, a kojim se faktički ukida dosadašnja Agencija za duvan koja je konstruisana pre dve godine prethodnim Zakonom o duvanu. Mi smo tada kritikovali Agenciju i od dolaska DOS-a na vlast osnovano je bezbroj raznoraznih agencija, ali to je tada obrazlagano potrebom da se osnuju tzv. regulatorna tela koja su nezavisna od politike, gde neće političari moći da utiču i da uposle svoje ljude, već da to budu tela koja će biti potpuno nezavisna od politike i da obavljaju taj stručni deo posla. Danas se ta agencija ukida ovim zakonom i vraća se sve pod nadležnost Ministarstva finansija, odnosno pod kontrolu ministra finansija. Znači, imamo jedan obrnuti proces, to je ono što je čudno, u odnosu na sve procese koji su se dešavali od 2001. godine do danas. U članu 4. stoje nadležnosti ove uprave i tačka 4) kaže da ova uprava, pored ostalog, vodi registre i evidencione liste. Registri se vode za proizvođače duvana, obrađivače duvana, proizvođače duvanskih proizvoda, trgovce na veliko duvanskim proizvodima, uvoznike duvana, izvoznike duvana i postoji registar o markama duvanskih proizvoda. To su vrste registara koji se propisuju ovim zakonom i koje će ova uprava voditi. Evidencione liste po članu 6. vode se o fizičkim licima proizvođačima duvana i o trgovcima na malo duvanskim proizvodima. Da se samo razjasni, mislim da je ostalo dosta nejasno ovde ko su proizvođači duvana. Član 9. govori preciznije o tome i kaže da se proizvodnjom duvana može baviti privredno društvo, preduzeće, zemljoradnička zadruga i preduzetnik koji ispunjava određene uslove. Ovde su nabrojani uslovi, ima ih šest, a između ostalog stoji u tački 2) da ovaj subjekt koji se bavi proizvodnjom duvana treba da ima najmanje pet hektara obradivih površina u vlasništvu, pod zakupom, odnosno u kooperaciji sa fizičkim licem - proizvođačem duvana. Ministar je objasnio da to mora biti pet hektara zasađenog duvana, a ne bilo kakve površine u vlasništvu. Međutim, ovde je sporno to što se ovaj uslov provlači i kada se traži ispunjenost ovih uslova od strane uprave stoji u sledećem stavu da se dozvola dobija na osnovu zahteva, a uz zahtev se prilažu dokazi, pa pod tačkom 2) - dokaz da ima najmanje pet hektara obradivih površina. Šta hoću da kažem? Ako neko od ovih privrednih subjekata koji želi da se bavi proizvodnjom duvana sklopi ugovor sa proizvođačima fizičkim licima, da li mora po ovom zakonu da bude vlasnik pet hektara zemljišta, da li mora da ima sopstveni zasad duvana. Ja mislim da ne mora, da je dovoljno da sklopi ugovor o kooperaciji sa fizičkim licem proizvođačem duvana na najmanje pet hektara površine i da je to dovoljan uslov. Međutim, ovde to nije tako urađeno i ovde ostaje kao neophodan uslov da on ima u vlasništvu pet hektara. Zamislimo sada nekoga ko registruje firmu koja se bavi proizvodnjom duvana, nema ni jednog ara zemljišta, ali ima kooperante koji će za njega proizvoditi taj duvan; zašto mu sada tražiti da kupi pet hektara zemlje ili, u tački 3), da ima tehničke mogućnosti za obradu i pripremu zemljišta za setvu, berbu itd. Znači, mora da ima mehanizaciju i sve ostale uslove za proizvodnju duvana, a zakon omogućava u tački 2) da ostvari ove uslove preko kooperacije. Mislim da je ovo malo nejasno ovde i da bi trebalo razjasniti, da ne bude problema u primeni zakona. Jasno je u jednom od ovih stavova ovog člana da i fizičko lice može biti proizvođač duvana, može se baviti proizvodnjom duvana, ali mora da ima ugovor sa proizvođačima, odnosno nekim subjektom iz prethodnog stava koji se bavi proizvodnjom, koji je registrovan za proizvodnju duvana i to je ono što nije sporno. Međutim, sporno je kada se govori o evidencijama. U članu 7. nametnuta je obaveza da se vode evidencije i proizvođača duvana fizičkih lica i njima se nameće obaveza da oni vode posebne evidencije o stanju zasada koji poseduju. U stavu 2. člana 7. nameće se obaveza fizičkim licima da na zahtev uprave dostavljaju izveštaje o podacima o kojima vode evidenciju, najkasnije u roku od sedam dana od dana prijema zahteva. Zamislite jednog seljaka koji ima 30 ari duvana i on će se dopisivati sa upravom svakih sedam dana, da joj dostavlja raznorazne podatke koji se upravi nametnu kao neophodni za njen rad. Malo je to neozbiljno ili malo je previše tražiti od jednog običnog malog proizvođača, seljaka koji ima malu površinu pod zasadom, da vodi neku evidenciju ili, kako stoji u stavu 1, da pet godina čuva tu evidenciju. Zamislite seljaka koji pet godina treba da čuva evidenciju o svom zasadu od 15, 20, 30 ari duvana. Dalje, član 14. govori o brisanju iz registra proizvođača duvana. Znači, imamo registar proizvođača, uslovi postoje i na osnovu tih uslova će uprava upisati u registar proizvođače duvana. Sada kaže pod kojim uslovima se briše iz registra, pa u tački 1) kaže – briše se u roku od pet dana od dana isteka roka važenja dozvole. Znači, kada istekne dozvola, u roku od pet dana proizvođač se briše iz registra. Ako dozvola istekne u junu mesecu, za pet dana vi proizvođača izbrišete iz registra, a on ima ugovore sa 50 kooperanata, ko će preuzeti tu proizvodnju? Na stranu njegove ugovorne obaveze prema prerađivačima, ali ko će preuzeti one primarne proizvođače, fizička lica sa kojima je on sklopio ugovore o kooperaciji? To ovde nije regulisano. Njemu oduzimate dozvolu. Znači, niko više ne misli na proizvođače sirovine, onog sirovog duvana. Dalje, član 26. (to je poglavlje peto - proizvodnja i promet duvanskim proizvodima) u stavu 2. kaže da se dozvola za obavljanje proizvodnje duvanskih proizvoda izdaje po sprovedenom javnom tenderu. To je logično. Međutim, nigde ne piše kada se taj tender sprovodi, da li se sprovodi po formiranju ove uprave jednom za vjek vjekova ili se svake godine sprovodi. Znači, u kojim vremenskim intervalima će se sprovoditi tender za proizvođače prerađevina od duvana, odnosno duvanskih proizvoda? Šta ćemo ako se za dve godine u Srbiji pojavi neko ko želi da investira u pogon za proizvodnju proizvoda od duvana? Kako će uopšte moći da počne proizvodnju? Ne može, ako nije učestvovao na tenderu. Tender je bio 2005. godine, a on se pojavljuje 2007. Na osnovu čega će moći da dobije dozvolu za proizvodnju ovih duvanskih proizvoda? Što se tiče postupka tendera, tu možda ima neke logike. Međutim, ono što nije logično: "Postupak javnog tendera sprovodi tenderska komisija, koju obrazuje ministar nadležan za poslove finansija". Zašto je ovo izvučeno od uprave, zašto je dato ministru da on formira komisiju? Zašto uprava ne formira komisiju, ako uprava sprovodi sve ostale procedure i sav postupak oko tendera, zašto ministar da formira komisiju? To je meni prilično sumnjivo, jer postoji prostor za zloupotrebe, da ministar preko svojih ljudi u komisiji izvrši određene zloupotrebe. Dalje, član 29 – pravo učešća na javnom tenderu za proizvodnju i promet duvanskim proizvodima, tačka 7), pored ostalih uslova koje treba da ispunjava onaj ko učestvuje na tenderu za proizvodnju, treba da se obaveže da godišnje proizvede ili kupi domaći obrađeni duvan u količini od najmanje 50% sopstvene godišnje proizvodnje cigareta i drugih duvanskih proizvoda u Republici, s tim što ta količina ne može biti manja od dve hiljade tona godišnje. Ovo mi se čini dobrim, dobro je da obavežemo proizvođače da moraju otkupiti domaći duvan, jer ovih godina imamo poplavu uvoznog, stranog duvana, sirovog duvana, koji je, koliko sam bar ja informisan, kvalitetniji i jeftiniji od domaćeg. Međutim, mi moramo da forsiramo i domaću proizvodnju i treba na ovaj način zaštititi domaću proizvodnju, odnosno obavezati prerađivače duvana da otkupe i određenu količinu domaćeg sirovog duvana. Na kraju, time ću završiti, kod uvoza je procedura slična. Uvoznici duvana moraju da dobiju dozvolu, da ispune određene uslove. Međutim, od uslova stoji samo, pod jedan, da je subjekt koji želi da se bavi uvozom registrovan u registru privrednih subjekata za obavljanje delatnosti spoljnotrgovinskog prometa i da ima zaključen ugovor o kupovini duvana itd. sa stranim partnerom. Meni ovo nije logično i plašim se da ćemo imati poplavu uvoznih prerađevina duvana, da ćemo na taj način ugušiti domaću proizvodnju, kako proizvodnju duvanskih proizvoda, tako automatski i proizvodnju sirovog duvana, odnosno primarnu proizvodnju. Mislim da je ovde trebalo, pored ovih uslova, staviti i uslov da uvoznik duvana izveze određenu količinu duvana ili proizvoda od duvana iz Srbije, da na taj način ostvarimo neki reciprocitet i da zaštitimo domaću proizvodnju.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, ovlašćeni predstavnik Srpske radikalne stranke.
Dame i gospodo poslanici, predstavnik predlagača nije u sali, ministar finansija Mlađan Dinkić, a hteo sam da mu postavim nekoliko pitanja u ovoj diskusiji u načelu, ali se nadam da će bar da ispoštuje Narodnu skupštinu pa da bude prisutan kada bude bila rasprava o pojedinostima, da nam da neke odgovore u vezi sa ovim, kakav je ovaj zakon i šta se, u stvari, hoće sa ovim zakonom. Činjenica jeste da bi možda ovaj zakon bio dobar u nekoj zapadnoevropskoj zemlji, ali u Srbiji teško. Svedoci smo činjenice da je proteklih godina trgovina duvanom i duvanskim prerađevinama uglavnom bila u sivoj zoni, da je to kritična roba po pitanju akciza i poreza, gde se dosta oporezuje, gde se dosta plaćaju akcize i da je svaka siva trgovina, u stvari, način sticanja enormno velikih zarada. Činjenica jeste da, što god su zakonski propisi koji regulišu ovu oblast stroži, sive eminencije, koje još uvek vladaju Srbijom, pokušavaju da to svoje poslovanje legalizuju. Pokušavaju i kroz predlagače zakona ne samo da legalizuju svoje poslovanje, već i da obezbede dalji monopol na tržištu. Ovde se vidi manjkavost jednog ovakvog zakona. On ide na ruku svima onima koji su došli do enormnih količina novca proteklih godina, koji će sada da legalizuju poslovanje i u jednom zatvorenom krugu da se bave trgovinom duvana i duvanskih prerađevina. Ovde se još vidi i težnja Ministarstva finansija, pretočena u ovaj zakon, da proširi broj poreskih obveznika, opet na nečiju štetu. To se vidi već u članu 9. gde se kaže da proizvodnjom duvana može da se bavi privredno društvo, preduzeće, zemljoradnička zadruga i preduzetnik. Kad kažemo "preduzetnik", neko će da kaže da je to fizičko lice. Slažem se. Samostalni individualni poljoprivredni proizvođač, šta je sa njim? Šta je sa najobičnijim seljakom, da li i on može da se bavi proizvodnjom duvana? Neko će reći da ima pravo, da može. Može ako se registruje kao preduzetnik, da bude PDV obveznik, da plaća poreze ne na katastarski prihod koji je manji, nego da plaća poreze na dobit i dohodak građana. Tada može da se bavi proizvodnjom duvana. Ostaje mu druga mogućnost, ako već to želi, da se udružuje, odnosno da bude kooperant sa privrednim društvom, preduzećem, zemljoradničkom zadrugom ili preduzetnikom, ali će njegova zarada u tom slučaju biti manja, daleko manja, jer će deo profita koji se dobija proizvodnjom duvana da završi kod nekog od ovih lica. Toliko o tome kako svaku priliku Ministarstvo finansija i Mlađan Dinkić koriste da na štetu nekoga povećaju broj poreskih obveznika, bez obzira da li to ima nekog smisla i nekog osnova ili ne. Dalje, kada se pogleda zakon, tu se sada dolazi do onog dela koji se tiče monopola, članovi 26, 27, 28. i 29. Ako se pažljivije pročitaju vidi se da jedna određena grupa ljudi ili lice može da ima monopol u proizvodnji i obradi duvanskih proizvoda, pa se kaže u članu 26: "Proizvodnjom duvanskih proizvoda može da se bavi privredno društvo, preduzeće i preduzetnik koji je dobio dozvolu za obavljanje delatnosti proizvodnje duvanskih proizvoda i koji je upisan u registar proizvođača duvanskih proizvoda, u skladu sa ovim zakonom." Znači, prvi stav nije sporan. U sledećem stavu se vidi ta težnja zatvorenog kruga ljudi koji će to da radi. Dakle: "Dozvola za obavljanje proizvodnje duvanskih proizvoda izdaje se po sprovedenom javnom tenderu". Znači, broj dozvola biće ograničen. To se vidi već u sledećem članu 27: "Postupak javnog tendera pokreće se odlukom o raspisivanju javnog tendera koju donosi uprava uz saglasnost Vlade Republike Srbije. Odluka iz stava 1. ovog člana donosi se u skladu sa projektovanom makroekonomskom politikom, fiskalnim interesom i tržišnim prilikama." Znači, neće biti tržišne utakmice među proizvođačima duvana, svako ko je dobio dozvolu biće zaštićen od konkurencije. Dakle, moći će da se ponaša na tržištu apsolutno kako mu je volja. Da je mogućnost zloupotrebe velika vidi se već u sledećem članu 28. koji kaže: "Javni poziv za učešće na javnom tenderu objavljuje se u "Službenom glasniku Republike Srbije" i najmanje u jednom dnevnom listu." To nije sporno. "O objavljivanju javnog poziva iz stava 1. ovog člana stara se uprava. Javni poziv sadrži uslove pod kojima se stiče pravo učešća na javnom tenderu, kao i druge podatke od značaja za učestvovanje na javnom tenderu." Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da bi rok za učešće trebalo regulisati zakonom. Hoće li biti rok za podnošenje dokumentacije jedan dan od dana objavljivanja javnog poziva, dva, tri, pet, a možda i jedan sat? Pogledajte šta sve treba da se prikupi od dokumentacije kada je u pitanju učešće na javnom tenderu. Znači, ako ispunjava sledeće uslove: da je registrovan u registru privrednih subjekata za obavljanje delatnosti proizvodnje duvanskih proizvoda. Dakle, treba mu izvod iz registra. Dalje, da ima sopstvenu opremu u zemlji koja mu omogućava obavljanje proizvodnje u svim fazama od pripreme duvana do izrade cigareta i drugih duvanskih proizvoda i njihovog higijenskog pakovanja. Moraće da dokaže, a kako to, neku dokumentaciju će morati da prikupi, moraće da traži neke saglasnosti, neka rešenja, neke potvrde. Dalje, da ima kapacitete za proizvodnju cigareta i drugih duvanskih proizvoda iz svog asortimana od najmanje 2,5 milijardi komada u jednoj godini. Hajde da vidimo i to, jer tehnološki treba da dokaže da je sposoban da bi učestvovao na tom javnom tenderu. Dalje, da ima sopstvenu odgovarajuću laboratoriju za analizu i utvrđivanje kvaliteta duvanskih proizvoda, odnosno zaključen ugovor. Dakle, trebaće mu vremena, ako nema tu laboratoriju, da sa nekim ko ima sertifikat zaključi ugovor, pod kojim uslovima, po kojoj ceni itd. Dalje, da ima u vlasništvu odgovarajuće prostorije koje ispunjavaju propisane uslove za proizvodnju i smeštaj duvanskih proizvoda. Znači, mora da poseduje rešenja nadležnog ministarstva ili već koga da ima određen magacinski prostor. Dalje, da se obaveže da godišnje proizvede ili kupi domaći obrađeni duvan u količini od najmanje 50 posto sopstvene godišnje proizvodnje cigareta i drugih duvanskih proizvoda u Republici, s tim što ta količina ne može biti manja od 2 hiljade tona godišnje. Znači, mora da ima sklopljene ugovore. Dakle, to je za neku dozvolu koju će tek možda da dobije, pod uslovom da uprava i Vlada Republike Srbije tako odluče. Ako sklopi ugovor, otkupi duvan, šta će sa njim, ne dobije dozvolu za proizvodnju duvanskih proizvoda. Dalje, da ponudi realnu procenu ostvarivanja godišnje proizvodnje cigareta i drugih duvanskih proizvoda prema odgovarajućem kvalitetu i količini u skladu sa tržišnim prilikama. Znači, neko treba da mu uradi analizu finansijskih efekata i za to je potrebno neko vreme, zato što se propisuju uslovi, količina koliko može da proizvodi godišnje. Treba da podnese dokaz nadležnog organa o neosuđivanosti za privredni prestup ili krivično delo u vezi sa vršenjem nedozvoljene proizvodnje, odnosno nedozvoljene trgovine cigaretama i drugim duvanskim proizvodima u periodu od tri godine itd. Znači, neki rok za prikupljanje sve ove dokumentacije sigurno da postoji. Često smo bili svedoci da se raspiše neki javni tender, a da je rok za prikupljanje dokumentacije izuzetno kratak, na primer kada je bila trgovina strujom. Dakle, kada su rokovi bili kratki zbog bankarskih garancija za koje je potrebna određena procedura, a mogući učesnici jednostavno nisu u tom roku mogli da obezbede bankarske garancije, niko nije naglasio da nije potrebna i eto, gospoda Vuk Hamović i Vojin Lazarević zaradiše pola milijarde evra. Mislim da bi trebalo da postoji neki rok od najmanje 30 dana, a najviše 60 dana. Dakle, da to bude neki pristojan rok, da se objavi tender, da svi mogu da prikupe dokumentaciju i da učestvuju na njemu. Povodom toga da su to ovde radila tri ministarstva, čudi me da su mogli ovakve stvari da napišu, jer u članu 29. Predloga zakona u stavu 1. tačka 3) piše – da ima instalisane kapacitete za proizvodnju cigareta i drugih duvanskih proizvoda iz svog asortimana od najmanje 2,5 milijardi komada u jednoj godini. To je znači najmanje, a da preradimo u paklice, kako vi to volite da kažete, ili komercijalno pakovanje, to je negde oko 50 miliona. A u obavezi je da u proizvodnji koristi domaći duvan u količini od 2 hiljade tona, ili 2 miliona kilograma ili 100 miliona paklica. Sada, znači, u ovoj tački 7) jednostavno kapacitet koji je predviđen tačkom 3) ne može da se ispuni. Zašto je ovo ovako napisano? Napisano je da samo jedan mali krug ljudi bude tehnički, tehnološki u stanju da obrađuje duvan, jer prerađivači, odnosno obrađivači duvana i duvanskih proizvoda, sasvim je sigurno, imaju najveću zaradu na duvanu, veću čak i nego država kroz sva poreska davanja. Baš me interesuje kome ovakav zakon odgovara? Najverovatnije odgovara Stanku Subotiću, zvanom Cane Žabac, čovek se obogatio na cigarama, Peconi isto tako; kao da su oni pisali ovaj zakon, a ne neka tri ministarstva, a možda i jesu, ali jednostavno nekom vezom preko ministarstva, pa je došlo i do Skupštine Srbije. Hajde da vidimo dalje kako to izgleda. U članu 40, tu je znači reč o velikoprodaji duvanskih proizvoda, mislim, u stavu 4. ili 5. se kaže da velikoprodaja znači da lice koje želi da se bavi velikoprodajom duvana i duvanskih proizvoda mora da uplati garanciju ili depozit, kako hoćete, u iznosu od 80 hiljada evra i to najkasnije pet dana pre isteka roka važenja garancije. Čemu želja da velikoprodaja, dakle jedina u nizu, bukvalno od njive do trafike, uplaćuje depozite ili garancije od 80 hiljada evra? Da to nije strah da će velikoprodaja da izvrši utaju poreza, da će to pravno lice, ili neko drugo koje se time bavi, kao registrovano, da nestane kao poreski obveznik? Možda ta bojazan postoji. Ali, šta je sa proizvođačima? Mislite da je njihova oprema garancija da će da plate porez? Ne. Šta je sa uvoznicima? Koju garanciju oni imaju? Koju nepokretnost oni imaju? Nemaju ništa i ne moraju da imaju ništa, ne moraju da imaju ni svoje magacine, jednostavno mogu da zakupe magacin, zakup istekne, pokupi pinkle, ode i nema para. Najveću zaradu i najveću poresku obavezu u sistemu poreza na dodatu vrednost, kada je duvan u pitanju, imaju prerađivači duvanskih proizvoda i uvoznici duvanskih proizvoda, ne velikoprodaje, ne maloprodaje. Čemu onda želja da se stavlja taj depozit od 80.000 evra? Verovatno da bi se opet jedan uži krug ljudi bavio ovom trgovinom. Ne vidim koji drugi razlog može da bude. Proizvođači duvanskih proizvoda nemaju tu garanciju, depozit, zovite to kako god hoćete. Pogotovo uvoznici nemaju. Znači, jedino imaju trgovine, trgovci ili lica koja se bave prometom duvanskih proizvoda na veliko. Dalje, u članu 45. vidi se nestručnost prilikom pisanja ovog zakona, ili je opet očigledna želja da se jedan manji broj ljudi bavi trgovinom duvanskih proizvoda, pa se kaže u članu 45. stav 4: "Privredni subjekt iz stava 1. ovog člana može da obavlja delatnost u prostoru koji ispunjava uslove u pogledu tehničke opremljenosti, zaštite na radu i zaštite i unapređenja životne sredine, kao i sanitarno-higijenske uslove." Neka mi neko objasni kako će te sanitarno-higijenske uslove da ispuni, znači, mokri čvor u trafikama? Koje će to probleme da zada lokalnim samoupravama, službama za planiranje i urbanizam, direkciji za izgradnju, javnom komunalnom preduzeću vodovoda i kanalizacije, da jednostavno, gde god nekome padne na pamet, a dobije potrebnu saglasnost i da postavi kiosk, mora da mu se vuče voda i kanalizacija. Na šta će da liče naše ulice, na šta će da liče naši trotoari? Na zakrpe, ništa više. Dalje, ministarstvo stvarno istrajava u svojoj originalnosti i kaže: "Privredni subjekt iz stava 1. ovog člana može da vrši prevoz duvanskih proizvoda sopstvenim vozilom koje je vidno označeno da se radi o prevozu duvanskih proizvoda i koje ispunjava sanitarno-higijenske uslove, kao i druge propisane uslove." Znači, neki trafikant koji ima jednu ili dve trafike, da obezbedi za sebe jednu možda pristojnu platu i zapošljava pet ili šest ljudi u tim trafikama, moraće da kupi najsavremenije sredstvo za prevoz, primera radi, 10, 20, 30, 40 kilograma duvanskih proizvoda. U jednoj transportnoj kutiji je 10 kilograma ili 50 bokseva. Izračunajte šta on treba da kupi i šta će u tome da vozi. Stanite kod neke trafike, vidite koliko se proda kutija dnevno, pa izračunajte kako to izgleda. Dalje, to što treba da bude vidno označeno, šta to treba da znači? Da li to znači da će ta vozila posebno da budu kontrolisana, da li će da ih kontroliše tržišna inspekcija? Teško da može sama bez saobraćajne policije. Znači, da li će posebno da budu kontrolisana ili uopšte neće da budu kontrolisana? Ili zavisi od toga čija su - da li su Canetova ili Peconijeva? Da li je to ta želja predlagača? Izgleda mi da jeste. Tako da ostajem pri svojoj tvrdnji da ovaj zakon o duvanu nije nikakva priča o uvođenju zakonskih propisa koji su u skladu sa zemljama Evropske unije, da je to priključak za Evropu, kako vi to volite da kažete. Ovo je jednostavno zakon koji je pisan na ruku mafijašima, kriminalcima, na prvom mestu mislim na Stanka Subotića, zvanog Cane Žabac i Peconija, kao da su oni ovaj zakon pisali, a ne tri ministarstva.
Hvala. Da li želi reč još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem načelni pretres i završavamo danas sa radom. Sednicu nastavljamo u ponedeljak 31. 10. u 10,00 časova.