Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Pete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 84 narodnih poslanika. Da bismo tačno utvrdili broj prisutnih u sali, molim da ubacite kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema. Konstatujem da nas ima 85, odnosno 87, te postoje uslovi za rad i možemo nastaviti. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 286, našeg Poslovnika. (Da.) Narodni poslanik Željko Tomić ima reč. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uputiću dva pitanja, jedno ministru za rad i socijalna pitanja, gospodinu Rasimu Ljajiću, ministru Ljajiću, a drugo predsedniku Vlade Mirku Cvetkoviću. Demokratske stranka Srbije će uskoro pristupiti izmenama i dopunama Zakona o izbeglicama koji je inače prošle godine dopunjen, ali na uštrb izbegličke populacije i njihovih, pogotovo, imovinskih prava. Naime, postoji jedan broj izbeglica koji su dobili pakete u građevinskom materijalu kao donaciju od međunarodnih organizacija, s tim da su opštine donirale zemljište i infrastrukturu. Zakon je propisao da nakon deset godina boravka u tim kućama, izbeglice imaju pravo da uđu u posed tih kuća. Dopunom zakona, ovom prošlogodišnjem, traži se da izbeglice otkupe te kuće, kako bi postali njihovi vlasnici. DSS smatra da za ovo nema osnova, jer se radi o donacijama od strane i opština i međunarodnih organizacija. Nužno je spomenuti da su izbeglice u izgradnji tih kuća uložile i svoj rad i trud. Druga kategorija izbeglica je dobila stanove po sistemu ključ u ruke i otkup koji treba da plate je po njihovom mišljenju suviše visok, čak veći od novca koji su prosečni građani Srbije u proseku davali da bi stanarsko pravo preraslo u vlasništvo. Smatramo da uispražnjavanju Srbije u selima i gradovima u kojima su te izbeglice dobile stanove, nema značajnih mogućnosti za zapošljavanje, pa smatramo da u cilju otkupa treba dati minimalnu, gotovo simboličnu cenu za otkup. Poražavajuće je ono što se vidi, a imao sam prilike da obiđem i po okolini Beograda i širom Vojvodine, u Sečnju, Žitištu, u raznim opštinama, drastične primere ovoga, gde se izbeglička populacija žali na ono što je ova vlada donela. Da premostim sada ka ovom drugom pitanju, nedaj bože da Srbi sa severa Kosova budu i postanu izbeglice. Kako premijer Mirko Cvetković komentariše izjavu vojnog ministra Dragana Šutanovca, koji kaže povodom stava nemačke kancelarke Angele Merkel, da Srbija treba da ukine svoje institucije na severu KiM i da se to ne može učiniti jednim rezom. Na čega je akcenat stavio, na jedan rez? Da li treba više rezova?Šta to konkretno znači? Kakav je to rez – hirurškim skalpelom ili možda toljagom? Da li to znači da će vojni ministar možda predložiti određenu intervenciju u cilju sprečavanja, odnosno poništavanja institucija na severu KiM, koje su još uvek, srećom, ali bojim se, kako ste krenuli, da dugo neće biti pod ingerencijom Vlade Republike Srbije? Drugo, strašno zanima šta će premijer ove države da kaže. Predsednik Republike Srbije Boris Tadić kaže da Srbija nikada neće odustati od Rezolucije 1244, ali pazite po kom pitanju, po pitanju predstavljanja Kosova na regionalnim nastupima. Dalje, da je ta rezolucija poslednji međunarodni akt koji garantuje zaštitu ljudskih prava i života na Kosovu. Blagi bože, o čemu priča predsednik republike, šta je Rezolucija 1244. Treba je samo uzeti u ruke, pogledati šta tu piše. Između ostalog, u Rezoluciji stoji da treba brinuti o organizovanju i nadgledanju razvoja privremenih institucija demokratske i autonomne samouprave do političkog rešenja, a političkog rešenja nema ni u naznakama. (Predsednik: Vreme. Samo završite rečenicu, gospodine Tomiću.) Dalje piše, uzimajući u potpunosti u obzir sporazum iz Rambujea i načela suvereniteta i teritorijalnog integriteta SRJ i ostalih država u regionu. O čemu mi pričamo? Da li je Kosovo Srbija i po Rezoluciji 1244 i po Ustavu, ili ćemo se baviti o efemernim stvarima, kako predlaže Boris Tadić. Hvala.
Gospodine Buha, zamolila bih vas da pomerite knjigu koja stoji ispred vas. Molim vas, pomerite knjigu. Gospodin Božidar Delić ima reč.
Uvažena predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, moje pitanje za Vladu je vrlo kratko. Da li posle 9. decembra Vlada i predsednik države napuštaju politiku koju su do sada vodili – i Evropa i KiM? Što se tiče građana Srbije, oni su jasno rekli – KiM, a što se tiče Evrope, većina građana podržava stav SRS, da Evropa nije naš prioritet. Međutim, izjave nekih ministara i samog predsednika države poslednjih dana govore o tome da smo prodali KiM zarad tog suludog puta prema EU. Gospodin Jeremić, ministar inostranih poslova na debati – Srbija i EU je rekao, da do sada u uticajnim centrima moći nije razmislio o bilo kojoj drugoj mogućnosti za Kosovo, osim da Srbija prihvati Ahtisarijev plan i na kraju prizna nezavisnost Kosova u punom i formalnom smislu te reči. On je rekao da Srbija u decembru nije mogla da ostvari status kandidata za članstvo u EU bez eksplicitnog odustajanja od Rezolucije 1244. Gospodo, vama je svima poznato da Rezolucija 1244 garantuje suverenitet Srbije na KiM. Ministar odbrane, gospodin Šutanovac, govori da pitanje ukidanja paralelnih struktura na Kosmetu je politička prepreka ka dobijanju kandidature za EU, kojoj mora da se pristupi analitično, ali se to ne može učiniti jednim rezom. Hoće reći ministar odbrane, da institucije Srbije na KiM treba postepeno ukidati. Ukidanjem institucija Srbije, ukida se i sama Srbija na KiM. Predsednik Tadić u svom istupanju već govori o tome, da Srbija treba da se trudi da samo obezbedi uslove za život Srba na KiM. Jedan od poslednjih događaja ovih dana koji su propratila sva sredstva informisanja, a to je hapšenje Zvonka Veselinovića, takođe govori o tome da državne institucije Srbije rade isto ono što rade i institucije Tačijeve vlade, odnosno da se nalaze na istom zadatku. Govori se o Zvonku Veselinoviću kao kriminalcu. Međutim, niko ne ističe činjenicu da je Zvonko Veselinović poznat kao vođa branioca mosta na Ibru. Zvonko Veselinović je preživeo dva atentata Tačijevih ubica, ali izgleda da je došao u situaciju da mu njegova država okrene leđa. Zvonko Veselinović je i ovom prilikom vodio branioce mostova i severnog dela Kosovske Mitrovice. Uklanjanjem njega, jednostavno se otvara mogućnost da KFOR i Euleks urade ono što su planirali u instaliranju Ahtisarijevog plana i na severu KiM. Podlo je kada se kaže u sredstvima informisanja da se Zvonko Veselinović obogatio time što nije plaćao PDV. Svi vi, gospodo, znate da do pre dva meseca za KiM niko nije plaćao PDV, jer je odlukom Vlade KiM bila oslobođena od PDV-a i da je to uvedeno tek pre dva meseca. Znači, akcize koje su svi građani, a posebno svi privrednici sa KiM plaćali Srbiji, upravo merama ove vlade teraju se da ubuduće te akcize plaćaju toj kvazi-državi KiM. Pitanje ponavljam još jednom, kratko i jasno – Jesu li ova vlada i predsednik, zarad puta u EU, konačno prodali KiM?
Narodni poslanik Bojan Đurić ima reč.
Uvažena predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, vrlo često poslednjih godina gubimo naše i političko i svako drugo vreme raspravljajući o ovim temama o kojima je govorio gospodin Đelić a koje su zapravo slika ili paradigma generalno katastrofalnog stanja u našem društvu. Postavio bih pitanje predsedniku Vlade i ministru zdravlja, a koje se tiče zaista katastrofalne situacije koja trenutno postoji u republičkom sistemu zdravstva. Čitava javnost je imala prilike da se uveri pre nekoliko nedelja da su u ovom trenutku akumulirani i nagomilani dugovi zdravstvenog sistema, zapravo zdravstvenih ustanova prema svojim dobavljačima dostigli impozantnu cifru od 32 milijarde dinara, odnosno 320 miliona evra. Prosto ne znam šta je u toj vesti bilo strašnije, iznos tog duga sa kojim se naša država, naše društvo, naši fondovi iz zdravstvenog osiguranja u ovom trenutku suočavaju, ili model koji je ministar u tom trenutku predložio kao način za rešenje ovog problema. Ministar zdravlja je, kao jedan od modela, ponudio i sistem otpisa dugova prema dobavljačima. I to nas zapravo vraća u jedno drugo vreme, u taj sistem koji je i doveo do kolapsa penzijskog sistema, zdravstvenog sistema, obrazovnog sistema, zapravo svih ozbiljnih društvenih sistema u ovoj zemlji. Ovo nije ni 1975. godina, niti je 1985. godina. Dugovi koje je republički zdravstveni sistem napravio nisu dugovi prema društvenim firmama ili nekim sličnim entitetima. To su dugovi prema kompanijama, neke od njih su privatne, neke mešovite, neke su čisto državne, ali, sasvim je svejedno. Ne razumem kako model otpisa dugova može da reši problem? Dakle, u toj situaciji bismo samo teret propadanja, gubitka radnih mesta, nemogućnosti da se u sledećoj godini organizuje proizvodnja i trgovina, izmestili formalno iz države na neke druge delove privrednog sistema u ovom slučaju. Podsetio bih vas da smo pre nekoliko meseci ovde dali državnu garanciju koju ćemo naravno na kraju svi platiti iz budžeta od 70 miliona evra za sistem "Galenike", koja je pre toga urnisana nedomaćinskim poslovanjem, ne samo poslovnim egzibicijama njenog rukovodstva u poslednjih nekoliko godina, nego jednim suštinskim problemom, dakle, da imamo sistem koji ne može da proizvede i proda dovoljnu količinu proizvoda i da naplati ta potraživanja koja bi mu omogućila a opstane na tržištu. Dakle, moje pitanje je da dobijemo potpuno preciznu informaciju kakav je model servisiranja ovih ogromnih dugova u međuvremenu ugovoren? Direktor Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje je pre dva dana saopštio javnosti da su obe strane, ili sve tri strane, da tako kažem, vrlo blizu dogovora, a ministar zdravlja, sa svoje strane, da taj aranžman neće opteretiti budžet za narednu godinu. Mi u ponedeljak ulazimo ovde u budžetsku raspravu i voleo bih da pre toga imamo podatak ili dokaz kako odlaganje ili servisiranje duga od 320 miliona evra neće opteretiti budžet odnosno poreske obveznike u sledećoj godini. Ovaj problem zapravo pokazuje dva suštinska izazova sa kojima se suočavamo i za koje očigledno ni ova vlast, ni ova vladajuća koalicija ali ni vlade koje su pre nje upravljale Srbijom, ne mogu da nađu kvalitetno rešenje. To je zapravo nemogućnost da se odgovori na dva ključna problema: prvi je kako da dostignemo taj, za nas još uvek ideal, za neke druge države dostignuto stanje i sa druge strane kako ćemo voditi najefikasniju brigu o ljudima? Video sam i predsednicu parlamenta koja je nedavno posetila, zajedno sa ministrom zdravlja, jednu zdravstvenu ustanovu i učinilo mi se da ste vi vrlo iskreno rekli da u Srbiji u ovakvim okolnostima, sa ovako neefikasnim sistemom zdravstvene zaštite i zdravstvenog osiguranja, ipak na kraju postoje pacijenti prvog i drugog reda. Postoji jedna kategorija pacijenata koja je na društvenoj margini, za koju ne postoji uvek mnogo razumevanja, koja se ne tretira na adekvatan način. Naravno, u tome ima mnogo posledica i društvenih predrasuda i odnosa prema tim ljudima, ali postoji i taj problem koji je vezan za to da prosto naš sistem ne može da izdrži takvo opterećenje. U ovoj zemlji nešto manje od tri miliona ljudi plaća zdravstveno osiguranje, a taj sistem treba da zadovolji zdravstvene potrebe sedam ili sedam i po miliona ljudi. Prosto, to je ista matrica problema kao i u sistemu penzijskog osiguranja i svih drugih. Dakle, još jednom, moje pitanje je za premijera i ministra zdravlja – na koji način se u ovom trenutku rešava problem dugova od 320 miliona evra? Molim vas da se iz službe Skupštine pobrinu za to da premijer dobije ovo pitanje i da on odgovori na njega, s obzirom da sam nedavno dobio odgovor od ministra unutrašnjih poslova na pitanje kojih 50 najvećih dužnika u ovom trenutku duguje sredstva Republičkom fondu penzijskog i invalidskog osiguranja a ja zaista to nisam pitao ministra unutrašnjih poslova, niti sam od njega očekivao odgovor. Kada ta situacija neplaćanja doprinosa dođe do policije, onda će biti kasno. Hvala.
Narodni poslanik Srđan Spasojević ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, želim da se jednim poslaničkim pitanjem upravo stavim na stranu svih onih u Srbiji koji iz nekih razloga koriste bankarske usluge. Molim da NBS, kao institucija nadležna za kontrolu rada poslovnih banaka u Republici Srbiji, proveri kako se u praksi implementiraju odredbe Zakona o zaštiti korisnika finansijskih usluga, koji je počeo da se primenjuje 5. decembra ove godine, kao i da se ispita ponašanje pojedinih banaka u periodu pre početka njegove primene. Verujte, kada u bilo koju banku uđete, imate veliki problem sa naplatom određenih taksi. To je tzv. prodavanje vazduha, svi dobro znamo i mnoge banke su u samom periodu pre donošenja Zakona o zaštiti korisnika podigle cene i zato pitam guvernera NBS – da li je upoznat sa tom činjenicom? Kod banaka koje imaju određene račune, na primer, od 200 do 300 hiljada računa korisnika, to na mesečnom nivou iznosi od 10 do 15 miliona dinara. To su izuzetno veliki problemi sa kojima se građani i poslovna lica u Srbiji susreću svakoga dana. Želim da ukažem na još jednu veoma indikativnu pojavu, a to je da kada želite bilo koju potvrdu da uzmete u banci, recimo za izmirenje nekog poreskog računa, ili da nešto obavestite neki državni organ, banka vam to naplati, zavisno od banke, najmanje 500 dinara, a u nekim bankama je to od 1.000 do 1.500 dinara. Svi smo se mi susretali čak i u radu kod naših stranaka, oni koji imaju takvu situaciju, da čak ni oni računi koji nemaju prometa, koji treba da dostave neku potvrdu, treba da plate najmanje 500 dinara, kažem, a u nekim bankama 1.000 do 1.500 dinara. Znam da će možda guverner Narodne banke Srbije odgovoriti da eventualno on nije nadležan za neku takvu poslovnu politiku, možda će reći i to da ko nije zadovoljan može da promeni neku banku i da ode u drugu banku, ali postoje neka mesta u ovoj Srbiji gde nemaju sve banke svoje ekspoziture, pa su građani Srbije prinuđeni da servisiranja vrše upravo u takvoj banci, jer to je problem male sredine. Kada su velike sredine u pitanju i promene stalnih banaka, ogromna je papirologija i jednostavno banke koriste takav osećaj kod klijenata, da jednostavno ljudi zbog ovakvih, kao što sam rekao, vazduh usluga ne žele ogromnu papirologiju, ne žele da se premeštaju i onda plaćaju jednu veliku cenu, koja je, verujte, na onom mesečnom nivou, ako banka ima 200 klijenata, samo ovo povećanje u momentu kada smo doneli zakon je 10 do 15 miliona dinara. Još jednom, konkretno želim da Narodna banka Srbije ispita opravdanost razloga koji su motivisali pojedine banke da cenu servisiranja tekućih računa podignu za, takozvani hit tekućih računa, podigne za 50 dinara u novembru mesecu, a da pri tome guverner Narodne banke ne odgovori konstatacijom da centralna banka nije nadležna za poslovnu politiku komercijalnih banaka, jer građani Srbije nisu toliko otporni da mogu u nedogled da gutaju ovakve stvari, koje se svakodnevno dešavaju u svim oblastima života. Smatram da je Narodna banka Srbije dužna da zaštiti korisnike finansijskih usluga od ovakvog postupanja poslovnih banaka, inače će definitivno biti potvrđena slika koja je već odavno stvorena u javnosti, da je Narodna banka Srbije samo eksponent najuticajnijih bankarskih krugova koji isključivo vode računa o njihovom interesu. Znate, građanima Srbije je zaista previše priča i guvernera Narodne banke Srbije, jer kad god ga praktično vidimo može da govori o nekoj monetarnoj zaštiti itd, što mu je posao, ali najčešće ga vidimo da nam objašnjava kolika su njegova primanja. Građane Srbije, na kraju krajeva, ne mora to da interesuje, građane Srbije interesuje da se u svakodnevnom životu zaštite praktično od ovakve vazduh politike, vazduh, što bi rekao narodski, vaćarenja, bukvalno vaćarenja naroda preko ovakvih stvari. Zahvaljujem.
Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Zahvaljujem, gospođo Čomić. U okviru poslovničkih prava, tražimo obaveštenje o stanju u "Elidu", Donji Dušnik u opštini Gadžin Han. Iako ovo nije usamljeni primer, ja sam zaista zamoljena da u ime zaposlenih u društvenom preduzeću "Elid" iz Donjeg Dušnika, koje postoji još od 1963. godine i bavi se proizvodnjom, zato baš i insistiram, elektro-instalacionog materijala, a koje se nalazi u izuzetno teškoj situaciji. Zapošljavali su oko 400 radnika iz 34 sela opštine Gadžin Han. Oni su u velikoj meri tom vrstom zapošljavanja, angažovanja i primanjima koja su imali uspeli da opstanu i da se jednostavno na taj način spreči migracija stanovništva. Međutim, privatizacijom 2004. godine počinju problemi. "Elid" je prodat kompaniji "Nini", a to je u stvari privatno lice - Jovica Stefanović, za 64 miliona dinara. U tom trenutku, sada ovo uopšte nije izuzetak nego pravilo iz privatizacije u to vreme, "Elid" je u svojim magacinima imao gotovu robu u vrednosti od 120 miliona dinara, sirovina u vrednosti od 40 miliona dinara i potraživanja za prodatu robu od 50 miliona dinara. To znači da je "Elid", koji je bio vredan preko 200 miliona dinara sopstvenih sredstava, po knjigovodstvenoj evidenciji, magacinskim karticama i stvarnom stanju stvari, prodat za 64 miliona dinara. Po tom kupoprodajnom ugovoru preduzeće "Nini" je bilo u obavezi da svake godine ulaže značajna sredstva u unapređenje proizvodnje, ali i u nabavku novih mašina. Mašine jesu nabavljane, ali onako kako se to činilo na mnogo mesta. Dovožene u fabriku noć pred najavljeni i dogovoreni dolazak predstavnika Agencije za privatizaciju, a već sutradan po obavljenoj kontroli, ako se to može nazvati kontrolom, mašine iz hala su nestajale. Umesto ulaganja u proizvodnju i u repromaterijal, "Nini" je opteretio "Elid" sa 27 miliona dinara kredita, koje je "Elit" kasnije morao da vraća kao pravno lice. On se danas kao preduzeće nalazi pod hipotekom za uzet kredit kod jedne od poslovnih banaka, a to je "Aik banka". Prava zaposlenih počela su da se ugrožavaju odmah nakon isteka klauzule iz ugovora da nema otpuštanja radnika u roku od dve godine nakon privatizacije. Po isteku tog roka automatski su počela otpuštanja bez ikakve naknade i bez sprovođenja socijalnog programa. Otpušteni radnik je morao da potpiše izjavu da se odriče dobrovoljno svih zakonskih prava, a posebno prava na otpremninu, ali i svih ostalih koja su sledovala po važećem Zakonu o radu. Radnicima se četiri godine ne uplaćuje doprinos za penzijsko invalidsko osiguranje i zdravstveno, i samim tim ne mogu ni da ostvare pravo na zdravstvenu zaštitu. Zaradu nisu primili već dve godine, a i dok su je primali ona je iznosila osam hiljada dinara. Trenutno se na spisku "Elida" nalazi oko 130 radnika, koji štrajkuju već šest meseci jer nema proizvodnje, nema repro materijala, ne isplaćuju se plate, menadžment preduzeća ne postoji, a vlasnik se za sve ove godine nijednom nije obratio radnicima. Pre mesec dana radnici "Elida" su štrajkovali ispred skupštine opštine i nakon štrajka predsednik opštine je po prvi put izašao u susret štrajkačima i obećano je da će otići kod ministra finansija, što je i učinjeno, gde im je takođe dato obećanje da će dobiti određena sredstva kako bi radnici mogli da pokrenu stečajni postupak i obećana im je novčana pomoć od po pet hiljada dinara, ali od tog obećanja ni slova, ni dinara, ni jednog jedinog realizovanog zaključka. Molba radnika "Elida" se svodi na sledeće – da se ubrza pokretanje stečajnog postupka, da se odredi stečajni upravnik koji bi pokrenuo proizvodnju, jer još uvek postoje mašine, ljudi koji žele da rade, a postoji i interesovanje nekih firmi koje žele da pokrenu proizvodnju. (Predsedavajuća: Pet minuta.) Molim vas da prosledite ovo pitanje i da se stečaj ne primenjuje kao institut selektivno. Hvala.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika javlja za reč da koristi svoje pravo iz člana 286? (Ne.) Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštenje o odsutnosti narodnih poslanika. Obaveštavam da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici Mirko Čikiriz i Aleksandra Janković. Obaveštenje o pozvanima na sednicu. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je, predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, pored predstavnika predlagača Olivera Dulića, ministra životne sredine, rudarstva i prostornog planiranja i Nebojše Ćirića, ministra ekonomije i regionalnog razvoja, pozvala da sednici prisustvuju i Maja Lakićević, viša savetnica u Ministarstvu životne sredine, rudarstva i prostornog planiranja i Branislav Đelić, savetnik u Ministarstvu životne sredine, rudarstva i prostornog planiranja. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima 3. tačke dnevnog reda – PREDLOGA ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O STANOVANjU Pre nego što počnemo sa pretresom u pojedinostima, na osnovu člana 90. i člana 87, obaveštavam Narodnu skupštinu da će naš današnji radni dan proteći u otvaranju i zaključivanju rasprave u pojedinostima o sledećim predlozima zakona o kojima smo završili raspravu u zajedničkom načelnom i zajedničkom načelnom jedinstvenom pretresu. Upravo sledi otvaranje rasprave u pojedinostima o Predlogu zakona o izmenama Zakona o stanovanju. Kada zaključimo tu raspravu biće otvoren pretres u pojedinostima o Predlogu zakona o izmeni Zakona o podsticanju građevinske industrije Republike Srbije u uslovima ekonomske krize, pa zatim pretresi u pojedinostima od 5. do 9. tačke dnevnog reda, zaključno sa Predlogom zakona o izmeni Zakona o osiguranju, a kojoj će prethoditi Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o preuzimanju akcionarskih društava, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o privrednim društvima, Predlogu zakona o postupku registracije u Agenciji za privredne registre i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privredne registre. Ukoliko to bude zahtevao ritam našeg rada, radićemo i posle 18.00 časova. Treća tačka dnevnog reda PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O STANOVANjU Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Milorad Buha i Zoran Krasić. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Primili ste izveštaj Odbora za urbanizam i građevinarstvo. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo, uvaženi građani Srbije, podneo sam amandman na član 2. stav 1. i zatražio da se reči: "potrošačkih cena" zamene rečima: "referentnom stopom NBS". Naime, ovo je deveti zakon na koji je SRS uložila amandman po istom osnovu. Naša sugestija je od prvog zakona, Zakona o budžetu, koji je prvo inaugurisao ovu promenu u načinu obračuna vrednosti i tražili smo i tada da se ne koristi pravni i finansijski termin: "potrošačke cene", nego da to bude: "referentna stopa NBS" zbog toga što je ona i monetarno i finansijski daleko adekvatnija kao korektivni faktor. Međutim, evo deveti zakon te nas odbijate u našem ispravnom stavu da se ta korekcija reši sa referentnom stopom NBS zbog mnogih problema na koje smo ukazivali u ovih devet zakona. Suštinski ste morali napraviti, zbog štednje, a i zbog toga da se jednim zakonom reši sve ovo što ste rešavali u ovih devet zakona, a u ponedeljak ćemo početi i deseti zakon gde vršite iste korekcije kao što ste vršili u ovom zakonu. Začuđuje jedna stvar, u obrazloženju ovog predloga zakona kažete da želite rešiti mnogobrojne zahteve za otkup stanova. Postavlja se pitanje zašto gotovo poslednjih dana usvajate zakon, a korektivni faktor je počeo da se primenjuje od 1. januara. Zašto ovaj zakon nismo dobili daleko ranije? Zašto niste jednim zakonom rešili sve ono što treba da se reši? Ova korekcija treba da se reši jednim zakonom. Ko zna koliko ćemo u 2012. godini imati zakona koje ćemo menjati, jedan isti pravno-tehnički i finansijski termin. Evo, prošlo je godinu dana i vi kažete da želite rešiti mnogobrojne zahteve građana za otkup stanova. Zašto to nije učinjeno u januaru, u februaru itd? Očito je da ne želi da se izađe u susret građanima, jer da ste želeli u stvarnom smislu da pomognete građanima, vi bi to rešili u januaru, februaru ili martu, kada počinje redovno zasedanje. Šta dalje kažete u obrazloženju? Promena načina plaćanja. Da li se promenom korektivnog faktora i zamenom određenog pravno-finansijskog termina vrši promena načina plaćanja? Ne vrši se. Umesto porasta cena na malo, sada će biti potrošačke cene ili referentna stopa NBS. Nije to promena načina plaćanja. Promena načina plaćanja je potpuno drugi vid, i pravni i finansijski. Dalje kažete: "Kako podnosioci zahteva ne bi trpeli štetu zbog nemogućnosti obračuna otkupne cene stana, do čega je došlo usled toga što Republički zavod za statistiku od 1. januara 2011. godine, kao meru inflacije više ne objavljuje podatke o cenama na malo, već podatke o potrošačkim cenama, a prestao je sa objavljivanjem podataka o zaradama u privredi Republike." Godinu dana se čeka na ovaj zakon. Postavljam pitanje zašto to nije učinjeno u primerenom roku, zašto se čekalo toliko? Po nama, ovo je jedan kozmetički zakon, zakon kojim ne rešavamo suštinsko pitanje, a suštinsko pitanje je kako na najjeftiniji način rešiti stambeno pitanje građana? Imamo, u okviru četvrte tačke dnevnog reda, Predlog zakona o izmenama Zakona o podsticajima u oblasti građevinske industrije, kojima ste probali učiniti određeni zaokret u ovoj oblasti, ali suštinski problem je ostao – da mi nemamo danas slobodno tržište, mi nemamo danas jeftinu izgradnju stanova, mi nemamo danas rešena pitanja jeftine stambene izgradnje. Kakva nam je praksa u poslednjih dvadesetak godina? Na polju dodeljivanja stanova bila je prava pljačka. Krenulo je sa razbijanjem Jugoslavije, kada su u stambenim komisijama bili predstavnici Slovenije, koji su zadovoljili sve svoje potrebe i podelili na stotine stanova slovenačkim kadrovima. Da li je tu Srbija ustala da zaštiti sebe? Nije. Isto su to učinili i Hrvati. Prava pljačka je krenula onog trenutka kada je došlo do razbijanja Državne zajednice Srbija i Crna Gora. Sada u štampi možemo videti na stotine podeljenih stanova na nekoj nacionalnoj osnovi, bratskoj osnovi, kumovskoj osnovi itd. Radoje Kontić, bivši predsednik savezne Vlade, dobio je stan od 342 metara kvadratnih. Kakve su zasluge tog čoveka, da on dobije takav stan? Znači, propustima vlasti, one vlasti i ove vlasti, da li je izvršena revizija? Najavljivana je od strane određenih institucija, pa i predstavnika ove vlasti. Da li parlament Srbije zna šta je u posedu ovog parlamenta, ko je dodeljivao stanove, na koji način su dodeljivani, na koji način su sprovođeni konkursi, da li su poštovani konkkursni uslovi i ko je sve učestvovao u toj pljački? Niko tu ništa ne zna. To je tragično. Da li u imovinskom stanju ovog parlamenta imamo iskazane knjigovodstvene podatke o stanovima? Nemamo. To je tragično i o tome se mora razgovarati. Ovo su kozmetičke promene koje samo zamagljuju još i ovako tešku poziciju u kojoj se nalazi naša država. Zadatak ove vlasti je da se izvrši revizija, ono što ste najavljivali, i ona vlast je najavljivala reviziju. Međutim, nema ništa od toga. Srpska radikalna stranka ne može prihvatiti ovaj predlog zakona iz formalno pravnih razloga, suštinskih razloga i, na kraju, obzirom da je kozmetički zakon, nema ni potrebe da iskazujemo svoje nezadovoljstvo ovakvim zakonom.
Pet minuta i 35 sekundi od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe je iskorišćeno. Da li još neko želi reč? Narodna poslanica Nada Kolundžija.
Želim samo da kažem da je vrlo zanimljivo što je prethodni govornik insistirao da se utvrdi kako su dobili stanove Todorović, Toma Nikolić, Aleksandar Vučić. Zaista mislim da je korektno. Krasić, takođe, koji je bio ministar. Dakle, mislim da je korektno i mislim da to nagoveštava ozbiljne promene u razumevanju odgovornosti SRS. Mi ćemo to podržati.
Iskorišćeno je 30 sekundi od vremena predsednice poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Bojan Mladenović, pa narodni poslanik Milorad Buha. Nemate pravo na repliku. Nije izrečeno ništa i molim vas da ne dobacujete. Dakle, podsetiću vas da na osnovu odredbi Poslovnika predsedavajući ima diskrediciono pravo odlučivanja o tome da li postoje razlozi za repliku ili ne, kao i da postoji član 106. koji podrazumeva da se govori o dnevnom redu ako je za vreme izlaganja narodnog poslanika praktično na ivici poštovanja odredbe o dnevnom redu, što je bio slučaj u izlaganju narodnog poslanika Milorada Buhe, jer je veći deo posvećen argumentaciji koja se odnosila na propise koji više nisu u primeni, a ne na propise koji će biti u primeni. Smatrala sam da to pomaže argumentaciji, pa tako, ako za sebe poslanik uzima za pravo da u argumentaciji koristi široko jedan poslanik, onda i svaki drugi poslanik ima to pravo i to ne može biti razlog za repliku. Narodni poslanik Bojan Mladenović. Izvolite.
Hvala. Možete samo ovaj minut da uračunate. Minut je već istekao.
Uvek ću biti strpljiva, da ponovim da nikada ni jednom poslaniku nije pridodato vreme koje je iskorišćeno da se poslanici podsete na svoje obaveze iz Poslovnika i odredbi koje se tiču ponašanja, ophođenja, načina govora i pravila koja podrazumevaju da se govori o dnevnom redu, pa tako, da kada završi svaki govornik, kažem koliko je vreme zaista iskorišćeno od vremena poslaničke grupe, ili vremena predsednika poslaničke grupe i to vreme se razlikuje u odnosu na vreme na monitoru za onoliko koliko sam ja morala da iskoristim da bih vas podsetila šta su nam zajedničke obaveze. Ukoliko smatrate da imate pravo da iznosite neistine o tome na koji način se meri vreme, utvrđeno Poslovnikom, onda ću morati da vas podsetim da je to ivici uvrede i omalovažavanja parlamenta. Da smo dovoljno smo često zajedno u sali, onda bi znali da nikada ni jednom poslaniku nije oduzeta ni sekunda od vremena koje mu je na raspolaganju. Izvolite.
Zahvaljujem. Što se tiče ovog amandmana kolege Milorada Buhe, dakle da se umesto indikatora potrošačkih cena uvede novi indikator, odnosno referentna stopa NBS i da se primeni u okviru ovoga zakona. Naime, Vlada Republike Srbije uvodi novi indikator potrošačke cene i to još početkom 2007. godine, ovaj indikator se spominje u Republici Srbiji i on je, da kažem uveden umesto indikatora cena na malo. Zašto i sa kojim razlogom, to možemo da pretpostavimo. Razlog jeste da u okviru indeksa indikatora cena na malo nisu obuhvaćeni neki proizvodi, odnosno u potrošačkim cenama nisu obuhvaćeni svi proizvodi koji su obuhvaćeni u indikatoru cena na malo. Ima ih daleko manje i to je osnovni razlog da bi se prikazala inflacija znatno manjom nego ono što stvarno jeste u Republici Srbiji. Razlika je, pre svega, u obuhvatu proizvoda čije se cene prate kao u načinu obračuna njihovih fondera. Cene na malo prati, recimo cene građevinskog materijala, repromaterijala, repromaterijala za poljoprivredu itd, koji nisu obuhvaćeni indikatorom potrošačkih cena. Takođe, u indeksu potrošačkih cena znatno je manji udeo cena regulisanih proizvoda, znači, onih proizvoda koji reguliše i koje kontroliše država. To su upravo oni proizvodi čije cene, da kažem iz meseca u mesec se povećavaju, a koje država kontroliše, kao što su naftni derivati, saobraćajne usluge, komunalne usluge, električna energija, itd. Zbog toga je Vlada Republike Srbije uvela ovaj termin potrošačkih cena kojim smatramo da nije adekvatan za primenu kada se računa inflacija. Samo u prvom tromesečju 2007. godine je ista inflacija, kada se gleda indeks cena na malo on je pokazao da je inflacija 1,2%, a ove potrošačke cene koje ste vi uveli govori da je inflacija u tom istom periodu bila svega 0,7%. Uzrok ovome je upravo manje učešće ovih regulisanih cena. Međutim, kako god okrenete inflacija u Srbiji je prisutna i svakog meseca je ona sve veća i veća. Evo, i sada kada koristite ovaj indikator potrošačkih cena, u avgustu je ona bila 100%, u septembru 100,2%, u oktobru 100.4%, u novembru 100,9%. Kako god okrenete, kako god merite, koji god indikator koristite, vidite da je inflacija u konstantnom porastu. To je prva zamerka prilikom korišćenja ovog indikatora, za koji smatramo da treba da se promeni. Druga primedba jeste na korišćenje ovog indikatora kao i drugih indikatora koji se pominju u ovom zakonu, a to je vreme koje je bilo potrebno Vladi Republike Srbije da uvrste ovaj indikator i druge indikatore u ovaj sam zakon. Napomenuo sam već jednom da se ovaj indikator pominje privi put početkom 2007. godine u Republici Srbiji, a ovaj indikator i svi ostali indikatori obuhvaćeni ovim zakonom su uvedeni kroz sve zakone krajem decembra prošle godine. Sada je kraj decembra, znači godinu dana vam je bilo potrebno da sve te indikatore, nema ih puno, možda tri, četiri koji su predviđeni ovim zakonom, godinu dana vam je bilo potrebno da ih primenite i da ih stavite u Zakon o stanovanju. Postavljam pitanje Vladi Republike Srbije zašto je to tako bilo sporno i šta je to bilo sporno da se ovaj indikator potrošačkih cena i drugi indikatori, da se primene u okviru ovog zakona i godinu dana vam je bilo potrebno da svega tri člana napišete i na taj način omogućite ljudima koji vrše otkup stanova da nastave da otkupljuju svoje stanove? Godinu dana su ljudi trpeli, godinu dana ljudi nisu znali otkupne cene stanova, samo zato što je Vlada bila isuviše ležerna i potrebno je bilo godinu dana da napiše svega tri člana. Postavljam još jedno pitanje, smatram indikator potrošačkih cena koji nije primeren da nije dobar, smatram da amandmanom treba da se promeni i da to bude referentna stopa NBS i još jednom apelujem na Vladu da bude ozbiljnija, odgovornija, pogotovo kada su u pitanju interesi građana Republike Srbije, a ne da godinu dana trpe građani koji vrše otkup stanova, da godinu dana čekaju da se Vlada smiluje i da Vlada napiše svega tri člana zakona. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je četiri minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Milorad Buha. Izvolite.
Povodom ovdašnje priče koju smo malopre čuli od gospođe Kolundžije, govorio sam o tome da nema stvarne inicijative da se istraži sve ono što treba da se istraži. Sa druge strane, da usaglasimo ono što nije usaglašeno. Rekao sam, znači, revizija se mora izvršiti zbog mnogobrojnih zloupotreba. Sa druge strane, u računovodstvenom smislu, svaki titular mora jasno da zna šta je njegova imovina, vrednost njegove imovine, gde se ta imovina nalazi i sve ono što ulazi u to. Ova institucija, Skupština, a ni državna institucija Republike Srbije te podatke nemaju. To je žalosno i zbog toga imamo sve ono što imamo u praksi, a to je otvorena pljačka od strane određenih lobija koji su iskoristili svoj monopolski položaj, dodelili sebi stanove i izvršili kasnije otkup pod vrlo povoljnim cenama i posle tri, pet godina prodavali te stanove, dva, tri, pet puta skuplje. Hvala vam.
Iskorišćen je jedan minut od ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Narodna poslanica Nada Kolundžija ima reč. Izvolite.
Upravo sam rekla, ovo što ste vi opet ponovili da vi želite. Dakle, mi takođe želimo da se utvrdi puna istina kako su oni koji su bili ministri, pomoćnici ministara, razni državni službenici u vreme dok su bili na vlasti, u vreme dok su ljudi stradali, gubili kuće, živote, imovine, sticali stanove državne i kasnije ih otkupljivali. Neki od njih su se useljavali u zadužbine, dakle zaštićene. Šef poslaničke grupe čiji se član upravo ovde sada zalaže da se to preispita i da se izvrši revizija. Mi smo potpuno saglasni sa tim. Pre svega, imajući na umu da od 2001. godine kada je ta vlast promenjena, ministri nisu dobijali službene stanove, niti su mogli da ih otkupljuju. Kada god je ova vladajuća većina ima priliku da odlučuje o tome nisu, kao u vreme o kome vi govorite, dodeljivani ministrima stanovi i pri tom posle toga im dopušteno da ih otkupljuju po smešnim cenama. Nije im dodeljivano zemljište za jedan dinar itd. Potpuno sam saglasna da mi to ispitamo, da izvršimo reviziju i da ispravimo greške. Oni koji su odgovorni za to što se tad dešavalo da odgovaraju.
Iskorišćen je jedan minut i 30 sekundi od vremena predsednice poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Vlast ima zadatak, ne da ona hoće, nego ona mora, ona je to morala učiniti. To je zakonska obaveza koju ne činite godinama. Nema tu hoću, neću, nego vi to morate, to je zakon. To je Zakon o računovodstvu, to je Zakon o imovini, o javnoj svojini itd. To ste morali učiniti. To mora biti u knjigama i mora biti transparentno, jasno evidentirano i dostupno svakom građaninu, da zna da je to napravljeno od toga i toga u tom i tom postupku i da je dobio taj i taj, ukupna vrednost toga stana je tolika i da se to zna. Sada mi ne znamo ništa i to je tragično.
Iskorišćeno je 45 sekundi od vremena ovlašćenih predstavnika. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Ako je to poruka da smo odgovorni što su svi oni pljačkali zemlju, što su neosnovano sticali imovinu, što su opljačkali građane Srbije, nisu već u sudovima onda priznajem, zaista jesmo odgovorni što nisu u zatvorima.
Iskorišćeno je 20 sekundi. Reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Ovo je stvarno korektno kada mi u ovom parlamentu dobijemo pravu istinu. Istina je da smo odgovorni za nešto. To u ovom parlamentu do sada nismo čuli. Hvala.
Narodni poslaniče, mislim da niste dovoljno često na sednicama parlamenta. To se u ovom parlamentu vrlo često čuje. Da li još neko želi reč? Molim vas, bez dobacivanja da ne bismo morali da bez potrebe trošimo vreme namenjeno radu sednice da bih poslanike, koje mrzi da pročitaju šta piše u Poslovniku ili ne misle da se to na njih odnosi, podsećala šta je obaveza svakog od nas. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospođo Čomić, smogao sam snage da se javim, da prokomentarišem i obrazložim ovaj amandman. Moram na početku da vam priznam da ovo jeste moj amandman, potpisao sam ga ali Buha ga je napisao, da znate. Znači, tekst je Buhin. Hteo sam nešto da pričam o ovoj dijalektici između cena na malo, potrošačkih cena, bruto zarade u privredi Republike Srbije … Gospođo Čomić, nije valjda da odlazite? Baš sam hteo da hvalim EU, mada me je gospođa Kolundžija za srce ujela, evo krvarim. Gospođo Nado, Ružica Đinđić snima svako vaše izlaganje ovde. Nešto vam ove nedelje ne ide. Juče ste dešifrovali ono Zoran Đinđić, a sada ste napali Vladu Vojislava Koštunice koja je dala vilu Ružici Đinđić, ali to je već unutar stranačka stvar, neko će da kleči na kukuruzu, ne znam ko, nego da se vratim sada na moj amandman. O čemu se radi? Nema ni ministra. Gde su ovi ministri iz G17 plus? Nije valjda da u toku radnog vremena broje pare? Mora ovde da dođe i da čuje kritiku. Ovo zaista nema smisla. Poštovani građani Republike Srbije, pošto je ostalo da budemo sa vama u koaliciji, pošto od ovih drugih nema ništa, da objasnimo šta se dešava. Vidite, ovo je zakon i ovde postoji izjava o usaglašenosti sa propisima EU i svuda piše - nema, nije usklađeno, ne postoji propis za usklađivanje. Izvinite, molim vas, kako je ovaj predlog zakona mogao da dođe na dnevni red? Zar je moguće da ovim zakonom kažete – šta nas briga File, šta nas briga Angela Merkel, šta nas briga za njihove standarde, mi imamo naše standarde? Molim vas, dobićete packu od ovih iz Brisela. Oni sada oko sredine januara, čim prođu ovi njihovi praznici, do 6. januara, opet će da kažu – k nozi, dođite u Brisel i dobićete kritiku zbog ovoga. Kako je moguće da maltretirate narodne poslanike sa jednim predlogom zakona koji nema veze sa propisima EU? Da vas podsetim, vi ste još u fazonu EU nema alternativu. To je prvi krug pa nedostatak, gospodine Novakoviću. Postoji neka dijalektika koja se sprovodi ovih nekoliko godina, pa ono što zaista predstavlja reper za izračunavanje inflacije, cena na malo, rast zarada i neka kombinacija između njih, zamenili ste potrošačkim cenama, ali ste pobrkali pondere. U ovoj metodologiji smanjen je broj pondera za one robe i one usluge koje su pod kontrolom države – struja, lekovi, grejanje itd. Onda se pravi jedna virtuelna slika o niskoj stopi inflacije. Sa gledišta otkupa stanova to odgovara, gospodine Novakoviću, svim ljudima koji otkupljuju stan na rate. Znači, to odgovara ljudima, da budemo na čisto. Nema tu nekih velikih problema, međutim, problematično je vaše obrazloženje što ne prihvatate ove amandmane. Zašto? Vidite, kao osnov za ovu promenu vi ste našli izmenu Zakona o klasifikaciji delatnosti. Pa, gde nađoste u tom zakonu potrebu da se menja statistika? Nije, hteli ste vašu statistiku da usaglasite sa statistikom koja se vodi u EU kako bi mogla da se upoređuje. Pogledajte koji je drugi propust. Drugi propust je što ste izvršili odnosno predlažete izmenu da se neto zarada u privredi Republike Srbije, a to je zarada bez poreza i doprinosa u privredi Republike Srbije, gospodine Novakoviću. Šta je to privreda Republike Srbije? Od kada je Boris Tadić postao predsednik Republike na bazi onog lažnog obećanja da će da zaposli 250.000 novih ljudi, gospodine Novakoviću, ova naša statistika usaglašena sa evropskim standardima je rekla da je 500.000 radnih mesta uništeno, 500.000 mogućnosti da se neko zaposli. Znači, ako uzmete da u celoj Srbiji postoji jedan pravilnik o sistematizaciji radnih mesta sa dva miliona sistematizovanih radnih mesta, 500.000 radnih mesta više ne postoji, gospođo Kolundžija, 500.000 perspektiva, gospođo Kolundžija, 500.000 mogućnosti … I ti mi, Nado, pobeže. Šta sada da radim sam ucveljen? Šta da radim, Novakoviću? Šta je ostalo, gospodine Novakoviću, dalje od te privrede? Za 300.000 se povećao broj nezaposlenih. Taj podatak ne može da sakrije ni ovaj vaš Dejan Jovanović, gospodine Novakoviću, onaj iz Službe za zapošljavanje, mada on ako zakasnite jedan dan odmah vas skida sa evidencije. Povećalo se za 300.000 ljudi broj nezaposlenih, pa 200.000 ovih mladih koji su završili neke škole i onda se postavlja pitanje da li nam trebaju škole. Verovatno vama treba samo članska karta da završite posao, pa 22.000 visokoobrazovanih. To su oni koji su im roditelji rekli – idi, sine, završi fakultet, pa ćeš onda da imaš dobar posao, nećeš da se mučiš itd. Sada se oni muče na birou za zapošljavanje. Čitaju "lako do posla", "brzo do posla" itd, ali nema posla. Tadić bi sada zaposlio i pet miliona, ali ne može. Gospodine Novakoviću, 158 magistara ne mogu da nađu posao, na birou su. Zamislite, imamo i tri doktora nauka, i oni ne mogu da nađu posao. To je zvanična statistika koju vodi G17 plus, ne URS, G17 plus, da se ne zaboravi, molim vas. Zbog čega su tako crni rezultati? Poverovali Mlađanu Dinkiću u onih 1000 evra besplatnih akcija. Šta kaže Mlađa pre dva, tri meseca? Morao sam da vas slažem da bi Tadić bio izabran za predsednika. Znači, ako računamo neto zaradu u privredi i ako imamo u vidu šta radi od naše privrede i koliko se tamo plate ne isplaćuju, verovatno imamo negativne stope. Gospodine Novakoviću, negativne stope. E sad, šta pametna vlast radi? Ona kaže – neto zarada u privredi Republike Srbije, nećemo taj kriterijum i taj pokazatelj, nego ćemo, čekajte, sad mi je potreban veliki napor, zarade bez poreza i doprinosa u Republici. Gospodine Novakoviću, zarade bez poreza i doprinosa, to su neto zarade, ali se više tako ne zove statistički. Ali, ako se uzme u Republici, onda je tu i Bojan Krišto, to je i guverner Narodne banke sa šest, sedam hiljada evra mesečno, pa su tu državni službenici, a naročito ovi u Skupštini, koji imaju dva puta veću platu od sekretara, sećate se, imamo i tu kategoriju savetnika, pa su tu ovi što su išli na kurseve u inostranstvo, pa dobili navodno neke sertifikate, pa došli ovde kao ni krivi ni dužni, kao veliki stručnjaci, pa tu su i plate zaposlenih u bankama, pa tu dolaze i njihovi bonusi. Bogami, ovaj kriterijum je opasan. Znači, neto zarada u privredi, koja bi bila u minusu kao pokazatelj, zamenjuje se sa pokazateljem zarada bez poreza i doprinosa u Republici celoj i sad tu kada garagani dođu, onda se tu javlja veliku plus, a to je minus za sve one koji otkupljuju stanove. Znači, kroz firmu usaglašavanja sa statistikom dešavaju se vrlo čudne stvari i to postaje poprilično opasno. Sledeća stvar koja me je stvarno zaprepastila, gospodin Buha je napravio amandman da mi dobijemo vreme da ispričamo. Nije gospodin Buha toliko neuk, nego i mi moramo malo da se izborimo za vreme. Da nije ove sednice Narodne skupštine, ko bi znao za radikale. Svuda ste nas blokirali, ne možemo ni da mrdnemo. Tu su Tucko, Bucko, Šaper, Đilas, da vam ne pričam. Držite to sve pod kontrolom, pa čak kad i predstavljate…
Tema dnevnog reda, kao poslanička obaveza. Zahvaljujem gospodinu Buhi na ovako kreativnom amandmanu.
Jeste. Referentna stopa koju je predložio gospodin Buha ne pripada ovom zakonu. To smo namerno uradili. Evo, priznajem vam zašto smo to uradili, da istrči zec iz šume. Šta ste rekli? Referentna stopa NBS je važna za finansijske transakcije, a ovi indikatori koji se sada kroz izmene i dopune ovog zakona ugrađuju, oni su važni da bi se očuvala vrednost imovine. Ma, nije moguće. Znači, kada je u pitanju vrednost imovine, nepokretnosti itd, može i bez pravog pokazatelja, ali kada su u pitanju finansijska sredstva, kada su u pitanju brojevi na računima, tu dolaze druge stope. Više se ceni keš nego nekretnina, keš, kako volite da kažete. Vidite kako vas majstorski izbacimo na brisani prostor i onda tu malo šamaramo da javnost vidi, da javnost bude upoznata kakve se sve prevare dešavaju, a sve zaobljeno pod plaštom zakona, evropski standardi, doduše, ovde se ne pozivate na evropske standarde. Ne znam kako je uopšte ovo moglo da uđe u proceduru? Kako je mogao da uđe zakon za koga predlagač kaže da nema veza sa EU? Vi preuzimate veliki rizik. Šta će da bude ako dođe Angela Merkel ponovo? To će sad šamari da pljušte. Vi ste se hvalili u onoj evidenciji o napretku – 700 evropskih zakona imamo u Srbiji. Svi živimo po evropskim standardima. Kad se kaže, gospodine Novakoviću, odmah dobijate otkaz. Evropska unija, epohalno povećanje penzija od 1,2%, EU 500 hiljada familija ne može da plaća mesečne rate kredita. Zašto sada ne idete sa tim evropskim standardima? Baš vas briga, imate televiziju, na televiziji je sve lepo, zamrznuta slika. Jedva čekamo da odemo u EU, možemo da letujemo, fino, lepo, mazno, baš vas briga za KiM, šta to vas interesuje. Vama je bitno da se dovatite funkcije. Vidite kako na običnim stvarima se potvrdi ona narodna izreka – nije pao sneg što mu je vreme, nego da mu se vide tragovi. Gospodine Novakoviću, pošto vi niste dovoljno informisani, u EU prave dva izveštaja o napretku, jedan o napretku Kosova prema EU, a drugi o napretku Srbije. Ovo samo da vas podsetim, da se ne biste sekirali mnogo.
Hvala na tome, ali drugi put vas upozoravam, ovaj put van svakog šarma. Tema dnevnog reda je – umesto potrošačkih, referentna stopa u izmenama i dopunama Zakona o stanovanju.
Tako je.
Ovo je poslednje upozorenje.
Vi to pretite, gospodine Novakoviću? Nemojte da pretite, ovo je Narodna skupština, ovde parlare, ovde se priča, ubeđujemo se, iznosi se argumentacija. Kakva je vaša argumentacija – poslednja opomena pred isključenje? To nije nikakva argumentacija, nego zakonom u topuzu. Nemojte tako. Pod stresom sam, ne mogu da radim. To je mobing. Gospodine Novakoviću, da vam objasnim jednu stvar. Ovo ste trebali da povučete iz rasprave, ne vi, nego predlagač zakona. Zašto? Skrećete pažnju EU i iz mojih dobro obaveštenih izvora sam saznao da je 8. decembra Savet EU imao na dnevnom redu i Predlog zakona o izmenama Zakona o stanovanju, koji se planira u Republici Srbiji i da su vam Popaj i ona ekipa tamo rekli – nema u izjavi da je usaglašeno sa EU i mi 9. decembra Srbiji nećemo da damo status kandidata za početak eventualnih pregovora o eventualnom pridruživanju eventualno EU, ako postoji, 2389. godine. To u prevodu znači – džaba ste krečili 11 godina. Sve ste pogrešno uradili. Sad vam se razorio sistem. Hajde što se vama razorio sistem, nego kad se razori sistem, samo sirotinja dva puta plaća. To je ta opasnost. Gospodine Novakoviću, kada vas budu prozivali iz EU, ono – k nozi, dođite u Brisel, nemojte da mi se javljate. Ljut sam zato što ste mi pretili da ćete da me kaznite.
Samo sam primenjivao Poslovnik. Da li još neko želi reč? (Ne.) Ovim smo završili pretres o amandmanima. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Kako smo obavili pretres Predloga zakona i u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENI ZAKONA O PODSTICANjU GRAĐEVINSKE INDUSTRIJE REPUBLIKE SRBIJE U USLOVIMA EKONOMSKE KRIZE Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Dušan Marić i Sreto Perić. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima, kao i izveštaj Odbora za urbanizam i građevinarstvo. Narodna skupština je obavila načelni pretres, pa saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Reč ima gospodin Marić.
Hvala. Dame i gospodo, osnovnim zakonom o podsticajima građevinske industrije u vreme ekonomske krize predviđeno je da zakon važi do 31. decembra 2011. godine. Vlada sada predlaže da se važenje tog zakona produži do 31. decembra sledeće 2012. godine, a mi smo podneli amandman kojim predlažemo da se rok važenja navedenog zakona produži najmanje do 31. decembra 2013. godine. Vlada je amandman odbila uz sledeće obrazloženje – amandman se ne prihvata iz razloga što je procenjeno da će se negativni efekti ekonomske krize u Republici Srbiji u oblasti građevinarstva prevazići do naznačenog roka važenja Predloga zakona. Šta je ovde problem? Problem je u tome što je Vlada, ovim obrazloženjem, demantovala ministra Dulić. Ministar Dulić, u raspravi u načelu, pre nekoliko dana kaže sledeće, citiram – svetska ekonomska kriza, svetska ekonomija je na pragu nove recesije čiju je dužinu i ozbiljnost nemoguće predvideti. Ovim obrazloženjem su Vlada i premijer Mirko Cvetković demantovali i Borisa Tadića, predsednika Republike, koji je ovih dana više puta izjavio sledeće – upozoravam da svetska ekonomska kriza nije prestala i da se njeno jenjavanje očekuje tek 2013. ili 2014. godine. Vlada ovim obrazloženjem ponovo demantuje jednu drugu izjavu ministra Dulića, koji kaže sledeće, u obrazloženju Predloga zakona ministar Dulić kaže sledeće – Vlada se odlučila da produži rok važenja Zakona, budući da je svetska ekonomija daleko od brzog oporavka kome smo se nadali kada smo u junu prošle godine važenje zakona ograničili do kraja ove godine. To kaže ministar. Sada mene zanima ko je ovde u pravu? Da li Vlada Republike Srbije, koja kaže da će kriza trajati do 2012. godine, ministar Dulić, koji kaže da se ne može proceniti koliko će kriza trajati, ili predsednik Republike, koji kaže da će kriza trajati najmanje do 2013. ili 2014. godine? Podsećam da smo mi i prilikom rasprave o osnovnom zakonu, to je bilo negde pre godinu i po dana, upozoravali da je rok od 18 meseci suviše kratak da bi ovaj zakon u jednoj tako specifičnoj ekonomskoj oblasti, kao što je građevina, dao željeni efekat. Podsećam da je građevinarstvo vrlo spora delatnost. Prvo odaberete posao, pa morate raspisati konkurs, morate izabrati izvođača, nakon toga biraju se podizvođači, pa kupovina materijala, dostavljanje materijala na gradilište, dopremanje mašina itd. itd. Dok to sve završite prođe godina dana, a zakon je trajao samo godinu i po dana. Takođe smo upozoravali na ovo što vi sada ponavljate, da će ekonomska kriza trajati duže od 31. decembra 2011. godine. Na to su upozoravali svi ozbiljni domaći i svetski ekonomisti. Međutim, prilikom predlaganja ovog predloga zakona, ministar Dulić i njegovi saradnici su se verovatno rukovodili izjavom gospodina premijera Mirka Cvetkovića koji je pre sedam meseci izjavio da smo prevazišli ekonomsku krizu, a možda i izjavom tadašnjeg potpredsednika Vlade, gospodina Dinkića, koji je tri meseca pre ministra Cvetkovića izjavio da smo mi uglavnom na izlasku iz ekonomske krize. Evo još nekih razloga zbog kojih mi predlažemo da se važenje ovog zakona sa kraja 2012. proširi najmanje do 31. decembra 2013. godine. Prvi i osnovni razlog jeste što sve prognoze, prognoze svetskih i domaćih ekonomskih stručnjaka govore da je ovaj drugi talas krize opasniji od onog prvog i da su on neće završiti najmanje u sledeće dve ili tri godine. Drugo, ponovo podsećam na izjavu ministra Dulića od pre tri ili četiri dana ovde u ovoj skupštini - svetska ekonomija je na pragu nove recesije čiju je ozbiljnost sada nemoguće predvideti, a iskustvo govori da je negativne posledice krize moguće minimizirati pravovremenim merama državne politike. Sada postavljam pitanje – kakve su to mere državne politike, kakva je to državna politika koja samu sebe ograničava na jedan rok od godinu dana? To su neozbiljne stvari. Podsećam ponovo na izjavu predsednika Republike – kriza će trajati najmanje još dve godine. Šta to znači? To znači da će Vlada Srbije za godinu dana, u ovo doba, Skupštini dostaviti predlog zakona kojim će predlagati da se rok trajanja ovog zakona produži za sledećih godinu ili dve dana. Međutim, to je ovoj Vladi već postao manir. Podsećam da smo mi u protekle tri godine, samo kada su u pitanju zakoni o važenju lične karte i pasoša, tri ili četiri puta produžavali rok njihovog trajanja. Mi smo svaki put predlagali neke duže, realnije, normalnije rokove u interesu građana Srbije, a iz razloga što smo znali da nadležno ministarstvo ne može da prihvati taj obim posla, vi sta svaki put to ignorisali i onda ste samo posle nekoliko meseci ili najduže posle godinu dana, rešenja koja je predlagala SRS predlagali ovde kao predloge za izmene i dopune vaših zakona. Da se krajem sledeće godine ne bi ponovilo sve ovo sa ovim zakonom, znači, da bi izbegli sve te petljanije koje su vezane za pravljenje i usvajanje jednog zakona - sednica Vlade, sednica parlamenta, izrada materijala, fotokopiranje materijala itd. itd, mi predlažemo da se trajanje roka ovog predloga zakona produži najmanje do 31. decembra 2013. godine. Ovde nema nikog iz Vlade, ovo govorim zbog građana Srbije. Voleo bih da je ovde ministar Dulić da mi navede jedan jedini normalan, racionalan razlog koji nije u zavadi sa zdravim razumom, zbog čega ovaj amandman nije prihvaćen? Prihvatanje našeg amandmana bi, između ostalog, donelo jednu preko potrebnu stabilnost građevinskoj industriji i srpskoj ekonomiji uopšte. Znate, neozbiljno je očekivati da neko ko se ozbiljno bavi poslom, jedan ozbiljan investitor koji raspolaže ogromnim sredstvima, da on planira ulaganje svojih sredstava u jedan posao koji će po zakonu trajati godinu dana. On počinje svoju privrednu delatnost i jednom ambijentu za koji unapred zna da će trajati samo godinu dana. Treći razlog zbog čega predlažemo produženje ovog roka jeste izlaganje gospodina Dulića u ovoj Skupštini. Citiraću ga, vrlo je zanimljivo. Ovo izlaganje je apsolutno potvrda ove argumentacije da ne postoji ni jedan razlog da naš amandman ne bude prihvaćen. Citiram – tokom primene tog zakona u ovoj godini, Vlada je do 1. decembra odobrila ukupno 325 projekata na teritoriji Srbije, od kojih je za 250 projekata obezbeđeno finansiranje. Od toga je 113 projekata ukupne vrednosti 5,4 milijarde dinara odobreno lokalnim samoupravama na teritoriji Vojvodine, 11 projekata vrednosti 4,2 milijarde odobreno Beogradu, a 126 projekata vrednosti 7,9 milijardi dinara, ukupno negde oko 19 milijardi, odobreno ostalim lokalnim samoupravama. Dulić je rekao i sledeće, da je Vlada do 1. decembra ove godine odobrila 75 projekata za koja su sredstva obezbedili u celosti ovlašćeni predlagači projekta, što znači da sredstva za finansiranje tih projekata nije bilo potrebno obezbediti u republičkom budžetu. Ako je tako, ako je ovaj zakon zaista dao ove pozitivne efekte, onda mi nije nikako jasno zašto se taj zakon ograničava na godinu dana? Zašto jedan ovako dobar zakon, kao što tvrdi ministar, uopšte vremenski ograničavati? Zakon treba usvojiti bez ikakvih vremenskih ograničenja. Neka traje koliko traje. Neka traje sve dok je korist veća od štete. Onog trenutka kada šteta bude veća od koristi, nije nikakav problem zakon staviti van snage. Mi iz SRS smatramo da samo po sebi donošenje ovakvih zakona ne znači ništa ako Vlada nije spremna i sposobna, a očigledno nije ni spremna ni sposobna da preduzme neke mere koje će pomoći ozdravljenju i pokretanju građevinske industrije u Republici Srbiji. Sada ću nabrojati koje su to mere. Prvo, potrebno je građevinskim firmama omogućiti da PDV plaćaju tek nakonnaplate realizovanih poslova, a ne po ispostavljanju faktura. Zbog sadašnjeg načina PDV, desetine i desetine nekada dobrih građevinskih firmi u Republici Srbiji su otišle u stečaj. Takođe, smatramo da PDV na građevinski materijal treba smanjiti sa sadašnjih 18%. Takođe, smatramo da poreze i doprinose na plate zaposlenih u Republici Srbiji treba smanjiti. Sada imamo situaciju da je od svakih 100 dinara zarade u Republici Srbiji, 63 dinara država uzima za sebe. Smanjenje PDV i smanjenje svih ovih dažbina bi stvorilo prostor za zamah građevinske industrije. S jedne strane, to bi oživelo građevinsku industriju, a sa druge strane, dobili bi jeftinije stanove, zaposlili bi ljude i omogućili bi da jedan značajan broj od ovih 400 hiljada građana Republike Srbije koji su beskućnici, napokon dobiju krov nad glavom. Ono što je vrlo bitno kada je podsticanje građevinske industrije u pitanje, a to je, pretpostavljam, bio cilj donošenja ovog predloga zakona, jeste da građevinska industrija sa sobom vuče još nekoliko industrija – prerađivačka industrija, industrija koja proizvodi građevinske materijale, hemijska industrija, industrija mašinskih elemenata itd. Znate, kao što se zna da svaki dinar uložen u građevinsku industriju donosi tri dinara profita društvu, tako se zna da otvaranje jednog radnog mesta u građevinskoj industriji, omogućava otvaranje još najmanje četiri radna mesta u drugim granama privrede. Smatramo da bi ulaganje Republike Srbije u građevinsku industriju morala da budu veća od dosadašnjih. Malopre sam navodio neke cifre i otprilike sam izračunao da je po osnovu ovog zakona, Vlada u podsticaj građevinske industrije uložila 19 milijardi dinara. To na prvi pogled zvuči mnogo, međutim, to je malo. Zašto je to malo? Neki dan sam ovde govorio da je Vlada Republike Srbije u vreme mandata ovog parlamenta državu Srbiju zadužila za šest milijardi i 626 miliona evra. Samo od usvajanja ovog zakona, državu ste zadužili za negde oko dve milijarde i 200 miliona evra. Da ste peti deo, a trebalo je i više od petog dela, više od 20%, uložili u građevinsku industriju, onda bi se možda moglo govoriti o tome da se nalazimo u stanju prevazilaženja ekonomske krize. Sledeće, neophodno je reprogramirati dugove građevinskih preduzeća. To građevinska industrija stalno traži, to predstavnici Vlade stalno obećavaju, čitao sam izjave po novinama i svaki put slažu, ali to je već praksa. Lažu građane Srbije, pa zašto ne bi lagali i ove iz građevinske industrije. Jedan od osnovnih preduslova da bi ovaj zakon imao nekakvog smisla jeste da se poslovi, posebno veliki poslovi u građevinskoj industriji, daju srpskim kompanijama. To je bio jedan od osnovnih ciljeva za donošenje ovog zakona. Član 2. stav 3. - ciljevi ovog zakona su, pod 3) podsticanje razvoja i upošljavanje domaćih preduzeća koja se bave proizvodnjom građevinskog materijala. Kakvo je stanje na terenu? Ko je radio ovaj most kod Ostružnice? Strani izvođači. Ko je radio most kod Beške preko Dunava? Strani izvođači. Ko je radio rekonstrukciju Gazele? Strani izvođači. Ko radi most preko Ade Ciganlije? Strani izvođači. Imamo "Mostogradnju", preduzeće koje je gradilo mostove u 30 zemalja u svetu, impozantne građevine. Imamo "Ivana Milutinovića", imamo još desetine preduzeća koja su proslavili Srbiju i bivšu SFRJ gradnjom mnogo težih građevina nego što su mostovi. Sad imamo situaciju da sve mostove u Republici Srbiji, sve obilaznice grade neke firme iz inostranstva, firme vaših sponzora, vaših političkih mentora iz Nemačke, Francuske i drugih zemalja. Sedam, Vlada mora da učini više na organizovanju zajedničkih nastupa naše građevinske operative na svetskom tržištu. Po tom pitanju se ništa ne čini. To je pre neki dan, u toku rasprave u načelu, govorio kolega Milorad Buha. Nekad smo bili nakonkurentnije firme, najkonkurentniji ponuđači, izvođači na ruskom tržištu, na Bliskom Istoku, u Severnoj Africi. Sada tamo naši građevinari poslove dobijaju samo na osnovu stare slave, na osnovu nekih ličnih poznanstava i pojedinačnih preporuka. Sledeće, Vlada ne vodi politiku ravnomernog regionalnog razvoja. Pre dve godine smo imali situaciju da je Vlada odobrila 103 projekta u oblasti građevinske industrije, od toga 102 projekta u Vojvodini i Beogradu, a samo jedan u ostatku Srbije. Ministar se ovde hvalio izgradnjom pet hiljada stanova u naselju Stepa Stepanović i to je za svaku pohvalu, pod uslovom da ti stanovi zaista budu završeni i pod uslovom da građanima budu dostupni zaista pod uslovima pod kojim su obećani. Nemamo ništa protiv da se u Beogradu pravi i 10 hiljada stanova. Sada je na tom projektu uposleno oko 30 hiljada radnika, to je jedan podatak koji treba da nas raduje, ali zašto se pet ili deset hiljada stanova ne gradi u unutrašnjosti? Zašto se ne prave stanovi u Surdulici, u Velikoj Plani, u Smederevskoj Palanci? Za isti novac za koji se u Beogradu izgradi pet stanova, u unutrašnjosti se može napraviti 10 stanova. Kukamo kako nam neki delovi Republike Srbije odumiru. Imamo podatke, u 2000 sela i zaseoka nema života, izumiru cele opštine. Imamo podatak, Crna Trava, nju pominjem zato što su oni najpoznatiji građevinski limari, u Crnoj Travi još malo pa ćemo imati manje od 1000 stanovnika. Umesto da stanove pravimo dole, da zapošljavamo ljude na kućnom pragu, mi gro investicija u građevinskoj industriji koncentrišemo na područje grada Beograda. Završavam, samo da podsetim na pet ciljeva koje je Vlada proklamovala prilikom usvajanja ovog zakona. Član 2. -prevazilaženje negativnih efekata ekonomske krize u Republici Srbije u oblasti građevine, odnosno pomoć domaćoj građevinskoj industriji za izlazak iz krize. Da li su prevaziđeni? Nisu. Dva, podsticanje razvoja i upošljavanja domaćih građevinskih preduzeća i obezbeđivanje likvidnosti ovog sektora. Da li te likvidnosti ima? Nema. Tri, podsticanje razvoja i upošljavanje domaćih preduzeća. Rekao sam već, sve veće građevinske poslova izvode nam stranci. Četiri, zadržavanje postojećeg nivoa zaposlenosti i stvaranje preduslova za otvaranje novih radnih mesta u oblasti građevinske industrije. Otpušteno je nekoliko desetina radnika. Zadnji cilj, peti cilj, podsticanje privrednog razvoja u Republici Srbiji. Od donošenja ovog zakona sa posla je otpušteno oko 250 hiljada radnika. Hvala.
Hvala vama. Reč ima gospodin Avramović Milan.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Novakoviću, pošto nema predstavnika Vlade ne znam ko će nam dati odgovore na postavljena pitanja da li je naš amandman prihvatljiv ili ne, jedino kamerman može, jedino da postavimo pitanje vama, pa da se nekim SMS-om reaguje. Ako je to izvodljivo, za neku rezoluciju u Skupštine Srbije, pretpostavljam da je i za jedan zakon u Skupštini Srbije. Postavljamo pitanje – zbog čega amandman koji je predložila SRS, da se rok važenja ovog zakona promeni, da ne bude rok važenja trajnosti jedne konzerve godinu dana, nego da traje mnogo više? Obrazloženje Vlade je da je ekonomska kriza na osnovu pokazatelja, što Zavod za statistiku, što prometa robe, stavila svima do znanja da se građevinska industrija oporavlja. Postavljam jedno pitanje – koja građevinska industrija, s tim da zakon obavezuje 70% domaću, 30% privatnu građevinsku industriju, dakle i stranu, i kako to može da se primeni u ovom demokratskom procesu države Srbije koju vodi DS, kada liberalizacija tržišta je osnovni princip demokratizma ili uopšte DS u Srbiji? Kako ste vi napravili liberalizaciju tržišta 70 prema 30 u korist domaćih preduzeća? Odmah da se razumemo, što se SRS tiče, mi smo za 100% u korist domaćih preduzeća u odnosu na inostrane, kada su u pitanju privilegije. Ove privilegije država nije dala domaćim kompanijama i proizvođačima građevinskog materijala, nego sama sebi. Zašto? Zato što Vlada posebnim zaključkom, koji je definisan ovim zakonom, donosi odluku kome će poveriti posao, minimalnu i maksimalnu cenu posla, poseban zaključak u skladu sa Zakonom o javnim nabavkama itd, itd. Dakle, uradila je sve što je mogla da uradi da pomogne sebi. Pazite ovaj stav zakona koji kaže: "Administrativni deo ovih posla odradiće nadležno ministarstvo". Znači, nema taksi, nema zahteva, nema idejnog projekta, sve ono što postoji i što tišti svakog običnog građevinca koji, recimo, u gradskom sekretarijatu i za urbanizam i za građevinu u gradu Beogradu šest, sedam ili osam meseci radi pripremu dokumentacije da bi na kraju dobio rešenje o izvođenju radova. Može da se desi tolika priprema a da rešenje i ne dobije, pošto tamo postoji cenovnik, zona, lokacija, pa iz kojih partijskih redova dolazi, čiji si ti investitor, kako si uspeo uopšte da konkurišeš, ko ti dozvoljava, jesi li se sa nekim savetovao, itd, itd. Gospodine Novakoviću, najbolji dokaz za to, a ja sam vam i prošli put o tome govorio, je naselje "Belvil". Gospodin Mišković napravio paket zgrada, izdao državi za Univerzijadu, unovčio, omogućio sebi prodaju stanova – za jeftinu gradnju skupu prodaju – i ne postoji mogućnost nijednog građevinskog preduzeća da dobije bilo koje dozvole u toj kvadraturi i da radi bilo šta dok se ti stanovi ne prodaju. Onda mi postavljamo pitanje – ako Vlada organizuje zaključke sama za sebe, kako misli da spreči kriminal i korupciju koja postoji u ovoj oblasti građevinarstva? Na stranu to da zakon ne treba da traje samo dok je ekonomska kriza i da nijedan ministar ne može da bude vidovit dokle će kriza da traje. Takođe, na stranu to što je ograničenje na godinu dana. Jer, građevinska industrija uvek treba da ima podršku države, zbog poslova u inostranstvu, zbog poslova koji treba da služe da se postigne bolji standard života, da se veći broj ljudi zaposli, uhlebi, itd. Dakle, ovde se napravio jedan legalni monopol za poslove koje obavlja Vlada. Ministar je rekao da su to preporuke lokalnih samouprava. Lokalne samouprave divljaju. Neki imaju mogućnost da zidaju, prave i grade, uz novac koji će im obezbediti država Srbija jer su isti fukcioneri iste stranke na vlasti i na nivou lokala i na nivou države Srbije i onda im je to omogućeno. Zbog čega to nije drugim lokalnim samoupravama omogućeno? Zato što im budžet to ne dozvoljava. Nemaju para lokalne samouprave, gospodine Novakoviću, ni da isplate zarade zaposlenima, a ne da zidaju, zato što je to pravo njima ovde oduzeto na najtransparentniji mogući način – ne damo vam novac, snađite se, a tamo gde su naši ljudi, mi ćemo da im damo. Sada su tu obavezu preneli čak i na mesne zajednice. U zakonu o budžetu imate mogućnost, gospodine Novakoviću, da mesna zajednica konkuriše republičkom Ministarstvu finansija za neki projekat i onda je tu napravljen monopol da Ministarstvo donosi odluku kojoj će mesnoj zajednici neki projekat da pomogne a kojoj ne. Vi mislite da to građani Srbije ne vide? Vi mislite da ova pomoć da država samoj sebi pomaže, da postupkom javne nabavke bira izvođača, cenu i vrh svega toga jeste modus i opis posla je stvarno kriterijum koji ne može da ispuni svako, nego onaj koji je podoban za tu vlast, koji će malo od kolača da da i onome ko mu je posao dao. Gospodine Novakoviću, koliko podizvođača trenutno ima u kasarni "Stepa Stepanović" a ko je dobio posao? Da li to znate? Koja je firma sposobna ili ima uopšte kapacitet da izvrši kompletno sve radove od temelja do krova u bilo komstambenom objektu? Logično je da postoje mali podizvođači, ali ne tako da jedan investitor dobije posao a da u njemu ne učestvuje, angažuje druge i uzme procenat. Upravo se to dešavalo. Kakva je to država koja je dala Draganu Kopčeviću posao za kasarnu "Stepa Stepanović"? Firma koja je ojadila "Trudbenik", firma koja je u blokadi, firma koja nema sudski postupak, koja nije izgubila, od preduzimanja gospodina Dragana Kopčevića, zapravo "Montera" kada je privatizovala "Trudbenik" mi pričamo o građevinskoj industriji. Jedan hotel "Trudbenika" košta koliko je on platio celu operativu sa mehanizacijom i svim ostalim obavezama koje ona ima i kao poverioc, zapravo kao neko ko ima potraživanje i kao neko ko treba da isplati određene obaveze. Ako je proces privatizacije pretvorio domaću građevinsku industriju u to što je pretvorio, zapravo uništio je, nije ni čudo što Most na Adi grade stranci, kao što most na Beški rade stranci. Kome ćemo mi u ovih 30%, ministar je pozvao strana preduzeća da u ovih 30% učestvuju, da finansiramo mi strana preduzeća? Oni su dovoljno finansirali što su kupili građevinska preduzeća za džabe i time preuzeli poslove koje su ta preduzeća imali u inostranstvu i od tih poslova isplatili obaveze i novac za kupovinu celog preduzeća. Kad se taj obrtni momenat završio, izbacili su ljude na ulice, pa onda ispred Ministarstva finansija štrajkovi, pištaljke, šerpe, lonci i ono na šta ste narod naučili da traži svoja prava demokratskim putem, slobodom govora, izražavanjem svoje muke. Dakle, predlog našeg amandmana jeste da građevinska industrija treba da ima podršku države non stop, ne vezano da li je ekonomska kriza ili ne, plus u situaciji kada je ekonomska kriza na transparentan i jasan način. Najbolja ponuda, nema zatvorenih ponuda, tender, pa građevinska firma, pa nadzorni odbor, pa da se prate radovi, rokovi i sve ostalo što je potrebno za razvijanje. Ako je sada popularna mera socijalni stanovi u gradu Beogradu, jer je to doprinos kampanji DS, koja pošto poto želi da sačuva svoje pozicije i pošto poto želi da završi započete projekte, jer, znate, ne može nešto da košta dva miliona ako košta milion, ali taj drugi milion treba da se opravda i zato je potreban još jedan mandat, da se opravda vrednost mosta na Adi koji košta najskuplje na svetu i koji košta kao tri ista takva mosta bilo gde u Evropi. Ti projekti su takvi da Vlada Srbije mora da da podršku njima da bi se završili. Ono što je takođe loše, zašto smetaju drugi proizvođači u građevinskoj industriji sa svojim izvođenim radovima, kada se vrši selekcija u gradskim sekretarijatima? Gospodine Novakoviću, katastar kad dođe, za svaki papir plaćate PDV, za svaki zahtev plaćate porez. Naknada za uređenje gradskog građevinskog zemljišta definisana je u odnosu na zonu. Zona je određena tako da veliki mogu da grade u prvoj zoni, a mali u drugoj, ne može obrnuto. Naknada za uređenje gradskog građevinskog zemljišta je čist reket države prema građevinskoj industriji, da bi država od te gradnje imala nešto. Plus ostali porezi, da ne pričam o firmama koje samo firmarinu plaćaju nenormalnim sumama, zato što su je okačili na prostorijama gde se nalaze. Ako je država htela da pomogne građevinskoj industriji, ona je imala druge načine, da im oprosti jedan deo duga. MMF oprašta državi dugove, zašto ne bi država oprostila porez za naknadu za gradsko građevinsko zemljište preduzećima koja su radila bilo gde u Srbiji, a ne samo u gradu Beogradu? Zašto ne usitni na rate te obaveze koje preduzeća imaju? Ne, nego ćemo da napravimo monopol, velika riba će da pojede malu i onda pošaljemo kamion građevinskog materijala u predizbornoj kampanji da bi narod za nas glasao. To su radili ovi iz SNS na Voždovcu. Jadan narod koji jegladan i kada im stigne bilo kakav kamion, svi trče i vole vozača, a niko ne pita što je gladan? To je problem, gospodine Novakoviću, što će ovim zakonom legalizovati takve poslove i takve radnje. Ono što takođe treba pomenuti jeste modus kako će se završeni projekti završiti za godinu dana. "Stepa Stepanović", zapravo kasarnoj "Stepa Stepanović" na Voždovcu poslovi traju već dosta dugo, ne mogu se završiti do kraja ove godine. Da li će se završiti do kraja predizborne kampanje ili do izbora, to ćemo da vidimo, ali je činjenica da 250 projekata, koliko su zapravo projekata određene lokalne samouprave koje su dobile posao, taj posao ne mogu da završe do 2013. godine. Zato je neophodno prihvatiti ovaj amandman, zato je neophodno staviti resornog ministra da se sa njim objašnjavamo zašto ne možemo da dobijemo mogućnost da pomažemo građevinskoj operativi i posle decembra 2012. godine, a zašto im omogućavamo da funkcionišu duži niz perioda, zato što privatizacija još nije završena i zato što ono što treba da se uradi kroz reviziju vrati građanima kao njihova imovina, da se naplate štete i zapravo porezi, prouzrokovane štetama koje su napravljene od tih građevinskih preduzeća, koji su izbacili radnike na ulicu i da se sva potraživanja svih radnika namire. U"Trudbeniku" imate preko 500 zaposlenih koji imaju prihode od tog preduzeća, još pre 15 godina kada su radili u inostranstvu. I ono preduzeće koje je privatizovalo "Trudbenik" ugovorom je to preuzelo na sebe kao obavezu. Narod je danas ogorčen sudskim postupku, dobiju rešenje da treba da svoja potraživanja namire, oni to nisu u mogućnosti, jer je preduzeće u blokadi. A, dok je to preduzeće u blokadi, vlasnik tog preduzeća gradi 15 ili 16 gradilišta u ime države. Kako je to moguće? Kako onda država pomaže da se zaposle ljudi, da se prehrane, da žive boljim životom? Dakle, otvorite oči i nemojte stavljati u skupštinsku proceduru ono što je svima jasno, to da je danas četvrtak. Nemojte stavljati ono što će zamajavati narodne poslanike, jer ovo nije zakon roka trajanja jedne konzerve od godinu dana. Građevinska operativa ne može da se oporavi za deset godina, koliko je nju privatizacija uništila. A vi ovde dajete rok od godinu dana, onim firmama koje su već isplivale uz pomoć države, a imaju obaveza prema državi neverovatno, i prema svojim zaposlenima, i prema drugim kooperantima sa kojima su imali poslove na teritoriji Srbije, a i u inostranstvu. Zato gospodine Novakoviću, sledeći put obezbedite ministra da ovu pričaju objasnimo i ispričamo njemu, možda čovek promeni mišljenje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik gospodin Krasić. Preostalo vreme 18 minuta i 30 sekundi.
Pa vidite, kada smo pravili amandmane na ovaj predlog zakona bili smo prosto u dilemi čemu da damo primat, da li da damo primat onim ljudima koji na gradilištima treba da ostvare neku platu, neku zaradu ili da damo primat borbi protiv organizovanog kriminala? Evo sada nekako sve smo bliži ovom drugom stavu da smo morali drugačije amandman da podnesemo, amandman gde se briše ovo, jer očigledno Vlada kao predlagač dala je primat organizovanom kriminalu, a ne platama zaposlenih u građevinskoj industriji koji rade na ovim gradilištima. Ovo što je gospodin Marić pričao o građevinskoj industriji, lepim očekivanjima, potrebama željama, šta treba da se radi, itd, jednostavno pada u vodu, jer gospodin Dulić verovatno negde broji u nekom kafiću pare, njega baš briga za ovaj predlog zakona. Da krenemo redom. Ovo je klasičan primer državnog monopola, kako je ovaj monopol nastao. Pa ako neki tamo privatnik može da gradi, sruši kuću, napravi zgradu, podeli stanove, predsednik opštine dobije četiri, pet stanova, itd, pa mora i Dulić negde da se čovek ugradi na demokratski način. Ovo je treća mafijaško-koaliciona demokratska Vlada, to vam je jasno. Vrlo prosto. Tako da ova priča o svetskoj ekonomskoj krizi, pa ona je dugoročno trpno stanje kada su demokrate na vlasti. Vidite šta ste uspeli. Vi ste od Srbije napravilu "crnu travu". Napravili ste pečat na kome piše "crna trava" i izlupali ga po karti Srbije, tako da je "crna trava" i Beograd i Niš, i Kragujevac, i Novi Sad. Sve je "crna trava". Statistički "crna trava", to je nama Evropa uvalila ovde tu vrstu zamrznute slike. Gospodine Novakoviću, sinoć sam bio u Boru, imao sam neki državni posao, razgovarao sam sa građanima, pa pripremam neku pobunu, pa računam da utiče na njih. Zamislite šta radi onaj vaš kadar tamo iz G17 plus? Isto ima veze sa građevinarstvom, sa ovim zakonom. Šest kružnih tokova je napravljeno, po šest miliona dinara. Šest spomenika na svakom kružnom toku. Ko zna koliko to košta miliona. Zamislite šta je on patentirao? Fontanu koja radi. (Predsedavajući: Ali gospodine Krasiću, nema veze sa amandmanom. Znači izvođenje građevinskih radova nema veze sa amandmanom. Ako ste pažljivo slušali vašeg kolegu Marića, mogli ste svašta da naučite, jer tako se diskutuje u odnosu na tačku dnevnog reda i temu, pa vam ja vraćam na temu i nemojte dozvoliti da se ovo ponovi, molim vas.) Gospodine Novakoviću, vi ste glasali za zakon po kome je njegovo carstvo poslanik – odbornik slobodan. Zašto bih ja morao da se složim sa Marićem? Marić je dao primat svojim amandmanom na socijalni aspekt radnika koji rade na građevini, a ja mojom diskusijom dajem primat borbi protiv organizovanog kriminala. Samo vam dajem jedan primer. (Predsedavajući: Ali nema veze sa amandmanom. Znam šta vi govorite i zašto govorite, ali nema veze sa amandmanom.) Da se produži do 2013. godine, da kradu do 2013. godine? Protiv sam toga da oni kradu legalno do 2013. godine. Da li ste me razumeli? (Predsedavajući: Vi ste protiv amandmana, ako sam vas dobro razumeo.) Dobićete vi na kraju moj stav. Sada iznosim argumentaciju, hoću da vas ubedim. Mi organizovanom kriminalu moramo da zadamo smrtonosni udarac. Slažete se? Leglo kriminala je u Vladi. I tu se slažete? Ne slažete se. Znači, ima neko ko nije. Vidite, građevinska mafija se podelila, ima privatni deo, ima državni deo. Ovaj državni deo građevinske mafije, samo vam dajem jedan primer – zamislite šta je blistavi um smislio u Boru. Skoro je otvorio fontanu, pa ona treba da radi i zimi, ali pošto voda mrzne, on je umesto vode stavio antifriz. Prave i hipodrom, gospodine Novakoviću. Svašta ima tamo, zoološki vrt, sve ima. Kako vidim, glavni sistem nabavke jeste: ne idem u samouslugu nego do prvog kontejnera. Koji je to život? O čemu vi pričate? Mi da omogućimo Duliću da do 2013. godine radi ovo što radi? Da li ste čuli gospodina Marića, gospodina Avramovića, on zna, živi tu blizu, gleda tu "Monteru" kako menja nazive. To je ona firma što nije znala da postavi tramvajske pruge, pa se sada tramvaji sudaraju u krivini, po evropskim standardima. O čemu mi pričamo? Imamo ozbiljan pristup da se pomogne građevinskoj industriji, ali kako da očekujemo od Dulića da pomogne građevinskoj industriji, gospodine Novakoviću? O čemu pričamo? Moja diskusija jeste povodom amandmana, da se spreči organizovani kriminal. Leglo organizovanog kriminala se nalazi u mafijaško-demokratskoj koaliciji, i to u vidu treće takve vlade. Ona treba da dokusura Srbiju sada. Ima i SNS… (Predsedavajući: Veoma rado ću, posle petog bezuspešnog upozorenja, da primenim Poslovnik zato što ne govorite o temi dnevnog reda, ne govorite o amandmanu, makar bili protiv. To je vaše pravo.) Protiv sam da do 2013. godine kradu. Hoću da zaustavim krađu, a vi meni opomenu. (Predsedavajući: Sve ostalo što govorite ne primenjeno je i ovom domu. Stojim vam na raspolaganju, što bi rekla moja tolerantna koleginica gospođa Čomić, a ja sam manje tolerantan. Ovo već prevazilazi i moje granice strpljenja i ovo je stvarno zadnji put. Molim vas da govorite o amandmanu, bilo za, bilo protiv. Hvala.) Meni je izuzetno krivo što niste pročitali ovu knjigu "Politička fukara". Tu se nalaze mnogi argumenti koje sam iskoristio u diskusiji o građevinskoj mafiji. Znate kako je novac lepljivo sredstvo, ono je jače nego lepak. Tako se prave koalicije: ko da više, kao ispod Plavog mosta, imaš 25 evra – može. Ovde Vlada stoji na čelu kriminala gospodine Novakoviću. Ovo je zakon koji daje Vladi Republike Srbije da vedri i oblači, pod plaštom spašavanja građevinske industrije. Šta rade? Daju da neki ljudi ne dođu da brane zakon, nego odu preko puta u kafić da broje pare. Hvala, gospodine Novakoviću, što mi niste dali opomenu.
Reč ima narodna poslanica, gospođica Bugarčić Marija.
Uvaženi predsedavajući, poštovane, doduše, malobrojne koleginice i kolege, predstavnika Vlade nažalost nema danas na našoj raspravi u pojedinostima, a odgovore na pitanja koja ću postaviti, nisam ni očekivala da ću ih dobiti od predstavnika Vlade. Kada je bila rasprava u načelu oko ova dva zakona, moje kolege i ja smo govorili o bespotrebnosti i kritikovali ova dva zakona i pogotovo što u oba zakona ima samo pet članova, nismo smatrali za celishodno da podnosimo amandmane iz razloga što nešto što nije dobro neće moći da se popravi ni amandmanima. Rekli smo, kada je bila rasprava u načelu, a takođe bih sada napomenula ponovo, izjave vaših predstavnika vlasti, vaše vlade, tokom poslednjih godina da će kriza da nas zaobiđe, pa onda da je kriza naša jedina šansa, a potom i da je kriza prošla. Pa, zaista, ne vidim svrhu donošenja ovog zakona. Gospodin Dulić, žao mi je što on danas takođe nije tu, nije mi odgovorio na pitanja, rekao je da je pet miliona ljudi u građevinskoj industriji ostalo bez posla u svetu. Nije mi odgovorio koliko ljudi je u Srbiji ostalo bez posla. Takođe, na činjenicu da je od 2005. pa do danas do 2011. godine u Srbiji svake godine sve manje radnika koji rade u građevinskoj industriji. To je podatak koji nam kaže da građevinska industrija je u i te kako velikom problemu i da nije, kao što je on rekao, može se reći spašena. Ne vidim da je građevinska industrija spašena i neće biti spašena ni predlogom ovog zakona. Takođe, gospodin Dulić je rekao tada, da je građevinska industrija spašena i tada je tvrdio da ima nade za našu građevinsku industriju, a pri tom nije napomenuo da u našoj građevinskoj industriji vlada hronična nelikvidnost i da su baš najveći dužnici u građevinskoj industriji javni budžeti. Gospodin Dulić je takođe izjavio nedavno da će tražiti od Narodne banke Srbije da se obavezno učešće za subvencionisane kredite vrati sa 20% na 10%, čak je pominjao i cifru od 5% za učešće. Pitala bih Vladu, gospodina Dulića, da li će to i uspeti da uradi i da li će se to i ostvariti u realnom životu. Znamo da je NBS rekla da to neće da uradi, pa me interesuje stav gospodina Dulića i aktuelnog ministarstva. Takođe, bih pitala aktuelnu Vladu i gospodina resornog ministra – šta će biti sa uslovima za subvenciju, da li će se oni promeniti nakon donošenja ovog zakona? Da li će gospodin Dulić koji je obećao javnosti da će se promeniti uslovi tako što će smanjiti godine starosti, tako što će promeniti uslove oko mesečnih primanja i interesuje me da li će to aktuelna Vlada i resorni ministar i da uradi? Takođe, bih pitala Vladu da li je dovoljno dve milijarde dinara, koliko je predviđeno za subvencionisane kredite. Ono što mi iz Liberalno-demokratske partije vidimo takođe kao problem u našoj zemlji su apsolutno spore procedure po svim ovim pitanjima, spora procedura kada odete u banku, spora procedura kada odete u Katastar nepokretnosti. Sigurna sam, ako je to ikako moguće, da ova Vlada može da utiče na Katastar nepokretnosti i omogući građanima mnogo lakši pristup svemu ovome. Takođe, bih pitala, šta će biti sa građevinskim objektima koji se grade preko 20 godina. Imamo drastično mnogo primera po Srbiji, stambenih zgrada koje su počete da se grade devedesetih godina i koje dan danas stoje i nemaju nikakvu svrhu. Imam primer iz moje opštine gde je zgrada početa 1990. godine da se gradi, stigla do trećeg sprata, tada je izvođač bila "Hidrogradnja" iz Čačka. Građani su kupili te stanove i to tako stoji već 20 godina. Takođe, veliki problem u ovoj zemlji je i mnogo oštećenih građana u svemu ovome. Mnogo građana je platilo svoje stanove, a da još nije imalo priliku ni da vidi dokle je stigla izgradnja tih stanova. Takođe u ovom zakonu ono što niko nije pomenuo je pitanje ekologije. Žao mi je, kažem, što gospodin Dulić nije ovde jer mi ako imamo jedno građevinsko preduzeće kao što su "Putevi" Užice koje je jako dobro građevinsko preduzeće i koje se bavi niskogradnjom, ono u svojoj opštini, znači, ne plaća ekološku taksu, a građani opštine, tj. grada Užica ne mogu da dišu od zagađenosti vazduha koje je u većoj meri doprinosi "Putevi" Užice.
Gospođice Bugarčić, ma koliko se sa vama slagalo ili ne, moja je obaveza samo da vas upozorim da je ovo krajnje jednostavan amandman u kojem se važnost donetog zakona, dakle, koji je već na snazi samo produžava do kraja ne 2012. godine nego 2013. godine i to je predlog. Dakle, sve ostalo su ogromni problemi sa kojima se suočava građevinarstvo u Srbiji i to je tačno, generalno. Upravo je i to jedan od razloga zašto diskutujemo o izmenama i dopunama tog zakona, ne bi li eventualno popravili to.
Upravo govorim o tome i dovodim u vezu sa tim amandmanom. Predlog ovog amandmana i predlog ovog zakona neće doneti nikakva nova rešenja, neće rešiti probleme građana Srbije i neće ništa bolje ni efikasnije ni rešiti ni produženje važnosti do 2013. godine ovog amandmana. Takođe u obrazloženju ovog zakona nema, kao što sam rekla, ni slova, a ne rečenico o hroničnoj ne likvidnosti građevinske industrije. Ono što bih na kraju, vidim da mi signalizira gospodin Novaković, u više navrata, na kraju rekla, ni ovaj amandman, ni ceo predlog ovog zakona, ni oba ova zakona, za njih nećete imati podršku poslaničke grupe LDP iz prostog razloga što neće doneti do novih boljitaka i ništa dobro neće doneti građanima Republike Srbije. Hvala.
Zahvaljujem gospođice Bugarčić. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Hvala lepo gospodine predsedavajući. Što se tiče predloženog amandmana koji je SRS predložila, uočavam još jednu nelogičnost. Zakon je donet 2010. godine, njegova primena se odlaže umesto 2011. godine, zamenjuje se rečju 2012. godine. U članu 2. se predlaže da ovaj zakon stupi na snagu narednoga dana od dana objavljivanja u "Službeni glasnik" Republike Srbije. Ovde nema pravne logike. Da se zakon donese 2010. godine, da se njegova primena odlaže 2011. godine, a zatim da se primena odlaže za 2012. godinu, a da stupa na snagu narednog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku" Republike Srbije. Gospodine Novakoviću, vi ste čovek od struke i u oblasti pravnih nauka možete i sami da uvidite jednu nelogičnost. Ako se čeka od 2010. godine, pa 2011. godine, pa 2012. godine, a stupa na snagu narednog dana, a Ustav kaže – zakon stupa na snagu, osam dana po pravilu. Dakle, to je jedna primedba koja apsolutno ne bi mogla ovako olako da se prihvati, jer treba čuvati autoritet srpskog pravosuđa, odnosno srpskog zakonodavstva. Kada je u pitanju podsticaj građevinske industrije i gradnja stanova u Republici Srbiji, samo bih podsetio gde su sve problemi u primeni. Svi se pozivaju na krizu, kao da krize nikada nije bilo. Kriza traje godinama. Kriza traje već više od 20 godina. Mi ne bi trebali samo da se osvrćemo i da prikazujemo, e, kriva je kriza. Ali da li smo krivi mi? Šta treba menjati? Gospodine Novakoviću, po mom mišljenju treba hitno menjati Zakon o stečaju. Naravno i vlast. Ona ide na narednim izborima, menja se vlast, to je logično i ova vlast je sklona padu. I drvo u šumi kad je sklono padu, ono padne. Vidite, gospodine Novakoviću, trenutno je 70.000 preduzeća u blokadi. Od tog broja, 30.000 preduzeća je po automatizmu spremno za stečaj. Tu ostaje bez posla u našoj privredi oko 250.000 radnika, ali se samo za ovih 30.000 stečajeva koji moraju da budu sprovedeni po automatizmu, treba angažovati 30.000 stečajnih upravnika. Ti "zumbuli" oguliše kožu svim građanima Srbije. To su paraziti kojima je pravilnikom o nagradama i naknadama stečajnih upravnika omogućeno da preko pola miliona evra u jednom predmetu stečajni upravnik uzme, ili da ima po 30 i do 50 preduzeća, odnosno stečajeva koje on vodi. To je ono, gospodine Novakoviću, što je kod nas vrlo opasno i protiv ovoga se treba boriti. Kada je u pitanju podsticaj građevinske industrije, zelenaške kamate banke bi trebale da otpišu, deo tih kamata, da pomognu privredi. Inače, propisima je im bilo dozvoljeno da mogu da zelenaške kamate koriste. Kada je u pitanju podsticaj građevinske industrije, država je izdvojila ogromna sredstva, milione, milione i milijarde za izgradnju stanova za raseljene na KiM i samo u Kosovskoj Mitrovici je trebalo da bude izgrađeno 650 stanova. Šta je bilo? Pare date iz budžeta poreskih obveznika, niko nije kontrolisao, poverili jednom čoveku i jednoj grupici ljudi. Te pare nisu kontrolisane, nisu izveštaje podnosili, nije niko pravio završni račun, nije vodio niko građevinske knjige, niko nije išao da kontroliše i da pozove na odgovornost. Sada se postavilo pitanje – a ko je odgovoran, a šta smo radili od 2000. godine? To je problem. Samo su postavljeni temelji, ali nema gradnje. Ko je pokrao pare? Ko je pokrao pare, gospodine Novakoviću? Verujem da je i vama ovo zaista vrlo problematična stvar i da je ovo zaista nešto što se nije smelo dogoditi. Drugo, gospodine Novakoviću, u Pančevu se gradi jedan blok bolnice. Gradila ga je "Montera", preduzeće iz Beograda. Zaključili ugovor, uzeli pare, nisu dovršili i sada su javili ugovoraču, investitoru, kaže – idu pod stečaj, a uzeli pare i otišli. Sada ostaje bolnica da još godinama bude nezavršena, a poznato je da je pančevačka bolnica najgora bolnica što se tiče smeštaja i usluga zdravstvenih koje se pružaju našim građanima. Eto gde je blokirana građevinska industrija, tu je blokirana, samo na ovakvim i sličnim primerima. Gospodine Novakoviću, u našoj državi su formirane i osnovane stambene agencije da bi na taj način podsticale stambenu izgradnju radi izgradnje stanova za izbeglice i ratne vojne invalide i socijalno ugrožene građane. Šta se dogodilo? Postavio sam pitanje Vladi da vidimo kako je to regulisano na terenu. Ova skupština je usvojila Zakon o stambenim agencijama. Postavio sam pitanje Vladi koliko imamo agencija, koliko ima zaposlenih, koliko su izgradili stanova od 2007. godine do današnjeg dana i da li imaju pravu službu i da li angažuju posrednike koji opterećuju poreske obveznike i idu na štetu stambene izgradnje. Vidite, negde se plaća advokat posrednik zato što je privilegovan. Negde se plaća milionima, a negde se plaća samo paušalno u nekoliko meseci po 16 hiljada. Tu su problemi, a te stambene agencije su trebale da pomognu građevinskoj industriji. Evo samo da vam kažem nekoliko brojki. Stambena agencija Kragujevac ima zaposlenih 17, ali ima zaposlene pravnike. Kraljevo ima 24 zaposlena, ima tri pravnika. Kikinda ima 12 zaposlenih, dva pravnika, Smederevo ima tri zaposlena i jednog pravnika. Pančevo ima 22 zaposlena i ima jednog pravnika. Zrenjanin ima 21 zaposlenog, dva pravnika. Niš ima 14 zaposlenih, četiri pravnika. Agencija za stanovanje Beograd ima 56 zaposlenih, ali samo ima šest pravnika, ali zastupaju ih u mnogim ovim opštinama i gradovima javni pravobranioci.
Gospodine Jojiću, ovo je bilo veoma poučno, ali vas molim da u narednih minut i po to povežete sa amandmanom gospodina Marića.
Hoću gospodine Novakoviću. U svakom slučaju, kada je u pitanju podsticaj građevinske industrije, zašto mi samo u jednom gradu smo se orijentisali da u njemu pravimo hiljade stanova? Zašto te gradnje nema u Pančevu, nema u Vršcu, nema u Trsteniku, Valjevu, Kovinu, Beloj Crkvi, Alibunaru, Kovačici, Opovu, Velikoj Plani, Valjevu i da ne nabrajam? Nije trebalo sve skoncentrisati samo na jedno mesto i otići na Zvezdaru ili na Voždovac i odatle uputiti građanima poruku. Jedna poruka i jedna čestitka građanima Srbije zato što će neko da kaže – mi ćemo u narednim godinama da izgradimo 5.000 stanova, a u stvari nećemo izgraditi toliko stanova, ni trećinu, ali bitno je da damo lažna obećanja i da građanima prodajemo maglu. Gospodine Novakoviću, i sami ste svesni da apsolutno više prodaje magle nema. Hvala vam.
Hvala vama. Poslaničkoj grupi je ostalo još 30 sekundi. Dužan sam jedno izvinjenje. Pročitao sam prilikom prelaska na ovu četvrtu tačku da su amandmane podneli narodni poslanici Dušan Marić i Sreto Perić. Izvinjavam se i gospodinu Periću i gospodinu Milanu Škrbiću koji je amandman podneo. Reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Izvinite, koliko imam vremena? (Predsedavajući: Imate još sedam minuta i 40 sekundi.) Radi se o amandmanu koji je uložila SRS i koja u osnovi ostaje protiv ovakvog načina. Krenuću od onoga što ste naveli u obrazloženju zakona. Vezano je to i za ciljeve koje ste postavili u matičnom zakonu o podsticanju građevinske industrije u Republici Srbiji u uslovima ekonomske krize. U obrazloženju u analizi efekata naveli ste sledeće: predloženi zakon će imati sledeće pozitivne efekte – prevazilaženje negativnih efekata ekonomske krize, podsticanje razvoja i upošljavanja građevinskih preduzeća i obezbeđenja likvidnosti ovog sektora, podsticanje razvoja i upošljavanja domaćih preduzeća koja se bave proizvodnjom građevinskog materijala, zadržavanje postojećeg nivoa zaposlenosti, podsticanje privrednog razvoja u Republici Srbiji, rešavanje trenutne prezaduženosti građevinskih preduzeća, očuvanje resursa građevinskih preduzeća, povećanje finansijske discipline i ukidanje dampinga i sive ekonomije i rada na crno. Ovo su vrlo ambiciozni ciljevi i efekti koji treba da uslede posle ovog zakona. Ovo je samo normativno-pravno produženje važnosti roka, bez svih efekata i svih podsticajnih mera koje moraju da uslede da bi imali ove efekte. Sa aspekta SRS, ovaj zakon ne sme da se oročava. Ako stvarno Vlada želi da unapredi građevinsku industriju i da izvrši podsticanje građevinske industrije kako je to predviđeno zakonom, izmenama i dopunama ovog zakona, zašto oročavate? Sa aspekta SRS nek to bude oročen rok na 1000 godina, jer su tako ovde bombastični ovi efekti. Nemamo mi ništa protiv toga, ali je stanje crno u oblasti građevinske industrije. To je problem. Da li se stvarno pomaže građevinskoj industriji? Ne. Šta je Vlada učinila? Kada je donet ovaj zakon, izdvojena su sredstva iz određenih fondova, iz Fonda za razvoj, menjan je Zakon o Fondu za razvoj da bi došli do određene akumulacije koju ćemo uložiti u stambenu izgradnju. To ne radi niko. Vi ste sa takvim aktivnostima izbacili privatni kapital iz građevinske industrije. To je katastrofalno. Ilustrovaću to na primeru. Često sam o tome govorio, ali se to mora stalno ponavljati, zato što to najbolje pokazuje kakvo je stanje u građevinskoj industriji. Godine 2008, 20.000 izgrađenih stanova, 2009. godine 4.000, 2010. godine 2.500, ove godine ne više od 1.500. Vidite koje je to smanjene. To nisu procenti, to je puta, to je 12 puta manja izgradnja stanova, samo zbog toga što ne činite podsticaj građevinskoj industriji. Nigde u normalnim državama država ne gradi stanove, nema potrebe iz akumulacije koja je mala, koja je jadna. Prazan je budžet. Deficit je u budžetu. Ne može se izdvajati iz tog budžeta. Mora se jednim spletom aktivnosti, koji podrazumeva i razne privredne aktivnosti, finansijske aktivnosti, angažovati banke koje će obezbediti jeftina sredstva za stambenu izgradnju, kroz određene fiskalne podsticaje građevinskoj industriji, kroz podsticaje u zapošljavanju građevinske industrije i razne druge mere i aktivnosti i prevashodno, zainteresovati privatnog investitora, pa i međunarodnog investitora da dođe da ulaže. Da li se to omogućava kroz ovaj zakon? Ne. Ovim zakonom ste isključili privatnu inicijativu, ubacili ste državnu inicijativu i na kraju ste dobili ovo što ste dobili, da je 12 puta smanjena izgrađenost stanova. Isto tako je kod kuća, kod drugih oblika u građevinskoj industriji. To je vrlo loše imaće vrlo negativne efekte. Kakvo je stanje zaposlenosti? Ovde govorite da će se povećati zaposlenost. Broj radnika iz godine u godinu se smanjuje. Evo, 2010. godine u ovoj grani, radilo je nešto preko 85.000, a sada trenutno radi oko 73, 74.000 radnika. Kakvo je stanje bilo pre oktobarske revolucije? Oko 300.000 radnika posredno i neposredno je radilo u građevinskoj industriji. Godine 2008. to je već bilo oko 150.000. Koliko je danas? Danas oko 73.000. I taj podatak jasno govori o tome gde nam je došla građevinska industrija. To je kolaps građevinske industrije. Ne možete ga ovim merama i ovim aktivnostima poboljšati, jer ovo nije pravi zakon kojim se vrši podsticaj u građevinskoj industriji. Moramo ukazati na to ko danas gradi u Srbiji. Grade Srbi koji su u najamnom odnosu kod stranih investitora. Vi to čak i ne krijete. Ovde nam dođe ministar Mrkonjić i kaže, na pitanje zašto to rade stranci, zašto strane firme dobijaju, kada imamo dobre i kvalitetne izvođače građevinskih radova, koji su bili poznati, priznati, uvaženi u svetu i danas rade po svetu, zašto to rade? Kaže – oni finansiraju. Znači, onaj ko obezbedi dinar, on i radi. Ali, ne radi on, radi Srbin. Šta radi taj strani investitor? On samo ubire maržu i nije to nepoznato, 18% samo na temelju zaključenog ugovora o poslu sa državom on ima 18%, 18 dinara od 100 dinara je njegovo. Onda dalje on sklapa ugovore sa podizvođačima i ucenjuje onoliko koliko može da uceni. Naši radnici i naša preduzeća su izrabljena od strane stranih investitora. To smo dozvolili. Zašto? Zato što ne uzimamo kredite iz država gde možemo uzeti, gde su slobodna bankarska tržišta, gde su daleko manje kamate, na istoku, u Rusiji, u Kini, u Japanu, u Indiji. Te banke žele da finansiraju ovde, ali ne mogu od zapadnih banaka. Zapadni bankari dolaze ovde, međunarodne finansijske institucije dolaze ovde, ucenjuju i kupuju, kupuju ministre, kupuju pregovarače i stvaraju ovo što trenutno imamo u građevinskoj industriji. Zašto se zalaže SRS? Kako iz svega ovoga izaći? Očito da ne možete izaći. Mi radimo jedan ekonomski program koji na potpuno drugi način sagledava ovu problematiku, bez kompleksnog sistemskog pristupa ovoj oblasti nema unapređenja građevinske industrije. U građevinsku industriju moraju se uložiti zdrava sredstva iz međunarodnih institucija, iz domaćih izvora. Kojih izvora? Privatnici koji su gradili, radili i pre ove krize, koji dan danas grade i sklop nekih drugih, fiskalnih mera, bankarskih mera, bankarskih kredita koji će biti daleko jeftiniji i sklop nekih drugih mera koje će stvoriti uslove za unapređenje građevinske industrije. Hvala.
Zahvaljujem. Ovim ste iskoristili vreme ovlašćenog predstavnika i vreme poslaničke grupe. Ako sam dobro razumeo, i vi ste protiv ovog amandmana. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Želim nešto da poručim onima koje predsednica Narodne skupštine pozove na sednicu Narodne skupštine. To smatram da je čast i smatram krajnjom nepristojnošću da pozvani sednicu Narodne skupštine ne dođu, niti se čak i jave. Radi se o višem savetniku u Ministarstvu životne sredine, rudarstva i prostornog planiranja, gospođi Maji Lakićević i savetniku u Ministarstvu životne sredine, rudarstva i prostornog planiranja Branislavu Đeliću. Time završavamo današnji prepodnevni rad. Na osnovu člana 87. određujem pauzu do 13,30 časova, kada ćemo nastaviti sa sledećom tačkom dnevnog reda, pretresom u pojedinostima Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privredne registre i ostalima koji slede.
Poštovane dame i gospodo, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu pretresom u pojedinostima 5. tačke dnevnog reda - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O AGENCIJI ZA PRIVREDNE REGISTRE. Obaveštenje o pozvanima na sednicu. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, povodom pretresa u pojedinostima Predloga zakona iz tačaka 5, 6 , 7, 8. i 9. dnevnog reda, pored predstavnice predlagača Verice Kalanović, potpredsednice Vlade, Nebojše Čirića, ministra ekonomije i regionalnog razvoja i Olivera Dulića, ministra životne sredine, rudarstva i prostornog planiranja, pozvala da sednici prisustvuju i: Goran Radosavljević, državni sekretar u Ministarstvu finansija, Dejan Hadžić, viši savetnik u Ministarstvu finansija, Zvonko Obradović, direktor Agencije za privredne registre i Miladin Maglov, registrator u Agenciji za privredne registre. Pre nego što otvorim prvu od tačaka za pretres u pojedinostima koje su bile tema zajedničkog načelnog pretresa, da podsetim narodne poslanike da su ovlašćeni predlagači u zajedničkom načelnom pretresu o 5, 6, 7, 8. i 9. tački bili, i jesu još uvek, dok nas ne obaveste o drugačijoj odluci, narodni poslanik Mladen Grujić, poslanička grupa NS, narodni poslanik Zoran Kasalović, poslanička grupa SPS-JS, narodni poslanik Milorad Buha, poslanička grupa SRS. Ukoliko neko od poslaničkih grupa želi da ovlasti nekog od svojih članova, molim da nas o tome obavestite, da bi mogli da informišemo Narodnu skupštinu. Takođe, podsećam da smo produžili rad i da ćemo danas raditi i nakon 18,00 časova, a do završetka, odnosno zaključenja pretresa u pojedinostima o 9. tački dnevnog reda, kao i da svaki predsednik ili ovlašćeni predstavnik ima na raspolaganju 15 minuta vremena, poslanička grupa proporcionalno broju članova poslaničke grupe u ukupnom vremenu, a svaki podnosilac amandmana dva minuta. Peta tačka dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O AGENCIJI ZA PRIVREDNE REGISTRE. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Dragan Šormaz, Meho Omerović, Zlata Đerić, Radoslav Mojsilović, Srđan Spasojević, Dragan Stevanović, Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga, Radovan Radovanović i Dušan Marić. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Predlog za dodavanje novog člana ispred člana 1. Grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbije podnela je amandman koji je predložila da se ispred člana 1. doda novi član 1. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Pre svega ću da iznesem jedno malo zapažanje u dobijanju mišljenja i da kažem da, kada je Zakon o kinematografiji bio u pitanju, da je predstavnicima Vlade bilo neobično teško da troše svoje nežne ruke da otkucaju imena, makar u onom delu što mi zovemo uslovno –preambula mišljenja, pa da pobroje poslanike. Vi ste to uradili i zahvaljujem se, već su samo napisali poslanička grupa Napred Srbijo – SNS. U čitavom tekstu mišljenja nismo bili udostojeni, nego smo bili jedna celina kompaktna i lepa, za vas samo poslanička grupa. Ovde ste napisali ko je sve predložio amandmane i moram da priznam da nisam izgubila mnogo, to što nisam stigla ranije da vidim mišljenje jer smo radili u prepodnevnom delu, tako da ću obrazlaganje ovog prvog amandmana gde tražimo da se doda novi član 1, gde sam namerno, potpuno u načelnoj raspravi izostavila ključnu stvar kao savet za rad Agencije za privredne registre, a to je da se ona registruje kao uprava a ne kao agencija. Čitava načelna rasprava je bila tako intonirana, gde sam Zakon o javnim agencijama nazvala krivim tornjem u Pizi koji tone. Pošto u zakonu krivi toranj u Pizi ne može da bude turistička atrakcija i da se kao takav čuva, nego treba da se ispravi, a ne da se sa tim krivim tornjem usaglašavaju svi ostali zakoni, posebno ne ovaj vaš, koji se bavi značajnim poslovima javnih registra. Upravo dodavanjem člana 1, sad to sumiramo u osnovnom određenju vaših nadležnosti i funkcija nazivajući vas i zakon sam, kao zakon o upravi za registre. Jedino tako sve ono što ste predvideli kao nadležnosti mogli bi u skladu sa zakonima Republike Srbije obavljate,ukoliko to obavljate kao organ uprave u sastavu, gde država ima direktnu nadležnost, ali i odgovornost za vođenje ove vrste registara. Čime ovo obrazlažem? U čitavom ostatku zakona, u svim daljim odredbama reč "agencija" zameni rečju "uprava" u odgovarajućem padežu. Znači, javne agencije se osnivaju po tom važećem zakonu koji je vrlo loš i neprecizan za poslove razvojne, stručne ili regulatorne od opšteg interesa. Regulatorne agencije znamo koje su i za njih smatram da moraju da ostanu kao agencije, zato što ne treba da bude direktnog političkog upliva u njihov rad, ali se politički upliv nikada ne može izbeći, zato što je način izbora njihovih tela – organa nadzora, savetodavnih itd, takođe, sa političkim izvorištem i pozadinom. Ova vrsta posla vođenja javnih registara ne može da se podvede ni pod razvojne, ni pod stručne poslove, tako da uopšte nema uporišta da poslove koje želite da preuzmete, vodite kao javnu agenciju. Šta je zanimljivo? Javnim agencijama mogu da se povere javna ovlašćenja, ali samo sledeća. Citiram Zakon o javnim agencijama – donošenje propisa za izvršavanje zakona i drugih opštih akata Narodne skupštine i Vlade, rešavanje u prvom stepenu u upravnim stvarima, izdavanje isprava i vođenje evidencija i tako dalje i tome slično. Poslovi vođenja registara apsolutno ne mogu da budu u okviru ovoga. Iskoristiću priliku da već u prvom amandmanu potpuno otvorim karte prema vama i da vas pripremim za raspravu koja neće biti ni malo prijatna ni građanima, a ni vama. Vrlo korektno ću izneti primedbe, kao što sam ih iznosila u načelnoj raspravi. Ali, pošto sam uspela da pogledam Predlog zakona o budžetu, već na prvom amandmanu pitam – kako je moguće da za uvođenje ovih novih vaših nadležnosti poslova u obrazloženju teksta zakona bude da za to nisu potrebna nikakva finansijska sredstva? Da li hoćete da mi objasnite šta znači – specijalizovane usluge u razdelu 20 Ministarstva za ekonomiju i regionalni razvoj, gde tražim pažnju javnosti, se pod kategorizacijom 424 "ekonomske klasifikacije" pojavljuje Agencija za strana ulaganja sa 508 miliona i nešto? Verovali vigrađani Srbije ili ne, Agencija za privatizaciju se vratila na državna jasla i na budžet. Sada kada više nema para i za nju je namenjeno 305.188.520 dinara ali i za Agenciju za privredne registre po zaključku Vlade broj 05023-3680/2011-1 sredstva u iznosu od 210.000.00 dinara. Sada bih mogla da napravim šalu i da kažem - dajte pre nego uopšte krenemo u raspravu o budžetu da se izbriše ova namena za vas, jer nama za sprovođenje ovog zakona nisu potrebna nikakva sredstva ili je kao maločas navođenje grupe sa pojedinačnim imenima članova naše poslaničke grupe i sada, u jednom slučaju sa imenima u drugom bez, ove dve stvari, ovaj zakon potpisuje ista Vlada, ali nema nekog sklada i jedinstva. Vi kažete – ne trebaju pare, a u budžetu piše – treba para. Čak u odnosu na Agenciju za privatizaciju za koju imam neverovatno čuđenje da se pojavi ponovo u najtežoj situaciji koju imamo zadnjih decenija u smislu nedostatka sredstva što iz naših sopstvenih slabosti i razloga, što zbog odjeka finansijske krize u svetu, drugi talas, ili treći, koji je već se jedna agencija koja je raspolagala ogromnom sumom novca i u vreme dok je imala tu veliku sumu novca, nikom nije polagala račune koje će savetnike angažovati i plaćati u kom postupku ih birati, kome će davati nagradu za proces privatizacije, dok, gospodine Bubalo, to je bilo onako ćutke, nedefinisano 5% naknada za uspeh a kada je on došao, on je to lepo precizirao da se zna. Jednom je gospodin Cvetković i priznao da to ostaje vašoj agenciji za privatizaciju i samo preostali kusur je išao u budžet. Šta je bila početna suma, a šta je bio kusur? Nikada nismo saznali. Vi ste meni vrlo ljubazno, gospodine Ćiriću, u jednom odgovoru na pitanje – a gde su i ko su bili direktori agencije, kakve su imovinske karte bile onda, kakve su danas i da li plaćaju porez na tu razliku koju znaju građani koji žive u njihovom komšiluku mogli da odgovorite ono što ste imali u vašoj nadležnosti, a to je - ko je privatizovan, koliko, koji broj, stečajevi, raskinuti itd. Ali, suštinu koliko je zloupotrebe bilo iz vremena dok je bilo para, nismo mogli da ukrstimo u vezi sa ovim. Osnovano tvrdim – zloupotrebe, jer na svakom danu: utorak, četvrtak, mi otvaramo pitanje – zašto nije raskinut ugovor kad se nije poštovao, a što je prodato preduzeće? Danas sam pitala za "Elind" iz Niša, za 64 miliona, zalihe bile 120 miliona, repromaterijal, nenaplaćena potraživanja u zbiru 200 miliona. Koliko je takvih slučajeva? Popeo se broj raskinutih privatizacija sa 25 na 33. I to telo koje je, kada sam ja svojevremeno pitala bilo osnovano parama budžeta, a kasnije se izmigoljilo iz nadležnosti Vlade, pričam principijelno o agencijama i zašto predlažem da ovo bude uprava a ne agencija, rekli sad se finansiraju sami. Šta je ovo danas? Nema para, a sad se vratili ovde. Kažu, štedi se dok se ima a ne kada se nema. E, u vreme te zlatne kiše od akvizicija, privatizacija itd. i tome slično, danas se svi hvataju za glavu i pitaju – da li je moguće da je prošao toliki novac a da nije ostalo ništa? Da se to ne bi desilo, gospodine Obradoviću, vi kao neko ko je obrazovan, dobronameran, uopšte ne sumnjam, vrlo ambiciozan, morao bi da bude i dovoljno profesionalno pošten, pretpostavljam da ste pravnik, ne znam, da kaže da ova vrsta posla, vođenja javnih registara pošto nije direktno izvorište za tu vrstu poslova Zakon o javnim agencijama, koji je inače nakaradan, i svako ga tumači kako njemu odgovara, u smislu kad je dobro tu mi ne treba država, nikome ne polažem račune, kad ne valja, mama država završavaj sve. Vi bi morali da prihvatite jer to vama u stručnom smislu može da bude pravo uporište da radite ove poslove na pravi način, ne kao agencija, nego kao uprava za registre. Zahvaljujem.
Osam minuta je iskorišćeno od vremena zamenice predsednika poslaničke grupe. Pre nego što dam reč ministru Nebojši Ćirićču, poštovani narodni poslanici dozvolite mi da u vaše i u svoje ime pozdravim članove kulturno umetničkog društva, kulturno prosvetnog centra opštine Petrovac na Mlavi, koji trenutno prate deo naše današnje sednice sa galerije Velike sale i sa nama su: Marjan Janković, Vedrana Babić, Ivan Perić, Dragana Floranović, Sanja Armuš, Željko Petrović, Biljana Vujčić, Milan Kojić-Marković, Anita Miladinović, Lidija Radojević, Darko Kostić, Srđan Stojilović, Vladan Lukić, Sanja Jevremović, Tanja Jevremović, Danijela Milić, Ivana Milosavljević, Sanja Stević, Milan Milošević, Milica Pavlović i Slaviša Milošević. Dobro došli u vašu kuću, u Narodnu skupštinu Republike Srbije. Reč ima ministar Nebojša Ćirić.
Zahvaljujem predsedavajući. Da i ja iskoristim priliku da pozdravim drage goste na galeriji. Poštovana gospođo Tabaković, pre nego što direktno odgovorim na vaše pitanje, samo ću da se vratim na ono što ste rekli na kraju, vezano za zloupotrebe. Spomenuli ste i Agenciju za privatizaciju. Samo da završim, izvinjavam se, javite se vi za reč, ja ću vas pažljivo saslušati. Trideset posto od svih privatizacija, nešto malo preko, su u principu raskinute. To dovoljno govori o tome da se i pored određenih argumenata vodi računa o tome da li se ugovori kupoprodajni, bez obzira da li se radi o aukcijama ili tenderima, proveravaju. Sa druge strane, ukoliko postoji osnova da se kaže da li je neko kroz određene zloupotrebe prilikom prodaje, odnosno kupovine, vođenja firmi, moram da vam kažem da to nije posao Agencije za privatizaciju, to je posao tužilaštva i postoje, mislim da ćemo se složiti, zaista i kvalitetni ljudi i kvalitetne institucije koji time mogu i treba da se pozabave. Da se nadovežem na ono što ste rekli. Ono što sam mogao da vam odgovorim, ja sam odgovorio. Na ono što niti ja imam podatke, niti mogu da dođem do tih podataka, uz dužno poštovanje ne mogu da odgovorim. Konkretno na vaše pitanje, moram da kažem da se ne slažem sa vama da poslove upravljanja ili vođenja javnih registara, kako god hoćete, treba da radi uprava. Mislim da je Agencija za privredne registre sasvim sigurno jedan od najboljih, najpozitivnijih, najsvetlijih, nazovite kako hoćete, slučajeva naših agencija, agencije koja na svim međunarodnim udruženjima agencija je proglašena za jednu od najboljih agencija za privredne registre u Evropi. Mislim da dovoljno pokazuje to da i strani stručnjaci, ljudi koji se bave ovom oblašću u zemljama EU, karakterišu i kategorišu ovu agenciju kao jednu od najuspešnijih državnih agencija u Srbiji a i šire. Konkretno, Agencija za privredne registre vodi javne registre. Međutim, sa druge strane, ona pruža različite usluge, elektronske servise, ako mogu da kažem klijentima, odnosno korisnicima usluga, da li su to izveštaji o bonitetu i o drugim stvarima. Daću vam jedan konkretan podatak. Agencija za privredne registre je prošle godine obradila 709.000 predmeta. Na 709.000 predmeta dobili su oko 100 prigovora. To se meri, taj procenat prigovora, odnosno zamerki na njihov rad, meri se u promilima. Zaista nisam čuo, ja lično, ograđuje se, možda postoji neka primedba, da agencija nije efikasna i da svoje usluge ne pruža na vreme ili na način koji bi se mogao definisati kao nekvalitetan i kao neefikasan. Što se tiče vašeg pitanja, da, sprovođenje ovog zakona zahteva dodatna finansijska sredstva. U pravu ste, u budžetu za 2012. godinu stoji 210.000.000 dinara. Reći ću vam za šta je to. Imali smo razgovore i dilemu da li da ubacujemo 210.000.000 u budžet ili ne. Sada imate oko 30.000.000 dokumenata, nešto što se zove centralni privredni arhiv koji nije centralini, koji se nalazi u skladištima vojske, Narodne banke, policije, nekih firmi itd. Mi kao država, nadam se da ćete se složiti, treba da imamo centralniprivredni arhiv. On treba da bude na jednom mestu. Treba da bude zaštićen. To predstavlja istoriju u privrednom smislu ove države, sadašnjost i budućnost. To je mesto gde treba da se sistematizuju i centralizuju svi dokumenti. Cena toga je 210 miliona dinara. Imali smo mogućnost da 210 miliona dinara prikupimo tako što bismo podigli nivo tarife i trošak ovoga prevalili na privredu i korisnike usluga. Odlučili smo se da 210 miliona dinara zatražimo i dobili smo iz budžeta i mislim da su i ostali članovi Vlade prihvatili neophodnost, rekao bih, pravljenja centralnog privrednog arhiva. U tom smislu 210 miliona dinara za ne funkcionisanje Agencije za privredne registre, već za pravljenje, za smeštaj centralnog privrednog arhiva. To je namena tih 210 miliona dinara. Sem toga nikakvih dodatnih sredstava, pogotovo ne u smislu implementacije ovog zakona nismo tražili, niti ćemo tražiti. Još jednom se vraćam i razumem vaš argument, odnosno pitanje – da li treba da bude uprava. U većini, ako je to značajno, ako smatramo da EU ili većina zemalja EU koji imaju razvijene demokratije i još važnije razvijene ekonomije, kada smo osnivali Agencije za privredne registre, mnogo je efikasnije da imate instituciju agenciju koja će se baviti i vođenjem javnih registara i pružanje ovih usluga. Takvo je iskustvo u zemljama EU koje smo mi gledali. Slažem se sa vama, postoje primeri gde postoji unutar države, ako mogu da kažem, uprava, apsolutno neću demantovati, u većini slučaja postoji Agencija za privredne registre, odnosno agencije koja se bavi vođenjem ovih registra. Iz tog razloga sam rekao da se ne slažem da treba da se vratimo na upravu i zato nismo bili u stanju da prihvatimo vaš amandman – ubacivanje člana 1, ako mogu tako da kažem.
Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Izvolite.
Da li može da bude replikica, biću kratka? Prvo, volela bih mnogo da krenemo da razgovaramo najpreciznijim rečnikom, ne vi i ja, nego mi uopšte. Gospođo Čomić i ja volimo da kažemo – kada sa nekim pričamo, treba da se slušamo. Da, raskinute privatizacije jeste neko određenje, ali nije potpuno precizno. Popela se ta brojka sa 25 na 30, a ne kažete kada su raskinute, koliko je radnika moralo da štrajkuje, da vrši pritisak i da li su raskidane onda kada su nastupili uslovi za raskid po ugovoru ili dajete jedan rok za odlaganje, drugi, dok se rasproda, zaduži, dođe firma u takvu situaciju. Nisu svi slučajevi bili takvi, ali ima i takvih bogami u značajnoj meri. Znači, nije dovoljno reći – bili smo odgovorni i raskidali smo baš mi kao agencija, jer takvo određenje ne znači dovoljno. Znači nešto, ali ne dovoljno i nije precizno. Šta je bitno? Kažete da je pohvaljena agencija, jedna od najboljih. Ko je pohvalio? Prosto neću da vas ljutim i da kažem – svojevremeno je dobio nagradu i gospodin Dinkić kao najbolji ministar finansija, a danas neki predlozi ne mogu da se sa tim mere. Neću o tome da govorim. Pohvalu morate da dobijete vi, ja, bilo ko, agencija, preduzeće od korisnika usluga. Ta pohvala ne može da se dobije od korisnika usluga koji nije dobio veću pravnu sigurnost, koji će morati da vam piše obrazloženi zahtev i da ga taksira, a to će po ovom predlogu zakona biti čak i sama država. Moraće da traži, a vi to obrazlažete, neko treba da sedne da radi. Upiti su komplikovani, angažuju se i neki softveri itd. Sami obrazlažete da će to biti samofinansirajuća agencija. Ne, neće ona biti "perpetum mobile" mehanizam, nego će korisnici usluga, građani ili mimo budžeta ili preko budžeta, ovako kao ovi 210 miliona, morati da plate. Zašto imate 709 hiljada predmeta, a malo pritužbi? Zato što ste odbili, na primer, jedan od amandmana kada smo pričali o klasifikaciji delatnosti. Vi ste odbili mogućnost da se neko žali na pogrešnu klasifikaciju. Niste dali pravo onome koga vi klasifikujete kao pretežnu delatnost da uopšte uloži prigovor na to. Onda ne možete da mi kažete – nema prigovora. Mislim da je svetsko iskustvo pretežno da to bude uprava zbog prirode registara i ostajem pri stavu da ovo treba da bude registar, a u daljoj raspravi ćemo razmenjivati argumente. Hvala.
Ministar Nebojša Ćirić ima reč.
Samo kratko da vam kažem. Evo, konkretno, potpuno se slažem sa vama, ako ih možemo nazvati, eksterne pohvale su možda i važne, a možda i nisu, ali se slažem sa vama da su kritike ili pohvale korisnika apsolutno na mestu broj jedan i trebaju da budu na mestu broj jedan. Rekao sam vam, na 709 hiljada predmeta u 2010. godini, a videćemo koliko će ih biti u 2011. godini, je bilo oko 100 prigovora. To je, ako sam dobro sračunao, oko 0,01% prigovora. Mislim da to dovoljno govori o tome kakav je kvalitet rada ove agencije. Što se tiče klasifikacije, to je statistička stvar. Nisam čuo da se neko žalio na klasifikaciju, barem ja nisam čuo. Tu su i kolege i direktori, glavni registratori, zaista nemam informacije da se neko žalio na klasifikaciju što se tiče Agencije za privredne registre. Još jednu stvar samo. Po pitanju raskida, povećanje broja raskida, procenata raskinutih ugovora, se u principu najviše dešavalo u poslednje dve, dve i po godine. Sa nekih 10, 12 ili 13% smo došli, u odnosu na ukupan broj privatizacije, sada na, čini mi se, i preko 30%. Znači, ipak se vodi računa. Možemo da pričamo o pojedinačnim slučajevima od jednog preduzeća do drugog, ali je i pojačana kontrola u smislu poštovanja ugovora i u smislu poštovanja investicionih i socijalnih obaveza itd. Mislim da to govori da ipak Agencija za privatizaciju i država kontrolišu kupce, bez obzira da li se radi o fizičkim ili pravnim licima, bez obzira da li se radi o firmama koje su prodate putem aukcije ili tendera, kontrolišu ispunjavanje tih ugovora. Kažem, postoji, naravno, mogućnost da je negde napravljena greška, da je negde trebalo ranije raskinuti, ali neke stvari koje se rade nisu jednostavne za proveriti, tako da je negde potrebno i vreme da biste proverili da li je neko stvarno uradio neku stvar ili nije, a bila mu je ugovorna obaveza. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Priča o ovom zakonu je neodvojiva od priče o sledećem zakonu, a to je postupak za upis, odnosno registraciju. Znači, kad kažem da niste dozvolili za pogrešnu klasifikaciju, u stvari govorim o navođenju pretežne delatnosti, a vezane za svojevremeni predlog zakona o klasifikaciji delatnosti, gde ste vi kao agencija preuzeli nadležnosti koje je tada imao Zavod za statistiku, pa organ za statistiku. Još 2008. godine je bio prvi predlog. Evo, sad ću vam reći, kod tog predloga zakona o klasifikaciji delatnosti, a prilikom upisa obaveštenje o registraciji delatnosti, mi smo svojevremeno imali amandman da kada vas neko nepravilno razvrsta, mene kao privredni subjekat, da zatraži od Agencije za privredne registre da izmeni razvrstavanje, čuvam i svoj rukopis, ali i originalni amandman, da se ta registracija može promeniti uz obrazloženi zahtev, ukoliko vam podnesemo potrebne dokaze. Vi ste odbili mogućnost nekome da on kaže – ja treba da budem tu razvrstan, a sada mi se hvalite time da nemate primedbe. Vi ste onemogućili i u jednom ovakvom formalnom delu mogućnost za stavljanje primedbi, odnosno žalbi. Kada kažete 3%, znate, u statistici, u smislu na 1000 slučajeva, jedan čovek koji ima karcinom bubrega i treba da se operiše, ako ima sindrom feohromocitoma, raka nadbubrežne žlezde, ne sme da primi anesteziju jer će ostati na stolu, u 1001 je smrtni slučaj. Šta vredi što je taj jedan jedan u 1000, ako se to desi baš onom ko je vama drag? Znači, znam da je nemoguće eliminisati grešku, žalbu, prigovor, ali ta pohvala interna od korisnika mora da bude takva da omogući, ne kao ovo ovde - jednom godišnje primedbe na rad, nego da omogućite čoveku u dvostepenom postupku, kao što je bilo za veka i sveta, da ostvari svoje pravo na najbolji mogući način. Hvala.
Reč ima ministar Nebojša Ćirić.
Mislim da se možda nismo razumeli. Ni na koji način Agencija za privredne registre niti preuzima, niti pretenduje da preuzima nadležnosti drugih institucija. Reći ću vam konkretno. Kada se nekoj novootvorenoj firmi da PIB, taj PIB formalno predaje Agencija za privredne registre. Agencija za privredne registre taj PIB preuzima elektronski od poreske uprave. Kada nova firma dobije matični broj, taj broj ona dobije elektronskim putem od Statistike. Klasifikaciju ne radi Agencija za privredne registre, klasifikaciju radi Republički zavod za statistiku, koji to daje elektronskim putem Agenciji za privredne registre, Agencija za privredne registre to predaje, uslovno rečeno, pošto se radi o klasifikaciji, ona to prezentuje. Ovde nema preuzimanja nadležnosti samo da bi se olakšao posao, kad vi formirate firmu, na primer, da ne biste išli na šalter poreske uprave, PIO fonda, RZZO-a. To je bila ideja i to je bio zahtev privrede, da napravimo tzv. "Uan stop šop", da vi na jednom mestu kad se prijavite, dobijete matični broj, PIB, odluku o klasifikaciji itd. To je bila ideja. Institucije koje su to radile, kao što je RZZO, kao što je poreska uprava i drugi, one i dalje to rade, samo se u tom smislu ni na koji način ne preuzimaju nadležnosti.
Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Gospodine Ćiriću, zaista bih sada mogla da završim raspravu još sa sledeće dve rečenice. Vi ste sada dali najbolje obrazloženje za ostatak primedbi koje sam, u ime svoje poslaničke grupe, iznosila u načelnoj raspravi. Otkuda vam pravo da bazu podataka, ovako formiranu kako ste rekli, preuzimanjem podataka iz drugih organizacija, nazovete svojim vlasništvom? U članu 2, a doći ćemo i dalje, formirate nešto što se zove baza podataka, nazivate svojim vlasništvom zato što vi proizvodite. Vi ste dali obrazloženje da to, u stvari, nije činjenica i vrlo vam se zahvaljujem na obrazloženju koje ste dali.
Ministar Nebojša Ćirić ima reč.
Vlasništvo je Republike Srbije, nije Agencija sama sebi niti bilo ko od nas vlasnik. Agencija za privredne registre vrši određene radnje i pruža usluge za i u ime, ako mogu tako da kažem, Republike Srbije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Velimir Ilić, predsednik poslaničke grupe NS. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, jako mi je drago da ste vi ušli u jednu polemiku sa poslanikom, da želite da pohvalite i vaš rad i rad Agencije i službe, da to sve ide elektronski, da je to dosta ubrzano itd. Gospodine ministre, želim da vam objasnim da privrednih subjekata u Srbiji skoro više nema. Oni se svi pogasiše, ugušiše. Mi sada pokušavamo da kroz neke amandmane učinimo neki zadnji trzaj da baš sve ne propadne. Meni je jako drago što vi dajete optimističke izjave svaki dan i govorite da imate izuzetne rezultate. To je lepo. Vi ste, gospodine ministre, pojedine gradove potpuno uništili ekonomski. Vi ste privredu potpuno uništili. Džabe ćete vi da pogrešite kod jedne čipsare u privatizaciji i da priznate grešku, kada ona sada duguje 15 milijardi, dok onaj koji je nju kupio, kako je kupio i uništio, a sada seljaci nemaju gde da prodaju krompir, seljaci iz pet opština, gde čovek koji ima 400 hektara krompira na Pešteru, ostavio ga je da mrzne po ovom mrazu i ne zna šta će sa njim, a vi ne znate šta ćete sa fabrikom koja je bila jedna od najboljih na Balkanu. Da li vi znate da ste jednu od najboljih putarskih firmi lokalnu "Niskogradnju" uništili, prodali ste čoveku kome ja, koji ga poznajem 20 godina, ne bih dao kokošku da čuva, a vi ste mu dali firmu. On je došao u firmu sa lopatom, izudarao radnike i sada spor traje, a firma je propala, zaduženja, krediti, obaveze i sada je firma nabila milijarde dugova. Šta sada sa njom da radimo? Znate li da tamo nema nikog da okrpi rupe na putu, jer nema firme? Dolazi "Štrabart", pa kad mu iskoči bolji posao, on ode u drugi grad, nađe veći posao. Nema ko da baci so, da očisti sneg, gospodine ministre. Vi ste uništili gigante. Jedan PIK "Takovo" je uništen potpuno. Sada mi vi objasnite, mi koji smo veliki proizvođači rakije u Srbiji, kuda ćemo sad rakiju kada se sve destilerije sa srpskim brendom, uzmimo podrume "Takovo", "Čačanku", "Srbijanku", ne postoje više te firme. Šta će sada seljaci da rade, da idu da prodaju na flašu po ulici? Ljudi su isekli prohrom i prodali Nemcima na kilo i zaradili milione. Tu su sada otvorili "Ideu", otvorili prodavnice nameštaja, itd. Prošetajte malo po Srbiji, ako hoću ja ću besplatno da vas sprovedem, pa da vidite šta ste napravili. Firme koje su bile srpski brend, ne postoje više, nema ih nigde, ali je bitno da se mi elektronski dopisujemo, mi smo srećni, sve ide. Kada se raspravlja o ovoj temi u parlamentu, na kraju godine, pogledajte – 10-ak poslanika. Gospodine ministre, propala privreda. Da li ste videli neke gradove o kojima pričate da postoje, a sada kada se pravi budžet, oni su u velikoj krizi, izdvajaju se ogromna sredstva da prežive, a ja slušam hvalospeve o njima u toku godine. Jedan politički obračun prema određenim sredinama je bio i on još uvek traje. Gospodine ministre, vi ste umetnik. Uništiti jedan PZP "Beograd", to je bila umetnost. To je bila najbolja putarska firma u jugoistočnoj Evropi. Uništiti PZP "Niš", PZP "Kragujevac", PZP "Vranje", uništiti "Vojvodinaput", "Bačkaput", da li se vi nekada zapitate – šta to vi radite? Sad ćete nam pričati da Agencija za privredne registre funkcioniše idealno, poreska uprava, itd. Tako je, poreska uprava vam najbolje funkcioniše, ali odra narod, odra privrednike, neće privrednici više da postoje, ostaće vam samo poreska uprava i vaši uterivači dugova koji idu iz dana u dan. Znate li koliko objekata danas treba da plati porez na imovinu, a svi su prazni, ne radi niko ništa? Znate li kolike su kamate, 23%? Pre neki dan pitam vašeg izuzetno velikog stručnjaka, jednog od direktora – kako, direktore, sada da rešimo nešto ako ne radi godinu dana, nema posla, nema interesa da se to radi, a on kaže – jedino da izbegnete plaćanje je da porušite objekat. To je njegova ideja. Prema tome, ja vas stvarno ne razumem. Da li vi živite negde u oblacima, umesto ovde da dođete i da pokušate zajedno sa nama ove amandmane da uradimo, da ovo malo uteramo, doteramo, zategnemo koliko može, da ove neuspešne privatizacije pogledamo, da vidimo šta može još da se uradi, da se nešto popravi. Vi nama sad pričate o velikim poslovima, o velikim uspesima, o pohvalama koje dobijate. Od koga vi dobijate pohvale, samo mi to recite? Da li je jedan privrednik vas pohvalio? Jedino Mišković, naravno. On je vaša desna ruka. Neki dan vidim – na svim sastancima je on. Jel on premijer? Ako jeste, slobodno recite. Hajde mi njemu da pišemo amandmane, da sa njim razgovaramo, da ga dovodimo ovde i da nam on odgovara na pitanja. On vam je izbegao da plati sve obaveze prema ovoj državi. On duguje najviše ovoj državi. On duguje najviše srpskoj privredi. On je uništio srpsku privredu, to vam ja potpisujem. On je hteo svugde, mada sam mu ja svojevremeno rekao da prikoči. Sada ste zaustavili građevinarstvo da biste prodali njegove stanove koje je radio za Univerzijadu. Da li vi znate, slušam jutros u vestima poginuli jadni radnici dole, ginu Srbi, a čija je to firma ministre? Dinkićevog brata od tetke. Znate ko je, pa kod mene je bio direktor taj Zlatanović, isterao sam ga , a on sada vodi investicije, njegova tamo ta familija treba da im se zabrani da se bave građevinom, oterao sam ih, kao ministar. Ali oni sada vode investicije u sportu,oni imaju građevinske firme, oni rade i kanalizaciju i vodovod, i mostove, i hale, i sve. Na šta to liči? Kuda to vodi? Stradaju nedužni ljudi. Da li ćete tu nešto da preduzmete. Vi sada hoćete da pokrenete građevinarstvo, da pokrenete putnu privredu, da otvarate sada auto-put, sad i Metro ste našli da otvorite uoči Nove godine, izbori su ministre za dva, tri meseca, raspisuju se. Završili ste karijeru. Ovo je jedna od zadnjih skupština, imaće još ova za budžet i kraj. Dolaze drugi. Nemojte sada pričati prazne priče. Pa vas i vaši poslanici neće da slušaju. Neće privrednici da vas slušaju, jer znaju ovo što pričate da nema veze. Danima nisam hteo da diskutujem ništa. Slušam i gledam kako ovo ide, i šta se ovde zapravo događa. Mi nešto otaljamo neke poslove, pa neće nas Evropa ovakve kakvi smo, pa mi smo doneli te zakone, pa agencije, pa amandmane menjali, pa prilagođavali sve, ali neće. A što nas neće? Što smo ekonomski na kolenima, što se nezaposlenost bliži 30%, što se politizira, što se dele krediti po političkoj osnovi, što vi vodite kampanju za regione već godinu dana, ministre. Ministre ko vas je ovlastio da vodite kampanju, a privreda ne postoji. Gde god mrdnem ja vas vidim tamo u kampanji, regioni Srbije, vi Kalanovićka i ekipa. Šlemove neke nosite, hajde i mi svi šlemove da ovde stavimo neke plave. Kakav vi šlem nosite, gde to vi učestvujete, plave šlemove…. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, molim vas da i šlemove i ekonomsku situaciju i sve vaše opaske bar malo dovedete u vezu sa temom dnevnog reda, na dnevnom redu je Predlog izmena i dopuna Zakona…) Sve je ovo u vezi gospođo Čomićka. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče da je u vezi,ne bih vas prekidala. Molim vas da me saslušate. Dužni ste da saslušate predsedavajuću. Devet minuta i 30 sekundi vas vrlo pažljivo slušam, jednom ste upotrebili rečenicu – mi ovde govorimo o Zakonu o agenciji i privrednim registrima, pa je onda bila argumentacija koja je vaše pravo i molim vas, bar malo da dovedete u vezu sa temom dnevnog reda. Izvolite.) Gospođo Čomić, stvarno ne bih želeo da vam pokvarim dan, pa da još nešto diskutujemo, da se vi nervirate… (Predsedavajuća: Nema načina da vi meni pokvarite dan ali ima načina da vi i ja poštujemo odredbe Poslovnika.) Prekinuću, nema nikakvih problema, zadovoljan sam kada ste vi nasmejani i zadovoljni i presrećan i ne bih vam pokvario dan u ovom parlamentu. Prema tome, sešću ja ali vas opominjem da ima hiljade problema. Gospođo Čomić, tu će sesti u vrlo kratkom roku neko drugi. Moraće i ove probleme da reši. Molim vas, okrenite se problematici koja je aktuelna. Dajte kroz ove amandmane, kroz sve ovo, da nešto popravimo na kraju godine ako može, a može pomalo. Sada imamo Odbor za privatizaciju, neke ljude molimo, teramo, preklinjemo, dajte ljudi da proradi nešto. Dajte da ljudi rade, da prime platu. Džabe je sve to vaše elektronski što ćete pratiti. Džaba što ćete se dopisivati. Džaba što će poreska uprava biti efikasna ali više nema od koga da uzme jer go se ne svlači. Hvala vam puno.
Deset minuta i 30 sekundi iskorišćeno od vremena predsednika poslaničke grupe. Reč ima ministar Nebojša Ćirić.
Gospodin Iliću, nemojte sada da idete. Nemam puno šta sada da kažem kada je gospodin Ilić otišao. Očigledno nije hteo da sasluša odgovore. Hteo sam da mu odgovorim za čipsaru koja je iz Čačka, njegovog rodnog grada, samo da ga podsetim da nikad nije bio kod mene, niti je tražio da dođe po pitanju čipsare iz Čačka, a mi se problemom čipsare jer on zna ko je kupac čipsare iz Čačka, da je čovek koji je bio vlasnik uhapšen, da je to oduzeta imovina i da je ta sada firma u stečaju i da pokušavamo zajedno sa radnicima da objavimo oglas i da probamo da nađemo nekog pravog strateškog partnera za "PIK Čačak". Što se tiče puteva i ostalih, poznato je koliko i kakvih puteva napravljeno u mandatu gospodina Ilića. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo podnela je amandman kojim je predložila da se ispred člana 1. doda novi član 1a. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Izvolite.
Obrazloženje ovog amandmana je u suštini istovetno obrazloženju koje je izneto i za prethodni amandman. Tiče se toga da bi trebalo da ovaj organ ustanovimo kao organ uprave, ne kao agenciju. Da ta pojava agencijacije, jeste pojava sa kojom se i Evropa sada muči, svodeći taj broj agencija na neophodne. Zaista nijedna od zemalja u okruženju koja pretenduje da bude uređena i civilizovana država, ne zadržava nivo i oblik organizacije agencija sem u regulatornim telima koje zaista treba da budu nezavisna, poput oblasti telekomunikacija, energetike, ali se sve to svodi na četiri, pet agencija više. Meni je, zaista ne znam kao da pričamo, ili vi niste očekivali da će predlog budžeta stići na vreme, da ćemo ovo usvojiti prvo. Sada čitam vaše odgovore, odnosno mišljenje na amandmane koje smo podneli i vi u jednom delu kažete – sredstva za red agencije se ne obezbeđuju iz budžeta Republike Srbije itd, itd. To nije istina, evo sami ste priznali, ja videla, rekla 210 miliona. Šta je ono što ne vidimo? Kažem, svakibudžet je od jedne do naredne godine zbog promene strukture u ministarstvima i preuzimanja nadležnosti, po onom sistemu premeštanja stolice i nameštaja u stanu, više nemoguć za uporedivost u smislu zaposlenih, troškova i načina finansiranja nekih delova gde nikad nemamo primopredaju dužnosti, popis nerešenih predmeta, problematičnih stvari, da bi mi mogli da radimo uporedivo nešto u vezi sa tim. Sa druge strane, mi ne dobijamo na vreme izveštaj revizora, niti imamo revidirani izveštaj o budžetu za prethodnu godinu da bi mogli osnovano da pričamo, a koliko to ustvari troše ove agencije. Samo ću ponoviti, kada bi to bio organ uprave u sastavu, nad njim bi država imala direktan uvid i vama bi na primer kao agenciji koja je dosad bila pohvalna i uspešna. Vodili ste privredne registre, možda bilo zanimljivo da sa takvom infrastrukturom uvedete makar informacije da to ne radi Šabić, koliko je takvih organizacija i agencija osnovano u odnosu na privredne subjekte. Znači, pokušavam da u ovih 1.000 strana pobrojim sve uprave, agencije, organizacije i na 981 strani dođem do neke mere, a onda do sledeće sednice, verujte jutro je. Znači, nemamo načina da u onom što država finansira dođemo do uvida u smislu ulaganja, troškovi, korist građana. Vi nam to činite ne transparentnim što se organizujete kao agencija, nego nam čak iznosite neistinit podatak govoreći da to neće da finansira budžet. Znači, insistiram na tome da priroda posla, registar javni mora da bude u svojstvu organa uprave u sastavu i da nad njim država, nezavisno ko je vodi, ima nadležnost. Ovo više nije stvar da li vi imate jedan pogled, mi drugi, da li je to političko određenje na daleku budućnost i svetlu ili manje svetlu, ovo se po definiciji stvari podrazumeva kao posao države. Nije dobra stvar ali moram da napravim upoređenje. Gospodin Marković, ministar za lokalnu samoupravu se vrlo protivio načinu kao odgovoran ministar na Vladi države Srbije oko primopredaje matičnih knjiga u ovoj ovakvoj komplikovanoj situaciji raspolaganja registrima, kakve su matične knjige. Da je to bilo vlasništvo, kao što vi ovde kažete, a piše, proizvodite baze, pričaćemo i o tome. Da o tome treba da odlučuje neki direktor javne agencije, o tome mi ne bismo ni znali, niti bi čuli, niti bi to bio predmet rasprave, kao što nismo mogli ovde kao Skupština da dobijemo ni podatak o platama koje gospoda prima, a okreni, obrni osnuje budžet i na kraju se vrati na budžet. Apsolutno nemam ništa protiv poslova koje ćete raditi, imam protiv nedefinisanih stvari, prelazne i završne odredbe i ustanovljavanja nečega u postupku registracije ali, shvatite, država je država svih nas i ne možete državni posao da preuzimate i da ga radite kao Agencija, jer to nije dobro za vas, za mene, za privredu, za našu decu i za našu budućnost. Hvala.
Iskorišćeno je tri minuta od vremena zamenice predsednika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Radoslav Mojsilović i Srđan Spasojević. Vlada je prihvatila amandman sa ispravkom. Nadležni odbori se nisu izjasnili, pa će Skupština u Danu za glasanje odlučivati. Amandman je u pretresu. Narodni poslanik Srđan Spasojević ima reč.
Poštovani ministre, poštovani predsedavajući, poštovani građani Srbije, drago mi je da ministar Ćirić ima, i uopšte oni koji su prihvatili amandman, sluha za amandmane. Nova Srbija, kao i uvek, konstruktivno pokušava da popravi zakone, kao što je i predsednik Nove Srbije malo pre rekao, aktivno učestvujemo u tome. Da ne bude zabune, gospodin Ilić je otišao na Odbor za privatizaciju, tako da nemojte da mislite da je na bilo koji način želeo da ne uđe možda i u neku polemiku i samo jedna sitna digresija. Ko je kakve puteve, ministre,radio ovde nije tema, ali narod će reći na sledećim izborima.
Reč ima ministar Nebojša Ćirić. Izvolite, ministre.
Zahvaljujem se. Ono što nisam mogao da kažem drugom, reći ću vama. Znate da, bar što se tiče zakona koje moje ministarstvo predlaže, će svaki amandman koji je pravi, ako mogu da kažem, biti prihvaćen. Mi smo od 63 amandmana na sva tri zakona prihvatila 11. Nisam gledao da li je amandman pozicije ili opozicije, nego samo da li je amandman dobar ili ne, ali sam ono što sam rekao za puteve rekao i u smislu – ako možemo da se držimo teme, a to su ova tri zakona, a možemo da razgovaramo i o čipsari i o putevima i o stanovima i o PZP Beograd-Bačka putu i kad je privatizovan i u vreme koje vlade i ko je bio kupac itd, ali mislim da, ne mogu da govorim naravno u vaše ime, govoriću u svoje ime, ovo nije ni mesto ni vreme za to. Zbog toga sam rekao i rekao sam ko je kakve puteve gradio i ko je kako radio. Na kraju krajeva to će za pet meseci građani Srbije reći, ne treba mi da govorimo u njihovo ime. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Meho Omerović. Vlada je prihvatila amandman sa ispravkom, Zakonodavni odbor se nije izjasnio. Amandman je u pretresu. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Izvolite.
Mi smo tražili da se u članu 1. Predloga u stavu 3. tačke 5) i 6) brišu. Reč je o tome da poslovi koji su navedeni u tim tačkama 5) i 6) spadaju u tehnička pitanja vezana za osnovne delatnosti i prosto nema potrebe da se oni uređuju zakonom. Propisivanje da Upravni odbor može da odluči da Agencija vrši neke druge poslove nije u skladu sa Zakonom o javnim agencijama, jer se tačno zna zašta se one ustanovljavaju i preti mogućnost da, u takvom davanju širine mogućnosti za određivanje poslova, Agencija počne da se bavi raznim poslovima, da nekontrolisano širi svoju delatnost i da se pretvori u neku firmu koja se bavi komercijalnim poslovima. Mislim da može da postane u tom slučaju nelojalna konkurencija privatnom sektoru. Finansiranje razvoja i obavljanja tih dodatnih delatnosti ne vršite iz nekih vaših sredstava nego iz javnih prihoda i to zato jeste nelojalna konkurencija, jer vi i kada budete naplaćivali, ono što zovete samofinasiranje, naknadom od obavljenih poslova to opet jeste nešto što je javni prihod, samo je došao drugačijim putem. Moje iskustvo iz vremena kada su "Srbijašume" stigle i do "Vode Mivele" i do proizvodnje začina upućuju na to da država ima svoju nespornu ulogu i ona svoje uloge ne može da se odrekne. Ne mogu transnacionalne kompanije da vode poresku i fiskalnu politiku i ne možemo pred time da treba da stvorimo povoljne uslove da lišavamo svoj budžet poreskih prihoda. To je jedna strana. Država mora da obezbedi mir, kontrolu ugovora, sigurnost građana, školovanje i zdravstvo, ali ne mogu kvazidržavne organizacije sada da počnu da se bave komercijalnim delatnostima, kao što je to nekada radila ta organizacija. Nje se najsvežije sećam – "Srbijašume". Znači, pričamo o nečemu preventivno ne kada se vi proširite tako mnogo, pa onda kada postane realnost, jao, a šta ćemo sada. U trenutku dok vi ne stvorite tu bazu podataka za koju se žalite i kažete da treba da imamo arhiv, treba. Prošli put ste rekli jao znate kako je bilo teško šifrirati materijal, šifrirati sve ove delatnosti, to možete da pričate mlađima, imam 51 godinu, 31 godinu radnog iskustva kao diplomirani ekonomista i znam da nema posla koji ne može da se uradi. Jedan veliki "Telekom" je šifrirao svoj materijal još pre četiri godine i mnoge uštede napravio u kontroli materijala i izlasku evidencije. Postoje u pravu nerešljivi problemi, ne nerešivi nego nerešljivi, nemogući za rešavanje, prof. Živojin Perić je o tome pisao, ali nema poslova koji ne mogu da se urade, neki jesu teži, neku manje teški, ali nemojte u toj ambiciji da uredimo stvari da preuzimate poslove gde ćete preuzimati ljude pa kao onaj dovitljivi hladni čovek kada je otišao da se najede pa kaže – dajte mi komad hleba i samo malo sira, pa onda ostalo mi je hleba, dajte mi još malo sira, sada mi je ostalo malo sira, dajte mi još malo hleba. Tako se šire nekontrolisano oni koji su pod državnim okriljem i koji u jednom trenutku misle da mogu da postignu sve i ne treba da u tom trenutku, a to je ovaj trenutak, damo mogućnost da se tako nekontrolisano širite. Treba da svako radi svoj posao da bi ga radio najbolje, a da se sutra neko ne brani preopterećenošću, iz mobinga poznat sistem prepunjenog stola i da kažete – mali broj ljudi, a veliki poslovi, velike obaveze. Držite se onog što je vaš posao, a vaš je prvi posao da obezbedite privredi da ono što je upisano u Agenciji za privredne registre bude sigurno, da ja mogu lako da pristupim timpodacima i da znam sa kim poslujem, da li imapovezane firme, da li se osnovala sa prevarnom namerom kao što čovek ne može da se prijavi da živi na nekoj adresi a on samo da ostvari neko pravo, poresko oslobođenje ili da glasa za nekog. To je vaš osnovni posao, Agencije za privredne registre. Molim vas, budite malo skromniji u ovom trenutku i ograničite se na ono što jesu vaši poslovi.
Iskorišćeno je dva minuta i 45 sekundi od vremena zamenice predsednika. Reč ima ministar Nebojša Ćirić. Izvolite.
Gospođo Tabaković, ne mogu da se složim sa vama da se nekontrolisano širi. Trenutno u Agenciji za privredne registre postoji 15 registara. Svaki od tih registara, odnosno vođenje tih registara je preciziran i definisan zakonom, posebnim zakonom koji je usvajan. Za tih 15 registara je usvojeno 15 zakona u Skupštini, tako da ne može Agencija za privredne registre da preuzme sada registar diskvalifikovanih lica ili ne znam koga tek tako, mora zakon, Vlada, parlament, da razgovaramo, raspravljamo i onda oni mogu da upravljaju, odnosno vode određene registre, tako da u tom smislu ne mogu da se složim sa vama da je to nekontrolisano širenje. Jednostavno se radi o tome da je svaki od registara koji se vodi u Agenciji, način vođenja, šta ulazi u registar definisano zakonom. Takvih zakona ima 15 koji definišu rad Agencije za privredne registre u smislu ovih 15 registara odnosno nadležnosti. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
U suštini rasprave smo, dotakli ste samu suštinu problema u kojem se nalazimo kao država, po mom uverenju. Agencija vodi, kažete vi u zakonu, zakonom utvrđene registre kao centralizovane baze podataka, 15 plus 16 druge registre određene zakonom. Mogu da vam kažem da je od ovih 15, 13 u ovoj godini usvojeno. Šta sad to znači? Mi smo u ovoj godini produktivne aktivnosti parlamenta usvojili nove zakone i u svakom od tih zakona smo predvideli da neku evidenciju ili registar ne vodi dotadašnja organizacija, nego da pređe vama. Znači, nije to od vajkada bilo tako. To smo mi, i zakoni se ovde menjaju. Nemojte da citiram nekog, pa da posle kažu - prešlo to u obožavanje. Čekajte, to mi stvaramo. Šta se dešava? Sve to što vi zakonom izglasate i ustanovite, pogledajte šta bude posle u budžetu. U obrazloženju, od strane 306 kaže – propisi kojima je utvrđen osnov za finansiranje rashoda i izdataka. Taj ko se jednom nakači na budžetsku kasu, ko svoju cevčicu utisne da vuče iz budžeta novac, koji se zove zakonom ustanovljeno pravo, ostavlja svakom budućem ministru, možda i vama, ali na nekoj novoj funkciji, ko zna kome, uopšte nije važno, nemam taj lični odnos, pravo gde će neko morati da kaže – kako sad njega da skineš sa budžetske kase, on ima po zakonu pravo na to. Kad ste jutros vodili raspravu, niste vi bili, nije ni bitno o kome se vodi, kažete – stanovi, ovaj kaže - videćemo mi ko je dobio stanove, onaj ili ovaj. Pa, i to je bilo po nekom zakonu. Ne može neki zakon da bude zakonitiji, a neki manje zakonit. Moje je nastojanje da ne donosimo zakone kojim menjamo poslove npr. vođenja registara sa jedne organizacije na drugu, tamo ostaju ljudi koji su radili taj posao, vi primate nove, a onda mi se pojavite u budžetu sa, sada ću da vam kažem koliko zakona, znači od strane 306, fonta nekog minusnog, jedva ga čitam, a nije mi baš vid toliko slab, nema oznake numeričke koliko zakona ustanovljava pravo, ali ih ima - zakon zadužbine, fondacije, železnica, planiranje, sprečavanje, pranje novca, čudo. Pet puta smo ga menjali, a pitate se ko je kako mogao šta da kupi. Znači, samo se uvećava broj zajmova na početku ove knjige od 1.000 strana i samo se uvećava broj zakonski zasnovanog prava da neko iz budžeta crpi novac. Znači, nije dovoljno to što mi kažete – imamo 15 registara. Pa, mi smo ih ustanovili, nego ko. Nisu pali s marsa. Da li ima ova privreda snagu da izdrži sve te poslove i nove nadležnosti, a oni se stari tamo ne otpuštaju, a vi uzeli nov posao. Pa, to je ona priča maločas o hlebu i siru, što ja ispričah. Imajte meru. U životu je osnovna stvar imati meru. Mi smo ovde u Skupštini, ljutio se ko ili ne, uveli neku meru, da se utorkom i četvrtkom pitaju neka pitanja i traže obaveštenja, može da se priča, ne može preterano dugo. Nekad nam tako spojite raspravu da ne možemo ni da progovorimo o nekim stvarima, ali je i to jedan način nalaženja mere za vreme koje može ovde da se ne izgubi, nego korisno utroši. Nađite i vi meru u ustanovljenim novim obavezama za nove organe koje privreda više ne može da izdrži. Mnoge obaveze prema državi privreda plaća ne više iz prihoda, nego eliminisanjem same supstance, odnosno zatvaranjem firmi, odnosno lažnim izbegavanjem, izlaženjem iz PDV, bežanjem u paušalce itd. Vi to znate malo bolje nego ja, ali preciznije izveštaje, gospodine Ćiriću, dostavljate kada idemo na Petu interparlamentarnu uniju u Brisel, a mnogo manju suženiju verziju izveštaja ovde poslanicima u Skupštini Srbije. Imam jednu i drugu ovde, mogu da izvadim i da pokažem. Upravo tu piše – subvencije nisu dobro evidentirane i to je jedan od razloga zašto imate tu međunarodnu podršku da se ustanovi ova vrsta registra, da bi se kontrolisale subvencije koje idu uredbama. Ali, rekla sam, zalutala sam na promociju kod gospodina Obradovića, kada je promovisao taj svoj novi projekat. Ispred mene je sedela ekipa ljudi iz Ministarstva sporta i iz Ministarstva finansija. Bili su iznenađeni da niko nije konsultovao, a vi izvolite pa me demantujte, ni ljude iz Ministarstva finansija koji vode kontrolu državne pomoći, a vi ovde hoćete da je radite, kako da to urade. Niko nije konsultovao, bila je jedna vrlo sposobna gospođa iz Ministarstva sporta, koja je odmah znala da postavi pitanje i da kaže – vi meni uopšte ne razlikujete šta su dotacije, a šta su donacije. Hajte sada kažite da nisam u pravu. Pedeset vas je sedelo tu i slušalo. Znači, umesto da ljude koji znaju da kažu šta u evidencijama nedostaje, kako da ih objedinimo, kako da postojeće registre sažmemo u jedno, a da ne uradimo uvek kuću od temelja, nego da proširimo i dozidamo gde treba, ne, vi hoćete sve iz početka. Ono što je važno jeste značajni ste, bitni ste. Ne morate vi da usvojite moj predlog da budete uprava. Znam, usvajate uglavnom tehničke amandmane. To je pravo vlasti. Kad mi nekad budemo, ako budemo bili, možda ćemo se ponašati drugačije, možda isto, ko tozna. Vi suštinski amandmane ne usvajate ili vrlo, vrlo retko, a vama pamtim, gospodine Ćiriću, kad smo pričali o privrednim društvima, nekoliko bitnih i suštinskih amandmana obećaste, pa boga mi onaj što stoji iza vas uvek kada se otvara nešto novo je verovatno rekao – stop, ne može. Razumem i to ograničenje. Znam da to neće promeniti svet, ali mnogo vremena trošimo ovde da ne poboljšamo stvari, nego da ih zakomplikujemo. To je moja molba. Nemojte da komplikujemo stari, koristimo znanje ljudi koji imaju. Pitajte gospođu Čomić kad neko treba da da zadatak za informacione tehnologije šta da se obuhvati u ekonomskom delu. Samo onaj ko ume da da zahtev, jer zna prirodu posla, taj može da vam postavi pitanje i da mu npr. informatičar po obuhvatu softverskom na to odgovori. Ja imam dugogodišnje iskustvo i znam šta to znači, ali nemojte da mi dovodite u pitanje elementarnu logiku. Nemojte kada kažem – povećava se kroz finansiranje stranaka ono što ide strankama 50% više. Ne, kažete – nije. Evo ga budžet, stigao, više nego 50% u odnosu na prošlu godinu. Kažu koeficijenti, matematika je neumoljiva. Nemojte sutra da slušamo izvinjenja, nemojte da kažete – mislili smo da možemo. Dajte danas popravite ovo. Nije to sad mnogo važno. I ja imam posla da ovaj budžet malo ozbiljnije pregledam do ponedeljka. Možda nešto i usvojite. Ne sedim rado ovde i sama sam bolesna. Sedim rado inače ovde, ali mi nije lako. Zaista mislim da nije u redu da se ni unutar Vlade ne konsultujete dovoljno i da ne iskoristite postojeće baze. Imamo Upravu za javni dug toliko dugo, i dan danas se sporimo šta je visina javnog duga. Kakvi su to registri? Nikakvi. Sporimo se da li je to po MMF obuhvatu ili Svetske banke. Nemojte da se pravimo ludi. Mora garancija da bude obuhvaćena kao naša kreditna obaveza. Kad ja mojoj sestri garantujem za kredit, kao žirant, mene lepo u Kreditnom birou odmah tretiraju manje kreditno sposobnom, nema veze što minus po njenom tekućem računu nije pao na moj teret. Što gospodin Cvetković, kao doktor ekonomije, ne zna da garancija nije samo vanbilansna evidencija, nego mora da bude obaveza, ali da nije sramota da ovde kaže – 150% će nam pasti garancija više na teret jer nam javna preduzeća rade sa gubitkom? Nije ovo van teme. To mora da bude celina. Taj trener, kakav god da je vozač, mora da vas drži sve na okupu da sa manje troškova postignemo više rezultata. Minimaks princip u ekonomiji se neće promeniti. Hvala.
Iskorišćeno je vreme zamenice predsednice grupe i šest minuta od vremena poslaničke grupe. Ministar Nebojša Ćirić. Izvolite.
Zahvaljujem. Ovo na kraju što ste rekli je u stvari suština Agencije za privredne registre, da u ekonomskom smislu imamo veći efekat uz manje troškove. Primera radi, tarifa Agencije za privredne registre, odnosno tarife se nisu menjale čini mi se dve ili tri godine. Od nekih 150 hiljada finansijskih izveštaja ove godine, 80%, odnosno 126 hiljada je predato elektronski, bez ikakvog troška za privredni subjekt. Ideja cele ove priče, vraćam se na ono o čemu smo pričali pre pola sata, je da napravimo jedno mesto gde ćemo smanjiti troškove poslovanja naših privrednih subjekata. Giljotina propisa između ostalih stvari, na predlog te iste privrede o kojoj i vi i ja govorimo, jer smo oboje ekonomisti, je bila da napravimo jedno mesto. To da li vi odlazite na jedno mesto da dobijete PIB, matični broj, odluku o klasifikaciji ili odlazite na šest šaltera, štedi i vreme i novac. Mi smo sračunali kolika je to ušteda. Samo ovo elektronsko stanje finansijskih izveštaja, umesto da vi dolazite ili vaš neki radnik i odnosi to i predaje, ušteda je oko 50 do 60 miliona dinara na godišnjem nivou. Samo to. Da ne govorim kolika je ušteda kada vi odete, još jednom ponavljam na šalter PIO fonda, RZZO, čega god, to se meri desetinama miliona evra, ušteda na nivou privrede ove zemlje. Složićete se da svaka ušteda, odnosno svako smanjenje troškova za privredu u ovim teškim uslovima treba da bude pozdravljena, a ne da bude iskritikovana. Još jedna stvar, ovih 15 registara, nadležnost nad ovim registrima je data sa 15 zakona. Ti zakoni nisu usvojeni ove godine, nego 2008, 2009, 2010. i 2011. godine. Sada, ako vi hoćete da kažete da Skupština nema meru u smislu zakona, ne znam kako to da shvatim, pošto sam ovde gost. Još jednu stvar da vam kažem, vi ste govorili pri kraju vašeg izlaganja oko registara podsticajnih mera. Registar podsticajnih mera, između ostalog, samo da vam kažem, učesnik u izradi registara podsticajnih mera je Ministarstvo finansija i neka druga ministarstva. Nije to posao, niti može da bude fizički, suštinski, kako god hoćete, napravljen registar podsticajnihmera bez učešća Ministarstva ekonomije, finansija, infrastrukture, poljoprivrede, svih onih državnih institucija koje daju podsticaje, subvencije ili kako god hoćete. To piše u uredbi. Registar podsticajnih mera podrazumeva obavezu unosa podataka. Šta je ideja, i za poslanike i za građane Srbije? Ideja je da ono što do sada nismo imali, imamo, a to je da na jednom mestu, svako ko radi za državu ili svako koga to zanima, vas ili vaše kolege i koleginice iz parlamenta, može da dobije koliko u svakom momentu, svake godine, svake decenije se daje subvencija podsticaja, u koji kraj Srbije, u koju industrijsku granu i ono što je najvažnije koji je efekat davanja tih podsticaja, odnosno subvencija. Šta se dobija time? To je ono što do sada nismo imali i što pokušavamo sada da uspostavljamo. Mislim da je to, rekao bih, korak u pravom pravcu i da to trebamo da pozdravimo. Da li postoji tehnički problemi ili poteškoće u pravljenju toga? Da, pogotovo kada prvi put nešto pravite. Softver, da ne bismo plaćali razno, razne konsultante, softver pokušavamo sami da razvijemo, upravo da bismo uštedeli novac poreskih obveznika. Još jednom kažem, ideja je, i učestvuju svi. Ne postoji i to nije, moram da vam kažem, registar podsticajnih mera, subvencije daju Ministarstvo poljoprivrede, ekonomije, infrastrukture itd. i prolazi kroz Ministarstvo finansija, ali to je mera, registar podsticajnih mera je zaista korak unapred, gde ćemo na jednom mestu imati sistematizovano šta je ono što je, ili konkretnije da kažem, na šta se troši novac poreskih obveznika i da li i kakvog efekta ima trošenje tih para. Moram da vam kažem po pitanju amandmana, od ovih 11 amandmana koje sam prihvatio, mislim da su četiri ili pet vaši, tamo gde smatram, odnosno i svi mi koji radimo i zajedno pišemo zakone i analiziramo amandmane, tamo gde smatramo da treba da budu prihvaćeni, mi ćemo ih prihvatiti. Podsetiću vas, vi ste na prošloj sednici, čini mi se, gde sam bio, na licu mesta sam vam prihvatao neke od amandmana. U ovom slučaju, amandmani koji se odnose, a vaši amandmani jesu suštinski, prihvatanje amandmana o nepostojanju Agencije za privredne registre, odnosno o ponovnom uvođenju uprave, ako tako mogu da kažem, je suštinski amandman, ali ja ne mogu da ga prihvatim, zato što se ne slažem sa argumentacijom i to moram da vam kažem. Možemo da razgovaramo o efikasnosti nekih agencija za privatizaciju, privredne registre, za sve agencije, ne znam koliko ih ima. (Predsedavajuća: Ima ih 130.) Ima 130 različitih agencija. Ali, mislim da je bolje da posmatramo, a reći ću vam zašto to kažem, efikasnost i način rada svake od tih agencija, koja god ona bila – registre, privatizacija, energetska efikasnost itd. Ne mogu da prihvatim ovaj argument, niti amandman da ne postoji agencija već uprava, zato što lično znam kako radi Agencija za privatizaciju. Kod mene dolazi veliki broj ljudi iz privrede, iz srednjih, i malih i velikih preduzeća i rukovodioci i vlasnici, i retko kada sam čuo žalbu nekoga od njih na rad APR. Ono što većina njih ističe jeste, u stvari, da su oni njima smanjili troškove, omogućili da manje vremena troše u kontaktu sa birokratijom, a više vremena troše na terenu i na tržištu, pokušavajući da zarade koji dinar više za svoju firmu i svoje ljude. Hvala.
Narodna poslanika Jorgovanka Tabaković, ima reč.
Vrlo kontrolisano trošim vreme, ali šta ću, moram jer mislim da je ovo vrlo korektna i kvalitetna rasprava, neskromno za mene i vas, ali meni znači. Nemojte ni jednog trenutka misliti da napadam Agenciju za privredne registre. Što se mene tiče, nekada su to radili privredni sudovi na najbolji način. Nije bilo ovakvih prevara. Nema veze, konzervativna sam žena. Možda je ovo bolje. Međutim, nemojte da mešate subvencije sa nečim što sam malo čas rekla kao primedbu gospođi iz Ministarstva sporta, koja je s pravom rekla – mene niko nije pitao, a ne znaju da mi naprave razliku između donacija i dotacija. Dotacija kao nečega na šta po budžetu ima pravo Crveni krst, razne nevladine organizacije itd, a kod nje je bio slučaj sportskih organizacija i donacija, kao bespovratnih sredstava koje dobijaju neke organizacije, u smislu evidencija. Sada vi meni kažete – možete da dobijete podatak. Čekajte, gospodine Ćiriću. Dajete mi za pravo minimaks princip – najmanji troškovi, najveći rezultati. Koja je korist od toga što ću ja to da dobijem? Da li vi mislite da sam toliko besposlena, pa sad idem i da čitam one knjige "hiljadu zašto hiljadu zato" koliko ima čega? Korist treba da bude primerena trenutku i da najmanje košta ono što nam najviše treba. Šta nam najviše treba? Da nema blokiranih prevara, da ide, da se ovaj čvor razveže u platnom prometu, da krene zaposlenost. Izvinjavam se za prst, ali sećate se, vi i ja smo bili u emisiji, gde ja vama stavih mnogo primedbi na onu uredbu o načinu plaćanja i razvezivanja tog čvora, što je bilo potpuno neprimereno. Lepo je da imamo podatke i lepo je da imam i zlatno ogledalo, ali šta će mi? Ne treba mi to, kada sam grejanje morala da isključim u stanu. Znači, šta Srbiji u ovom stanju privrede i novom stepenu razvoja i bogatstva treba da se ulaže? Posle šest milijardi potrošenih subvencija, posle mnogo poslaničkih pitanja, šta je kao državna pomoć neevidentiranih a oslobođenih od poreza, na primer, u projektu "Fijat" u Kragujevcu ostalo nenaplaćeno, da li je zavedeno kao državna pomoć? Tvrdim vam da ne postoji takav podatak. Zašto danas dajete subvencije uredbama godinama? Znači, kada smo ušli 2007. godine u onu skupštinu, u staroj zgradi smo bili, rekla sam vam – ne može da se deli pomoć uredbama, mora da postoji zakon koji propisuje kriterijume za dostavljanje. Ne može neka vaša uredba u holu, zna se, najneprometnijem hodniku da bude okačena, o dodeli sredstava. Svim znamo kako se to radi. Svi mi znamo kako je to, da ne ulazimo. Hajde da pomenem samo preduzeće "Lipaks". Da, da "Lipaks" preduzeće koje dobija beskamatni kredit, pa pravi konverziju iz dinara u evre, pa pomaže ono što ćete vi sada da vodite kao finansijski lizing za subvencionisano nabavljanje traktora, kamiona i slično. To ćemo otvoriti kada dođe budžet. To vam neću zaboraviti. Vama sam to pominjala 2009. godine. SNS vam je 2010. godine iznela podataka, da na dinar sredstava iz budžeta imate povraćaj 0,17 i to kroz poreze i doprinose koje odmah naplaćujete za novootvorena radna mesta. Najmanje bi moralo da se vrati dinar na dinar. U trećoj godini bi projekat morao da donosi prihod. Danas, vi kada je otišlo 6 milijardi, krećete sa stvaranjem baze za procenu efekata uloženih sredstava. Gospodine Ćiriću, vi ste obišli svet. Nemojte neke specijalizacije, 1964. godine to Maknamara radio u Americi kao ministar odbrane u vladi Amerike – planiranje, programiranje, budžetiranje. Zna se šta se programira, kada se prati i kakav treba efekat da donese neki projekat. Dinar, dolar građanina je mnogo veliki i mora da bude praćen. Ne sporim da sada to vodi Agencija za privredne registre. Nemojte, molim vas, uništite kinematografiju, odnosno filmove, pa donosimo zakon. I šta? opet ćemo da imamo novog budžetskog korisnika. Kažete - ne, nije. Ma jeste, imaćemo novog. Šta je nova evidencija? Objedinjena prodaja karata gde će da piše i naslov i broj i sve. Opet će to neko da radi, biće neki prodavac fiskalnih kasa, unificiranih kućica za menjačnice i tako dalje i tome slično. Samo se ponavljaju vidovi principa na kojima se na usputnim stvarima sigurno zarađuje novac. Šta je sa pričom o besplatnim akcija? Ko je sigurno uzeo pare? Oni posrednici, brokeri koji su oslobodili građane od direktnog plaćanja troška, ali je zato država platila njima kroz budžet. Nemojte da nas potcenjujete u smislu prilježnosti, rekli bi komšije Hrvati, kad ovo uzmemo da radimo. Nemojte da naše sećanje, odnosno pamćenje kao izvor informacija, jer čuvamo papire, ogromne arhive imam, kad vam dajemo najdobronamerije savete. Znači, nemam ništa protiv Agencije za privredne registre, naprotiv, imam protiv toga zašto da ne proveravaju podatke, kao što prospekte za privatizaciju niste proveravali, pa smo danas tu gde smo. Znači, radi vas, kao što ste sad počeli da pričate o zapošljavanju, o kontroli ovoga, trebali ste mnogo ranije. Gospodina Živkovića 2002. godine, koji je radio u Ministarstvu za odnose sa inostranstvo, pitali su – da li ima evidenciju? Ja čuvam taj broj "Danas", intervju sa njim. Pitali su ga - da li imate evidenciju donacija? Kaže – nemam, još nismo uveli to. Kako je moguće? Kaže – znate, pa ne idemo mi ni na Mars, ne vodimo ni to koja su ulaganja za nekada putovanja na Mars. Nekada je to bilo moguće, nekada niste znali da realizujete libijski ček, nego ga Narodna banka dala republičkoj Vladi, što je nepojmljivo. Ali, 2011. godine pričatida mi unazad treba da zaboravimo šta je bilo i sada ustanovljavamo podatke, sad kad imamo najmanje, nije primereno. Hvala.
Šest minuta i 50 sekundi iskorišćeno je od vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar, Nebojša Ćirić. Izvolite, ministre.
Zahvaljujem. Što se tiče državne pomoći, ne mogu da govorim u ime Ministarstva ekonomije. Mi redovno prijavljujemo, od kad postoji obaveza, svaki novac poreskih obveznika koji se tretira kao državna pomoć. Za ostale ne mogu da garantujem. Ono što znam, jeste za mene. Što se tiče pitanja vezanog za subvenciju, odnosno subvencionisanje privrede, postoji apsolutno evidencija, recimo, za 2011. godinu, kome je,kada i koliko para dato. Što se tiče subvencionisane prodaje i traktora i autobusa i građevinskih mašina i vagonogradnje, taj novac ide firmama. Mi kao Vlada ili kao ministarstvo dajemo novac za razliku u ceni, subvencionišemo prodaju, a svaka od tih fabrika koja prima, ako mogu da kažem, pomoć, odnosno tu vrstu podsticaja ili subvencija, mora da opravda to konkretno, da li je napravila traktore, kamione, autobuse, vagone, da li je remontovana lokomotiva itd. U smislu pomoći industriji vagonogradnje, da li je neka fabrika vagona u Srbiji napravila vagon, prvo nam oni kažu, a onda nam Železnica Srbije kaže – da, primili smo vagon tog i tog serijskog broja itd. Što se tiče, opet se vraćam na registar podsticaj i mera, ne znam zašto to nije ranije urađeno. Ne znam, ali ono što mogu da znam, ono što znam i što mogu da vam kažem, jeste da je, na kraju krajeva, bolje ikada nego nikada. Bilo je nekih drugih prioriteta. Ono što je važno jeste da treba reći da li je to dobra mera ili nije dobra mera. Da li je to korak u dobrom pravcu, u pravom pravcu ili nije? Mi možemo stalno da se vraćamo na 2001. godinu, nisam čuo ko je taj gospodin za kog ste rekli, Živković, ili na 1998, 1999. godinu, bilo je tu u raznoraznim vladama raznoraznih pogrešnih poteza. Jeste mnogo lako, iz svog iskustva mogu da kažem, biti general posle bitke, pa reći – to je trebalo drugačije uraditi. Slažem se sa vama, neke stvari je trebalo ranije, neke stvari nije ni trebalo raditi, ali ono što mogu da kažem jeste sada. Treba da kažemo da li je taj konkretan, jer o tome govorimo, registar podsticaja mera dobar ili nije, da li je potreban ovoj državi, narodu, poreskim obveznicima, kako god hoćete, ili nije. Ja mislim da jeste. Naravno da sada imate podatke o tome koje ministarstvo koliko para daje na subvencije, kome idu, ali ovo je ideja registra podsticaja mera da to bude objedinjeno na jednom mestu i da umesto da sada sabiramo, ako mogu da kažem tako, podsticaje sa ne znam koliko adresa, pa onda efekte itd, da to bude objedinjeno. Ali, opet se vraćam, mislim da to ni na koji način ne umanjuje prvo suštinu funkcionisanja i postojanja Agencije za privredne registre kao agencije i njenu efikasnost i način vođenja poslova, upravljanja registrima i pružanja usluga, pogotovo sa aspekta troškova, odnosno ekonomske efikasnosti, ako mogu da kažem. Hvala.
Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković ima reč. Izvolite.
Gospodine Ćiriću, niti ste vi neko nov ko je u Vladi došao sada sa rekonstrukcijom ovom u martu mesecu, ova prešminkana vlada, niti ste neko ko nije znao i ko nije čuo upozorenja koja su dolazila sa ove strane da treba uvesti kontrolu efikasnosti sredstava koje idu kroz subvencije. Samo ću jednu rečenicu reći. Bila sam ministar za ekonomsku i vlasničku transformaciju, to se tada tako zvalo, od 24. marta 1998. godine do 24. oktobra 2000. godine. Niti se prodala savezna ustanova "Borba", odnosno ostalo ono što se zove "Novosti", pa posle bilo problematično, niti je Beočinsku fabriku cementa, Novi Popovac, ono što je bio Kosjerić kao cementara, niti bilo koje privatizovano preduzeće ostalo iza mene kao problematično, kao prodato, a nije trebalo, ili kao sporno, ni "Politika", ni glasila, ni strateške delatnosti, niti bilo koji od postupaka koji sam vodila. Znate zašto? Zato što meni saradnici jesu pomagali, ali mi nisu nalagali šta treba da radim. Bavila sam se svojim poslom. Ponosna sam na taj period. Ponosna i na svoje tadašnje nalogodavce koji nikada slovima i brojevima nisu od mene tražili da ikome išta pomogne, sem objašnjenja, mimo zakona koji su važili. Da, gospodina Šešelja. Znači, ni Nikolića, ni Šešelja, ni bilo koga. Bilo je – Jorgovanka, znaš ti, uradi kako misliš da treba i kako je po zakonu. Radila i iza mene ostali svetli tragovi i dobri ljudski odnosi. Zato imam pravo da vam kažem. Ali, šta imam prava posebno da vam kažem? Zašto ne slušate na vreme kada vam se kaže – ovo što malo ima, gledajte kako trošite? Godine 2009. dajete beskamatni kredit firmi "Lipeks", 0% kamata preko fonda. Dvanaest meseci grejs period. Slušajte, vi ste ekonomista. Nema iznosa. Nema bitnog elementa. U čemu je značaj tog preduzeća? Lizing kuća koja omogućava nabavku traktora, automobila i kamiona. Slušajte sada! Fond prenosi iznos kamate lizing kući unapred za svaku godinu ukupan iznos, na iznos dinarske protivvrednosti finansijskog lizinga po srednjem kursu Narodne banke Srbije na dan uplate kamate za tu godinu. Da li su građani ikada igde imali ovakve uslove? Ko ne bi poslao pod ovim uslovima? Dobiješ beskamatni kredit, imaš siguran posao, deo kamate ti daju unapred na godišnjem nivou, pretvoriš novac u evre, dinar dodatno oslabi i na kraju godine onih 4% u dinarima, koje si imao kao obavezu, koliko vredi? Znači, ne pričam danas, ovo je Jorgovanka pričala i na konferenciji za štampu i ovde u Skupštini povodom rasprave o ovim organizacijama. To je ta bitna razlika između vas i nas, ne nas kao opozicije i vas kao vlasti, nego kao načina viđenja i vođenja države i ekonomisanja sredstvima. Nije meni cilj da vi budete lično pametniji i bolji, normalno, želim da ja budem ta, ali mi je cilj da ne trošimo sredstva uludo, da ne punimo džepove onome kome ne treba, nego da omogućimo život najvećem broju građana, da on bude lakši i bolji. I za vas i za mene je razlika kada kažemo da građani žive bolje. Vi imate jednu ciljnu grupu, a ja želim da svi žive bolje. Mnogi su ovde osetili osvetu one srednje klase koja je trpela devedesetih godina. Lično sam srećna što nemam nikakvu gnevnost, ni želju za osvetom nad onima koji su mi naneli zlo i ostavili me bez posla i dobijala otkaz i čuda su se dešavala. I živi smo i zdravi. Kažu zdrav čovek sve može da prebrodi, imam i onih koji više nisu živi koji tu nepravdu nisu mogli da podnesu. Ali, ne mogu ja na nekom ličnom gubitku da kažem – ja ću da ćutim, pa neću da vam kažem šta je dobro rešenje. Upozoravamo vas sve vreme. Ne možete uredbama, gde vezujete lokalnu upravu, Agenciju za strana ulaganja, lokalni nivo gde su vaši predsednici opština, da držite u krugu, jer to jednog dana pukne. Neuspešna Agencija za mala i srednja preduzeća, vi je pretvorite u Agenciju za regionalni razvoj. Ljudi, nemojmo tako. Kako ćete vi od nekog da tražite odgovornost kada je Vlada sada napravila milijardu i 400, nešto što se zove nedopustivu zloupotrebu sredstava namerno odugovlačeći sa postupkom potpisivanja ugovora za neuslovnu zgradu "Aeroinženjering", 2010. je budžet donet, februara meseca donet zaključak, u junu mesecu potpisan ugovor sa Direkcijom, nabavka početa 3. novembra. Kasno je, moramo pregovarački postupak. Šest meseci svi obveznici javnih nabavki nisu napravili te nepravilnosti. Koga ćete vi da ganjate i uvodite u red kad vi kao država, kao vlast koja treba da vodi i predvodi, pa da je slede građani, kad sve to vreme pričamo, upozoravamo, molimo itd? Pričate mi o seči propisa. Koliko puta sam ovde rekla – trudnice, porodilje, oštetili ste time što moraju da plaćaju porez i kada su na bolovanju. Pa, vi gledate da vam trudnice ne zloupotrebljavaju sredstva, gledate da na svim drugim mestima negde prištedite, sem onde gde imate najviše mogućnosti - specijalizovane usluge. Evo pročitah – Agencija za privatizaciju ponovo na budžetu. To je problem. Znači, nemam ja nikakav drugi razlog sem želje da kada kažem – građani i opšti interes, stvarno mislim na to. Stvarno na to mislim. Ostavite mi visok kriterijum kao odgovorno ponašanje da se prema njemu upravljam. Ne spustajte nivo odgovornosti jer će od vas svako moći da bude lako bolji. Želela bih da se ovde namećemo po tome ko ima bolja rešenja, a ne da kažu – biramo između dva zla, pa koje je manje. To je moj cilj i to je motiv svih ovih amandmana, svog ovog ovolikog grada, nosim tri torbe, rame ću da odvalim zato što za sve o čemu sada pričam, imam dokument ovde kod sebe. Znate zašto? Nije neizvesna samo budućnost, nego i prošlost, ljudi vole da zaborave, a gospodin Žakata Liko i danas analizira razvoj onog što se zove finansijski kapitalizam u krizi, proriče kratku istoriju budućnosti. Iz te istorije, iz toga što se dogodilo daj da izvučemo dobre pouke, da ne ponavljamo greške, ako imamo i malo časti i pameti. Htela sam da kažem – neću više da se javljam, pa ne smem. Šta znam, možda me opet isprovocira.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Gospođa Tabaković ima reč. Izvolite.
Molim vas, predsednice, vi ste jedna divna i nežna dama, ali ne zamerite, ubacili ste u petu pa vozite kao 220 na sat. Onaj član 2. smo malopre obrazlagali. Zašto smo napravili problem u tom amandmanu? Kad kažete – proizvodite bazu. Ne proizvodite svojim novcem, finansiraju vas građani javnim prihodima, rekla sam – specijalizovane usluge. Nigde u pravnoj teoriji ovo ne može da bude nešto što je samo vaš posao, a državni je posao i zato je trebalo da bude uprava. A, u ovom članu 4. mi smo dali primedbe na tarifu, koje donosi upravni odbor i tražimo da, u skladu sa Zakonom o javnim agencijama, vi gospodine Obradoviću ne dobijete neka nova ovlašćenja a tražite i za sistematizaciju i za naknade i zaista mislim da za sve, kao što smo vam u amandmanu i naveli, za postupke i radnje za koje se plaća naknada iz ovog člana ne plaća se adminstrativna taksa. Mora da se precizira. a visina naknade ne može da bude veća od visine administrativne takse propisane za takav postupak odnosno radnju. Priznao je gospodin Ćirić da vi, u stvari, preuzimate podatke i da ne radite neku novu kreativnost do te mere da bi vi mogli da određujete cenu tih naknada enormno i amandman je u tom smislu.
Zahvaljujem. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Radoslav Mojsilović i Srđan Spasojević. Vlada je prihvatila amandman Na član 6. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? Izvolite.
Malo vremena i od ovoga da potrošim. Mi smo na član 4. imali dva amandmana, koliko god da ja pričam u širokom zahvatu držim koncentraciju. Član 4. ste mi brzo pretrčali, ovaj drugi, gde smo tražili da ne može da vi državnim organima po svojoj volji dostavljate ili ne dostavljate podatke. Kažem ne može da bude – može. Morate da imate tu obavezu, to su vama roditelji, osnivači. Ne može to tako da funkcioniše. U članu 6. smo mi tražili da se taj član 6. jednostavno izbriše zato što imenovanje stručnih savetodavnih tela za strateška, razvojna i metodološka pitanja iz redova priznatih domaćih i međunarodnih stručnjaka iz oblasti koji se tiču poslova agencije, jeste nešto što je najrastegljivije. Ko to daje nekome tu licencu? Samo neko ko je blizak politici ima mogućnost da ode na savetovanje, da ima prijavljen rad, da bude priznat kao neko koga ćete vi na ovaj način da uvažite. To već jeste, na neki način, sužavanje kruga najboljih ljudi koji, ako imaju imalo svoj stav ili svoju kičmu, ne mogu lako uz politiku i političare da dođu u krug ovih koje ćete uvažavati kao stručna tela. Molim vas da tu stvarno generalno poradimo svi, da ne budu stručni oni koji su poslušni. Lojalnost je potrebna u smislu timskog rada a ne lojalnost da nam neko da za pravo i svoj stručni, licencirani priznati ugled stavi u službu nečeg što je trenutna želja direktora bilo koje organizacije.
Zahvaljujem, gospođo Tabaković. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, bez obzira što ministar nije trenutno tu, možda će da čuje, u ime SRS bih rekao da je zadivljujuća politička ležernost sa kojom danas gospodin Ćirić sa nama razgovara. Ta politička ležernost, posle haosa, javašluka i ekonomske destrukcije koju je iza sebe ostavio i on i svi njegovi stranački pripadnici koji 10 godina dominantno kontrolišu ekonomiju i fisklana kretanja u ovoj državi, poprilično je ležeran. Ne znam zašto. Kada vam neko ko je ministaru Vladi i pripadnik stranke koja 10 godina učestvuje permanentno u vlasti, kaže – ne znam zašto nemamo registar podsticaja, ne znam ko bi mogao danas u Vladi ili od predstavnika vladajuće većine da nam kaže zašto mi to nemamo? Duboko sam uveren da bi svaki predstavnik Vlade, naročito iz stranke gospodina Ćirića, oprao ruke od toga. Ne znamo mi zašto to nemamo. Srpska radikalna strankasmatra da i gospodin Ćirić i svi njegovi i partijski i koalicioni prijatelji i drugari znaju da registar tih podsticaja i mera vrlo tendenciozno do sada nije definisan, zato što su u velikoj meri i podsticaji i takve mere bili politički obojeni, bili politički inspirisani. Da je bilo registra, bilo bi mnogo više tragova kojima bi se ušlo u sve ono što danas predstavlja ekonomski poraz ove države. I kada su subvencije, kad su podsticaji, kad su mere u pitanju, SRS vas samo podseća na jednu stvar: novac koji je davan za otvaranje radnih mesta, pojedinci su trošili na godišnje odmore i letovanja u inostranstvu. Zato nemamo registre. Zamislite da je sve registrovano i ušlo u papire, koliko njih bi danas bilo mimo tužilaštva i krivičnih postupaka? Ali, duboko verujemo da i pored ovog problema da ćemo doći u situaciju da jednog dana sve to prečešljamo i vidimo šta se dešavalo. Pošto je neko rekao, mi ne znamo kako bi se ponašali kad bi bili na vlasti. Možda isto kao vi. SRS nema dileme, ponašali bi se dijamentralno drugačije od vas koji 10 godina haračite Srbijom. Verujemo da bi to u prvoj godini mandata dalo efekte. Mi nećemo napadati Agenciju za privredne registre, ali vrlo dobro znate šta je stav SRS kada su u pitanju agencije. Mi smo protiv agencija, jer smatramo da su paradržavne institucije. Njih je preko 130. Šta kaže malopre gospodin Ćirić: "Ovo je jedna koja je napravila iskorak". Ova agencija nije uspešna zato što je agencija. Ovo telo, ova organizacija, ova institucija je drugačija od ostalih zbog prirode posla koji obavlja i nije ona postala uspešna i dobra agencija zato što je agencija, niti ste ih vi osnivali zato što je to dobra praksa koja se pokazala u Srbiji da vredi. To je evropska praksa, ali imate ministra koji sprovodi u Srbiji evropsku praksu, koji sedi u Vladi Republike Srbije i kaže vam da su agencije protivustavna kategorija. Stav ministra državne uprave je identičan stavu SRS, koja vam to govori godinama. Ovo ne znači da treba da branite ovu agenciju od SRS. Bilo šta ili bilo ko, ko je u funkciji lakšeg funkcionisanja privrede, preduzetnika, privrednih subjekata, dobro došao je, kako god da se zove, ali od 130 agencija koje postoje, smisao svog postojanja opravdale su jedna ili dve. Objektivno se postavlja pitanje da li kao takve i treba u takvoj od organizacionoj formi da opstanu, jer ih naš Ustav ne predviđa. Gospodin Ćirić je malopre govorio: Agencija za privatizaciju – 70%, 30% raskinutih ugovora. Cenim njegovu ležernost, ali je gospodin Ćirić trebalo da se pojavi prošle nedelje na jednom javnom slušanju koje je organizovao, umesto Odbor za privatizaciju, Odbor za predstavke i žalbe, pa da sa tom hrabrošću i kuraži izađe pred 150 ljudi, opljačkanih i poharanih po raznim postupcima privatizacije, pa da sa tom ležernošću izađe pred njih i da im kaže to što nama ovde priča, da vidimo koliko je sve to bilo uspešno. To su radile agencije, ali potpuno je drugačija priroda posla te agencije i ove agencije o kojoj mi danas govorimo. Onu agenciju je u velikoj meri inspirisala, formirala, trovala politika, kriminal, a ovde za to nema prostora. Kad govorimo o ovoj agenciji pozdravljamo što jedna procedura lakša, ali u suštinski neka kaže ministar koliko se na mesečnom, kvartalnom, godišnjem nivou više privrednih subjekata ugasi u Srbiji nego što se pokrene. To su odgovori o kojima on treba da priča. Da nam da odgovore da se ne hvali merama i podsticajima koji nikakav rezultat gotovo da nisu dali. Ne možemo tek tako više da varamo javnost i da obmanjujemo javnost. Prosto, ne možemo pred građane moramo da izađemo sa podacima i sa činjenicama. To je ono što je naša stvarnost i zato smatram, da sve što više predložite pred poslanike nema nikakav smisao niti kredibilitet. Pogledajte sad ovo, ovo je član na koji sam podneo naravno, u ime SRS član on reguliše, član 10, i nadležnosti člana od 10 nadležnosti direktora. Između ostalog nov predlog genijalaca iz Vlade jeste da, on može da imenuje stručna savetodavna tela za strateška razvojna i metedološka pitanja iz redova priznatih, domaćih i stranih, domaćih i međunarodnih stručnjaka iz oblasti koje se tiču poslova agencije. Sad pazite, SRS je ovde predložila da direktor može da imenuje stručna tela isključivo od domaćih stručnjaka iz ove oblasti. Vlada je to naravno odbila. Ali, sad slušajte ovu genijalno obrazloženje. Kaže – amandman se odbija iz razloga što se predloženom formulacijom ne isključuje prednost domaćih stručnjaka. Nisam ovde imao nameru gospodine ministre da domaćim stručnjacima dajem prednost u odnosu na strane. Hteo samda ovde isključimo strane stručnjake. Zato što smatram da Srbija ima dovoljno svoje pameti koju ste gurnuli u zapećak, baveći se sobom svojim poslovima i koalicionim odnosima. Kaže – jer se pod međunarodnim stručnjacima podrazumevaju i međunarodno priznati domaći stručnjaci. Pa, ako je tako gospodine Ćiriću, što ste uopšteno naznačavali čiji stručnjaci, što onda ovde niste napisali da će stručna savetodavna tela za ta pitanja biti iz redova priznatih stručnjaka iz ove oblasti? Zašto vam je bilo potrebno da naznačite to domaćih i međunarodnih? Da biste mogli da i druge odnosno strane, tzv. strane stručnjake da gurate ovde na ugovore i da im plaćate. Takvu mogućnost hoćete da predvidite. Vidite SRS smatra da ovo može da bude jedna šansa da država pokaže volju da u ovoj situaciji angažuje. Vidite, SRS smatra da ovo može da bude jedna dobra šansa da država pokaže volju, da u ovoj situaciji angažuje isključivo domaću pamet. Jer vi sami kažete da domaći mogu da budu međunarodno priznati. Što je sporno da budu samo domaći? Zašto gospodine Ćiriću ne možemo pare koje od budžeta ili naravno iz sopstvenih prihoda da trošite, trošimo na domaću pamet. Za deset godina vaše vlasti, gospodine ministre, trend napuštanja ove države se nije zaustavio. Unapređen je, a vi finansirate tuđu pamet. Mi mislimo da je ovakvim prihvatanjem i ovakvim stavom država ne čini greh, nego pokazuje jednu vrlo interesantnu, jedan zdrav stav i opredeljenje, da prema toj domaćoj pameti ova država konačno pokaže brigu. Ako već hoćete da trošite pare, gospodine Ćiriću, školujte te ljude u inostranstvu da bi bili adekvatni stručnjaci ali ih obavežite, gospodine Ćiriću, da se za taj novac vrate i da služe svojoj državi. Da služe njenoj ekonomiji, njenom obrazovanju, njenom zdravstvu, njenoj poljoprivredi i svim segmentima našeg privrednog života. To je odgovoran nacionalan stav i nacionalno ponašanje, a ne da plaćamo belosvetske stručnjake ako su toliko vredni i pametni nek se prodaju na tržištu njihovih država. Šta nas uveravate, da nemamo dovoljno domaće pameti? Imamo, gospodine Ćiriću, samo što vi ne želite da je vidite jer morate da dajete prednost onima koji vama gospodare poslednjih deset godina i poigravaju se sa vama. Tu morate da sačuvate i autoritet i identitet države i vas koji obavljate te funkcije. gospodine Ćiriću, država mora da zainteresuje ovaj narod da promeni svoj odnos prema njoj. To ne možete tako. To država mora onda kada se vi promenite, to mora da bude dvosmerno. Ne mogu da poštuju državu koja im ovako okreće leđa. Pokažite primer. SRS tako doživljava ovo. Dajte šansuda ovde budu samo domaći ljudi, domaći stručnjaci jer domaći stručnjaci mogu da budu i međunarodno priznati kako ste rekli. Pogledajte šta ste mi u zadnjoj rečenici rekli. Kaže – neophodno je omogućiti agenciji da pored domaćih angažuje i domaće i strane međunarodno priznate stručnjake. Da pored domaćih angažuje i domaće i strane međunarodno priznate stručnjake. Nećete prihvatiti i angažovati one koji nisu priznati, ali moraju da budu domaći, da su im tu lične karte, da im se tu plaća i da porez plaćaju tu, da ostaje novac tu. To je suština i to je smisao poruke. To nije greh i to je dobra odluka Vlade i to treba da prihvatite. Hvala.
Grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo podnela je amandman kojim predlaže da se posle člana 6. doda novi član 6a. Izvinjavam se, gospodin Ćirić želi reč. Posle njega ima reč gospođa Tabaković.
Zahvaljujem, predsednice. Potpuno se slažem sa vama i mislim da treba da imaju prioritet naši ljudi, domaći stručnjaci. Ali, postoje situacije, gospodine Stevanoviću, kada nemamo neka znanja i moramo nekog da angažujemo iz inostranstva. Domaći strani stručnjak nije samo fizičko već i pravno lice, na primer, firma "IBM" ili koja god druga. I to su sertifikovani, priznati stručnjaci, kako ste ih vi nazvali.Ne vidim ja šta je ovde sporno. Ovakva formulacija ovde samo daje slobodu da tada kada ne možemo da angažujemo domaće stručnjake, angažujemo međunarodne. Što se tiče ovog vašeg predloga, ja ga potpuno podržavam i pozdravljam, oko toga da mi treba više da ulažemo u obrazovanje i obuku naših ljudi. Evo, Agencija za privredne registre svoje mlade ljude, svoje radnike, pogotovo iz sektora IT i šalje da se obučavaju u inostranstvo. Suština funkcionisanja APR se zasniva na dobroj informacionoj bazi, na dobrom softveru i hardveru. Zato mi je drago da vi to podržavate i zato Agencija za privredne registre šalje mlade ljude u inostranstvo, da budu tamo obučeni i da onda ne uzimamo strane međunarodne eksperte i stručnjake, nego da to budu naši ljudi. U tom slučaju ne bismo uzimali ni donacije, kredite, nego bi to bili ljudi koji su svakodnevno u Agenciji za privredne registre i to bi oni uradili bez dodatnih troškova. Ja mislim da je ono što ste vi rekli na liniji onoga što mi radimo. Još jednom ponavljam, ovo samo ostavlja manevarski prostor da tamo gde nemamo takvih znanja, a u nekim segmentima jesmo zaostali i treba da se više obučavamo, više da učimo ili više da ulažemo u obrazovanje, kako hoćete, ali samo da imamo malu slobodu da angažujemo nekog ko to možda malo bolje zna od nas. Znači, to je izuzetak, a ne pravilo. Ja se slažem sa vama, a pravilo i jeste da softver koji se razvija rade domaće firme, domaći ljudi, ali postoje negde neke situacije gde mi nešto ne znamo da uradimo. Jer, nismo mi baš najpametniji na svetu da sve znamo. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Gospođa Jorgovanka Tabaković.
Mi smo podneli amandman na član 6, da se doda član 6a. gde u stvari predviđamo da se registrator imenuje isključivo na osnovu javnog konkursa. Znači, ako u javnosti pričamo priču – departizacija, ako smo svesni da živimo u partijskom kapitalizmu i listom se svi zalažu za departizaciju funkcija, najmanje što treba da uradimo jeste da usvojite ovaj amandman. Državna uprava i odredbom člana 52. Ustava i međunarodnim konvencijama u stvari nalaže i propisuje da se javni pristup poslovima ove vrste obezbedi konkursom. Sa druge strane, neophodno je da postoji javnost u zapošljavanju u državnoj upravi upravo zbog eliminisanja mogućnosti korupcije, odnosno sprečavanja uslova da se ona stvari. Najmanje što sam očekivala od vas je da kao predstavnik, nema veze da li ste član ili ne, stranke koju predstavljate da na delu pokažete kako se zalažete za konkursom dodeljivanje funkcija, a ne samo ono – članovi upravnih odbora, konkursi, itd.
Gospodine ministre, izvolite.
Gospođo Tabaković, direktor Agencije se bira na javnom konkursu. U Agenciji za privredne registre postoji četiri registratora. Ja mislim da je i gospodinu Maglovu, ovde prisutnom, a i ostalim registratorima ovo četvrta ili peta Vlada. Niko od njih nije član nijedne stranke. Bili su u Vladi i 2005, 2006, 2007. godine a i sada. Znači, samo o departizaciji ili depolitizaciji, biće i dalje registratori. Uostalom, ja nisam čuo primedbu na njihov rad i njihov profesionalizam, niti na njihovo znanje i stručnost u obavljanju svakodnevnih poslova. Znači, direktor APR se bira na javnom konkursu. Registratori, pošto je to posebna vrsta posla, imaju posebnu proceduru. Ali, još jednom napominjem, i ovde prisutan registrator, gospodin Maglov i ostalih troje njegovih kolega i koleginica, ovo je njima četvrta ili peta vlada. Samo toliko.
Zahvaljujem. Ponovo se javila gospođa Tabaković, ali, ja bih vama dala reč zbog toga što ste vi sada u temi. Izvolite.
Šta rekoste malopre? Da nisu članovi ni jedne stranke? Izvinite, molim vas, gospođa predsednica Skupštine, uvaženi stručnjak u svojoj oblasti je član stranke, ja sam ekonomista, član stranke i nama to nije minus. To ne znači da mi svoj posao radimo manje stručno. To nema nikakve veze sa ovim što tražimo da javni pristup kroz konkurs bude način zapošljavanja ljudi koji rade posao registratora kao vrlo važnog, niti imam primedbu. Prosto, nekako unapred pripremljeni na gard branite se od svakog dobrog predloga ovde. Niti je čovek koji je u stranci manje stručan ako se bavi strukom i akoje pametan, radan i marljiv, bilo ko, niti je onaj ko to radi nekoliko godina i promenio više vlada u prednosti. Možda je čoveku dojadilo, možda nije toliko zainteresovan da radi, ali mandatne funkcije za funkcionerska radna mesta nisu džabe izmišljene, prosto treba omogućiti malo svežih snaga, onako kako ste maločas rekli - 0ne znamo svi sve sami, treba da nam dođu i sa strane. Pa i ti ljudi treba da obučeneke nove, da ne budu nezamenljivi. Ne kažem ovo sa bilo kojom prizvuka nečeg negativnog, treba da ostanu iza njih mladi dobri ljudi koji će znati da rade posao. U tom smislu je ovo, a ne kao politička parola. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Na početku, da li hoćete prvo da hvalim ili prvo da kritikujem?
Kritikujte.
Ako hoćete prvo da vas kritikujem, onda moram da skrenem pažnju da ste vi krivi što Srbija 9. decembra nije dobila status kandidata za početak razgovora o pridruživanju itd. Pogledajte obrazloženje strane 23. – odredbe propisa EU, sadržina odredbe, odredbe propisa, sadržina odredbe, pa onda usklađenost odredaba, pa razlozi itd. Vi ovo ništa niste uskladili sa EU. Ovde pod v) sve piše "neusklađeno", "neusklađeno". Niste uskladili predmet zakona, registracija osnivačkih akata i statuta - neusklađeno, vreme trajanja društva – neusklađeno, izmene osnivačkih akata – neusklađeno, zastupnici – neusklađeno, nadzorni odbor – neusklađeno, finansijski izveštaj – neusklađeno, promena sedišta – neusklađeno. Ništa niste usaglašavali sa EU. Onda ko iz vedra neba Angela Merkel ko Vila Ravijojla kaže – nema ništa. To je prva stvar. Druga stvar, gospodine Ćiriću, vi ste mlad čovek, perspektivan, ovaj osnovni zakon je donet 2004. godine. Tada ste bili vi u Vladi, DSS, Velja. Tada sam vas kritikovao i SRS zbog celog konteksta agencija, nećemo to sada da ponavljamo, jer ste uporno bili protiv SRS pa smo došli na sto i nešto agencija. Sada imamo agenciju za levo, za desno, za gore, za dole, za sve imamo agencije. Smešno vam je? Znate, samo to mnogo košta. Košta to poreske obveznike, a ako ne plate odmah vi se zadužite, pa opet njih košta. Pričate o poverenim državnim poslovima. Moram da vas podsetim samo na jednu stvar, nijebaš praksa ovakva, da se prave agencije za privredne registre, u nekim zemljama kada su u pitanju privredni registri, to i dalje rade sudovi i to dve vodeće države EU, dva stuba. Ne daju to agencijama, ali da se radi o autentično državnim poslovima, to je nesporno. Gospodine Ćiriću, ovde ste napisali 15 registara koji se vode u ovoj agenciji i moram da vam kažem sada, morali ste da promenite malo i naziv zakona. To ne bi bio više Zakon o Agenciji za privredne registre, to bi sada mogla da bude Agencija za registre, jer je mnogo šire. Šta imate? Imate privredne subjekte, finansijski lizing, to je ovo što su stradali građani, javna glasila, udruženja, strana udruženja, komore, turizam, stečajne mase, zadužbine, fondacije, udruženja. Pošto se radi o poverenim poslovima, onda se postavlja pitanje - da li postoji još neka institucija ili državni organ koji vodi neki registar? Ima, svako ministarstvo ima neki registar i svi oni na bazi odgovarajuće odredbe Zakona o opštem upravnom postupku izdaju uverenja o podacima koji se nalaze u evidencijama, koje u skladu sa zakonom vodi neki državni organ. Da li je tako? Tako je. E sada, ako ste hteli da objedinite ovo sve, da sasečete sve ove propise iz perioda Slobodana Miloševića, to je to gospođo Đukić-Dejanović, oni će da otklone sve tragove perioda Slobodana Miloševića, onda me buni jedna stvar - zašto niste otvorili registar hartija od vrednosti, da bude kod vaše agencije? Zašto ste tamo ostavili onoj gospođi, ona je mnogo skupa za državu? Ovi u Agenciji za privredne registre to bi očas uradili. Ne bi to toliko bilo skupo. Ne treba sada da pravimo nauku od kompjutera, od informatičkog sistema, pa Agencija verovatno ima dobar sistem, radi, šljaka, što bi rekli ovi kompjuteraši. Međutim, gospodine Ćiriću, moram da vas upozorim. Vi ste morali da ukorite gospođu Đukić-Dejanović, vi ste morali da otvorite i 17 registar u ovoj agenciji. To je registar ukradenih mandata. Zašto se smejete? Ovo vrlo ozbiljno kažem. Da li ste vi pogledali sajt Narodne skupštine? Ukradeni mandati Srpskoj radikalnoj stranci, a ti ljudi koji su ukrali mandate vode se i dalje da su članovi Srpske radikalne stranke. To je samo zbog neusklađene evidencije. Nemojte baš da se mnogo hvalite sa vašom evidencijom. Vidite, napravili ste Orvelovu mašinu, ali promiče vam ponešto. Znači, registar ukradenih mandata. Dalje, morali ste da otvorite registar, opet vam smešno, zaduženosti po glavi stanovnika prema bankama u Evropskoj uniji. Na bazi tog registra bi ste videli da je svaki građanin dužan 3.000 evra i gospođa Đukić-Dejanović je dužna, i gospođa Čomić je dužna, i gospodin Novaković je dužan. Nemam ništa protiv što su oni dužni, odmah da vam kažem, ali ja ne želim da budem dužan. Meni Evropska unija nije dala pare, ja nisam tražio od njih para nikakvih. Neko nas je zadužio, gospodine Ćiriću, verovatno vi njegapoznajete. Sada tabana po mesnim zajednicama, kaže - Dedinje mu je na prvom mestu, Crna Trava mu je na prvom mestu, Pinosava na prvom mestu, svuda je njemu na prvom mestu. Krije ko zmija noge, da ga niko ne shvati kao G17 plus. Kada se sve ovo pogleda, gospodine Ćiriću, ima mesta za inovacije. Možete da smestite sve registre i sve evidencije kod te agencije i to bi onda imalo nekog opravdanja, da budemo iskreni. Međutim, nešto se tu poprilično prezubilo u ovim registrima. Napravljena je jedna epohalna prednost. Dođete na internet, pa ono "apr", pa se otvori, pa možete da vršite pretragu, pa ste ubacili one simbole da se neko dešifruje, da ne upadne neki haker itd. Međutim, skromno mi nešto ono što izlazi odande. Mnogo mi skromni podaci izlaze iz onoga. Odem onda na ulicu, pa se raspitam, pa ponesem onu vašu dokumentaciju što sam kopirao iz vašeg registra, pa dođem na jednu lokaciju, pa pitam – po ovome ovde ispade da se tu nalazi taj i taj, da je firma ta i ta. Kažu – ko ti je to rekao, taj te laže.Ne može da me laže Agencija za privredne registre. Ona ima bolje podatke nego BIA. Kaže – nema veze to. Kaže – jel vidiš ti ovaj objekat, ovu firmu, može u registru da piše šta god hoće, znamo mi ko je vlasnik, znamo ko donosi posao, pa da li je u pitanju "Interkop", da li je u pitanju "Džip komerc", da li je u pitanju "BM", Bambi Miljković. Sve mi to znamo. Čekajte, a ovo što piše u registru? Kaže – vežite mački o rep. Nešto vam nije u redu sa kompjuterom. Znači, sve je na prvi pogled gladac, a iznutra jadac. Zašto? Zato što gospodin Ćirić ima da seče vene što Srbija ne ide ka EU. Jedanaest godina se juri bezglavo prema EU i sve se prihvata iz EU. U jednom trenutku se stane, izvrši se orijentacija u vremenu i prostoru i vidimo, gospodine Ćiriću, Crna Trava svuda oko nas. Svako mesto - Crna Trava. Pošto ste vi, gospodine Ćiriću, veliki borac za istinu, pravdu i ekonomski prosperitet Republike Srbije, preporučujem vam da pokrenete krivične postupke protiv svih koji su ikada radili u Agenciji za privatizaciju, počev od Vladimira Čupića. Znate ko je taj, prvi direktor Agencije. Možete i onog drugog. Znate li ko je bio drugi? Mirko Cvetković. Nećete ništa da pogrešite. Zar vam ne deluje malo čudno da je Fabrika guma "Trajal" skuplja od "Sartida", sudeći po memorandumu? Tako ispada prema novinskim vestima. Trinaest miliona evra, a tamo je bilo 23 miliona dolara. Ako vam nešto nije jasno oko "Sartida", uhapsite Labusa. Gospodine Ćiriću, malo sam se potrudio da na Internetu objavim jedan mali film o G17 plus, kako su ih Amerikanci napravili, ono NED, ona špijunska organizacija koju je osnovao Ronald Regan. I ko je bio prvi protagonista G17 plus? Onaj Vukotić, pa onda redom. Vrlo poučan primer, 23 minuta traje film. Sve vam je jasno, nadam se da je još jasnije publici, ali pogledajte i vi taj film, biće vam poučno. Što se ovog registra ukradenih mandata tiče, otvorite ga. Odmah da vam dam predlog ko može da bude registrator, gospođa Slavica Đukić-Dejanović. Ona je ostala zabeležena u istoriji demokratije i parlamentarizma kao žena koja je predsedavala kada je napravila jednu stranku koja nije ni učestvovala na izborima. Ona je to s ponosom uradila, pošto je to bio uslov za put u EU. Eto, mašala, živeli, veselo, sve je u redu, samo se proširila Crna Trava na 192 mesta.
Gospodin Milorad Buha ima reč.
S obzirom da je ministar prihvatio osnovnu tezu koja je izneta u amandmanu gospodina Stevanovića, mislim da je primereno da se to i ozvaniči. Međutim, pozadina svega onoga što je izneto u ovom amandmanu i pozadina svih pojava koje imamo kada zakonski ostavimo mogućnost formiranja i zakonski ostavimo mogućnost direktorima ili nekom drugom u javnom sistemu da formira određene komisije, određene savete, onda smo tu napravili rupu iz koje nam izlazi sve, a najviše izlazi novac. Ministar to jako dobro zna, s obzirom da smo u više navrata mi iz SRS tražiliinformacije i postavljali poslanička pitanja, o tome koliko sredstava odlazi na određene konsultantske kuće, konsultantske usluge. Onda smo dobili katastrofalne podatke, odnosno to su realni podaci, samo što oni pokazuju šta se sve radi u toj oblasti. Agencija za privatizaciju, po podacima koje smo dobili od 2002. godine do 2008. godine, isplatila je na temelju konsultantskih usluga preko četiri milijarde dinara. To je oko 60 miliona evra. Kako se to radi? Prosto, onog trenutka kada se zaključi ugovor o privatizaciji, tog trenutka dolazi konsultant koji obavlja poslove, pravni veštak, finansijski, građevinski i drugi, sklapaju ugovor i vrše procenu kapitala, jedan od poslova. Zamislite vi da mi u 21. veku ne znamo vrednost našeg kapitala. Treba posle svih reformi i posle svih poslova doći neko ko će izvršiti to, a po pravilu se to obavi za 10-15 dana, onda dobijamo podatke, ali dobijamo i fakture. Kakve su fakture? Fakture su katastrofalne. To su te fakture u iznosu od 60 miliona evra. Ista je situacija kada dođe do raskidanja ugovora, onda imamo situaciju da se postavlja zastupnik državnog kapitala. Prvu stvar koju napravi zastupnik državnog kapitala, on prvo sebe upiše u akte preduzeća i druga stvar, odmah angažuje veštaka za procenu vrednosti. Sklapa se ugovor i za sedam-osam dana dobijamo podatke o vrednosti, ali dobijamo i fakturu. Kolike su fakture? Astronomske. Zbog toga je ovaj amandman gospodina Stevanovića, u kojem traži da se to ograniči. Zamislite, mi u sistemu koje finansiramo iz budžeta imamo 530 hiljada radnika. U tom broju, od 530 hiljada radnika nemamo dva, tri, pet radnika koji znaju taj posao, imamo na stotine, na hiljade, i akademika, i doktora i magistara, i ekonomista i pravnika itd. Svi iz struke. To se ne može dozvoliti. Ne može se dozvoliti u periodu krize, u periodu socijalne bede. To se ne sme dozvoliti. Ali, s obzirom da stvarate uslove za pljačku, za kriminal, u praktičnoj izvedbi imamo i pljačku, i kriminal i to upravo na ovaj način. Zakonom se ostavlja mogućnost da se formira savet, da se formira komisija i to na kraju završi sa ogromnom fakturom koju plaća ta agencija, a onda ide pola-pola. To je loša navika. Govorimo vam to, ukazujemo na to i kažemo – nemojte to raditi. Nemojte to raditi, imate stručne ljude, imate institute, imate fakultete, imate nezavisne stručnjake koji to mogu obaviti. Ko hoće na patriotskoj, rodoljubivoj osnovi, ko hoće. Ko neće, nećemo ga plaćati, nemamo odakle. Ne trebaju nam ti podaci. Zamislite, kada uzmete bilans nekog preduzeća, pa u njemu piše sve, ako smo ga malo ozbiljnije sagledali, koji nam drugi podatak treba? Ne treba nam drugi podatak, ali nam treba da uberemo pare. To je tragično. Učestvujete u kriminalu. Govorimo, ukazujemo i tražimo da to ne radite. Ali, očito je da dok se ne promeni vlast i dok neki ljudi ne završe u zatvoru, neće se moći ispraviti ova anomalija. Hvala.
Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Jorgovanka Tabaković ima reč. Izvolite.
Podneli smo dva amandmana na član 8, a ovaj prvi se tiče načina, odnosno rokova u kojima se mogu stavljati primedbe i predlozi, gde amandmanom tražimo da se precizira kada se ti predlozi i primedbe mogu stavljati. Odnosno, da ne bude rešenje koje ste vi dali u Predlogu zakona, da to bude jednom godišnje, a da se uopšte ne zna kada je to. vi imate obavezu da omogućite korisnicima da daju svoje mišljenje o radu i kvalitetu usluga. Smatramo da je teško očekivati da li će neko biti zadovoljan time, da sakuplja primedbe koje ima u nekom roku, koji ne znamo. Znam šta je kalendarska godina, znam šta je budžetska godina, ima nekih uslovnih godina, da tako kažem, ali ovde zaista nema nikakvog preciznog određenja. Pretpostavljam da ste i ovde našli neko rešenje, a ne da čekamo kasnije mišljenje i tako nešto. Zahvaljujem.
Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Mariću.
Član 8. govori o odnosu Agencije prema korisnicima njenih usluga. Da bi gledaocima bilo razumljivije, pročitaću prva dva stava čije smo izmene predložili. Prvi stav – Agencija ima obavezu da najmanje jednom godišnje omogući korisnicima da daju svoje mišljenje o njenom radu i kvalitetu usluga i predlaže način njihovog poboljšanja, o čemu se sastavlja poseban izveštaj koji postaje sastavni deo godišnjeg izveštaja o radu Agencije. Drugi stav – korisnicima se mora omogućiti da svoje primedbe, predloge vezane za rad Agencije daju usmeno, pismeno, telefonskim putem ili u elektronskom obliku. Mi smo predložili da se u stavu 1. "najmanje jednom godišnje" briše i da ostane formulacija - Agencija ima obavezu da omogući korisnicima da daju svoje mišljenje o njenom radu itd. dostavljaju. U drugom stavu - korisnicima se mora omogućiti da svoje primedbe, predloge vezane za rad Agencije pismenim putem. Vlada je odbila amandman uz sledeće obrazloženje – amandman se odbija iz razloga što formulacija Predloga zakona, "najmanje jednomgodišnje", "usmeno, pismeno, telefonski" ne ograničavaju korisnike usluga Agencije, da i više puta u toku godine, uz lični izbor sredstava komunikacije, podnose Agenciji svoje sugestije, mišljenja i predloge. Na kraju Vlada kaže – smatramo da u tom smislu ne može biti zloupotreba ni od strane Agencije, ni od strane korisnika usluga. Idemo redom. Vlada predlaže da korisnici usluga svoja mišljenja, primedbe, sugestije, žalbe mogu da dostave jednom, a mogu i bezbroj puta. Mi nismo ni za jednom, ni za bezbroj puta. Mi smo za onoliko koliko je potrebno. Znači, kada god korisnik usluga Agencije smatra da postoji potreba da se iz nekog razloga obrati Agenciji, da ukaže na propust u njenom radu, da se obrati Agenciji, kako je to i predviđeno. Za nas je još sporan i ovaj deo koji se odnosi na način dostavljanja mišljenja, primedbi i sugestija. Vlada predlaže da korisnici imaju pravo da se obrate telefonom, da se obrate usmeno, da se obrate elektronskom poštom ili da se obrate pismenim putem. Ništa nije sporno, da svaki korisnik bilo koje usluge, to je njegovo i zakonsko i ustavno pravo, ima pravo da se onome ko mu daje tu uslugu obrati, da li iz razloga da ga pohvali ili iz razloga da ga kudi, ili iz razloga da mu iznese neku svoju sugestiju. Znači, to za nas nije ništa sporno. Međutim, sporno je ono što Vlada predlaže, da se na isti način vrednuje i na isti način tretira to, ako neko svoje mišljenje, primedbu ili sugestiju dostavi pismenim putem, elektronskim putem ili ako to učini usmeno i telefonskim putem. Znate, u svemu i u svakoj komunikaciji, pismenoj komunikaciji, postoji trag. U principu, tu teško može da bude nekih zloupotreba. U ovom slučaju korisnik usluga Agencije, neki privredni subjekt ima dokaz šta je poslao, ima dokaz kada je to poslao i ima dokaz kada je to Agencija primila. Međutim, postavlja se pitanje – ko će kontrolisati mišljenja, sugestije, savete, žalbe itd, koje su dostavljene telefonskim putem ili elektronskim putem ili usmeno? Usmenim putem, telefonskim putem ili elektronskom poštom, u ovome kako je predloženo, primedbe se mogu dostaviti prilikom susreta na ulici, prilikom susreta na hodniku, ispred kancelarije, a mogu i u kafani, posle jedne ili posle pet čašica, kada se nekome razveže jezik i iznese određena saznanja, recimo, o nekom kriminalu koji se odvija pod okriljem Agencije za privredne registre ili pod okriljem, kao što kaže gospodin Krasić, Vlade Republike Srbije. Uzmimo sada da neko od privrednih subjekata pozove Agenciju i ukaže zaista na neki krupan kriminal, možda baš na rad tog nekog službenika Agencije koji mu se javi na telefon. Da li će taj službenik u Agenciji da zabeleži taj razgovor? Može da ga zabeleži, a ne mora da ga zabeleži. Niko ga ne bije po ušima. Nema nikakvog dokaza da je razgovora bilo. Ima listing telefonskih razgovora, ali nema suštine razgovora. Ovaj što beleži, ako odluči da zabeleži taj razgovor, tu primedbu, može da napiše šta god hoće. Može da napiše šta je ovaj rekao, a može da napiše nešto sasvim deseto, iz zle namere, ili zato što je čovek zaboravio jednostavno i ne može da se seti šta mu je sve rečeno. Mene zanima da mi objasnite, možda ja nisam dovoljno uk da bi ovo razumeo, kako će ovo lice koje je podnelo primedbu putem telefona dokazati šta je bila suština te primedbe, na šta se on žalio, kakvo je mišljenje iznosio itd? Ako je zvao telefonom, jedini dokaz je listing, ali on može da kaže – ja sam ukazao da Agencija za privredne registre forsira to i to preduzeće da je uradilo tu i tu kriminalnu radnju itd. Ovaj službenik koji se javio, koji je zabeležio taj razgovor kaže – ne, nije tačno, mi smo razgovarali o sinoćnoj utakmici "Partizana" i "Zvezde", o tome da li će večeras "Partizan" pobediti "Armani" ili smo razgovarali o zgodnoj službenici iz susedne kancelarije. Da bi se to izbeglo, da bi se izbegle bilo kakve zloupotrebe, mi smo predložili da ovo zakonsko rešenje bude vrlo jasno. Znači, da se mišljenja, primedbe i sugestije, koje se tretiraju ozbiljno, Agenciji dostavljaju onoliko puta koliko korisnik smatra da je to potrebno i da se to čini isključivo pismenim putem. Što se tiče ovog obrazloženja Vlade na kraju, kaže – smatramo da u tom smislu ne može biti zloupotreba od strane Agencije ili od strane korisnika usluga. Vi ste rekli da ste prošle godine imali, čini mi se, negde oko 709 hiljada prijava. Vi sada tvrdite da među 709 hiljada korisnika nema onih koji će pribeći iz ko zna kojih razloga, kriminalnih ili nekih drugih razloga, zloupotrebama. Ministar je malopre rekao – prihvatamo sve amandmane koji su dobri i ne gledamo da li ih je predložila opozicija ili je predložila vladajuća većina. Odbijanje ovog amandmana demantuje ministra. Hvala.
Narodni poslanik Dragan Stevanović ima reč.
Meni je žao što ministar nije tu samo iz jednog razloga, što, nažalost, vi ne možete eventualno da prihvatite ovaj amandman. Ovo je jako racionalno što predlažemo. Šta je uopšte ideja bila sa ovim izmenama i dopunama? Ovo je nešto što rešava odnos Agencije sa korisnicima. Mi možemo da kažemo – evo, pokazala se dobra volja da se sa korisnicima napravi neka komunikacija, ali ovako, kako je u zakonu napisano, obesmišljeno je. Ideja je potpuno obesmišljena. Napravljena je da suštinski ne znači ništa. I nije ovo bilo jedino što vam je zasmetalo u ovome što ste predložili. Sada ću redom krenuti šta je sve ovde sporno. Najpre, govori se da Agencija ima obavezu da omogući korisnicima da daju svoje mišljenje o njenom radu i kvalitetu usluga, predlože način njihovog poboljšanja, o čemu se sastavlja poseban izveštaj, koji postaje sastavni deo godišnjeg izveštaja o radu Agencije. Znači, ove primedbe o kojima vi govorite i hoćete na neki način da ih uvažite i pohvale, ovo je knjiga utisaka u stvari. One moraju da postanu sastavni deo izveštaja koje će neko telo da raspravlja i da razmatra. Kako da razmatraju nadležni državni organi primedbe koje su iznete usmeno? Kako da razmatraju primedbe koje su iznete telefonski? Znate šta je ovde sporno? Vi ste registrator, ako sam dobro razumeo, ili direktor. Vidite sad o čemu se radi. Ovde je sporno u zadnjem članu ko će ove primedbe da uvažava i ko će njima da se bavi? Član upravnog odbora? Šta je nama garancija da je član upravnog odbora čovek koji razume vaše probleme i vaš posao? Naročito u državi u kojoj suupravni odbori formirani onako kako su u Srbiji formirani, pod rukovodstvom desetogodišnjim ove vlasti. Kada su ljudi u upravne odbore imenovani da bi primali plate, da bi primali naknade, a ne zato što nešto razumeju. Kada su ljudi imenovani samo zato što su partijski poslušnici. Možemo i od te pretpostavke da krenemo. Znači, ništa nije garancija da će čovek, koji će se ovim primedbama i pohvalama baviti, razumeti o čemu se radi. Vi s tim imate problem. Mi smo se nosili mišlju da predložimo u ovom amandmanu da stručno lice iz Agencije ovo prima, obrađuje i prosleđuje onima koji treba da rade. Ovo je besmisleno. Ovo će možda jednu dobru ideju obesmisliti i dovesti u pitanje. Zato vam je SRS predložila nešto što ima smisao, da taj… Pazite kako se gospodin Ćirić malopre hvali, od 700 i nešto hiljada, samo je 110 primedbi. Pošto je to 0,01%, kako je on rekao, tih 0,01% mislim da im neće biti problem da uzmu i da pismeno ili elektronskim putem to iznesu i daju u Agencije za privredne registre. Njima će savest biti čista da su vam rekli, moći će sutra javno da vas prozivaju jer su vam nešto dali i dostavili, a vi ćete imati sistem koji će biti efikasan i funkcionisaće i moći ćete da pročitate šta to ne valja u radu Agencije, a sa druge strane moći ćete da nagradite nekoga ko je po mišljenju korisnika usluga Agencije dobar i koga su eventualno pohvalili pisanim ili elektronskim putem. Srpska radikalna stranka zato smatra da bi se dijametralno drugačije ponašala od njih. Znate šta, uvaženi gospodine, vaš rad zavisi mnogo od toga kakav će vam pravni osnov ova gospoda iz Nemanjine 11 dati. Zato je jako bitno da vam daju dobar i kvalitetan zakon, a ne da dođu tu da se opuste malo, porazgovaraju sa poslanicima, promovišu neki svoj politički stav i ovako ležerno išetaju iz sale. Malopre pričam o tome ko treba da bude u stručnim komisijama. Znate šta meni gospodin Ćirić priča? Gospođa predsednik mi nije dala tada pravo na repliku, dala je drugima reč, da ne pravimo sad tu svađu i raspravu, da bez veze ne odvlačimo raspravu u drugom pravcu. Kako može pravno lice, domaće ili strano, da bude član komisije? On meni kaže – znate, imamo pravna lica strana, mi ne znamo da radimo sve poslove, ali ta strana pravna lica nam trebaju. U obrazloženju zakona piše vrlo jasno da se ovde isključivo radi o pojedincima, o fizičkim licima. Pa čak i da se radi o pravnim licima, pa neka ih država natera da se registruju u Srbiji, neka tu plaćaju porez. To je odgovoran odnos prema državi. Lako je gospodinu Ćiriću, sad je otišao. Šta ga briga? Neće da sedi tu. Mi smo uspešni, Agencija sve radi kako treba. Sto puta je dobio poziv i mejl – šta se dešava sa kompanijom "RS Partners" u Surdulici? Neka ode dole, neka pita te ljude koliko mu je Agencija efikasna, njegov sektor, i koliko puta odlaže raskidanje ugovora, koliko puta ponavlja, koliko puta šalju tamo komisiju i šta se utvrđuje i kako iz Vlade naređuju da se rešenje poništava. Da vidite kakav cirkus. Dvesta ljudi i dvesta porodica bez posla, nemaju kome da se obrate. Takvi će, gospodine, i vaš eventualno efikasan rad da obesmisle. Vi treba od njih da se ograđujete, jer su nesposobni i nezainteresovani za efikasnost ove države. Nema argumenta koji može da kaže da je amandman SRS loš. Dali smo vam jasnu platformu da budete u ovom smislu efikasni, a vi to nećete da prihvatite. Posle ćete imati loš odnos sa javnošću. Imaćete jer nije bilo sluha i pameti da se ovo prihvati. Hvala.
Iskorišćeno je šest minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Predlog da se posle člana 8. doda novi član 8a. Grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo podnela je amandman kojim je predložila da se posle člana 8. doda novi član 8a. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Član 8a je u velikoj meri pokazao prirodu ovog zakona više obrazloženjem koje je Vlada dala u davanju mišljenja na odbijanje ovog amandmana, nego što se to moglo videti iz same sadržine predloga ili amandmana koji smo dali. Mi smo članom 8a predložili da nadležan za ovu agenciju, kao što je potrebno i za svaku drugu agenciju, bude ministar, odnosno ministarstvo nadležno za državnu upravu. Smatramo da je neophodno da to ministarstvo, po zakonu, po Ustavu, vrši nadzor nad ovakvom agencijom, upravo zato što Vlada pred građanima zadržava odgovornost za izvršavanje poverenih poslova. Kad pomislim da tu više nema ništa sporno, pročitam obrazloženje za odbijanje amandmana, u kome se kaže da je ministar za ekonomiju i regionalni razvoj, kao neko ko je nadležan za Agenciju za privredne registre i privredu uopšte, taj koji je nadležan. Ali, to ne bude kraj nego kaže da je on nadležan za privredne registre, ali će zato za ostalo registre važiti to pravilo da bude nadležan ministar koji je nadležan za registar iz te oblasti. Tek sada se pokazuje da je nad Agencijom za privredne registre 10 paša. Znači, ministar po svakom registru, za sada 15, možda su neki u jednom ministarstvu. Vrlo je zanimljivo šta je bio kriterijum za objedinjavanje, šta je to suština na osnovu koje je ovo spojeno u jednoj Agenciji za privredne registre, ali zato ima 15 gazda koji će biti nadležni, a to je upravo ono što sam vam rekla da treba izbeći, da građanin ne bi bio ping pong loptica, a Vlada ne bude sto za stoni tenis, koja međusobno tu lopticu građanina šeta od jednog do drugog šaltera. Vi ste mi dali obrazloženje u kojem, ne da su to dva reketa i jedna loptica, nego je to možda i 15 reketa i onaj 16, ta neka nova mogućnost za neke nove registre, a kad kažem reket, mislim na reket za udaranje loptice, a ne nešto drugo. Međutim, obzirom na visoku rangiranost po nekim korupcionim i ostalim elementima, taj reket može da bude i u prenosnom smislu, makar bila i najsitnija stvar. Znate, monopol nad informacijom je nastrašnija stvar. Kao što je to monopol nad informacijom gde uložiti novac, kada i kako štedeti, odnosno prodati, pretvoriti iz jednog oblika u drugi, tako i informacija vezana za registar bilo koje vrste, može nekome da znači pravu vrednost, a to da ne znate ko je gde nadležan, odnosno da stranka ne zna, neukost je ne brani, ona svoje pravo može i da izgubi samim tim što ministar nadležan za taj registar znači sve i ne znači ništa. Mislim da je ovo izuzetno loše rešenje.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, u pojedinostima i u celini. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O POSTUPKU REGISTRACIJE U AGENCIJI ZA PRIVREDNE REGISTRE. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Vjerica Radeta, dr Aleksandar Martinović, Dušan Marić, Sreto Perić, Lidija Dimitrijević, Zoran Krasić, Milorad Buha, Dragan Stevanović, Mirko Munjić, Zlata Đerić, Radoslav Mojsilović, Srđan Spasojević, Miroslav Markićević, zajedno Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Sala Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić i Dragan Šormaz. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na naslov Predloga zakona amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Neću ponavljati obrazloženje zašto smo mi predložili da to ne bude agencija nego uprava za registre, jer smo prilično o tome govorili, ali pošto nisam imala prilike da do sada vidim mišljenje, moram da priznam da sam iznenađena brojem usvojenih amandmana koji se tiču postupka registracije za privredne registre, prijatno iznenađena da ste usvojili neke amandmane koji nisu samo tehničke prirode, a ima i takvih i da bi mnogo volela da, dok god trajete, na ovakav način razgovaramo o ovome, tako da u ovom trenutku neću čak ni dva minuta da iskoristim da bi ponovila obrazloženje za amandmane koji ste odbili. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Mi smo u članu 2. predloga tražili da se promeni naziv, odnosno definicija registratora i rekli smo da registrator jeste funkcioner ovlašćen za vođenje registra, koji se vodi u skladu sa ovim zakonom. To smo obrazložili time što Vlada imenuje tog funkcionera. Smatramo da, u smislu Zakona o agenciji za borbu protiv korupcije, ta funkcija mora da se smatra javnom. Jeste ugledna, značajna, odgovorna, ali kao i svi drugi funkcioneri, mora da podleže i u smislu počasnog uvažavanja, faktičkog uvažavanja, ali i odgovornosti u smislu ovog zakona koji tretira sukob interesa. Tražili smo da se briše i tačka 6. gde ste definisali izraz: "podnosilac prijave". Radi se o opšte poznatom pojmu. Podnosilac prijave, po Zakonu o opštem upravnom postupku jeste svako pravno ili fizičko lice koje podnese neki zahtev državnom organu. Nezavisno od toga, vi ste ga ovde pogrešno definisali, jer ste pomešali pojmove podnosioca prijave i fizičkog lica ovlašćenog za podnošenje prijave u ime pravnog lica. Jedno je sama fizička radnja kao podnosioca prijave, a drugo je da je neko ovlašćen da uradi nešto i da time upotrebi ili zloupotrebi, ako nema ovlašćenje da podnese prijavu. Ne znam da li je ovo vama promaklo. Treba da imate u vidu da je reč o nečemu što je, po pravilu, državni organ i da pravna lica koja prijavljuju osnivanje, promenu podataka i slično, zaista dovoljno jasno i da je unošenje ovog pojma "ovlašćeno", prosto nepotrebno i pravno nemoguće. Ko bi mogao da dođe sa pečatom i svim onim pratećim podacima i elementima, a da nije u stvari ovlašćen? Samo neko da preko noći nešto ukrade. Drugo, dok se ne utvrdi da neko nije bio ovlašćen da podnese prijavu, on ima status podnosioca samom činjenicom da je podneo prijavu, jer sami ste rekli u načelnoj raspravi, vi ne kontrolišete u bilo kojoj vrsti postupka, ni istražnih radnji, da li neko dostavlja istinit podatak, odnosno da li je ovlašćen. Smatram da su ovde u pravnom smislu pomešani termini onoga ko podnosi prijavu, kao podnosioc, i ko je ovlašćen da podnosi prijavu za neku izmenu u registru.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Odbori se nisu izjasnili, pa je amandman u pretresu i odlučivanje o njemu biće u danu za glasanje. Da li neko želi reč? (Da.) Na član 4. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Odbori se nisu izjasnili, pa je amandman u pretresu, a Skupština će izjašnjavati u danu za glasanje. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Najkraće, poštujući vaše vreme, hoću da kažem da je prihvaćen amandman gde je jedna reč "shodno" mi smo tražili njeno brisanje, ali nije tehnički, zaista je reč u suštinskoj stvari. Volela bih da u danu za glasanje, zato i hoću da obrazložim taj amandman prođe, jer pravila koje Zakon o opštem upravnom postupku propisuje nema terminologije "shodno", nego ili ih primenjuješ onako kako su zakonom propisana ta pravila ili ih ne primenjuješ. Tako da se nadam da će poslanici imati ono kako ih predsednica upozori kratkim zvoncetom da glasaju za ovaj amandman.
Mi se nadamo da ćemo biti svi prisutni, da se izjasnimo o ovom amandmanu. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podnela narodna poslanica Lidija Dimitrijević. Da li neko ćeli reč? (Da.) Narodna poslanica Lidija Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanički klub SRS podneo je ovaj amandman na član 6., koji se odnosi na postupak registracije u slučaju kada se postupak pokreće podnošenjem prijave. Imali smo prilike da u obrazloženju koje je predlagač dao i naveo razloge za donošenje ovog zakona pročitamo da su ovim zakonom otklonjene nejasnoće, koje su se pojavile u toku petogodišnje primene zakona. Misli se na Zakon o registraciji privrednih subjekata. Otklonjene pravne praznine i razjašnjene pojedine odredbe koje su za posledicu imala razna tumačenja. S namerom, da se već na samom početku prilikom podnošenja prijava precizno definišu neke stvari, podnet je ovaj amandman. Naime, amandmanom se otklanja mogućnost da obrasci za podnošenje prijave kod pojedinih registra ne budu propisani. Iako registracija podrazumeva upis, promenu i brisanje podataka, smatramo da za svaki od mogućih slučajeva treba imati propisan jedinstveni obrazac i koji bi bio jednostavan za popunjavanje. Takođe, predložili smo i da se odgovor, tj. odluka registratora dostavlja podnosiocima na jedinstven način. Ono što je važno ovom prilikom istaći, jeste još jedan detalj koji je predlagač ovog zakona naveo u obrazloženju. Tu piši da je 2005. godine, Republika Srbija osnovala Agenciju za privredne registre s namerom da sprovodi reformu u oblasti registracije privrednih subjekata, a sa ciljem da olakša otvaranje i zatvaranje preduzeća, smanji administrativne prepreke, pripremi ambijent za veća strana ulaganja i stvori uslove za otvaranje većeg broja radnih mesta. Za SRS svrha postojanja agencije ista je kao i kod svih drugih agencija. Ne dovodimo u pitanje stručnost ljudi koji tamo rade. Ali, smatramo da ovako važan posao nije trebalo poveriti agenciji da to radi. Sećamo se dobro, da se vratim na ovo što je svrha Agencije za privredne registre, za nas ista kao i svih ostalih agencija, sećamo se svi dobro da je Vlada na insistiranje poslaničke grupe SRS morala da objavi kolike su bile plate direktora u javnim agencijama i prema tim podacima koje je iznela Vlada, plata direktora Agencije za privredne registre bila je 280 hiljada dinara, u februaru 2009. godine. To je dva i po puta više u odnosu na platu ministra, a u odnosu na platu narodnog poslanika, tri i po puta. A sa druge strane sada stoji pitanje, da li je postignut cilj koji se pominje kada se govori o stvaranju ambijenta za poboljšanje poslovanje i otvaranje novih radnih mesta. Zvanični podaci pokazuju istorijsku ne zaposlenost u Srbiji. Ono što smo imali prilike da vidimo da je 735 hiljade ljudi nezaposlenosti, a nezvanično taj broj je preko milion jer mnogi rade na crno, za novac kojim ne mogu da prehrane porodice, mnogi nisu prijavljeni na evidenciji nezaposlenih jer su izgubili svaku nadu. Mnogi su skinuti sa evidencije zbog kašnjenja. Sve se to radi kako bi se stvorila jedna nerealna slika o broju nezaposlenih, naravno pokušava se da prikaže nezaposlenost u manjem broju. Valjda odgovorni misle da će tako sebe predstaviti kao manje neuspešne. Veliki broj visoko obrazovanih ljudi je nezaposleno, magistara, doktora nauka. Početkom ovog meseca pokrajinski sekretar za nauku izneo je podatke da je samo u Vojvodini 50 do 60 doktora nauka bez stalnog angažmana i njima je ponuđena prva šansa. Ali kako to baš u godini kada su izbori? Kako samo za one koji imaju prebivalište na teritoriji Vojvodine? Šta je sa ljudima koji žive u ostatku Srbije? Gde su tu jednaka prava za sve? Nadovezaću se sada, ovo ću povezati sa odgovorom koji je malo čas gospodin ministar dao poslaničkoj grupi SRS nakon amandmana, čini mi se gospodina Stevanovića ili gospodina Marića, da kada nema domaćih stručnjaka onda se mogu angažovati strani. Evo, ovaj primer, ako u Vojvodini postoje mesta, postoji iskazana potreba za određenim profilom, znači za nekim doktorom nauka koji nema prebivalište u Vojvodini, zašto ona ne bi bio angažovan neko sa teritorije Srbije. Ili će se potrebe definisati prema stručnoj spremi tih doktora nauka koji imaj prebivalište na teritoriji Vojvodine. Mnogo puta kada se neki zakon usvajao bilo je priča da se to čini u interesu građana, da će doprineti otvaranju novih radnih mesta. Koliko je uspeha u tome bilo, realnost je pokazala. Ispostavilo se da su to samo fraze koje samo jako, jako lepo zvuče. Ono što je evidentno jeste da se vlast proteklih godina itekako bavila osnivanjem mnogobrojnih agencija. Raznim zakonima su im obezbeđeni poslovi koje će obavljati i za ovaj zakon bi smo mogli slobodno reći da je jedan od takvih. Predlagač je naveo da je u trenutku donošenja Zakona za privredne registre vođeno tri registra , a da je u ovom trenutku 15. Vidimo da će 2013. godine biti 16 registara kada i registar komora bude u nadležnosti Agencije za privredne registre. Na taj način agencija je siguran da će imati šta da radi. Obrazloženje koje smo mi dobili od predlagača zašto se odbio ovaj amandman poslaničkog kluba SRS je sledeće –amandman se odbija iz razloga što bipredloženo rešenje dovelo do necelishodne formalizacije postupka registracije i u slučajevima kada to nije neophodno kao i pre normiranje propisa koji se odnose na postupak registracije. Suština ovog našeg amandmana je, da se postupak registracije pojednostavni. Ne vidimo problem da se definišu obrasci, mada mi se čini da je gospodin koji je na poslu registratora u agenciji malo čas rekao da postoje već svi obrasci. On naravno ne može da učestvuje u diskusiji sa nama, pa nisam siguran šta je rekao ali ne vidim problem da se definišu obrasci u kojima će se jednostavno upisati potrebni podaci. Da ne moraju knjigovođe da se dovijaju jer uglavnom su knjigovođe te koje, čije usluge koriste privrednici za ove poslove. U interesu je onih koji vrše registraciju podataka da to bude što jednostavnije, da ne opterećuje one koji treba da vode poslove i na taj način stvaraju preduslove za nova radna mesta. Bilo bi strašno ukoliko bi se nastavilo sa ovakvom praksom, da se krupnim posednicima kapitala i dalje od strane države daje u podsticaji. To bi onda dovelo do slučaja da će Agencija za privredne registre imati baš dosta posla, verovano registri za preduzetnike i registri privrednih društava, ali taj posao bi bio brisanje iz registra. Složićemo se svi da to u interesu nije nikome. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je sedam minuta i 20 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč. (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Zoran Krasić ima reč. Izvolite.
Mislim da je bilo bolje da je prihvaćen ovaj amandman zato što gospodin Munjić na precizan način definiše zabeležbu. Zabeležba jeste upis, međutim, verovano imamo pogrešan naziv Zakona o postupku registracije u Agenciji za privredne registre. Malo je neprecizno. To bi trebalo da bude – zakon o postupku upisa u privredne registre, pa nezavisno od toga kod kog organa. Ne može naziv organa da bude u nazivu zakona koji reguliše postupak upisa. Pogrešili ste sa ovom definicijom pojma "registracija" i sa definicijom pojma "zabeležbe" u članu 2. tačka 3. koja se odnosi na registraciju i tačka 13. koja se odnosi na zabaležbu. To je sve upis, upis nekog podatka čije evidentiranje je zakonom propisano i nema tu neke velike komplikacije. Verovatno se sećate, nekada davno, pre 2004. godine, nadležni organ za evidentiranje i upis privrednih subjekata, u to vreme preduzeća, bio je privredni sud i postojao je poseban zakon o upisu. U osnovi tog zakona postupak je bio regulisan na načelima vanparničnog postupka pretežno, a sada, kada je zapljusnula demokratija i došla Evropa, ti poslovi su postali upravna stvar i ovo je sada upravna stvar i zato vi u nekoliko članova kažete da će se na sve one stvari koje nisu regulisane ovim zakonom shodno primenjivati Zakon o opštem upravnom postupku. Znači, vi ste preselili jednu oblast, znači nešto što je bio vanparnični postupak preselili ste ga u upravnu stvar i preselili u materiju upravnog prava i ako je to tako onda morate da znate da zabeležba u suštini znači jedan upis gde se nešto evidentira što je značajno za pravni promet, a to što se evidentira može da bude neka činjenica, neki podatak, neki dokument, ali nešto što je uslovnog karaktera. Znači, postoji uslov u pogledu događaja ili postoji uslov u pogledu nekog roka i nekog vremena. Međutim, u ovom prepisivanju propisa iz EU izgubili su se osnovni principi koji postoje u Republici Srbiji odavno i zato prosto ne mogu da shvatim da ste zadržali koncept da zabeležba, naravno ona jeste upis, na osnovu prijave ili po službenoj dužnosti, to je u redu, ako registrator dođe do saznanja o činjenicama i dokumentima. Šta znači saznanje? Fama? Pa, ne možete na bazi fame. Registrator je došao do saznanja i smatra da to što je čuo treba da dobije karakter zabeležbe. Ne, zato vas je gospodin Munjić ispravio. Znači, do relevantnih činjenica i dokumenata i onda u nastavku može ovo – koji su od značaja za pravni promet. Znači, on vam je poboljšao tekst. Ako bi ostao ovakav tekst onda bi bukvalno rečeno moglo ono što je malopre rekao Marić, na bazi jednog telefonskog razgovora registrator je došao do saznanja, hajde sada da upišemo zabeležbu. Nemoguće. Moram da kažem i nešto pohvalno. Dobro je što u onu agenciju ne dozvoljavate lični kontakt sa službenicima, već preko šaltera, mora da se najavi. Verovatno se svi razgovori snimaju i treba da se snimaju svi razgovor. Pobogu, ovo je Srbija, znate i sami. Ta komunikacija, bez obzira na ove naše kritike, ipak vidite i sami da mi naše kritike usmeravamo na ono što treba se kritikuje, ne kritikujemo baš sve. Ako ste u mogućnosti, pozovite gospodina Ćirića da prihvati ovaj amandman. Ovaj amandman samo pomaže da se jasno utvrdi šta može biti predmet zabeležbe. Znači, potrebne su relevantne činjenice i dokumentacija a ne telefonsko saznanje - javio mi golub pismonoša, pa na bazi toga što mi je javio golub pismonoša, došao sam do saznanja o činjenicama i o nekim dokumentima. Ovde se čak i ne traži dokument, nego saznanje za neki dokument. Čuo sam da postoji neki dokument, gde je? Đekna, ko zna gde je. Izvinite, molim vas, zabeležba u vašim evidencijama i u vašim registrima može poprilično da utiče na pravni promet kada je u pitanju taj privredni subjekt, sada pričamo o privrednom subjektu, jer neko će da dođe do interneta, ukuca APR,vidi neku zabeležbu tamo, zabeležba kao rezultat saznanja –j avio mi neko.
Iskorišćeno je pet minuta i 45 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Mi smo podneli amandman gde se upis zabeležbe vrši na osnovu prijave ili po službenoj dužnosti ako registrator utvrdi postojanje činjenica koje se upisuju u registrator. U nekim od stavova, odnosno članova koji su kao amandmani usvojeni, videla sam da je nešto slično prihvaćeno, a ovde nije. Znači, taj način dolaska do saznanja, u ovom slučaju mislim da je trebalo da bude usvojen amandman jer potpuno je neodređen pojam reći – došao do saznanja. Zna se da to može da bude samo na osnovu rešenja o upisu, zakonitom postupku u kojem se utvrđuju činjenice, a te činjenice koje su bitne za pravni promet, kako vi kažete, nisu tek neke, nego zna se koje su važne za upisivanje i zakon ih strogo propisuje. Iskoristiću ovu intervenciju i priču o amandmanu na član 8. na primedbu koju je maločas onako nežno iznela koleginica Čomić i kaže – da budemo tu svi kada bude dan glasanja, moram da kažem sledeće – bio bi red da budemo tu svi kada se glasa, ali 126 poslanika može da glasa za predlog uz intervenciju opozicije bude bolji, ali više je krivica vlasti što je između pozicije i opozicije iskopan tako dubok rov da čak i glasanje za nešto što je za sve dobro se smatra svojevrsnom izdajom opozicionarstva. Do koje mere to ide, osetila sam juče i sama kada sam u jednom razgovoru rekla da imam iskreno ljudsko poštovanje za jedan od poslednjih intervjua pokojnog Zorana Đinđića, gde je vrlo hrabro i konkretno izneo istinu o Kosovu i primedbu prijateljima koji ga ne podržavaju na pravi način na onome što je problem Kosova, osvane naslov u novinama "Obožavam Đinđića". Kao majka troje odrasle dece, žena rođena na Kosovu, vaspitana tamo vrlo konzervativno, prosto mi je neprimereno da neko u javnosti iznose reči "obožavam", jer mogu da obožavam samo svoju decu. To je lična stvar i o tome se ne piše u novinama. Poštovanje iskreno izneto prema čoveku na ovoj stvari i to je neko našao da pokalja, računajući da će opozicionaru naneti štetu. Ne, neko će u te novine zaviti krompir, ljuske od krompira i baciti, ali je novina kao savez društva izgubila u mojim očima mnogo time što je iskrenost izvrgla ruglu i podsmehu. Neću promeniti svoje mišljenje, imaću poštovanja za svakog ko uradi hrabru i pametnu stvar, ali moram da vam priznam da danas nije lako biti opozicija u Srbiji. Hvala vam.
Jedan minut i 15 minuta iskorišćeno je od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Radoslav Mojsilović i Srđan Spasojević. Narodni poslanik Srđan Spasojević ima reč. Izvolite.
Nova Srbija je podnela jedan amandman. Drago mi je da se ministar vratio, jer je jedino on taj koji može da prihvati na licu mesta amandman. Ovo je jedan zaista konstruktivan amandman. Molio bih gospodina ministra i njegove saradnike da obrati pažnju na nešto što će sigurno popraviti situaciju. Malo pre smo pričali o tome da mi iz opozicije želimo neke zakone da popravimo koliko je to moguće. Naime, podneli smo amandman na član 9. Predlažemo da se menja i da glasi: "Prijava se podnosi Agenciji, neposredno ili preporučenom poštanskom pošiljkom. Kada se prijava podnosipreporučenom poštanskom pošiljkom smatra se da je prijava podneta danom predaje pošiljke u skladu sa zakonom koji se uređuju poštanske usluge." Obrazloženje za ovaj amandman. Smatramo da je sa aspekta opšte pravne sigurnosti bolje predvideti preporučenu poštansku pošiljku kao isključivi vid poštanske komunikacije sa Agencijom, dakle, ne samo kada je u pitanju slanje finansijskih izveštaja već bilo kojih drugih podataka i podnesaka uopšte. Ovako rešenje je u najboljem interesu samih privrednih subjekata, obzirom da automatski, danom slanja preporučene pošiljke, znaju da li su u docnji ili ne. Ukoliko bi na snazi ostalo rešenje predloženo integralnim tekstom postojao bi bitan element nesigurnosti, jer pošiljalac obične poštanske pošiljke ne bi mogao da sa sigurnošću barata podatkom o datumu i vremenu podnošenja prijave. Zamolio bih ministra da još jednom obrati pažnju. Suštinski je ovo preciznije. Vlada ne prihvata ovaj amandman i evo obrazloženje: "Amandman se odbija iz razloga što odredba člana 9. stav 1. Predloga zakona ne uskraćuje podnosiocu prijave mogućnost da registracionu prijavu podnese i preporučeno poštanskom pošiljkom". Znači, ne uskraćuje mogućnost. Zašto onda to ne stoji kao obaveza u zakonskom tekstu. "Predlog izmena stava 2. istog člana ne može se prihvatiti jer bi se na taj način već kratak zakonom propisan rok od pet dana za odlučivanje registratoru o prijavi još više skratio, a imajući u vidu opšte poznatu činjenicu da iz pojedinih mesta Republike Srbije poštanske pošiljke putuju više od tri dana". Kada počinju rokovi? To znači onim momentom prijave ili slanjem pošte ili prijemom onom kome je pošta podneta. Zato ne vidim razloga da ovo obrazloženje stoji ovako. Mislim da je preciznije kako je Nova Srbija podnela amandman i sigurno je da će to otkloniti i pomoći ovim pravnim subjektima da u pravnom prometu imaju jednu precizniju i zamolio bih vas, ne kritikujući one koji nisu obratili pažnju, da se ovaj amandman prihvati.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović, koji ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman se odnosi na član 10. Inače, član 10. reguliše rok za podnošenje prijave. Mi smo ovde ubacili jednu reč i to bi sve izgledalo ovako. Naime, u stavu 1. ovog člana piše da podnosilac prijave je dužan da agenciji podnese prijavu u roku od 15 dana od dana nastanka podataka ili dokumenata koji su predmet registracije itd. Šta piše u stavu dva? Za prijavu koja je podneta po isteku ovog roka plaća se naknada u skladu sa propisom kojim se uređuju naknade itd. Pa vas sada pitam ministre, da li se plaća naknada za podnošenje registracije u roku? Naravno da se plaća. Ne može da se plaća ista naknada kada se registracija i prijava podnesu u roku i mimo roka. Kao što mi tražimo odgovornost od Vlade, kao što tražimo odgovornost od pojedinaca u Agenciji za privredne registre, recimo, tako tražimo odgovornost i od onih koji podnose prijavu. Pa ako gospodine koji podnosi prijavu to uradi u roku koji propisuje zakon, platiće 500 dinara, ali ako to ne uradi u roku od 15 dana, koliko propisuje zakon, to mora da plati 700 dinara. To, gospodine ministre, promoviše odgovornost koju Vlada na pokazuje činjenicom da niste prisutni kada govorimo o vrlo bitnim stvarima i kada iznosimo vrlo bitne argumente, zbog kojih bi se možda mogli da unapredite tekst ovog zakona. Vi ste u obrazloženju, gospodine ministre, napisali da se amandman odbija što dodavanje ove reči ne predstavlja poboljšanje teksta zakona, ma nemojte, jer je ova naknada već dovoljno određena kao naknada koja se plaća za registraciju podataka po isteku zakonom propisanog roka. Gde to piše? Vi ste napisali da će se plaćati naknada kada se rok porobije. Zašto niste onda naznačili da će se plaćati naknada i kada se u roku podnese prijava? Ovim amandmanom samo smo u zakonu stvorili prostor da u podzakonskom aktu, odnosno aktu koji će doneti upravni odbor ili ne znam već ko u agenciji, može i ima utemeljenje u zakonu da bude različita naknada za one koji su odgovorni i naknada za one koji nisu odgovorni. To je taj reciprocitet. To je odnos SRS, ali i odnos države prema korisnicima njenih usluga kada bi je vodila SRS. Postoje prava i postoje obaveze. Ako od nekog očekujete prava, morate da imate i te obaveze prema njemu. Tu je razlika između vas i nas i mi nemamo dilemu da bismo se potpuno drugačije od vas ponašali na vlasti. Hvala.
Na član 10. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima dr Jorgovanka Tabaković.
Član 10. Predloga zakona predložili smo da se briše. Prvo upis osnivanja pravnih lica i promena podataka, odnosno svih drugih činjenica o kojima se vode registri su prvenstveno od interesa za podnosioca prijave, pa je on taj koji treba da brine o svom sopstvenom interesu, odnosno on treba da brine o zaštiti svojih određenih prava, pa je propisivanje roka, pogotovo u tom trenutku osnivanja drugih nametljivih, prečih poslova ovo suvišno. Poseban razlog za brisanje člana 10. je razlog sadržan u onom što ste propisali za upis po proteku roka. Baš bih volela da mi objasnite da li opis po proteku roka stvara dodatne troškove? Sad se on obavlja po nekoj drugačijoj proceduri. Šta, zatvorili ste neku posudu i sada treba da dovedemo nekog ko će da otvori i da te prazne podatke unese, a to zahteva vreme, trud itd? Pošto ne postoje dodatni troškovi i napori da se neuneto unese, ovo mogu da razumem samo kao kaznu koja se izriče bez suda, imajte na umu, gde kadija, sudi, i kaznu stavlja, naplaćuje u svoj džep. Kad propišete uvećanu naknadu, recite mi gde ste našli uporište u Zakonu o javnim agencijama, gde je propisano da možete da odmerite trošak, odnosno naknadu samo u skladu sa stvarnim troškovima, a iz obrazloženja zakona uopšte ne mogu da vidim kako se to povećava trošak upisa ako se prijava podnese posle više od 15 dana od dana nastanka promene. Ovo što sam rekla nije mi bila namera da bude duhovito, nego zaista tražim obrazloženje zašto jedan ovakav amandman nije unet, nezakonit, neosnovan. Možda ne razumem. Hajde, objasnite mi.
Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić, koji ima reč.
Gospodine Novakoviću, vi pošaljete nekoga da ode do Agencije za privredne registre i da podnese prijavu i on se vrati, vi mu kažete – jesi podneo prijavu? On kaže – jesam. Pa gde ti je dokaz da si podneo? Kaže – ništa mi nisu dali. Kako ti ništa nisu dali? Kažu postoji član 12. stav 1. – potvrda o primljenoj prijavi izdaje se na zahtev podnosioca prijave prilikom neposrednog podnošenja prijave agenciji, neposredno, lično. Znači, ako tražiš, možeš da dobiješ potvrdu, ako ne tražiš, nećeš dobiti potvrdu. Ali, ako je kurir zaboravio da potraži, znači nema potvrde. Onda vi kao direktor, gospodine Novakoviću, ne znate da li ste ispunili zakonsku obavezu, da li ste na vreme podneli prijavu, da li je konkretna prijava. Sada ovi vaši genijalci iz G 17 plus, Ćirić i kompanija kažu – ne valja ovaj amandman SRS. Oni se pozivaju na stav 4. člana 12. Predloga zakona i kažu – uvek ćemo da damo potvrdu ali, po logici stvari, treba da postoji neki interes. Zamislite, oni sumnjaju u interes čoveka koji je doneo prijavu i neposredno predao na šalteru, da li on ima neki interes. Zašto mi insistiramo na ovoj potvrdi o prijemu prijave? Zato što u stavu 3. vrlo lepo ste propisali šta sve treba da sadrži ta potvrda. Jer, kada se čovek obrati opštini preko pisarnice sa nekim zahtevom i da neku dokumentaciju, znate i sami, onaj ljuljne štambilj, konstatuje vreme, datum, broj priloga i vi imate da ste to predali. Ovde je ipak malo ozbiljnije, radi se o maloj debljoj dokumentaciji. Kada se neposredno podnosi prijava sa dokumentacijom, treba da se dobije potvrda, jer potvrda je dokaz da je urađena jedna od radnji u upravnom postupku. Koja je to radnja? Ovo je prva, inicijalna radnja, dokaz da je podneta prijava. Otkad je zavladala EU u Srbiji, hvala bogu pa je sad izgubila i sada je Srbija pobedila u Srbiji. Gospodine Ćiriću, dešavaju se i te stvari. EU nije baš svemoguća, vidite i sami, do 15. januara teraće nekako, od 15. januara izgleda da će svašta da se dešava, biće neka velika igranka tamo kod vaših prijatelja u Briselu. Pomognite tim ljudima da izvučete te ljude iz krize. Vi ste eksperti. Kako ste nas lepo sredili za ovih 11 godina? Sve "crna trava", odite malo pa napravite to i u Briselu. Proširite se malo. Nemojte samo ovde. Kako se ono kaže – promešaj malo. Znači, nećete potvrdu da date čoveku, terate ga da mora da kupi kompjuter, da se priključi na internet, da bi elektronskom poštom komunicirao sa vama. Zašto to radite? Koliko je to teško da se na jednom papiru konstatuje šta je sve subjekat registracije podneo? Da li je važno da postoji ta potvrda u pisanom obliku koja je podneta? Važno je. Znate zbog čega? Zato što lokal može da bude u pripremi. Lokal u pripremi a neko dođe da ga kontroliše. Ako ima potvrdu da je podneo prijavu da se upiše u Agenciju za privredne registre, onda taj inspekcijski organ drugačije gleda. Ovako ne. Imamo moćne kompjutere, nećemo da radimo sa papirima, nećemo da damo čoveku, osim ako on insistira, itd, itd. A znate i sami da su ovi vaši biznismeni pola nepismeni, oni do pre tri godine nisu znali ni opštu uplatnicu da popune. To su ti vaši. Do pre pet godina nije kuče moglo da ih ujede a sada voze džipove. Sada imaju pare, svi ih vole, oni su uspešni, mnogo su lepi jer imaju mnogo para, mogu da kupuju lekove. Gospodine Ćiriću, oni koji nemaju pare mogu da koriste čajeve ali da vode računa koju travku stavljaju u čaj, jer nisu sve travke lekovite. Vi ste naterali ljude da se snalaze na raznorazne načine. Pošto je ova agencija toliko uspešna, šta ih košta da otkucaju jedan papir, potvrdu čoveku da se opravda kod direktora firme da je stvarno predao prijavu sa dokumentacijom, tim pre što ovde ima baš ozbiljne dokumentacije. To nije običan zahtev koji se podnosi opštinskoj upravi. Pošto niste bili malo pre, ja bih vam preporučio da usvojite amandman Mirka Munjića. On popravlja tekst člana 8. o zabeležbi, a ne bi bilo loše da prihvatite i ovaj moj amandman, mada znam da se vi mnogo gadite kada nešto dolazi sa moje strane.
Meni bi bila čast da je gospodin ministar Nebojša Ćirić ikad bio član političke stranke G 17 plus. Nažalost, nije. Ali, ja mu dajem reč, sa svakim uvažavanjem.
Zahvaljujem, predsedavajući. Gospodine Krasiću, ja ne vidim šta je ovde problem? Ne vidim za šta se vi ovde zalažete? Da li se vi zalažete da mi ne idemo na internet ili da idemo? Mi ovde damo mogućnost da neko dođe i podnese zahtev i kaže – dajte mi potvrdu. Službenik Agencije za privredne registre će mu je dati. Ali, i ako mu ne da tog momenta, ja znam da je to možda ponekad komplikovano, možete vi internetu da pristupite i sa mobilnog telefona, kompjutera, čega god i da ne samo dobijete potvrdu i vidite da li je to urađeno, nego da od momenta kad ste predali zahtev, pratite šta se dešava sa vašim zahtevom. I ne treba bilo ko da insistira, nego kaže – da, hoću da mi isprintate potvrdu ili da mi isprintate da sam predao zahtev ili neću. To je sloboda izbora za koju se svi zalažemo. Koliko je to komplikovano, ne znam da li ste vi bili kada sam ja to rekao, možda jeste a možda i niste, ponoviću. Prošle godine je od 150 hiljada podnetih finansijskih izveštaja naših preduzeća, 126 hiljada bilo u elektronskoj formi. To dovoljno govori da smo i za ovih pet godina, što vi govorite, malo uznapredovali. Valjda je jeftinije firmi da pošalje elektronski, nego da se nose papiri? O tome smo gospođa Tabaković i ja razgovarali pre nekih sat vremena. Ja stvarno ne vidim šta je ovde problem? Ili je poenta da pravimo problem gde problema nema? Znači, ovde svako ima pravo izbora. Poenta je da pojednostavimo procedure, a ne da ih stalno komplikujemo. Šta je poenta – da dobije papir? Ili je poenta da se završi posao u što kraćem roku i sa što manje troškova?
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Krasić.
Gospodine Ćiriću, da ste malo slušali, razumeli bi. To nije tako teško, samo malo treba da se mućne glavom. Što se tiče tog kompjutera i interneta, vodite računa da vas ne udari struja kada ste na internetu. Gospodine Ćiriću, mi amandmanom predlažemo da obaveza bude Agencije za privredne registre da kada dođe i neposredno se preda dokumentacija koja treba da se registruje kod te agencije, Agencija izda potvrdu o prijemu. Znači, nije poenta da li neko hoće ili neće, gospodine Ćiriću. Ja znam da vi preferirate taj sistem – može, ne može, sad ga vidiš, sad ga ne vidiš, kao ono Džej ispred autobuske stanice, one tri kuglice. Ne. Država kada nešto radi, kada postupa državni organ, ovo je amandman kojim mi propisujemo obavezu državnom organu da izda potvrdu i da to ne zavisi od kurira, da li on hoće da traži ili neće da traži. Vi to šilibajzerski – može ovako, može onako. Napravili ste veliku uštedu što može preko interneta. Ko vam kaže da ne treba preko interneta? Ko vam brani da radite preko interneta? Samo budite oprezni da vas ne kokne struja, napravićete trošak državi. Ipak ste vi neki državni funkcioner. Poenta amandmana jeste da Agencija ima obavezu da izda potvrdu o prijemu prijave, a ne ono što ste vi napisali – dođe čovek, pa ako hoće, oni će da mu daju, a ako ne kaže, puj pike ne važi. Može da prati preko kompjutera. A zašto da prati preko kompjutera? On je došao do državnog organa, pojavio se na šalteru, predao je prijavu sa dokumentacijom i traži potvrdu o prijemu. Znači, tražio ili ne tražio, organ mora da mu dostavi potvrdu. To je naš amandman, gospodine Ćiriću. Jel vam sad jasno? Ovo je mnogo jednostavnije nego privatizacija. Ja znam da se vi lepo snalazite u privatizacijama, imate performans svakog dana ovde, šest komada, šest grupa demonstrira i štrajkuje ispred vašeg ministarstva. Znate zbog čega? Zato što je u Srbiji naknadno proradila pamet. Kada ste vi izvršili prvu privatizaciju u Srbiji i kada je došao prvi otkaz, da se celo mesto diglo na noge nikada se ne bi desio drugi otkaz. Nego – nije mene pogodilo, pogodilo ovoga. Posle 10 godina vlasti proevropskih stranaka, svi su sada pogođeni. To je vaš doprinos, gospodine Ćiriću. Ako tražite, dobićete, ako ne tražite – nećemo da vam damo. Ne. Mi amandmanom tražimo da se uspostavi obaveza državnom organu jer potvrda o prijemu prijave je dokaz da je počeo upravni postupak, postupak registracije koji se zasniva na načelima upravnog postupka. Manite te mangupske štosove. Znam da ste vi medijski osposobljeni da okrenete ono što čovek kaže. Vama čovek kaže - dobar dan, a vi kažete - laku noć. Manite te štosove. Te štosove možete na drugom mestu, ne možete kod radikala. Znate, mi sve to u preskliping. Imamo i za vas. Samo čekamo da dođemo na vlast, pa birajte, Zabela, KP Dom. Prazan prostor postoji.
Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Radoslav Mojsilović i Srđan Spasojević. Izvolite, gospodine Spasojeviću.
Evo, ovo je nešto slično kao i kod mog prethodnika. Dakle, u članu 12. stav 1. posle reči: "potvrda o primljenoj prijavi izdaje se…", pa zapeta i reči: "na zahtev podnosioca prijave" brišu se. Obrazloženje podnetog amandmana Nove Srbije – iz razloga pravne sigurnosti smatramo da Agencija treba da u slučaju neposrednog podnošenja prijave obavezno izda podnosiocu potvrdu o primljenoj prijavi i da ovu obavezu Agencije ne treba vezivati za zahtev podnosioca prijave. Ovakvim rešenjem bi se predupredili potencijalni i proceduralni sporovi, koji mogu teoretski da nastanu, u slučaju da podnosilac prijave ne poseduje fizički dokaz u vidu potvrde. Evo, potrudiću se da malo to još razjasnim, mada je kolega Krasić o nekim stvarima to sigurno već uradio. Da li je za registraciju neke firme, osim nekog osnivačkog uloga, potrebno da određeno preduzeće ima u osnivačkom ulogu, da kažete, i kompjuter? Evo, poći ću od te pretpostavke. Kada bude ušlo u zakonsku proceduru da je to obaveza, onda uvažavam sve što ste rekli. Sve dok to ne bude obaveza, gospodine ministre, ostaću … Možda je ovo neki staromodan stav po vašem shvatanju, ali smatram da je ovo celishodnije. Daću vam još jedan primer zbog čega je ovo dobro. Možda se neko nije setio ovoga, možda nemam baš nekih velikih dodirnih tačaka sa finansijama, ali daću recimo hipotetičnu mogućnost. Otišao je čovek da preda ovu prijavu i u nekom trenutku, pošto firma još ne radi, ili radi itd, doći će do neke refundacije troškova. Neki putni nalog će možda napisati ili neće. Šta ćemo ukoliko se desi, na primer, da nešto treba da se opravda sa troškovima? Na primer, evo jedan ovakav primer dajem. Možda nije baš okej, ali može da se desi i kasnije kod, recimo, neke preregistracije ili neke dopune, ako nešto nije obavezno, pa se pojavi neki inspektor i kaže – aha, vi ste imali ovde putni nalog, pa dajte mi šta ste vi to radili u Beogradu. Recimo, takva mogućnost. Zaista nisam finansijski stručnjak, ali dešava se. Imate nekog koji ima neki kapric i traži vam i neku takvu mogućnost. Verujte, u nekoj advokatskoj praksi sam prisustvovao i mnogo gorim situacijama, gde su ljudi plaćali kazne i slično. Zašto je ovo problem da se uradi? Cenim to što ste rekli da je 120 i ne znam koliko firmi, ali dok god postoji takva mogućnost, nekakve ovakve mogućnosti, u redu je. Na kraju krajeva, i u nekom trgovačkom lancu i dalje možete da platite kešom, a možete da platite i karticom. Meni se lično više sviđa da platim u gotovom novcu, jer, verujte, iscrpljuje me onaj papir, pa treba nešto da potpisujem, pa da mi daje itd. Na kraju krajeva, malo se više i gubi vremena. Možda su moja shvatanja takva, ali, verujte, evo, dao sam vam jedan primer zbog čega je ovo, na kraju krajeva, bolje za stranku. Niko ovde ne kaže da vi nemate dobru volju. Sigurno da imate volju. Sigurno da težite nekom progresivnijem, i svi mi treba da težimo, ali, dok god postoji neka mogućnost da se u nekom trenutku susretne sa problemom, treba ga otkloniti i u smislu toga je ovaj amandman Nove Srbije. Hvala vam.
Zahvaljujem. Ministar, gospodin Ćirić.
Gospodine Spasojeviću, zahvaljujem se na pitanju. Pitanje je, što bi rekli, skroz na mestu. Ali, opet kažem, tu ne vidim problem i reći ću vam zašto. Vraćamo se na, što bi rekli, nulto stanje. Vi kada dođete da predate zahtev ili bilo šta u Agenciji za privredne registre, vi možete, imate pravo da tražite potvrdu, a ne morate. Ako dođe situacija kakvu ste vi naveli, a moguće su različite situacije u realnom životu, imate dve opcije. Jedna opcija je, opet dolazimo na temu ovog opasnog interneta, da odete na internet, isprintate tu potvrdu koja vama treba, a druga je da bilo kada možete opet da odete i kažete – dajte mi potvrdu i oni da vam izdaju. Znači, to što vi nećete, ne morate da tražite potvrdu, ne sprečava vas da sutradan ili za pola sata opet dođete ili za, što vi kažete, u životu za tri, šest meseci dođete i kažete – dajte mi potvrdu i oni vam daju. Imate, rekao bih, taj komfor da vi iz vaše kancelarije ili neki službenik u nekoj firmi uzme i ode na internet, isprinta i da tom poreskom inspektoru, advokatu, kome god, istu tu potvrdu. Znači, samo proširujemo mogućnost, a ne stvaramo obavezu, tako da mislim da ovo što vi kažete i ovo što vam ja kažem nije u suprotnosti jedno sa drugim. Mi samo dajemo mogućnost da vi to dobijete odmah, naknadno, internet, lično na šalteru, kako god vama ili bilo kome drugom odgovara.
Hvala. Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković.
Evo, ja sam htela da kažem upravo ono što je rekao gospodin ministar, da onaj ko podnosi elektronski može zaista sam da odštampa sebi i da to ima, ali sam sklona da prihvatim zahtev kolega da ne moraju da podnose zahtev i da obaveznoj po nekoj službenoj dužnosti same agencije, kada podnose fizički sami, u tom obliku zaista treba da dobiju potvrdu. Ne moraju da pišu zahtev, jer se ovde podrazumeva da elektronski dobijate odmah… (Nebojša Ćirić: Ne piše zahtev.) Piše zahtev. Izdaje se na zahtev, evo piše - potvrda o primljenoj prijavi izdaje se na zahtev podnosioca prijave prilikom neposrednog podnošenja. Sklona sam da podržim amandman obojice kolega, jer ako smo na stanovištu da je onaj korisnik usluge taj koji nas zapošljava ili otpušta u nekoj kompaniji, ako je kupac car koji određuje poslove nama kao proizvođačima, ako je glasač taj kome mi služimo, mislim da bi zaista trebalo ovu reč: "zahtev" brisati i da bi on morao da dobije potvrdu da je predao dokumentaciju. Hvala.
Gospodin ministar.
Samo jedna stvar, kada se kaže zahtev, ne treba poseban zahtev, nego vi kada predajete samo štiklirate, što bi rekli, na registracionoj prijavi da ili ne. Znači, hoćete da vam se da potvrda ili ne. U tom smislu zahtev, da vi zahtevate da li hoćete. To je sve. Nema posebnog zahteva, da vi morate da dodatno idete na šalter, pa kažete – evo zahtev da mi izdate potvrdu, nego kada prijavljujete samo štiklirate da li hoćete ili nećete. Hvala.
Gospodin Spasojević ima reč.
Gospodine ministre, u obrazloženju ne prihvatanja ovog amandmana kaže se da se amandman odbija iz razloga što bi prihvatanje predloga obaveznog izdavanja potvrde o primljenoj prijavi bilo necelishodno i neekonomično ukoliko podnosilac prijave nema interes da poseduje takvu potvrdu u pisanoj formi. Odakle vi stvarate pretpostavku? Dao sam vam jedan primer koji može da se desi. U nekom zakonu mora da postoji nekog imperativa, neke radnje onog ko daje neku takvu potvrdu. Zašto mi uopšte da napravimo pretpostavku i ukoliko malo mogućnosti postoji da dođe do nekog problema? Pa nije celishodno da neko ponovo dođe u Beograd da vadi potvrdu. Znate? Zar je problem da se kaže – jednostavno treba da se stavi prijem pošiljke, kao što odete u bilo koji sud i nešto predate da ste nešto predali. U čemu je tu problem? Ne vidim zaista zbog čega mi ovde vodimo polemiku oko naizgled stvari koja je beznačajna, ali hiljade stvari može da se desi u toku postupka. Možda neko od onih inspektora, koje sam malopre kao neki primer rekao, neće biti upoznat sa ovom činjenicom da vi možete ili ne morate. Na kraju krajeva, malo nekog stresa čoveku koji je na početku posla ili koji se preregistruje, pa, to mu je možda dovoljno u nekom trenutku. Evo, kolega Krasić, koleginica Jorgovanka i sada ja ističemo jedne hipotetičke mogućnosti koje mogu da se dese, ne moraju da se dese, ali mogu da se dese. Zašto to jednostavno ne prihvatite? Opet vam ponavljam, kada budete uveli da je obaveza da se firma otvori ili da se izvrši preregistracija, obaveza, osim osnivačkog uloga, ja ovo mogu da prihvatim. Sve dok to ne bude tako, jednostavno propišite nešto što je imperativno, jer ipak država je u pitanju, neki postupci itd.
Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Buha.
Članom 15. Predloga zakona predviđeni su rokovi za odlučivanje u prijavi, pa kaže u 1. stavu: "Registrator rešenjem ili zaključkom odlučuje o prijavi u roku od 15 dana od dana prijema prijave", a izuzetno, u stavu 2. kaže: "Rok za odlučivanje o prijavi za registraciju finansijskih izveštaja 60 dana od dana prijema prijave". U amandmanu koji sam podneo zatražio sam da se posle stava 2. člana 15 doda novi stav koji glasi: "Direktor Agencije posebnim aktom utvrđuje uslove iz stava 2. ovog člana". U odgovoru stoji sledeće: "Amandman se odbija iz razloga što direktor Agencije, u smislu propisa kojima se uređuje pravni položaj Agencije, nema ovlašćenje za propisivanje uslova za odlučivanje o prijavi za registraciju finansijskih izveštaja". Tvrdim da ima, u članu 10. možemo naći. Šta je suština ovog amandmana? Suština je da se utvrdi, obzirom da su finansijski izveštaji, izveštaji finansijsko-pravnog karaktera, posebnog značaja, sa posebnim podacima, podacima koji u sebi sadrže službene, poslovne i druge tajne, da bi se sve to sabralo. Da bi se stvorili uslovi za čuvanje službene tajne podataka koji se tamo nalaze, moraju se stvoriti određeni uslovi. Vi u obrazloženju kažete: "U smislu propisa kojima se uređuje pravni položaj Agencije, nema ovlašćenja za propisivanje uslova". Kako nema? To nije pravni akt, to je akt direktora kojim se određuje. Uslovi registracije finansijskih izveštaja – to je interni akt. Zatim, uslovi čuvanja poslovne, službene i drugih tajni, obrade podataka koji se nalaze itd. Obzirom da sam ovlašćeni predstavnik, gospodine predsedavajući, iskoristiću ovo vreme kao ovlašćeni predstavnik SRS, pa ću u nekoliko rečenica reći osnovne primedbe SRS. Prvo, to smo rekli i u načelnoj raspravi, nema potrebe za dva zakona. To mora biti rešeno jednim zakonom. To je osnovna primedba. Taj zakon mora da ima otprilike ovu formulaciju, to je zakon o postupku, uslovima i načinu registracije i registrima. Nema potrebe u pravnom sistemu stvarati u istoj oblasti dva zakona, jedan je materijalni, drugi procesni. To treba objediniti u jedan zakon. Naš generalni stav oko agencija je poznat. Mi smo protiv agencija. Nije to trebalo izmeštati iz suda, posebno oblast privrednih registara. Obzirom da agencija nosi naziv – privredni registri i vodi jedan od registara, koji je registar privrednih preduzeća, društava, imamo još ostalih 14. Šta je stav SRS oko svega ovoga što se vodi ovde? Prvo, Agencija ne može da nosi naziv – privredni registri, zato što pored tih privrednih registara imamo još samo taj prvi registar privrednih društava, a sve drugo su drugi registri: registar založnog prava, registar finansijskog lizinga, stranih udruženja, mera itd. Agencija mora promeniti naziv. Ovo je bila prilika da vi promenite naziv i da, ako ste već izabrali agenciju, ta agencija bude za registre. Što se tiče ostalih registara, mi imamo druge državne organe i institucije koje vode registre. Evo zgodne prilike da objedinite na jednom mestu. Primereno je kada osposobimo jedan državni organ za to, a hvala Bogu, sada u elektronskom sistemu prenošenja informacija i dokumenata to lagano možemo preneti u jedan državni organ i taj državni organ ima sve registre. Zašto to niste učinili, to je pitanje. Evo zgodne prilike, sugestija je SRS da to objedinite u jedan državni organ. Da li će se zvati agencija, da li će se zvati sud, uprava, zavod itd, nebitno je. Bitno je da imamo na jednom mestu i da se tačno zna način i postupak dolaska do podataka, način, postupak i uslovi vođenja registra. Ono što je bitno iz prakse reći, to je da imamo često u praksi registracije određenih institucija, agencija, direkcija, raznih udruženja itd, koja nose lični naziv države, pokrajine, lokalne samouprave, bez odobrenja. Vi imate jasan zakonski uslov – ni u jednom nazivu koji se unosi u registar ne može se izvršiti registracija ličnog imena države, pojedinih ličnosti, lokalne samouprave itd, bez odobrenja nadležnog organa. To morate koristiti, a to ne koristite. Što se tiče naknada, ovo je pogrešan način kako utvrđujete naknade, kako dolazite do naknada za određene usluge koje vršite. Srpska radikalna stranka generalno ima primedbu. Prvo, vlasititi prihodi ne mogu biti prihodi nijednog državnog organa. To je prihod države, prihod budžeta. Na temelju budžetske raspodele svaki organ dobija taj prihod. Kroz ovaj zakon ne poštujete to, ali to je učinjeno pre 10-12 godina i onda smo to razdrobili. To je loše. Dalje, što se tiče naknada, vi kažete ovde da se naknade određuju na temelju odluke upravnog odbora, uz saglasnost Vlade. Gde je tu ministarstvo? Ko tu vrši kontrolu? Da li Mirko Cvetković može vršiti kontrolu, da li ima dovoljno uvida u to šta vi radite, koliko radite itd? Tu je isključeno ministarstvo. Ministarstvo vrši nadzor, kontrolu i zna za sve vaše poslove koje obavljate. Da li je tu došlo do povećanja, da li ima razloga za povećanje, da li ćemo to smanjiti itd, ko to zna? Ministarstvo. Vi kroz ovakvo inoviranje zakonskog propisa izbacili ministarstvo, najviši državni organ koji prati i kontroliše rad ne samo ove agencije, slična je situacija kod drugih agencija i drugih državnih organa. Ne može bez ove institucije, jer su zbog toga brojne zloupotrebe. Kada imate ovakvu regulativu, upravni odbor koji je nestalnog karaktera, ljudi dođu, direktor i stručne službe kažu – ovde imamo problema itd, hajde da ovo dignemo, da cepnemo itd. Šta imamo u praksi? Imamo da je ta administrativna usluga, koja mora da bude simbolična, ona je ogromna. Takva je praksa. Govorim generalno. Verovatno vi sada u ukupnim naknadama koje ubirete od vaših korisnika imate određene odnose, negde su više, negde niže, itd. Da vi radite lično, svako od vas bi napravio određene korekcije koje ne bi odgovarale ovome što trenutno imate kao zvaničan cenovnik vaših usluga. Šta je tu društvena opasnost? Društvena opasnost je u tome što vi kroz nekontrolisano dizanje cena, prvo, oštećujete vaše korisnike, s druge strane izazivate reakciju i drugih agencija koje prave komparaciju i kažu – ako je tamo kod njih koji ne rade ništa, što mi to ne bi itd? Onda je to poplava podizanja cena. Šta nam je administrativna taksa, odnosno naknada za izvršenu uslugu? Vi ste ovde nazvali naknadom, a ona je, u stvari, administrativna taksa, jer ste vi administrativni organ. Šta je to? To je cena vašeg rada. Cena vašeg rada, obzirom da ste budžetski korisnik, mora biti adekvatna uloženom efektivnom radu, a obzirom da koristite sredstva budžeta i da ste indirektni budžetski korisnik, ta cena mora biti minimalna. Kolike su cene vaših usluga? Velike. Obzirom da sam u nekom postupku registracije nekih udruženja, znam kolike su naknade. Za udruženja koja, samo ću jedan segment svega od vašeg posla. Udruženja koja navrat nanos se skupe itd. Želja da ostvare jedan human posao, skupa se i onda treba pripremiti ovo, pripremiti ovo, itd. i onda nas dočeka ta taksa, naknada za vašu izvršenu uslugu i onda je to podebelo, itd. To su osnovne primedbe. Hvala.
Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović, koji ima reč. Izvolite.
Imamo i zašto. Naravno mi možemo, gospodine Milivojeviću, da opletemo koliko hoćemo, nema sluha sa druge strane. Ali, ono što ministar pokazuje tokom cele rasprave jeste da ima duha u ovim teškim vremenima. Jedan šeret. Ne znam, gospodine ministre, niste bili tu na početku rasprave kada sam govorio po svom prvom amandmanu. Tu jednu nonšalanciju koju promovišete u razgovoru, naročito poslanicima SRS, stavljajući im na teret da ne razumemo savremene komunikacije, odnosno savremene tehnologije. Voleo bih d ste tu svoju slobodu i hrabrost promovisali na jednom javnom slušanju pre nekoliko dana ovde, da čujete 150 radnika iz raznih upropašćenih kriminalnih privatizacija, koji su se, nažalost, i na mene kao poslanika opozicije koji im ničim nisam doprineo da njihov položaj bude takav kakav jeste, obrušili i nažalost od mene koji ne mogu da im pomognem, očekuju da im pomognem. Dok vi tako opušteno što u ministarstvu, što u skupštini sedite, 200 ljudi u Surdulici mene vuče za rukav kao narodnog poslanika, zato što država neće da iskoristi svoje mehanizme da im pomogne i da ih sagleda na bilo koji način, nego je indolentna u odnosu na njih, a radi se o radnicima "RS Partners" iz Surdulice. I ovom prilikom apelujem na vas, na vaše organe koji na eventualno indirektan ili direktan način koristite da utičete na njih, da se taj problem i ta agonija zaustavi i reši. Što se tiče ovog amandmana, on se odnosi na član 17. zakona, odnosno na odbacivanje prijave. Šta sam ja ovde predložio? Da se stav treći menja. Naime, neću čitati stav prvi, ovde su bitni ovaj drugi i treći stav. Drugi kaže – ako nisu ispunjeni uslovi za registraciju iz člana 14. stav 1. tačka 2), 5) i 10) ovog zakona, registrator donosi rešenje kojim odbacuje prijavu i utvrđuje koji uslovi za registraciju nisu ispunjeni. Šta vi pišete dalje - ako podnosilac prijave u roku od 30 dana od dana objavljivanja, u duhu IT tehnologije, kako se to zove, rešenja iz stava 2. ovog člana podnese registracionu prijavu za registraciju podatka o čijoj registraciji je odlučeno, tim rešenjem. Pazite sad ovo, i plati polovinu od iznosa propisane naknade za registraciju koja je predmet prijave, zadržava pravo prioriteta odlučivanja zasnovanog podnošenjem prijave odbačene u skladu sa stavom 2. ovog člana. Kako smo mi zamislili ovaj treći stav, gospodine ministre? Duboko verujemo da bi ljudima koji sede pored vas bilo lakše i jednostavnije da rade i zaista bi ste smanjili troškove. Šta smo mi rekli? Ako podnosilac prijave u roku od 15 dana od dana prijema rešenja iz stava drugog ovog člana podnese registracionu prijavu za registraciju podataka, o čijoj registraciji je odlučeno tim rešenjem, zadržava pravo prioriteta odlučivanja zasnovanog podnošenjem prijave odbačene u skladu sa stavom 2. ovog člana. U obrazloženju kojim ste mi odbili amandman vi ste napisali da je vaš model zakona smanjenje troškova što nije tačno. Zato što vi za one čije je rešenje, odnosno prijava u početku u startu odbačena, tražite da plati još polovinu naknade. Mi predlažemo da se to ovim putem ukine. Kao što smo u onom amandmanu predložili da naknada za one koji ne poštuju rok bude veća, sad predlažemo da se ova polovina naknade ukine i da to ne naplaćujete, ali tražimo od vas da po prijemu rešenja podnosilac prijave ima 15 dana vremena da ispravi grešku koja je konstatovana u tom rešenju. Vi se i ovde pozivate na savremene tehnologije, pa elektronska komunikacija, pa vi vezujete za objavljivanje. Zašto onda, ministre, niste rekli da se sve prijave elektronskim putem podnose? Uopšte nam više ne treba ni pošta, ni preporučena, ni neposredna, ništa nam više ne treba. Gospodine ministre, u nekim mestima ove države internet još nije stigao. Nažalost, za to nije kriva SRS, naši amandmani uvažavaju stvarnost, ministre. Petnaest dana od dana prijema rešenja koje su napisali ljudi koji sede do vas, sasvim je dovoljno da onome ko je ozbiljan i odgovoran, podnese sve ono što fali, ispravi grešku i registruje. Nemate prava i to da im naplatite. Naplaćujete im naknadu za podnošenje prijave, pa još pola zato što eventualno još nešto fali. Izvinite, molim vas, nemožete da se pravdate ovde da vi sprovodite jeftiniji postupak, itd. Ne, mi smo predložili da postupak bude jeftiniji i da bude efikasniji. Da li ćete vi to objaviti u elektronskoj formi ili ne, to je vaša stvar, to je stvar slobode, ministre. Nije stvar slobode da li hoćeš ili nećeš potvrdu da si primio rešenje, stvar je slobode da li ćeš to da uradiš elektronski ili u pismenoj formi. Ali, kad radiš pismeno, onda tražimo da ste vi dužni da date potvrdu da ste vi nešto primili. Tu je izbor i tu je sloboda, a ne u tome da li hoćete ili nećete da primite ono što Agencija, po nama treba da vam izda. Prema tome, gospodine ministre, mislim da smo napravili amandman koji će unaprediti postupak, koji vam neće dovesti postupak u pitanje i olakšaće ljudima koji sede pored vas da rade efikasno. Smeta ova priča onima koji zajedno sa vama destruišu tri godine ovu državu. Baš njih briga i za postupak i za ovo, oni su uljuljkani u fotelje što upravnih odbora, što u direktorska mesta, baš ih briga što u poslaničke klupe, njih ovo ne dotiče. Znate, dići će ruku ili neće u danu za glasanje za sve ovo, baš ih briga. Pokušajte da saslušate ljude koji objektivno razumeju probleme zato što na neki način i imaju ili nemaju ovakvih problema. Čovek sam privatnik, skromni neki privatnik i znam da kada sam imao obavezu, bar u poslednje vreme sa Agencijom, da su stvari bile korektne i da su radile. Ali, iskustveno smatramo da će ovo unaprediti postupak koji se odnosi na ovaj član 17. i odbacivanje prijave i mislimo da bi bilo racionalno da ovo prihvatite. Hvala.
Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite, gospodine Periću.
Hvala. Gospodine ministre, stigli smo do člana 24. što znači da je neko imao interes da podnese zahtev Agenciji za privredni registar, podneo ga, odlučeno i završen posao. Kaže – dostavljanje pismenog otpravka odluke registratora vrši se na zahtev podnosioca prijave i to. Predložili smo da se ovo "na zahtev podnosioca prijave i to" briše. Moja argumentacija bi mogla da bude identična argumentaciji gospodina Krasića. Pokušaću dodatno da vas ubedim da prihvatite i ovaj i amandman na član 12. koji je podneo gospodin Krasić. Vi ste rekli - ne vidim šta je ovde problem, dajući obrazloženje na član 12. odnosno amandman na član 12. U tome i jeste, gospodine Ćiriću, što vi ne vidite problem, a građani Srbije ga i vide i imaju. Imaju problem jer nema onog ambijenta o kojem ste vi pričali u privređivanju da će biti, da će oni moći da po pojednostavljenoj proceduri registruju svoje privredne subjekte ili firme i da krenu u taj realni sektor, u stvaranje novih vrednosti. Kod nas taj finansijski sektor i nešto malo u oblasti turizma, a realni sektor jedva da preživljava i moglo bi se reći, ne bih baš da budem zloslutan, da odbrojava ne svoje tako mnogobrojne dane. Mogu da budem zadovoljan onim što je Agencija uradila i kažem ovom službeniku - hoću i pismeni otpravak ili pismenu odluku, a on kaže - oprostite, moj ministar je iz Pirota i on hoće da štedi, ne mogu da vam dam ili danas nemamo papir ili neki drugi razlog. Gospodin ministre, morate da znate da građanima Srbije treba ostaviti što više alternativa - mogu, hoće ili neće nešto da koriste. Kad su u pitanju državni organi, oni nemaju mogućnosti da kažu hoćemo da nešto uradimo ili nećemo nego, jednostavno, da se tako ponašaju i da u skladu sa svojim obavezama donose i izdaju ta rešenja. Ako je član 9. ovog predloga zakona rekao da se dokumentacija podnosi neposredno onda, kad je rešeno i odlučeno po tom zahtevu čija dokumentacija je predata neposredno, na osnovu neke logike podrazumeva se da neposredno treba da bude dat i pismeni otpravak. Dobro je, gospodine Ćiriću, što niste član stranke G17 plus, imate šansu da postanete 500.000 član SRS ili 1.001 u toku ove nedelje, pa onda to uradite.Eto, dobro ste došli, a onda bi imali mnogo više obaveza i morali mnogo ozbiljnije da radite, da građani Srbije imaju korist od toga. Hvala vam.
Hvala vama. Ovim je vreme predviđeno za raspravu Srpske radikalne stranke iskorišćeno. Na član 24. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Radoslav Mojsilović i Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Spasojeviću.
U principu ne bih želeo da se ponavljam na neke primedbe koje sam istakao. Naravno, ovde već imamo odlučenu stvar. Nova Srbija još jednim amandmanom pokušava da popravi ovaj zakon, odnosno da ga učini jasnijim. U članu 24. stav 1. tačka 1. ispred reči: "poštanskom pošiljkom" dodaje se reč: "preporučeno". U članu 24. stav 1. tačka 2. ispred reči: "poštanskom pošiljkom" dodaje se reč: "preporučeno". U članu 24. stav 1. tačka 5. ispred reči: "poštanskom pošiljkom" dodaje se reč: "preporučeno". Znači, insistiramo na preporučenim pošiljkama. Obrazloženje je kako se u članu 24. stav 3. konstatuje da se dostavljanje pismenog otpravka odluke registratora smatra izvršenim danom slanja na adresu itd, kao logičan zaključak se nameće činjenica da je u pitanju slanje preporučene poštanske pošiljke. Obzirom da zakon treba da bude precizan, ne vidi se razlog da se ovakav način slanja eksplicitno i ne navede. U tom smislu i rešenje predloženo amandmanom smo ponudili. Pokušao sam sada da nađem obrazloženje, između ostalog, u podršci elektronske komunikacije. Da ne budem pogrešno shvaćen, sigurno da se zalažem za nešto tako, to je apsolutno u redu, ali sam pročitao kod jednog amandmana da postoje delovi Srbije u kojima se pošta prima i pet, šest dana. Sada vas pitam, tamo gde putuje pošta pet, šest dana, prvo, nisam se susreo sa preporučenom pošiljkom, ona može da ne budete tu, pa da odete da naknadno primite pošiljku baš pet, šest dana, to se nisam susreo odmah da kažem, toliko ipak želim da kažem pozitivno o poštanskom saobraćaju, a drugo, da li je u takvoj sredini, ako je to tolika zabit, kako vi kažete, negde bilo koja, ne kažem gde je to, ako neko želi da otvori firmu, da li tamo podrazumeva mogućnost da je to neka nerazvijena sredina i da neko nešto pokušava da radi, a da nema mogućnosti elektronske komunikacije? Znate, moramo malo da se posvetimo i životu. Nisu svi na kaldrmi, nisu svi u centru grada, nisu svi u nekim ekskluzivnim centrima. Malo pre ste rekli da postoji skoro jedna trećina ljudi koja ne komunicira elektronskom poštom. U obrazloženju zašto odbijate amandmane kažete zbog čega odluke registratora proizvode dejstvo od dana objave. Znate, ako neko nema mogućnost da pročita taj dan objave, zašto ne prihvatite ovaj amandman da se ipak preporučenom pošiljkom stranka informiše? Mislim da je izlišno dalje komentarisati, moje kolege i drugi su o tome pričali. Mislim da postoji jedan stav da ako ne komuniciraš na ovakav način kako se predviđa bićeš praktično uskraćen za nešto. Ponavljam, pošto je izašao ministar, kada se bude propisalo da je za registar neke firme, osim osnivačkog uloga potrebno da neko ima kompjuter, uvedite takvog pravilo i onda nema nikakvih problema. Vi to ne radite zato što znate da to ne možete da uradite, a onda namećete sve da stranke postupaju kao da je to obaveza. Pokušao sam da građanima Srbije na najjednostavniji način pojasnim ovu situaciju. Zamislite situaciju kada bi se presude u nekom sudu dostavljale na ovakav način, tu ima neke sličnosti, na šta bi to ličilo, elektronskim putem? Neko od prestupnika bi mogao da dođe u nekom trenutku. Znači, postoji nešto što se zove preporučena pošta. Bez obzira na sve, koliko god mogu neke stvari da podržim koje radite, smatram da je to previše ipak u nekim delovima i rigidno. Zahvaljujem.
Na član 25. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Obrazložiću zahteva u članu 25. čime ću i sve one ostale amandmane koji se tiču one formulacije "ministru nadležnom za poslove registra koji je predmetan, odnosno predmet ovih poslova". Bukvalno sada kada ste rekli da su pojedini ministri nadležni, u zavisnosti od toga o kom je registru reč, sada ovi amandmani postaju bespredmetni, ali želim da pomognem u razjašnjavanju onoga što je kolega rekao. Nemam razloga da mnogo verujem gospodinu Ćiriću kao Ćiriću zbog rezultata privatizacije. Zaista ne mogu da budem tako maliciozna da pa ne verujem u ono što je izneo u smislu registracije. Hoću da verujem i da se potvrdi da ljudi više nemaju problem u ovom zahtevu. Ako u podnošenju zahteva stoji neki obrazac u kojem se može kockica za dostavljanje zahteva u pismenoj formi da ste predali dokumentaciju dobiti, zaista to smatram celishodnim rešenjem jer, kao što kada podižete gotovinu na automatu pita vas automat da li želite potvrdu, zašto bi bacali papir, možda nekome ne treba potvrda, dobiće izveštaj kod kuće na svom računaru o tokovima novca, a ako želite, kažete da i dobijete taj komad papira koji vam garantuje da ste podigli novac. Mislim da treba imati potvrdu o tome da jeste, ali po izjavi ministra ne piše se poseban zahtev i onaj ko neposredno predaje on dobija i za mene je to dovoljan razlog da na tome više ne insistiramo. Zahvaljujem. Ne zamerite što sam zloupotrebila vreme od ovog amandman da pomognem razjašnjenju ovog prethodnog. Hvala.
Hvala vama. Na član 26. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Radoslav Mojsilović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Spasojević i Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Sada ću da samo drugi stav obrazlažem jer smo ovo drugo diskutovali. Tražili smo da se briše stav 2. u članu 27. da piše "podnosilac žalbe ne može u žalbi da se poziva na činjenice koje nisu unete u prijavu i dokumenta koja uz prijavu nisu priložena". Tražimo da se to briše jer ne možete podnosiocu žalbe da ograničavate pravo da se poziva na činjenice i dokaze koje smatra nečim stvarno važnim što dokazuje njegovo pravo. Mislim da je to nešto što zaista nije u redu, ali ne samo da nije u redu sa stanovišta mog ukusa nego da je to nedopustivo u smislu ostvarivanja prava stranke. To je prosto suprotno nekim opštem prihvaćenim pravnim pravilima, opštim upravnim postupkom, Ustavom. Da li će ti dokumenti biti od uticaja za odlučivanje, to je sasvim drugo pitanje i te dve stvari ne možemo da mešamo. Ne možete da ograničavate pravo nekoga ko želi da realizuje svoje pravo time što mu kažete da ne može da se poziva na dokumenta koja uz prijavu nisu priložena. Smatram da je ovo trebalo usvojiti u cilju zaštite interesa korisnika usluga.
Na član 28. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Vlada je prihvatila amandman. Za reč se nije javio niko. Na član 29. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Radoslav Mojsilović i Srđan Spasojević. Gospodin Spasojević.
Dakle, podneli smo amandman da u članu 29. stav 2. tačka 4) briše se. Obrazloženje za ovaj amandman - smatramo da je nelogično da ministar u slučaju usvajanja žalbe i ukidanja odluke registratora sam odlučuje o prijavi, jer meritor odlučivanja o prijavi treba da bude isključivo posao registratora. Zato ovim amandmanom predlažemo da ministar može ili da odbaci žalbu usled proceduralnih i drugih razloga ili da u slučaju njenog usvajanja predmete vrati registratoru na ponovno odlučivanje, kako je inače predviđeno tačkom 3).
Hvala. Na član 29. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Jorgovanka Tabaković.
Prihvatam vaše obrazloženje koje ste dali i samim tim postaje bespredmetna priča, jer mi smo tražili da se odredi rok, vi tvrdite da taj rok postoji, jer samim protekom od pet dana automatski ide nadležnom ministru, tako da neću dalje da diskutujem o ovome i zahvaljujem se na obrazloženju.
Hvala. Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Za reč se ne javlja niko. Na član 30. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Za reč se ne javlja niko. Na član 31. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospođo Tabaković.
Čudim ste što niste usvojili ovaj amandman, ako smo već prihvatili da shodno ne može da bude kriterijum za primenjivanje nekih pravila iz opšteg upravnog postupka. Smatram da je to isto trebalo primeniti i na član 31. odnosno da odluke donete u postupku po pravnim sredstvima iz stava 1. ovog člana proizvode dejstvo za ubuduće. Vi imate svoje razloge zašto ste to odbili. Vi ste vlast, pa izvolite. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 32. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Za reč se ne javlja niko. Na član 37. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Radoslav Mojsilović. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Vlada je prihvatila amandman. Za reč se ne javlja niko. Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.)
Hvala. Čl. 39, 40. i 41. govore o pravu pravnog i fizičkog lica koje želi da registruje firmu u agenciji da unapred rezerviše naziv firme. Meni stvarno nikako nije jasno koji je genijalac smislio ovo nakaradno rešenje. Mislim, ovo je cirkus. Apsolutno komplikujete registraciju, izmišljate sebi posao. Zar nije logičnije da prilikom predaje kompletne dokumentacije u agenciju, lice koje želi da registruje firmu predloži naziv firme. Međutim, ovom genijalcu koji je ovo smislio nije bilo dovoljno da izmisli rezervaciju, nego je izmislio da se rezervacija, rezervisano ime može prodati ili pokloniti nekom drugom. Citiram stav 2. člana 41. – rezervacija naziva može se preneti na drugo pravno ili fizičko lice do isteka roka na koji je naziv rezervisan. Mi smo predložili brisanje ovog stava. Međutim, Vlada je odbila naš amandman uz sledeće obrazloženje – amandman se odbija iz razloga što njegovim prihvatanjem ne bi došlo do poboljšanja teksta zakona. Ovakav tekst zakona, ovakvo zakonsko rešenje nije moguće poboljšati nikakvim amandmanom. Ovo je stvarno nešto bezveze. Nama i nije bio cilj da ovo poboljšamo. Nama je bio cilj da sprečimo da agenciju pretvorite u pijacu, da od registracije privrednih subjekata u agenciji za registraciju napravite pijacu, kao što ste uradili ukidanjem blanko ostavki sa Skupštinom Republike Srbije i sa skupštinama lokalnih samouprava, gde se sada slobodno, kao na pijaci, kao sa jabukama, pečurkama, kruškama, jajima trguje sa odborničkim i poslaničkim mandatima. Predlažemo da ovo brišete.
Zahvaljujem, gospodine Mariću. Razumeli smo. Na član 44. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 48. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. To je poslednji amandman. Reč ima gospođa Tabaković.
Član 44. nisam obrazlagala zato što ministar za lokalnu samoupravu nije jedini nadležan. Vi ste rekli da su svi naši ministri, ali na član 48. moram da dam komentar. Tražili smo da se briše član 48. zato što se ukidaju propisi koji su tretirali registraciju, postupak i ovo preuzimanje svih drugih registara kod vas će stvoriti, po našem sudu, jednu pravnu prazninu u kojoj se onemogućava zakonito vođenje postupka za upis u te ostale registre, znači, ne vaš privredni, to je u redu, ali za ostale da. Kako vi obrazlažete odbijanje ovog amandmana? Kažete - amandman se odbija zato što odredbe navedenih propisa koji prestaju da važe ne odnose se na predmet registracije i uslove, već isključivo na pitanje postupka. Onda, dalje u obrazloženju kažete da će ministri nadležni za te pojedine registre propisati kako će se to raditi i da će se to voditi na jedinstven način. Znači, ipak će postojati pravna praznina za jedan deo, odnosno za te registre za koje ministri nisu propisali postupak. Šta želim da vam kažem? Mislim da je ovaj zakon rađen ne na brzinu i bilo bi najmanje neophodno da se ta pravila postupka uz zakon daju poslanicima kao celina, da nemamo slučaj da neki zakon ne stupi na snagu ili ne može da se primenjuje zato što taj deo pratećih propisa nekog dovodi u situaciju da ne može da reši. Daću vam primer registracije Zoološkog vrta u Boru. Nov zakon – stari zakon. Čekajte, nisu još urađena podzakonska akta za novi zakon oko držanja životinja i kad u međuvremenu zaista ljudi ne mogu da zakonito reše držanje svojih životinja jer stari zakon ne važi, novi je donet ali nisu prateća akta. Ovo je prosto jedan apel vama i Vladi uopšte da donosite predloge zakona sa svim pratećim dokumentima da ne bi ostavljali neke ljude bez mogućnosti da ostvare svoja prava, a u stvari nam je cilj da mogu ta prava da realizuju na najbolji i najkvalitetniji način.
Zahvaljujem, gospođo Tabaković. Ovim je vreme i ovlašćenog predstavnika i poslaničke grupe iscrpljeno. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PRIVREDNIM DRUŠTVIMA Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Zoran Krasić, Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Dragan Šormaz, Milorad Buha, Dragan Stevanović, Dejan Mirović, Zlata Đerić, Miroslav Markićević, Srđan Spasojević, Vlada Jeremić i Vlatko Ratković. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Zoran Antić.
Samo kratko. Što se tiče člana 2. naša asistencija je bila da napravimo jednu tehničku redakciju i da ovu izmenu i dopunu Zakona o privrednim društvima usaglasimo sa samim Zakonom o privrednim društvima, jer mi već imamo u članu 9. u stavu 2. definisane članove društva i sasvim je nepotrebno i da ovom predlogu izmena i dopuna, kad smo već definisali šta sve i ko sve čini članove društva i kad su oni već pobrojani u prethodnom stavu, idemo u ponovno ponavljanje. Može biti da je to urađeno zbog poslanika da njima bude jasnije na koga se odnosi ovaj član zakona. U suštini, mislim da je u tehničkom smislu greška podnosioca, odnosno Vlade i ministarstva, kako god hoćete, što nije prihvatila ovaj amandman, jer bi u svakom slučaju, tekst bio jasniji i ovako tehnički doteraniji. Hvala.
Hvala vama. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč?(Da.) Reč ima gospodin Buha.
U članu 3. Predloga zakona zatražili smo da se brišu reči "koja se registruju u skladu sa Zakonom o registraciji". Šta je suština? Suština je da u jednom materijalnom sistemskom zakonu ne treba ponavljati pravne formulacije i ukazivati na određene, takođe, sistemske zakone kojima se utvrđuje određeni postupak, određeni procesni tokovi koji su predviđeni u nekim drugim zakonima. U obrazloženju kažete sledeće – amandman se odbija iz razloga što predloženom formulacijom adresa za prijem elektronske pošte privrednih subjekata ne bi mogla biti predmet registracije u registar privrednih subjekata. Ne znam odakle vam to. Kaže – jer se Zakonom o privrednim društvima, kao materijalnim zakonom, propisuje predmet registracije. Gledajte, Zakoni o privrednim društvima, kao materijalnim zakonom, propisuje se predmet registracije, a samim tim, i sadržina registra privrednih subjekata. Zašto to u Zakonu o privrednim društvima? Zašto to nije u onom drugom zakonu? Dalje se kaže – dok se zakonom kojim se uređuje postupak registracije uređuju procesna pravila za vođenje postupka registracije, tako da je očigledno da se jednim materijalnim, a drugim procesnim zakonom ne reguliše ista materija. To je suština na koju smo vam ukazivali i kod drugih zakona i kod ovih zakona o kojima smo malopre razgovarali. Nema potrebe, jer imamo jedan materijalni zakon koji je sistemski zakon. Sve što se tiče određene grane, određenog postupka, određenih radnji, određenih činjenica da ugradimo u taj zakon i onda nemamo razloga da dupliramo, tripliramo itd. Iskoristiću onaj preostali deo četiri – pet minuta. U obrazloženju za donošenje ovog zakona ste naveli sledeće – imajući u vidu da je zakonom propisano odložena primena zakona, zainteresovane strane su se u proteklih par meseci upoznale sa odredbama novog zakona. Zainteresovane strane. To je opširna formulacija. Moramo reći ko je strane, šta je razlog da su se zainteresovane strane tek sada kada je zakon stupio na snagu i njegova primena je krenula, pa su se onda oni našli, pa su onda nešto razgovarali, pa su se tu usaglasili itd. Malo je vulgarizovano, ali u osnovi je to to. To je nepotpuna formulacija u obrazloženju jednog zakona. Kaže – izmene i dopune Zakona o privrednim društvima nastale su kao posledica ukazivanja zainteresovanih strana na pojedine nejasnoće koje bi odredbe novog zakona mogle da izazovu u praksi. Pitam vas, to su zainteresovane strane, a ne znamo koje su. One su to nekome ukazale i taj neko je verovatno preneo to nekome, pa je onaj preneo onome itd. i onda smo dobili određenu potrebu da menjamo zakon. Gde su tu državni organi? Pretpostavljam da su zainteresovane strane, pragmatično gledajući, da to nisu državni organi. Državni organi nemaju potrebe da saslušavaju nekoga, da razgovaraju, nego između sebe kada uoče da postoje neke nejasnoće, da postoje nedoslednosti, da postoje neke određene stvari koje u praktičnoj primeni i izvedbi zakona, materijalizaciji i implementaciji zakona ne odgovaraju pravnoj formulaciji i stvarnoj primeni, onda se tu pristupa izradi i noviranju određenih pravnih propisa kroz javnu raspravu ili bez javne rasprave. Dalje se kaže – Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o privrednim društvima se vrše tehničke ispravke. Kako možemo dozvoliti da se u zakonu desi tehnička greška, pa da je moramo ispravljati? Ovde nije jedna greška, nego su tehničke greške. To znači više grešaka. Dalje – i pojašnjenja određenih instituta, pa gledajte, instituti i pojašnjenje instituta se pojašnjava, objašnjava u pojmovniku kojim se definišu određeni instituti. Instituti su pravne kategorije, oni su takvi pa takvi. To je teorija. Najverovatnije se ovde ne radi o pojašnjenju određenih instituta, nego se radi o pravnim formulacijama u stvarnoj izvedbi nekog stanja koje je izazvala određena pravna norma, koju sada moramo na određen način tumačiti, ako je kruto postavljena pravna norma koja se ne može drugačije tumačiti, onda je moramo menjati. S obzirom na vreme, još samo o jednom stavu iz ovog vašeg obrazloženja. Kaže – pojedine nejasnoće su nastale usled usvajanja velikog broja amandmana. Tu vas moramo kritikovati i to vrlo ozbiljno kritikovati. Šta se dešava, posebno kod donošenja nekih vitalnih i nekih finansijskih zakona? Razne političke stranke koje čine koaliciju, koje čine postojeću vlast, imaju različite stavove u odnosu na koaliciju i onda dolazi do pritiska. Taj pritisak dovodi do toga da nećemo glasati. Šta onda? Ostala koalicija kaže – šta da radimo? Evo vidiš, ovi iz ove stranke, iz one stranke, a nema stranke ni strančice koja ne uslovljava i ne traži svoj zalogaj u kolaču, i još malo više od tog kolača. Onda idemo sa zahtevima i sa amandmanima, i sa finansijskim zahtevima, pa se onda kaže – ja neću glasati za ovo. Onda odstupate od politike koju ste zasnovali – svi smo jedno, i onda nema svi smo jedno, nego smo svi posebni i svako uzima od tog kolača. To je osnov za zloupotrebe, za kriminal, za pljačku, za razna podmetanja koje imate u koaliciji. Mi dobijamo amandmane koji se ovde usvajaju, koji nemaju životnost, koji izvrću zakonsku formu, zakonske norme, imamo jako lošu praksu i onda kada dobijemo živi zakon, kako ga menjati? Menjamo ga na ovaj način, samo zbog tih pritisaka itd. S obzirom da se radi o statusnom zakonu, u ovom zakonu nije bilo ni mnogo amandmana, nije bilo ni velikih izmena. To što ste ovde napisali, ne znam koje pisao ovo obrazloženje, to ne stoji, nije usvojeno mnogo amandmana. Onaj ko je radio, radna grupa i radno telo i ministarstvo koje je radilo, napravilo je jako mnogo materijalnih grešaka. Nisu amandmani. Amandmani u pravili, ozbiljni amandmani i dobro formulisana pravila kojima se ide u amandmanske izmene, uvek donese dobrobit u pravnoj formi i dobijamo ozbiljan zakon. Ovaj zakon, u statusnom smislu, nije imao pravu javnu raspravu. Došao je bez ozbiljne stručne rasprave. Ja koji pratim ovu oblast, nisam znao, završavam, mesec dana pre nego što će doći u ovu proceduru, da on živi, da ga neko radi, da ga neko priprema. Ne moram ga znati kao narodni poslanik, ali moraju razne institucije, odnosno ove zainteresovane strane da ga ozbiljno isfiltriraju, a ne da ga filtriraju tajkuni i neko ko lobira zbog određenog svog finansijskog stanja i odnosa. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Za reč se ne javlja niko. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Za reč se ne javlja niko. Na član 6. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč će imati gospođa Tabaković. Samo da kažem, gospodine Buha, ovim je i vreme ovlašćenog predstavnika iskorišćeno. Izvolite, gospođo Tabaković.
Član 6. tretira član 148. osnovnog zakona i mi smo predložili da se taj član 6. izmeni na takav način da se u članu 148. obriše samo stav 3, jer smatramo da je pogrešno brisati ceo član 148. Jer, treba to učiniti tako da u skladu sa članom 145. Zakona o privrednim društvima minimalni iznos osnovnog kapitala iznosi 100 dinara i tvrdim da nema razloga da se brišu i stavovi 1. i 2. tog člana, jer oni regulišu smanjenje osnovnog kapitala u slučaju gubitka kada iz godišnjeg finansijskog izveštaja proizilazi da je u slučaju gubitka neto imovina društva manja od vrednosti osnovnog kapitala. Vrednost osnovnog kapitala može da bude znatno veća od minimalnog iznosa propisanog zakonom i u tom slučaju odredbe stava 1. i 2. ovog člana stvarno ne mogu da se smatraju suvišnim. Vi imate vaše razloge koje ste naveli u razlogu za odbijanje amandmana i ja moram da ih privatim, jer to jeste naša stvarnost, gde kažete da postoji veliki broj privrednih društva, posebno onih koji su u postupku privatizacije, gde bi ovakva primena člana, kako smo mi predložili, izazvala velike teškoće, jer bi se iskazao negativan osnovni kapital, a interes države nije da se ona ugase. To razumem i mogu samo da žalim što ovakav pristup, koji ne znači otpisivanje nečijih obaveza ni na čiji teret, jer on uvek bude na teret građana Srbije, nije primenjivan i u smislu zaštite nekih drugih strateških delatnosti, grana preduzeća ili makar nasleđenih dobrih pravnih instituta. Prihvatam vaše obrazloženje, ali ne mogu da kažem da odustajem, jer ostajem pri svom stavu, ali vi ste imali razloge, samo niste iz starta napisali zašto ste ovaj član zakona ovako predložili.
Zahvaljujem, gospođo Tabaković. Na član 12. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima gospodin Antić Zoran.
Još jedan institut koji se pojavio u Zakonu o privrednim društvima kada smo ga usvajali, čini mi se, u maju mesecu, koji na neki način treba da znači neku sigurnost i veću transparentnost u poslovanju privrednih društava, kada se finansijskim izveštajima zahteva od privrednog društva da iskaže eventualno gubitak kapitala i da, kada je u pitanju osnovni kapital prilikom registracije tog društva i podatke koje u agenciji podnosi, nadoknadi taj gubitak u kapitalu. Ono što nama nije jasno i nismo na neki način dobili ni pravo objašnjenje od strane ministara, od strane Vlade, je zbog čega je ovaj institut toliko sporan? Nama se čini da ovaj institut na neki način i nije loš, da svaka transparentnost, svaka sigurnost u poslovanju i te kako znači svim privrednim subjektima u Republici Srbiji, i da to treba da bude i neka intencija prilikom donošenja zakona. Znači, da potpomognemo, da imamo jasne odnose između privrednih društava. Zbog toga smo smatrali da predlog Vlade da se ovaj institut briše i samo obrazloženje ne stoji. U obrazloženju ono što nam je ponajviše zasmetalo, to je ono što se kaže da bi otežao položaj poslovanja firmi koje su u privatizaciji. Taj argument sasvim sigurno ne stoji. Mi imamo jako puno podataka da imamo veliki broj spornih preduzeća koja su u postupku privatizacije, da je dobar deo tih preduzeća kupljen za relativno male finansijske iznose, da su jako često ti prospekti netransparentni, a rekao bih i na neki način umanjivali vrednost tog kapitala. Nema razloga da se i na ovaj način omogućava prelivanje tih sredstava iz procesa privatizacije ili umanjenje osnovnog kapitala.
Zahvaljujem, gospodine Antiću. Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević i Srđan Spasojević. Za reč se ne javlja niko. Na član 21. amandman je podnela grupa od 21 narodnogposlanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima gospodin Antić Zoran.
Ne samo ovaj amandman SNS, već i par narednih na koje ne znam da li će moja koleginica da se javi, ali čini mi se da se naslanjaju na ovu intenciju. Znači, odnosi se na istu ovu priču o osnovnom kapitalu i eventualno uknjižavanju nekog negativnog kapitala. Ovim članom, koji je predložila Vlada, faktički privredni prestup, koji je ustanovljen u Zakon o privrednim društvima, se poništava, onemogućava se eventualni postupak utvrđivanja nekog privrednog prestupa, jer se i sam taj institut briše. Mi smo, naravno, saglasno sa onom intencijom iz prethodnog amandmana na član 12. i na ovaj član 21, isto tako uložili amandman i sasvim je normalno u duhu činjenice da niste prihvatili prethodni amandman, da niste prihvatili ni ovaj. Hvala.
Na član 22. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Tabaković.
Povodom ovog amandmana ću da iskoristim dva minuta da kažem da izmena Zakona o privrednim društvima, onda kada smo je uradili, nije bila baš najsrećnije rešenje i da nisu njom zadovoljni mnogi privrednici. Mislim da smo mnoge zakone, koji su bili solidni, kvarili kasnijim rešenjima. Ako postoji problem poput ovog smanjivanja kapitala i knjiženja, on i nije toliko u samom Zakonu o privrednim društvima, koliko je u Zakonu o računovodstvu, koliko je u Zakonu o reviziji i koliko smo zaboravili osnovne postulate sredstava i izvora sredstava i koliko smo u nekim drugim grama društvenog života zaboravili da upoređujemo kako to jedan vlasnik privrednog društva može privatno da bude mnogo bogat, a da prikazuje kontinuirano gubitke i izbegava plaćanje poreza na dobit. To nije rešenje koje treba da se postigne samo ovim zakonom, niti produžavanjem roka za ovo usklađivanje, već vraćanjem vere u profesiju ekonomista, a na tome mora da poradi zakon i kaznene mere za ne poštovanje profesije, a ne da ostavljamo nešto na nečijoj savesti i da nam veštaci budu u sudovima glavni i da se njihove procene razlikuju enormno. Tu zaista predstoji ozbiljan posao svima nama, ukoliko želimo u sklad da dovedemo ove vrlo važne stvari.
Hvala. Na član 23. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) (Jorgovanka Tabaković, s mesta: Prihvaćen je.) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Vlatko Ratković. To su dobri amandmani koji su prihvaćeni. Zahvaljujem. Na član 24. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević i Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 8. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PREUZIMANjU AKCIONARSKIH DRUŠTAVA Primili ste amandmane koji su na predlog zakona podneli narodni poslanici: Zlata Đerić, Miroslav Markićević, Srđan Spasojević, Mladen Grujić i Dragan Stevanović. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević i Srđan Spasojević. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Mladen Grujić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević i Srđan Spasojević. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević i Srđan Spasojević. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Ovim smo završili pretres o svim amandmanima, pa zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 9. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENI ZAKONA O OSIGURANjU Primili ste amandmane koji su na predlog zakona podneli narodni poslanici: zajedno Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić i Dragan Šormaz i zajedno Zlata Đerić i Miroslav Markićević. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković.
Najkraće moguće. Do donošenja novog zakona o osiguranju, koji ste nam najavili, predviđa se produžavanje roka obaveze za razdvajanje životnog i neživotnog osiguranja. To vam je kao pet puta produžavanje roka za određena dokumenta, za ispunjavanje nekih uslova, a svesni smo da ukupna situacija koja postoji ne može da doprinese da se ispoštuje rok u onom trenutku kada smo to rešenje prethodno i dali. Podneli smo ovaj amandman da vas upozorimo, kao maločas, dajte kompletan zakon sa svim prilozima ili budite realni kad dajete neke rokove kao prekratke za Zakon o privrednim društvima, kao ovaj za razdvajanje životnog i neživotnog. Znam da treba da budemo optimisti, ali moramo da nađemo i pravu meru da ne bi još jedan zakon još više raspravljali, a već ćemo negde, ako se budemo sastali u januaru, da pričamo o tom novom zakonu. Ministre, priznajte koliko osiguravajućih kuća lobira, pita, boji se kako će biti izmenjen Zakon o osiguranju. Molim vas, novac primljen za razvoj privatnog sektora – 34.900.000 dolara, kojim se traži smanjivanje učešća države u osiguravajućim i finansijskim institucijama kao što su banke, da makar u osiguranju ne radimo da imamo dobro i kvalitetno osiguranje "Dunav", gde imamo, malo sam i pristrasna, osobu koja izuzetno vodi tu kompaniju, pa dajte da pružimo mogućnost da ova država sačuva nešto u svom vlasništvu, što vredi ili u nekom kasnijem periodu primimo strateškog partnera, ali negde ispod 50% vlasništva i da ne žurimo sa tim izmenama u ovom smeru u kojem se od nas očekuje zato što smo primili neki kredit, a ne bespovratna sredstva. Hvala.
Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Sa radom ćemo nastaviti u petak, 23. decembra, u 10,00 časova.