Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Desetu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2019. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuju 83 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim da ubacite svoje kartice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 130 narodnih poslanika i da imamo uslove za početak rada. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima Fatmir Hasani.
Hvala. Poštovana predsednice parlamenta, dame i gospodo narodni poslanici, pitanje postavljam Vladi Republike Srbije – šta treba da radi albanska manjina u Srbiji da bi bila ravnopravna sa ostalim manjinama u Srbiji? Mi nismo integrisani u državne organe i institucije. Naša zastupljenost na lokalnom i regionalnom nivou je ispod minimalnosti, a na centralnom nivou smo nula. Najveća nezaposlenost u Srbiji je u ove tri opštine – Preševo, Bujanovac i Medveđa. Ništa se ne investira u ekonomski razvoj. Diplome stečene na Kosovu još se ne priznaju. Za osnovnu školu još fale knjige, a za srednju imamo samo jednu knjigu. Stalno i neprekidno se brišu iz evidencije samo Albanci u opštinama Preševo, Bujanovac i Medveđa. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Milija Miletić.
Zahvaljujem se. Uvažena predsednice skupštine, kao i do sad, ja ću postaviti određena pitanja koja se tiču nas koji živimo na jugoistoku Srbije, u područjima kao što je Svrljig, u područjima koja su nerazvijena, ali područjima koja imaju budućnost. Jedna od stvari koje sam čuo sada kad sam došao jeste da je Odbor za kulturu i informisanje predložio dva člana REM-a, da polako, ali sigurno se poštuje ono što je dogovoreno, vezano za predstojeće izbore. Mene samo čisto interesuje, kao čoveka, pošto sve one stvari o kojima smo govorili, o kojima se govorilo na tim sastancima, sve se rešava za dobrobit svih nas, da se izađe na izbore, da se poštuje Ustav. Mogu čisto da kažem kolegama i građanima Srbije da je Ujedinjena seljačka stranka, čiji sam ja predsednik, 22. decembra imala sednicu Glavnog odbora gde je donesena odluka da se izađe na parlamentarne, na pokrajinske i na lokalne izbore. To je jedini način da se čuje i oseti glas naroda kroz glasački listić. Normalno, vrlo je bitno da poštujemo ono što nam Ustav kaže i daje se mogućnost da svi građani Srbije mogu da glasaju u bilo kom delu naše zemlje da budu. Pošto smo dobili i dobiće se popunjenost REM-a, ja sam siguran da će najveći broj stranaka izaći na parlamentarne izbore, kako na parlamentarne, tako i na pokrajinske i na lokalne izbore, a one stranke koje razmatraju nekakav bojkot, to je za njih jedina stvar zato što, siguran sam, nemaju podršku svih građana, nemaju podršku građana Srbije. Ujedinjena seljačka stranka, čiji sam ja predsednik, će izaći na parlamentarne izbore, dati podršku politici koja vodi Srbiju u bolju budućnost, dati podršku i našem predsedniku Aleksandru Vučiću da nastavi da radi za dobrobit svih građana Srbije, pa u bilo kom delu Srbije da se oni nalaze. Jedna od stvari koja je pozitivna i dobra za sve nas jeste i aktivnost našeg predsednika za „mali Šengen“ zato što je to dobra stvar da se otvaraju granice, da se radi, da se stvaraju kontakti, normalno, da se upošljavaju ljudi. Mi ćemo to podržati, i kao Ujedinjena seljačka stranka i ja kao narodni poslanik, jer mislim da je budućnost za sve nas kada se poštuju prijatelji, kada se uvažavaju komšije, a to naša zemlja Srbija radi. Interesuje me još jedna stvar, a to je, pošto je gospodin Vučić rekao ranije da će imati mogućnost u nekom narednom periodu da Vlada, da Skupština izglasaju određene zakone koji će biti leks specijalis za potrebe nerazvijenih područja, nerazvijenih regiona, gde će tu imati mogućnost da se više ulažu sredstva i u infrastrukturu i u one potrebne stvari, kao što su zdravstvena zaštita, socijalna zaštita, poljoprivreda, privreda. Voleo bih da to bude u toku naredne godine, da se obezbede uslovi za bolji život, da se obezbede uslovi za život u svakom delu naše Srbije, da u našim selima, kao što je selo odakle ja dolazim, selo Plužina, mogu da se obezbede elementarni uslovi, da ima mogućnost za doktora, za medicinsku sestru, da se obezbede uslovi za vodovod, za kanalizaciju, i, normalno, da ljudi tamo mogu da svoje proizvode lakše plasiraju putem zadrugarstva. Jedna od tih stvari jeste taj predlog koji je sam gospodin Vučić rekao, predlog da se regionima i okruzima daju veće mogućnosti, veća ulaganja i da se tamo obezbede bolji uslovi za život. Još jednom, ja pozivam sve ljude, sve građane da daju podršku svima nama koji želimo dobro Srbiji. Ujedinjena seljačka stranka, gde sam ja predsednik, sigurno će izaći na izbore, na parlamentarne, lokalne, pokrajinske, normalno sa nekim u koaliciji, a sigurno ćemo dati podršku predsedniku Srbije zato što on radi za dobrobit svih građana Srbije.
Hvala. Reč ima Aleksandar Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, podsetio bih vas na član 1. Ustava Republike Srbije koji kaže – Republika Srbija je država srpskog naroda. To je prva stvar u Ustavu Republike Srbije i u skladu sa time hteo bih da pitam predsednika Republike i da uputim pitanje Vladi Republike Srbije – šta su uradili i šta je reakcija Srbije povodom skandaloznog pokušaja otimanja imovine SPC u Crnoj Gori, koja je trenutno u toku? To nije prvi put da se u Crnoj Gori udara na srpski nacionalni identitet. Podsetiću vas, jedan od najvećih srpskih izdajnika u istoriji Milo Đukanović je sebi napravio naciju, sebi je napravio jezik i sada pokušava sebi da napravi crkvu i to sve na uštrb srpskog naroda. Posebno zabrinjava izjava predsednika Republike o nekakvoj autokefalnoj Crnogorskoj pravoslavnoj crkvi u ovim danima kada traje to otimanje. Podsetiću vas da je Crna Gora priznala nezavisnost Kosova, Crna Gora je ušla u Severnoatlantski pakt, Crna Gora se ponaša prema Srbima kao prema građanima drugog reda, a i patrijarh Irinej je rekao kako je položaj srpskog naroda danas isti kao što je bio tokom Nezavisne države Hrvatske. Trenutno je takav položaj srpske zajednice u Crnoj Gori i, pored svega toga, još uvek ima, pored svih pritisaka, više od 30% ljudi koji se u Crnoj Gori izjašnjavaju kao Srbi. Crna Gora, nažalost, Srbiji nije prijateljska država. Crna Gora radi sve na razgradnji srpskog nacionalnog korpusa i uništavanju i zatiranju srpskog identiteta. 2/1 AL/LŽ 10.25 – 10.35 Oko Srpske pravoslavne crkve, koja je starija od države Crne Gore, srpski narod se okupljao i tokom turskog ropstva, i Srpska pravoslavna crkva je bila homogenizujući faktor koji nam je pomogao da preživimo sve te vekove turskog ropstva i jedan je od elemenata našeg nacionalnog identiteta i zato Vlada Republike Srbije i vlast u Srbiji treba da učine sve kako bi se srpska zajednica u Crnoj Gori zaštitila, a mi nažalost vidimo poteze koji idu u drugom smeru. U vreme kada se Srpski narod okuplja na Saboru da protestuje u okviru Mitropolije crnogorsko-primorske Aleksandar Vučić je sa Milom Đukanovićem u Tirani. To nije poruka koja je potrebna Srbima u Crnoj Gori, njima treba podrška. Srbi u Crnoj Gori su danas progonjeni, progonjeni su i poslanici crnogorskog parlamenta, ljudima se danas zabranjuje ulazak u Crnu Goru, čak i onima koji su tamo rođeni, javnim ličnostima i intelektualcima iz Srbije, a to sve prolazi bez reakcija. Srbija treba da zaštiti svoj narod koji živi u Crnoj Gori i to treba da bude prioritet svake vlade u Srbiji, ne samo u Crnoj Gori, nego sve Srbe gde god oni živeli. Na to nas obavezuje Ustav Republike Srbije, najviši akt koji mora da se poštuje, i u skladu sa tim očekujemo da se promeni odnos zvaničnog Beograda prema situaciji u Crnoj Gori.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijana Maraš.
Zahvaljujem, predsednice. Danas ću postaviti pitanje Ministarstvu energetike i Ministarstvu poljoprivrede - da li nameravaju i da li imaju u planu neke zajedničke projekte na osnovu kojih bi se subvencionisao otkup žetvenih ostataka, a i sto tako pomogla izgradnja po manjim sredinama objekata za preradu tih žetvenih ostataka? Naime, kada je reč o obnovljivim izvorima energije Srbija ima veliki potencijal, a gotovo 60% od toga čini biomasa. Budući da za grejanje i hlađenje u svetu se potroši više od 50% energije sve više se razmišlja o obnovljivim izvorima energije. Srbija u regionu prednjači kada su u pitanju zelena ulaganja, ali jako malo sredstava izdvaja i jako malo se koristi učešće obnovljive energije u grejanju. Naime, većina toplana koriste kao gorivo gas, mazut i ugalj, a svega nekoliko postrojenja u kojima se koristi biomasa. U regionu Austrija prednjači u korišćenju biomase kao energenta u toplanama, a i sve zemlje naši susedi ovaj izvor energije koriste kada je u pitanju daljinsko grejanje. Promovisanje korišćenja ove vrste energije započelo je 2013. godine, a polovinom ove godine Ministarstvo energetike potpisalo je i prve ugovore sa dve opštine, u pitanju su Priboj i Mali Zvornik, koje će koristiti biomasu kao energent i za rekonstrukciju postojećeg sistema daljinskog grejanja. Korišćenje biomase kao goriva smanjuje troškove, a isto tako i pokazuje svoje pozitivne efekte kada je u pitanju ekologija, a i smanjuje našu uvoznu zavisnost kada je u pitanju korišćenje energije. Dobra volja postoji od strane ministarstava, a isto tako i od strane Energetske banke za obnovu i razvoj, KFE, Kancelarije za javna ulaganja, ali nema dovoljno kapaciteta kada su u pitanju manje sredine. Drugo pitanje koje želim da postavim uputila bih Kancelariji za javna ulaganja. Naime, da li lokalna samouprava u opštini Vrbas može da računa na podršku kada je u pitanju projekat izgradnje vodovodne mreže od Vrbasa prema naseljenim mestima? Naime, naseljena mesta u opštini Vrbas snabdevaju se vodom koja u sebi sadrži nedozvoljene količine arsena. Te količine su 0,08 a dozvoljena količina je 0,01. Sa pravom građani zahtevaju da se ovaj problem reši. To nije problem koji postoji od juče, nego godinama unazad. Još 2007. godine napravljene su ekočesme kako bi se premostio ovaj problem, ali je sad lokalna samouprava napravila zajedno sa Vladom Srbije i sa KFE bankom, projekat koji bi trebao da krene sa realizacijom početkom sledeće godine. Planirano je da se vodovod za sva naseljena mesta završi do kraja 2022. godine, pošto sam Vrbas ima vodu izuzetno dobrog kvaliteta i tom vodom treba da se snabdevaju sva naseljena mesta, ali da bi se projekat završio nedostaju još i sredstva za koje imamo obećanja od Kancelarije za javna ulaganja da će biti nadoknađena. Zbog toga i postavljam pitanje - da li možemo na to da računamo? Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Srbislav Filipović.
Hvala predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, postavljam pitanje gospođi Zagorki Dolovac, tj. više pitanja, jer nam na mnoga pitanja duguje brojne odgovore. To je - da li ona ima neki dug prema Savezu za Srbiju, odnosno prema Draganu Đilasu, pa na brojne afere koje se pojavljuju i o Đilasu i o njegovim nedelima, i o Bastaću, njegovim prijateljima, kumovima, saradnicima, ona ćuti? Gospođa Dolovac, odnosno tužilaštvo se ni o čemu od tih afera nije oglasilo, nikakav odgovor nismo dobili, niko nije na to reagovao. Koliko će još da traje ćutanje na napade na predsednika Republike Aleksandra Vučića, na brojne laži koje se iznose o njemu, o njegovoj porodici, na brojne laži koje se svakog dana i napade na ministra MUP Nebojšu Stefanovića, njegovog oca Branka Stefanović. Da li će i kada za sve te laži odgovarati jednom neko u Srbiji? Da li će za iznesene laži o ministru Stefanoviću i predsedniku Vučiću odgovarati Dragan Đilas, Marinika Čobanu, Boško Obradović i ostali hohštapleri? Šta će biti na kraju krajeva sa slučajem Marka Bastaća? Ne želim da se sve završi na tome da nekoliko njegovih saradnika bude privedeno, saslušano, zadržano 48 sati, eventualno, u pritvoru i pušeni kući i nikom ništa? Javnost u Srbiji i građani Beograda, Starog Grada, Srbije žele da vide rezultat. Taj rezultat moraju da budu optužnice, taj rezultat mora da bude procesuiranje onih ljudi koji su krali Opštinu Stari Grad, onih ljudi koji su zadužili i zavili u crno Beograd, onih ljudi koji su zadužili Srbiju, koji su upropastili Srbiju, onih ljudi koji su u gotovo svemu što su radili u Srbiji uzeli milione evra građana Srbije. Takođe, zbog čega toliki napadi idu ka MUP, policiji i Nebojši Stefanoviću? Zašto kad god se sa naše strane podseti na neku aferu i na lopovluk Dragana Đilasa usledi neka nova konferencija Saveza za Srbiju, Marinike Čobanu, Boška Obradovića i sličnih? Upravo zbog toga što je veliki strah u njihovim redovima od onoga šta se može sve otkriti ukoliko ti slučajevi budu procesuirani, ukoliko završe na sudu, pa kako bi se skrenula pažnja javnosti sa lopovluka i sa svih onih afera o kojima smo brojno puta govorili ja i moje kolege u Skupštini Republike Srbije, onda je potrebno satanizovati maksimalno i Nebojšu Stefanovića i Aleksandra Vučića kako bi se zaboravilo na sve one rezultate koji su postignuti, kako bi se zaboravilo na rekordne zaplene narkotika u Republici Srbiji, kako bi se zaboravilo na bezbroj izuzetnih i uspešnih akcija MUP-a, gde su pohapšeni brojni kriminalci, brojni lopovi. Podsetiću vas, u Srbiji više nemate kao u vreme vlasti DS i Dragana Đilasa nijednu jaku organizovanu kriminalnu grupu. To je rezultat MUP i rada Nebojše Stefanovića, ali i Aleksandra Vučića kao predsednika SNS i predsednika Republike Srbije. Zbog čega se toliko plaše policije? Ako su vam ruke čiste nemate razloga ni da odbijete poligraf, ni da se plašite toga šta će policija raditi, niti da li će se tužilaštvo oglasiti, a vi svakog dana imate napade na policiju. Treba ispitati i za kraj, sve veze Boška Obradovića sa stranim obaveštajnim službama, pogotovu sa obaveštajnom službom iz Hrvatske, Bugarske i eventualno nekih drugih država. Podsetiću vas na njegove kontakte sa bugarskom partijom Ataka, izrazito profašističkoj koja ima i određene teritorijalne aspiracije prema našoj Republici. Podsetiću vas na njegove veze sa ustašom Pernarom, podsetiću vas takođe i na ono što je taj lažni uzbunjivač Aleksandar Obradović radio i informacije koje dostavljaju o proizvodnji naoružanja iz fabrike „Krušik“ i to je, gle, slučajno radio baš sa bugarskim novinarima, odnosno saradnicima bugarskih obaveštajnih službi. To su sve vrlo interesantne stvari, a samo Zagorki Dolovac, te stvari nisu bile interesantne u prethodnom periodu. Verujem da će pritisak koji mi svi zajedno kao javnost Srbije moramo da izvršimo ovih dana i nedelje i meseci, narednih dovesti konačno do rezultata da se tužilaštvo oglasi da počne da radi svoj posao, a ne da vraća dugove Draganu Đilasu i ostalim kriminalcima u Srbiji. Hvala.
Hvala. Reč ima Tatjana Macura.
Hvala predsedavajuća. Moje pitanje danas ide Ministarstvu pravde. U skupštinskoj proceduri od marta meseca prošle godine, nalazi se Predlog zakona o utvrđivanju činjenica o nestalim bebama iz porodilišta u Srbiji. Ovaj zakon se po drugi put nalazi u skupštinskoj proceduri od 2016. godine do danas. U oba navrata imamo problem sa tim što nisu održane adekvatne i javne rasprave kada je ovaj Predlog zakona bio u formi Nacrta zakona. Danas imamo neka saznanja da postoji interesovanje predstavnika Ministarstva pravde da se napiše novi nacrt ovog zakona i s tim u vezi bismo voleli da saznamo da li je ova informacija tačna i ukoliko jeste, voleli bismo da Ministarstvo pravde uputi javni poziv kako bi se zainteresovana udruženja roditelja nestale dece mogla uključiti u ovaj proces pisanja novog predloga zakona. Isto tako da mogu da se uključe različita udruženja i predstavnici civilnog društva kao i jedna velika grupa narodnih poslanika koji su i tokom poslednjeg javnog slušanja, koje je održano u Skupštini Srbije iskazali veliko interesovanje povodom ove teme. Dakle, moje pitanje konkretno ide ministarki Kuburović. Da li je u toku priprema nacrta zakona o nestalim bebama praktično i ukoliko jeste, molimo da se organizuje kvalitetna javna rasprava po treći put. Hvala.
Zahvaljujem. Nastavljamo dalje sa radom. Reč ima Đorđe Vukadinović.
Zahvaljujem. Hteo bih da podsetim i ponovim pitanje koje sam uputio i vezi sa uvozom motora iz EU sa neadekvatnim ekološkim standardima koje je bilo, koje je izazvalo pažnju i uznemirenje javnost i apelovao sam na nadležna ministarstva da Nove godine izađu ili početkom Nove godine izađu sa najavom o čemu se tu radi. Da li će biti zabranjen uvoz ili će na drugi način biti kažnjavani vlasnici automobila sa neadekvatnim motorima, sa neadekvatnim ekološkim standardima. Ministarstvo saobraćaja je odgovorilo na moje pitanje, dakle da oni nisu nadležni i da je nadležno Ministarstvo trgovine i stoga ovo moje pitanje sada adresujem na Ministarstvo trgovine, a siguran sam da će oni morati to u dogovoru i koordinaciji sa Ministarstvom ekologije. Apelujem da se ta uredba donese što pre i zbog zbunjivanja i uznemiravanja javnosti i ljudi koji imaju automobile, a to je ogromna većina građana Srbije sa tim i takvim motorima. Sa druge strane, da se ne dogodi kao što obično biva, da se to pomeri za posle izbora, kao što se razne druge neprijatne stvari obično pomeraju i odluke posle izbora, kada to ne može da utiče na raspoloženje građana. I akcize kada se uvode i razne druge nepopularne mere, kažem, obično bude pomereno za posle izbora. Zato bih očekivao da do nove godine ili početkom nove godine izađe jasno Vlada sa tim stavom u vezi sa uvozom ili eventualno zabranom uvoza motora sa tim standardima. Na stranu što smatram da tu ima mnogo preterivanja i da je više nego jasno, i naučna istraživanja to potvrđuju, da daleko od toga da su automobili najveći zagađivači vazduha u Beogradu i u našim gradovima, a mnogo više su to neki drugi zagađivači, pre svega industrijski zagađivači, termoelektrane i nešto drugo. Moje druge pitanje ide na adresu kabineta predsednika Republike i tiče se jučerašnje izjave predsednika Aleksandra Vučića, koji je u jednom intervjuu pomenuo i rekao da postoji autokefalna crnogorska crkva, da ona de fakto i de jure postoji još od pre proglašenja nezavisnosti Crne Gore. Verujem i želim da verujem da je u pitanju greška i omaška, ali onda treba jasno i glasno demantovati. Dakle, ne postoji nikakva autokefalna crnogorska crkva. Postoji jedna nevladina organizacija koju, kao autokefalnu ne smatraju čak ni njeni osnivači, kamoli bi Srbija to mogla. Nijedna crkva ne priznaje, pomesna, hrišćanska i pravoslavna crkva ne priznaje, a kamoli bi smeli to da čine organi države Srbije. Dakle, nadam se da je omaška, nadam se da je greška, ali očekujem jasan demant i da se kaže prosto, bila je nesretna formulacija, dakle, ne postoji autokefalna crnogorska crkva, niti je postojala, a verujem da neće ni postojati. Hvala.
Hvala. Prelazimo na utvrđivanje dnevnog reda. Po hitnom postupku, Vlada je predložila da se stavi na dnevni red predlog zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Severne Makedonije, o uspostavljanju zajedničkog graničnog prelaza Miratovac-Lojane. Stavljam na glasanje. Zaključujem glasanje: za – 120, protiv – niko, udržan – jedan, nije glasalo 26 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Prelazimo na dopune dnevnog reda. Narodni poslanik Nemanja Šarović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora, radi utvrđivanja činjenica u vezi sa ubistvom i političkom pozadinom ubistva Zorana Đinđića. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: niko nije pristupio glasanju. Narodni poslanik Nemanja Šarović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora, radi utvrđivanja činjenica u vezi sa pritiscima na državne organe i kršenje zakona tokom izbora za narodne poslanike u Narodnoj skupštini, održanih 2016. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: niko nije pristupio glasanju. Narodni poslanik Božidar Delić predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o pravima boraca i porodica poginulih i nestalih boraca. Izvolite.
Zahvaljujem, uvažena predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom da je ovo poslednja redovna sednica 11. saziva, ja verovatno 21 put pokušavam da vam ukažem na jedan veliki problem i da svi zajedno učinimo jednu veliku stvar za borce, za ljude koji se već 81 dan nalaze prekoputa Skupštine, u Pionirskom parku, da ovaj nacrt zakona stavimo u proceduru, da ga na skupštinskoj raspravi, ako treba još i poboljšamo, ali da konačno posle 28 godina borci imaju zakon kakav zaslužuju. Ja sam u ranijim istupanjima, apelovao vas da i obiđete borce u parku i jedan broj narodnih poslanika to je i uradio. Mogu samo da vam kažem da će borci istrajati u svom protestu i u svojim zahtevima. Ako je danas 81 dan, oni su spremni da budu tamo i 181 dan i 280 dana i da sačekaju 12. saziv Skupštine. Vi ste verovatno mogli da vidite te ljude, od kojih je polovina invalida, neki bez nogu, bez ruku, većina ranjeni. Oni ne traže ništa posebno, traže nacionalno priznanje, a to nisu nacionalne penzije, to je jedan papir na kome piše i treba da piše, da su se oni borili za svoju otadžbinu i jedna, da kažem, bronzana spomenica branioci otadžbine 1990. i 1999. godine koja ne košta puno. Oni traže da mogu da se leče, posebno da se leče njihovi drugovi, a ima ih veliki broj, koji ne mogu ni da dođu na ovaj protest u parku. Oni takođe traže da se preispita dosadašnja, da kažem, praksa utvrđivanja posttraumatskog sindroma, jer zakonska rešenja do sada priznaju to pravo samo do pet godina, ali takođe sa druge strane druga grupa psihologa kaže da posttraumatski sindrom može nastati čak i u onom poslednjem danu života.
Zahvaljujem. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – 26, protiv – niko, uzdržanih – nema. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj predlog. Narodna poslanica Vjerica Radeta, predložila je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmeni Porodičnog zakona. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: niko nije pristupio glasanju. Narodna poslanica Vjerica Radeta, predložila je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: niko nije pristupio glasanju. Narodna poslanica Vesna Nikolić Vukajlović, predložila je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o stavljanju van snage Zakona o radu. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: niko nije pristupio glasanju. Narodna poslanica Nataša Sp. Jovanović, predložila je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama Zakona o državljanstvu Republike Srbije. Izvolite.
Pokušavamo da znaju Srbi u Republici Srpskoj, u Crnoj Gori već nekoliko godina, da ovom inicijativom za izmenu Zakona o državljanstvu popravimo njihov položaj i status, zato što je Ustav iz 2006. godine, a potom i Zakon o državljanstvu iz 2007. godine dao mogućnost svakom onome ko se pisanom izjavom izjasni da prihvata državu Srbiju kao svoju maticu, stvori uslov da dobije i srpsko državljanstvo. Postoje i drugi osnovi po kojima je državljanstvo Srbije moguće da se dobije, ali ovo je ključna stvar pre svega za Srbe u Crnoj Gori, koji su danas najugroženiji pod antisrpskom vlašću, kriminalnom vlašću Mila Đukanovića koji hoće u korenu da satre sve što je srpsko. Evo, sada je i na delu otimanje Srpske pravoslavne crkve. Mi smatramo da je vlast potpuno indolentno pristupila ovome i da su sva obećanja koja ste dali u kampanji 2016. godine, pre svega Srbima u Crnoj Gori izneverena samom činjenicom da se niko od državnika, zvaničnika nije upitao kako da reši ovaj problem, već pokušavate na sve moguće načine da se dodvorite Milu Đukanovioću, pozivajući ga u nekakav "mali Šengen", a sa druge strane apsolutno svaki Srbin u Crnoj Gori je danas na ovaj ili na onaj način ugrožen. Ugrožena su prava školovanja srpske dece u Crnoj Gori, naš jezik, naše pismo, naša crkva kada proslavljamo 800 godina od autokefalnosti Srpske pravoslavne crkve. Vi na to nemo ćutite i ne pokrećete nikakvu inicijativu. Kako je to moguće, da primate sve ove propale emisare iz EU da vam ovde diktiraju izborne uslove, a ne smete reč da kažete protiv takve tiranije Mila Đukanovića. Da li vi znate da je pre sto godina preko 90% se Srba u Crnoj Gori izjašnjavalo da su pripadnici srpskog naroda. Danas je taj broj samo trećina. Ako biste izmenili ovaj zakon, ako biste im dali da se za mesec, dva dobije državljanstvo Srbije, oni bi svi krenuli tim putem da uzmu državljanstvo Republike Srbije. To bi i te kako srušila projekat nekakve veštačke crnogorske nacije, ohrabrili biste Srbe u srpskoj Crnoj Gori da dignu glas i da znaju da će i oni i njihova deca sutra biti sigurno kao državljani Republike Srbije, koja će kao matica da se brine o njima i za njihovu budućnost.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za - 11, protiv - niko, uzdržanih - nema. Nije prihvaćen predlog. Narodni poslanik Ružica Nikolić, predložila je da se dnevni red sednice dopuni tačkom - Predlog zakona o izmenama Zakona o presađivanju ljudskih organa. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo Gojković. Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podnela sam Predlog zakona o izmenama Zakona o presađivanju ljudskih organa i predložene izmene se odnose na član 23. ovog zakona. Predložene izmene su sa ciljnim ukidanjem pretpostavljene saglasnosti svakog punoletnog državljanina Republike Srbije, jer pretpostavljena saglasnost ostavlja ogroman prostor za zloupotrebu i može da dovede do trgovine ljudskim organima, iako je zakonom izričito zabranjeno i tretira se ka krivično delo. Zakonom je propisano da se organi uzimaju sa umrlog lica ukoliko se to lice pre smrti nije usmeno ili pisano usprotivilo tome i na taj način ne postoji apsolutno nikakva garancije da će takvo lice u tom momentu ikome preneti informaciju da li želi ili ne želi da bude donor. Takođe, veoma diskutabilno je i pitanje moždane smrti kada je čovek praktično još uvek živ, jer znamo da se organi uzimaju samo sa živih lica. Takođe, član 23. Zakona o presađivanju ljudskih organa, čije izmene tražimo, prekršen je član 25. Ustava Republike Srbije, koji kaže da je fizički i psihički integritet nepovrediv i da niko ne može da bude izložen mučenju, nečovečnom ili ponižavajućem postupanju ili kažnjavanju, niti podvrgnut medicinskim ili naučnim ogledima bez slobodno datog pristanka. Takođe, članom 23. ovog zakona, prekršen je i član 23. Ustava Republike Srbije, koji kaže da je ljudsko dostojanstvo neprikosnoveno i da su svi dužni da ga poštuju i štite, kao i da svako ima pravo na slobodan razvoj ličnosti ako time ne krši prava drugih. Predložene izmene su u smeru ukidanja pretpostavljene saglasnosti za doniranje ljudskih organa u slučaju moždane smrti i mi insistiramo upravo na ukidanju te pretpostavljene saglasnosti, odnosno tražimo izmenu protivustavnog člana 23. ovog zakona, jer se zakonom ne može nametnuti nešto što je suprotno Ustavu i doniranjem organa radi presađivanja moguće je samo ukoliko je to isključivo volja donora. Donorom se ne može zvati neko kome se organi uzimaju mimo njegove volje.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – 12, protiv – niko, uzdržanih – nema. Konstatujem da predlog nije prihvaćen. Narodni poslanik Filip Stojanović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o dopunama Zakona o graničnoj kontroli. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo Gojković. Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o graničnoj kontroli i tražim da se on uvrsti u dnevni red današnje sednice. Svima je poznato da su najvažnije karakteristike svake zemlje njene međunarodno priznate granice kojima je ona odvojena od drugih zemalja, odnosno od svojih suseda. Država Srbija ima definisane i međunarodno priznate granice prema svojim susedima. Granice države Srbije prema svom južnom susedu, odnosno Albaniji definisane su Rezolucijom 1244, koju je doneo Savet bezbednosti Ujedinjenih nacija. Nažalost, Srbija je jedna od retkih zemalja kojoj je nasilno otet deo teritorije od strane 19 država NATO pakta, te kao i neke druge države koje žele da legalizuju stanje okupacije i da granice AP Kosova i Metohije prema ostatku Srbije proglase kao međunarodne granice. Mi ne krivimo aktuelni režim zbog ove situacije u kojoj se našlo Kosovo i Metohija, ali krivimo zbog nečeg drugog. Naime, rukovodeći organi Republike Srbije moraju neprestano insistirati na Rezoluciji 1244 koja garantuje celovitost državne teritorije Republike Srbije. Međutim, do sada nismo videli da ovaj režim insistira na Rezoluciji 1244 i to smatramo nedopustivim. Podsećam vas da po Rezoluciji 1244 Srbija ima pravo da na granici prema Albaniji rasporedi hiljadu pripadnika svojih snaga bezbednosti. Uvek ću tražiti od svih režima da insistiraju na poštovanju Rezolucije 1244. Ova rezolucija garantuje celovitost teritorije Republike Srbije i nema govora o nekakvoj podeli ili razgraničenju. To je stav svih Srba sa Kosova i Metohije. Ovo tim pre što se međunarodne okolnosti polako menjaju u našu korist i ubeđen sam da nećemo dugo čekati dan kada će Kosovo i Metohija ponovo biti integrisano sa ostatkom Republike Srbije. Zato, oko državne teritorije ne bi smelo da bude nikakvih kompromisa, dok se o drugim temama može razgovarati sa Albancima. Po ovom pitanju režim mora biti beskompromisan, ne pristajući ni na kakve pregovore ili dogovore na ovu temu. Zato imamo Ustav Srbije, imamo Rezoluciju 1244 i imamo uz nas Rusiju i Kinu. Smatram da će usvajanje ovog zakona koji sam ja predložio stvoriti jasne pretpostavke i neophodnosti što skorijeg stavljanja okupiranog dela naše teritorije pod našu punu kontrolu. Zahvaljujem.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – 10, protiv – niko, uzdržanih – nema. Konstatujem da predlog nije prihvaćen. Narodni poslanik Tomislav Ljubenović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom. Izvolite.
Hvala, predsedavajuća. Podneo sam Predlog zakona o izmeni i dopuni Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom da se dopuni u dnevni red. Finansijska podrška porodicama sa decom u vidu ostvarivanja prava iz ovog zakona doprinelo bi poboljšanju uslova za zadovoljenje osnovnih potreba dece u porodicama sa decom koja nisu u mogućnosti da to samostalno postignu, a broj takvih porodica je sve veći. Usvajanjem predloženih izmena i dopuna bile bi stavljene van snage diskriminatorske odredbe važećeg zakona kojima je definisano da se pravo na dečiji i roditeljski dodatak ostvaruje samo za prvo, drugo, treće i četvrto dete. Svako dete, bez obzira na red rođenja, mora biti ravnopravno tretirano svim pravnim propisima Republike Srbije, a to bi obezbedilo delimičnu finansijsku sigurnost porodici sa više dece. Republika Srbija je poslednjih decenija suočena sa velikim demografskim problemima, a jedan od najvećih demografskih problema je nedovoljan broj novorođene dece. Broj novorođenih je mnogo niži od broja preminulih, što je dovelo do negativnog prirodnog priraštaja. Evidentan je veliki broj mladih ljudi koji napuštaju zemlju, pa je izuzetno povećan udeo starog stanovništva u ukupnom broju stanovništva. Zakon o finansijskoj podršci porodici sa decom uticao bi u značajnoj meri na rešavanje jednog od najvećih demografskih problema, a to je nedovoljan broj novorođene dece. Usvajanjem ovih izmena i dopuna stvorila bi se osnova za podsticaj rađanja dece i za finansijsko osnaživanje porodica sa decom koje bi motivisalo roditelje da ostanu u Srbiji, da se zaustavi trend masovnog odlaska iz Srbije. Demografski problemi su veliki, a jedan od najvećih je nedovoljan broj novorođene dece. Broj novorođenih je mnogo niži od broja preminulih, što je dovelo do negativnog prirodnog priraštaja. Kada tome dodamo i masovni odlazak mladih i sredovečnih ljudi, jasno je da bi vlast morala hitno da reaguje ukoliko želi da se situacija malo popravi. Ukoliko nastavi da se oglušuje od ovakve naše predloge, znači da vlasti nije bilo bitno kakva će budućnost Srbije biti. Hvala.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – devet, protiv – niko, uzdržanih – nema. Konstatujem da predlog nije prihvaćen. Narodni poslanik Dubravko Bojić predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o dopunama Zakona o psihoaktivnim kontrolisanim supstancama. Izvolite.
Hvala, gospođo predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, moj predlog dopune dnevnog reda današnje sednice odnosi se na Zakon o psihoaktivnim kontrolisanim supstancama ili, da budem precizniji, na uništavanje onih psihoaktivnih supstanci koje nisu za dalju upotrebu. Gospodo iz skupštinske većine sa moje leve strane, vama se obraćam i apelujem na vašu savest da malo ublažite vaš kruti stav oko neprihvatanja svega onoga što dolazi od jedine konstruktivne opozicione stranke u Skupštini Srbije i uvrstite ovaj predlog u dnevni red, koji je uzgred lišen svake ideologije i politike, a tiče se zdravlja ljudi. Dame i gospodo, posao sa drogom je veoma unosan posao. Naši ljudi to dobro prepoznaju i nije ni čudo što su u najveće poslove s drogom upleteni upravo ljudi sa ovih prostora. Nabrojaću samo neke. Najveća zaplena u istoriji droge je bila ona u Filadelfiji, kada je oduzet brod sa 15 tona kokaina vrednosti preko milijardu dolara, a na tom brodu bio je jedan mornar sa ovih prostora, izvesni Đurašević. Naši ljudi su bili upleteni i u drogu koju je Dunav izbacio kod rumunske luke Konstanca, vrednosti preko 300 miliona evra, kao i one slične količine u Nemačkoj, kada je 300 miliona evra vrednosti droga bila spakovana u kartonima banana. Da ne govorim o onoj koja je oduzeta u Španiji, u Francuskoj, u Južnoj Americi. Pre neki dan, verovatno ste čuli, američka DEA je označila izvesnog Srbina pod nadimkom Tito, ne znam samo ovaj nadimak, kao najvećeg i nekrunisanog kralja kokaina koji je zasenio i jednog Hoakima Guzmana, meksičkog kralja kokaina, daleko poznatijeg pod imenom El Čapo. Da nisu samo muškarci upleteni u ove poslove, pomenuću i dva slučaja kada su i dame. Izvesna Banjalučanka sa ogromnom količinom droge u Australiji i pre neki dan makedonska glumica koja je otkrivena sa 700 tona kokaina. Ipak, naši stručnjaci pretpostavljaju da je ovo vreme sintetičkih droga koje su potpuno domaćeg porekla, jer se prave od biljaka koje se ovde proizvode u laboratorijama kojih je na hiljade. Posledice ovih droga su olabavljene asocijacije, halucinacije, euforija, nepovezano pričanje. Hvala.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – 20, protiv – niko, uzdržanih – nema. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Narodni poslanik Zoran Despotović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama Zakona o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas je 440. dan od kada je SRS podnela Predlog zakona o izmenama Zakona o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju. Razlog za donošenje zakona je da država povećanjem novčanih iznosa za premije za mleko stimuliše proizvođače kako bi se konkretnim potezima popravio položaj poljoprivrednika. Takođe je neophodno da se donja granica količine mleka po kvartalima na koji se ostvaruje premija smanji područjima sa otežanom proizvodnjom, a pogotovo tamo gde su nerazvijena područja i gde su isključivo važni podsticaji. Da bi se poboljšao status poljoprivrednika, ovim zakonom treba povećati novčani iznos podsticaja za biljnu proizvodnju, novčani iznos koji se dodeljuje po hektaru obradive površine, zbog toga što je sektor biljne proizvodnje veoma važan za poljoprivrednike. Izmene zakone koje je podnela SRS o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju značajno će se unaprediti i podstaknuti održivost i unapređenje stočnog fonda. Članom 1. Predloga zakona se menja član 15. Zakona o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju, stav 3. – pošto se smanjuje donja granica za premiju za kravlje mleko po kvartalima tako što se sa 1.500 smanjuje na 1.000 litara, kako bi i oni poljoprivrednici sa otežanim uslovima u poljoprivredi sa manje predate količine mogli da ostvare pravo na premiju. U istom članu, stav 4. Zakona o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju se menja tako što se predviđa povećanje iznosa premija za mleko sa sedam dinara po litru mleka na 10 dinara po litru. Članom 2. Predloga zakona, u članu 18. stav 1. Zakona o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju menja se iznos osnovnih podsticaja za biljnu proizvodnju, tako što se postojeće rešenje koje predviđa da iznos podsticaja po hektaru može iznositi najviše 6.000 dinara, menja rešenje prema kojem iznos podsticaja po hektaru može biti najmanje 9.000 dinara. Želim da naglasim da je poljoprivreda u Srbiji kroz razne izveštaje i statističke podatke daleko od optimalnog, tako da našem domaćem agraru ne ide ni stopa rasta, kao ni spoljnotrgovinska razmena ni produktivnost, a ni učešće u bruto društvenom proizvodu. Istorijski posmatrano, poljoprivreda igra važnu ulogu u ekonomskom i društvenom razvoju, ali samo sa 17% poljoprivrednika sa punim radnim angažovanjem koji proizvode hranu za sve građane. Danas većina potrošača ima male veze sa prirodnim procesima u kojima se proizvodi hrana. Po rečima nekih agrarnih analitičara, optimalni model održivog rasta poljoprivrede za koji Srbija ima potencijale računa se prosečnom stopom od 4% do 5%, tako da narednih 10 godina ovako skromne stope rasta poljoprivredne proizvodnje koje je Srbija ostvarila u prethodnom periodu imaju na globalnom nivou samo najsiromašnije zemlje. Hvala.
Zahvaljujem. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – 12, protiv – niko, uzdržanih – nema. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Narodni poslanik Sreto Perić predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o stavljanju van snage Zakona o izvršenju i obezbeđenju. Izvolite. Da li želite reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS neće odustati od podnošenja ovog predloga za izmenu i dopunu zakona, odnosno stavljanje van snage Zakona o izvršenju, sve dok postoje ovakvi javni, ja bih rekao privatni, izvršitelji koji iza sebe ostavljaju pustoš u Srbiji. Izvršitelji su, naime, izgubili osećaj ne skromnosti, nego i realnosti. Provode nama neke nepoznate i potpuno nejasne postupke nad građanima Srbije, a u poslednje vreme zabeleženi su i slučajevi nad životinjama, kada se vlasniku životinja zbog nepravedno oduzetih domaćih životinja zabranjuje pristup. I šta se onda dešava? Dešava se jedna humanitarna katastrofa. Vama ni to nije dovoljno, nije vam dovoljan ni određen broj, ja bih rekao, samoubistava onih od kojih je nepravedno oteta njihova imovina i vi i dalje ostajete pred tim slepi i nemi. Mi se trudimo i nastojaćemo da se izvršni postupak vrati u sistem pravosuđa. Naime, i sada je jedan deo do donošenja pravosnažne presude vezan za izvršenje, u nadležnosti je sudskih organa, a posle toga ona uglavnom, izuzimajući porodične sporove i sporove iz radnog odnosa koji se rešavaju kod sudskih izvršitelja, sve ostalo ide u nadležnost, možemo komotno reći, privatnih izvršitelja, iako ih zakon tretira kao javne izvršitelje, a na osnovu toga bi i frizeri, pekari, mesari, svi mogli da budu javni. Ovde to nije bez razloga dat prefiks "javni", samo zato da bi se neke stvari potpuno tu zataškale. Da bi to imalo nekog smisla, privatni izvršitelji organizuju i svoja redovna godišnja savetovanja. Uglavnom, sudija je samostalan i nezavisan prilikom donošenja sudskih odluka, ali nekom za svoj rad polaže račune. Privatni izvršitelji račune polažu ministru pravde i Komori izvršitelja. Komora izvršitelja je takođe njihov esnafski organ i onda nema tu nikakve efikasnosti i uspešne borbe protiv nesavesnih izvršitelja. Šta se dalje dešava i kada je 2016. godine donet Kodeks o ponašanju privatnih izvršitelja? On se ne primenjuje. Uglavnom, ono što je u nadležnosti privatnih izvršitelja, ono ima tretman hitnosti, a kada se desi da oni koji su oštećeni, očigledno ako je, recimo, stanodavac bio vlasnik stana i imao je nesavesnog zakupoprimca stana, ostao dužan, mora vlasnik stana da dokazuje da je ono što je bilo u stanu u njegovom vlasništvu.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – 14, protiv – niko, uzdržanih – nema. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Narodni poslanik Nikola Savić predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o udžbenicima. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je ko zna koji put da na redovnim zasedanjima u ime SRS podnosim predlog ovog zakona. Što više podnosim i obrazlažem predlog ovog zakona, to praksa sve više pokazuje da sam u pravu, jer imamo takvu situaciju da u ovoj oblasti, na tržištu udžbenika vlada pravi haos. Suština onoga što sam tražio mojim predlogom zakona je u tome da se postrože kriterijumi za izdavanje licence za pisanje i za štampanje udžbenika. Naime, danas udžbenike piše svako, izdaje svako i svako, mogu da kažem, vrši njihov odabir. Na tržištu udžbenika u Srbiji monopol drže hrvatske i slovenačke firme i zato i ne čudi što je situacija ovakva. Mi nismo za to da jedna firma, makar ona bila i domaća, drži monopol, i u ovoj oblasti treba da vlada neka konkurencija, ali jednostavno nedopustivo je da Zavod za izdavanje udžbenika i nastavnih sredstava pokriva tek negde oko 2% našeg tržišta. Ovo je posebno važno kada su u pitanju udžbenici koji obrađuju nacionalnu istoriju i nacionalnu kulturu. Videli smo u zadnje vreme, svi mediji su pisali o tome kako se u jednom istorijskom udžbeniku obrađuje ko su bili janjičari i šta su bili janjičari. Ne bih to sada ponavljao, o tome je dosta rečeno. Jedna činjenica koju javnost nije dovoljno propratila odnosi se na to da je u Savetu Evrope doneta preporuka da se napiše jedan zajednički udžbenik za evropske narode, pogotovo za narode na ovim našim prostorima, narode Balkana. U tom smislu i ministar naše prosvete, gospodin Šarčević, bio je na nekoj konferenciji u Parizu gde je bukvalno pristao na to, gde je u svojoj izjavi domaćim medijima rekao, da je to dobra stvar jer će baciti jedno realnije svetlo, pogotovo na našu novu istoriju, na ova dešavanja od devedesetih godina na ovamo, a o čemu se tu radi svi znamo. Kakvi će to istorijski udžbenici biti ako znamo da je povodom stogodišnjice od Prvog svetskog rata, videli smo kakav je tretman imao predsednik Srbije, u tom istom Parizu u toj istoj Francuskoj. Tako da to su stvari na koje nikako ne smemo pristati, u protivnom sigurno ne piše se dobro ni ovoj državi, ni… [[Isključen mikrofon.]]
Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – 13 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Narodni poslanik Nikola Savić predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima. Da li narodni poslanik Nikola Savić želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nikola Savić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj Predlog zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima, koji podnosim kao dopunu dnevnog reda svakog redovnog zasedanja, je jedna, hajde da kažem, stvar za koju nije potreban nikav napor, nikakav novac, samo jedan delić pažnje onih koji vode računa o ovome. Naime, radi se o regulisanju saobraćaja na raskrsnicama gde je jedan član tog zakona nedorečen. Tako da, kada se dese te eventualne saobraćajne nezgode, jednostavno, doslovnim tumačenjem ovog člana zakona nije moguće utvrditi pravog vinovnika nesreće i same te nezgode, tako da to dovodi do sporova koji traju beskonačno. Stručnjaci iz oblasti saobraćaja ovo tumače na jedan način, pravni stručnjaci ove tumače na drugi način, a to se može regulisati veoma, veoma lako i jednostavno. Sada znamo i sami da su u proceduri izmene i dopune ovog Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima i kada sam pogledao te izmene i dopune ponadao sam da će obuhvatiti ovo o čemu sam ja govorio. Nažalost, toga tamo nema. Kada smo već kod ovog saobraćaja, hoću da kažem i ovo. Dobro je što ova Vlada pravi auto-puteve, što pravi koridore i u tom pogledu, zaista nema ništa ni da se oduzme, ni da se doda. Međutim, pošto dolazim iz Niša, veliki broj primedbi građana Niša je upravo u ovom pogledu, izgradnje ovih auto-puteva, odnosno naplatnih rampi i koliko god u Beogradu imamo situaciju da se naplatna rampa „Bubanj potok“ izvlači iz grada nekih 10 kilometara južnije do Vrčina, u Nišu imamo potpunu obrnutu situaciju. Znači, naplatna rampa „Nais“ koja je napravljena pre četrdesetak godina, takođe se pomera za nekih desetak kilometara, doduše isto južno, kao i naplatna rampa „Bubanj potok“, ali se pomera prema samom gradu. Bukvalno, ta naplatna rampa se pomera na samom ulazu u gradu Nišu, u samo gradsko jezgro, na nekih 300, 400 metara od ulaza na niški aerodrom „Konstantin Veliki“. Nije samo u pitanju ta naplatna rampa, nego još i ostale naplatne rampe, tako da je Niš bukvalno zatvoren sa tri, odnosno četiri strane, naplatnim rampama, koje se trenutno grade, i neće biti moguće da se koriste… [[Isključen mikrofon.]]
Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – 11 poslanika. Narodni poslanik Miroslava Stanković Đuričić predložila je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o biomedicinski potpomognutoj oplodnji. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – jedan poslanik. Narodni poslanik Aleksandar Šešelj, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom - Predlog zakona o izvršnom postupku i obezbeđenju.
Dame i gospodo, još 17. septembra SRS je predložila novi predlog zakona o izvršnom postupku i obezbeđenju. Dakle, posle tri meseca nakon što je SRS predala više od 100.000 potpisa građana Srbije za ukidanje javnih izvršitelja, ne reaguje vladajuća većina u Skupštini Srbije, nije se oglasilo ni Ministarstvo pravde, a imali ste obavezu da poštujete te ljude koji su tu peticiju potpisali. Za manje od dva meseca uspeli smo da prikupimo više od 100.000 potpisa. A ovo što odbijate da stavite na dnevni red, ovu temu i da se o ovom novom zakonu raspravlja pokazuje da vi te građane ne poštujete i da ih sa vašim ponašanjem vređate. Od 2011. godine, kada su uvedeni javni izvršitelji do danas svedoci smo svih mahinacija, kriminala i otimačine, čast izuzecima, ali u većini slučajeva je to tako. Vi koji ste nekad, mislim na SNS, glasali protiv uvođenja izvršitelja, nastupali protiv uvođenja izvršitelja, danas ih podržavate, oni imaju u potpunosti vladajuću većinu i SNS iza sebe, imaju MUP iza sebe, u svom delovanju. Mnogo je primera njihovog delovanja u Srbiji, od onih najdrastičnijih gde su se naplaćivali i iz invalidskih kolica i drugih pomagala za invalide do isterivanja teško bolesnih starih ljudi i samohranih roditelja, do prevara, gde ljudi nisu znali u opštini da su dužni, ni koliko su dužni. Dakle, raznih stvari ima u Srbiji koje pokazuju nepoštovanje ljudskih prava i nepoštovanje ljudskog dostojanstva. To sve prolazi bez ikakve reakcije nadležnih organa i vi u potpunosti to podržavate. Jedan od najvećih problema sa kojim se susreću svakodnevno građani Srbije jesu javni izvršitelji. Umesto da ste vi reformisali sudove, zaposlili još sudskih izvršitelja, podigli im plate, vezali im plate za učinak i izvršenje stavili pod kontrolu suda, dali ste sudsku nadležnost privatnom licu koji se na taj način uzurpirajući sudsku nadležnost, sam određuje kolike će biti njegove tarife, nesmetano bogati. Uz sve to ima MUP i policiju za sebe. Imajte u vidu da ste za njihovo delovanje odgovorni i da ovo vaše ponašanje pokazuje vređanje građana Republike Srbije.
Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – deset poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Narodni poslanik Petar Jojić, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o stavljanju van snage Zakona o javnom beležništvu. Da li narodni poslanik Petar Jojić želi reč? (Da.) Izvolite.
Gospođo predsedniče, ame i gospodo narodni poslanici, Srbija je raščistila sa javnim beležnicima 1945. godine. Organizacija javnih beležnika u današnje vreme, u Srbiji, je štetna po građane Srbije zbog toga što se tarife javnih beležnika bitno razlikuju i po pet do deset puta u odnosu na tarife koje su imali i primenjivali sudovi. Dame i gospodo, SRS se raduje što je sa aerodroma „Lađevci“ kod Kraljeva odleteo prvi putnički avion sa putnicima tamo gde su želeli, no mi srpski radikali se pitamo kada će neki drugi da odlete tamo gde ne bi želeli, a gde im je mesto. Naš narod zna gde. Pa, naravno, mesto im je u zatvoru. Dame i gospodo, svaka demokratska i pravno uređena država zasniva se na vladavini prava, čemu mora da teži i Srbija i da donosi dobre zakone koje će primenjivati u praksi. Da bi se ostvarili ovi ciljevi, Srpska radikalna stranka predlaže i ukazuje aktuelnoj vlasti: prvo, da se razreše korumpirani ministri u Vladi Srbije i svi u tim resorima koji su korumpirani i rade na štetu države, drugo, da se poveća broj pripadnika policije operativnog sastava za 10.000 pripadnika koji će efikasnije raditi na otkrivanju i rasvetljavanju teških krivičnih dela iz oblasti privrednog i finansijskog kriminala, da se odmah razreše nestručni i korumpirani javni tužioci i korumpirane i nestručne sudije, da se izvrši centralizacija javnih tužilaštva radi efikasnijeg postupanja u krivičnim postupcima, da se vrati prethodna organizacija sudova, po principu jedan sud – jedna opština, da se povećaju plate časnim, poštenim, stručnim i nekorumpiranim sudijama, da bi se u svakom slučaju izbegla korupcija. Dame i gospodo, nadalje, da se ujednači sudska praksa, koja je različita, čak i u jednom sudu, da se poveća odgovornost predsednika sudova za zakonit rad sudija i zaposlenih u sudovima, da se poveća broj sudija u apelacionim, upravnim, privrednim sudovima, da bi se… [[Isključen mikrofon.]]
Vreme. Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – devet poslanika. Poslanik Petar Jojić predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmeni i dopuni Zakonika o krivičnom postupku. Izvolite.
Dame i gospodo, u svakom slučaju, Srbija mora da donosi dobre zakone. Rekao sam malopre da je potrebno da se poveća broj sudija u drugostepenom postupku, a pre svega u apelacionim, upravnim i privrednim sudovima, kako bi se povećala veća ažurnost i efikasnost u žalbenom postupku, jer građani čekaju nekada drugostepenu presudu i po pet godina. Da predsednici sudova dostavljaju šestomesečne izveštaje o radu sudova, ali Narodnoj skupštini, da se ukinu odredbe Zakona o zdravstvu, kojim je omogućena neviđena korupcija, jer je legalizovano primanje mita, tako da ćete imati od kokoške, 100gr kafe, 100 evra, 1.000 evra i do para volova, da bi neko mogao da se operiše i da plati i podmiti odgovarajuće sudije. Dame i gospodo, Srpska radikalna stranka podržava sve napore koje preduzima vlast u onom pravcu kada je u pitanju suzbijanje korupcije i kriminala. Međutim, u praksi se to ne sprovodi. Raduje ono što je juče predsednik Republike ukazao da na lokalu imamo korupciju i da na lokalu moraju javni tužioci da preduzimaju mere. Da li će se to na tome završiti ili ne, videćemo u praksi. Dame i gospodo narodni poslanici, Pančevo ima oko 100 sportskih klubova i društava sa više od 1.000 članova. Postavljam pitanje i tražim odgovor - da li je tačno da jedan individualni sportista iz Pančeva na račun svoje firme prima milion evra godišnje iz budžeta grada Pančeva, tj. 40% od predviđenog budžeta za sport u Pančevu? Tako četiri godine. Ako je to tačno, dame i gospodo, za taj novac moglo bi se kupiti 266 traktora po ceni od 15.000 evra i pokloniti građanima, da se izgradi osam dečijih vrtića, pošto je poznato da u Pančevu postoji lista čekanja. Moglo je za taj novac da se isplati 31.500 penzija ili invalidnina od po 15.000 dinara. Kako mi nije odgovoreno na ono davno postavljeno poslaničko pitanje… [[Isključen mikrofon.]]
Hvala. Vreme ste potrošili. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – 11 poslanika. Poslanik Petar Jojić predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopuni Krivičnog zakonika. Izvolite.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, u funkciji uređivanja pravne države, Srbiji je potrebno da se donesu dobri zakoni. Nastavio bih ono malopre što sam želeo da istaknem i da upoznam Pančevce i narodne poslanike, kako mi nije odgovoreno davno postavljeno poslaničko pitanje od pre šest meseci, koje se odnosilo na pljačku u apoteci Pančevo za iznos od jedne milijarde i 30 miliona dinara, postavljam pitanje i tražim odgovor – da li je to tačno ili nije? Ako je to tačno, dame i gospodo, za taj iznos novca moglo je da se kupi za poljoprivrednike 560 traktora po ceni od po 15.000, kako reče predsednik Republike gospodin Aleksandar Vučić, da po toj ceni poljoprivrednicima se nudi da kupe traktore, od čega 7.000 evra daje i država. Dakle, moglo je da se po ceni od 15.000 evra ili da se isplati 66.500 penzija i invalidnina od po 15.000 dinara. Da li je tačno da je iz budžeta grada Pančeva plaćeno 17 miliona dinara, odnosno 145.000 evra za krečenje jednog javnog toaleta u Pančevu? Da li je tačno da je krečenje kancelarije javnog pravobranioca u Pančevu u površini od 85 kvadrata plaćeno devet miliona dinara? I da li će aktuelna vlast preduzeti odgovarajuće mere? Očekujemo da će nadležni organi, a čulo se danas i od strane poslanika iz SNS da ima primedbi na javne tužioce koji ne preduzimaju odgovarajuće mere kada je u pitanju gonjenje izvršilaca krivičnih dela i na taj način da bi se konačno obračunali sa korupcijom i kriminalom u ovoj državi. Ukazujem, gospodo iz SNS, imate veliki kriminal na lokalu.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – 10 poslanika. Poslanik prof. dr Miladin Ševarlić predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog deklaracije o genetički modifikovanim organizmima i proizvodima od GMO. Izvolite.
Zahvaljujem. Pre nego što obrazložim predlog za dopunu dnevnog reda, hteo bih da izrazim po ko zna koji put podršku generalu Deliću za njegov zakon o zaštiti položaja i prava ratnih veterana. Osim te podrške, koju bi trebalo svaki nacionalno orijentisani poslanik da iskaže, ja sam preduzeo još nešto. Molio sam predsednika Republike Aleksandra Vučića da primi ratne veterane koji su praktično u njegovom dvorištu, odnosno na sredokraći između Narodne skupštine i Predsedništva Republike. Prošlo je verovatno tri nedelje, do danas se to nije desilo. Ja ponovo molim predsednika Republike da primi ratne veterane barem do Božića, kako ne bi Božić dočekali pod šatorima u parku, jer oni to nisu zaslužili kao branioci naše otadžbine. Takođe, danas je 954. dan od kada sam predložio deklaraciju protiv uvoza, uzgoja, prerade i prometa genetički modifikovanih organizama. Na svakoj od prethodnih sednica predlagao sam dopunu dnevnog reda, budući da je tekst te deklaracije i tekst slične deklaracije, koji su usvojili Zeleni Srbije, usvojen od preko 7.000 odbornika u skupštinama 136 opština i gradova Republike Srbije ili 80,5% od 169 lokalnih samouprava na teritoriji centralne Srbije i Vojvodine. Na žalost, ovde je do sada bilo najviše 11 glasova. Ne glasaju ni oni poslanici koji su u vreme usvajanja ovih 136 deklaracija u opštinama i gradovima bili predsednici ili odbornici u tim skupštinama opština, ne glasaju ni predstavnici stranaka koji se deklarativno izjašnjavaju za zaštitu poljoprivrede, ne glasaju ni svi ostali koji kao potrošači treba da vode računa da im se ne dogodi sa decom i naslednicima ovo što je utvrdio prof. dr Seralini i njegov tim istraživača 2012. godine. Zbog toga treba da se zabrinemo što je, umesto usvajanja ove deklaracije, izvršena izmena i dopuna Zakona o bezbednosti hrane i što su životinje, i pored Zakona o dobrobiti životinja, više zaštićene nego ljudi, jer je genetički modifikovana hrana, po ovim dopunama, definisana kao genetički modifikovana hrana i genetički modifikovana hrana za životinje… [[Isključen mikrofon.]]
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. (Miladin Ševarlić: Dozvolite da završim rečenicu.) Pričali ste 20 sekundi ili minut čak o drugim temama. Sami sebi ste potrošili vreme. Nisam kriva za to. Zaključujem glasanje: za su glasala tri poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Poslanik Zoran Živković predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o dopuni zakona o izboru narodnih poslanika. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Poslanik Zoran Živković predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o planiranju i uređenju prostora i naselja. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Poslanik Zoran Živković predložio je da se dnevni red sednici dopuni tačkom – Predlog rezolucije Narodne skupštine o priznavanju i osudi genocida nad Jermenima počinjenom u Osmanskom carstvu u periodu 1915. do 1922. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – jedan. Poslanik Zoran Živković predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Poslanik Zoran Živković predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora radi utvrđivanja činjenica i okolnosti koje su dovele do nezakonitog oduzimanja dozvole za rad Akcionarskog društva za osiguranje „Takovo osiguranje“ Kragujevac. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje predlog Zorana Živković da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o dopuni Zakona o Vladi. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje predlog Zorana Živković da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmeni Zakona o finansiranju političkih aktivnosti. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje predlog Zorana Živkovića da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o dopuni Zakona o izboru predsednika Republike. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje predlog Zorana Živkovića da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o dopuni Zakona o izboru narodnih poslanika. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje predlog Zorana Živkovića da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmeni Zakona o radu. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje predlog poslanika Aleksandra Stevanovića da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmeni Zakona o budžetskom sistemu. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje predlog poslanika Aleksandra Stevanovića da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmeni Zakona o javnom redu i miru. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje predlog poslanika Aleksandra Stevanovića da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmeni Krivičnog zakonika. Zaključujem glasanje: za – jedan poslanik. Stavljam na glasanje predlog poslanika Aleksandra Stevanovića da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o dopuni Krivičnog zakonika. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje predlog Ljupke Mihajlovske da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje predlog poslanika Vladimir Đurića da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama Zakona o finansiranju političkih aktivnosti. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje predlog poslanice Tatjane Macure da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje predlog Tatjane Macure da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o referendumu i narodnoj inicijativi. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje predlog Tatjane Macure da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o dopunama Zakon o sprečavanju nasilja u porodici. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje predlog Tatjane Macure da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora radi utvrđivanja zakonitosti donacije SNS za kampanju za predsedničke izbore 2017. godine. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Narodni poslanik Marijan Rističević predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije radi utvrđivanja činjenica i okolnosti vezanih za poslovanje kablovskih operatera, emitovanja prekograničnih kanala, emitovanja domaćih reklama u sadržajima prekograničnih kanala i ostalih nepravilnosti vezanih za elektronske medije i kablovske operatere koje kontrolišu Dragan Đilas, Dragan Šolak i Dejvid Petreus. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, već skoro godinu dana ja tražim ovu vrstu… Molim vas za malo pažnje. Dakle, već godinu dana tražim da se osnuje anketni odbor i ispita poslovanje Dragana Šolaka, Dragana Đilasa, a i Jugoslava Ćosića. Svima je poznato da je Jugoslav Ćosić savetovavši vođu tropojske albanske mafije, narko dilera, Baškim Ulaja, dobio 249 hiljada evra, da je pre toga dobio novac od američke ambasade, da je dobio novac, britanske funte, 335 hiljada i da aktivno radi, ne protiv vladajućih partija, već radi aktivno protiv države. Mi nemamo nesporazum sa opozicijom i dalje tvrdimo da nesporazum sa delom opozicije nije po pitanju njihovih prava u parlamentu, već da oni to rade iz razloga da bi promenama u REM-u zaštitili biznis Šolaka i Đilasa, koji se meri u Srbiji stotinama miliona evra. Novac od pretplate, naših pretplatnika, kojih u Srbiji ima 900 hiljada za SBB, oni televizijskim lažnim prekograničnim kanalima koji su takođe u vlasništvu Dragana Šolaka, SBB, "Junajted grupe", "Junajted medije", oni novac od pretplate ispumpavaju na lažne prekogranične televizije koje nisu registrovane u Srbiji, već u Luksemburgu, gde ne emituju program. Kad nema emitovanja, ne može biti ni reemitovanja programa. Dakle, to je samo pokriće da bi se ispumpao novac, da se ne bi plaćao novac na reklame u Republici Srbiji i da bi se oduzimanjem, uzimanjem reklamnog tržišta domaćim registrovanim medijima oni doveli u nezavisan položaj i tako Čolak i Đilas ponovo zagospodare svim elektronskim medijima. Posle neregistrovanih televizijskih kanala, kojih ima preko 20, koji su fiktivno registrovani u Luksemburgu i koji služe za ispumpavanje para, nedavno smo dobili i lažne novine, neregistrovane novine, koje nemaju ni izdavače, ni glavnog i odgovornog urednika. Kao i ove televizije, lažne, prekogranične, koje žele kao strane televizije da utiču na predizborni program i da emituju predizborne reklame, tako i ove novine ne mogu biti tužene, jer nemaju ni izdavača, ni urednika. Zato tražim da se osnuje anketni odbor po ovom pitanju. Hvala.
Zahvaljujem. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za - devet poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Narodni poslanik Marijan Rističević predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom - Predlog odluke o obrazovanju Anketnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije radi utvrđivanja činjenica i okolnosti vezanih za posete Narodnoj skupštini Republike Srbije određenih ekstremističkih organizacija i pojedinaca. Izvolite.
Nisam dobro čuo koja je tačka dnevnog reda. Dame i gospodo narodni poslanici, nadam se da je to međunarodni sud. (Vladimir Orlić: Ekstremističke organizacije.) Dame i gospodo narodni poslanici, od žamora se ne čuju tačno najavljeni predlozi. Svojevremeno je Boško Ljotić, nosilac liste genetički modifikovanog organizma, ugostio Bugarsku "Ataku" Boška Pernara, dakle, vođu nekih organizacija koje baš nemaju dobre namere prema Republici Srbiji. Bugarska "Ataka" čak pretenduje na neke teritorije koje su nesumnjivo teritorije države Srbije. Posle druženja sa njima, i sam je postao ekstremistička organizacija i potezi te njegove ekstremističke organizacije i celog Saveza za Srbiju možete svakoga dana videti kako divljaju po ulicama našeg glavnog grada, a bogami i nekih drugih gradova u Republici Srbiji. Boško Ljotić, Boško žutić, je preuzeo navike tih ekstremističih i zato mislim da on treba da bude predmet pažnje naših organa koji treba da spreče dalje divljanje, čupanje saobraćajnih znakova, upad u RTS motornom testerom, divljanje po Narodnoj skupštini, pokušaj da razvali vrata zastavom, odnosno kopljem, Republike Srbije. Za zastavu su naši seljaci, naši preci, krvarili i nisu zaslužili da na takav način ponižava ne samo zastavu, a zastava je simbol države Srbije, zastava je simbol naroda i drugih nacionalnih manjina koje žive na teritoriji i žive u Republici Srbiji. Dame i gospodo, ovde njegov poslanik, kome je on bio nosilac liste, danima traži deklaraciju o genetički modifikovanim organizmima. Deklaracija nije pravno obavezujući dokument. Da podsetim naše gledaoce, pre svega zbog njih, da postoji Zakon o genetički modifikovanim organizmima koji je pravno obavezujući dokument, za razliku od deklaracije, što znači da on proizvodi pravnu obavezu. U njemu piše, u članu 2, da je zabranjen uzgoj i promet genetički modifikovanih organizama na teritoriji Republike Srbije. Gospodin Ševarlić, čiji je nosilac liste bio Boško Ljotić, danima zloupotrebljava govornicu i govori kako se on zalaže samo da se zabrane genetički modifikovani organizmi. Oni su zakonom zabranjeni i naši gledaoci treba da znaju da je to sasvim bespotrebno što on traži. Hvala.
Zahvaljujem. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za - 11 poslanika, protiv - niko, uzdržan - niko. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj predlog. Narodni poslanici Saša Radulović, Branka Stamenković i Vojin Biljić predložili su da se dnevni red sednice dopuni tačkom - Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o utvrđivanju javnog interesa i posebnim postupcima eksproprijacije i izdavanja građevinske dozvole, radi realizacije projekta "Beograd na vodi". Izvolite.
Hvala, predsedavajuća. "Dosta je bilo" bojkotuje sednice Skupštine već duže vreme, zbog uslova rada Skupštine i vređanja narodnih poslanika, nepoštovanja osnovnih pravila. Evo, vratili smo se danas, u ovom pripremnom delu, da proverimo da li se nešto promenilo. Moram da pohvalim jednu stvar. Konačno se predlozi za dopunu dnevnog reda čitaju po redu, odnosno prozivaju se poslanici po redu i to je napredak koji moram da pohvalim. S druge strane, izgleda da se nastavlja vređanje opozicionih poslanika, što zaista nije dobra stvar. Takođe, slušamo po medijima kako se EU hvali kako će da nam donese bolje uslove za izbore i bolju demokratsku atmosferu. Evo, meni je brada porasla čekajući da se to desi, pa smo došli danas malo to da proverimo u Skupštini, jer zaista ne razumem čemu EU to obećava, kad možemo sve probleme da rešimo u samoj Skupštini. Što se tiče ovog leks specijalisa za "Beograd na vodi", "Dosta je bilo" predlaže da se taj leks specijalis ukine. Ovim leks specijalisom je potpuno zaobiđen Zakon o eksproprijaciji. Građani bi trebali da znaju da Zakon o eksproprijaciji govori o tome da zemljište može biti uzeto od privatnih vlasnika ako postoji neki javni interes. Recimo, javni interes bi bio izgradnja puta, javni interes bi bio sve što se tiče svih građana Srbije. Ovim zakonom, leks specijalisom, o „Beogradu na vodi“ potpuno je zaobiđen taj Zakon o eksproprijaciji i na mala vrata uvedeno da privatni investitor koji gradi „Beograd na vodi“ može da se osloni na tu eksproprijaciju i da dođe do zemljišta i istera privatne vlasnike. Ovo je nešto što ne bi trebalo da bude dozvoljeno u državi Srbiji. Taj „Beograd na vodi“ radi se o zemljištu od 100 hektara koje se nalazi verovatno na najatraktivnijoj lokaciji na Balkanu. Vrednost tog zemljišta je preko milijardu evra. Ono što imamo je jedan neverovatan dogovor naše Vlade i privatnog investitora koji je navodno iz UAE, gde dobija to zemljište besplatno. Može na njemu da počne da gradi i unapred prodaje stanove, umesto da plati tih milijardu evra i da iz te prethodne prodaje stanova u stvari finansira ceo projekat. Kada bi se uradio jedan urbanistički plan, onda isparcelisalo i dalo na licitaciju svaki pojedini komad zemljišta, to bi budžetu donelo preko milijardu evra. Dok sam bio ministar nijednog Arapina nisam upoznao koji navodno ulaže u Srbiju. Bile su dve advokatske kancelarije u Beogradu i Mlađan Dinkić koji su dogovarali te dilove. Mislim da ovaj zakon treba ukinuti, da nije javni interes, privatni interes privatnog investitora. Hvala.
Zahvaljujem. Stavljam na glasanje predlog. Zaključujem glasanje: za – četiri poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Poslanici Saša Radulović, Branka Stamenković i Vojin Biljić predložili su da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o lokalnim izborima. Izvolite.
Zahvaljujem. Fer i pošteni izbori su temelj i osnov demokratije. Demokratija ne funkcioniše ako nema fer i poštenih izbora, ako se na izborima krade, ako na izborima glasaju mrtvi i glasaju „ljudi koji nisu uopšte u zemlji“. Imamo ovde danas četiri predloga, četiri izborna zakona koji trebaju da pomere, odnosno da daju predloge za rešenja u oblasti glasanja mrtvih. Imamo 6,8 miliona birača, otprilike, u biračkom spisku, u Srbiji ima oko pet miliona ličnih karata. Znači, imamo veliku razliku između ta dva broja. Ovo nije stvar koja se tiče samo ove Vlade, ovo je bilo i za prethodne Vlade, a i za Vlade tokom devedesetih i nijedna Vlada do sada nije našla za shodno da ispravi ovaj problem koji imamo. Ono što smo utvrdili na nekoliko izbora na koje smo izašli do sada je to da zaista glasaju ljudi koji su preminuli i da glasaju ljudi koji nisu u zemlji u trenutku izvođenja izbora. To smo utvrdili na samim biračkim mestima, odnosno u kontroli nakon izbora na pojedinim biračkim mestima, gde sam lično pronašao ljude sa njihovim matičnim brojevima, preminule građane Republike Srbije pored čijeg imena stoji potpis i ispada da su glasali na tim izborima. Način da ovo promenimo je: pod jedan – da sredimo biračke spiskove, pod dva – da internet prezentacija ministarstva preko koje danas može svaki birač kucanjem svog matičnog broja da proveri biračko mesto na kome glasa, da nakon izbora i proveri da li je njegov glas zabeležen. Tako da, svaki građanin Republike Srbije može da proveri da li na jednom biračkom mestu je zabeleženo da je neko drugi glasao umesto njih. Ovim bi otklonili jednu veliku sumnju u regularnost izbora. Naš problem je bio kad smo, recimo, utvrdili da su mrtvi glasali ili da su glasali građani koji nisu bili u zemlji u trenutku kada se neko za njih potpisao na biračkom mestu. Nismo mogli da konstatujemo te činjenice tokom kontrole, nismo mogli ni da fotografišemo, zato što je to bilo zabranjeno unutar samog RIK-a, nego smo jedino mogli da to prijavimo nadležnom tužilaštvu, gde smo napisali šta smo otkrili. Nakon toga tužilaštvo nije reagovalo, nije ni ispitalo navode i sve je prošlo kao da se ništa nije desilo. Ovom izmenom zakona mi predlažemo da se ovaj problem reši, da se reši tako što će građani moći da imaju uvid i što će moći da provere da li je neko glasao umesto njih. Ovo bi bio veliki korak napred u tome da dobijemo da građani prihvate da su izborni uslovi, odnosno da izbori nisu lažirani i da nema krađe. Hvala.
Hvala, gospodine Raduloviću. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za - četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, od 144 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanici Saša Radulović, Branka Stamenković i Vojin Biljić, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne Skupštine, predložili su da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika, koji je Narodnoj skupštini podneo narodni poslanik Saša Radulović 15. novembra 2017. godine. Izvolite, gospodine Raduloviću.
Hvala, predsedavajući. Ovo je drugi od četiri zakona koji sam najavio, pošto ove izmene o kojima govorim moraju da se sprovedu u svim zakonima. Znači, problem su fer izborni uslovi i sprečavanje krađe na izbornim mestima. Razlog zašto opozicija preti bojkotom narednih izbora nije zato što ne želimo izbore, naša borba nije za bojkot, borba je za fer i poštene izborne uslove. Jedan od tih uslova je svakako da se spreči krađa glasova. Ona se sastoji od više stvari. Jedna od stvari je da nam na izborima glasaju mrtvi i glasaju ljudi koji nisu u zemlji. Imamo more primera koji to pokazuju. Nažalost, nadležno tužilaštvo ne reaguje, a i sprečeni smo na biračkim mestima da dokaze koje smo pronašli u stvari dokumentujemo kako bi tužilaštvu bilo teže da kontroliše izbore. Verovatno građani ne znaju, ako nađemo jednog mrtvog koji je glasao, to znači da su izbori neregularni na tom biračkom mestu i time se onda stiče utisak, odnosno građani znaju da se nešto neregularno dešava. Ovo je u interesu svih nas, pošto svi želimo da kada se završe izbori, da rezultati budu nesporni i da budu prihvaćeni od strane svih. Interesantno je da i EU, koja sada pokušava da spreči bojkot na svaki način i pomogne vladajućoj većini da izmogne kontrolu, ignoriše sve ove zahteve i priča se o nekim potpuno perifernim stvarima. Razlog za bojkot, odnosno pretnju bojkotom je postizanje fer i poštenih izbornih uslova. Recimo, učestvovati u boks meču u kome su vam i ruke i noge vezane je nešto što nakon tih izbora mogu sa pravom da vam kažu – što ste prihvatili te uslove, onda morate da prihvatite i rezultat. Izmeniti stvari je jednostavno, u interesu je svih građana Srbije, u interesu je svih građana, bez obzira da li glasaju za vlast ili glasaju za opoziciju, je da imamo fer izborne uslove, da njihov glas bude pobrojan i da nema krađe, da nema zastrašivanja birača na biračkim mestima, da nema kupovine glasova, da nema bugarskih vozova, da nema glasanja mrtvih i da nema glasanje ljudi koji nisu u zemlji kada se održavaju izbori. Ovaj predlog koji smo podneli je jednostavan za implementaciju. Birački spisak nam ima 6,8 miliona ljudi, a ličnih karata i dokumenata je oko pet miliona. Ovo vam govori o velikoj razlici između ljudi koji postoje u biračkom spisku i onih koji zaista mogu da glasaju. Niko ne proverava nakon izbora da li su glasali mrtvi ljudi, da li su glasali ljudi koji su bili van zemlje i ovaj predlog DJB je u stvari da se preko jedne jednostavne internet prezentacije to pitanje jednom za svagda reši. Hvala.
Hvala, gospodine Raduloviću. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, od 145 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanici Saša Radulović, Branka Stamenković i Vojin Biljić, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne Skupštine, predložili su da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade UAE, koji je Narodnoj skupštini podneo narodni poslanik Saša Radulović 15. novembra 2017. godine. Izvolite, gospodine Raduloviću.
Ovaj zakon privileguje strane investitore. Ovog puta investitore iz UAE. Uslove koje imaju domaći privrednici su stavljeni u jedan položaj u kom nemaju ni približne mogućnosti koje imaju strani investitori. Srbija se pretvara u koloniju jeftine radne snage u kojoj pogodujemo svim mogućim stranim investitorima i postavljamo domaću privredu u neravnopravan položaj. Ovo nije samo politika ove Vlade, nego je politika i prethodne vlasti i DJB sa svojim programom predviđa da se sa tom praksom prekine. Znači, uslovi moraju da budu jednaki. Ono što imamo u Srbiji je jedno subvencionisanje stranih investitora na sve moguće načine. Ne radi se samo o subvencijama od 10.000 evra po radnom mestu koje dobijaju uglavnom nemačke kompanije danas u Srbiji, gde plaćaju radnike po 200, 300 evra po zaposlenom, nego se radi o dodeli građevinskog zemljišta, o izgradnji infrastrukture, stvari o kojima domaći investitor može samo da sanja. Znači, moramo da izađemo iz tog vazalnog položaja. Građani verovatno ne znaju da te direktne strane investicije o kojima govorimo u poslednjih 15 godina su dovele do toga da se godišnje iz Srbije izvlači profit od 2,5 milijarde evra. Znači, bogate zemlje i njihove korporacije godišnje izvlače 2,5 milijarde evra od siromašne Srbije, pod navodnicima, i time praktično grade svoje profite. To je rezultat pogubne politike privilegovanja stranih investitora. Najveći broj stranih investitora danas dolazi iz Nemačke i oni otvaraju fabrike jeftine radne snage, uglavnom za motanje kablova, a ovaj konkretan zakon se odnosi na UAE, odnosi se na investicije kao što su „Beograd na vodi“, „Bačka“ iz Sivca, zatim, u Karađorđevu su dobili zemljište, itd. Nijedna od tih investicija nije dala ni približno rezultat koji je bio obećavan kada su te investicije hvaljene građanima Republike Srbije. Ko god živi u Sivcu ili u tom delu Bačke, može da proveri koja je situacija sa svim tim arapskim investicijama, gde praktično se guši domaći poljoprivrednik, domaća poljoprivredna gazdinstva i privileguju korporaciju u kojima uglavnom rade naši ljudi, što nas navodi na to da se u stvari ne radi o UAE, nego se radi o pranju naših para koje dolaze, odnosno peru se preko UAE. Ima jedna međunarodna finansijska organizacija zovu se „Global Fajnenšl Integriti“, koja utvrđuje koliko se novca izvlači iz pojedinih zemalja, iz Srbije se godišnje izvlači četiri milijarde evra, u periodu od 10 godina to vam je 40 milijardi evra izvlačenja novca, to vam je BDP Srbije, znači cela ekonomija u roku od 10 godina. Hvala.
Hvala, gospodine Raduloviću. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, od 145. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila predlog. Narodni poslanici Saša Radulović, Branka Stamenković i Vojin Biljić, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložili su da se dnevni red sednice dopuni tačkom - Predlog zakona o izmenama Zakona o sudijama, koji je Narodnoj skupštini podneo narodni poslanik Saša Radulović 15. novembra 2017. godine. Izvolite, gospodine Raduloviću.
Hvala. Mi smo imali u Zakonu o sudijama odredbu koja je govorila da se predsednici sudova, baš kao i predsednik Vrhovnog kasacionog suda, biraju na pet godina, da ne mogu biti reizabrani, i za sve sudije je bio isti aršin prilikom odlaska u penziju. Znači, kad se steknu uslovi moraju da idu u penziju. To smo imali u zakonima, a onda je vladajuća većina 2017. godine donela promenu po kojoj imaju specijalan tretman predsednici sudova. Znači, čak i ono što nema predsednik Vrhovnog kasacionog suda uvedeno je za predsednike sudova, a to je da im je mandat četiri godine, a da se nakon četiri godine mogu birati u još jedan mandat, pa ako su negde na kraju radnog veka, da im sudijska funkcija ne prestaje sticanjem uslova za penziju nego im prestaje kada im istekne rok na koji su postavljeni za predsednika suda. Veliki problem u Srbiji jeste pravosuđe. Taj problem se ogleda u tome da partijska vlast, odnosno partokratija utiče na sve grane vlasti, i pre svega u ovom slučaju utiče na sudsku vlast. Na taj način dobijate situaciju da partija na vlasti upravlja sudovima, a jedna od glavnih poluga u upravljanju sudovima jesu predsednici sudova, kojima je preko ovih zakonskih izmena omogućeno, u stvari partijama, da manipulišu sa predsednicima sudova, i da ih postavljaju u privilegovan položaj, u odnosu na sve ostale sudije. Mi predlažemo da se to promeni, odnosno da se ova promena iz 2017. godine ukine i da se vratimo na prvobitno rešenje, koje kaže da i za predsednike sudova, baš kao i za predsednika Vrhovnog kasacionog suda i za sve ostale sudije, važi isti aršin, a on je da mandat predsednika suda je pet godina, nešto duže nego što je mandat skupštine, kako bi postigli neku nezavisnost, odnosno da nema direktne sprege između vladajuće većine i predsednika sudova. Drugo je, da kao i za sve sudije i predsednicima sudova kad se steknu uslovi za odlazak penziju, da time prestaje i funkcija predsednika suda. Mislimo da bi ova promena u stvari pomogla da dođe do veće nezavisnosti sudstva. Ovo je samo jedna od niza promena koje su potrebne da bi zaista uspostavili nezavisno sudstvo u Srbiji. Hvala.
Hvala, gospodine Raduloviću. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – tri, protiv – niko, uzdržanih – nema, od 145. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila predlog. Narodni poslanici Saša Radulović, Branka Stamenković i Vojin Biljić, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložili su da se dnevni red sednice dopuni tačkom - Predlog zakona o dopunama Zakona o predsedniku Republike, koji je Narodnoj skupštini podneo poslanik Saša Radulović 15. novembra 2017. godine. Izvolite, gospodine Raduloviću.
Hvala. Ponovo o izbornim uslovima, ovo je četvrti od zakona koje smo predložili, ovaj put o izboru predsednika Republike. Znači, trudimo se da dođemo do fer i poštenih izbora, da sprečimo izborne krađe i da napravimo sistem koji će obezbediti fer uslove za održavanje izbora. Očigledno, umesto da se diskusija o ovim stvarima dešava u Skupštini, da vladajuća većina konačno prihvati barem jedan predlog za diskusiju, opozicionu diskusiju u plenumu, da omogući jednu raspravu po ovako važnom pitanju, umesto toga mi imamo razne Soroševe nevladine organizacije koje sazivaju i vlast i opoziciju, održavaju neke skupove, EU održava skupove unutar ovog doma, umesto da mi sami radimo na postizanju uslova za fer i poštene izbore. Opozicija preti bojkotom Skupštine, ne zato što nam je bojkot cilj i ne zato kao što se podvaljuje da se bojimo izbora, upravo suprotno, nego zato što učestvovati na nefer izborima, na nameštenim izborima, na izborima na kojima se krade, na izborima za koje nemate normalno predstavljanje na televizijama sa nacionalnom frekvencijom, na RTS-u itd, su besmisleni izbori, pošto kada vas neko pokrade, praktično cela borba nema smisla. To je kao da učestvujete u boks meču na kome su vam i ruke i noge vezane, a neko vas poziva da učestvujete na njima. Ovim odnosom vladajuće većine pokazuje se da zaista ceo ovaj proces gde pokušavaju da ubede građane Srbije kako, tobože, pravi se napredak, kako se tobože rade ustupci, kako se tobože trude da postignu fer uslove za izbore, padaju u vodu, jer evo nas u ovom najvišem domu Republike Srbije, zakonodavnom telu, pokušavamo da pokrenemo razgovor o ovom važnom pitanju i očigledno nema volje da se u tome učestvuje. Vladajuća većina izgleda i dalje glasa samo na zvonce. Ono što ovaj zakon daje, odnosno predlog zakona je sprečavanje situacije da glasaju mrtvi građani Republike Srbije i da glasaju građani koji nisu u zemlji u vreme izbora. Sistem je vrlo jednostavan, građani znaju da danas mogu da odu na sajt Ministarstva lokalne samouprave, da tamo ukucaju svoj matični broj i da provere na kom biračkom mestu glasaju. Ova izmena bi naložila da se tom softveru samo doda jedan mali deo, koji bi nakon izbora pokazao da li je zabeleženo da su glasali ili ne. Tako bi mogli članovi porodice da preko matičnih brojeva provere da li su možda neki njihovi umrli članovi porodice glasali. Tako bi ljudi koji su napustili zemlju mogli jednostavno preko interneta da provere da li je neko glasao umesto njih. Znači, ako glasaju mrtvi, ako se glasa umesto ljudi, nemamo fer i poštene izbore. Hvala vam.
Hvala, gospodine Raduloviću. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – tri, protiv – niko, uzdržanih – nema, od 146. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila predlog. Narodni poslanici Saša Radulović, Branka Stamenković i Vojin Biljić, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložili su da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o dopuni Zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju, koji je Narodnoj skupštini podneo narodni poslanik Saša Radulović 8. decembra 2017. godine. Izvolite, gospodine Raduloviću.
Zahvaljujem. Obrazovanje je budućnost jednog naroda, jedne nacije, jedne države. Ulaganje u obrazovanje je jedna od ključnih stavki ako narod, odnosno država imaju nameru da imaju budućnost. Nažalost, u Srbiji, cena obrazovanja je velika, odnosno obrazovanje nije besplatno kada pogledate cene udžbenika koju roditelji moraju da nabave, da ne govorim o priboru i svim ostalim stvarima koje su potrebne osnovcima i srednjoškolcima, da ne govorimo o svim ostalim troškovima koji se kaleme na to, obrazovanje je izuzetno skupo. Mi predlažemo da svi udžbenici za sve škole, osnovne i srednje u Srbiji, budu besplatni, odnosno da budu nabavljeni iz budžeta. Sad, ovome se protivi onaj izdavač udžbenika koji je najveći u Srbiji, a to je verovali ili ne, nemačka kompanija „Klet“, koja preko Slovenije i Hrvatske praktično štampa preko 60% udžbenika u našim školama za našu decu. Ne znam da li svi građani to znaju, ali ovo je nešto što bi morali da znaju, ono što ne razumem je zašto vlast trpi ovakvo stanje. Znači, em nam neko ko ima direktan interes za jeftinu radnu snagu u Srbiji, a to je Nemačka, za Nemačku je ovaj prostor, prostor jeftine radne snage, ceo Balkan, ne samo Srbija, nego da naša Vlada ne razume da je ovo jedana nenormalna situacija. Sve svetske sile su kolonijalne sile. Sve kolonizuju negde u svetu i imaju neke interese. Nema prijatelja među velikim silama. Za zemlju kao što je Srbija i za ostale zemlje na Balkanu pitanje je – a ko kolonizuje vas i zarad kojih resursa? Glavni resurs koji Nemačka traži u Srbiji je jeftina radna snaga. Prvo naša deca, koju vuku u Nemačku, kvalifikovana radna snaga i onda nekvalifikovana radna snaga koja treba da radi u njihovim fabrikama za jeftinu radnu snagu u Srbiji. Pa su onda u tim svojim namerama, naravno, otišli korak dalje i ušli u samo obrazovanje, pa nam štampaju udžbenike u kojima našu decu uče onako kako to njima odgovara. Tako u srednjim školama na završnim godinama, gotovo u svim srednjim stručnim školama, posebno u medicinskim školama, imate već agencije koje našu decu direktno vode u Nemačku na rad. Imamo našu Nacionalnu službu za zapošljavanje koja ima programe za zapošljavanje naše dece i ljudi u Nemačkoj. Ovo je neverovatna stvar. Ni jedna suverena zemlja u svetu nije dozvolila ovakav upliv kolonizatora koji je zainteresovan za jeftinu radnu snagu na Balkanu. Nemačka, pod plaštom EU, kolonizuje Balkan. Mi treba iz toga da izađemo. Prvi korak je da preuzmemo nazad naše udžbenike i da ih štampamo za svu decu. Hvala.
Hvala, gospodine Raduloviću. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – tri, protiv – niko, uzdržanih – nema, od 145 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila predlog. Narodni poslanici Saša Radulović, Branka Stamenković i Vojin Biljić, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložili su da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, koji je Narodnoj skupštini podneo narodni poslanik Saša Radulović 8. decembra 2017. godine. Izvolite, gospodine Raduloviću.
Hvala. Ovo su četiri zakona, o prvom sam već diskutovao, a ovaj se tiče o osnovama sistema obrazovanja, odnosi se i na osnovno i na srednje i na predškolsko, tako da imamo četiri zakona koji praktično nose istu priču. Obrazovanje je strateška stvar za svaki narod, za svaku naciju, za svaku državu. Nažalost, mi smo potpuno naše obrazovanje prepustili raspadu i prepustili uticajima van zemlje. Preko 60% udžbenika u Srbiji štampa nemačka kompanija „Klet“. Ovo je neverovatno stanje. Ta nemačka kompanija „Klet“ preko svojih kompanija u Sloveniji i Hrvatskoj u stvari kontroliše tržište udžbenika u Srbiji i tamo u te udžbenike stavlja stvari koje su njima od interesa, a očigledno su kod nas provere jako slabe, odnosno niko ništa ne proverava, pa se u udžbenicima pronalaze stvari tipa da je „danak u krvi“ bio jedan od načina da deca u Srbiji napreduju u vreme dok je uziman danak u krvi. Danas, na sreću, nemamo danak u krvi, ali imamo drugačiju politiku. Ta politika je politika odvođenja ljudi iz Srbije. Mi imamo veliko iseljavanje svake godine, veliki broj naših ljudi napušta zemlju, uglavnom idu u Nemačku. U Srbiji ostaje jeftina radna snaga i tu imamo veliki manjak radne snage, pa je izgleda politika vlasti da se taj manjak radne snage za nemačke kompanije za motanje kablova u stvari nadomesti migrantima. Imate izjavu predsednika SNS krajem 2018. godine za „Tanjug“, gde je jasno kazao da Srbija ima veliki minus u stanovništvu, godišnje se odseljava veliki broj građana, ali nam u pomoć stižu migranti, tako da ćemo do 2028. godine, kako kaže predsednik SNS, imati nulti saldo, odnosno broj migranata koji ostaje u Srbiji će se izjednačiti sa brojem naših ljudi koji napuštaju zemlju, a onda od 2030. godine na dalje imaćemo pozitivan saldo, kako kaže predsednik SNS, odnosno biće više migranata koji ostaju nego ljudi koji napuštaju zemlju. Ovo znači da Srbija nestaje. Malo matematike vam govori da u narednih 20 godina Srbije praktično više neće biti. Mi ćemo kao pojedinci postojati, ali ovo više neće biti naša zemlja. Ovo moramo da sprečimo i to počinje od obrazovanja. Mi treba da učinimo obrazovanje pravom deteta, da ukinemo monopol nemačke kompanije na štampanje udžbenika, da prekinemo sa programima zapošljavanja naše dece u Nemačkoj, da obezbedimo besplatne udžbenike plaćene iz budžeta za svu decu u Srbiji. Zamislite, to možemo da platimo. Da obezbedimo sve udžbenike, to vam je negde oko 0,27%, sad i manje, budžeta Republike Srbije. Ovo je nešto što je u interesu budućnosti Srbije. Ako ne uradimo neke stvari, situacija jeste dramatična, nestajemo kao zemlja i narod. Hvala.
Hvala, gospodine Raduloviću. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – tri, protiv – niko, uzdržanih – nema, od ukupno 145 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo sa radom, dozvolite mi da, u vaše i svoje ime, pozdravim učenike i nastavnike osnovnih škola „Đura Jakšić“, „Branko Radičević“ i „dr Zoran Đinđić“ iz Niša, koji trenutno prate deo današnje sednice sa galerije Velike sale. Molim vas da aplauzom pozdravimo goste. Dobrodošli! Narodni poslanici Saša Radulović, Branka Stamenković i Vojin Biljić, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložili su da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, koji je Narodnoj skupštini podneo narodni poslanik Saša Radulović 8. decembra 2017. godine. Izvolite, gospodine Raduloviću.
Hvala. Ovo je treći od četiri zakona koji se tiču obrazovanja. Obrazovanje je strateška stvar za svaki narod i za svaku državu. Od kvaliteta obrazovanja zavisi budućnost nacije. Nažalost, u Srbiji obrazovanje je izuzetno skupo, kompleti udžbenika su jako skupi. Napravljeno je neko tržište udžbenika koje je neshvatljivo za bilo koju uređenu demokratiju. Građani možda ne znaju, ali u svim zapadnim zemljama sveta, ali ne samo zapadnim zemljama, u Rusiji npr, u Bocvani, u mnogim zemljama na svetu svi udžbenici za svu decu su besplatni. Ne samo udžbenici, nego su besplatni, odnosno plaćen iz budžeta takođe i materijal predškolskog obrazovanja, topli obrok, sveske, olovke, znači svi troškovi obrazovanja su plaćeni za svu decu. Nažalost, u Srbiji, umesto da se država stara o tome da olakša roditeljima i da omogući kvalitetno obrazovanje, mi imamo sistem u kome je najveći izdavač udžbenika, posebno za decu u osnovnim školama, jako je dobro što su deca ovde da čuju ovaj deo rasprave, štampa nemačka kompanija „Klet“. Potpuno je nenormalno da u jednoj suverenoj zemlji strana kompanija štampa 60% udžbenika za našu zemlju i da kontroliše toliki deo tržišta. Kada se jedan od ministara iz prethodne vlasti pobunio protiv ovoga, prebijen je jedan od državnih sekretara i on je smenjen. Nejasno je zašto bi naša vlast podržavala ovu kolonijalnu politiku Nemačke na Balkanu. Sve svetske sile su kolonijalne sile. Sve svetske sile kolonizuju negde zarad nekih interesa, zarad resursa. Kolonizuju se zarad nafte, zarad rudnih bogatstava. Nemačka kolonizuje Balkan već 200 godina zarad jeftine radne snage. Prvi ulazak na to je ulazak preko tržišta, odnosno preko obrazovanja, u ovom slučaju preko udžbenika i drugih stvari koje rade. Neverovatno je da je Vlada Republike Srbije dozvolila da naša Nacionalna služba za zapošljavanje, kojoj se daje 1,5% od svake plate, to su oni doprinosi za nezaposlenost, da od tog novca pravi programe za zapošljavanje naših ljudi u Nemačkoj. Srbija se prazni, Srbija nestaje i mi to moramo da zaustavimo. Prvi korak je obrazovanje. Drugi korak je da stvorimo uslove da naši ljudi imaju dobar posao u Srbiji, a ne da privilegujemo strane kompanije i njihove interese u Srbiji. Nažalost, izgleda da je politika Vlade da ove naše ljude koji napuštaju zemlju zameni migrantima i to je rekao eksplicitno i predsednik SNS, tako da negde od 2030. godine bude veći broj migranata koji ostaju nego ovih koji napuštaju zemlju. Srbija nestaje i to moramo da zaustavimo. Ovo je apel da promenimo ključnu stvar, a ona jeste u obrazovanju. Besplatni udžbenici za sve! Hvala.
Hvala, gospodine Raduloviću. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, od 145 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanici Saša Radulović, Branka Stamenković i Vojin Biljić, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložili su da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o dopuni Zakona o osnovnom obrazovanju i vaspitanju, koji je Narodnoj skupštini podneo narodni poslanik Saša Radulović 8. decembra 2017. godine. Izvolite, gospodine Raduloviću.
Hvala. Ovaj Zakon je o predškolskom obrazovanju i vaspitanju i mi predlažemo da svi vrtići za svu decu u Srbiji budu plaćeni iz budžeta. Time bi se izjednačio Beograd sa ostatkom Srbije. Ne znam da li građani znaju, u Beogradu 80% troškova vrtića plaća budžet, 20% plaćaju roditelji, veliki problem je što nema dovoljno vrtića, pa ne mogu roditelji da upišu decu u vrtiće, koji su potrebni. Mi se zalažemo da svi vrtići, u svim delovima Srbije, ne budu pitanje koje će rešavati lokalna samouprava, nego da to budžet Republike Srbije preuzme na sebe, zato što je to strateška stvar za budućnost Srbije. Najnovija istraživanja nam govore da deca koja su u nekom uzrastu od tri, četiri, pet godina, značajno je to vreme za razvoj deteta i u to vreme već treba krenuti sa promenama. Mi se zalažemo za jedan finski model, koji bi praktično unapredio značajno obrazovanje u Srbiji, tako da se ne bubaju činjenice, nego da se uče deca kako da razmišljaju, kako da povezuju činjenice i kako da se kritički odnose prema svim informacijama koje dobijaju. Znači, predlažemo da budžet nosi ovu stavku. Za budžet je to minorna stavka, a značilo bi veliku stvar za svu decu i za sve roditelje u Srbiji. DJB se zalaže za to da obrazovanje bude u pravom smislu te reči pravo deteta, tako da svako dete koje je državljanin Republike Srbije ima neka prava koja smo im dali zakonima. Prvo pravo je pravo na obrazovanje i ono polazi od predškolskog uzrasta, preko osnovne škole, srednje škole, sve do univerziteta, da svako dete, bez obzira na ekonomsku snagu svog roditelja, može da dobije iste uslove. Ono se oslanja i na plaćene vrtiće, na plaćene udžbenike za osnovnu i srednju školu, na plaćen topli obrok, za plaćen prevoz, znači da deca koja moraju da idu do škole da se država postara da imaju prevoz do škole o trošku države, ne bi li obrazovanje zaista bilo pravo svakog deteta, a ne da privilegovana budu ona deca čiji roditelji imaju više novca. Ovo je inače stanje, neko će kazati – ali to je socijalizam. Ovo nije socijalizam, ovo postoji u svim zemljama zapada, jer sve shvataju da je obrazovanje strateška stvar za svako društvo i da im valja ulagati u obrazovanje. U Srbiji se to ne dešava, nego praktično postajemo kolonija jeftine radne snage i izvozimo našu decu, evo, sada već posle srednje škole država ima sredstava i može ovo da spreči, može da napravi program koji je u interesu i države i naroda i samih roditelja, neshvatljivo je da, evo, četiri godine smo u Skupštini u ovom savezu, da država ništa ne radi, odnosno vladajuća većina nije zainteresovana za ovu temu. Hvala.
Hvala, gospodine Raduloviću. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, od 147 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila predlog. Narodni poslanici Saša Radulović, Branka Stamenković i Vojin Biljić, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložili su da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopuni Zakona o predškolskom obrazovanju i vaspitanju, koji je Narodnoj skupštini podneo narodni poslanik Saša Radulović 8. decembra 2017. godine. Izvolite, gospodine Raduloviću.
Dva puta ste pročitali isto, ali dobro, to je sasvim u redu. Kod predškolskog obrazovanja kazali smo da je jako važno da se deci, pogotovo u uzrastu od pet, šest godina, četiri čak, i to pokazuju već istraživanja u mnogim uređenim zemljama u svetu, da je to jako važan period za obrazovanje deteta, da deca koja dobiju priliku da se razviju u tom periodu imaju mnogo bolje rezultate kasnije u životu i da imaju mnogo bolje obrazovanje, samim tim i prilike u daljem životu. To predškolsko obrazovanje je skupo za roditelje, u Beogradu još i dobijaju neku pomoć, a van Beograda zavisno od lokalne samouprave. DJB predlaže ovo pravilo da vrtići budu plaćeni za svu decu, u celoj Srbiji, da preuzme budžet Republike Srbije i da iz tog budžeta u stvari finansiramo sve vrtiće, da se izgradi dovoljan broj vrtića za svu decu, ne bi li deca u tom dobu od četiri, pet, šest godina dobila dobro obrazovanje i dobru osnovu za ostatak života. Budžet može da plati ovo, ovo nije ogromna stavka, ovo je nešto što bi trebalo da prihvate svi narodni poslanici. Interesantno je da nikada ne razgovaramo o ovakvim stvarima, u svim mogućim situacijama diskutujemo o tome kako da privilegujemo strane investitore da otvore fabrike za jeftinu radnu snagu kod nas, a ne govorimo o našoj deci i onome što je njima potrebno da bi postigli kasnije uspehe u životu. Obrazovanje je strateška stvar za svaki narod, za svaku naciju, za svaku državu. Nažalost, država Srbija, a i ostale zemlje na Balkanu su veliki izvoznici radne snage, veliki broj naših ljudi napušta zemlju, odlaze uglavnom u Nemačku, nemački jezik je najučeniji strani jezik u Srbiji, gde dobijaju poslove jer su plaćeni ispod cene domaće radne snage, a u Srbiji, nažalost, ostaje jeftina radna snaga koja se uglavnom zapošljava u nemačkim fabrikama za motanje kablova, koje dodatno subvencionišemo sa po 10.000 evra po radnom mestu. Ovu situaciju treba da prekinemo, treba da se okrenemo domaćoj privredi i treba da se okrenemo našoj deci, da uložimo u obrazovanje i da napravimo sistem koji je dobar za našu decu. Sistem na koji treba da se ugledamo i model na koji treba da se ugledamo je finski model. U Finskoj je obrazovanje okrenuto ka tome da kod dece razvija kritičko mišljenje, da se ne bubaju činjenice napamet, nego da deca razmišljaju i uče kako da prezentuju ta svoja razmišljanja i kako da razviju taj deo, a ne bubanje napamet. Znači, nama treba korenita promena obrazovnog sistema i ovo je prvi korak u tom pravcu. Hvala.
Zahvaljujem. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za - tri, protiv - niko, uzdržanih - nema. Nije prihvaćen predlog. Narodni poslanici Saša Radulović, Branka Stamenković i Vojin Biljić predložili su da se dnevni red sednice dopuni tačkom - Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o privremenom uređivanju osnovica za obračun i isplatu plata, odnosno zarada i drugih stalnih primanja kod korisnika javnih sredstava. Izvolite.
Hvala. Vlada se mnogo hvali time što je uspela da smanji deficit. Deficit je bio veliki, to naravno ne održava stvari i važno je da se deficit smanji i da to bude pod kontrolom. Nažalost, način na koji je smanjen deficit je potpuno pogrešan. On se sastoji od nekoliko delova. Dva dela se tiču smanjenja plata zaposlenih u javnom sektoru, to je bilo smanjenje plata lekara, smanjenje plata prosvetnih radnika, policije, vojske, zaposlenih koji se finansiraju iz budžeta Republike Srbije, i smanjenje penzija. Ovde govorimo o smanjenju plata u javnom sektoru i praktično ušteda za državu je bila nekih 200 miliona evra na godišnjem nivou. Sa druge strane, država je trošila kao pijani mornar, na subvencije je godišnje bacala po milijardu evra, konsolidovani budžet države o tome govori, imamo ogromne troškove na aktivirane garancije koje je država dala neodgovornim partijskim kadrovima u javnim preduzećima, kao što je "Srbijagas", kao što su preduzeća "Železara Smederevo", RTB "Bor", godinama se to provlačilo, radi se o stotinama miliona evra. Onda vidite da umesto da država uvede red, posegla je u džepove građana, u ovom slučaju u džepove prosvetnih radnika, u džepove penzionera, u džepove policije, vojske, zdravstvene struke, imamo potpunu raspad zdravstvenog sistema. Veliki broj lekara, medicinskog osoblja, medicinskih sestara napušta zemlju i odlazi u Nemačku. To je posledica ovakvih zakona i neodgovornog odnosa države prema tome sektoru. Građani znaju koliko je teško doći do pregleda u državno zdravstvenom sektoru, tako se sve veći broj njih i pored jako niskog standarda odlučuje za privatni sektor i to je još jedan veliki udarac za džepove građana. Sa druge strane svi porezi su povećani, PDV sa 8% na 10%, zatim sa 18% na 20%, ljudi su to već zaboravili. Sve akcize su povećane, i za duvan i na naftu, odnosno to se reflektuje u ceni benzina i dizela, zatim povećani su porezi na dobit, korporacija, pravna lica, paušalni porezi, uvedene su akcize na struju. Ovo je sve bio način da se smanji deficit, umesto da država uvede red. Svetska organizacija Global Financial Integrity govori o tome da se iz Srbije godišnje izvlači, nelegalno četiri milijarde evra. Za deset godina to je 40 milijardi evra, to vam je jedna cela ekonomija Srbije. Tu se uvodi red, a ne na platama lekara i prosvetnih radnika. Hvala.
Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – tri poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Poslanici Saša Radulović, Branka Stamenković i Vojin Biljić, predložili su da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o dualnom obrazovanju. Reč ima narodni poslanik Saša Radulović. Izvolite.
Srbija ima veliki broj zakona koji su doneseni zarad direktnog interesa Nemačke u Srbiji. Takav je i Zakon o dualnom obrazovanju koji je potpuno neprimeren za uništenu domaću privredu u Srbiji i u stvari je napravljen da bi nemačke kompanije koje otvaraju fabrike za jeftinu radnu snagu u Srbiji dobile sistem koji je sličan istom tom sistemu u Nemačkoj. Svi zakoni u Srbiji se donose pod plaštom Evropske unije. Građani verovatno ne znaju, u stvari unutar Evropske unije jedina zemlja koja se bavi Srbijom i celim Balkanom je u stvari Nemačka, koja interese svoje industrije podvodi praktično u jagnjećoj koži Evropske unije predstavlja građanima Republike Srbije kao nešto što je dobro za nju. Sve svetske sile su kolonijalne sile, svaka kolonizuje negde zarad nekih interesa. Kolonizuje se zarad nafte, zarad rudnih bogatstava. Nemačkoj je potrebna radna snaga i kvalifikovana i jeftina radna snaga i to možete jasno da vidite iz govora predsednice Merkel, koja jasno govori o tome gde im je deficit i gde im je fokus. Srbija je za njih, a i ceo Balkan u stvari kolonija, odnosno prostor za jeftinu radnu snagu, za njihove korporacije. Ovaj zakon je praktično zakon koji se donosi, odnosno koji je donesen u interesu nemačkih kolonijalnih interesa u Srbiji. Nemačka u poslednjih 200 godina, zajedno sa Austrijom pokušava da kolonizuje Balkan, zarad svoje industrije. Ovde se naravno ne radi o Nemcima kao narodu pošto Nemci kao narod su jedno, vlast je nešto sasvim drugo. Ta vlast u saradnji sa našom vlašću, u stvari donosi ove zakone i podvodi celu zemlju pod njihov interes, da nas pretvore u kolonije radne snage. Jedno od ključnih stvari koje je važno Nemačkoj pored ovog dualnog obrazovanja je naš odnos prema migranitma. Ti migranti takođe treba da budu zaposleni u njihovim fabrikama za motanje kablova i to je deo celog interesa Nemačke koji sprovodi na Balkanu. Naš problem i naše pitanje je zašto Vlada Republike Srbije prati Nemačku politiku na Balkanu? Zbog čega donosi zakone koji su u njihovom interesu? Zar ne vide da pod plaštom EU koja se raspada i koja verovatno neće preživeti narednih pet godina, odnosno naredni EU parlament, zbog čega dozvoljava da se u toj jagnjećoj koži Nemačka sprovodi svoju kolonijalnu politiku na Balkanu? Ovaj Zakon o dualnom obrazovanju treba ukinuti. Treba prekinuti sve subvencije Nemačkim kompanijama. Treba ih izbaciti iz obrazovanja, izbaciti njihovu kompaniju „Klet“ kao izdavača udžbenika. Država Srbija treba da nabavi sve udžbenike za našu decu i Nacionalna služba za zapošljavanje treba da prekine da vodi našu decu u Nemačku po svojim programima. Mislim da je prvi korak Zakon o dualnom obrazovanju koji je interes nemačke kolonijalne politike na Balkanu. Hvala.
Zahvaljujem. Stavljam na glasanje Predlog. Zaključujem glasanje, za je glasalo četiri poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen Predlog. Narodni poslanici Saša Radulović, Branka Stamenković i Vojin Biljić, predložili su da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o overavanju potpisa, rukopisa i prepisa. Izvolite.
Hvala. Ovaj zakon se tiče notara. Notari, izvršitelji su uvedeni da bi zaštitili bankarski interes u Srbiji. Ti notari praktično uzimaju veliki novac od overe dokumenata. Uvedeni su pod plaštom toga da nam je neefikasna overa unutar sudskog sistema i lokalne samouprave i da zbog toga moraju da postoje notari. U stvari predstavljaju jedno mesto kontrole građana Republike Srbije gde bez notara teško možete bilo šta da završite u Srbiji. Broj notara je ograničen i kontroliše ga vlast. Oni zadiru čak i u izborno pravo, odnosno mogućnost građana Republike Srbije da se organizuju i prijave izborne liste. Ovim zakonom predlažemo da notari ne budu isključivo ti koji overavaju potpise za izbore nego da to mogu i dalje da rade i lokalne samouprave i sudovi. Postoje slučajevi gde postoje izuzeci i mislimo da su ovi slučajevi izbora jako važni da bi se omogućio lakši pristup svim političkim subjektima, izborima u Srbiji. Ono što je problem za vreme izbora je da stranke vladajuće koalicije od kojih notari direktno zavise, kad se raspišu izbori uzmu se notare tako da ne možete ni da dođete do notar koji će vam overavati potpise i to traje, negde pet do deset dana i tek nakon toga počinju da se oslobađaju notari koji ozbiljno zatežu kada ih zovete da vam overe potpise. Ovaj zakon bi rešio taj problem, odnosno omogućio ponovo lokalnim samoupravama i sudovima da overavaju potpise prilikom izlaska na izbore. Inače, notare bi u potpunosti trebalo ukinuti. Tehnologija se razvila u poslednje vreme. Razvila se jedna blok džendž tehnologija, ljudi iz IT industrije jako dobro znaju o čemu govorim. Ta blok džendž tehnologija bi u stvari mogla u potpunosti da zameni notare u Srbiji da više ne postoje. Da taj softver u stvari omogući overu dokumenata. Takav isti softver može da se primeni na sve javne registre čime bi se značajno pojeftinilo i poslovanje, a i olakšao život građana Republike Srbije. Tako da ove profesije koje služe da bi se stvorila uska grla i stvorila kontrola nad građanima Republike Srbije uglavnom i interesu banaka, baš kao i izvršitelji koji ne sprovode javni interes, nego interes banaka u Srbiji da bi se praktično ostvarila kontrola nad građanima. Notare bi trebalo u potpunosti ukinuti. Ovaj zakon je samo prvi korak u tome da se ponovo overa potpisa za izbore i osnivanje političkih organizacija vrati u lokalne samouprave i u sudove. Hvala vam.
: Zahvaljujem. Stavljam na glasanje Predlog. Zaključujem glasanje, za je glasalo četiri poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen Predlog. Narodni poslanici Saša Radulović, Branka Stamenković i Vojin Biljić, predložili su da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o penzijskom i invalidsko osiguranju. Izvolite.
Hvala. Zakon o protivustavnom otimanju penzija, odnosno njegovo dejstvo je zaustavljeno, međutim ono što se nije desilo je penzionerima nije vraćeno ono što im je protivustavno oteto. Radi se o 40% penzionera u Srbiji koji imaju penzije preko 25.000 dinara, njima je za četiri godine po tom zakonu koji je protivustavan i na kraju će izgleda morati Evropski sud za ljudska prava da utvrdi protivustavnost tog zakona pošto naš Ustavni sud očigledno nema hrabrosti da to uradi. Penzionerima je oteto nekih 750 miliona evra za te četiri godine. Dosta je bilo se protivio tom zakonu od samog početka. Ovom izmenom predviđamo da se penzionerima u naredne četiri godine vrati sa kamatom sve što im je oteto. Tako da se mesec za mesec penzija koju dobijaju sada nadopuni sa novcem kojim im je otet u vreme važenja ovog protivustavnog zakona. Za četiri godine bi se taj novac isplatio. Otimanje penzija, po nama, je bio jedan krajnje nemoralan čin, gde su penzioneri okrenuti protiv penzionera, 60% penzionera sa najnižim primanjima nisu dobili smanjenje, a ovi penzioneri, njih 40% je dobilo smanjenje, pa su prikazani tobože penzioneri koji imaju ogromne penzije. Pa su pominjani slučajevi od 100.000 dinara. Penzija od 100.000 dinara ima jako, jako mali broj penzionera, meri se u stotinama, a u stvari glavnicu ovog udara su podneli penzioneri koji imaju penzije između 25.000 i 45.000 dinara. Znači, predlažemo da se penzionerima vrati sve što je oteto. Smanjenje penzija je bilo potpuno nepotrebna stvar. Godišnje je penzionerima uzimano nekih 180 miliona evra u proseku, na subvencije godišnje država baca oko milijardu evra, na aktivirane garancije država godišnje baca oko 300 miliona evra, na neplaćenu struju „EPS“ godišnje baca oko 200 do 300 miliona evra, zavisno od godine, „Srbijagas“ godišnje proizvodi gubitke od 300 miliona evra, a penzionerima je oteto 180 miliona i to se prikazuje kao ključnu namera za smanjenje deficita. Država nije uvela red, a to je posao države, da uvede red, da prestaje da se baca novac. Međunarodne finansijske institucije utvrđuju da se iz države Srbije godišnje izvlači četiri milijarde evra nelegalno, deo novca se vraća kroz pranja para nazad u Srbiju, to vam je za 10 godina 40 milijardi evra, odnosno bruto društveni proizvod Srbije. Srbija je bogata zemlja, treba samo da uvedemo red i da prekinu sa pljačkom. Hvala vam.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Narodni poslanici Saša Radulović, Branka Stamenković i Vojin Biljić predložili su da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o proceni uticaja na životnu sredinu. Da li narodni poslanik Saša Radulović želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Saša Radulović. Izvolite.
Hvala. Naredna tri zakona se tiču izgradnje mini-hidroelektrana. Građani, verovatno znaju, i to uglavnom sa društvenih mreža i sa interneta, da se veliki broj predivnih reka u Srbiji, rečica, planinskih reka trpaju u cevovode i praktično, uništava priroda, uništava ono što nam je Bogom danom u Srbiji. Razne grupe građana su se suprotstavili tome, morali su svojim telima da branu reke, negde su uspeli, negde nisu uspeli. U stvari, ova tri zakona treba da postave zakonsku osnovu da se zabrani izgradnja mini-hidroelektrana i uništavanje naših reka. Mehanizam koji je iskorišćen je sledeći. Za male hidroelektrane su definisane hidroelektrane koje imaju snagu manju od dva megavata, one srednje su između dva i 10 megavata, pa je zakonom koji prepisuje u kojim slučajevima se radi studija uticaja na životnu okolinu pre nego što se da dozvola da u zaštićenim zonama prirodne, u našim nacionalnim parkovima, kao što su Stara planina i druga, grade mini-hidroelektrane, i praktično, guraju reke planinske u cevi. Zakon je ostavio rupu i nije propisao da je za mini-hidroelektrane potrebno da se radi studija uticaja na životnu sredinu. Ovo je uradila prethodna vlast. Ova vlast samo to nije promenila, nego je ostavila. I za vreme ove vlasti su, u stvari, i građane te mini-hidroelektrane, pa je jednom Uredbom o utvrđivanju koji projekti zahtevaju studiju, a koji ne, Vlada Republike Srbije, u to vreme Oliver Dulić su zaključili da za mini-hidroelektrane manje od dva megavata uopšte ne treba studija, a za one preko dva megavata možda treba studija i onda nijedna studija nije donesena. Ovo vam je način na koji se stvaraju rupe kako bi se privilegovani neki partijski kadrovi, koji zarad partijskog reketa, praktično, dobijaju priliku da uništavaju naše reke. Dosta je bilo predlaže ovom izmenom zakona da se u zakonu obaveže da svaka mini ili bilo koja hidroelektrana zahteva studiju o uticaju na životnu okolinu. Ovim bi se rešio veliki problem, zakonski rešio, koji imaju građani koji brane naše reke i na Staroj planini, na Kopaoniku, na Zlataru, na drugim, čak i na KiM i da se onemogući privatnim investitorima da uništavaju naše planinske reke. Hvala.
Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Narodni poslanici Saša Radulović, Branka Stamenković i Vojan Biljić, predložili su da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode. Da li narodni poslanik Saša Radulović želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Saša Radulović. Izvolite.
Ovo je drugi od tri zakona koji se tiču izgradnje mini-hidroelektrana i trpanje naših predivnih planinskih reka u cevovode. Ovo se tiče Zakona o zaštiti prirode i u tom zakonu su 2009. godine, kada je donesen za vreme prethodne vlasti bila definisana prva i druga i treća zona zaštite. U tim zonama zaštite je bilo nemoguće graditi bilo kakav industrijski objekat. Nažalost, prethodna vlast je 2010. godine krenula da donosi izmene tih zakona i da redefiniše uslove, pa su onda krenuli da dopuštaju u zonama dva i tri izgradnju raznih industrijskih objekata, između ostalog, i mini-hidroelektrana. Time su na mala vrata ostavili mogućnost da je u zonama zaštite drugoj i trećoj dozvoljena gradnja mini-hidroelektrana, čak govore i o izgradnjama betonskih baza i sličnih stvari u zonama zaštite. Na osnovu izmena tih zakona je kasnije, za vreme ove vlasti, a ova vlast nije dirala te zakone, su, u stvari, i dobijali dozvole da grade u zaštićenim zonama prirode. Dosta je bilo predlaže da se vratimo na originalan zakon iz 2009. godine i da zabranimo izgradnju, ne samo mini-hidroelektrana, nego bilo kakvih industrijskih objekata u zonama zaštite prirode, a to su zone jedan, dva i tri, da ne postoje uslovi koje neko može da zadovolji da bi se obezbedila takvo uništavanje prirode. Ko god je video slike kako izgledaju naše predivne planinske reke kad se strpaju u cev, kako to uništi floru i faunu i životinjski i biljni svet u okolini te reke i u samoj reci, koja potpuno presuše, imate jedan industrijski cevovod koji ide tom trasom i kojim, praktično, reka prestaje da postoji. To je zločin prema prirodi, to je zločin prema narednim naraštajima, prema našoj deci, znači to treba da zabranimo. Ova izmena zakona ponovo definiše da u zonama jedan, dva i tri zaštite prirode ne mogu se graditi ni mini-hidroelektrane, niti bilo koji drugi industrijski objekat. Da ponovim još jednom, ovaj zakon je ovako nakaradno izmenila prethodna vlast 2010. godine, a onda je sadašnja vlast, u stvari, ostavila taj zakon da postoji. Narodni poslanici koji ne podržavaju ove izmene, u stvari, govore građanima Republike Srbije da ih ne interesuje zaštita naših prelepih planinskih reka. Hvala.
Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Narodni poslanici Saša Radulović, Branka Stamenković i Vojan Biljić, predložili su da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o planiranju i izgradnji. Da li narodni poslanik Saša Radulović želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Saša Radulović. Izvolite.
Za razliku od ova prva dva zakona, ovu izmenu Zakona o planiranju i izgradnji je donela sadašnja vlast i to je donela 2018. godine, gde je praktično u Zakonu o planiranju i izgradnji propisao da derivacioni cevovod za privatnog investitora predstavlja infrastrukturu. Šta ovo znači? Ako je nešto infrastruktura, to je javni interes građana Srbije, na primer put je infrastruktura, električna mreža itd. Onda građani koji imaju parcele na lokacijama na kojima je predviđena izgradnja infrastrukture imaju obavezu da te lokacije prodaju državi, da bi država mogla da izgradi tu infrastrukturu. Ovom izmenom zakona sadašnja vlast je omogućila privatnim investitorima da njihov privatni interes, a to je derivacioni cevovod, takođe, bude proglašen infrastrukturom, pa da mogu taj derivacioni cevovod da provlače i kroz privatne parcele, bez da pitaju vlasnike tih parcela. Imate situaciju, o kojoj će vam posvedočiti svi ljudi sa Stare planine, na različitim lokacijama, i lično sam se uverio u to i u drugim rekama u Srbiji, na Kosovu i Metohiji, čak i u Vojvodini, tako da, na ovaj način se privatni interes burazerske ekonomije, znači, ljudi koji su direktno vezani sa vlašću, proglašava javnim interesom i dozvoljava da derivacioni cevovod, koji nije u interesu ni jednog građanina Srbije, osim samog investitora i stranaka na vlasti, bude proglašen javnim interesom. Dosta je bilo bi ovom izmenom zakona u stvari to rešio, paket od ova tri zakona koja sam danas pomenuo bi u stvari rešili problem da minihidroelektrane više ne bi mogle da budu građene, sve bi moralo biti vraćeno u prethodno stanje i naše prelepe planinske reke bi ponovo bile tu. Dosta je bilo bojkotuje Skupštinu zbog odnosa Skupštine prema narodnim poslanicima opozicije, zbog vređanja, zbog toga što ne možemo ni jednu tačku dnevnog reda da stavimo na dnevni red Skupštine. Priznaćete, nije normalno i nijedan parlament u svetu nema situaciju da opozicija ne može ni jedan predlog da stavi na dnevni red i da on bude usvojen i da se o njemu dalje raspravlja. Danas sam govorio o predlozima koji se tiču „Beograda na vodi“, pljačke države u tom delu, postizanju fer izbornih uslova, razlog zašto opozicija preti bojkotom izbora. Nažalost, većina nam pokazuje da nije spremna na dijalog, da čeka da im pomognu njihovi prijatelji iz EU i da im obezbede da ne dođe do bojkota. Nažalost, pokušali smo da poverujemo da se nešto promenilo. Izgleda da se nije ništa promenilo. Hvala.
Zahvaljujem. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Đorđe Vukadinović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o proizvodnji i prometu naoružanja i vojne opreme. Izvolite.
Zahvaljujem. Već nekoliko puta predlažem ovaj predlog zakona, i kao što rekoh, u trenutku kada sam prvi put to pomenuo, to je delovalo kao relativno sporedna tema od nekog možda ideološkog značaja ili interesa i kao nešto što deluje anahrono i što ugrožava ove moderne trendove privatizacije svega i svačega i našeg puta u Evropu, odnosno vrli novi svet. Ispostavilo se, međutim, vrlo brzo poslednjih meseci, koliko je ta tema aktuelna i koliko se možda vreme promenilo, ali se ljudi i karakteri nisu promenili. U tom smislu, ispostavilo se da ozbiljne afere se vežu za našu Namensku industriju, pogotovo kada je reč o ovim posrednicima proizvoda Namenske industrije, drugim rečima industrije naoružanja. Čak su neki od tih posrednika, tih privatnih posrednika, nedavano stavljeni pod sankcije. Dakle, uvedene su im i sankcije od strane nekih zemalja ili najmoćnije zemlje sveta. Kažem svakoga dana, svake nedelje mediji pišu i iznose detalje o sumnjivim, najblaže rečeno sumnjivim transakcijama koje su išle iz fabrika Namenske industrije preko tih posrednika prema raznim delovima sveta. Dakle, ja sam prosto rekao i predložio za početak, a ja mislim i za kraj, da je to dobro rešenje, izbacimo posrednike iz ovog posla. Imaju dovoljno drugih oblasti, tema gde mogu da pokažu svoju trgovačku sposobnost. Ovde nema potrebe, kad imamo proizvođače, kad imamo „Krušik“, a i ne samo „Krušik“, nego i druge fabrike koje imaju svoju komercijalu, koje imaju svoju trgovinsku službu, odnosno prodajnu mrežu, kada imamo državnog posrednika, državnog prodavca, kao što je SDPR, onda nam ne trebaju i ovi privatnici. Onda će se manje postavljati dileme ko je kome tata, brat, tetka, mama i ko, sad se tu razni pojavljuju čudni trgovci sa neobičnim sposobnostima za baš promet i prodaju naoružanja, nikada se time u životu nisu bavili. Dakle, ovo je naizgled mali korak, ali simbolički važan da se unese red u tako važnu i, na kraju krajeva, profitabilnu i osetljivu oblast kao što je proizvodnja i promet naoružanja. U tom smislu, rekao bih da bi to sprečilo ili barem umanjilo količinu i ovih afera i problema koje imamo sa time i u ovoj oblasti. Hvala.
Zahvaljujem. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – tri poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Đorđe Vukadinović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmeni Zakona o presađivanju ljudskih organa. Izvolite.
Zahvaljujem. Ovo je nešto što naizgled nije tako važno, ne tiče se opstanka budžeta i finansija ove zemlje, ali jeste nešto što simbolički, pa i psihološki tiče se praktično svih građana. Radi se o zakonu koji je ova Skupština i ova skupštinska većina usvojila pre određenog vremena, kojim se, opet radi sleđenja i rekao bih malo slepog i jednostranog praćenja trendova, svetskih, barem onako kako se nama predstavljaju ti trendovi, a nije to tako svuda u svetu, nije tako ni svuda u Evropi, dakle, uvodi institucija tzv. podrazumevane, odnosno pretpostavljene saglasnosti za doniranje organa. Dakle, svaki građanin ove zemlje je hipotetički potencijalni podrazumevani donor. Ja sam tada rekao i moram priznati neke kolege ovde ili jedna koleginica je isto nekoliko puta elokventno obrazlagala, a i kada je bilo to na dnevnom redu još neki su kritikovali taj predlog. On je, pre svega, neustavan i on će verovatno pasti na Ustavnom sudu. Ali, mnogo gore od toga, on je nedemokratičan. On uvodi jednu instituciju koja uvodi nesigurnost, ne samo pravnu, nego i psihološku nesigurnost kod mnogih građana, zato što se onda otvara prostor za razne spekulacije. Ja ne mislim da će neko da hvata, kao u nekim crnim filmovima i scenarijima koje smo mogli da gledamo, holivudskim, da će neko da proizvodi otprilike incidente sa tragičnim ishodom, doktori smrti, da bi dobio organe. Ne, ali prosto mislim, a i to mi činjenice pokazuju, u međuvremenu je od donošenja ovog zakona još smanjen broj donora, zato što su ljudi postali nesigurni. Umesto da se ostavi dobrovoljna saglasnost kao normalna, demokratska, prirodna mera, da se vodi kampanja, pozitivna, koja će pospešivati, promovisati ideju donorstva, ali slobodnog donorstva, slobodnog opredeljenja, a ne ovako da se ljudi stavljaju pred svršen čin u sred spekulacije šta će biti sa njima ako im se nešto dogodi, da li će porodica dati dozvolu, neće dati dozvolu i slično. Dakle, primer mere koja je nepotrebno uvedena, izazvala uznemirenje u delu javnosti, još je neustavna, još je neetička, a da ne govorim o potencijalnim religijskim aspektima. Hvala.
Zahvaljujem. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – tri poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Marijan Rističević predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije radi utvrđivanja činjenica i okolnosti vezanih za proglašenje lažne države Kosovo, uticaja koji je na to imalo mišljenje Međunarodnog suda pravde, te povodom toga odgovornosti bivšeg ministra inostranih poslova Vuka Jeremića. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, svima je poznato, a i u štampi piše da je, eto, baš Vuk Jeremić skinuo trgovca oružja u UN sa sankcija i sada se to prigovara nama. Moja preporuka prethodnom govorniku koji se snažno založio protiv naše namenske industrije, moja poruka je da prestane da radi za bugarsku namensku industriju i da počne da radi za srpsku namensku industriju. On je prvi Vlah koji je počeo da radi za Bugare. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Radulović, kome se ja radujem, je ovde rekao i pričao o krađi izbora. Evo ga sad beži. Gospodine Raduloviću, ako ste pustili bradu…
Poslaniče, molim vas da obrazlažete svoj predlog i da ne dobacujete poslanicima.
Obrazlažem predlog. Krađe na biračkim mestima u Beogradu nije bilo - kaže Saša Radulović Vuku Jeremiću, u ostatku Srbije takođe, činjenice su nekada bolne, Srpska napredna stranka izbore dobija na terenu -19. septembar 2017. godine. Ja mogu da razumem da neko ko ima pendžentirani obraz pusti bradu da ga ne poznadu, ali njegovi stavovi su ostali zapisani. Takođe, dame i gospodo narodni poslanici, to što on Vuku Jeremiću kaže da smo mi krali glasove nije tačno. Vuk Jeremić je pokrao glasove. Prvo je dao mišljenje Međunarodnom sudu pravde, što je kamen temeljac za kosovsku državu, a onda je pokrao glasove tako što je pokrao mandate u Narodnoj skupštini, a nije učestvovao na izborima. Nismo mi Raduloviću ili kraduloviću, pokrali mandate. Glasove su pokrali oni, Đilas koji ima četiri narodna poslanika i njegov kum sa šest narodnih poslanika. Deset mandata vredi 140.000 glasova. Sad je pobegao. Trebao je da kaže – kum mi je uzeo i Đilas su mi uzeli 140.000 glasova. Trebao je to da kaže, malo maše rukama itd, da bude svima jasno. Nismo mi krali glasove. Gotove prebrojane glasove su mu pokrali kumovi i prijatelj Đilas. On sam kaže da krađe na izborima nije bilo. Sad treba da mi kaže koji je od njih je pravi, da li onaj bez brade koji je rekao da krađe na izborima nije bilo ili onaj koji sada, kada je pustio bradu tvrdi da smo mi pokrali glasove, da smo mi promenili uslove itd. da smo mi nešto radili u biračkom spisku, iako on ovde tvrdi da je izvršio uvid u birački spisak i video da nepravilnosti nema. (Predsednik: Potrošili ste vreme.) Dame i gospodo narodni poslanici, ja se radujem njegovom povratku, ali tražim… [[Isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem poslaniče. Stavljam vaš predlog na glasanje. Zaključujem glasanje: za – 10 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. (Marijan Rističević dobacuje.) Poslanik Đorđe Komlenski predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama Zakona o sudijama. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajuća. Drugarice i drugovi, dame i gospodo, Ustava Republike Srbije kaže: „Sudija ima pravo na platu u skladu sa dostojanstvom sudijske funkcije i njegovom odgovornošću“. Za sedam dana naravniće se tačno 10 godina od kada sudije koje sude prekršajnu materiju bez razloga trpe jednu nepravdu, a to je da njihove plate nisu izjednačene sa kolegama sudijama koji sude u drugim materijama. Izuzev zarada ovih sudija, sve ostale kategorije zaposlenih u prekršajnim sudovima imaju identičan način obračuna zarade sa svojim kolegama, i činovnici, nameštenici, daktilografi, obezbeđenje i svi ostali, osim sudija koji sude prekršajnu materiju. Sudije prekršajnih sudova, podsetiću vas, sude obimnu materiju jer sude predmete iz oblasti korupcije, carine, budžetskog sistema, deviznog poslovanja, pristupa informacijama od javnog značaja, radne materije, bezbednosti saobraćaja, javnog reda i mira itd, itd, itd. Uvažene kolege, sudije prekršajnih sudova nisu teret budžeta i da bi se ova nepravda otklonila na godišnjem nivou je dovoljno 220 miliona dinara koje ovi vredni ljudi u prekršajnim sudovima višestruko inkasiraju u budžet Republike Srbije svojim radom i angažovanjem. Samo Prekršajni sud u Beogradu je u 2018. godini naplatom novčanih kazni u budžet Republike Srbije uneo milijardu i 222 miliona dinara. Dakle, 465 miliona na godišnjem nivou iznose zarade svih sudija Prekršajnog suda u Beogradu, svih zaposlenih i kompletan trošak rada ovog suda. Samo Prekršajni sud u Beogradu je u 2018. godini uneo gotovo 800 miliona dinara u budžet Republike Srbije. Molim vas, a Pokret socijalista će istrajati na predlozima da se ova zaista bezrazlozna nepravda ispravi, da ovaj zakon stavimo na dnevni red i time pokažemo da jednostavno poštujemo Ustav Republike Srbije. Još nešto, ovi ljudi nisu teret budžeta, oni nisu nevladina organizacija, oni nisu neke od nevladinih organizacija koje se hrane iz budžeta Republike Srbije, a rade protiv interesa ove države. Ovi ljudi rade isključivo u interesu Srbije.
Hvala. Prekoračili ste vreme. Stavljam na glasanje predlog. Zaključujem glasanje: za – 12 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Poslanik Bojan Torbica predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog odluke o obrazovanju Komisije za istragu i utvrđenje broja žrtava agresije NATO pakta 1999. godine. Izvolite.
Zahvaljujem predsednice. U istoriji će zauvek ostati zapisano kako je 24. marta 1999. godine bez saglasnosti Saveta bezbednosti UN i suprotno međunarodnom pravu otpočela agresija najveće i najjače vojne alijanse u istoriji ljudske civilizacije na jednu malu ponosnu i suverenu zemlju. Ostaće zapisano kako su bez ikakve milosti ubijani oni koji su branili svoja ognjišta, svoje porodice, svoju slobodu, oni koji su tek započeli svoje živote, koji su želeli da žive, oni koje su NATO generali nazivali kolateralnom štetom. Tokom 78 dana agresije uništena je gotovo celokupna infrastruktura jedne države, ali ono što je teže, ono što je nenadoknadivo u odnosu na mostove, fabrike i stambene zgrade i vojne objekte su životi nevinog stanovništva i hrabrih branilaca. Nema grada i naselja koje NATO bombe nisu načele. Pod ruševinama su ostale čitave porodice. U Aleksincu porodica Milić stradala je u jednom trenu, otac Dragomir, majka Dragica i njihova ćerka Snežana. Pod bombama je ugašen život i najmlađe žrtve NATO agresije jedanaestomesečne Bojane Tošović i njenog tate Božine iz Merdara kod Kuršumlije. U Novom Pazaru stradali su zajedno dvogodišnji Marko Simić i njegov tata Vladan, a u Batajnici je ubijena trogodišnja Milica Rakić. Tačan broj poginulih i ranjenih, kako onih koji su branili svoju otadžbinu, tako i civila do današnjeg dana nije utvrđeno. Najveći deo podataka kojim danas raspolažemo utvrđen je tokom prvih godinu dana nakon NATO agresije pošto posle petooktobarskog puča 2000. godine dolazi do nasilne promene vlasti u Srbiji i nova marionetska vlast dodvoravajući se svojim stranim mentorima prestaje sa utvrđivanjem tačnog broja poginulih i ranjenih tokom NATO agresije. Predstavnici te merionetske vlasti zaboravljaju da utvrde pravi tj. tačan broj žrtvama agresije, ali ne zaboravljaju da iz zatvora oslobode preko 200 najgorih terorista tzv. OVK odgovornih za od najstrašnijih zločina nad civilnim stanovništvom, pripadnicima vojske i policije. Pozivam sve narodne poslanike da podrže predlog Pokreta socijalista, kako bisom doneli odluku o formiranju komisije koja bi jednom zauvek utvrdila tačan broj poginulih i ranjenih državljana Republike Srbije tokom zločinačke NATO agresije i kako bismo jednom zauvek stavili tačku na ovo pitanje. Zahvaljujem.
Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – 11, protiv – niko, uzdržan – niko. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj predlog. Narodni poslanik Aleksandar Martinović predložio je da se obavi zajednički načelni i jedinstveni pretres o predloženim tačkama iz dnevnog reda od 1. do 6. Da li poslanik Martinović želi reč? Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – 132, protiv – niko, uzdržan – niko, nije glasalo 18 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila većinom glasova ovaj predlog. Pošto smo se izjasnili o predlozima za dopunu, stavljam na glasanje predlog dnevnog reda u celini. Zaključujem glasanje: za – 133, protiv – niko, uzdržan – niko, nije glasalo 18 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština utvrdila dnevni red Desete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2019. godini u celini. Molim službu da pripremi prečišćeni tekst dnevnog reda. D n e v n i r e d 1. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Vojsci Srbije, 2. Predlog strategije odbrane Republike Srbije, 3. Predlog strategije nacionalne bezbednosti Republike Srbije, 4. Predlog odluke o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granica Republike Srbije, 5. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Češke Republike o saradnji u oblasti odbrane, 6. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o upravljanju migracijama, 7. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Severne Makedonije o uspostavljanju zajedničkog graničnog prelaza Miratovac-Lojane. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika, obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuje ministar odbrane Aleksandar Vulin, ministri iz Vlade Republike Srbije i njihovi saradnici. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2, članu 170. stav 1, članu 190. stav 2. i članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni i jedinstveni pretres tačaka od 1. do 6. dnevnog reda. Da li predstavnici predlagača žele reč? Ministre da li želite reč? Izvolite.
Poštovana predsednice Narodne skupštine, gospodo potpredsednici, poštovani poslanici, dame i gospodo, drugarice i drugovi. Pred vama se danas nalazi set zakona koji su neposredno vezani za pitanje odbrane i to je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Vojsci Srbije, Predlog strategije i odbrane Republike Srbije, Predlog strategije nacionalne bezbednosti Republike Srbije, Predlog odluke o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granica Republike Srbije, Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Češke Republike o saradnji u oblasti odbrane. Pre nego što počnem sa formalnim delom obrazlaganja svih zakonskih predloga koji su preporučeni vašoj pažnji hoću da podelim sa vama jednu ličnu impresiju. Ja sam pred Narodnom skupštinom Republike Srbije imao čast da obrazlažem brojne zakone, neke od njih koji su suštinski na bolje menjali Republiku Srbiju i naš život u njoj, od Zakona o radu do promena Zakona o Vojsci, Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju. Zahvaljujući vama, vašoj upornosti, vašem strpljenju i vašem radu građani Srbije su dobijali zakone koji su na bolje menjali njihov život. Sve što vi radite, sve što ovaj visoki dom usvoji, kaže, ne usvoji, ulazi u istoriju. Neko će jednom za neke decenijama, godinama koje dolaze, pa vekovima, jer mi smo stara demokratija. Srbi imaju dugu tradiciju zborovanja, saboravanja, donošenja odluka u korist našeg naroda, razmišljati o tome šta ste vi ovde radili, šta ste usvajali ili niste usvajali. Ponosan sam što ću danas zajedno sa ljudima iz Ministarstva odbrane i Generalštaba Vojske Srbije i zajedno sa svima vama postati deo jednog važnog istorijskog trenutka, trenutka u kome je Republika Srbija odlučila da definiše svoje nacionalne interese, da izađe pred građane Srbije, da izađe pred prijatelje, da izađe pred neprijatelje i da svakom kaže šta je to što će državu Srbiju i njen narod učiniti vrednom ponavljanja, šta je to što nas ugrožava, šta je to što smatramo pretnjom, šta je to što smatramo onim što je prioritet naše politike. Zato, dame i gospodo, pred vama je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Vojsci Srbije. Izmene i dopune donosimo da bi preciznije i dodatno uredili određena pitanja, a time obezbedili efikasnije rukovođenje i funkcionisanje Vojske Srbije. Na taj način verujemo da ćemo očuvati i dodatno unaprediti funkcionalne i operativne sposobnosti Vojske Srbije i stvoriti uslove za bolji položaj profesionalnih pripadnika Vojske Srbije, posebno profesionalnih vojnika, oficira i podoficira u službi na određeno vreme. U danima pred nama raspravljamo ćemo o svakoj tački posebno, pa ću samo u najgrubljim crtama reći šta je to što predlažemo da prihvatite kao promenu. Ponovo se vraćaju činovi vodnika prve klase i kapetana prve klase, odnosno poručnika prve klase, odnosno poručnika bojnog broda u rečnim jedinicama. U cilju kvalitetnog vođenja kadra kroz službu u Vojsci Srbije, donosimo dopunu kojom se propisuje vreme provedeno u činu poručnika, kapetana i kapetana prve klase, koje je neophodno za unapređenje u neposredno viši čin. Povećava se i starosna granica za prijem u profesionalnu vojnu službu, za podoficire to je 40 godina, a za oficire 45 godina. Proširuje se krug lica koja mogu biti primljena u profesionalnu vojnu službu, ako poseduju odgovarajuću vojnu obuku sa oružjem i koji su stekli odgovarajuća znanja i veštine za obavljanje poslova profesionalnog vojnog lica. Vojska Srbije kao i svaka druga institucija u našoj zemlji mora da se učini što je moguće prijemčivijoj za što širi i što veći broj ljudi, kako bismo privukli što veći broj naših građana koji žele da služe u Vojsci Srbije i mi zbog toga želimo da olakšamo uslove da oni postanu deo Vojske Srbije. Precizira se preizvođenje u početni čin podoficira, učenika srednje stručne vojne škole i učenike Mešovite vojne škole. Mi smo skoro ugasili za vreme vlasti DOS-a srednje vojno obrazovanje. Godine 2005. su ukinute srednje stručne vojne škole. Pazite, ostavili ste vazduhoplovstvo, imate neke avione, imate neke radare, imate neki PVO, ali ste ukinuli školovanje za ljude koji će se o tim avionima, radarima i o tom PVO brinuti. To je urađeno 2005. godine. Zašto? Ostaje nam svima da razmišljamo i da razgovaramo zašto je to urađeno. Vraćeno je 2015. godine i želim da se zahvalim još jednom ministru Gašiću, jer je to prepoznao i vratio i sada, četiri godine kasnije prvi put smo dobili 19 dečaka i devojčica koji su već raspoređeni po našim aerodromima i koji se brinu o našoj tehnici. Ali, mi smo izgubili 10 godina školovanja tih dečaka i devojčica. Deset godina. Sada pokušavamo to da nadoknadimo i nadoknađujemo kako možemo. Zašto govorim o tome? Zato što ovde predviđamo način kako da ta deca dođu do prvih podoficirskih činova i da naravno, u budućnosti organizujemo naše školovanje, upravo za podoficire. Mi nemamo školu za podoficire. Dakle, mi ih ne školujemo, mi imamo Vojnu gimnaziju i Srednju stručnu vojnu školu, nemamo školu za podoficire. Na ovaj način, ova deca će moći da izaberu svoju karijeru u Vojsci Srbije da postanu podoficiri odmah nakon završetka školovanja, a planiramo u budućnosti da organizujemo i podoficirsku školu. Propisuju se uslovi za unapređenje oficira u neposredno viši čin i predviđa se obaveza profesionalnih pripadnika Vojske Srbije koji učestvuju u multinacionalnim operacijama, da ostanu u profesionalnoj vojnoj službi, propisan je vremenski period nakon povratka iz multinacionalne operacije. Na ovaj način sprečava se eventualna mogućnost da neko ode u multinacionalnu operaciju, nešto što pripadnici Vojske Srbije vole i ne samo zato što dobijaju značajno više novčana sredstva, već i stiču važna iskustva. Mi uložimo u njihovu obuku, uložimo u njihovu opremu, pošaljemo najbolje među nama tamo i onda, kada se vrati, nekom može da padne napamet i kaže - pa, dobro, ja sam sad zaradio jednu značajnu količinu novca, za to ću uraditi nešto, napraviti, otvoriti. Manji je nama tu problem novac. Veći nam je problem što eventualno možemo da izgubimo čoveka u čije iskustvo smo investirali. Mi hoćemo čoveka koji će to iskustvo da nam vrati, da podeli sa budućim generacijama vojske. Zbog toga radimo nešto što mislimo da je ispravno i potpuno opravdano, da se predvidi da nakon povratka iz mirovne operacije još tri puta više vremena morate da provedete u Vojsci Srbije. Ako to ne uradite, naravno, bićete penalizovani u skladu sa ugovorom koji potpisujete pre nego što odete. Precizira se i prestanak profesionalne vojne službe za vreme ratnog ili vanrednog stanja. Obuhvaćen je prestanak i za vreme vanrednog stanja i predviđeno da profesionalnom vojnom licu ne može prestati profesionalna vojna služba za vreme ratnog ili vanrednog stanja, osim u striktno određenim slučajevima. Ne može se desiti da profesionalno vojno lice koje je ceo radni vek obučavalo i pripremalo za izvršenje zadatka u ratnom ili vanrednom stanju, nakon proglašenja tih stanja, jednostavno podnese zahtev za prestanak vojne službe i napusti svoju vojsku. To više neće biti moguće. Predviđa se i obrazovanje vojnih disciplinskih sudova i tužilaca pri Ministarstvu odbrane. Na ovaj način uspostavlja se potpuna nezavisnost vojno-disciplinskih organa u stručnom pogledu prilikom odlučivanja o odgovornosti profesionalnih pripadnika vojske. Takođe, izvršene su odgovarajuće izmene kojima se vrši usklađivanje osnovica za obračun plata profesionalnih pripadnika Vojske Srbije, sa metodologijom Republičkog zavoda za statistiku, onako kako zakon i nalaže. Donosi se i Uredba koja propisuje broj dana godišnjeg odmora za navršeni staž, čime se vrši usklađivanje sa Zakonom o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima. Meni je velika, velika čast da pred vama mogu da izlažem dva krovna dokumenta koja definišu strategiju ne samo odbrane, nego strategiju politike naše zemlje. Republika Srbija pomno prati promenu u okruženju i prilagođava svoju bezbednost i odbrambenu politiku tim promenama, kako bi na najbolji način štitila i ostvarila svoje nacionalne i odbrambene interese - očuvanje suverenosti, teritorijalne celovitosti, vojne neutralnosti, briga o srpskom narodu van granica Srbije. Evropske integracije i efikasna pravna država su osnovna polazišta za izradu strategijskih dokumenata. Izrada nacrta dokumenata je inicirana 2016. godine, a u septembru 2017. godine izrađene su usaglašene verzije, sa kojima smo izašli nakon dobijanja saglasnosti vrhovnog komandata Vojske Srbije, predsednika Vučića, u javnu raspravu. Upoznali smo svu zainteresovanu javnost i svako je mogao da kaže šta misli o njima. Strategija nacionalne bezbednosti Republike Srbije najviši je strateški dokument čijim se sprovođenjem štite nacionalne vrednosti i interesi Republike Srbije. U dokumentu koji je pred vama, sagledavamo stanje u strategijskom okruženju, navode se izazovi, rizici i pretnje bezbednosti, formulišu se nacionalni interesi i ciljevi, utvrđuje se politika nacionalne bezbednosti, struktura i načela funkcionisanja sistema nacionalne bezbednosti, kao i način sprovođenja strategije. U dokumentu su po prvi put utvrđeni nacionalni interesi i uređene osnove sistema nacionalne bezbednosti. Posebno ističem da za Republiku Srbiju nije prihvatljiva protivpravno jednostrano proglašena nezavisnost teritorije koju administrativno obuhvata AP Kosovo i Metohija. Smatramo to ugrožavanjem nacionalne vrednosti i interesa naše zemlje. Po prvi put, još jednom podvlačim, država Srbija je smogla snage i hrabrosti da izađe pred čitav svet i da kaže šta je to što je naš nacionalni interes. Utvrđeno je sedam nacionalnih interesa - očuvanje suvereniteta, nezavisnosti i teritorijalne celovitosti Republike Srbije, očuvanje unutrašnje stabilnosti i bezbednosti Republike Srbije i njenih građana, očuvanje postojanja i zaštite srpskog naroda gde god on da živi. Ova rečenica koju sam sada izgovorio nikada nije našla svoje mesto pod suncem u istoriji moderne srpske države. Nikada srpska država, nikada država Srbija nije rekla da je njen nacionalni interes očuvanje života Srba, bez obzira gde oni žive. Nikada. I nikada, kao u dokumentu koji je pred vama, nije rečeno da je Republika Srpska i njeno očuvanje prioritet naše spoljne politike. Nikada. Država Srbija na ovaj način veoma jasno kaže šta je nacionalni interes i šta se mora braniti. Pre nas, kao da se niko toga nije setio. Prošla strategija je rađena 2009. godine. Dakle, dalje - očuvanje nacionalnih manjina i njihovog kulturnog, verskog i istorijskog identiteta, očuvanje mira i stabilnosti u regionu i svetu, evropske integracije, članstvo Republike Srbije u EU, ekonomski razvoj i ukupni prosperitet, kao i očuvanje životne sredine i resursa Republike Srbije. Svaki nacionalni interes ostvaruje se putem realizacije ciljeva, a za svaki cilj navode se i mere za njegovo dostizanje. Sistem nacionalne bezbednosti definisan je kao integralna celina elemenata koju uključuju sve nadležne strukture države i društva, a čijom delatnošću se obezbeđuje zaštita i ostvarivanje nacionalnih interesa Republike Srbije. Strategija odbrane Republike Srbije je strategijski dokument koji proizilazi iz Strategije nacionalne odbrane. Iz njega, kao krovnog dokumenta, mi definišemo, mi donosimo dokument koji usmerava razvoj normativnih, doktrinarnih i organizacionih rešenja sistema odbrane, planiranje i finansiranje odbrane i angažovanje resursa odbrane Republike Srbije. On sadrži stavove o bezbednosnom okruženju, identifikuje izazove, rizike i pretnje koje su od značaja za odbranu, utvrđuje odbrambene interese i ciljeve, strategijski koncept odbrane, strukturu i načela funkcionisanja sistema odbrane, kao i način sprovođenja Strategije. Strategijski koncept odbrane izražava osnovne stavove o načinu angažovanja sistema odbrane, a zasniva se na modelu totalne odbrane. Model totalne odbrane je i ranije pominjan, u prethodnim strategijama, ali se na njemu ništa nije uradilo. Mi smo rekli - uvodimo profesionalnu vojsku, ona će biti mala, dobro obučena, dobro organizovana, dobro naoružana i kada dođe do prvog udara, ona će zadržati prvi udar, a onda će doći ko? Ko? Jer, posle toga, posle ovog prvog dela i koncepta totalne odbrane u koji se nije uložio ni jedan dinar, u kojem se ništa nije radilo, nema ko da dođe. Tragični su podaci onih koji su pozivani u rezervu. Prekinuto je sa obukom našeg stanovništva, a koncept totalne odbrane upravo kaže - svaki građanin Srbije, u skladu sa svojim mogućnostima, zdravstvenim, obrazovnim, ima pravo i obavezu da učestvuje u konceptu odbrane svoje zemlje, onako kako može. Neće svi nositi oružje, ali, i te kako ima prostora za svakoga. Mi smo to uveli, napisali i jednostavno prestali da radimo na tome. Ništa nismo uradili na tome, ništa. Ovo je sad naš način da se ponovo brinemo o sopstvenoj bezbednosti. I to nije nešto zbog čega bilo ko treba da bude zabrinut. To je pravo i obaveza, a u čitavom svetu mnogo mirnije zemlje nego što je naša isto tako vode računa o ovakvim elementima i čine sve da njihova zemlja bude sigurna i bude bezbedna. Dakle, u funkciji zaštite i ostvarivanja nacionalnih interesa, utvrđeno je šest odbrambenih interesa - zaštita suverenosti, nezavisnosti i teritorijalne celovitosti, zaštita bezbednosti Republike Srbije i njenih građana, očuvanje mira i bezbednosti u regionu i svetu, unapređenje nacionalne bezbednosti i odbrane kroz procese evropskih integracija, vojna neutralnost Republike Srbije i saradnja i partnerstvo sa državama, međunarodnim organizacijama u oblasti bezbednosti i odbrane. I u ovom dokumentu istaknut je stav da je za Republiku Srbiju apsolutno neprihvatljiva kosovska nezavisnost. Ovde dolazimo do još jedne od ključnih elemenata strategija koje su pred vama - naše čvrsto opredeljenje o insistiranju na politici vojne neutralnosti. Vojna neutralnost je stav građana ove zemlje, stav Narodne skupštine, stav Vlade, stav predsednika Republike i nešto je od čega se i ovim dokumentom ojačava naša rešenost da ostanemo vojno neutralni. Upravo zbog toga, primetićete, ako ste pažljivo čitali, da se po prvi put u ovom dokumentu, osim pominjanja naše saradnje sa NATO paktom kroz Partnerstvo za mir, što smatramo optimalnim nivoom naše saradnje, dakle isključuje članstvo, govori o našoj saradnji sa ODKB-om, dakle, Ugovorom o kolektivnoj bezbednosti. Neki ga nazivaju „Istočni NATO“. Po prvi put, nikada do sada ni jedan papir u našoj zemlji, iako je imao stavove o vojnoj neutralnosti, nije vodio i nije predlagao ovako izbalansiranu politiku - Sarađujte sa istokom, sarađujte sa zapadom. Imajte zajedničke aktivnosti i sa zapadom, ali imajte i sa istokom. Ovo je prvi put da jedan zvanični predlog, da zvanična strategija izlazi pred građane Srbije i kaže da će sarađivati i sa istokom i sa zapadom, i to vrlo jasno i precizno definiše. Navešću primer da smo mi, dragi građani, imali od 2000. godine, pa do 2012. godine, recimo, sa Ruskom Federacijom zajedničkih aktivnosti nula. Nismo radili ništa, a reći ću vam da sada imamo 96. Dakle, vidite da postoji razlika, a da nigde nismo ugrozili načelo vojne neutralnosti, jer isto tako sarađujemo i sa zapadnim zemljama, vodeći računa, na prvom mestu, o građanima Srbije i šta su naši interesi. Ne šta su tuđi interesi, već šta su naši interesi. Vojsku Srbije sada organizuju, uređuju i vode oni koji slušaju samo glas građana Srbije i baš nikog drugog. Pred vama, dame i gospodo, je i Predlog odluke upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granica Republike Srbije. Srbija je zemlja koja je u stanju da izvozi bezbednost. Srbija je zemlja koja je u stanju da pomaže tamo gde je teško, da pomaže ljudima koji pate, da na najbolji način svojom vojskom prezentuje svoju politiku, ali i svoju organizaciju, svoju sposobnost, da na najbolji način pokaže za šta je Srbija sve sposobna. Mi smo pred vama zato što Narodna skupština donosi odluku o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granica Republike Srbije i dolazimo sa promenom koja kaže da Narodna skupština kada usvoji jednom jednu od odluka o učešću u multinacionalnim mirovnim operacijama to ne mora ponovo da radi, osim ukoliko se ne promeni mandat ili ukoliko se ne promeni naziv ili sama operacija. Dakle, ne može niko da nas uvede u bilo šta što Narodna skupština neće proučiti, pogledati i reći da li joj to odgovara ili ne odgovara. U ovom trenutku učestvujemo u devet mirovnih operacija, od toga su pet pod komandom UN, a četiri su pod komandom EU. Dakle, mirovnih, ne borbenih operacija. Pred vama je, dame i gospodo, i Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Češke Republike o saradnji u oblasti odbrane. On je potpisan u Beogradu 11. septembra 2019. godine. Prošlo je dugo vremena, još od Savezne Republike Jugoslavije, kada je poslednji put potpisan sličan sporazum. To je tipski sporazum koji reguliše međusobne odnose, daje pravni okvir za ostvarivanje saradnje između dva ministarstva, odnosno dve vojske, naravno, na prvom mestu, to stalno ponavljam, u skladu sa interesima i potrebama Ministarstva odbrane, Vojske Srbije, države Srbije. To je nešto što želimo da potpisujemo sa što više zemalja sveta. Niša vas ne košta, a obavezuje vas da radite u onome što ste potpisali, a potpisaćete ono što je u interesu vaše države. Tako da, u ostalom, zato ste vi tu, da pogledate i kažete šta mislite o tome, šta smatrate. Iskreno se radujem i osećam se beskrajno ponosnim što zajedno sa vama učestvujem u ovom istorijskom danu, što država Srbija govori ovako jasno, govori ovako glasno, što na ovaj način govori o tome kako će se razvijati, ne samo njena vojska i njen sistem bezbednost, već kako će se razvijati njena politika, njeni stavovi po najvažnijim nacionalnim pitanjima. Radujem se argumentovanoj, ozbiljnoj raspravi i želim da na dobrobit svih građana Srbije usvojimo dokumenta koji će Srbiju učiniti još boljom i još bezbednijom. Hvala vam.
Hvala, ministre Vulin. Poštovani narodni poslanici, obaveštavam vas da je Vlada, pisanim putem, 24. decembra 2019. godine, na osnovu člana 159. Poslovnika Narodne skupštine, povukla iz procedure Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o upravljanju migracijama, broj 011-2898/19 od 25. novembra 2019. godine, koji je predložen da se razmatra kao 6. tačka utvrđenog dnevnog reda Desete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2019. godini. Takođe, obaveštavam vas, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, da ćemo danas raditi i posle 18 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Nastavljamo sa radom. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Prelazimo na predsednike, odnosno ovlašćene predstavnike poslaničkih grupa. Reč ima gospodin Balint Pastor. Izvolite, gospodine Pastor.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre Vulin, gospodo oficiri, dame i gospodo narodni poslanici, ja ispred poslaničke grupe SVM sam imao nameru, pre svega, da govorim o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o upravljanju migracijama. Taj zakon je, kao što smo od predsedavajućeg malopre čuli, povučen od strane Vlade iz skupštinske procedure. Želim da kažem da smo mi srećni zbog toga što je Vlada povukla ovaj predlog zakona. Mi smo imali razgovore prethodnih dana u vezi tog predloga zakona. Dobro je što Narodna skupština o ovome neće raspravljati, dobro je što taj zakon neće biti donet u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Istovremeno, pošto Narodna skupština Republike Srbije nije samo zakonodavni organ, nije samo organ koji bira i kontroliše rad Vlade, nije samo organ koji ima izborne nadležnosti, nego je pre svega predstavnički organ građana Republike Srbije, zbog toga što jeste predstavnički organ naš je posao, narodnih poslanika, da ovde predstavljamo građane i da govorimo o onim temama i o onim problemima koji tište građane Republike Srbije. Upravo zbog toga, ja bih želeo, apropo ovog predloga zakona koji je upravo povučen, da vrlo kratko, samo u nekoliko rečenica, govorim o temi migranata i migracija u Republici Srbiji. Želim da se zahvalim Vladi Republike Srbije, Ministarstvu unutrašnjih poslova, Komesarijatu za izbeglice, što poslednjih dana pruža podršku lokalnim samoupravama, pre svega opštini Kanjiža, koja je u najvećoj meri zahvaćena problemom ilegalnih migracija. Čelnici opštine Kanjiža su tražili pomoć od Ministarstva unutrašnjih poslova i od drugih organa Republike Srbije zbog toga što na dnevnom nivou između 250 do 400 migranata stiže u Kanjižu. U najvećoj meri su zahvaćena naseljena mesta Kanjiža, Martonoš i Horgoš. Smatraju građani da je to pretnja po njihovu bezbednost. Ljudi ponovo ne smeju decu da puštaju na ulice. Apelujem na sve organe Republike Srbije da zajedničkim snagama učinimo sve da ne dođe do situacije kakva je postojala na određenim područjima Republike Srbije 2015. godine, pre nego što je izgrađena ograda na granici između Srbije i Mađarske, ona ograda koja čuva i građane Republike Srbije, jer upravo zbog te ograde nekoliko godina je bio izuzetno smanjen priliv migranata na teritoriji Republike Srbije. Šta se govori o migrantima u delu javnosti? Govori se o tome da su ti ljudi pobegli od rata, da su u našoj zemlji samo u prolazu i da Srbija treba da bude dobar domaćin. Slažem se da Srbija treba da bude dobar domaćin, ali domaćin ima suverenu odluku i donosi odluku o tome koga će da pusti u svoju kuću. Mi apelujemo na sve organe Republike Srbije koji imaju nadležnosti po tom pitanju da čuvaju granicu, pre svega južnu granicu Republike Srbije, da migranti ne bi nekontrolisano ulazili na teritoriju Republike Srbije i na taj način stvarali bezbednosni rizik za građane Republike Srbije. Od pre 10 godina građani Republike Srbije putuju u zemlje EU bez viza. Do pre 10 godina svi građani Republike Srbije i pre toga građani Savezne Republike Jugoslavije trebalo je danima i noćima da stoje u redovima pred ambasadama određenih država EU. Građani se još tog vremena i te kako sećaju. Nikome od nas nije padalo na pamet da krenemo u Austriju, Nemačku, Švajcarsku ili bilo koju drugu državu Evrope bez pasoša i vize. Ako je to tako bilo, onda to tako treba da bude i danas. Nema razloga da to ne bude tako. Mi pre svega treba da štitimo interese građana Republike Srbije. Isto tako, čuju se mišljenja o tome da su građani Republike Srbije i kaže se pre svega, citiraću to – Srbi su narod koji je gostoljubiv. Jeste, slažem se, i to je veoma pohvalno, istinito i lepo, ali ne radi se o izbeglicama u velikom broju slučajeva, nego se radi o ekonomskim migrantima. Kada govorimo o izbeglicama, i srpski narod je imao svoje izbeglice devedesetih godina, nažalost, u velikom broju. Nakon određenih vojnih akcija „Bljeska“, „Oluje“ u Hrvatskoj ili u BiH. Ko je od tih izbeglica pokušavao da bez pasoša, bez vize ode u neku zemlju EU? Niko. Ako je to tako bilo, a tako je bilo, onda to treba da zahtevamo i od ljudi koji dolaze sa nekih drugih područja sveta. Zbog toga želim da se zahvalim policiji, Komesarijatu za izbeglice i drugim organima Republike Srbije što u poslednje vreme pružaju podršku, i finansijsku i podršku druge vrste, onim lokalnim samoupravama koje su u najvećoj meri zahvaćene ovim problemom. Nadam se da će veoma brzo prestati situacija da autobusima „Laste“ od 250 do 400 ljudi dnevno stiže u Kanjižu i nadam se da ćemo zajedničkim snagama uspeti da saniramo ovaj problem. Dobro je, da ponovim, da je ovaj Predlog zakona o upravljanju migracijama povučen sa dnevnog reda i nadam se da se neće ponavljati scene koje smo gledali i koje smo sanirali 2015. godine i u Kanjiži, i u Subotici, i u Šidu, i u Preševu, i u Beogradu i u drugim područjima Republike Srbije. Što se tiče ostalih predloga akata koji se danas nalaze na dnevnom redu sednice zasedanja Narodne skupštine, želim da kažem da će narodni poslanici SVM glasati za predložene strategije, i za Strategiju odbrane i za Strategiju bezbednosti. Najpozitivnije je, po nama, što se u Republici Srbiji neće ponovo uvesti vojna obaveza. Dobro je što to nije predviđeno Strategijom odbrane i Strategijom nacionalne bezbednosti. Kao što smo rekli u prethodnih nekoliko meseci kada je to bilo aktuelno i kada je stvarana atmosfera u vezi toga u javnosti, mi razumemo koncept totalne odbrane i mislim da smo prethodnih decenija mi vojvođanski Mađari i te kako uzeli udela u odbrani Republike Srbije i njenih prethodnika SFRJ, na primer, ali se protivimo vojnim vežbama, mislimo da to ne doprinosi povećanju kapaciteta odbrambenih Republike Srbije i da taj novac treba potrošiti na druge namene. Mislimo da građane na taj način ne treba dovoditi u tu poziciju da odlaze na 15 dana na vojne vežbe, jer to državi ništa novo ne donosi. Ako treba odbraniti zemlju od nekih prirodnih katastrofa, onda će se građani sigurno i te kako u velikom broju odazvati tim pozivima ili ne daj bože iz nekih drugih razloga, ali neke druge razloge ne očekujem. Znači, da ponovim na kraju, apelujem na sve organe Republike Srbije da štitimo južnu granicu, da se borimo protiv ilegalnih migranata, da od drugih očekujemo onakvo ponašanje kako se ponašaju građani Republike Srbije i u zemlji i u inostranstvu. Što se tiče ostalih predloga zakona i strategija, narodni poslanici SVM će ih podržati u danu za glasanje. Hvala.
Hvala, gospodine Pastor. Reč ima narodni poslanik Vojislav Vujić. Izvolite, gospodine Vujiću.
Hvala. Uvaženi predsedavajući, gospodine ministre sa saradnicima, gospodo oficiri, ja ću se složiti sa mojim prethodnikom koji kaže da treba da čuvamo južnu granicu. Kako kaže ministar Vulin, ovo danas verovatno, ne verovatno, ovo je sigurno istorijski trenutak. Upravo ono što ste vi potencirali, ja ću da se fokusiram, u strategiji našoj čuvaju se južna i severna i sve granice podjednako i to je razlog zašto će poslanička grupa Jedinstvena Srbija da podrži sva četiri zakona koji se tiču naše vojske. Vi ste sada čuli da smo skinuli sa dnevnog reda, da je povučen, u stvari, Zakon o upravljanju migracijama. Naravno, to ne treba da brine građane, ispravna je situacija, a svakako strategija nacionalne bezbednosti, između ostalih stvari, tretira i tu temu, ja sam je pročitao. Naravno, neću da ulazim u sve ove detalje, vi ste, ministre, odlično sve ovo obrazložili. Ali samo zbog građana ukratko želim da kažem da je strategija taj krovni dokument, a da je sve ostalo po svim ovim tačkama operativno razrađeno i naravno da to nije tema za jednu ovakvu otvorenu raspravu. Želim da ukažem na kompleksnost ove teme. Pre svega, ona se tiče i klimatskih promena i migrantskih kriza i sve manje energenata u svetu, sve manje zaliha pitke vode, obuhvatila je demografske probleme, a onaj koji nas najviše muči je pre svega natalitet. Znači, kada pričamo o izmenama u Zakonu o Vojsci, koji je usvojen 2018. godine, on se uglavnom odnosi na veća prava i na bolji status vojnika. Ono po čemu će svakako biti upamćen period od zadnjih par godina, to je svakako ozbiljno ulaganje u opremu i naoružanje Vojske Srbije. Sada smo na Balkanu sigurno najdominantniji i ne smem da kažem vodeći, ali kada se uzmu neki parametri i statistike, mi imamo stvarno sa čime da se pohvalimo, ne samo da smo kupili ozbiljne avione, ozbiljne helikoptere, mi smo i sa našom namenskom industrijom napravili ozbiljan iskorak. Znači, tu su i oklopna vozila „Lazar“ i „Miloš“, tu su ozbiljna pešadijska naoružanja itd. Naravno, to sada nije tema, pa ne bih da širim priču na tu temu, ali kada ljudi kažu – zašto se ulaže, uvek imamo neke kritizere koji kažu ne treba toliko ulagati u Vojsku. Treba ulagati u Vojsku, ne zato što smo mi ratoboran narod, vi znate i svi znaju da Srbija uvek vodi mirnodopsku politiku, ali prosto u okruženju u kojem živimo tera nas da moramo da ulažemo u vojnu opremu i da moramo da ulažemo u vojsku. Svakako bi bili naprednija zemlja da ulažemo u traktore, u kombajne, u industriju, ta sredstva bi se verovatno mnogostruko brže vratila, ali šta da radimo. Kako kaže Dragan Marković Palma, predsednik moje stranke, mi smo kuća na putu, a svako zna da kad je kuća na putu, pre svega, mora da vodi računa o bezbednosti. Često se u javnosti vodi politika NATO - da ili ne? Što se mene lično tiče i moje poslaničke grupe, a to je ono što preporučujem svima i podsećam da mi nikada ne smemo da zaboravimo šta je NATO uradio Srbiji. Sigurno je da su oni tada napravili grešku. To će i ova kraća istorija već to pokazuje, a istorija u godinama koje slede će to detaljno da razjasne. Mi smo trpeli velike žrtve. Stradao je veliki broj civila, stradala je ozbiljna infrastruktura jedne države, koja nas je vratila barem jedno 20 godina unazad. To su stvari koje ne smemo da zaboravimo. Ono što je meni bilo poražavajuće, možda više od svega je upravo to da je NATO dao podršku terorističkoj organizaciji. Znači, na Kosovu je teroristička organizacija dobila podršku najveće vojne sile. Ja sam imao priliku da budem njihov gost od 2012. do 2014. godine u Briselu, video sam šta je NATO, video sam kakva je to sila, ali ono što je Vojska Republike Srbije uspela tih dana da uradi je svakako jedan herojski čin i to nikada ne smemo da zaboravimo. To, kada kažem, kakva je NATO organizacija i šta je uradila u nekoj kraćoj istoriji, ne znači da mi treba da prekinemo komunikaciju sa njima. Promenili su se ljudi koji vode tu organizaciju, život ide dalje, ali svakako mi kao država smo izabrali vojnu neutralnost. Vojna neutralnost kako ste vi ministre rekli, upućuje nas na saradnju sa ODKB-om, gde imamo, kako ste sada rekli, bolje odnose i konkretniju saradnju nego ikada. Naravno, tema koju ću kasnije da pričam su i mirovne multinacionalne operacije, mirovne misije u kojima učestvuje Vojska Republike Srbije i to nas opet upućuje na tu neku neutralnost, gde ne želimo ni sa kim da se zameramo, gde želimo sa svima da imamo dobre odnose, ali jednostavno hoćemo da pokažemo i da smo svoj na svome. To što se desilo na Kosovu, opet moram na to da se vratim, jer je to jedna velika tragedija, ali ne samo za nas, nego i za Šiptare i za sve druge narode koji su se našli u tom trenutku na Kosovu. Posledice osiromašenog uranijuma nisu mogli da biraju nacionalnost, ne biraju ni danas, stradali smo svi. U toj njihovoj borbi za koju su smatrali da ima nekog smisla, poruka koju sada šalje u celom svetu je što su upravo trbuhom za kruhom oni, kao i ovi migranti krenuli da napuštaju teritoriju, našu teritoriju okupiranog Kosova. Mislim da NATO treba bar malo sada da se postidi, ako ništa više, zbog svega što je uradio. Ono što danas hoću da uradim, a to je da bi trebali danas da iskoristimo upravo ovaj trenutak, kako ministar kaže, istorijski da pohvalimo i VBA, Vojno-bezbednosnu agenciju, da pohvalimo i VOA, na kraju krajeva, mi moramo da pohvalimo i BIA-u, veliki uticaj stranih faktora, koji svakako ima interese na našoj teritoriji, ni približno nije dominantan posle ovoga što je danas ministar Vulin izjavio. Ja hoću još jedanput to da apostrofiram, upravo to što ste rekli, jer u našoj strategiji odbrane Republike Srbije, pored svih interesa, ja ću da pročitam samo prvi i to je dovoljno. Kaže – zaštita suverenosti, nezavisnosti i teritorijalne celovitosti. Za neverne Tome i za sve one koji su predviđali da će svašta nešto loše da se desi, da će na kraju teroristi lako da dođu do svog cilja, ovo je odgovor Vlade Srbije i zato će Narodna skupština jednoglasno da podrži, ja verujem, sve ove predložene zakone. Ali danas hoću da iskoristim još priliku, ministre dok ste tu, i dok su kolege oficiri tu, da vas sve zamolim da malo obratite ipak pažnju i na naše borce. Mi imamo jednu specifičnu situaciju, ne kažem nijednog trenutka da je ova Vlada za bilo šta kriva, mi od vremena Arčibalda Rajsa imamo tu neku surovu politiku sami prema sebi i nikako ne umemo da nagradimo dovoljno naše. Uvek su nam neki drugi preči i bolji. Iz iskustva se vidi da su Hrvati ljudi koji su učestvovali u ratu maksimalno ispoštovali, isto to su uradile i naše komšije iz BiH. To rade i ovi teroristi dole Šiptari na Kosovu. Moramo malo više pažnje da obratimo na naše borce. Zašto ovo kažem? Mi kad smo pričali ministre o problemu, švajcarskim francima, u nekom trenutku za koje sam rekao, nije bila kriva ova Vlada i ova vlast, koju je neko nekada napravio. Više puta samo to ponavljali i jednostavno ta molba i taj apel je došao do predsednika Vučića i znate da smo taj problem uspešno rešili. Lično verujem da je i ovo, ovaj problem o kome sada pričam, možemo na sličan način da rešimo. Zašto to kažem? Dok sam pregledao arhivu od 2012. godine, a sve vezano za skupštinski rad i za govore narodnih poslanika, sigurno je ono što sam uočio, a to je, da je veliki broj govora iz ove sale, ne samo ispoštovan, nego je usvojen i primenjen. To je velika stvar. Zato danas koristim priliku da se zahvalim od 2012. godine i premijeru Ivici Dačiću, kasnije premijeru Aleksandru Vučić sadašnjem predsedniku Republike Srbije što su uvek imali sluha za ovo što se priča u ovoj sali. Upravo te neke različitosti koje svi mi ovde koji se bavimo politikom predstavljaju upućuju nas upravo da predstavljamo na takav način i narod Srbije. To što smo mi ovde različiti, što neki put imamo različite stavove, u stvari jeste najbolja slika naroda Republike Srbije. Meni je žao kada jedan deo opozicije ne želi ni da prisustvuje u radu Skupštine i da debatuje i daje predloge za ovako ozbiljne teme. Rekao sam i zato sam malo pre napomenu zašto se zahvaljujem bivšim premijerima od 2012. godine i sadašnjem predsedniku, upravo zato što su imali sluh za probleme koji su poslanici iznosili u ovom parlamentu. Što se tiče kritika u parlamentu, uvek se pozivam na lidera JS Dragana Markovića Palmu, mog predsednika, koji svaki put, iako je uputio nekom kritiku to nikada nije uradio a da nije imao predlog kako da se nešto reši. To je apel i poruka koju treba da pošaljemo svima iz ove sale. Što se tiče ova četiri zakona, još jedanput ponavljam, poslanička grupa JS će ih podržati. Pošto je ovaj šesti povučen sa dnevnog reda, nama je ostao još sporazum sa Češkom Republikom. Naravno vi ste rekli, on se odnosi na vojnu saradnju pre svega pravi se i formira jedan pravni okvir. Češka je naš slovenski narod, bratski, prijateljski narod. Došao sam čak i do jednog podatka pre para dana, da je posle Prvog svetskog rata postojala ideja da se Čehoslovačka tada spoji sa Jugoslavijom, granicom, teritorija Austrije i Mađarske. To bi bio neki koridor širine 80 kilometra, dužine 200 kilometara. Pitanje je kakav bi odnosu u Evropi danas bio i kakve bi teme bile danas na dnevnom redu da je to zaživelo, ali eto voljom većine intelektualaca tada u tadašnjoj Jugoslaviji, to nije sprovedeno. U svakom slučaju mi iz JS uvek zastupamo da su dobri odnosi sa svima nešto što može pre svega da koristi Srbiji, jer od tih političkih i ekonomskih odnosa mi svi možemo da imamo konkretni boljitak. Hoću da iskoristim i ovu priliku, ministre, evo da vas upoznam da je predsednik moje stranke od juče u službenoj poseti Austriji i da je upravo takvim jednim diplomatskim radom, on nije, ponavljam i svi to znaju i ministra i ambasador, uspeo da Srbiji obezbedi sebi još jednog investitora. Poslanička grupa JS podržava sve zakone koji su danas na dnevom redu. Hvala.
Zahvaljujem. Sada određujem pauzu u trajanju od sat vremena i sa radom nastavljamo u 15.05 časova. Hvala vam. Posle pauze.
Poštovane dame i gospodo, narodni poslanici, nastavljamo sa daljim radom. Pitam da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Reč ima narodni poslanik Nemanja Radojević. Izvolite.
Zahvaljujem, poštovani ministre, gospodo oficiri, ja ću danas govoriti o Strategiji nacionalne bezbednosti. Moje mišljenje je da je danas, tu sa vama, u stvari trebalo da sedi cela Vlada Srbije, na čelu sa premijerkom i sa potpredsednikom Vlade, ministrom unutrašnjih poslova, a koliko vidimo, iz strategije, ne bi bilo loše i da je sam predsednik bio ovde, jer se nekoliko bitnih stvari koje se prvi put spominju u Strategiji moglo čuti u njegovom ekspozeu. Takođe, ono što je primetno, jeste da se predsedniku Srbije povećavaju neka ovlašćenja ovim dokumentom, pa bi verovatno građanima i kolegama bilo korisno da čujemo i da kažemo neki formalni prelaz ka nekom polupredsedničkom sistemu. Takođe, voleo bih da je tu i ministar spoljnih poslova, Ivica Dačić, jer smatram da nam uz ovu Strategiju izuzetno nedostaje i Strategija spoljne politike. Sada je teško odrediti koja je od ove dve strategije važnija, ali svakako bi trebalo da se oslanjaju jedna na drugu ako želimo kompletan formalizovan sistem. Dakle, na ovu Strategiju nacionalne bezbednosti smo, nažalost, čekali duže od jednu deceniju i zamislite šta se sve promenilo od 2008. godine, kada je poslednji put na ovu temu raspravljano u ovom Domu. Naravno, uzimajući u vidu da politika Srbije nije baš zasnovana na strategijama i dokumentima koji donose, svedoci smo da donošenje ovakvih akata, nažalost, često predstavlja ispunjenje nekih formi i na kraju ostane samo mrtvo slovo na papiru i da možda on u praksi neće imati onakve posledice kako se od njih očekivalo. Ali, ne vezano za to, ponašaćemo se i razmotriti je sa dozom ozbiljnosti, kako ovaj dokument i zahteva. Glavni moj neki utisak je da je iz ove Strategije nažalost izostao vizionarski element i ako hoćete neka doza hrabrosti, koja je potrebna da se neke stvari uvrste u Strategiju, tako da ovaj dokument malo više podseća na analizu postojećeg stanja i smatram da je malo i opterećen dnevno političkim pitanjima. To se, pre svega, vidi na odnosu ka KiM, gde se, po meni, na to gleda kao da će se secesija tek dogoditi, a ne kao neki proces koji se desio pre 12 godina i koji i dalje traje. Ostaje i žaljenje što nismo dobili odgovore na ključna pitanja spoljno-bezbednosne politike, kao što su odnosi prema susedima ili prema velikim silama. Ono što jesmo dobili ovom Strategijom, jeste dalje jačanje pozicije predsednika Republike Srbije i smanjenje mogućnosti za demokratsku kontrolu aparata sile. Novina u ovoj Strategiji je ta što po prvi put u nekom strateškom dokumentu Republike Srbije je definisano opredeljenje za vojnu neutralnost i pored toga što je ta tema stalno prisutna u javnoj sferi, vojna neutralnost nije određena, ni u Ustavu, ni u zakonima, ni u ostalim važećim strategijama. Dakle, sve do sada vojna neutralnost je bila samo na papiru, u Rezoluciji Narodne skupštine o zaštiti suvereniteta teritorijalnog integriteta i ustavnog poretka Republike Srbije koju je ovaj dom doneo 2007. godine. Dakle, u ovoj rezoluciji proglašava se vojna neutralnost u odnosu na postojeće vojne saveze i to zbog uloge NATO-a u događajima koji su vodili proglašenju nezavisnosti Kosova. Dakle, mi od tada nismo imali ni jedan dokument koji je dalje operacionalizovao šta vojna neutralnost, osim ne ulaska u NATO zapravo znači. I sa druge strane, obim saradnje sa NATO-om, prvenstveno kroz program „Partnerstva za mir“ se svo to vreme i povećavao. Glavne stvari koje se menjaju ovom strategijom u odnosu na onu iz 2009. godine, su smanjenje entuzijazma za angažovanje na izgradnji kooperativne bezbednosti u okviru „Partnerstva za mir“ i težnja za balansiranjem između NATO-a i Organizacije ugovora o kolektivnoj bezbednosti. Ono što je, takođe, evidentno je pomeranje fokusa politike odbrane sa učestvovanja u mehanizmima kooperativne bezbednosti na sve veće oslanjanje na neke sopstvene snage. To, naravno, zahteva i veća ulaganja u opremanje vojske, ali obim tih ulaganja ne možemo videti u ovom dokumentima. Ovde se sa pravom i postavlja pitanje u odnosu na koga smo neutralni? Dakle, vojna neutralnost, u ovom slučaju je definisana negativno kao nepristajanje vojnim savezima među kojima je NATO izričito naveden. Ali, odmah nakon toga ide rečenica koja kaže da neutralnost neće uticati na privrženost Srbije kooperativnoj bezbednosti, odnosno učešću aktivnostima multilateralnih organizacija, čija je Srbija član poput UN i OEBS-a. Vojna neutralnost ne bi trebalo da utiče na dalje unapređenje saradnje sa NATO-om, za koje se kaže da je interes Srbije, dok se saradnja sa Organizacijom Ugovora o kolektivnoj bezbednosti koju čine postsovjetske zemlje, označava kao opredeljenje politike bezbednosti. Dakle, vojna neutralnost Srbije se do sada u javnosti predstavljala kao ne pristupanje NATO i balansiranje između NATO i Rusije. Ono što ne znamo, a ja se iskreno nadam da se neko od državnih organa time ozbiljno pozabavi je kolika je njena cena, odnosno kolike su njene praktične posledice? Prateći druge vojno neutralne zemlje, ali zaista vojno neutralne zemlje, Srbija se opredelila za koncept totalne odbrane, koja je takođe novina u ovoj strategiji, što u ovom slučaju, pre svega, znači veći teret na civilno stanovništvo da uzme učešća i da doprinesu odbrani, na primer, kroz ispunjenje vojnih obaveza, tako da mi ne znamo da li možemo da očekujemo ponovno uvođenje vojnog roka. Oslanjanje na sopstvene snage, takođe, znači dalje povećanje budžeta Ministarstva odbrane i njegovo održavanje na relativno visokom nivou, pa bi to moglo da se odrazi i na neke druge sektore poput obrazovanja, zdravstvene zaštite, zaštite životne sredine, nauke, čije uspešno funkcionisanje je takođe u skladu sa shvatanjem totalne odbrane od značaja za odbranu zemlje i zaštitu bezbednosti građana. Dakle, moram da kažem da običnom građaninu ovaj pojam nikako nije dobro objašnjen i ne bih želeo da naši građani saznaju šta podrazumeva totalna odbrana, tek onda kada im možda u nekom budućem periodu stigne poziv za služenje vojnog roka ili za vojnu vežbu. Strategija odbrane iz 2009. godine konstatuje da karakter i povezanost savremenih bezbednosnih pretnji nameću jačanje saradnje i kooperativnog pristupa odbrani i bezbednosti. Dominira opredeljenost za kooperativnu bezbednost, naročito kroz angažovanje u okviru partnerstva za mir, dok predlog nove Strategije odbrane zadržava donekle opredeljenje u prilog kooperativne bezbednosti, ali postavlja drugačije motive za saradnju. Dakle, opredeljenje za saradnju sa ODKB-om je novina u odnosu na strategiju iz 2009. godinu, u kojima ova organizacija ni jednom nije pomenuta, kao ni vojna saradnja sa Rusijom. Za razliku od NATO, za ODKB-e nije elaborirano koje koristi se očekuju od te saradnje, osim što u predlogu strategije nacionalne bezbednosti napominje da Srbija proširuje postojeći nivo saradnje sa ovom organizacijom radi doprinosa globalnoj stabilnosti i bezbednosti. Tako da bi jedno od pitanja mojih za vas bilo da nam razjasne ovaj deo. Ona dobra stvar u ovoj strategiji je ta što je bezbednost, odnosno pojam bezbednosti raširen sa vojne i na ekonomsku, energetsku, socijalnu i ekološku bezbednost. Međutim, temi pretnja siromaštva nije data veća značajna uloga u strategiji, a polazeći od toga da predstavlja glavni uzrok migracija iz Srbije koje se opisuju kao jedne od rizika za našu bezbednost. Tako da, zbog tih stvari mislim da bi bilo dobro da imamo i ostale ministre, jer će i njihova ministarstva, verujem, aktivno učestvovati u ovoj nacionalnoj strategiji. Takođe, svetla tačka ove strategije može se posmatrati i to što je Strategija načelno usklađena sa zajedničkom spoljnom bezbednosnom politikom Evropske unije, ali ako opet pogledamo praksu, videćemo da stvari, pre svega, u našoj politici ne održavaju tu privrženost. Ono što je za mene lično iznenađenje što nema korupcije među pretnjama, a organizovani kriminal je negde pred kraj nabrojanih pretnji izazova. Znači, Strategija navodi dvadesetak pretnji od oružane agresije, preko narkomanije, do zloupotreba naučnih dostignuća. Dakle, na vrhu prioriteta institucija bezbednosti nisu korupcija i organizovani kriminal, pa se pitam gde je nestala ta borba protiv korupcije, na kojoj je SNS i došla na vlast 2012. godine? Dakle, korupcija se ovde spominje kao pretnja jedino na mestu gde se razmatra pretnja koja dolazi sa Kosova i Metohije. Takođe, neshvatljivo je da rizici od elementarnih nepogoda i hazarda u industriji budu na poslednjem mestu, ako znamo da su u proteklim godinama naši građani i imovina upravo najviše stradali baš u tim slučajevima. Dalje, kritika ove strategije ide i u pravcu što zanemaruje civilnu kontrolu sistema odbrane, dakle, nešto što je bila demokratska tekovina i praksa dosadašnje reforme sektora bezbednosti. Proklamovana struktura sistema nacionalne bezbednosti sasvim izostavlja ulogu kontrole, te tako u njoj nema mesta za sudove, tužilaštva i nezavisne nadzorne organe. Vidljiv je i vrlo zabrinjavajući izostanak dela koji bi trebalo da naglasi da svi ministri, kao i svi čelnici tri službe bezbednosti, dostavljaju Narodnoj skupštini i Vladi izveštaj o stanju u nacionalnoj bezbednosti svog delokruga, ali i to da nam neko ovde u Skupštini iz Vlade odgovara za sprovođenje usvojene strategije i akcionih planova. Dakle, imajući u vidu ovu strategiju, možda ne bi bilo ni loše da je predviđeno i da se predsednik Srbije obaveže da podnosi izveštaj o stanju u odbrani, pošto ovakvim nacrtom strategije predsednik preuzima neke funkcije koje su do sada bile rezervisane isključivo za Vladu Republike Srbije. Dakle, ovaj odeljak Strategije koji se odnosi na uređenje sistema nacionalne bezbednosti posebno je sporan, jer sistem nije uređen na jedinstven ni u Ustavu, ni u zakonima, iako se njime sprovode ustavne nadležnosti Srbije, kao što su zaštita suvereniteta i teritorijalnog integriteta Srbije. Dakle, ono što je moralo biti urađeno je da je u sistemu trebalo doneti poseban zakon, urediti njegovu svrhu, načela, akte i njihovu koordinaciju i na taj način mislim da bi se jasno na duže staze uredila podela nadležnosti za upravljanje, koordinaciju i nadzor ovih institucija. U ovoj Strategiji izmenjena je struktura sistema nacionalne bezbednosti u odnosu na strategiju iz 2009. godine. Naime, u staroj strategiji je bila prepoznata uloga institucija koje nemaju bezbednosna ovlašćenja, ali imaju važnu ulogu u kontroli nad sistemom u užem smislu, tj. nad državnim akterima koji su ovlašćeni da primenjuju silu. Sada je ova uloga izostavljena. Sistem je podeljen na izvršni i na upravljački deo, a ko i kako vrši demokratsku civilnu kontrolu ovih službi nije utvrđeno. Takođe, u ovoj novoj predloženoj arhitekturi sistema nacionalne bezbednosti zabrinjava činjenica da nema mesta za organe pravosuđa i nezavisne nadzorne organe koje mi kao Skupština ovde biramo. Dakle, Strategija ne prepoznaje ulogu Zaštitnika građana, Poverenika za informacije, državnog revizora, Agencije za borbu protiv korupcije itd. Svi oni su do sada u ime građana imali tu nadležnost da kontrolišu i najpoverljivije delovanje bezbednosnih institucija kako bi utvrdili zakonitost njihovog rada. Ovaj manjak kontrole, s druge strane, prati jačanje uloge predsednika, što je omogućeno svojevrsnim vakuumom pravne neuređenosti sistema nacionalne bezbednosti. Pored toga što komanduje vojskom i predsedava Savetom za nacionalnu bezbednost, predsedniku Republike nacrtom je data uloga usmeravanja čitavog sistema. Dakle, prema važećoj Strategiji, to je bio zadatak Vlade, dok je predsednik tek ukazivao na određene probleme i pokretao njihovo rešavanje. Ono što je trebalo uraditi, a za šta mislim da sada nema vremena, jer je kraj godine i završava se ovo zasedanje, odeljak strategijsko okruženje je trebalo preimenovati u bezbednosno okruženje i podeliti ga u tri celine, kao što i ostale nacionalne strategije drugih ozbiljnih zemalja to rade, dakle, na globalni, regionalni i nacionalni nivo, pa bi, recimo, tu u sekciji globalna bezbednost, trebalo uneti predlog strategije na to kako će Srbija reagovati na sve veće zaoštravanje između odnosa NATO i Rusije. Takođe je trebalo obrazložiti metodologiju kojom su izvedeni predočeni izazovi, rizici i pretnje, jasno ih stepenovati i klasifikovati u skladu sa korišćenom terminologijom, dakle, šta su izazovi, šta su pretnje, a šta rizici. Takođe se propustilo da se obrazloži šta podrazumeva koncept totalne odbrane i čime se opravdava njegovo uvođenje, precizirati značenje proklamovane vojne neutralnosti i obrazložiti ovo opredeljenje, uneti kontrolnu funkciju u sistem nacionalne bezbednosti i izričito ga podvrgnuti demokratskoj civilnoj kontroli, u načelu i u pojedinostima, obrazložiti uvećanje uloge predsednika Republike u sistemu nacionalne bezbednosti, Savetu za nacionalnu bezbednost dodeliti ulogu koordinatora sistema nacionalne bezbednosti, a ne jednog od upravljača sistemom. Ovo je, takođe, trebalo da prati nacrt strategije spoljne politike. Sada bih završio sa tri konkretna pitanja na koja se nadam da ćete mi pružiti odgovor. Prvo koje sam malopre spomenuo da u Strategiji, za razliku od benefita koje Srbija ima sa NATO, benefiti saradnje sa ODKB nisu navedeni. I u delu koji se bavi izazovima, rizicima i pretnjama po bezbednost, kaže, na prvom mestu stoji da je oružana agresija na Republiku Srbiju u narednom periodu malo je verovatna, ali se ne može u potpunosti isključiti. Dakle, od koga nam to konkretno preti oružani napad? U delu koji priča o obaveštajnim delatnostima stranih subjekata, kaže da oni u kontinuitetu deluju na političkim, ekonomskim i bezbednosnim činiocima u Republici Srbiji. Tako da me tu interesuje koje službe su u pitanju koje trenutno rade na ovim subverzivnim delatnostima? Hvala na pažnji.
Reč ima ministar Aleksandar Vulin.
Ja se zahvaljujem, poslaniku Radojeviću. Sada, prvo, ne znam gde ste našli povećavanje ovlašćenja predsednika Republike, našeg vrhovnog komandanta zato što… Ja ću dosledno citirati upravo za naše gledaoce koji ovo prate, a narodni poslanici imaju tekst. Dakle, citira se zakon i Ustav – predsednik Republike u skladu sa Ustavom i zakonom komanduje Vojskom Srbije, usvaja doktrinu Vojske Srbije, usvaja i naređuje sprovođenje plana odbrane, daje saglasnost na nacrtu osnovnih dokumenata planiranja razvoja i donosi smernice za izgradnju operativne i funkcionalne sposobnosti Vojske Srbije, obavlja i druge poslove u skladu sa Ustavom i zakonom. Ovo je strategija odbrane. Strategija - predsednik Republike izražava državno jedinstvo upravnim sistemom nacionalne bezbednosti, predsedava Savetom za nacionalnu bezbednost, objedinjava i usmerava funkcionisanje sistema nacionalne bezbednosti i komanduje Vojskom Srbije u skladu sa Ustavom i zakonom, ukazom proglašava zakon i donosi akte iz svoje nadležnosti u oblasti bezbednosti i odbrane. Dakle, ništa se nije promenilo. Njegova ovlašćenja su potpuno ista i data baš onako kako je predviđeno Ustavom i zakonom, ničim drugim. On radi samo ono što radi. Ono, a delom odgovaram i na neka od vaših pitanja, što će proizaći, odnosno što može da proizađe upravo iz ovih strategijskih dokumenata, jeste rešavanje i uloge predsednika Republike i drugih činilaca sistema odbrane u ratu. Ovo je sve predviđeno za mir i ovo tako funkcioniše u miru, ali ko komanduje zemljom u ratu? Koja je uloga Generalštaba? Koja je uloga drugih činilaca odbrane? Koja je uloga predsednika Republike kao vrhovnog komandanta? To su pitanja na koja do sada nismo imali odgovor, a ja hoću da imam odgovor i kada taj odgovor dođe svi vi narodni poslanici ćete se izjasniti o odgovoru, jer to proizilazi iz ove strategije. Strategija sama po sebi ne može da objedini sve to i ne može da vam kaže ovaj dokument, kao što nije nikada, kao što znate, i nije nigde, ali iz njega ova pitanja mogu da dobiju odgovore, jer treba da dobiju odgovore. Vi ste s pravom rekli da smo mi poslednju strategiju doneli 2009. godine, svašta se promenilo otad, ali kao što znate ni tada 2009. godine nismo dali nikakve odgovore upravo na pitanja koja ste vi postavili. Ovo je sada način da idemo ka davanju upravo tog odgovora. Kada se kaže odbrana, ne misli se na vojsku, misli se na sve činioce odbrane, a to su i MUP, dakle, policija kao što je i bilo, tu je vojska naravno, to su jedinice civilne zaštite, to je BIA. Dakle, sve ono što se može iskoristiti u datom trenutku kao odbrana. Koncept totalne odbrane je donet prvi put 2009. godine i tu se stalo. Nijedna reč se više nije rekla - šta će to biti, kako će to izgledati? Baš smo pričali, aktivna vojska izdrži prvi udar, a onda dođe, ko dođe? To je koncept totalne odbrane, odgovor na pitanje – ko dođe? Da bi došlo do koncepta totalne odbrane, naravno, tu se podrazumeva učešće čitave nacije, učešće civila, i to nije samo kod nas. Koncept totalne odbrane nisu izmislili Srbi ni 2009, ni 2019. godine. To je koncept mahom malih i srednjih zemalja koje nemaju sposobnost ni finansijsku, ni ljudsku da izdrže tako veliki pritisak stajaće vojske. Za vreme NATO agresije stajaća vojska je činila oko 85.000 ljudi. Pazite, 85.000 ljudi, a bila je ista veličina zemlje. Tu smo negde, 85.000 ljudi, i na to dodajte rezervu, MUP u to vreme, dobrovoljce, šta smo već imali i to je oko 200.000 ljudi. Da li mi sada u ovom trenutku, dame i gospodo narodni poslanici, imamo 200.000 ljudi spremnih i obučenih da ratuju? Teško. Posle svih ovih godina jako teško. Dakle, vi u konceptu totalne odbrane morate ići ka tome da zemlju učinite dovoljno otpornom da bi izvršila prevenciju bilo kakvog napada. Koncept totalne odbrane nije agresija. Ne možete vi obučiti civila sa idejom da će on sada da pređe granicu i napadne nekoga. Vi ga obučavate da bude u svojoj zemlji, da bude u svom gradu, u svom selu i ako treba da ispunjava svoju ulogu, ukoliko dođe do agresije. To je opet preventivna funkcija. Koncept totalne odbrane tek mora da se razradi. Postoje razni svetski primeri i mi ćemo ga razrađivati i opet će morati da se razradi pred ovom Narodnom skupštinom. Ne možemo mi to da donesemo sami od sebe i sprovodimo sami od sebe. Sa jedne strane jeste u pravu, naravno, Vlada je ovlastila mene da obrazlažem ove zakone pred vama, ali koncept totalne odbrane zahteva, recimo, angažovanje ministra prosvete, kao što već radimo na tome, a to znači uvođenje određenih predmeta gde će deca da uče određene veštine, određena znanja koja mogu biti korisna u slučaju ratnog stanja ili rata, ali isto tako i u svakodnevnom životu, i to ne samo prosveta. Pominjemo i ekologiju. Naravno da je to potencijalno velika opasnost. Pominjali smo ovde i sajber ratovanje. Pominjali smo sve stvari koje u ovom trenutku prepoznajemo i pokušavamo da nađemo adekvatne odgovore na njih. Nije ovo gotovo i nemate sve ovde odgovore i nećete ih ni dobiti, nego ćete i vi, kao Narodna skupština, i Vlada, i ministarstva, reći. Ono što razlikuje možda ovu strategiju od nekih prethodnih jeste to što… Znate, istorijski narodi se razlikuju po tome što imaju konzistentnu politiku bez obzira ko vlada. Mi Srbi po prvi put definišemo nacionalni interes onako kako ga vidimo, kako ga vidi vladajuća većina ovde. To je obaveza za nas. Vi ste rekli da nismo narod kojim se vlada na osnovu dokumenata, strategija. Mi hoćemo da se vlada na osnovu dokumenata i strategije i zato smo i rekli ovo. Nama bi, dame i gospodo, bilo lakše, govorim iz ugla političara, da ovo nismo doneli. Što bi mi sebe obavezivali pred vama i pred narodom? Ima dovoljno zakonskih osnova da vi možete da sprovodite politiku koju hoćete, imate nadležna ministarstva, imate vojsku, imate policiju i možete to sve da sprovedete, ali smatram da je jako važno, jako dobro izaći pred naciju da zna kako mi vidimo budućnost naše nacije i šta je to što smatramo izazovima i pretnjama, šta je to što nas ugrožava. Što se tiče civilne kontrole, odmah da vam kažem da Ministarstvo odbrane izrađuje akcione planove, predlaže ih Vladi Republike Srbije, Vlada Republike Srbije ih usvaja ili ih ne usvaja. Dakle, civili u celoj strukturi i te kako odlučuju o onome što se radi i sa odbranom, sa vojskom, Ministarstvom odbrane. Tu nemojte da imate nikakvu brigu. Kao što znate, nadležni skupštinski odbori redovno dobijaju sve izveštaje, izjašnjavaju se o njima. Sa velikim zadovoljstvom mogu da kažem, dok su predstavnici DOS-a učestvovali u radu, i oni su glasali za odgovarajuće zaključke. Nije to bio problem. Imate i inspektora unutar Ministarstva odbrane koji se, recimo, bavi službama bezbednosti i koji nadležnom skupštinskom odboru daje svoja saznanja, vrši redovne kontrole. Civilna kontrola je tu apsolutno zastupljena i ne treba imati sumnje u to. Koja je korist od saradnje sa ODKB-om? Vojska Srbije uči od svakoga od koga može nešto da nauči. Učiti od npr. specijalnih jedinica Ruske Federacije ili inžinjerije Narodne Republike Kine, to je ogromna korist. Za nas je to ogromna korist. Naravno, smatram da i oni treba da uče od nas, kao što i uče od nas. Imamo ozbiljna ratna iskustva, izuzetne starešine, i te kako se ima šta od nas naučiti. To za nas, kao vojsku, mnogo znači. Isto kao što radimo kroz Partnerstvo za mir, pa mi od njih učimo kako oni funkcionišu, kakve su im procedure, kako koriste odgovarajuće oružje. Znate, za vojnika, evo, i u Narodnoj skupštini imamo vojnike, ali nema bivših vojnika, nema bivših generala posebno, najveća želja svakog vojnika je da uči na tuđe ratnom iskustvu, ne na svom, ako je moguće ikako da mi izbegnemo ratove, da to više ne ponavljamo, ali za nas je velika stvar da naučimo kako se koristio PVO u Siriji sa novim sredstvima izazova, kako se to radilo, kao što je za nas od velikog interesa da saznamo kako zapadne zemlje koristi svoje naoružanje, koja je strategija primene. Dakle, ima ogromne koristi. Mi učimo i na istoku i na zapadu. Podsetiću vas da je najveći deo našeg naoružanja sovjetske proizvodnje ili sovjetske tradicije i onda je sasvim logično da koristite to oružje i učite kako se to koristi od onih koji su ga napravili, oni koji bez sumnje najbolje znaju da ga koriste. Mada kažem, koliko su naši ljudi bili inovativni posebno tokom NATO agresije, i oni imaju puno da uče od nas. Dakle, učimo od svih, učimo kroz Partnerstvo za mir, i to smatramo svojim optimumom. Dakle, nije to nikakav otklon. Rečeno je kao i tada. Više učešća u Partnerstvu za mir na način kojim je i članstvo u NATO paktu, a to nećemo biti. Dok je predsednik Vučić predsednik Srbije, dok je vrhovni komandant Vojske Srbije, dok je ova vladajuća većina, mi nećemo biti u NATO paktu. To znači da je ovo najviši oblik naše saradnje, i to je optimalan oblik naše saradnje. Sa druge strane, mi sarađujemo sa ODKB-om i treba da sarađujemo sa ODKB-om. Zašto ne bi učili na toj strani? To nisu neprijatelji. Ne traže od nas da se odreknemo bilo kog dela naše teritorije. Ne traže da promenimo politički sistem. Samo sarađujemo na vojnoj osnovi, koliko nama odgovara i kako nam odgovara. Bolje je pitanje – kako to da ste doneli Deklaraciju o vojnoj neutralnosti, a nikada niste sarađivali sa ODKB-om? Kako to sad? Kako ste vojno neutralni, a nećete da sarađujete sa jednom stranom sveta? To je prvo pitanje. Na ovaj način mi obezbeđujemo potpuno izbalansiranu politiku. Na ovaj način mi možemo sa ponosom da kažemo – sarađujemo sa onima od kojih nam je saradnja potrebna i to radimo. Mi ćemo, ja se nadam, već iduće godine, blizu mi je, pa možda grešim, dakle, već 2020. godine, imati recimo prvu vojnu vežbu sa Kinom. To nikada nije bilo, nikad, evo u istoriji otkako je naše drage i voljene Srbije, Narodne Republike Kine. Imaćemo vojnu vežbu. Što ne bi imali vojnu vežbu sa Kinom? Što ne bi naučili od Kineza kako upotrebljavaju svoja sredstva? Kako to rade? Zašto ne bismo uradili? To je vojna neutralnost. Kina nije član ODKB-a. Kina nije član ni jednog vojnog saveza, ali eto načina da sarađujemo sa njima. Dakle, sarađivaćemo sa svima i pravo pitanje je bilo zašto to do sada nismo uradili. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Marinković. Izvolite.
Hvala poštovani potpredsedniče. Uvaženi ministre sa saradnicima, poštovani oficiri, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je vrlo važan zakon i predlozi Strategije odbrane, Strategije nacionalne bezbednosti i Predlog odluke o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granica Srbije predstavlja nešto što je od ključnog nacionalnog interesa Republike Srbije i drago mi je što danas na sednici parlamenta možemo da razgovaramo na jedan kvalitetan i na otvoren način, kako ste vi to, ministre, uvek radili, nekada uvek vrlo otvoreno, uvek precizno, uvek konkretno i ono što je najbitnije za nas ovde u Narodnoj skupštini, bar za nas koji predstavljamo većinu, uvek u skladu sa nacionalnim interesima Republike Srbije i sa nacionalnim interesima naših građana i pogotovo srpskog naroda. Pripremajući se za ovu sednicu pročitao sam puno materijala, puno članaka, puno izveštaja o onome što je Vojska Srbije i Ministarstvo odbrane uradilo u prethodnih nekoliko godina počevši od mandata ministra odbrane, odnosno predsednika države koji je tada bio ministar odbrane, pa danas je u vašem mandatu, kada imamo u vidu jednu činjenicu da je Srbija neutralna zemlja, ali Srbija je zemlja danas koja je pogodna za saradnju sa svim državama, i kao što ste vi malopre rekli, želimo da sarađujemo sa svima. Kako to radimo na ekonomskom planu, ekonomskom nivou, tako to radimo i na vojno i odbrambenom planu i ono što je odlično u proteklih nekoliko godina to je da želimo da naučimo, želimo da obnavljamo našu vojsku, želimo da jačamo našu vojsku i naše odbrambene snage, jer to je Condition sine qua non dalje modernizacije naše zemlje, daljeg unapređenja geopolitičke pozicije naše zemlje i od snage naše vojske, snage naših odbrambenih snaga, ali i poštovanja naše vojske od strane građana Republike Srbije, naravno tu treba da prednjačimo mi ovde u parlamentu, vi u Vladi, da povratimo taj, neću da kažem kult, ali poštovanje prema zastavi, poštovanje prema institucijama koje imaju najveće poverenje građana, od kojih zavisi budućnost naše zemlje, to je ono što u stvari jeste najveći rezultat Ministarstva odbrane i Vlade Republike Srbije, a to je da smo postigli jedan visok nivo poverenja građana Republike Srbije u našu Vojsku i u naše odbrambene snage. Ova Strategija odbrane je jako značajna što ona jasno i precizno definiše šta će biti cilj i kakvi će biti strateški ciljevi i strateški planovi naše vojske i naših odbrambenih snaga, odnosno Ministarstva odbrane u narednom periodu. Ja bih tu izdvojio ono što je najbitnije, a to je zaštita suverenosti, nezavisnosti teritorijalnog integriteta naše zemlje, zaštita bezbednosti Republike Srbije i naših građana, očuvanje mira i bezbednosti u regionu, unapređenje nacionalne bezbednosti i odbrane kroz proces evropskih integracija, vojna neutralnost i saradnja i partnerstvo sa državama i međunarodnim organizacijama u oblasti bezbednosti odbrane. Gospodine ministre, ja moram da vam kažem da je učešće naših snaga u multinacionalnim operacijama nešto u šta sam lično mogao da se uverim kao član delegacija Narodne skupštine Republike Srbije u kontaktima sa predstavnicima raznih država, sa najmoćnijim silama sveta. Recimo, za primer dajem SAD, nešto što je najcenjenije i što se visoko ceni u krugovima ministarstava spoljnih poslova i ministarstava odbrane, jer naši vojnici su vrlo cenjeni i taj naš iskorak i učešće u mirovnim operacijama je nešto što podiže nivo i ugled naše države na međunarodnom planu i na geopolitičkom planu i na tome vam čestitam i naravno imate, siguran sam, punu podršku većine u parlamentu da unapređujete taj sistem saradnje kako u UN, tako i sa bilateralnim, multilateralne saradnje kada su u pitanju multinacionalne operacije. Isto tako želim da kažem da je vrlo važna saradnja koju Vojska Srbije ima i sa NATO paktom ili ODKB i sjajna je vest što će Vojska Srbije sledeće godine imati vojnu vežbu i sa odbrambenim snagama Narodne Republike Kine, pošto ako imamo situaciju da imamo šest milijardi evra investicija kineskih kompanija u Srbiji, ako učimo od njih u oblasti građevine, u oblasti izgradnje infrastrukture, izgradnji železničke infrastrukture, upravljanja fabrikama, a pokazali su, s obzirom da imaju privredni rast u proteklih 10 do 15 godina od sedam pa do 10%, da su sjajni u tome i da jako velikom brzinom napreduju u tom aspektu privrednog, ekonomskog i vojnog razvoja pokazali su da imamo šta raditi sa Kinom, usko sarađivati i naravno sve čestitke na tome što smo uspostavili tako blisku i dobru vojnu saradnju. S tim što naravno jako je važna saradnja naše Vojske i sa NATO paktom, sa Nacionalnom gardom Ohaja, pogotovo u oblasti vanrednih situacija i upravljanja krizama i rizicima u oblasti vanrednih situacija. To samo pokazuje jednu širinu Srbije i ono što je suštinski važno da objasnimo našim građanima, a to je da se može, ako postoji mudro rukovodstvo, ako rukovodstvo na čelu države sa predsednikom Aleksandrom Vučićem ima jasan plan i strategiju kuda će Srbija da ide ne naredne dve godine, tri godine, ne u narednom izbornom ciklusu. On, čovek, vodi ovu državu vizionarski, u skladu sa ciljevima koje želimo da ispunimo u narednih 30, 40, 50 godina, počevši od ispunjavanja demografskih ciljeva, kapaciteta, obnove naše države, obnove naših nacionalnih interesa, zaštite našeg teritorijalnog integriteta i suvereniteta naše zemlje, ali i ispunjenja onog najbitnijeg preduslova za to, a to je ekonomski razvoj i ekonomski rast. Moram da napomenem da ćemo mi u ovoj godini premašiti 3,5 milijardi evra stranih direktnih investicija, da će izvoz namenske industrije premašiti sigurno negde od 800 do 900 miliona evra i to predstavlja jedan ozbiljan izvozni kapacitet naše zemlje i ta neutralnost i vođenje spoljne politike na način na koji je Vlada Republike Srbije vodi navođena onim što je do sada uradio na međunarodnom planu predsednik Aleksandar Vučić, imajući u vidu njegove odlične lične odnose i sa predsednikom Siem i sa predsednikom Vladimirom Putinom i sa potpredsednikom Pensom, sa Makronom, sa kancelarkom Angelom Merkel, govori o tome da mi možemo da nađemo modus da budemo neutralni, a da paralelno ekonomski razvijamo i vojno razvijamo našu zemlju. To je Srbija definitivno pokazala, kao što se može i što smo uradili zahvaljujući Aleksandru Vučiću da se povuče, 17 država je povuklo priznanje tzv. kosova u proteklih godinu i po dana. Znači, upornim marljivim, posvećenim radom možemo da ubedimo sve one na ovom globalnom nivou na svetu da se Srbija pridržava međunarodnog prava, ali i da ubedimo naše partnere i naše prijatelje da isto tako poštuju međunarodno pravo i da poštuju pravo Republike Srbije da ima svoj integritet i da brani svoj suverenitet u 21 veku. Tako da smo pokazali da patriotizam daje rezultat i da može da dođe do velikih rezultata. Posebno ću se osvrnuti na ono što ste vi apostrofirali u vašem uvodnom govoru, a to je da vodimo danas računa o interesima Srba ne samo Srbiji, nego u celom regionu i da danas nije sramota u našoj zemlji da Vlada Republike Srbije ima vrlo često zajedničke sednice Vlade sa Vladom Republike Srpske. Nije sramota da nam dođu Milan Knežević i Andreja Mandić na svako obeležavanje, na svaku proslavu ili obeležavanje nekih teških događaja iz prošlosti ili Ivan Stoilković iz Makedonije, ili naš kolega Gvozdenović iz Rumunije, da, Popović. To govori o tome da Srbija danas ima vrlo jedan jasan strateški plan kako će se brinuti o svojim nacionalnim interesima kroz brigu o svom narodu, ne samo ovde u Republici Srbiji, nego van Srbije, kroz investicije u te delove drugih, posebno susednih zemalja gde treba sačuvati srpski narod, gde treba sačuvati njegovu supstancu, gde treba sačuvati našu veru i na taj način kroz jednu mudru politiku očuvati srpski nacionalni identitet, ojačati Srbiju, ojačati je vojno, ojačati ekonomski, kako bi ona, naravno, dalje mogla da napreduje kao jedna moderna, ekonomski i politički snažna država. Nije slučajno što se predsednik Vučić ponekad i uzdržava vrlo često da da neku možda malo i jaču izjavu kada su u pitanju dešavanja u zemljama u regionu i upravo radi zbog toga da bi zaštitio naš narod u tim susednim državama, zbog toga što svaka ta jaka, snažna reč može da učini možda nešto da ambijent za život Srba van Republike Srbije bude negativan i da možda oni istrpe neke posledice u okviru toga. Ono što isto tako moram da dodam je i ta činjenica da se potpuno slažem sada politički kao neko ko je političar, govorio sam o Strategiji odbrane i važnosti donošenja ove Strategije o nacionalnoj bezbednosti, učešća naših snaga u mirovnim operacijama, multinacionalnim operacijama, ali i da kažem da postoji jedan odličan članak koji je napisan, koji ste vi napisali i koji se zove: „Zašto sam za razgraničenje?“, u kojem je jasno, na jedan politički, vrlo pismen način objašnjeno zašto Srbija mora da čuva svoje nacionalne interese, ali zašto Srbija mora da bude i pragmatična, zašto Srbija mora da bude okrenuta ka budućnosti i da konačno dođe na ono mesto koje pripada i u skladu sa svojim materijalnim, ljudskim, prirodnim resursima da se ne vraćamo nikada na staro, da ne govorimo uvek o nekim stvarima koje ne možemo da ni u međunarodnoj zajednici, ni u regionu da ispunimo, ali zašto nam treba jedna jasno omeđena definisana država kako bi mogli da ispunimo sve naše strateške ciljeve i kako bi mogli da dođemo na onaj nivo koji Srbiji pripada. Ja mislim da je rečeno sve u jednoj rečenici, završiću sa ovom temom, u kojoj se kaže: „Naša sposobnost da to prepoznamo, da prvi ponudimo rešenje i stav, što je od ključnog značaja, sada je red na Srbiju da prva nudi rešenja, ne smemo da dozvolimo više da čekamo gotova rešenja koja nam neće ići u prilog ili da nam, ne daj Bože, ponovo dođemo u situaciju da nam ruše crkve, da nam proganjaju narod, da nam hapse ljude ne samo u južnom delu Kosova i Metohije, nego i na severnom delu Kosova i Metohije, sada moramo mi da budemo proaktivni, da mi budemo prodržavni i da imamo u vidu samo jednu činjenicu – da zaštitimo srpski narod na Kosovu i Metohiji na najbolji mogući način, da zaštitimo kulturnu, istorijsku i religijsku baštinu. I da nastavim sa ovim, znači da se nađemo na liniji razmišljanja velikih, ali da to opet ne učinimo, nemišićevo ukopavanje na Kosovu gde se pruža poslednji otpor vredan pesme i pamćenja, ali ne i pobede, već Mišićev juriš na Kajmakčalan, gde nismo oslobodili Srbiju, ali smo otpočeli da je oslobađamo, dokaz je istorijske zrelosti koja nije novootkrivena, ali je dugo nije bilo i smatram sada da mi tu zrelost imamo i da na jedan zreo način moramo da pristupimo problemima. Jedan od ključnih uslova da dođemo i da ispunimo naše nacionalne interese jeste ispunjavanje i realizacija ove strategije nacionalne bezbednosti, strategije odbrane i brige o našim nacionalnim interesima i sada, ali i u budućnosti, ali na jedan pragmatičan način, uvažavajući činjenice i uvažavajući realnost, boreći se za svoja prava, boreći se za prava sopstvenog naroda, što i radimo svih ovih godina i pored onih koji ovde ne prisustvuju već mesecima na sednici, koji su govorili da će Vučić dati Kosovo na Vidovdan, da će dati na određen datume, praznike koji su važni za naš narod i ništa nije bilo od toga. Zašto? Zašto to rade? Zato što to ide u prilog naravno nekim državama, zemljama i službama kojima nije u interesu da Srbija napreduje, kojima nije u interesu da se Srbija maksimalno modernizuje i da bude i ekonomski i politički lider ovog regiona. Zato što im ne odgovora jaka Srbija, zato što im odgovara da na bilo koji način dođu na vlast i da urade ono što su uradili od 2000. do 2012. godine, ostavivši 400.000 ljudi bez posla, ostavivši čitave fabrike opustošene, prodavši državu i prodavši fabrike tajkunima i spekulantima i sumnjivim biznismenima. Ne upravlja se tako državom, niti će ovaj narod više dozvoliti da, da poverenje takvim ljudima. Takva su istraživanja javnog mnjenja trenutno, preko 55% podrške predsednik Vučić ima od građana Republike Srbije zato što želimo punu zaposlenost u ovoj zemlji, zato što smo je sa 27% smanjili na 9%, zato što imamo tri i po milijarde evra stranih, direktnih investicija, zato što smo izgradili 250 km auto-puteva, zato što izgrađujemo prugu Beograd-Budimpešta, pa sve gore do Poljske, preko Slovačke, Češke i do Poljske. Zato što želimo da se bolje ukonektujemo sa zemljama i zapadne Evrope, ali naravno i sa našim susedima. Izgradili smo i Koridor 10, izgradili smo i Miloša Velikog, izgradićemo i Moravski koridor. Puteve gradimo zajedno sa našim partnerima iz Kine, iz Azerbejdžana, iz Grčke, iz SAD. Svi su ovde dobrodošli ako žele na jednoj ravnopravnoj osnovi da sarađuju, da ulože, zašto ne, da oplode svoj novac i da im Srbija bude dobra destinacija, kako za biznis, tako i za život. Želimo jednu modernu Srbiju, zemlju koja će biti otvorena, zemlja koja će biti bogata, u kojoj će građani na jedan častan i dostojanstven način živeti od sopstvenog rada. Srbija to može i to je Srbija koju mi promovišemo, to je Srbija koju promoviše i predsednik Vučić, koju promovišete i vi ministre, jer odbrana je pored ekonomskog razvoja, paralelno, ne mogu sada da kažem iako uvek jedan ozbiljan fokus stavljam na ekonomiju, odbrana, jačanje vojske je stub, ključ modernizacije i razvoja jedne države. Ne treba mnogo daleko da idemo da vidimo takve primere i nije neutralnost nešto što će nas odvesti u neke tamne vilajete i svi ono koji govore da mi moramo da se opredelimo nisu u pravu. Pokazali smo za ovih sedam godina da možemo da sarađujemo sa svima, da možemo da budemo, možda ne prijatelji, ali možemo da budemo partneri sa svim zemljama na ravnopravnoj osnovi. Dakle, nije uopšte sporno da možemo da vodimo ovakvu međunarodnu mudru politiku, da imamo partnere iz svih zemalja sveta koji ovde žele da ulažu. Dakle, nije uopšte sporno da možemo da vodimo ovakvu međunarodnu mudru politiku gde imamo partnere iz svih zemalja sveta koji ovde žele da ulažu. Mi želimo i zašto ne, primer za razvoj države, odbrambenih snaga, ekonomije, može da bude Izrael, Srbija treba da bude Izrael ovog regiona, zato što je to država koja od 500.000 stanovnika 1948. godine kada je proglašena njihova nezavisnost došla do 10 miliona danas, koja ima jednu najjačih, najsnažnijih, najopremljenijih vojski na svetu, najjači, najsnažniji sektor informacionih tehnologija. Zašto? Zato što su možda prirodno bogati. Pa nisu. Nemaju oni nikakva bogatstva. Srbija ima i prirodno bogatstvo, ima ljude, ima dobre resurse i sa ovakvom politikom, sa ovakvom jasnom strategijom razvoja ekonomije, države, odbrane, jasnom strategijom u ponašanju Srbije u međunarodnim odnosima, siguran sam da i mi u narednih nekoliko godina možemo da ostvarimo i dobar rast i da postanemo lider, ne samo regiona, nego i cele jugoistočne Evrope. Na kraju, izvinjavam se potpredsedniče Arsiću, da pohvalim ovaj sporazum koji ćemo ratifikovati, nadam se ovde u parlamentu, sa Češkom. Uvek u svojim govorima i nastupima podstiče sve naše državne službenike i članove Vlade da imaju veću saradnju sa zemljama Višegradske grupe, sa Češkom, sa Slovačkom, sa Mađarskom, sa Poljskom, sa našim susedima Rumunijom, Bugarskom. To su zemlje sa kojima mi nemamo otvorena pitanja, a imamo jako malu ekonomsku, vojnu i bilo koju drugu saradnju. Samo ću podsetiti moje kolege poslanike na jedan divan dan iz vremena Milana Stojadinovića dok je bio premijer. Ovde je boravila kod nas u Narodnoj skupštini jedna delegacija od 75 poslanika i Čehoslovačkog parlamenta, tada smo imali sjajne odnose. Bili smo članica Male Antante. Tada je vođena jedna takva politika u kojoj je Srbija izgrađivana kao kraljevina Jugoslavija, ekonomski snažna zemlja, ali geopolitički dobro pozicionirana. Nadam se da ćemo biti uspešniji mnogo nego što smo bili u tadašnjim vremenima i siguran sam da ćemo sve svoje kapacitete u tom domenu iskoristiti i da će naša Vojska i naše odbrambene snage imati ulogu koju zaslužuju i naravno u samoj izgradnji i modernizaciji zemlje. Hvala.
Reč ima ministar, gospodin Aleksandar Vulin. Izvolite.
Da se zahvalim na tome što ste pažljivo pročitali sve što smo napisali i što ste uložili veliki trud da ono što je predloženo vidite, uvažite i da razumete koliko je to važno za našu zemlju i za koncept naše odbrane. Potpuno ste u pravu, ja od 2012. godine slušam da je Kosovo prodato i da je ono sada nezavisno, sad je nezavisno, nije bilo pre, nego je sada konačno postalo nezavisno. Znate, vrlo je zanimljivo da Hašim Tači koji je, ako ništa drugo bar pokazao da šiptari nemaju reč, da nemaju besu, da im se ne može verovati, rekao ja jesam potpisao Briselski sporazum, ali neću da ga sprovodim, neću ništa da sprovedem. Pa, čekaj što ne sprovedeš to što te je dovelo do nezavisnosti. Zar nije to sporazum koji ti je dao nezavisnost? Kako sada to da nećeš više da pregovaraš sa Srbijom kada te sve to vodi ka nezavisnosti. Nije tačno. Ne vodi ih ništa ka nezavisnosti. Sve su udaljeniji od nezavisnosti. To je ogromna zasluga predsednika Vučića. Godine 2012. nama su crtali uslove, nisu razgovarali, nego kažu – ovo su pre vas potpisali, na vama je da sprovedete. A, izborili smo se u međuvremenu za to i na prvom mestu predsednik Vučić se izborio za to da sada slušaju i pitaju koji su naši interesi, preko čega se ne može preći. Šta ne može da se pređe? Ostao sam dužan odgovor od koga preti opasnost. Sve zemlje, pa čak i veoma velike zemlje, zemlje koje su naoružane nuklearnim oružjem imaju sličnu formulaciju, a formulacija je – agresija na našu zemlju je malo verovatno, ali se ne može isključiti. Apsolutno je tako. Kako vi na Balkanu možete u potpunosti da isključite agresiju na vašu zemlju? Kako? Kako vi to možete da uradite? Ja nisam toliko hrabar. Ja nisam toliko hrabar da mogu da kažem da je to nemoguće, da je to nezamislivo. Nažalost 1999. godine smo videli da je vrlo zamislivo i 1998. godine smo videli da je vrlo zamislivo. Kao možete da kažete, siguran sam da to ne može da se desi. Čekajte, pa vi imate u Prištini ljude koji kažu da će zauzeti Niš. Evo slušali ste onu ludu babu Editu Tahiri, koja izađe i kaže – ako ne priznate Kosovo biće rata. Kako možete onda da isključite u potpunosti? Vidite, ako polazite od koncepta, to je nekada davno, početkom 2000. godina, imali smo koncept tada vladajućeg DOS-a koji je rekao – mi smo okruženi prijateljima, nemamo tajni prema našim prijateljima, pa su ukinuli šifrovanje u Ministarstvu spoljnih poslova, ukinuli između ostalog i spoljnu obaveštajnu službu sa obrazloženjem – pa, nemamo mi tajni. Sad nemaš tajni. Koja to zemlja na svetu nema tajni? Koja to zemlja za sebe kaže – okružen sam samo divnim prijateljima? Dobro, ko će napasti Švajcarsku? Švajcarska ima redovno služenje vojnog roka i imam rezervu o kojoj mi možemo samo da sanjamo. Kad kažem rezervu, mislim i na ljudski potencijal i na tehnički potencijal. Znači, oni ne mogu da isključe, a mi možemo da isključimo. Ne možemo da isključimo. Na Balkanu niko nikad ne može da isključi. U ovom trenutku je malo verovatna, ne zbog drugih, već zbog nas, zato što mi jačamo, a onda će svako dva puta da razmisli da li se to isplati. Budemo li slabiji, što slabiji budemo bili, pa kada nam se desila oružana pobuna u Preševu i Bujanovcu? Kad smo bili najslabiji, kad smo bili na kolenima, kada su povlačili vojsku, kad su osetili da državno rukovodstvo ne zna šta će da radi. Samo zahvaljujući Vojsci Srbije, neki od njih su ovde, neki u Skupštini, samo zahvaljujući tvrdoglavosti Vojske Srbije taj deo nije otišao, samo zato. Sad, kad vi imate sve to, kako onda možete sa sigurnošću da kažete – nikad to neće biti? Ako ova Skupština čvrsto veruje da je agresija na našu zemlju nemoguća, onda na sledećem budžetu treba da izglasa ukidanje rashoda za vojsku, jer je to bacanje para. Vojska služi da zaštiti zemlju. Ima ona tri misije i mirovnu misiju, ima i pomoć civilnim organima, ali vojska se ne pravi za to, vojska se pravi da zaštiti zemlju. Ako smo ubeđeni u to da je mogućnost agresije nikakva, da je nikad neće biti, ukinete vojsku, to je preko 90 milijardi dinara. Znate šta sve može da se uradi za 90 milijardi dinara? Ali, ko ima hrabrosti pred potomstvom i pred budućim generacijama da kaže tako nešto? Nemoguće. Dakle, ja jednostavno nemam i ponavljam još jednom, agresija je malo verovatna, ali se ne može isključiti i tako moramo da se ponašamo. Pominjali ste vojnu neutralnost. Da, mi ćemo izdržati, dok je predsednik Vučić predsednik ove zemlje, mi ćemo biti vojno neutralni i nema te sile i pritiska koji će moći tu stvar da promeni. Još hoću da dodam, da, vojna neutralnost je skupa, to je najskuplji oblik, to je jako skupo. Skupo politički, skupo ekonomski, skupo jer morate sve da imate, morate sve sami da imate. Znate, da nismo vojno neutralni, da smo deo NATO pakta, pa ne bi imali avijaciju, nema potrebe. Ako vam treba neko da obezbeđuje vaš vazdušni prostor, pa to se zamoli susedna zemlja, kao što recimo radi Severna Makedonija, kao što radi Crna Gora, kao što radi Slovenija, pa vam drugi čuvaju nebo. Jeste li vi slobodna zemlja ako vam neko drugi čuva nebo? Jeste vi slobodna zemlja ako neko drugi preuzima odgovornost na vašem prostoru? Niste, naravno da niste. Zato, koliko košta, toliko košta i treba da košta. Ako je cena naše slobode, ako se cena naše slobode može izračunati, izmeriti novcem, onda je to najjeftinije u našoj istoriji. Mi smo nažalost cenu naše slobode uvek merili izgubljenim glavama i krvlju. Ako možemo novcem, to nikad nije bilo jeftinije i ja ću se uvek boriti da svaki dinar damo, ali da sačuvamo svoju slobodu, a da ne bude krvi i da ne bude izgubljenih glava. Bolje je pitanje, a koliko košta blokovsko svrstavanje? Evo, da ću vam primer iz našeg neposrednog okruženja. Recimo, naši susedi Bugari sa kojima imamo dobre odnose, članica NATO pakta, kupuju za preko milijardu evra nove avione, pogodićete, Fantome, kupuju za još negde 800 miliona evra ili dolara, nemojte me držati za reč, oklopna vozila, prepoznaćete, zapadne proizvodnje, i za još oko milijardu treba da kupe dve fregate za njihovu mornaricu na Crnom Moru. Da li to njima treba ili ne treba, to je sada pitanje. Koja agresija to njima preti, od koga to sad njima može da preti agresija? Zašta se oni to spremaju? Niko ne pita. Dođeš, ćutiš, platiš. Oni čak nemaju te pare, oni su podigli kredit za ovo. Mi za svaki avion, svaki metak, mi to iz naših prihoda, koliko nađemo, kako izdržimo, koliko uštedimo toliko i kupimo, ne uzmemo kredit, ne zadužimo se. Naši susedi se zadužuju da bi kupili naoružanje. Postavlja se pitanje - čekaj, pa vi ste u bloku, ko će vas napasti? Šta, Srbija će da napadne Bugarsku? Napašćemo Bugarsku, pa da zaratimo sa celim NATO paktom. Nemojte od nas da se sklanjate, nema potrebe da trošite novac. Naši susedi Hrvati su, što kupili, što dobili, 400 oklopnih vozila. Sad su uzeli divizion pancer haubica, 14 helikoptera "Kajova" naoružanih Hellfire raketama, što značajno menja odnos snaga u regionu. Sada im stiže još preko 60 "Bredlija", još nekih 20-ak za rezervne delove. Znate, to su teška oklopna vozila, to se ne uzima za mirovnu misiju u Avganistanu. Time se ratuje. Time se ne ide u mirovne misije. Nešto lakša sredstva idu u mirovne misije. Oni za to koriste. Pitanje je - za šta ih koristite? I oni takođe sad treba, po njihovim planovima, nisu uspeli da kupe prošle godine, trebali su da kupe od Izraela F-16, u verziji Barak, nisu kupili. Sada, po svoj prilici, hoće da kupe nove. Znate, to će da košta, ne može ispod milijardu, milijardu i 200. Pa, čekaj, vi ste u NATO paktu, najveća sila na svetu, zar niste tu da budite sigurni, bezbedni, zašto trošite pare, na koga trošite pare? Vidite da i blokovsko svrstavanje mnogo košta. Dođe vam predsednik SAD, kao vodeće zemlje NATO pakta i kaže - 2% BDP ima da ide u vojsku i tačka. I kao što vidite, funkcioniše to. Bogami, i velike sile pristaju da je 2%. Mi odgovaramo samo svojim građanima. Trošimo koliko imamo. Damo koliko možemo i koliko imamo i nije nam teško da damo za vojsku, jer je svi zajedno toliko volimo i toliko poštujemo. Ali, damo koliko mi imamo. Neutralnost je skupa, ali, bogami, blokovsko svrstavanje nije ni malo jeftinije. Hvala vam što primećujete tu veliku novost, tu veliku promenu. Srbija koju vodi predsednik Vučić ima hrabrosti da štiti Srbe, bez obzira gde oni žive. Znate, kad kažemo - štiti, ja sam ministar odbrane pa to kad ja kažem odmah zvuči kao da će tenkovi da krenu preko Drine, Srbi preko Drine se štite na prvom mestu diplomatijom i ekonomijom. Do sad, tapšali se po ramenima, ljubili se, gde ste braćo, drago mi je što vas vidimo, a ni dinara u kasu Republike Srpske, ništa. Kad treba - nema, ko vas pita odakle vam. Ako možemo nešto da uzmemo, mi uzmemo, ali da im damo, ne damo. Ova Vlada je sada dala 37 miliona evra Vladi Republike Srpske, plus u svakoj opštini u Republici Srpskoj prosečno za milion evra nekog projekta. Evo, uz malo sreće, i biću najsrećniji čovek na svetu ako do kraja godine samo nađemo vremena, jer smo ispunili reč predsednika Vučića, održali smo reč, u Drvaru se otvara fabrika "Jumka", 100 žena zaposleno u Drvaru, povratničko mesto, gde su Srbi apsolutno u većini. Jedva čekam da ih vidim kako tamo rade. E, to je strategija čuvanja Srba. Čuvaš ih što ih ojačaš, da ti ne odu od Drvara, da ih sačuvaš, da ih zaposliš tamo, da budu tamo, da žive, rade i da budu tamo gde žive Srbi, da se zna da je Srbija tu. To je ta strategija i to je ono što je prvo. Prvo je ekonomija, za njom diplomatija. A naš predsednik je jasno rekao, i vrhovni komandant Vojske - Jasenovac, Oluja i martovski pogrom se nikad više neće ponoviti i to je svakom jasno. Nikada više. A to neće biti bez snažne srpske države, neće biti bez snažne vojske. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Marinković.
Hvala, ja ću vrlo kratko. Zahvaljujem se ministru na ovako iscrpnim i detaljnim odgovorima. Smatram da su ovo teme od strateškog značaja za razvoj naše države. Ono što mogu da kažem je da mi moramo svi zajedno da radimo na tome da povećamo taj budžet, koji je za vojsku i odbranu još uvek mali. Treba da radimo na tome. Upravo ono, ministre, što ste rekli, da ekonomski jačamo našu zemlju, kako bi imali više da odvajamo za naoružanje i za vojsku, upravo u smislu jačanja, ne samo ekonomskog, nego i jačanja naše geopolitičke pozicije. A ako ćete iskreno, što se tiče, rekli ste - skupo je, naravno, skupo je imati avione, skupo je kupovati helikoptere, skupo je kupovati novu opremu, ja bih voleo, iskreno, da mi imamo kao Izrael "Gvozdenu kupolu". To štiti izraelski narod u svakom trenutku od bilo kakvog napada, bilo kakve pretnje. I ne možemo mi da se oslonimo na to, lepo ste vi to rekli, da će biti mir, da mi svi želimo dobro. Naravno, normalno je, to je ljudski, ali nas praksa, ali nas teren demantuje. Vi ste jednom lepo rekli, ja sam to primetio, kada je u pitanju Kosovo i Metohija. Govori se stalno, pogotovo to dolazi od nekih zemalja zapadnih, o pomirenju, da treba prvo da dođe do, kako bi oni rekli, reconciliation, pa onda do nekih krajnjih rešenja. Vi nemate na Kosovu i Metohiji od 2000. godine nijednu političku partiju koja je multinacionalna. O kom mi suživotu pričamo i o kom mi pomirenju pričamo posle 20 godina? Znači, proces je u stvari suprotan. Ekonomija, ekonomska saradnja, razvoj trgovine, slobodan protok roba, ljudi i kapitala, to je ono što Vučić radi sada i dobija podršku u celom regionu. Dakle, i sa Albanijom i sa Makedonijom, jačanje i snaženje naše ekonomije… (Predsedavajući: Privodite kraju.) … Mogućnost da više izvezemo. Hvala, gospodine Arsiću. Hvala još jednom na odgovorima i ovo je stvarno jedna od najznačajnijih tema za našu državu. Nadam se da ćemo sve ovo što je predloženo da implementiramo na jedan kvalitetan način i naravno da ćemo usvojiti. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Borisav Kovačević.
Hvala, gospodine predsedavajući. Uvaženi ministre Vulin, danas ovde na čelu respektabilnog tima, očigledno, poštovane koleginice i kolege poslanici, ja mislim da smo mi danas na sednici na kojoj se raspravlja, ukupno uzevši, ceo dnevni red, o materiji, ako ne apsolutno najvažnijoj za državu, a ono sigurno među nekoliko oblasti po važnosti. Ja sam to nekoliko puta na ranijim sednicama pominjao i pitao, postavljao pitanja Vladi, kada će strategija odbrane i strategija nacionalne bezbednosti doći na red, zbog toga što je to vrlo pomno, pažljivo i studiozno i razrađeno u ovim dvema studijama. Pokazalo se da su i unutrašnji faktori, posebno spoljašnji faktori, izmenili sliku ukupnog bezbednosnog stanja i situacije u zemlji i položaja zemlje u odnosu na međunarodne obaveštajne i druge subjekte. Zato pozdravljam što se ovome konačno prišlo i hteo bih da kažem nekoliko stvari. Da bi se raspravljalo danas o ovom materijalu, o ovim temama, mora se stvarno strogo voditi računa dokle u raspravi smemo ići i otvarati stvari, obzirom da su ovo delikatne državne stvari i kao oblasti spadaju u državne tajne. Zato i jeste sasvim snažno i veoma potrebno na početku u uvodu rečeno da su ovo javna dokumenta, što znači da je ovo oblik dokumenata s kojima se može ići u javnost, a da ne bude nikakve štete po bezbednost i druge oblasti ove zemlje. Mislim da je to dobro urađeno i da tako i treba raditi. Ove strategije su dokumenta, i to je naglašeno, koja služe kao osnova za izradu drugih strateških dokumenata i doktrina i dokumenata javnih politika i normativno-pravnih akata, ali takođe svih u obliku javnih akata. Zašto ovo naglašavam? Zato što mislim, možda grešim, ali želim da iznesem to, razmišljam da bismo mi kao Skupština daleko bolje, kvalitetnije, konstruktivnije raspravljali o ovim dokumentima ako bismo raspravljali u uslovima zatvorene sednice za javnost, zbog toga što bismo mogli, bez obzira što su ovo javna dokumenta, u raspravu da ulazimo nešto i preko toga i da na takav način mnogo ozbiljnije, dubioznije sagledavamo stvari koje su ušle u ova dokumenta, jer ovako inače ostaje dosta pitanja koja bi se mogla postaviti na tekst u ovim dokumentima, ali je suvišno kad ne možete dobiti odgovore koji prekoračuju ono što je javno. Kada se govori o pretnjama bezbednosti ove zemlje, želim da na prvo mesto stavim obaveštajnu delatnost stranih subjekata prema Srbiji, odnosno obaveštajnu delatnost stranih obaveštajnih službi prema Srbiji. Mislim da ako uzmemo kao jedan element moguću bezbednosnu ugroženost ove države spolja, drugi element jeste ugroženost iznutra, odnosno unutrašnji nemiri i svi ostali oblici koji se mogu pojaviti. Ali, ja sam tvrdo ubeđen da krupne stvari i krupne opasnosti i pretnje bezbednosti u ovoj zemlji sa unutrašnjeg plana ne mogu nastati, i to sam siguran, same od sebe, bez podstrekavanja, da ne upotrebim težu reč, obaveštajnog delovanja spolja za stvaranje takvog ambijenta i takvih pojava u zemlji koje će voditi ka unutrašnjim nemirima i ostalim oblicima ugrožavanja bezbednosti. Ubeđen sam, kao što verujem da i vi jeste, da i ovo sve što se događa danas u zemlji na tom planu, što dolazi i od opozicije, da jeste ne samostalno, nego instruisano i pomagano spolja od ino faktora. Zato mislim da je jako važno, to ću pri kraju uzeti temu da govorim, kako nam je organizovan, strukturno postavljen, vođen, kadrovan, itd. ukupan sistem nacionalne bezbednosti. Izvinite što ću možda odstupiti od nekih principa, ali ja kada kažem – kompletan sistem nacionalne bezbednosti, tu podrazumevam, naravno, i sve vojne snage. To je za mene celokupan sistem bezbednosti. Mislim da je, pored onoga što je ovde ministar u svom uvodnom izlaganju istakao i sad je pominjano u diskusijama mojih kolega, posebno gospodina Marinkovića, dakle, briga za ceo nacionalni korpus, bio on u zemlji ili napolju, mislim da je jako važno što je u ovim dokumentima istaknuto, i to bih stavio na drugo mesto, kao borba za očuvanje unutrašnje stabilnosti i bezbednosti građana. Kad se ove teme tiče, mislim da je jako bitno kako nam je do sada radila, odnosno kako će ubuduće raditi i delovati kontraobaveštajna služba i kontraobaveštajna zaštita. To je prvi stub odbrane unutrašnje bezbednosti. Kad su u pitanju unutrašnje neprijateljske snage, ja ću slobodno reći, jer to u svakoj zemlji ima, a posebno kad je u pitanju ino faktor neprijateljski nastrojen, odnosno konkretno obaveštajne službe kojima najdirektnije i u prvom redu mora da se suprotstavlja kontraobaveštajna služba, odnosno službe naše. Mislim da je jako važna u celom sistemu odbrane zemlje i njene bezbednosne sigurnosti, i to je dobro istaknuto u dokumentima, efikasnost državne uprave i institucija. Kod ovoga ću navesti jedan primer. Godine 2007, kada smo prvi put došli na vlast, govorim sad o koaliciji, naravno, na čelu sa SNS, jedna od osnovnih izbornih tema i opredeljenja u budućoj vladajućoj politici je predstavljena vrlo snažno – borba protiv korupcije i organizovanog kriminala. Ja tvrdim, imam dosta godina, ali ne pamtim da je ikada do tada bila izražena veća politička volja za tu borbu. Međutim, ne bih rekao da smo na tom planu uradili sve što je trebalo, odnosno, da nismo dovoljno uradili, da se može mnogo više, i posebno mislim da nismo dovoljno ojačali institucije ove zemlje za borbu protiv korupcije i organizovanog kriminala. U takvoj situaciji ne možete se lečiti od korupcije i organizovanog kriminala, jer bi to značilo isto kao kad biste doveli svetski poznatog hirurga da izvrši složenu operaciju, a date mu instrumente koji nisu sterilisani. Rezultat, operacija uspela, pacijent mrtav. Zato mislim da je trebalo još snažnije ovde naglasiti potrebu jačanja svih institucija, pa i bezbednosnih, iako se istini za volju mora naglasiti da je u nekim institucijama veliki, veliki, veliki napredak. U tom smislu ću istaći MUP. Ministarstvo unutrašnjih poslova je najviše napredovalo u tom planu. Mislim da je unutrašnja kontrola kao oblik čuvanja zdravog nastupa i dobrog organizovanja u MUP izuzetan primer kako to treba raditi i u svim drugim institucijama. Hoću pri kraju da kažem nešto o sistemu o sistemu nacionalne bezbednosti koji sam pominjao, a koji se inače u Strategiji deli na upravljački i izvršni, pa bih ja više malo o ovom izvršnom sistemu nacionalne bezbednosti. Mislim da zbog svega što sam pomenuo, i što nisam stigao, jer nas vreme gazi, mislim da u ovom dokumentu nedostaje, a verovatno zbog toga što sam napred rekao, što ne možete tako nešto izlagati, jer to ostane javnosti dostupan dokument, ali da se svejedno moglo više nešto reći i o kontraobaveštajnoj delatnosti našoj budućoj, i o sistemu unutrašnje bezbednosti i o bezbednosno obaveštajnom sistemu i Birou za koordinaciju rada službi bezbednosti itd. Hoću da kažem, neću ulaziti u primere ima ih dosta, vi ih znate, u proteklim godinama bilo je dosta drastičnih primera koji su pokazali da nam kontraobaveštajna služba nije obavljala poslove u meri koji bi zadovoljili potrebe suzbijanja opasnosti po bezbednost zemlje. Mislim da bi kontraobaveštajnu službu trebalo preispitati rad, odnosno rad kontraobaveštajne službe, posebno i svih službi kad je u pitanju njihova samostalna delatnost s jedne strane, i s druge strane kad je u pitanju koordinacija svih službi zajedno ka istom cilju ili istim ciljevima. U tom smislu, mislim da bismo napravili pomak i da zaslužuje posebnu pažnju razmatranje daljeg mesta, uloge, organizacije, strukture, rukovođenja Biroa za koordinaciju rada službi bezbednosti. Mislim da bi ovaj sektor u sistemu nacionalne bezbednosti morao biti konkretniji u objedinjavanju rada službi i određivanju zajedničkih ciljeva svih službi, i treće, da nastoji da svaka služba u svom načinu i delokrugu delovanja postigne najbolje ciljeve kako bismo ostvarili brže i bolje zajedničke ciljeve. Bezbednosno obaveštajni sistem po meni, i time zaključim, zaslužuje potrebu da se što pre sedne, to ne znači da je nešto sada alarmantno, da se sedne na određenom i kompetentnom nivou i da se razmotri, shodno današnjim uslovima rada, kompletna njihova organizacija svake službe, strukturiranje i zajedničko delovanje i s druge strane ovo što sam rekao, kako da ojačamo funkciju i nadležnost Biroa za koordinaciju rada službi.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Stefana Miladinović.
Hvala, vam uvaženi potpredsedniče. Poštovani ministre Vulin sa saradnicima, gospodo oficiri, meni je žao danas što među vama nema oficirki, ali verujem da ćemo u nekom narednom periodu imati priliku da vidimo i žene oficire ovde u Narodnoj skupštini. Pre svega bi kao ovlašćena predstavnica poslaničke grupe SPS rekla da ćemo, naravno, sva dokumenta koja su danas na dnevnom redu podržati, a ja ću svoje izlaganje usmeriti na dva najvažnija strateška dokumenta za Republiku Srbiju, posebno kada je u pitanju bezbednost i svih građana i građanki, uz jednu opasku, da mi je zaista žao, da kao neko ko pripada ovoj državi i neko ko predstavlja građane u ovom visokom domu, nemam priliku da sučeljavam svoje mišljenje ili mi svi zajedno ovde da razgovaramo o ovim najvažnijim strateškim dokumentima sa jednim delom opozicije koji ni ovo, na žalost, ne smatra važnim. Osvrnula bih se pre svega na Strategiju nacionalne bezbednosti kao najvišeg i najvažnijeg strateškog dokumenta čijim se sprovođenjem štite nacionalni interesi, nacionalne vrednosti od izazova, rizika i pretnji bezbednosti u svim oblastima društvenog života. Sama sintagma Strategije nacionalne bezbednosti podrazumeva sistem komplementarnih normi iz domena državnih strategija u oblasti sistema bezbednosti pretočenih u celovit i relativno trajan program. Srbija ovom strategijom u skladu sa svojim društvenim mogućnostima u sadašnjosti ali i u budućnosti i uzimajući u obzir naravno globalne promene i trendove, štiti vlastiti identitet, opstanak i nacionalne interese. Nacionalni interesi definisani ovom strategijom najopštija su programska opredeljenja državnih organa i naravno važnih političkih institucija u vođenju i spoljašnje i unutrašnje politike države. U našem slučaju osnovni sistemi interesa nacionalne bezbednosti nesumnjivo jesu, pre svega, teritorijalni integritet, odnosno teritorijalna celovitost, suverenitet, zaštita Ustavom utvrđenog poretka i svakako zaštita univerzalnih ljudskih prava. Na osnovu strategijskog okruženja koje u sebi sadrži geopolitičko određenje, kako teoretičari zovu geopolitički kod, i procenjenih izazova rizika i pretnji, definisani su nacionalni interesi Republike Srbije, na osnovu kojih je utvrđena politika nacionalne bezbednosti, struktura i načela funkcionisanja sistema nacionalne bezbednosti, kao i način njegovog sprovođenja. Kao što sam rekla, ovo je najvažniji dokument i kao takav u sebi sadrži i proklamovane nacionalne interes. U ovom slučaju ima ih sedam, a prvi među njima jeste očuvanje suverenosti, nezavisnosti, teritorijalne celovitosti države, koji podrazumeva zaštitu teritorijalnog integriteta i suvereniteta, odnosno sigurnost celokupne naše teritorije, uključujući i vazdušni prostor i teritorijalne vode. Očuvanje AP KiM, u sastavu Republike Srbije par ekselans je nacionalno pitanje. Braneći svoj teritorijalni integritet i suverenitet Srbija brani i međunarodno pravo i Povelju UN i autoritet Saveta bezbednosti na planu očuvanja međunarodnog mira i bezbednosti, ali i svoj nacionalni i istorijski identitet. Ako se od strane nekih velikih sila osporava, a nažalost, i od strane nekih političkih faktora ovde, aktivnost u pogledu povlačenja priznanja tzv. Kosova, ova spoljno-politička akcija doprinosi jačanju pozicije Republike Srbije štiteći upravo prvi nacionalni interes. Podsetiću, 17 priznanja u protekle tri godine i to – 17 suverenih država članica UN povuklo je priznanje tzv. Kosova, to su: Gana, Togo, Centralnoafrička Republika, Republika Palau, Madagaskar, Solomonska ostrva, Lesoto, Surinam, Grenada, Unija Komora, Burundi, Komonvelt Dominika, Sao Tome i Principe, Liberija, Gvineja Bisao, Papua Nova Gvineja i pre nekoliko nedelja Republika Nauru. I baš danas dok razgovaramo o ovom dokumentu postoje i oni, iako članovi ovog parlamenta govore jezikom Bedžeta Pacolija. Najveći stepen hipokrizije je današnji pokušaj Marinike Tepić da devalvira rezultate spoljno-političkog delovanja našeg državnog vrha priznatog od velikog dela međunarodne zajednica. Današnja izjava Marinike Tepić probila je, složićemo se svi, sve granice političke borbe i time pogazila, čak i zakletvu koju je potpisala ovde u Narodnoj skupštini. Danas, znači za sve građane u Domu Narodne skupštine, Marinika Tepić je u holu, centralnom holu, citirajući Bedžeta Pacolija, počinila izdaju države, ugrozila upravo ovaj najvažniji nacionalni interes, suverenitet i teritorijalni integritet Republike Srbije, ali i svo srpsko stanovništvo na KiM. No, da se vratim, upravo ova združena spoljno-politička akcija doprinela je, kako Ivica Dačić kaže, da niti jedna odluka danas može biti sprovedena bez saglasnosti Republike Srbije, jer podsetiću od 193 države članice, 95 država članica UN ne priznaje, 93 priznaje a pet država članica ima neutralan stav. Dijalog Beograda i Prištine koji je obustavljen uvođenjem taksi, incidenti i nove zapaljive izjave zvaničnika Prištine ne doprinose dogovoru, već stvaraju nove rizike za region, a za nas izazove. Svakako treba pomenuti i prevenciju otklanjanja separatističkog delovanja i aktivnosti državnih institucija koje mogu preduprediti ove aktivnosti i graditi društvo na principima univerzalnih vrednosti promovišući svakako različitosti. Drugi cilj jeste očuvanje unutrašnje stabilnosti i bezbednosti i ono uključuje zaštitu osnovnih ljudskih prava i sloboda drugih građana, kao i ostalih vrednosti društva od spoljnih i unutrašnjih ugrožavanja, svakako političku samostalnost, ali i stabilnost svih državnih atributa, borbu protiv terorizma i to u svim njenim pojavnim oblicima i sprečavanje svih vrsta ekstremizma i radikalizma, pomenuta više puta danas i migrantska kriza, to jeste izazov sa kojim se Republika Srbija suočava unazad godinama kao i Evropa i reaguje adekvatno preduzimajući, naravno, obaveze međunarodnim sporazumima i doprinosi pronalaženju koordiniranog i sveobuhvatnog odgovora na regionalnom i evropskom planu. Po svemu sudeći ovaj izazov će se nastaviti a Republika Srbija će u skladu sa kapacitetima i međunarodnim standardima umeti da odgovori. Srbija radi i radiće na unapređenju sposobnosti i kapaciteta štabova za vanredne situacije u cilju boljeg, bržeg, odnosno efikasnijeg reagovanja. Posebno bih izdvojila sajber bezbednost, kao grad na bezbednosti koja futuristički gledano, donosi nove, nepoznate izazove, rizike i pretnje, zahteva stručnost, neprestano praćenje razvoja savremenih informacionih tehnologija i brzo reagovanje. Apsolutna zaštita od sajber napada ne postoji i zato je neophodno kontinuirano pratiti svu tehnologiju, razvijati i informacionu zaštitu, naravno, naročito vitalne infrastrukture. Treći nacionalni interes je očuvanja postojanja i zaštite srpskog naroda, gde god on živi, kao i nacionalnih manjina i njihovog identiteta. Kao ključni cilj ovde je izdvojen razvoj demografskog potencijala, znači demografski razvitak, populaciona politika, odnosno pronatalitetna politika, unapređenje socijalne i zdravstvene zaštite. Podjednako važan istaknut je i ravnomerni i regionalni razvoj kojim se svakako sprečavaju u izvesnoj meri unutrašnje i spoljašnje migracije, takođe unapređenje položaja nacionalnih manjina, poboljšanje položaja zaštita prava i interesa dijaspore, ali i zaštita kulturnog i istorijskog nasleđa, pojačane aktivnosti u tom smislu u UNESKO, ali i drugim organizacijama radi očuvanja zaštite vidljivosti kulturnog nasleđa. Ovo je posebno važno zbog pokušaja različitih pokušaja revizije istorije. Kada je u pitanju očuvanje mira i stabilnosti u regionu i svetu složićemo se svi da doprinos međunarodnom miru i bezbednosti se ogleda kroz saradnju i u međunarodnim institucijama i organizacijama, Republika Srbije sarađuje sa svim relevantnim međunarodnim organima i organizacijama kada je u pitanju sprečavanje terorizma, organizovanog kriminala, ali i kroz saradnju nadležnih bezbednosnih službi i pravosudnih organa, svakako i uz učešće u multinacionalnim operacijama i različitim inicijativama. U samom dokumentu pomenute su neke od inicijativa i ja bih zaista pomenula, pre svega, jednu izuzetno važnu, a to je Berlinski proces ili VB6, gde je Srbija aktivno uzela učešće, upravo je pokazala tim učešćem i nekim proaktivnim stavom i razumevanje regiona konteksta u kome živimo, ali i perspektive i to smo kroz brojne sporazume sad ratifikovali. Podsetiću da je jedan od rezultata ratifikacije i po prvi put sedište jedne međunarodne organizacije u Beogradu. Svakako treba nastojati, zapravo, insistirati na poštovanju CEFTA Sporazuma. Politika vojne neutralnosti, sa tim se slažem, gospodine ministre, kad ste rekli - jeste vojna neutralnost saradnja sa NATO-om kroz program "Partnerstva za mir" ali i sa ODKB-om, naravno, saradnja sa Organizacijom za evropsku bezbednost i saradnju kroz sve tri dimenzije, nesporno je i na tome treba nastaviti da se sarađuje i gaje tradicionalni odnosi sa državama članicama Pokreta nesvrstanih. Iskoristila bih priliku i da pomenem dve inicijative koje ovde nisu navedene, a smatram da je važno da se pomenu u kontekstu sprovođenja upravo nacionalnih interesa. Prva od njih je Inicijativa "Pojas i put". Podsetiću da od samog lansiranja inicijative Si Đipinga Srbija se opredelila da aktivno učestvuje i u svoje spoljno-političke ciljeve unela je saradnju u ovom globalnom projektu. Ovo je inicijativa, pokazuje se uz razvoj bilateralnih odnosa svih država u formatu danas 17 plus jedan, da direktno utiče na razvoj privrede i time jačanje ekonomije što i jeste jedan od naših nacionalnih interesa. Osim infrastrukturnih projekata, razvoj privredne saradnje, saradnje na obrazovnom, kulturnom nivou, naravno naučnom, ali i kroz razmenu tehnologija i znanje iz različitih oblasti jačaju se svi kapaciteti države u pogledu zaštite i očuvanja svih navedenih nacionalnih interesa. Druga inicijativa koju bih želela da pomenem jeste "Mini Šengen", kako ga kolokvijalno zovemo, jeste inicijativa koju je pokrenuo predsednik Republike Srbije Aleksandar Vučić, a upravo u cilju i regionalne stabilnosti i razvoja ekonomija regiona. Ovom inicijativom je potvrđeno da Srbija ima viziju regiona i to kakvu viziju. Ta vizija počiva, pre svega, na ekonomskoj saradnji, na četiri slobode, a to je protok ljudi, kapitala, usluga i roba, odnosno ono što je suština progresa svake države. Svako osporavanje ove inicijative, posebno dela opozicije koja je imala priliku da svoje vizije iznosi u onom periodu kada je bila na vlasti pokazuje ne samo da su politički amateri, već potpuno odsustvo elementarne političke svesti. Deklaracija o uspostavljanu slobodnog protoka ljudi, roba, usluga i kapitala, na Zapadnom Balkanu, treba da unapredi regionalnu saradnju u cilju većeg privrednog rasta, privlačenje investicija i podizanja kvaliteta života građana. Istakla bih, naravno, u ovom smislu i saradnju protiv prekograničnog organizovanog kriminala, pružanju uzajamne pomoći u odgovoru na hitne slučajeve kao što su elementarne nepogode. Nacionalni interes evropske integracije, kao jedan od glavnih spoljno-političkih ciljeva Republike Srbije ide svojim tokom, možda ne dinamikom koju bismo mi želeli, posebno kada su u pitanju Poglavlja 23 i 24 i za nas, možda najbolnije Poglavlje 35. Ekonomski razvoj i ukupni prosperitet, kao i očuvanje životne sredine, međusobno su povezani, zapravo, svi ovi ciljevi su međusobno i povezani i uslovljeni. A, u okviru ovog sedmog cilja, očuvanje životne sredine i resursa, rekla bih da bi trebalo kao država da se pozabavimo više cirkularnom ekonomijom, jer jednim delom ćemo razvijati dalje privredu, a drugim delom štititi naše privredne resurse. U funkciji ostvarivanja nacionalnih interesa formulisani su bezbednosni rizici, izazovi i pretnje, ali i zadaci i ovo sve zajedno čini osnovni sadržaj svake, pa i naše Strategije. Dosledno sprovođenje ove Strategije podrazumeva jasnu uključenost svih institucija sistema bezbednosti, izvršni deo koji podrazumeva sistem odbrane, unutrašnje bezbednosti, bezbednosno-obaveštajni sistem, institucije nadležne za spoljne poslove, ali i vitalni sistemi, kao što su zdravstvo, pravosuđe, obrazovanje, privreda, posebno energetika, telekomunikacioni sistemi, infrastruktura, nauka, ali i građani. Dakle, Strategiju nacionalne bezbednosti sprovodimo svi mi. Ovo je najvažniji strateški dokument, jer su svi stavovi, opredeljenja i predviđene mere u cilju ostvarivanja i očuvanja osnovnih nacionalnih interesa. Nacionalni interesi predstavljaju jedinstvo elemenata na kojima se zasnivaju osnovne potrebe države i ne mogu biti predmet pregovaranja. Oni podrazumevaju spremnost države na zaštitu interesa, u skladu sa univerzalnim principima i svakako međunarodnim pravom. Dakle, ovaj dokument, uz ekspoze predsednika, države i Vlada, smatra se najvažnijim nacionalnim dokumentom, koji treba da doprinese očuvanju unutrašnje i spoljne bezbednosti države i čast je imati priliku diskutovati o ovom dokumentu u Narodnoj skupštini. Prateći Strategiju nacionalne bezbednosti, ukratko bih se osvrnula na Strategiju odbrane Republike Srbije, u kojoj su definisani i odbrambeni interesi, koji predstavljaju izraz najviših vrednosti opštih potreba građana, čime se štite, naravno, i svi ostali nacionalni interese. Opredeljenje iskazano u ovoj strategiji nedvosmisleno iskazuju odlučnost Republike Srbije da u skladu sa odlukom o vojnoj neutralnosti izrađuje i jača sopstvene kapacitete i kapacitete za odbranu. Vojna neutralnost kao odbrambeni interes proizašao je iz njenih nacionalnih vrednosti i interesa i, naravno, međunarodnog položaja. Svakako, vojna neutralnost ne isključuje saradnju, kao što smo rekli, sa drugim državama ili pak vojno-političkim savezima. I ta saradnja se ogleda kroz, kao što sam pomenula, i partnerstvo za mir, produbljivanje saradnje sa Organizacijom dogovora o kolektivnoj bezbednosti, OEBS-om i tako dalje. Ono posebno važno jeste učešće u multinacionalnim operacijama pod mandatom UN, nastavak saradnje u operacijama EU u upravljanju krizama, doprinosimo ostvarivanju funkcije odbrane zemlje, jačanje njene pozicije u međunarodnim odnosima i, naravno, zaštitu univerzalnih vrednosti. Posebno značajna saradnja, i to bih možda na kraju istakla, jeste, pored pomenutih, naravno u Strategiji nacionalne bezbednosti, jeste saradnja sa KFOR-om u AP Kosovo i Metohija, u skladu sa Rezolucijom 1244, a u cilju zaštite suverenosti i nezavisnosti. Opredeljeni smo, kao što možemo pročitati u Strategiji odbrane, da za nastavak komunikacije, saradnje, kao i realizaciju zajedničkih aktivnosti, kao što je učešće u timovima odgovornim za implementaciju vojno-tehničkog sporazuma, preduzimaće se dalje mere radi sprečavanja transformacije naoružanih formacija, koje se nazivaju kosovske snage bezbednosti u oružane snage Kosova. Odluka kosovskih vlasti, prošle godine da pretvore kosovske snage u stalnu vojsku Kosova dobila je podršku možda nekih velikih sila, ali je izazvala uznemirenost kod mnogih evropskih zemalja. Podršku, u ovom smislu, moramo tražiti od svih međunarodnih faktora. Nekoliko zemalja, članica NATO-a, takođe, ocenilo je tu odluku neprikladnom i da je izabran loš trenutak za formiranje vojske Kosova, a veliki broj država osudio je, naravno, i uvedene, evo već godinu dana, uvedene takse na robe iz Republike Srbije i BiH. Misija KFOR-a mora u tom smislu ostati nepromenjena i verujem da će, kao i do sada, nastaviti da doprinosi stabilnosti celog regiona i pružati zaštitu svima na Kosovu. Evo, na kraju, želela bih da istaknem da je izuzetno važno održati dobru saradnju sa svim državama u regionu, kao i sa svim međunarodnim i regionalnim inicijativama i organizacijama, a naročito važno održati kontinuitet razmatranja periodičnih izveštaja o stanju na Kosovu i Metohiji, pred Savetom bezbednosti UN. Oba dokumenta, po svom sadržaju i iznetim principima, ciljevima i merama za sprovođenje, jesu za pohvalu. Doprineće, naravno, bezbednosti, ali i razvoju Republike Srbije. Kao što sam rekla, mi ćemo podržati sve zakone, a moje kolege će govoriti o njima nešto kasnije. Hvala.
Reč ima ministar Aleksandar Vulin.
Uvaženoj poslanici, odmah da joj kažem da je kod nas procenat žena u Vojsci Srbije i Ministarstvu odbrane veoma visok. Sad ću vam reći. Ima u našem sistemu i u Ministarstvu odbrane i u Vojsci Srbije 6,99% oficira su žene, podoficir 1,96%, profesionalnih vojnika ima čak 15,41%, a na profesionalnom vojniku leži vojska, to je vojska. Civilnih lica je 51,97 i tu na prvom mestu nemojte odmah pomisliti na birokratiju. Nije birokratija, nego na prvom mestu je to zdravstvena zaštita. Na prvom mestu su to lekari, sestre, oni koji zaista brinu o zdravlju svih nas, ukupno 21,93% u našoj vojsci jeste žena, a u mirovnim misijama, evo sad ovog trenutka se nalazi 12,67% žena, i to vodite računa, Vojska Srbije ne ide u mirovne misije koje su najlakše. U Centralnoafričkoj republici je najviši procenat žena u mirovnim misijama, zato što tamo imamo poljsku bolnicu nivoa dva, gde se nalazi veliki broj zdravstvenih radnika i to je upravo to o čemu govorite. Želim da se osvrnem i na najnoviji napad na našu državu, najnoviji napad na našu zemlju, najnoviji napad na našu politiku, koji je uradila ova potpredsednica Đilasove stranke, stranke zdravog razuma, koja je izašla sa sumanutim šiptarskim optužbama kao da je to neko otkriće, kao da je to neki dokaz. Ona je optužila da srpska država kupuje odpriznanja kosovske nezavisnosti. Čekajte, ako je to tako, evo ja vam kažem, onda je to jeftino i daj Bože sve da kupimo, ako je to tako. Vrlo zanimljivo da nikom nije smetalo da šiptari, recimo, kupe priznanje. To može, ali da Srbi urade sve što mogu da ne dođe do priznanja, odnosno da se povuče priznanje, to je već kriminal. Sve što Srbima ide u korist, odmah se predstavi kao kriminal i korupcija. Ništa mi nismo kupovali. Države shvatile da je međunarodno pravo vredno zaštite i da međunarodno pravo ima smisla i za njih. Sutra će njima doći neka nevolja, pa će morati da se brane. Ali, znate šta, evo, da pođemo da je potpredsednica stranke zdravog razuma u pravu. Izvinite, Dragan Đilas ima preko 620 miliona evra. Koliko povlačenja priznanja Kosova može da se kupi za 620 miliona evra? Hajde, neka odvoji deo svojih para, pa neka kupi neku zemlju da nam ne prizna Kosovo. Eto mu sjajne prilike da pokaže i za šta troši pare, da pokaže koliko mu je stalo. Ja ne znam, jel se oni žale što su se neke države odlučile da više ne priznaju Kosovo? Jel to njima krivo? Ako im nije krivo, ako misle da je to dobro, evo neka pomognu, kažu, citiraju Bedžeta Pacolija, očigledno svog prijatelja dobrog, ako kažu da šiptar Bedžet Pacoli govori istinu, evo, pozivam Dragana Đilasa da izvadi par miliona evra i neka nam kupi dve, tri države. Šta fali? Evo, pred izbore, da ga Bog vidi, odmah će Srbi da glasaju, da kažu – ma to patriota čovek, vidiš kako je uspeo da reši, da nam pomogne. Nešto mi govori da neće, ili ne da, ili to tako ne funkcioniše. Sam će morati da se opredeli šta je od ta dva, ili ne da svoje pare ili se povlačenja priznanja ne kupuju. Sad je na njemu. Nek on odluči. Ima para, hvala Bogu, može da pokaže, može da pokaže kako to funkcioniše, slobodno neka to uradi. Sve što je u korist Srba uvek je kriminal i korupcija. Aleksandar Vučić je čovek koji je promenio poziciju Srbije. Ovo što se desilo, povlačenje priznanja, bilo je nezamislivo. Ma koliko para smo platili boravak Vuka Jeremića u Njujorku? Koliko para nas je to koštalo, pet, šest miliona dolara? Pa, evo, po ovoj računici Marinike Tepić, mogli smo da kupimo, da povučemo šest priznanja. Pa, bolje da smo to uradili. Ako je to tako, bolje bi bilo i korisnije da smo kupili to, nego što smo dali Vuku Jeremiću. Naravno da nije tako i naravno da to tako ne funkcioniše. Naravno da to ne može da se kupi. Ali, zašto blatite svoj narod? Što sve što je dobro za Srbe? Pa čekaj, jel ima neko u ovoj Skupštini ko će da kaže da nije dobro za Srbiju da neko povuče priznanje? Kad je to već tako, pa što onda blatite i to? Što je onda to prljavo. Pa, nema u Skupštini, bojkotuju Skupštinu, ne bojkotuju dnevnice, ali Skupštinu bojkotuju. Kako možete? Zašto svoju zemlju? Što uvek nađete način da je ispljujete? Što uvek morate da je ponizite? Pa, to šiptari ne mogu da urade. Sada tako funkcioniše sajber ratovanje. Sada će se uzimati izjava Marinike Tepić, ne Bedžeta Pacolija kome niko ništa ne veruje, nego će reći – poslanik Narodne skupštine optužio Srbiju za kupovinu priznanja, i to će sada biti vest koja se emituje u celom svetu, jer to ima veći kredibilitet, kada Srbi to kažu pa mora da je tako. Ne znaju oni šta oni misle o Srbiji, kako oni gledaju Srbiju, baš ih briga, nego imaju priliku da to urade. Zato je odgovornost i na meni i na vama i na svima koji se bave politikom da raskrinkamo tu strašnu laž i, evo, da pitamo njenog šefa - 620 miliona evra, koliko ćeš povlačenja priznanja kupiti od sopstvenih para ako je Marinika u pravu, a ako nije u pravu pa sram vas bilo?
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Božidar Delić. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvaženi ministre, gospodo oficiri, gospodo iz ministarstva, danas raspravljamo o dva izuzetno važna strategijska dokumenta. Da su neki drugi uslovi, ne bi trebali o dva ova dokumenta da raspravljamo u jednom danu. Prvo bi trebali o Strategiji nacionalne bezbednosti, pa potom o Strategiji odbrane koja iz nje proizilazi. Međutim, svi znamo, ušli smo u cajtnot, ovo nam je poslednja redovna sednica Jedanaestog saziva i jednostavno ova pitanja moramo da rešimo na toj sednici. Oba dokumenta su rađena vrlo kvalitetno i prihvatljiva su, iako mi kao srpski radikali imamo određene primedbe, jer mi svoje političke stavove, kakve imamo svih ovih godina, imamo i kada su u pitanju ova dva dokumenta. Kada je u pitanju naše strategijsko okruženje, slažemo se mi, čitali smo to, znamo da sve ne može biti napisano i ne treba da sve bude napisano, nešto se mora čitati i između redova. Ipak smo mi mala zemlja i ne možemo sebi dozvoliti, kao što to rade neki koji su veliki i moćni da kažu baš sve ono što misle. Ovde se, kada je to u pitanju, ne slažemo oko konstatacije da je napredak i pristupanje Republike Srbije EU, da to pozitivno baš utiče na našu političku, ekonomsku, socijalnu stabilnost. Naš stav je da mi nikada tamo nećemo ni ući. Ovih 20 godina posle agresije na našu zemlju ključne zemlje EU, te najjače zemlje, nisu svoje stavove pomerili ni za milimetar u našu korist. Ono što su postigli bombama žele da na kraju ostvare i oni podržavaju nezavisnost Kosova i Metohije, a mi smo ovde u Strategiji nacionalne bezbednosti, što je dobro i što treba da zna svaki naš građanin, izneli kakav je naš stav po pitanju Kosova i Metohije, i to je ovde jasno naglašeno. Kada su u pitanju izazovi, rizici i pretnje, gospodine ministre, ovde imam jednu nedoumicu. Postoji jedan strašan problem u Srbiji. Nije on izazov, nije rizik, nije pretnja, ali je strašan problem. Ja nisam mogao da ga svrstam ni u jednu od ovih kategorija, a to je nešto što sam ja sada nazvao produženi genocid i ekocid nad našom zemljom posle NATO bombardovanja. Ja ne znam, gospodo, da li vam je prisutna činjenica da je u prošloj godini novoobolelih od raka 58 hiljada. Od tih 58 hiljada sigurno oko polovine obolelih je zbog posledica dejstava osiromašenim uranijumom i zbog posledica dejstva po hemijskim postrojenjima ovde u okolini Beograda i na drugim mestima. Gospodo, treba da znate da kapaciteti i mogućnosti Srbije za lečenje su 30 obolelih. Mislim da je ova činjenica morala da nađe mesto i ne može da se svrsta u ovo, kako ste vi dali, ali to je toliko važno, jer nama godišnje samo od posledica osiromašenog uranijuma umire pet puta više ljudi nego što je poginulo 1998. i 1999. godine. Postoje tu i drugi problemi. Ne znam zbog čega Srbija još uvek nije nabavila adekvatnu opremu koja bi bila da li na Hemijskom fakultetu, da li u Nacionalnoj laboratoriji. Ta oprema košta svega 700 hiljada evra, potrošni materijal 300 hiljada evra, i to nije oprema samo namenjena za tu svrhu, već za kontrolu svake vrste hrane i pića koji se uvoze u zemlju. Bez takve opreme ne može Srbija da individualizuje žrtve i da žrtve poveže i njihovu bolest sa osiromašenim uranijumom, a sa tom opremom to može da uradi. Ako tu laboratoriju sertifikuje, onda Srbija može da se pojavi pred onima koji su odgovorni. Za osiromašeni uranijum gotovo isključivo Amerika. Da li smo mi moćni da možemo da tužimo Ameriku? Možemo da tražimo da na određeni način učestvuje u rešavanju posledica onoga što je učinila svojim bombardovanjem, da li kroz lekove, da li kroz bolnice, da li kroz lečenje, jer za Srbiju ovo postaje veliki problem. Smatram da je trebalo da se nađe ovde u izazovima, rizicima i pretnjama upravo zbog toga što su posledice strahovito velike i što naši naučnici priznaju da nisu trend obolevanja uspeli da predvide i da pogode. Računali su da će ove godine to da pređe u jednu ravan i posle jednog određenog broja godina da ta kriva počne da ide nadole, a ona se ne zaustavlja i dalje ide naviše i broj novoobolelih se povećava iz godine u godinu. Za Srbiju je to, verujete kada vidite sve rizike i pretnje, vidite kakve posledice od njih mogu da budu, mnogo teži i mnogo jači problem. Nacionalni interesi. Oni su napisani i mi tu nemamo primedbe, osim na ovaj jedan – evropske integracije i članstvo u EU. Protiv toga smo i uvek ćemo protiv toga biti. Smatramo da tamo nikada nećemo ući, ali nikada nismo rekli da se ne pregovara sa zemljama EU, da se ne trguje sa zemljama EU i da u svemu što Srbija radi, radi da zadovolji svoje interese. Kada su u pitanju rizici i pretnje, još jedna ovako moja primedba, jer nekako je korupcija gurnuta zajedno sa nekim drugim mogućim izazovima, pretnjama kao nebitna. Smatram da je ona strahovito bitna, pogotovo korupcija u vrhu države, korupcija u vrhu ministarstava, korupcija u javnim preduzećima, a posebno u preduzećima koja su direktno vezana za ministarstvo. Evo, gospodo i jedan primer. Setite se šta jedan čovek može da uradi državi. Boris Tadić je u jednom danu otpustio šest stotina stručnjaka sa Vojnotehničkog instituta. Gospodo, pa to je najteži mogući udar na nacionalne interese, odnosno na bezbednost države. On je obezglavio ključnu instituciju koja se bavila razvojem svega što je ovoj državi za njenu odbranu trebalo od toga se ne može, nije se oporavio Vojnotehnički institut i daj Bože da se oporavi u skorije vreme. Teško. Ali, nije samo to uradio Boris Tadić. Odmah posle toga, čak imali smo i jedan lični duel, jer sam ga pratio na putu Češku samo do aerodroma, pa smo razgovarali o namenskoj industriji, gde on kaže da namensku industriju treba smanjiti. Kaže – imamo više radnika u namenskoj u industriji nego polovinu na Evrope, što je bila apsolutno netačna činjenica. Posle toga došlo je do kresanja namenske industrije, a to je takođe udar na nacionalnu bezbednost, na Strategiju nacionalne bezbednosti i na Strategiju odbrane, a onda ono što se zove korupcija. Taj isti Boris Tadić je zajedno sa Šutanovcem od Francuske firme „Tales“, naručio sredstva veze koja su bila proizvedena za jednu drugu organizaciju. Tehnički potpuno prevaziđena i ta organizacija nije htela da ih primi, a Srbija je platila, ja čak mislim, više nego desetostruku cenu vrednosti toga i ako dodamo da je gotovo u isto vreme u MUP-u kupljen nemački sistem „Tetra“, to je više nego što ikad ona velika Jugoslavija uložila u sisteme veza i telekomunikacija. Šta znači takvo ulaganje i takvo odlivanje sredstava? Zato mi više nemamo „Pupin“, nemamo elektronsku industriju i nemamo mnogo malih firmi koje su se bavile tim stvarima. Godine 1999. kada su nam uništeni svi stacionarni centri veze, sveli smo svoje veze samo na korišćenje radio uređaja velike snage od 200 vati ili od jednog kilovata, a upotreba takvih uređaja u situaciji kada neprijatelj potpuno kontroliše vaš vazdušni prostor je bio veliki rizik. Koristilo smo ih samo da bi poslali borbene izveštaje. U to vreme iz Beograda je stiglo 40 nekih uređaja koje sam tada video prvi put i postavljeni su u svim jedinicama, odnosno na celoj teritoriji Kosova i Metohije i mi smo do kraja imali radio relejnu vezu 12 kanala ne samo sa pretpostavljenom komandom nego preko toga sa celom Srbijom. Pre pet godina uređaj koji je bio u mojoj jedinici, jer je oštećen delimično, video sam u toj firmi i ta firma se zove „Digital radio“ To je jedina firma danas u Srbiji koja može da proizvodi radio i radio relejne uređaje. U komunikaciji sa njima, pričao sam jednom sa ministrom, ja sam rekao - ljudi, pa znate li vi dole šta je nama najviše trebalo na Kosovu i Metohiji? Imali smo mi veze većeg nivoa, nama hvale taktičke veze na taktičkom nivou, odeljenje, vod, četa. Ta firma, ne po mom zahtevu i nisam ja imao nikakvo pravo da zahtevam, ih je inspirisala i napravili su kompletnu paletu uređaja radio relejnih, od pojedinca za specijalne jedinice, odeljenje, vod, četa, bataljon, brigada. Većina uređaja potpuno spremna za serijsku proizvodnju. Žandarmerija i njihovi vezisti dolaze da gledaju uređaje i kažu – ovo nam treba kao hleb. Sledi nam opremanje i ovo nam treba. Da li su čak i taktičko-tehničke zahteve za neke njihove specijalne potrebe i odjedanput dolaze i kažu – mi ne odlučujemo, odlučuje Jugoimport SDPR kakve ćemo mi imati uređaje. Onda drugi put kažu – kupiće se uređaji za našu Žandarmeriju turski. Ako to uradi ova država, to je najteži atak na nacionalnu bezbednost jer ako kupite puške, znam da se trebaju kupiti snajperske puške, ali njih ne treba 1.000, njih treba 50 za specijalne jedinice, znam da moramo kupiti termoviziju jer je ne proizvodimo, ali kada kupite pušku to nije nikakav problem, ali kada kupite radio uređaje to je problem. Ranija sredstva, oni stariji znaju šta su bila sredstva sa lampašima, sa lampama, pa sa tranzistorima, nisu mogla da se naprave pa da vas neprijatelj prisluškuje da vi to ne znate. Danas kada su u pitanju čipovi sve može, ako hoće, da se prisluškuje. Policija ima problem sa Tetrom, znaju da ih Nemci prisluškuju. Tale se, kada su bili na ispitivanju u TOC-u ugašeni uređaji su posle određenog vremena slali signale, a Francuzi su odgovorili – javljaju da su živi i da su ispravni, ali pazite, ugašeni uređaji. Ovo povezujem sa onim što sam rekao – osloncem, oslonac na sopstvene snage. Svakako bih se pobunio da neko kaže – treba kupiti top. Kakav top, haubicu? Imamo „Noru“. Neka ona ima neke, da kažem, dečije bolesti, još se treba na tome raditi. Kažu oni – ona nemačka ispaljuje šest do osam projektila, a naša tri. Tri, pa mi koji smo bili u ratu znamo da je to u redu. Čak ne tražimo da to povećaju, a oni kažu da je prevaziđeno i ići će to i na bolje. Znači, ono što je naše može da bude i lošije, ali ono je naše. Ulažemo sredstva u sopstvenu proizvodnju. Čuo sam da će se opet kupovati sredstva „Tales“. Gospodo, ako imamo sopstvenu proizvodnju, a upoređivani su ovi uređaji i sa „Talesovim“, ali i sa najboljim američkim uređajima, u nivou su najboljih uređaja na svetu. Ova firma, u nju ministarstvo i niko nije uložio nijedan jedini dinar. Kompletni razvoj su vodili sami, ali to nisu ljudi kojih ima desetine. To je samo jedan tim. Sa ministrom sam razgovarao, jer su me ljudi molili da ako ima na Vojnoj akademiji, u elektronici, ako se među ovim inženjerima koji se primaju ima talentovanih da se u takvu firmu, zatim u „ED pro“ i druge firme koje sada moraju da zamene VTI u nekim oblastima da se pošalju ljudi da bi se za tri do pet godina vratili u VTI i da mogu da nastave taj posao. Apsolutno sam protiv toga da se bilo kakvo radio sredstvo koje može da se proizvede u Srbiji kupuje jer nam je ugroženo komandovanje, a kada je ugroženo komandovanje onda je ugrožena odbrana. Znači, ne može top, kupovina aviona ili nečeg drugog da ugrozi zemlju koliko može da je ugrozi kupovina radio-telekomunikacijske opreme. Na tome, gospodine ministre, posebno insistiram da ako treba da se ta oprema uporedi, a već je upoređivana, čak i u Jugoimportu SDPR sa najboljom opremom, da se to uradi. Šta je jedan problem i to je opet vezano sa korupcijom? Kaže – pa ko će da kupi vašu opremu, ako kupi nju onda nema provizije. Turska daje proviziju. Vi ne znate koje pare je Tadićeva grupa dobila od „Talesa“. Otišli je nekoliko pukovnika i dva generala u nekih 60 dana u istražni zatvor, ali su morali da budu pušteni, jer svaka istraga se završavala sa Šutanovcem i sa Tadićem, i mene čudi zašto vlast nije rešila taj slučaj, jer baciti toliko ogromna sredstva, uređaje koji su ostali u magacinima i koji su, u ovih zadnjih godina pokušavali, vojska je pokušavala nešto sa njima da uradi, ali sa takvom tehnološkom opremom na takvom nivou ne može se ništa uraditi. Još nešto oko vojne neutralnosti. Vojna neutralnost, u svakom slučaju to podržavamo, ali želimo, mi radikali, da napravite jedan iskorak. Kada je u pitanju parlamentarna skupština NATO pakta, mi smo već mnogo godina pridruženi član, a kada je u pitanju ODKB ja sam bio na prvoj Skupštini koja je organizovana iz Srbije. Tad je bila druga vlast, nije nam nikako dala da idemo kao posmatrači, već smo išli kao gosti. Ako smo već u NATO paktu, znači pridruženi član, a devet godina smo posmatrači u ODKB-u, dajte da napravimo i taj iskorak, jer ona ruska strana kaže – ako ste neutralni budite jednaki prema oba dve strane. Ovde je neko pominjao totalnu odbranu. Pa, gospodo, mi znamo šta je totalna odbrana, pa to je kod nas bilo. Ovo je samo prekinut kontinuitet toga i taj kontinuitet sad treba da se vrati. Neće to biti lako, tu su svi privredni subjekti, tu su sad mnoge firme koje su privatizovane itd. Ali, 1990. godine na Kosovu i Metohiji ja sam osetio šta je totalna odbrana u kojoj je učestvovala svaka firma, u kojoj je maltene sve bilo angažovano, od deteta do starca. Znači, to za nas nije ništa novo, ništa nepoznato, ali ne kažem da će to biti lako sprovesti, jer su sada mnogo drugačiji uslovi. Hvala vam.
Hvala, generale Deliću.
Izvinjavam se, molim vas, samo jednu stvar. Čestitke generalu Todorovu i generalu Živkoviću, jer ponovo imamo specijalne jedinice i to je tako stvarno trebalo da bude.
Hvala. Reč ima ministar, gospodin Aleksandar Vulin. Izvolite, ministre.
Pre svega, čestitke vrhovnom komandantu koji je to naredio, pa onda dalje kako je to sprovedeno. Ovde su dva komandanta 72. i 63, ratni komandant, govorim za naše birače, vi to naravno znate, i teško je naći ponosnije ljude od njih zbog onoga šta se uradilo, a uradilo se zato što, nije trebalo ukinuti. Mi sad samo ispravljamo nažalost nešto što nije nikada trebalo da se uradi. Sedamdeset druga i 63, dve proslavljene brigade, slavne ratne brigade, brigade koje su bile uvek tamo gde je bilo najteže. Formirane sa razlogom 63. još 1944. godine, ako se ne varam, jel tako generale, 1944. godine, 72. 1992. godine u sred rata za drugačije zahteve. I pazite šta su uradili, onda su ih, to su dve brigade, herojske brigade, onda su ih valjda toliko nervirale u to vreme 2006. godine se dešava, da su ih spustili na nivo bataljona da ih kazne za ono što su uradile, da ih kazne za odbranu zemlje i odbranu našeg naroda, spustili ih najniže što su mogli, nisu baš mogli da im ukinu imena, ipak su ljudi koji su bili njima onako malo ljudi posebnog kova, pa bi to malo teško prošlo, ukinuli su im oznake, da znate, oznake koje ćemo im vratiti kako je bilo za vreme rata, tako će nositi oznake na svojim kapama uz odgovarajuće modifikacije u skladu sa našom vojskom. Dakle, ukinuli su ih bez ikakvog opravdanja, i sad govore, eto, vraćaju bez veze to, pa kao da njih ima više. Prvo, njih će biti kada se završi proces formiranja, ne može sad da ih bude više jer ta brigada ne broji kao dve brigade, nego broji kao odgovarajući broj bataljona. Dakle, to je prva stvar. Druga stvar, 72. i 63. su po svojoj nameni različite od taktičke upotrebe, do ljudi koji ih čini, potpuno različite, svaka sa svojom funkcijom. Oni su ih uvezali u jedno kao da je to moguće. Ne može. Sad konačno to ispravljamo i onda možemo da se posvetimo i jednoj i drugoj i svaka da rešava svoje probleme. Šta je još važno? Važno je što će sada pripadnici 72. i 63. moći da ostanu, a vojnici znaju šta govorim, do kraja svoje karijere u njima. Neće kada više njegove fizičke performanse ne budu bile dovoljne da bude pripadnik specijalne jedinice, znate i sami koliko je to teško i komplikovano, postoji između ostalog i instruktorska četa gde će on preći i svoja iskustva prenositi na one koji budu dolazi za njim. Ima dovoljno prostora u brigadi da se napreduje. Znate šta je pripadnik specijalne jedinice? To je najbolje što ima svaka vojska, ne samo srpska, svaka, ruska, američka, kineska, tu da staviš najbolje ljudi, koji su posebni, koji su probrani i po fizičkom i po psihičkom stanju, ljudi koji imaju posebno shvatanje sveta. Svaka vojska se ponosi njima. Sada, vi njih kada svedete na nivo bataljona, on može u svojoj jedinici da napreduje samo do potpukovnika, ne više od toga i nema prostora da se razvija, da dobija nove činove, da napreduje, ne može da ostane tu do kraja svog života. Ima jedno potpukovničko mesto, ništa više. Tako da stimulišete da ode, da napusti, da ode negde drugde, gde mu je bolje, a nije lako naći takve ljude. Teško je to naći. Mi smo sada napravili priliku za to i evo dok sam vaš slušao, stiglo mi je pitanje od jednog, naravno zapadnog glasila, kako drugačije, koje pita zašto ste vratili, sa kojim opravdanjem ste vratili 63. kada se zna da je to jedinica koja je činila zločine 1999. godine. Reka, kažu. Pazite vi to, znači oni već sada pitaju što to, što vraćate srpske jedinice, što vraćete herojske jedinice? Sram treba da nas bude, treba da ih ukinemo otprilike. To je njihovo pitanje i kao što vidite, odmah se nađu neki Srbiji koji to napadnu. Odmah kažu šta će nam, zamazuju oči narodu, to ništa nije dobro, to nikom ne treba. Ma samo ime da smo im sačuvali pa treba. Vratili smo Treći divizion slavni, koji je oborio nevidljivog i koji je oborio F 16. Samo ime da mu vratimo. U vojsci SAD i danas imate konjičke divizije, nemaju konje naravno, imaju tenkove, ali se zovu konjičke divizije, čuvaju tradiciju. U Rusiji i danas imate gardijske brigade koje su oslobađale Beograd, koje su oslobađale Moskvu, ratovale onoliko, sačuvali su im svako ime. Pa nisu to iste jedinice, ali čuvaš tradiciju, da imaju na koga da se oslone, da budu kao oni. Tako se ponaša vojska. Mi to sada sve vraćamo. Prošlo je previše vremena, to nikada nije trebalo ni raditi, ali jednostavno tako je. Što se tiče vaše primedbe na EU, to je vaše pravo, vi imate svoj politički program koji poštujem. Uostalom birači su ti koji su rekli. Moje mišljenje je veoma poznato, a sada da dodam. Dok god Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, koji je naša Narodna skupština ratifikovala 2008. godine, a 2013. godine sve ostale zemlje, dokle god je na snazi, ja ću kao član Vlade taj stav braniti. Dokle god je tako, u strategiji će se naći i EU kao naše strateško opredeljenje. Što se tiče našeg naoružanja i naše opreme, mi smo kao što znate kupili šest Nora. Kupićemo ih i mnogo više iduće godine. Evo sada se završavaju pregovori na kraju ove budžetske godine. Naravno da se neće kupiti ni jedno jedino sredstvo, ako ga Srbi proizvode. Isto važi i za Lazara, dakle, za razna oklopna vozila. Kupićemo i Lazara značajan broj iduće godine. Čvrsto stojim na tom pravcu i vrhovni komandant Vojske Srbije je bio vrlo jasan kada nam je nalagao kako će se opremati i snažiti vojska. Na prvom mestu domaće, ono što proizvodi odbrambena industrija Srbije, jer što ste u pravu, čak i kada je malo lošije, to je naše. Ne samo u ekonomskom smislu naše, nego je to naše, jer je to jedino kada ne moraš da pitaš nikog ništa. Bilo koje sredstvo da kupite, bez obzira da li ga kupite od Rusa ili od Amerikanaca, vi ako nešto hoćete da radite sa njim, da ga modifikujete, prodate sutra, morate da pitate za saglasnost onoga od koga ste ga kupili, jer je to njegova intelektualna svojina. Odlučujete kako hoćete i samo ono što sami proizvedete, samo ono što sami umete da napravite – to je vaše, ništa drugo nije vaše. Sve drugo pripada uvek na kraju nekom drugom ali, kao što kažete, mi smo mala zemlja, moramo da kupujemo ono što ne možemo da proizvedemo i trudimo se da kupujemo mudro i trudimo se da kupujemo kako treba. U pravu ste, da, Nora ispaljuje tri, pancer haubica deset, ali da li je pancer haubica odnos cena-kvalitet šest puta bolja od Nore? Nije. I kad kupite za te pare tri ili četiri Nore, izračunajte broj projektila, ima ih više. Da ne govorimo što u modernoj strategiji svakog ratovanja najvažnija je mobilnost. Teže ćete pogoditi šest oruđa koja se kreću, nego jedno. To su, naravno, svi ratovi pokazali i sve što možemo, radićemo u tom pravcu. Ja ću vas podsetiti, kada je u pitanju Odbrambena industrija, vi ste pomenuli odnos dosovske vlasti prema Odbrambenoj industriji Srbije, brojevi su neumoljivi. Od 2012. do 2019. godine Odbrambena industrija Srbije je izvezla 2.879.000.000 evra. Apsolutno, kad pogledate od 2000. do 2003. godine 164 miliona. Od 2004. do 2007. godine 420.000.000. Od 2008. do 2011. godine 727.000.000. Dakle, ako tražite zašto nas toliko napadaju i ako tražite zašto toliko napadaju Odbrambenu industriju Srbije, evo vam odgovora. Daću vam samo jedan mali primer, dobro je da naši birači to znaju, naš glavni konkurent na svetskom tržištu je Bugarska. Ona prodaje kome može, kako može, imamo vrlo približan, skoro isti repertoar, odnosno ono što prodajemo. U 2018. godini, u periodu od 2014. do 2017, izvoz Bugarske je rastao. U 2018. godini zabeležio je pad za 38% u odnosu na 2017. godinu. Jel vam ne deluje da imaju neku konkurenciju malo dalje? Jel vam ne deluje da imaju neke Srbe koji prodaju na njihovim tržištima? Jel vam ne deluje da bi bilo jako pametno uništiti Srpsku odbrambenu industriju pa da sve bude njihovo? I da sve bude njihovo? Znate, vrlo je zanimljivo odakle dolaze napadi, vrlo je zanimljivo da dolaze upravo iz Bugarske. Evo, ja to sebi hoću da dozvolim da kažem i u ovom visokom domu, kada se pominje onaj špijun, tzv. uzbunjivač, svi vi koji ste nekada u svom životu zaradili platu, jednom u životu, u privatnoj firmi ili u svojoj firmi, svi vi koji znate šta znači dati platu radniku, svi vi koji znate šta znači imati firmu i imati konkurenciju, samo zamislite da vaš radnik ode kod konkurencije i kaže podatke koji su važni za funkcionisanje vaše firme, kaže koliko prodajete, pošto prodajete, kome prodajete, gde ide, kad ide, koliko bi taj radnik ostao sekundi u vašem preduzeću? Koliko bi čovek koji bi izašao iz Đilasove „Dajrekt Medije“ i rekao po koliko je kupovao sekunde i po koliko je spreman da plati sekundu? Koliko bi sekundi ostao u „Dajrekt Mediji“ kod Đilasa? Pa, nijednu sekundu ne bi ostao. A ovaj uzbunjivač, on je uzbunjivač, nije špijun, i to još odete kod stranog državljanina da njemu kažete pošto prodajemo, pošto kupujemo. Pa, imaju nadležni organi kojima prijavljuješ ako imaš neki problem. Slušam ga, kaže on, kako je rekao ono - razmišljao sam da li to da uradim, ali kada sam video jezive slike rata, onda sam odlučio. Pa, jesi li ti mislio da radiš u fabrici koja proizvodi sokove, koja proizvodi krompir? I, hoće još da se vrati da radi u tom „Krušiku“. Šta misli, da će „Krušik“ prestati da proizvodi oružje, da će početi da proizvodi hleb? Znači, bilo mu je teško zbog slika rata, ali bi da se vrati u „Krušik“ da isto proizvodi to oružje i municiju koja treba ponovo da uzima neke živote. Zato služi Odbrambena industrija. Svaka Odbrambena industrija služi za to, ni za šta drugo. Ne služi baš ni za šta drugo. Znate, ja sam slušao dugo kako će Aleksandar Vučić da proda Odbrambenu industriju, uništi Odbrambenu industriju, ja samo da vam kažem da je ukupna vrednost investiranih sredstava privrednih društava Odbrambene industrije Srbije u periodu od 2013. do 2019. iznosila 155 miliona evra. Predsednik Vučić je na to dodao još 47,5 miliona evra od strane države kada je bio predsednik Vlade. Da vam kažem da je u periodu do 2012. država Srbija kao vlasnik Odbrambene industrije Srbije uložila nula, ni jedan jedini dinar. E, pa tako se čuva Odbrambena industrija Srbija i tako se čuva Srbija, i naravno da sve što budemo mogli kupićemo od svoje industrije. Još samo jedno, izvinite molim vas, mnogo sam odužio, izvinite, ali važna je tema i hvala vam što ste pažljivo proučili i što ste rekli svoje primedbe, ja vam se za to zahvaljujem iskreno. Od 2008. do 2011. godine, dakle, pazite, uvedeno je u sistem našeg naoružanja 32 sredstva ukupno. Dakle, šta god da je to, da ne ulazimo u to, znači 15 tih sredstava je proizvela i patentirala Odbrambena industrija Srbije, 17 VTI. Danas, 46 preduzeća Odbrambene industrije Srbije i još 51 VTI. Oporavljamo i VTI, zaposlili smo 70 inženjera, pokušavamo da obezbedimo stimulacije, ali vi ste u pravu, pakleno je teško. Otpustili su 400 ljudi preko jedne noći. Tih 400 ljudi su formirali sve ovo o čemu govorite i još otišli u inostranstvo. Njih vratiti, to je kako? Ali, kao što vidite, ovo su rekordne godine. Ove godine, i radujem se mogućnosti da izvršimo promociju toga, smo uveli 49 sredstava u naoružanje Vojske Srbije. To je rekordna godina, daleko rekordna godina u odnosu na Jugoslovensku narodnu armiju, u odnosu na najbolja tzv. zlatna vremena. Kada govorimo, samo da završimo, to govorimo o NATO paktu, odmah da vam kažem, Ministarstvo dobrane je u skladu sa svojim mogućnostima, u skladu sa svojim nadležnostima dostojno obeležila 20 godina NATO pakta, obeležili smo svim našim jedinicama, posetili smo svaki grob, svakog čoveka, počeli smo i sa onim što je trebalo da se radi pre 20 godina, a to je da se dodeljuju spomen medalje svim učesnicima. To je veliki broj ljudi i finansijski je to jako zahtevno i trebaće nam godine, ali ćemo to uraditi. Uradili smo to čak i za one koji su se borili i stradali u Crnoj Gori, koji više nisu državljani Srbije, ali su se borili tada za svoju zemlju. Na svakom sastanku sa predstavnicima zapada, ja uvek pomenem NATO agresiju. Uvek im kažem koliko nas košta NATO agresija. Samo u objektima Vojske Srbije imate preko 80 objekata Vojske Srbije koji su još uvek zagađeni neeksplodiranim sredstvima nakon NATO agresije, samo u Vojsci Srbije. To je dočekalo nas i ne žalimo se, izborićemo se naravno. Da vam kažem, Ministarstvo odbrane je napravilo izložbu, jednu veliku izložbu na temu 78 dana odbrane. Voleo bih da sve poslaničke grupe dođu, general Delić je bio, voleo bih da svaka poslanička grupa dođe i da vidi kako ti izgleda i da vidi šta je promenjena srpska država, kako srpska država sme da kaže šta je bilo, da kaže istinu, da se ne stidi nikoga i da pozove sve izaslanike odbrane i svih, pa i NATO zemalja, da pozove sve ambasadore i da svakog gosta u Ministarstvu odbrane odvede da vidi izložbu. Voleo bih da svaki poslanički klub zaboravi na politiku, ode da vidi i da samo pusti suzu, jer nećete izaći, a da ne zaplačete, nećete. To vam garantujem, jer ta tuga koja je tamo prikazana ne može da ostavi nikog ne ranjenim. Hvala.
Hvala, ministre. Pravo na repliku, komentar ima gospodin Božidar Delić, general. Izvolite.
Vezano za osiromašeni uranijum i za ovaj veliki broj obolelih koji se svake godine povećava, dobio vaš odgovor, vezano za dve jedinice. Znači, svakoga vojnika, ja mislim i svakog čoveka u ovoj državi je obradovala ta vest. Trajaće to dok one opet ne budu onakve kakve su bile, jer ih treba opremati. Predlažem da ih opremimo sredstvima veze koja će biti za njih posebno pravljena i za svakog pojedinca u tim brigadama. Samo da vam kažem, kada su u pitanju cene, jer smo sada gledali kakva bi cena bila naših uređaja po tenku, a kakva je u vreme kada je Tadić to nabavljao, razlika je deset puta. Kada su u pitanju sanitetska vozila, razlika je čak 20 puta u cenama. Onda možete zamisliti koliko je to bila velika korupcija, koliko je to bio udar na nacionalnu bezbednost i kolika je šteta naneta državi i koliko je naših firmi propalo zbog toga što je neko drugi dobio 200 miliona evra. Evo, vi ste pomenuli da je u namensku industriju dato 47 miliona. Šta bi značilo da je neko dao 200 miliona? Sledeće, kada se već govori o tradicijama, 549. motorizovana brigada, koja je takođe herojska brigada, ona je prvo bila sedmi centar za obuku u Leskovcu, sada je treći centar za obuku, a nastavljaju tradicije 549. brigade. I danas ljudstvo tamo koje se kompletno nalazi, koje nije pripadalo mojoj brigadi, na moje čudo, deli moje mišljenje i mišljenje svih mojih starešina da taj centar treba preimenovati u 549. centar za obuku, koji u ratu daje 549. brigadu. Mislim da je to apsolutno prihvatljivo. Udruženje za negovanje tradicija 549. brigade će vam poslati jedan takav zahtev. Hvala.
Hvala, generale Deliću. Za reč se javio ministar Vulin. Izvolite.
Da odgovorim na osiromašeni uranijum. Nismo smatrali da je mesto osiromašenom uranijumu u strategiji, ali jeste mesto u državi, jeste mesto u državnoj politici, jeste mesto u Skupštini koja je formirala nadležni odbor koji se bavi time. Zaista ne mogu a da se ne zahvalim Danici Grujičić, profesorki koja to radi na sjajan način. Treba joj i više pomoći. Treba država i više da pomogne. Možda treba da razmisli i o promeni formata, i to je moguće. Razgovarao sam na tu temu, pa vam to kažem. Tako da, osiromašeni uranijum je nešto što ćemo morati da dokazujemo. Nažalost, ni jedan sud još nije dopustio da utvrdimo vezu, ali to će se dokazati. Ja čvrstom verujem, kao i vi, da to mora da ima veze. Pa, nemoguće da bacate osiromašeni uranijum i očekujete da budemo zdraviji, da imamo kovrdžavu kosu. Mora da bude neka nevolja. Pogledajte samo koliko vojnika NATO alijanse po raznim ratištima tuži svoju zemlju upravo zbog korišćenja takve municije ili zbog korišćenja raznih nedozvoljenih sredstava. Dakle, nije to nešto novo. Slažem se, država to mora da radi. Ne znam da li je to predmet strategije, ali jeste predmet državne brige. Samo još da završim, VT integriše preko 30, što kažu ovi mladi - haj tek preduzeća privatnih, koji se bave raznim razvojnim projektima. Mi, inače, radimo i proizvodimo i po licenci, ali sa sopstvenim razvojem određene radio uređaje, pa i za kripto zaštitu. Dakle, i to radimo. E sad, koliko ćemo biti uspešni i koliko brzo? Ja bih voleo mnogo brže i mnogo uspešnije, ali da znate da se vodi računa o tome.
Hvala, gospodine ministre. Nastavljamo dalje. Reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Drugarice i drugovi, dame i gospodo, druže ministre, uvažena gospodo generali sa saradnicima, danas je teško govoriti iza svih ovih ljudi koji su pre mene govorili, pogotovo oni kojima je ovo oblast koju dobro poznaju, oblast kojom su se bavili u svom životu. Ali, ostaje jedan prostor koji se dat prokomentarisati. Bilo bi dobro da ima mnogo više vremena, pa da se malo pozabavimo i analizom Strategije odbrane Republike Srbije i Strategije nacionalne bezbednosti Republike Srbije od 2009. godine koje će biti na snazi do današnjeg dana, odnosno do dana kada budemo usvojili ove nove strategije. Nije demagogija, ali stvarno moram da kažem da će mi biti izuzetna čast i možda jedna od najvažnijih stvari mogućnost da kao poslanik učestvujem u definisanju strategije odbrane Republike Srbije za budući period, koja ima sadržaj gotovo u potpunosti onakav kakav ja mislim da treba da ima. Pokazalo se od 2012. do 2019. godine da možda čak ni strategija odbrane iz 2009. godine nije tako loša koliko su bili loši oni koji su je sprovodili, odnosno oni koji su smišljali akcione planove. Ali, šta i očekivati od onih kojima je cilj borba za oslobođenje špijuna, za razliku od nas kojima je cilj da se KiM oslobodi od privremene okupacije i ponovo postane apsolutno funkcionalni sastavni deo Republike Srbije kakav je i bio pre 1999. godine? Znate, njihovi akcioni planovi su bili uništavanje vojnih resursa, takmičenje u ulizivanju, u izvinjavanju, u samoponižavanju. Što su sebe ponižavali ni po jada, ali ponižavali su Vojsku, ponižavali su narod, ponižavali su Srbiju i ono što je najdrastičnije jeste njihov akcioni plan koji je glasio – NVO zameniće PVO. Niti biva, niti će biti. Nikada narikače u crnom, žutom, narandžastom, Nataše Kandić i ostale svojim kletvama nisu rušile protivničke avione, zaustavljale teroriste na granici Srbije nego vojno-bezbednosne snage koje imaju svoje jasno definisano Ustavom opredeljeno mesto, a jako važno i u srcima svih onih koji Srbiji žele dobro. Veliko je zadovoljstvo koje pružaju dve rečenice koje definišu ovu novu nacionalnu strategiju, koje kažu – Politika vojne neutralnosti, jačanje Vojske Srbije i osposobljavanje stanovništva za odbranu su odvraćajući faktori za oružanu agresiju na Republiku Srbiju. Ova rečenica govori toliko mnogo da je pitanje da li je onih 40 i nešto strana razrade uopšte i nužno? Sve ovo govori da je Srbija rešila da definitivno, konačno i jasno napiše i kaže da hoće i da će sve učiniti da bude vojno i politički neutralna, nezavisna i samostalna država koja prvenstveno brine o dobrobiti svojih građana, koja nema pretenzije ni prema čijoj teritoriji, ali ni po koju cenu neće dozvoliti da jedan pedalj zemlje Srbije ode nekom drugom. Mnogo toga je učinjeno kada je u pitanju poboljšanje materijalnih resursa, ne samo u vojnim efektivima. Bilo bi mnogo dobro da oni zlikovci nikad nisu bili na vlasti, jer je lakše sistem nadograđivati nego ga praviti ispočetka, ali tu smo gde smo. Srećom, došli smo na vreme 2012. godine da potpuno rasulo i pretvaranje Vojske Srbije u dobrovoljno lovačko društvo, koje čak nije imalo ni identične uniforme, zaustavimo i da to danas postane jedan ozbiljan faktor mira, stabilnosti i sigurnosti svih građana Srbije. Kada govorimo o materijalnim resursima, mislim i o platama vojnih lica. Zato mi se izuzetno sviđaju i pojedine izmene Zakona o Vojsci Srbije, gde se uvode činovi kapetana prve klase i vodnika prve klase, jer to jednostavno govori o jednoj postepenosti i mogućnosti napredovanja, stimulacije da se napreduje. Jer, iskreno rečeno, sve ono što ste i danas sami u svojim govorima rekli, pa je destimulisalo oficire da napreduju nego ih stimulisalo da napuštaju vojsku, ja ne verujem da je bilo šta od toga slučajno urađeno. Sve je apsolutno svesno i namerno rađeno da Srbija prestane da bude slobodna i suverena država. Kada je u pitanju ljudski resurs totalne odbrane, mnogo toga se mora raditi na vraćanju onog što je najvažnije, a to je patriotizam. Moram da kažem sa velikim zadovoljstvom, a budite sigurni da sam to dobro proučio, imamo veliku sreću da su nam adolescenti, deca u srednjoj školi daleko više patriotski nastrojena, daleko više nacionalno svesna i više vole Srbiju nego roditelji koji su ih vaspitavali. Škola je jedan od važnih faktora koji mora da utiče na ovaj deo voljnog momenta, a on je jako važan, kako za profesionalnu vojsku, tako i za svakog onog ko, nadam se, nikada neće doći u situaciju, ali ako dođe u situaciju da brani ovu državu, bude svestan svoje obaveze i da mu je to više čast nego obaveza. Neka zvuči demagoški, ali nastava u školama mora počinjati tako što će učenici biti postrojeni ispred škole, ulaziti u redu u učionice, nakon odsvirane himne i podignute zastave. Ovo nije demagogija, ovo nije militatizam nikoje vrste, ovo je nešto što rade države koje za sebe tvrde da su najdemokratskije države na svetu. Zašto mi to onda ne bi od njih preuzeli, primenili i koristili? Postoji još mnogo načina na koji se to može pospešiti, ali mora da se krene redom iz početka. Neke generacije smo izgubili. Nisu obučene, nisu voljne, ali ja vama tvrdim da mladost Srbije više voli Srbiju nego mnogi od onih koji su je vaspitavali i to je ono o čemu mora da se vodi računa. Sledeća stvar koja mi je jako bitna ovde jeste rečenica koja kaže - oružana agresija na Republiku Srbiju u narednom periodu ne može se isključiti. I ne može da se isključi i pomno čitajući ovaj materijal vidim, ili se meni čini da vidim, između redova da se jako dobro shvatilo da se ratovi na zemaljskoj kugli već dugo, dugo vremena ne vode između država, ne vode između nekih naroda, zato što postoje međudržavni, međunacionalni sukobi, nego ih vode multinacionalne kompanije koje su kupile pojedine države, kupile njihovu mladost, da ratuje i gine za njihove interese. Oni su nevidljivi, tamo negde u senkama, ali ovde, u ovom materijalu koji ste vi dali, oni su jasno oslikani. To je razlog zašto se ne sme isključiti ni jednog trenutka mogućnost da dođe do oružane agresije na Republiku Srbiju. Ono s čime ću se složiti sa mojim kolegom Delićem delimično, ja lično nisam za ulazak u EU, ne zanima me, ali ono što ću poštovati, što sam uvek govorio, jeste odluka građana Republike Srbije jednog dana na referendumu hoće li ući u EU, ako uopšte tad bude i postojala. Zašto je važan i ovaj deo koji govori o saradnji sa EU na ovakav način? Pa, vidimo da je potpuno jasno da jedna saradnja i sa NATO paktom, kojeg ne znam zašto je neko krstio kao, navodno, odbrambenim savezom, ja nisam čuo da je ijednu državu koja je članica NATO pakta bio prinuđen da brani, ovo je klasična teroristička, agresorska organizacija koju plaćaju multinacionalne kompanije. Ta agresorska organizacija je, bombardujući Srbiju, pomažući OVK da privremeno okupiraju Kosovo i Metohiju, Vesliju Klarku omogućila da drži dve kompanije dole, Medlin Olbrajt i svim onim zlikovcima koji su pripremali i izmišljali i Račak i sve ostalo, da bi Srbiji otelo ono što je dragoceno. Tako su naučili da otimaju sve i svašta. Iz tog razloga, i saradnja sa njima po pitanju vojnih vežbi, i saradnja sa ODKB-om, saradnja i sa ovom rogobatnom skraćenicom ZBOP je jako važna. Nama su parlamentarci jedne bitne članice EU jednom prilikom, a jako visoka delegacija je bila u pitanju, rekli da se EU sprema da osnuje i napravi svoje oružane snage u bliskoj budućnosti jer ne može da računa na NATO pakt. Prema tome, i saradnja sa Zajedničkom bezbednosnom i odbrambenom politikom EU je jako važna. Važno je preuzeti njihova iskustva, ali i na zajedničkim vežbama pokazati koliko su naši vojnici sposobni, spremni i znaju i umeju da rukuju oruđem i oružjem kojim raspolažu. Neću ja ovde sada nabrajati sve ono gde su naši vrlo uspešno, na raznoraznim vežbama, u Rusiji, u Bugarskoj, na nekim drugim mestima, osvojili prva mesta, gde su jedni od najcenjenijih kada su u pitanju zajedničke mirovne misije, jer bi nam to oduzelo previše vremena, a vremena nije dovoljno. Dobro je što se prepoznalo da je večita tema raznoraznih interesa danas multinacionalnih korporacija bila otimačina na putu Berlin - Bagdad. Na sreću ili nesreću, mi smo na tom putu i s tim moramo da se nosimo. Ako ćemo da sačuvamo slobodu, moramo biti dovoljno jaki da im odvratimo svaku pomisao da pokušaju da nastave otimačinu Republike Srbije. Ono o čemu takođe moramo da vodimo računa jeste da su nam od 2000. do 2012. godine ušli mnogi kvazi investitori iz susednih država, koji nisu ušli samo zarad profita. Stavili su nam dobrim delom šapu na hranu, na proizvodnju hrane, na štošta i to je jedan od faktora o kojima mi moramo da razmislimo. Da li su srpski investitori tako rado dočekani u nekim susednim državama, kao što je Hrvatska? Ne. Sprečavani su na svaki mogući način da se tamo bave poslom. Gospodo, drugovi, između izbora da kao Bugari, pošto ih pomenusmo, potrošimo milijardu ili dve milijarde da bismo ušli u NATO pakt, ovo je poruka onima koji to propagiraju, mnogo je korisnije i bolje potrošiti i dve i tri milijarde i kupiti S-400, jer S-400 je danas simbol slobode, S-400 je danas garancija slobode. Turska se odvojila, postala samostalna država, onda kada je dobila S-400. Videli smo kakve su bile reakcije na to što je S-400 došao u Srbiju. Neki su to zvali turistički dolazak S-400. Ozbiljno je njih uzdrmao dolazak sistema S-400 u Srbiju, još uvek imaju dilemu da li je i dalje S-400 i dalje u turističkoj poseti Srbiji ili se vratio, da li je produžio boravak ili nije, neka ih u njihovim slatkim mukama. Iz svih ovih razloga koje sam naveo, sa zadovoljstvom, u danu za glasanje glasaćemo za ove zakone, glasaćemo za ove strategije, jer jednostavno ovo je prava budućnost, pravi temelj za siguran put Republike Srbije, iza ovih strategija mogu da dođu samo pravi akcioni planovi koji će srpskog vojnika, Srbiju kao državu postaviti na mesto koje zaslužuju. Hvala.
Hvala, gospodine Komlenski. Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika, odnosno predsednika javlja za reč? Đorđe Vukadinović se javio. Izvolite, kolega Vukadinoviću.
Gospodine ministre, gospodo generali, oficiri, ovo je važno, ne znam da li je istorijski, možda ste malo preterali, važan trenutak, važan događaj i slažem se sa gospodinom Delićem da je možda trebalo i razdvojiti i pružiti mogućnost da se u detalje malo više uđe i razni aspekti ove važne tematike koji se tiču nacionalne bezbednosti i strategije nacionalne odbrane da se mogu prodiskutovati u svojim političkim i u svojim stručnim aspektima. U te stručne ja neću i ne mogu ulaziti mnogo, ali nekoliko dilema imam u vezi sa ovim predlozima i u vezi sa onim što se inače čulo ovde u diskusiji i od strane gospodina ministra i od strane nekih kolega predgovornika. Pre svega, mislim da su to, kako se meni čini, kažem, nije to moj ni fah, da su dobri dokumenti i da su to dokumenti koji ukazuju na ozbiljnost onih koji su ih sastavljali, ali da se u njima vidi, naravno, to nije čudno niti neobično, vidi se i složenost, da se tako diplomatski izrazim, trenutka i geopolitičkog položaja države koja ove dokumente predlaže i usvaja. Kažem, ja za to imam razumevanje, kao što imam i razumevanje, i to bez onog ali, što obično sledi, pogotovo kada govori opozicioni poslanik, ma koliko hteo da bude i bio objektivno dobronameran, dakle, bez ali, podržavam ovu meru koju ste pomenuli, koju ste istakli, to je povratak, i simbolički i faktički, ovih jedinica, znači, profesionalnih jedinica u svom punom kapacitetu ili barem s tendencijom da se ne povrati u punom kapacitetu i 72. i 73. brigada. Dakle, to je nešto što sigurno znači, ne samo pripadnicima vojske, nego, kažem, i većini građana koji znaju i cene ulogu i doprinos koji su te vojne jedinice imale, i ne samo, naravno, one, nego čitava struktura i sistem bezbednosti imao u prethodnom periodu. Ono što je, takođe, za pohvaliti, mada to nije u direktnoj vezi sa ovim predloženom dokumentima, ali jeste nešto što je bilo pomenuto i što je ministar u svom izlaganju, takođe, pomenuo i pohvalio se, s razlogom, to je ova Strategija od priznavanja nezavisnosti, kao važan element. Trebalo bi da bude važan element ukupne državne politike prema Kosovu i Metohiji, dakle, bez avanturizma, bez nekog neodgovornog mahanja i junačenja tamo gde mu nije mesto, ali uporno, to je ono što je važno i što je moja preporuka za one koji hoće da čuju i imaju vremena, strpljenja i volje da čuju, uporna, sistematska borba na svakoj koti, na svakoj tački u zastupanju nacionalnih i državnih interesa. Kažem, bez preterivanja, ali tamo gde možemo nema potrebe da se povlačimo. U tom smislu, ne znam ko je šta, sada, kako komentarisao, nisam pratio, nekoliko sati sam bio zauzet, ali u svakom slučaju ne može neko priznanje da bude važno i neka zemlja da bude važna i priznanje besprekorno, kada se prizna nezavisnost Kosova, a kada se povuče to priznanje onda gledamo i cepamo dlaku, da li je zemlja mali i šta je sve doprinelo tome i na koji način je obezbeđeno to od priznavanja. Dakle, to je važno, to je korisno i to je, pravo da vam kažem, jedan od aspekata, jedan od malog broja aspekata politike ove Vlade, koju ja moram da podržim i hoću da podržim bez ali, bez ograde i bez zadrške. E sad, druga stvar je što se meni čini da aktuelna vlast u nekim aspektima, nažalost, čini suvišne i nepotrebne ustupke baš kada je reč o kosovskoj tematici, počev od potpisivanja Briselskog sporazuma, to je radila ova aktuelna vlast, ne Vlada, ali ova garnitura, pa preko i pregovora o implementaciji, preko dodele telefonskog međunarodnog broja Kosovu i Metohiji, preko teranja Srba na severu Kosova i Metohije da izađu i na lokalne i na ove parlamentarne izbore republike Kosovo, itd. Znači, čitav niz tu stvari ima koje su mogli, po meni i morali se drugačije postaviti, da bi ovaj pohvalni segment politika od priznavanja ili sprečavanja priznavanja, novih priznavanja nezavisnosti i povlačenja postojećih priznanja da bi došlo do punog izražaja. Onda je, verovatno, trebalo ići i birati čvršće i na nekim drugim delovima terena. Znači, čvršće, nebezglavo i ne samoubilački. Posle će su se osvrnuti, ako ostane neki minut vremena, i na ovaj čudan presedan koji smo imali. Nije tu ništa nezakonito, ali jeste indikativno, na to su se osvrnule još neke moje kolege, da smo mi, da je Skupština, bukvalno, juče, dakle, upravo juče primila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o upravljanju migracijama, određen je čak i izvestilac pred Narodnom skupštinom, prof. dr Slavica Đukić Dejanović, a danas je taj Predlog o izmenama i dopunama Zakona o upravljanju migracijama povlači iz procedure. Znači, to očigledno ima nekog škripanja i nekih nesuglasica i ja se, takođe, pridružujem i delu argumentacije i delu diskusije kolege iz Saveza vojvođanskih Mađara da je tu potrebno više, kako je rekao, osećaja da se pomiri i humanitarni aspekt migrantskog problema, ali i bezbednosni i, na kraju krajeva, i politički i simbolički aspekt i psihološki, čitave te tematike. Ne treba brkati nivoe. Znači, jedno je ljudski, čovečanski, hrišćanski, humano, kako hoćete, izaći u susret i pomoći, ne maltretirati te ljude koji dolaze mučeni, gonjeni nekom nevoljom, a drugo je činiti i povlačiti poteze ili potpisivati sporazume koji potencijalno od Srbije čine neku vrstu prihvatilišta, i to evropskog prihvatilišta, za migrante. Voleo bih da vidim i da znam razloge zbog kojih je Vlada povukla ovaj sporazum, odnosno ovaj Nacrt izmena i dopuna Zakona o upravljanju migracijama, ali se nadam da kada se pojavi, kada se taj Predlog ponovo nađe pred poslanicima, da će voditi računa o ovoj osetljivoj ravnoteži koju treba imati. Dakle, ne da bilo ko, pogotovo iz sredina gde postoji izraženiji taj problem migracije i migranata, da ako nešto progovori da bude odmah žigosan i napadnut kao da je neki, ne znam, nehuman, surov, maltene fašista zato što ukazuje na taj aspekt problema. No, kažem, to je nešto što je bilo predloženo ovde, pa je povučeno. Neobično je da se to radi tako, dan za dan. Video sam gospođu Slavicu Đukić Dejanović koja je bila ovde u Skupštini, znači, ona je došla da prisustvuje ovde, a onda je otišla. Da se mi vratimo na ovu našu tematiku. Da, još nešto što je za pohvalu, ali ovoga puta uz ali to je ova neutralnost, vojna neutralnost koja se afirmiše ovim dokumentom. Ja to podržavam, ali, sada to veliko ali, pitam vas direktno, gospodine ministre, zar vam se ne čini da uz tu proklamovanu vojnu neutralnost nekako logično i prirodno ide i politička neutralnost? Nije li to kao nokat i meso? Nije li to kao dva šrafa ili matica i šraf koji se prirodno nadovezuju jedno na drugo? To je nešto što, rekao bih, ide prirodno, ne vidim zašto se od toga odustalo, tim pre što je bilo najavljivano da će u tom pravcu ići. Da li se tu čeka neka politička odluka, da li se smatra da nije politički trenutak, da li nema hrabrosti, da li nema, kažem, volje, ali, prosto, eto, pitam vas najiskrenije i najdirektnije, zato što mi se čini da je prirodno i logično da uz ovu ide i ova druga, uz vojnu da ide i politička neutralnost. Možda građanima nije sasvim jasno, mada mislim da razumeju suštinu o čemu govorim, jer mislim da bez te političke neutralnosti ni ova vojna neće moći zapravo da funkcioniše. To je suština. Slabo će ona moći da se implementira ako nije praćena stvarnom i sličnom političkom neutralnošću. Možda ja jeretički mislim, ali, evo, mogu da to podelim sa vama kao dilemu i sa građanima, da i onako iz različitih razloga nam ne veruju ti partneri sa ili bez navodnika ili nemaju dovoljno poverenja u nas kao partnere, bez obzira što se svaka vlada kaže da to nisu verovali ni prethodnicima, sada njima, kad su oni došli sada im nešto mnogo veruju i imaju puno poverenje. Mislim da nam kao narodu i kao državi ne veruju baš previše. Ne veruju iskreno ni u naše evropsko opredeljenje, a da ne govorimo o nekim drugim opredeljenjima i često su licemerni u tome, tu ćemo se lako verovatno složiti. Ali, mislim da bi uz početno gunđanje lakše progutali jednu iskrenu i striktnu neutralnost i vojnu i političku, sada govorim ovima sa zapada. Znači, uz neko gunđanje, progutali bi lakše tu neutralnost nego da se kobajagi prave da nam veruju, da se mi pravimo kao da idemo, iskreno u te evropske integracije, pa se negde i atlanske integracije švercuju uz to evropske, pa onda i atlanske, atlanske su naravno NATO. Onda se prave i jedni i drugi, mi kao da težimo tome, a oni kao da žele, jedva čekaju da nas vide unutra i da nas prime, a zapravo ne veruju. Zato mislim da bi jedna striktna politika i vojna i politička neutralnost, zapravo bi možda bila na izgled riskantnija, ali zapravo prihvaćena i svakako i za državu i za njene vitalne interese bolja solucija. Dakle, u vezi sa tim, najavom pa povlačenjem, te političke neutralnosti, a znate i vi i ja da je bilo u opticaju ide i jedno drugo potpitanje, koje negde lebdi u vazduhu, nije od strateškog značaja ali nije sasvim beznačajno, a to je zašto se odustalo od ovog uvođenja obaveznog vojnog roka. Ne kažem ja i imam razumevanja za pozicije argumente za ili protiv, ali to je takođe, najavljeno, najavljivali ste mislim vi, najavljivao je i predsednik i mediji bliski vlasti, od toga se odustalo, da li privremeno, da li trajno, i koji su argumenti sem finansijskih prevagnuli da se na to ne ide. Znam da će dobar deo opozicije biti više na vašoj nego na mojoj strani kada je to pitanje, ali ja mislim da dobar deo građana javnosti više tu na ovoj strani više bi imao razumevanja, na kraju krajeva, ankete, istraživanja javnog mnjenja to potvrđuju. Kad smo već kod pitanja, moram i ovo da kažem. Da li je tačno i da li su vaša saznanja u skladu sa ovim što ću sada sugerisati, da nisu samo finansijski razlozi, gospodine ministre, čak da nisu prevashodno i primarno finansijski razlozi oni zbog kojih se odustalo od recimo, kupovine S-400 sistema, za koji se slažem što je bilo pomenuto da je on stožer i pretpostavka, ne dovoljna, ali svakako važan element samostalne, bezbednosne i ne samo bezbednosne politike? Da li je možda pretnja sankcijama otvorena, ili izgovorena ili podrazumevana implicitna ili eksplicitna pretnja sankcijama zapada, odnosno SAD, razlog zašto se to pitanje skida sa dnevnog reda? Znači, ne samo za S-400, nego šta je sa „Pancirom“, šta je sa ovim drugim pomoćnim, uslovno rečeno sistemom, koji je najavljen da će se kupiti sigurno, a kao S-400 će se razgovarati? Sada se ne pominje čak ni taj „Pancir“, a S-400 se eksplicitno kaže ne dolazi u obzir. Možda nam ne treba, mada, ono što sam čuo i što sam mogao pročitati od strane stručnjaka iz ove oblasti i te kako ljudi kažu da nam treba. Dakle, da li je strah od sankcija, da li je ucena, da li je pretnja, a ne samo ono što naravno se kaže, pa, skupo je, nema se novca za te stvari? Dakle, da li nam je neko pretio, da li nas neko ucenjuje, gospodine ministre, i zašto to ne podelite sa svojim građanima, sa javnošću, ako je tako? Ako nije, demantujmo. Konačno, hoću nešto da ostavim i za kraj ove debate, hteo bih da postavim pitanje, podržavam naravno, to i sledi iz ove proklamovane vojne neutralnosti, da se veze i kontakti sa svim bliskim, ili postojećim relevantnim vojnim, i vojnopolitičkim savezima, alijansama, održavaju, ali nije li zaista očigledno i upadljiva asimetrija u tim odnosima i u tom kontaktu, počev od vojnih vežbi, broja količine vojnih vežbi sa jednom stranom, mislim na NATO, i na Rusiju sa druge strane? Znači, nije li to previše asimetrično da bi mogla teza o vojnoj neutralnosti biti ozbiljno shvaćena? Ne egzerciramo li previše ili prečesto, ne vežbamo li previše često, čak u nekim dosta dubioznim operacijama i simulacijama napada, recimo na Rusiju ili pohoda na istok, a da bi to onda težilo našoj vojnoj neutralnosti mogla biti ispravno i ozbiljno shvaćeno? Vi ćete, pretpostavljam reći, da pre toga, da pre vas nije bilo uopšte, ili gotovo da nije bilo uopšte kontakata sa, ili zajedničkih vežbi sa ovom drugom stranom, i ja ću se složiti i reći ću da smo zbog toga i kritikovali tu drugu stranu, odnosno tu prethodnu, ne drugu stranu, nego te vaše prethodnike na vlasti. Kritikovali smo ih možda opravdano, ponekada možda to deluje i preterano, ili je delovalo njima preterano, ali nije li u praksi, kad sklonimo retoriku, nesumnjivu, vruću retoriku, patriotsku, koju vi umete i da plasirate i da je koristite, ne samo vi, nego i dobar deo predstavnika vlasti, nije li kad sklonimo tu retoriku, ostaje li činjenica, i završiću time gospodine ministre, da ne bi spuštao nivo diskusije, a naravno, da se uvek može lako spustiti na neki lični i prizemni nivo. Dakle, ne čini li vam se da kada sklonimo tu retoriku ostaje činjenica da je mnogo više učinjeno u približavanju i u pravcu, ne sad Evroatlanskih, nego Atlantskih, odnosno NATO integracija Srbije poslednjih godina, nego za vreme mandata prethodne vlasti, ili prethodnih vlasti, koje inače i vi, i prethodne kolege ovde u Skupštini tako elokventno i tako žustro kritikuju kako su vodili, ne znam, izdajničku, ovakvu i onaku kapitulantsku politiku. Kad razgrnemo tu retoriku, bojim se da ostaje fakata da je na tom planu zapravo za vakta i mandata, ne toliko vašeg, nego čitave ove garniture na vlasti, zapravo učinjeno mnogo više, da ne pominjemo ratifikaciju od SOFA sporazuma, da ne pominjemo IPAP-1, i najavljeno potpisivanje IPAP-2. Neko će od kolega reći, bravo, odlično, i podržati, možda bi i neki iz opozicije su ovde takođe, makar tiho, to podržali i rekli bravo, ali, mislim da ni ja ni vi nismo među njima, jer prosto o tome treba pošteno i otvoreno reći, pre svega sebi, a onda i javnosti i građanima Srbije. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Aleksandar Vulin. Izvolite, ministre.
Godine 2006. prilikom pokušaja usvajanja slične Strategije tadašnja vlast je pokušala da uvede termin „Evroatlanske integracije“. Uz velike napore, velike borbe, slobodno gledajući političke ucene u to vreme nije prošlo. Mi nemamo taj termin „Evroatlanske integracije“, kao što vidite, ponašamo se dosledni vojnoj neutralnosti. I ja ne mislim da članstvo u NATO- paktu, ili čak ni približavanje NATO – paktu mora apriori biti povezano sa EU. Vi ste mogli da čujete predsednika Makrona koji je o NATO – paktu govorio kao o bolesniku u stanju moždane smrti, e sad, kad to kaže Francuska koja poseduje samostalni nuklearni potencijal, koja je, priznaćete, jedna u Evropi možda i najsnažnija vojska, onda je veliko pitanje da li EU ima direktno povezivanje članstva sa NATO – paktom. Kao što znate, sa druge strane, Francuska je priličan protivnik daljeg proširivanja EU ali ne povezuje to sa NATO – paktom, niti kaže – nećemo da primimo šta su rekli u Albaniju, Severnu Makedoniju, koga već, zato što nisu članovi NATO – pakta. Naprotiv, Albanija i sada Severna Makedonija jesu, odnosno biće, jel tako? Članica Severna Makedonija po svojoj prilici uskoro članica NATO – pakta Albanija i duže vreme, pa ih ne primaju u EU, nije vam to dovoljno. Nije vam to dovoljno, neke druge stvari. Podsetiću vas, naravno, da imate i voljno neutralne države u okviru EU: Austrija, Finska, Švajcarska i Švedska i poziciju Kipra, koji nije neutralan, ali nije ni član NATO – pakta. Dakle, što zbog Turske… U svakom slučaju nisu, da ne ulazim sad ja u to zašto Kipar jeste ili zašto Kipar nije. Dakle, ne vidim direktnu povezanost između članstva u EU i pripadnosti NATO – paktu. Uostalom, naš stav je jasan. Nećemo biti članice NATO – pakta i tačka. Ne znam koliko puta da to ponovim. To je kao kad slušamo 2012. godine smo prodali Kosovo. Pa, daj već jednom. Kako onda Šiptari beže iz pregovora, kako neće više sa nama, kako traže… Kurti eksplicitno kaže – Neću Vučića za pregovore. Pa, čekaj. Što nećeš ako je on prodao Kosovo? Zato što nije prodao Kosovo, zato ga neće tu. Dakle, vidite, politika je politika, sve može da se stavi na papir i da se kaže, ali činjenice demantuju to. Naša politika je politika koja je dovela do zemalja koje su povukle priznanje. Pa, to je bilo nezamislivo za vreme… Kakav Vuk Jereć? Što jedno priznanje nije povukao, još je bio mogućnosti da se to desi? Godine 2000. na prostoru KiM mi smo mogli skoro sve. Nije se uspostavio sistem. Došla je najbolja vlast na svetu, Kosovo demokratsko pitanje. Kad skinemo Miloševića, ma nema problema, pa to ćemo lako. Pa, taj diktator kada ode Srbi i Šiptari će veselo da se uhvate za ruke i da žive zajedno. Ima Ibar da premreže svojom ljubavlju, samo da ode diktator Milošević. Došla vlast koja je sve to propagirala, najomiljenija na svetu, nije joj palo na pamet da pita da se vrati na KiM. Godine 2000. smo mogli sve. Godine 2004. dragi birači, dragi građani Srbije, smo mogli puno. Kada je počeo pogrom nad Srbima 2004. godine, čitav svet je pravio planove, pa i NATO – pakt kako će reagovati na reakciju srpske države, jer dva dana nije u stanju … da zaštiti Srbe na KiM, dva dana svi su očekivali da će Srbija reagovati, jer nemate više opravdanja šta da kažete. Mi smo dole. Pa, dobro, dole ste, ali ne radite svoj posao. Svi su to očekivali, ništa se nije desilo. Godine 2012. nismo mogli više skoro ništa, ma ništa. Vezane ruke, potpisani sporazumi o priznavanju diploma, o uspostavljanju administrativne linije, o ukidanju naših dokumenata na prostoru Kosova i Metohije, o ukidanju tablica koje mi izdajemo na prostoru Kosova i Metohije, ništa, gotovo. Dođemo u Brisel, oni iznesu papir, kažu – ovo su potpisali pre vas, sprovedi, vrati se kući. Strpljivom i upornom borbom na prvom mestu Aleksandra Vučića počeli smo da menjamo stvari i sad Aljbin Kurti kaže - samo njega da ne vidim, samo njega da ne vidim i da Srbija prestane sa agresivnom kampanjom povlačenja priznanja. Da li treba još nešto da kažemo? Slušam Đilasa koji je rekao mudro, kakav on ume da bude, kaže on pre šest meseci – Vučić je prodao Kosovo, a sada kaže – odnosi sa Albancima su nam lošiji nego pre sedam godina. Čekaj, zašto? Ako si im dao Kosovo, kako mogu da budu lošiji odnosi, onda ste u najboljim odnosima? Još ga optužuje što su u lošim odnosima. Naravno da treba da ga optuži što je u lošim odnosima. Pa Šiptari ne mogu da vide šta su radili, vide da je pregovarački proces postao pretežak za njih i preskup za njih i da se udaljavaju od nezavisnosti. Što se tiče učestalosti vežbi, politika Ministarstva odbrane i samim tim države Srbije, jer Ministarstvo odbrane ne radi samo, nisam ja sam u ovome, niti to može tako, imati struku koja kaže šta nam je potrebno, koja kaže od koga bismo želeli da učimo, a imamo i politiku, naravno, koja kaže u kom pravcu treba da idemo. Nikada, nikada, a to možete slobodno da pitate ministra Šojgua kada bude došao ovde početkom iduće godine, nadam se, ili kad god da dođe, ali dolazi iduće godine, pitajte ga kada su bili bolji odnosi između Ruske Federacije i Srbije, između dve vojske i dva ministarstva odbrane. Kada smo imali više zajedničkih vežbi, kada smo imali kvalitetnijih zajedničkih vežbi, ikada? Sa druge strane, ne mislite valjda da ću ja da preuzmem odgovornost na sebe da mimo volje svojih građana i na nesreću svojih građana se sukobim sa NATO paktom? Šta da kažem, da prekinem svaku saradnju sa njima, da prestanem da vežbam sa njima, da prestanem da se savetujem sa njima? Naravno da neću. Zašto bih to uradio? To je suština vojne neutralnosti. Nekad su nam neke stvari lakše, nekad su nam neke stvari teže, ali radite za svoj narod i naravno da nećete da izazovete nikakav sukob ni sa kim. Gledate da preteknete, teška su vremena. Veliki se biju preko nas, a mi smo odlučili da budemo vojno neutralni i da njihove svađe nisu naše svađe. Kažemo, svađajte se vi gospodo, kod nas nemate problem, nismo vam neprijatelji, ne tražimo ništa, nek ste živi i zdravi, ali te vaše svađe dalje od nas. Ne možete očekivati da srpski vojnik gine za vas. Dovoljno smo ginuli i vidimo kako nam se vratilo to što smo toliko ginuli. Vidimo saveznici iz Drugog svetskog rata šta su nam uradili. Nema potrebe, nemoj da budemo ništa bolji nego što jesmo, a najbolji smo mogući. Partnerstvo za mir, optimalni nivo saradnje i to svi priznaju. To priznaje i NATO pakt. Oni znaju da je to tako i da je to čvrsta politika predsednika Vučića i to se neće menjati. Sa druge strane, Ruska Federacija ne traži od nas da postanemo članovi ODKB, zna da to i nećemo, i da traže od nas i to je čvrsta politika vojne neutralnosti. Nikada, dragi građani Srbije, nismo imali više vežbi sa Ruskom Federacijom, ali isto tako, vodimo računa da to bude isti ili približan broj, da se to ne promeni. Ne treba. Ko sam ja da svoje lične afinitete stavim ispred države Srbije i da sutra građani Srbije mi kažu – pa s kim se ti svađaš u moje ime? Ne svađam se ni sa kim. Nemam sukob ni sa kim. Hoću najbolje odnose sa svima. Stalno smo slušali pridike - dokle ćete moći da budete neutralni? Dokle mi hoćemo. Dok je predsednik Vučić predsednik Srbije bićemo vojno neutralni. Dakle, bićemo. Uopšte nemojte da sumnjate u to. Teško je. Nije to lako. Svaka velika sila bi volela da na onoj geopolitičkoj karti stavi svoju zastavicu, eto još jedna mala zemljica, šta fali. Kad se radi o Crnoj Gori, priznaćete da taj vojni potencijal, ja ga vrlo poštujem, naravno, čak je američki državni sekretar rekao da je Crna Gora stub stabilnosti i stub bezbednosti na Balkanu, zahvaljujući svom moćnom vojnom potencijalu. Ja taj potencijal moram da poštujem i naravno da nema govora da potcenim njihova dva oficira koja su poslali u KFOR, doduše, jednog, pošto drugi nije mogao, ne znam šta se desilo, ali to je. Pa se raduju i toj maloj zemljici, kako se ne bi radovali Srbiji. Ali, stav Srbije, stav Srba, stav građana Srbije, jeste da traže od svojih političara, od svog političkog rukovodstva sklonite nas od svetskih sukoba. Nemamo ni jedan centimetar teritorijalnih pretenzija ni prema kome. Ne tražimo ništa od nikoga. Samo hoćemo da budemo svoji na svome i hoćemo da budemo slobodni, slobodni, da sami odlučujemo o svemu, o Vojsci, o naoružanju i to me dovodi do poslednjeg što želim da vam kažem – nigde na svetu nećete ćuti ministra odbrane koji će vam dati eksplicitan odgovor na to što ste pitali. Nemojte to očekivati od mene. Hvala.
Hvala. Želite li komentar, repliku? Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović.
Ja zaista neću razvlačiti ovu raspravu. Zahvalan sam na ovom poslednjem, rekao bih najiskrenijem odgovoru koji je zapravo bio bez odgovora, ali rekao bih rečitiji i iskreniji od većine drugog što se inače čuje ne sad ovde samo danas, nego često što možemo čuti od predstavnika vlasti. I on je bio sadržajan, bez obzira što ga nije bilo. To bi bio odgovor na moje pitanje da li postoji pretnja ili uceno, odnosno da li upozorenje da se ne ide u nabavku sistema S400 i da nisu finansijski razlozi, nego politički pritisak ili upozorenje razlog zbog kojeg je to skinuto sa dnevnog reda, a i ova priča o sistemu pancir, isto tako se i sa njom zaćutalo. Ja to uvažavam, kažem, gospodine ministre. Ono što ste, međutim, preskočili, a niko vas zbog toga ne bi streljao, niti bi državu doveo u lošu poziciju, je odgovor na pitanje u vezi političke i vojne neutralnosti. Naravno da je tačno da ima članica NATO koje nisu u EU, ima i članica EU koje nisu članice NATO, ali je isto tako tačno da od 2000. godine nijedna zemlja nije pristupila EU a da nije postala članica NATO. Može obrnuto. Može da uđe u NATO, a da ne uđe u EU. I to je manje-više scenario koji se i predviđa za ovaj region i koji je neko projektovao za ovaj region. Primili su Albaniju, primiće po ubrzanoj proceduri Severnu Makedoniju, primljena je Crna Gora. To ne znači da će videti skoro Brisela, odnosno članstva u EU. To znamo i vi i ja i Bog da od toga neće biti ili ništa ili Bog te pita kad. Dakle, naravno da u jednom pravcu to nije povezano, ali u drugom jeste. U tom smislu, ne možete obećavati građanima Srbije članstvo u EU, a ne reći da je pretpostavka za to, nužna, ne i dovoljna, za ove posle 2000. godine, za ove zemlje istočne, južne i jugoistočne Evrope, uslov i pretpostavka bilo, nažalost, to. Dakle, taj odgovor ste preskočili, a ovo ste pošteno oćutali, ovo za pritisak. Za Kosovo, i da završim samo time, ja sam pošteno rekao i bez ikakvog ali da poštujem i cenim napore na politici odpriznavanja, ali mislim da su neki ustupci učinjeni tamo početkom 2012, 2013. i 2014. godine. I vi ste imali, uostalom, rezervi svojevremeno, pa ste odustali od njih kad je bilo reč o potpisivanju Briselskog sporazuma. Svaka vlast je, gospodine ministre, na početku svog mandata dala nešto, a onda kada bi počelo da koči, kad bi počeli da govore – čekaj, stani, sve smo vam dali, onda ih posle zamene, sklone i dovedu neke poslušnije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Vulin. Izvolite.
Samo da vam kažem da sa Aleksandrom Vučićem se ne govori jezikom pretnji i jezikom ucena. Da nije tako, pa vi biste imali Šiptare koji se raduju da pregovaraju s njom, da hoće da pregovaraju s njom, nego neće, neće. Povlače se iz Briselskog sporazuma. Povlače svoj potpis. Hašim Tači, lažov, čovek koji nema ni reč, ni besu, izađe i kaže – jesam potpisao, ali neću da sprovedem, promenile se okolnosti. Znači, lažu, da je to dobro za njih, šta ne bi sproveli? Ma, sproveli bi, kao što znate. Šta ima to što Šiptari ne bi uradili za svoju nezavisnosti i za svoju državnost? Nema toga što ne bi uradili. Kada je u pitanju moj odgovor, na šta sam mislio, o nabavkama naoružanja se ne priča javno, šta god da kupujemo ili ne kupujemo. Daću vam samo jedan mali primer. Jedina zemlja u Evropi koja nije uvela sankcije Ruskoj Federaciji je Srbija, i BiH, jer ima srpskog člana predsedništva, pa ne može, a bi, kao što znate, Komšić, Izetbegović, oba bošnjačka predstavnika, uveli bi to odavno. Isto tako jedina zemlja u Evropi koja je kupila rusko naoružanje, novo rusko naoružanje, govorimo o helikopterima, govorimo o brojnim drugim sistemima, je Srbija i nemojte me terati… Podsetiću vas na jednu stvar, sećate se koliko smo imali problema da prebacimo donirane „BR demove„ do Srbije? Što tražite od mene da vam crtam? Što tražite od mene da vam kažem gde će i šta će? Što tražite od mene da sutra onima, koji će me blokirati ili bar moći da me ucenjuju, kažem da neće proći ako ono ili ovo? O tome se ne priča. Gospodin pukovnik je bio tu i govorio o tome. O tome se ne priča, a da vam kažem da se jezikom pretnje sa Vučićem ne razgovara. Ne možete mu doći i reći - nemoj da kupiš. Tako su mu rekli - uvedi sankcije. Pa, što nije uveo sankcije? Jedini koji nije uveo sankcije. Ja stalno slušam neka sumnjičenja - vi ćete ući u NATO pakt. Dobro, koliko još godina nam treba da uđemo u NATO pakt? Kažete da ako dođe poslušna vlast, pa onda sruše, pa što mi nismo ta poslušna vlast, pa mogli smo već do sada da uđemo u NATO pakt. Nećemo da uđemo u NATO pakt. Nećemo. Dajte mi jedan razlog zašto nećemo da uđemo u NATO pakt? Nećemo da uđemo u NATO pakt. Nećemo. Svako ima svoje objašnjenje od ekonomskog, vojničkog. Ja ću vam reći moje, lično, ljudsko, i to da zanemarimo sada bombardovanje, što svako od nas oseća i ne može da zaboravi. Još jednom ponavljam, voleo bih da svi poslanički klubovi obiđu izložbu Ministarstva odbrane 78. Izgubite malo vremena, otiđite, pogledajte, neće vam biti teško. Evo ja vam kažem zašto. Zato što ako ste član bilo kog pakta, koji god da je pakt, dolazite u opasnost da jednog dana vam neko naredi da radite drugima ono što su našem malom, slobodnom narodu radili. E, to nećemo. To je moj razlog. Zato što ne mogu da prihvatim da bilo gde sedi neki centar moći i kaže - pošalji srpsku vojsku na onaj slobodni mali narod da mu rade ono što smo Srbima. To ne može. To je moj razlog. Ima sigurno i drugih i boljih, ali to je moj razlog. Dakle, nećemo. Dok je Vučić predsednik Srbije i vrhovni komandat Vojske, dok sam ja ministar odbrane, dok je ova vladajuća većina u parlamentu, nećemo ući u NATO pakt, bićemo vojno neutralni i nećemo se posvađati sa NATO paktom, nećemo izazvati bilo šta, čak ni dati lažni povod kakav je Račak. Nećemo.
Hvala, ministre. Reč ima gospodin Vukadinović. Izvolite.
Ja sam rekao da neću i zaista neću iskorisiti ni dva minuta. Nemojte ubeđivati mene, gospodine ministre, da ne treba ući u NATO pakt i ja to, takođe, mislim i zalažem se protiv toga. Samo mislim da je pozicija ove vlasti, blago rečeno, ambivalentna, ne samo zbog pozicije koja je, naravno, razumljiva, mala zemlja u nezgodnom, neprijateljskom okruženju. U vašoj vladajućoj većini, koaliciji ima onih koji se vrlo zdušno zalažu za ulazak u NATO pakt, i to znamo vi, ja i Bog. Ima pravde radi i na ovaj strani na kojoj sedim, a koja je prazna, ali to nije popularno i zato nećete ući, gospodine, jer znate da građani Srbije to ne žele i zato se to, na neki način, gura pod tepih. Samo želim da se to afirmiše i kaže jasno i glasno. Što se tiče Kosova, dakle, niste me razumeli ili se nismo razumeli, kažem da svaka vlast na početku učini neke nezgodne koncesije. Oni prethodnici su to uradili sa Euleksom, što ja osuđujem i osuđivao sam, a vi ste to učinili sa Briselskim sporazumom. Posle toga se zamore, posle toga osete da nisu dobili zauzvrat. To što ste vi meni naveli kao primer, kao dokaz da je ova patriotska i pametna vlast dobro radila, Briselski sporazum i što ga Albanci ne sprovode, pa meni je to, nažalost, gospodine ministre, upravo problem. Vi ste ispunili sve što se tiče srpske strane, obaveze srpske strane, a oni nisu ispunili ni jednu obavezu koja se ticala sebe. Nije li to, najblaže rečeno, naivnost, ako ne nešto drugo? Odgovorite i obećavam da neću više tražiti reč. Nije li to naivno? Nije li to neprofesionalno da vi ispunite sve, a onda kažete – hajde sad budi dobar pa ispuni ti deo svojih obaveza? Ko tako pregovora?
Hvala. Reč ima ministar Vulin. Izvolite.
Slušao sam od 2012. godine na ovamo da ćemo napustiti Srbe, da ćemo prekinuti njihovo finansiranje. Ovde imate poslanike, ne znam da li su tu, sa Kosova i Metohije. Slušao sam kako ćemo prestati da finansiramo život na Kosovu i Metohiji. Svako ko je bio na Kosovu i Metohiji jedan dan zna da bez Vlade Republike Srbije nema Srba na Kosovu, nema, neće preživeti. Probajte da mi nađete nekog Srbina koji je na nekom visokom položaju u nekoj privatnoj firmi, a čiji je vlasnik Šiptar. Možda ako radi sa Srbijom, pa mu treba neka maska, inače nema, neće se to desiti. Sav novac, sav život dolazi odatle. Slušao sam od 2012. godine kako je to prekinuto, kako je to isečeno, kako toga nema, kako neće stići ni jedna plata, kako neće moći da voze svoje automobile, kako neće moći da glasaju na srpskim izborima. Sve sam to čuo. Nije tako i znate da nije tako, jer da je drugačije, Srba ne bi bilo na prostoru Kosova i Metohije. Činjenica je da je EU, ne Šiptari, garant Briselskog sporazuma. Nije to sad pitanje za Šiptare. Mi znamo da su to lažovi. Šta mislite da smo pred Tačijem ubeđeni da taj terorista i teroristi koji su nasledili, šta, da žele dobro Srbiji? Ne žele. Vi morate, kada vodite ozbiljnu i odgovornu politiku, da poverujete, da prihvatite reč EU, tog velikog, moćnog. Ovo što ja govorim je pitanje za EU, ne za Šiptare, znam da oni nemaju besu, to je sve laž, nego za EU. To je jedna duga borba koja neće prestati ni sada, ni sutra. Imaćemo mi još dugo, dugo da se borimo i kao što vidite naše pozicije na prostoru Kosova i Metohije su čvrste, čvršće nego što su bile. Mi smo, takoreći, što se tiče dobrog dela međunarodne zajednice, naravno, ne za nas, to je za nas neprihvatljivo, ilegalno finansirali život na Kosovu i Metohiji. Sada to više niko ne kaže. Sad svi priznaju da Srbija ima pravo to da radi i Srbija to radi. Samo zamislite jedan dan, jedan mesec da se preseče veza između Srbije, Srba i ljudi na Kosovu i Metohiji, Srba na Kosovu i Metohiji, ne bi ostao čovek, ne bi imao od čega da živi. Nije to sad stvar patriotizma. To je jednostavno tako i ne možete mi zameriti zbog toga. Imali smo politiku koja se pravila da to tamo ne postoji, da se tu ništa neće desiti. Aleksandar Vučić je uradio nešto što nije popularno, ali radi sve vreme nešto što nije popularno. Svaki njegov odlazak, kada sedne sa onim Šiptarima, izazove bes kod svakoga. On se prvi naljuti, na sebe se ljuti, ali to radi zbog Srbije. To tako mora. Šta, da se pravi da to ne postoji i kaže – dobro, vi ne postojite? Pa, postoje. Učestvovao sam u briselskim pregovorima i jedna od najtežih stvari u mom životu koju sam ikada doživeo jeste što sam morao da se rukujem sa nekima od njih, što sam sedeo, a sa većinom se nisam rukovao, u istoj sali. Sedite sa čovekom za koga znate da je učestvovao u ubijanju vašeg naroda. Šta da radite? Da ga ubijete? Šta da radite? Kažite mi – šta da radite? Da se pravite da to ne postoji, da se pravite – pa dobro, nebeska pravda će mu doći, ili da se borite kako znate i umete? Na kraju dođete do toga da ovi kažu – nećemo da pregovaramo više sa vama, nema ništa sa vama, sa vama ne treba da se pregovara, jer ne mogu da dobiju to što žele. Ne mogu to da dobiju dok je ovakve Srbije. Opet se vraćam na NATO pakt. Nije to stvar da li je popularno ili nije popularno. To je naš stav. Znate, ne bi ovi ljudi sedeli u parlamentu u apsolutnoj većini da građani Srbije nisu glasali za njih, da ne dele njihove ideje. Nisu to neki prevaranti koji daju tuđe programe. Svoj program su dali, potpisali svoj program. U tom programu, između ostalog, piše da nećemo u NATO pakt. Stavite vi, neka stavi svaka druga partija, pa ako je to dovoljno neka ih dovede na vlast. Odlično, radujem se tome, ali nešto mi govori da mnoge partije, pogotovo one koje bojkotuju ovu Skupštinu, ne smeju da napišu da nisu za NATO pakt. Njima kažite to, ne nama. Mi smo rekli da nismo za NATO pakt. Tačka. Da li je to popularno? Nije bitno da li je popularno. To Srbi hoće. Šta je posao ovih ljudi nego da kažu politiku? Nekada radimo stvari koje odobrava ogromna većina, nekada je teško, ali nikada ne radimo protiv svog naroda. Nije ovo skupština Mila Đukanovića koja kaže – znam da je preko 80% građana Crne Gore protiv priznanja Kosova i Metohije, ali ja znam bolje od njih. Mi to nikada ne radimo. Predsednik Vučić je rekao – ja ću se boriti do kraja i šta god da dogovorim, ako ikad išta dogovorim sa Šiptarima, idemo na referendum da pitamo Srbe šta misle o tome, pa neka oni kažu zadnju reč. Na meni je kao političaru da se borim, pa i sa nepopularnim stvarima, ali Srbi će da kažu zadnju reč, a ne kao Milo i ovi – ja znam bolje, kakav referendum, šta će meni referendum, to se samo počisti. Dakle, ovi ljudi ovde su tu zato što dele uverenja sa svojim narodom i ne gledaju da li je popularno ili nije popularno, nego to su njihove ideje i zato su ušli u politiku. Zato što su u politici njihove ideje prepoznaje njihov narod. Oni napišu predizborni program i u tom predizbornom programu piše – nećemo u NATO pakt, narod glasa. Napišite i vi. Stvar je poverenja, samo to. Hvala.
Hvala ministre Vulin. Za reč se javio Milimir Vujadinović. Izvolite.
Hvala. Prema Dejtonskom sporazumu treba da imamo 1.024 tenka, ali to je opterećenje za našu zemlju. Nadam se da ćemo za godinu dana imati samo oko 500 tenkova. U bliskoj budućnosti uništićemo uz finansijsku pomoć iz inostranstva značajnu količinu lakog naoružanja kao što su mine, streljačko oružje ili prenosivi prosti vazdušni sistemi. Poštovane kolege, uvaženi ministre, poštovani oficiri Vojske Srbije sigurno se pitate šta je to što je srpski poslanik sada rekao. Ali nije to ono što kaže danas ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SNS. To je samo citat onoga što je, verovali ili ne, 11. aprila 2005. godine na jednoj međunarodnoj konferenciji u hotelu „Hajat“ izgovorio srpski ministar odbrane. Da bi bolje zapamtili, još jednom ću vam pročitati onaj najvažniji deo. Kaže ovako – u bliskoj budućnosti uništićemo uz finansijsku pomoć iz inostranstva znatnu količinu lakog naoružanja kao što su mine, streljačko oružje ili prenosivi protivvazdušni sistemi. To kaže, verovali ili ne, ministar odbrane. Ministar odbrane je bez onog istog političkog konglomerata koji danas nosi naziv Savez za Srbiju. Teško i mučno, ja znam danas je i uopšte govoriti o uništavanju vojske Srbije u tom periodu, da bi nekako slikovitije to pokazali ja sam doneo par fotografija koje pokazuju kako je izgledalo sečenje i spremanje za pretapanje srpskog oružja, istog onog oružja sa kojima su naši vojnici branili Srbiju kada je to bilo najteže. Znam da je to ovim časnim ljudima u uniformama bio težak period i zaista nije bilo lako gledati sve to. Međutim, verujte mi možda to i nije najgore od svega što je moglo da se desi. Ono što je gore od svega toga je nesebičan rad na uništenju morala i ponosa srpskog vojnika, ali i rad na razgradnji vere u srpsku vojsku kada su u pitanju srpski građani. To je ono što je najteže kada je u pitanju uništavanje srpske vojske. Nekako su ovi poslednji dani i poslednji događaji, a vezani su za tu 63. padobransku i 72. iz Pančeva nas vratili unazad i u sećanje kako je to počelo, najpre sa bombardovanjem, a kasnije sa unutrašnjim urušavanjem Vojske, demoralisanjem, šikaniranjem i progonom, hapšenjem oficira, ali i uništavanjem najslavnijih i najznačajnijih srpskih jedinica, odnosno jedinica Vojske Srbije. Tako su se na udaru našle i ta čuvena slavna 63. padobranska iz Niša i 72. specijalna iz Pančeva. Nažalost, nisu one bile jedine. One su nekako i najslikovitiji prikaz, ali bila bi sreća kada bi one bile jedine. To je u stvari ono što je bilo najteže u vojsci, najteže što je Vojska Srbije preživela u prethodnom periodu. Možda se nekako pitate – kakve to veze ima sa današnjicom? Verujte, veoma je jednostavno. Na primer, čovek koji je naredio direktno zadatka kada je u pitanju uništenje te 63. padobranske i 72. specijalne je danas potpredsednik Jeremićeve partije opet u ovom Sazivu za Srbiju, o kome sam danas govorio. Da li je to slučajno? Nema ništa slučajno. U istom tom Savezu je i Boris Tadić, jedan od verovatno najgorih ministara vojnih kada je u pitanju Vojska Srbije, čovek koji je po običaju napuštao zemlju ili bio na moru kada je to bilo najteže u Srbiji. U tom Savezu je i njegov posilni iz tog doba koji je igrom slučaja danas postao vladar tog Saveza za Srbiju, a to je Dragan Đilas. Međutim, nije sve tako crno. Srećom, evo već sada vidimo da polako taj period ostaje iza nas i puno je dokaza za takvu tvrdnju. Opet ću se vratiti na 63. padobransku i 72. specijalnu. Izvršenje naređenja vrhovnog komandanta, predsednika država Aleksandra Vučića i vašim predanim radom vraćen je ponos 63. i 72. brigadi. Kako ste sami rekli ministre nije na herojskim brigada da postanu manje, da se zaborave i nestanu, već da se usprave i ojačaju i pokažu da su vredne onih koji su to bili pre njih. Mi poslanici SNS vam čestitamo. Imate punu podršku i vi i vrhovni komandant, predsednik Republike. Dokaza je još mnogo, dokaza izdizanja srpske vojske i kada je u pitanju zanavljanje oružja, nabavka novih aviona, helikoptera, oklopnjaka. Vidim, to vam mami poseban osmeh, ministre, na licu, baš kao i meni. Kada je u pitanju nabavka opreme za srpsku vojsku i poboljšanje njihovog materijalnog statusa, o tome mnogo govore u prilog i one brojke, one brojke kojima se izražava izdvajanje kroz budžet za pripadnike tj. za Ministarstvo odbrane. Poređenja radi, 2012. godine izdvajanje za Ministarstvo odbrane je bilo na nekih 53 milijarde dinara. Ove godine je 95 milijardi. Skoro pa duplo više. Dokaz uspinjanja srpskog odbrambenog sistema je i namenska industrija koja se ne slučajno, verujte, nalazi ovih dana na udaru. Izvoz namenske industrije iz onog perioda kada je ministar govorio 2005. godine o uništenju oružja je bio negde na 500 miliona evra. Izvoz 2018. godine je bio tri puta više, nešto više od milijardu i 400 miliona evra. Dokaz za to su svakako, uvaženi ministre, uvaženi oficiri Vojske Srbije, i ovi zakoni i strategijski dokumenti koji su danas pred nama. Dokaz uzdizanja srpske vojske je i Zakon o Vojsci koji je danas pred nama. Zakon svakako je na tragu poboljšanja statusa samih vojnika, pre svega kroz davanje mogućnosti da oni rade u inostranstvu, da rade u nekim državnim organima ili nekim drugim pravnim subjektima, kroz davanje mogućnosti da vršimo prijem oficira i podoficira u Vojsku Srbije kroz podizanje starosne granice na 40, odnosno 45 godina, kroz davanje mogućnosti da kroz posebnu vojnu obuku tj. odgovarajuću vojnu obuku sa oružjem postanete deo Vojske Srbije. Sada više neće biti uslov samo odslužen vojni rok. Vodilo se tu računa svakako i o sigurnosti građana jer jasno je definisano kada vojnik Vojske Srbije može da prestane sa službom tj. u vreme ratnog stanja ili vanrednog stanja vojnik ne može, sem u posebnim slučajevima prestati sa službom, što daje svakako određenu dozu sigurnosti građanima Republike Srbije. Ministre, malo sam sa vašim saradnicima razgovarao da ukoliko postoji mogućnosti, odnosno u nekim podzakonskim aktima dobro bi bilo razmotriti i mogućnost da se pod vojnom obukom sa oružjem za neke naše državljane iz okruženja nađe mogućnost za sve one koji imaju naše državljanstvo, a završili su obuku u nekim zemljama u okruženju, tu pre svega mislim na Republiku Srpsku i Crnu Goru i Makedoniju, da to bude jedan od uslova koji će da ispunjava, da to bude ono što će ispunjavati uslov koji je danas u zakonu. Što se tiče Strategije nacionalne bezbednosti i Strategije odbrane, mi poslanici SNS smo svakako na stavu da su ovo istorijski dokumenti, da je ovo istorijski trenutak kada je u pitanju celokupan odbrambeni, ali ako hoćete i politički sistem u Republici Srbiji. Prvi put na jednom mestu imamo jasno definisane i sabrane nacionalne interese Srbije i oni su jasno bez razmišljanja definisani. Pored svih onih koji su nesumnjivo važni, a tiču se ekonomskog razvoja, tiču se očuvanja životne sredine, evropskih integracija, očuvanja mira i stabilnosti u regionu, pojavljuju se dva koja su Srbiji u ovom mementu verovatno i najvažnija, a to su očuvanje suvereniteta, nezavisnosti kao jedan i onaj drugi koji se prvi put u ovom parlamentu spominje i o kom prvi put uopšte Skupština Srbije raspravlja, a to je očuvanje našeg naroda u regionu, a pre svega Republike Srpske i opstanak Republike Srpske u skladu sa Dejtonskim mirovnim sporazumom. Stoga mislimo da je to jedan važan istorijski momenat kada su u pitanju ovi dokumenti. Što se tiče Strategije odbrane Republike Srbije, u njoj su svakako sabrani svi odbrambeni interesi Republike Srbije na jednom mestu, ali nije to samo puki tehnički dokument koji se tiče odbrane jedne zemlje, to je važan politički dokument. On pored onog dela koji se tiče odbrane jasno trasira i politiku Srbiju u nekom narednom periodu. Prvi put posle one Rezolucije iz 2007. godine, koja je usvojena u ovom uvaženom domu, se u jednim ovakvom dokumentu, jednom zvaničnom dokumentu, jasno definiše vojna neutralnost Republike Srbije. Nikada više zli jezici poput Vukadinovića, Obradovića, Đilasa i bilo koga od njih, neće moći reći da bilo ko ima nameru da uvede Srbiju u NATO pakt, bilo koji drugi vojni savez, ali svakako ostavlja mogućnost saradnje i na kraju krajeva potencira saradnju sa svim od njih, od kojih Vojska Srbije, odnosno ceo odbrambeni sistem ima koristi i sa kojima će ta saradnja biti na korist naše države. Što se tiče ove dve odluke, odnosno Odluke o angažovanju pripadnika Vojske Srbije u mirovnim misijama i Sporazuma sa Češkom Vladom. Da vam kažem, to je sa našeg gledišta i što se nas tiče, u stvari, samo jedan nastavak vraćanja međunarodnog ugleda Srbije i njenog odbrambenog sistema u svetu. Svakako da je za to najzaslužniji predsednik Republike koji je, počevši od te 2014. godine, uspeo na jedan ozbiljan način da vrati ugled i Republici Srbiji ali, ako hoćete, i odbrambenom sistemu, čiji ste vi sastavni deo. Ministre vi, ministarstvo koje vodite, vrhovni komandant predsednik države Srbije će sigurno ostati upamćen kao čovek koji je iz gotove propasti vraćao Vojsku Srbije i njen odbrambeni sistem. Počevši od onog opremanja Vojske, vraćanja morala i ugleda vojsci u narodu, ali i na kraju sa ovim dokumentima o kojima mi je bila čast govoriti danas u ovom uvaženom domu, koji će definitivno ostati deo istorije odbrambenog sistema Srbije. Pošto ste vi ljudi koji su taj posao prerano radili i još ga uvek radite, budite sigurni da ćete imati podršku nas poslanika Srpske napredne stranke i kada je u pitanju politika i sve važne odluke, ali i kada su u pitanju ovi zakonski predlozi i ovi strategijski dokumenti koji su danas u raspravi u ovom uvaženom domu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar, gospodin Aleksandar Vulin. Izvolite.
Zahvaljujem vam se, poštovani Milimire. Znate, ako vi, poštovani poslanici, podržite izmene i dopune Zakona o Vojsci Srbije, hoću da znate da ćete svojim glasom omogućiti da preko 300 vojnika po ugovoru prevedemo u prve podoficirske činove. To znači da ćete obezbediti sigurnost i budućnost za preko 300 mladih ljudi koji su možda razmišljali o tome da odu. Zato što, kada postanete podoficir, osim što ste stalno zaposleni, dobijate mogućnost stambenog kreditiranja, dobijate uvećane troškove stanovanja, garantuje vam se budućnost. Preko toga, vi ćete se boriti, gledati kako da napredujete, završavati škole, ali na ovaj način mi ćemo vas sačuvati. Sad, kakav je greh bio što to ranije nije urađeno, daću vam primer. Baš u specijalnim brigadama, o kojima govorite, i 72. i 63. će biti unapređeno negde oko 192 i 194 momka. Pazite, to su momci sa apsolutno najvišim mogućim psihofizičkim karakteristikama, i oni nisu mogli, jer nema mesta, ne možete da odškolujete sve njih, nisu mogli da postanu podoficiri. I normalno je da su počeli da razmišljaju, pa, čekaj, ja imam 25, 26 godina, mogu sve što hoću, mogu da odem gde god hoću, što bih ostao u Vojsci, a voli vojsku, voli svoju jedinicu, hoće da ostane u njoj. Ako vi budete podržali, poštovani narodni poslanici, ovaj zakon, omogućićete nama da ih zadržimo, da ih sačuvamo zauvek i ne samo njih, ne samo specijalne brigade, nego i u drugim vidovima i u drugim rodovima, tamo gde smatramo da je potrebno na taj način pomoći, na taj način sačuvati, jer su to zaslužili, to će njihovi komandanti da kažu. Daću vam primer. Imamo 35 podoficira, koji su, ne izgleda kao veliki broj, ali svaka nepravda je velika, svaki čovek je velika nepravda kada je nepravda. Dakle, imamo 35 podoficira koji su stariji od 35, 36 godina, bili su u ratovima, dokazali su se apsolutno i sistem ih jednostavno nije prepoznao. Oni su stalno čekali taj dan kada će prestariti i kada više neće moći da ostanu u svojoj vojsci, kada ćemo ih pustiti na ulicu, a nisu to zalužili. To jednostavno nisu zaslužili. Ali, bilo je smanjivanje vojske, smanjivanje broja, za njih nikad mesta. E, sada ima mesta. Sada, bez obzira što su stariji, mi ćemo ih primiti u našu vojsku i oni će biti u našoj vojsci do kraja. Daću vam još jedan primer. To je tako neko čudno razmišljanje, teško ga je shvatiti, teško je pojmiti, pokušaću da vam to približim, izvinite što oduzimam puno vremena. Imali ste podoficire koji su prošli sve ratove, napredovali kroz naš sistem školovanja, napredovali kroz rad, kroz borbe, starešine ih unapređivanje i onda došla ova vremena posle 2000. godine, mi mu damo ugovor, ali ga vratimo čin unazad, iako je deset godina bio u tom podoficirskom činu, jer kažemo – nemaš liderski kurs. Kakav liderski kurs, prošao ratove? Nemaš liderski kurs. Liderski kurs je to nešto što smo dobili sa strane, pa to nešto pravimo, i kaže – nema liderski kurs, i vi takvog čoveka vratite unazad, kaznite ga, oduzmete mu platu, oduzmete mu čin, spustite to dole, kaznite ga. Sada ćemo moći da mu to vratimo, da ga nagradimo, da mu kažemo – hvala što si bio uz svoju vojsku, što nas nisi napustio, hvala što si ostao tu do kraja. Imamo čak i takve slučajeve za oficire koji su zbog takvih pravila, imali ste oficire koji su završavali više škole u to vreme pa su bili potporučnici, poručnici, mogli su da napreduju otprilike do kapetana prve klase, bili su u ratu u činu potporučnika i poručnika, a onda smo ih spustili na nivo zastavnika zato što više ne priznajemo vojnu školu, Višu vojnu školu, a priznajemo ili smo priznavali, to više ne radimo, svaki civilni fakultet bez obzira da li je vojska tražila od vas da to završite ili ne. Te stvari se menjaju. Sada, ako nas podržite, poštovani narodni poslanici, ako date svoje glasove i svoje poverenje ovom predlogu koji je pred vama, ispravićemo nepravdu prema ovim ljudima. Da ih je samo 35, vredi, ali nije samo 35, kao što vidite u ovim brojevima, ne pamti se tako veliki broj unapređenja podoficira u našoj vojsci, kao što se ne pamti da se u vojno zdravstvo primilo u stalni radni odnos preko 400 ljudi. To se ne pamti, to nije bilo. Ali, eto, vojska se razvija, vojska se jača. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miladin Ševarlić.
Hvala lepo. Pre svega, želim da kažem i da izrazim zahvalnost svim zemljama koje su povukle priznanje o tzv. samostalnoj republici Kosovo, takođe i onima koji su pripomagali Srbiji i rukovodstvu Srbije. Drugo, radeći magistarski rad pre 40 i više godina, proveo sam dane i dane u arhivi u Železniku, na nekih dvadesetak metara ispod površine zemlje. Tada sam saznao nešto što nisam učio na fakultetu, da su neposredno posle oslobođenja na Kosovu i Metohiji donete dve kontradiktorne uredbe. Jedna je bila uredba resornog ministra za agrarnu reformu, da se zabranjuje povratak na Kosovu Srbima i Crnogorcima na njihova imanja koja su dobili kao agrarni interesenti u postupku agrarne reforme Kraljevine Jugoslavije. Druga uredba je bila, resornog ministra za unutrašnje poslove ili policije, kako god hoćete, koja je pretila hapšenjem i proterivanjem agrarnih interesenata koji dođu da nasele svoja domaćinstva i gazdinstva. Tako je armija albanskih migranata koja je naselila delove Kosova i Metohije za vreme okupacije ostala na teritoriji Kosova i Metohije. Da li smo danas u sličnoj situaciji? Ne znam da li je u prethodnom sazivu, ali u ovom sazivu Narodna skupština nije donela odluku o poništenju odluke o samoproglašenju nezavisnosti takozvane republike Kosovo? Ako jeste, molim da kažete. Ne znam, možda je to u ranijem periodu, u prošlom sazivu doneto. Da li takvu političku odluku treba danas doneti i zašto se ona ne donosi? Drugo pitanje jeste vrlo bitno - šta je sa povraćajem 250.000 proteranih Srba sa Kosovo i Metohije? Srbija je danas ekonomski jaka i može da pomogne. Neće se sigurno vratiti 250.000, ali bi se verovatno jedan deo vratio. Treće pitanje - ako Briselski sporazum ne poštuje druga potpisnica, zašto Narodna skupština ne donese odluku o poništenju Briselskog sporazuma i na taj način ostane samo na snazi Rezolucija 1244? Takođe, kao stent za tadašnji SSNO radio sam na projektu rezervi mesa u živoj stoci za potrebe JNA. Bez obzira kakvu god strategiju da formulišete, a ja sam petnaestak godina državo nastavu na Vojnoj akademiji, ako nema stanovništva na toj teritoriji praznoj teško će se održati ta teritorija. Jedini način da se održi stanovništvo tamo jeste da ga stimulišemo da bude vezano za stočarsku proizvodnju, jer jedino stočarska proizvodnja, za razliku od ratarske i voćarsko vinogradarske, zahteva danonoćno prisustvo na gazdinstvo. Razmislite o tome. Takođe, šta je sa povratkom hiljadu graničara i policajaca na teritoriji Kosova i Metohije? Najzad, još jedno pitanje. Ove godine sam imao priliku da vodim grupu od 36 srpske dece u četiri zemlje da obilaze pravoslavne manastire, između ostalih i jednu studentkinju sa Fakulteta za sociologiju sa teritorije Kosova i Metohije. Ona je dobila pasoš ovde u Beogradu, na kome je pisalo - Koordinaciona uprava Republike Srbije. Taj pasoš, iako je sa grbom Srbije, ona je i pored toga, za razliku od svih nas ostalih i druge dece, morala da traži posebnu šengensku vizu. Jedva smo to uspeli da sredimo i da je uključimo u grupu. Zašto se pasoš Republike Srbije za Srbe i druge nacionalnosti koje žive na teritoriji Kosova i Metohije ne priznaje? Zašto se ne uvede reciprocitet prema državama koje ne priznaju pasoše Republike Srbije?
Privodite kraju.
Hvala. Da li može neki odgovor da se dobije, gospodine ministre?
Reč ima narodni poslanik Ana Karadžić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre Vulin sa saradnicima, gospodo oficiri, dame i gospodo narodni poslanici, Srbija je reč koja izaziva ponos, veru i nadu i predstavlja sigurnost, stabilnost i budućnost. To je zemlja u kojoj smo se rodili vekovima u nazad, kojoj se divimo i koju ne damo u svim svojim granicama. Zakonima koji su pred nama i Strategijom nacionalne bezbednosti odbrane Srbija pokazuje ozbiljnost, pokazuje odlučnost, patriotizam, ali pre svega veliku snagu da sačuva svoju bezbednost, nacionalni integritet, kao i svoj narod van granica Srbije, ali pre svega u Republici Srpskoj. Kad kažem da je vojska simbol odlučnosti, govorim o spremnosti i hrabrosti Vlade i Ministarstva odbrane da vode politiku vojne neutralnosti, govorim o trudu i resursima koji su uloženi da bi vojska bila modernizovana, opremljena i govorim o vojsci koja brine o ljudima, kao i o jasnom stavu o jednostrano proglašenoj nezavisnosti lažne države Kosovo, koju Srbija nikada neće priznati. Predlog zakona koji je danas pred nama jedan je samo u nizu načina kojima ste vi, ministre, za ove tri godine na čelu Ministarstva nastavili politiku oporavka koju je započeo predsednik Vučić. Seti se samo kako je vojska izgledala do 2012. godine. Bila je sistemski uništavana, bila je ogoljena, a sve pod izgovorom da smo u miru i da nam ne treba rat. Kada kažu mir, sigurno je da su zaboravili da NATO bombardovanje nije nikakva humanitarna akcija, već agresija nad srpskim narodom. Njima je danas jaka vojska trn u oku. Zato su napadi sve jači. Ono što je sigurno jasno svima, jeste da ni jedna izmišljena afera koju plasiraju ne može da umanji vaš rezultat i ne može da umanji kredibilitet koji je vojska stekla poslednjih godina. Jasno je da svojim lažnim aferama oni ne mogu da prikriju svoje afere, jasno je svima i zašto su to radili i po čijim nalozima. Molim vas, ministre, da ozbiljno razmislite o vraćanju vojnih sudova koje je Demokratska stranka ukinula zbog hapšenja generala Perišića. Ali, ono što je važno je da su oni prošlost koja se više neće ponoviti, važno je da danas zaista sa ponosom možemo da kažemo da posedujemo najmodernije naoružanje, da vršimo svakodnevne obuke kako u Srbiji, tako i u inostranstvu. To je upravo ono što je preduslov za mir. Možemo da kažemo da smo istinski vojno neutralna zemlja i da ne odgovaramo nikome. Ono što je za nas iz Pokreta socijalista najvažnije, jeste da je sve ovo okrenuto isključivo brizi za ljude. S tim u vezi, moram istaći da je budžet Republike Srbije za Ministarstvo odbrane poslednjih godina povećan za kumulativno više od 35%, a da se plate povećavaju skoro svake godine. Strategijom nacionalne bezbednosti po prvi put su jasno i nedvosmisleno formulisani nacionalni interesi i to omogućava da naš izbor bude ne u NATO, da ovako osnažena vojska kaže – nikada se više neće ponoviti ni „Oluja“, ni „Bljesak“, ni „Martovski pogrom“ ni NATO agresija. Živela Srbija!
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Kosanić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani ministre, poštovani oficiri, predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je danas zajednički načelni jedinstveni pretres seta zakona vezanih za Vojsku Srbije i ja ću odmah reći da će poslanička grupa Jedinstvena Srbija u Danu za glasanje podržati sve predloge zakona iz ove objedinjene rasprave. Ministre, na samom početku želim da kažem da je istorija srpske vojske istorija odbrane, istorija odbrambene politike, da je srpski vojnik kroz vekove bio cenjen i poštovan u svetu i od svojih protivnika. Danas je Srbija vojno neutralna država. Želimo da budemo slobodni da sarađujemo sa svima, da biramo svoju budućnost, ali da ne zavisimo ni od koga. Zbog toga nam je stalo do naše bezbednosti. Srbija je poslednje godine napravila ozbiljan iskorak unapred što se tiče svoje vojske. Uložena su ozbiljna sredstva u modernizaciju Vojske Srbije. Podsetiću samo još jednom, kupovina „migova 29“ helikoptera. Ali, ono što je značajna stvar, napravljen je ozbiljan iskorak u napred što se tiče naše vojne industrije. Podsetiću samo, vozilo „Lazar“, zatim vozilo „Miloš“, ali isto tako i pešadijsko naoružanje. Ministre, ono što mene naročito interesuje, a složićete se sa mnom, čini mi se da ćemo uskoro imati modernizaciju vojske što se tiče jednog moćnog PVO sistema. Samo ću reći da ćemo dopuniti ono što već godinama imamo, a to je „Kub“ i „Neva“. Ja sam malo vezan za „Kub“, ali radujem se da ćemo uskoro imati ovaj moćan PVO sistem. S tim u vezi, moram da kažem, pre izvesnog vremena vežba koja je zajedno sa Rusijom bila u okolini Beograda, prikazan je, čini mi se, najsavremeniji raketni sistem u svetu „S-400“ i čini mi se da je, ministre, ovo prvi put da ovakav raketni sistem učestvuje na jednoj vojnoj vežbi van Rusije. Dakle, prikazana je njegova moć, ali isto tako i sistema „Pancir S“. Ova vežba sa druge strane privukla je veliku pažnju, i o tome treba reći, ne samo naše javnosti, već i javnosti međunarodne, ali ono što jasno treba da kažemo, da Srbija tri puta više učestvuje na vežbama sa NATO i partnerskim zemljama nego sa Rusijom. Isto tako često je u javnosti prisutno pitanje – politika NATO, da ili ne? Ja ću ovde podsetiti da je nas NATO pre 20 godina bombardovao, naneo nam ozbiljne žrtve i ozbiljnu štetu. Navodni povod za bombardovanje Srbije je bio lažni, izmišljeni slučaj Račak. Da je Račak bio čista izmišljotina i laž, ogromna laž, govori i činjenica da niko u Haškom tribunalu nije osuđen za ovu neviđenu laž i izmišljotinu, čak nije bio ni u jednoj optužnici. U Račku su, ministre, složićete se sa mnom, eliminisani teroristi, a zbog tih terorista Srbija je bombardovana. U bombardovanju je ubijeno 2.500 ljudi, među njima 79 dece, ranjeno je 12.500 ljudi, među njima 6.000 civila i čak 2.700 dece. Posle toga sa vekovnih ognjišta sa Kosova i Metohije proterano je 250.000 Srba. Posledice bombardovanja i danas se osećaju u Srbiji. Zbog vremena koje imam, samo ukratko da kažem, vraćajući se na same predloge zakona iz ove objedinjene rasprave, najpre, kada govorimo o Predlogu zakona o Vojsci Srbije, treba reći da se ovim zakonom otklanjaju pravne praznine i nepreciznosti koje su dovele da ovaj zakon ne funkcioniše u mnogim oblastima, donesen je 2018. godine. Stvaraju se uslovi za obezbeđivanje povoljnijeg položaja profesionalnih vojnika, podoficira i oficira koji su u službi na određeno vreme. Vi ste malopre rekli da se radi, čini mi se, o 300 takvih ljudi, to je velika stvar za Vojsku Srbije i ja sam siguran da ćemo mi bez problema doneti ovaj zakon. Zakonom je predviđena i mogućnost predvidivog karijernog napredovanja za profesionalne vojnike i oficire. Isto tako, uvodi se čin kapetana prve klase i poručnika bojnog broda. Kada je reč o Predlogu odluke o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama, treba reći da Srbija pokazuje da je aktivan činilac na očuvanju svetskog mira i stabilnosti, da su naši vojnici potpuno obučeni da učestvuju u ovim mirovnim operacijama, u mnogim operacijama, da ne širim, samo su naši plavi šlemovi nagrađivani. Kada je reč o Predlogu strategije nacionalne bezbednosti Republike Srbije, prepoznaje se osnovna bezbednosna pretnja sa kojom se Republika Srbija suočava, to je jednostrano samoproklamovano proglašenje lažne države Kosovo. S tim u vezi, želim da pohvalim rad ministra Dačića na tome da čak 17 država povuče priznanje te lažne države Kosovo. Ustav Republike Srbije garantuje suverenitet i teritorijalnu celovitost Republike Srbije, a izričito određuje da je AP Kosovo i Metohija sastavni deo Republike Srbije. Ne dužeći više, zbog vremena koje imam, da kažem samo još jednom iz svega rečenog, reći ću samo da će poslanička grupa JS u danu za glasanje podržati sve predloge zakona iz ove objedinjene rasprave. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Hadži Milorad Stošić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, uvaženi oficiri i gospodo generali, dame i gospodo narodni poslanici i poštovani građani Srbije, danas govorimo o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Vojsci Republike Srbije, zakonu kojim se regulišu uslovi za obezbeđenje povoljnijeg položaja profesionalnih pripadnika Vojske Srbije, posebno profesionalnih vojnika, kao i podoficira i oficira koji su u službi na određeno vreme. Samim tim, obezbeđuje se i sigurnost kako za pojedinca pripadnika vojske, tako i za porodicu istog pripadnika vojske, što u dosadašnjem periodu nije bilo baš tako. U objedinjenoj raspravi govoriću o Predlogu strategije odbrane Republike Srbije, jer odbrana je funkcija države kojom se obezbeđuje zaštita i ostvarivanje odbrambenih interesa koji se stavljaju iza najviših vrednosti i opštih potreba građana. Takođe, govorićemo i o Predlogu strategije nacionalne bezbednosti Srbije, kao najvišeg strateškog dokumenta, čijim sprovođenjem se štite nacionalne vrednosti i interesi Republike Srbije od izazova, rizika i pretnji u svim oblastima društvenog života, kao i briga o srpskom narodu van granica Republike Srbije. Svedoci smo da su sada veoma ugrožena prava tog dela našeg naroda u državama van Republike Srbije. Skupština će raspravljati i o Predlogu odluke o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granica Republike Srbije. O svim ovim predlozima i zakona i strategije dosta je govoreno, a ja ću ukratko ponoviti neke stvari i ukazati na neke konkretne stvari koje poboljšavaju prethodna dokumenta i zakone i strategije. Ova odluka je u skladu sa Zakonom o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama Vojske Srbije. Upotrebom Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama Republika Srbija se svrstava u red država koje aktivno učestvuju u uspostavljanju i očuvanju mira i stabilnosti u svetu. Time se takođe značajno doprinosi izgradnji ravnopravnog partnerskog odnosa sa državama članicama UN i EU. Gospodine ministre, malopre ste pitali da li će poslanici podržati ove zakone i ove strategije, mislim bez imalo sumnje da će velika većina narodnih poslanika podržati i zakone i strategije i odluke, a poslanička grupa PUPS u danu za glasanje glasaće za ove izmene zakona, strategija i odluka. Razlozi za donošenje ovog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Vojsci Republike Srbije proizilaze iz potrebe daljeg uređivanja sistema bezbednosti, kao i potrebe usklađivanja važećih rešenja sa iskustvima u praktičnoj primeni zakona koji je donet 2018. godine, otklanjanje uočenih pravnih praznina i nepreciznosti u pojedinim rešenjima koja stvaraju nedoumice prilikom primedbe odredaba ovog zakona. Predloženim izmenama i dopunama stvaraju se uslovi za obezbeđenje povoljnijeg položaja profesionalnih pripadnika Vojske Srbije, posebno podoficira i oficira koji su u službi na određeno vreme, kao i za uvođenje nekih činova koji su postojali u ranijem periodu i sve to radi efikasnijeg rukovođenja i obezbeđivanja efikasnog funkcionisanja Vojske Srbije sa mogućnošću predvidivog karijernog vođenja profesionalnih vojnih lica. Članom 1. Predloga zakona predlaže se dopuna člana 22. uvođenjem činova vodnika prve klase i kapetana prve klase, odnosno poručnika bojnog broda, a u cilju kvalitetnog vođenja kadra kroz službu Vojske Srbije, čime bi se izbeglo da pojedine starešine provedu veoma dugi vremenski period u jednom činu, što je ujedno i bio negativan motivacioni faktor za oficire, odnosno podoficire kada se duži period nalaze u jednom činu. Takođe, obezbeđuje se povoljniji položaj profesionalnih vojnika, podoficira i oficira na službi u Vojsci Srbije na određeno vreme podizanjem starosne granice za prijem u profesionalnu vojnu službu, a cilj izmena i dopuna je da se Vojska Srbije ne odriče profesionalnih vojnika, već da isti ostanu u službi i da im se omogući pravna i egzistencijalna sigurnost. I sami ste u prethodnom javljanju govorili upravo o ovoj izmeni ovog dela zakona i omogućavanju da se 350 podoficira može proizvesti u čin oficira. Članom 2. Predloga zakona predlažu se izmene u članu 39. stav 1. tačke 7) i 9). Tačkom 7) povećava se starosna granica za prijem u profesionalnu vojnu službu, čime se proširuje krug lica koja mogu biti primljena u profesionalnu vojnu službu. Dosadašnja granica je veoma nepovoljno uticala na sigurnost i pojedinca pripadnika Vojske i na familiju o daljem statusu njegovom i obezbeđivanju najosnovnijih uslova života porodice. Dosadašnjim zakonskim rešenjima zakona član 39. i 41. bili su neusaglašeni. Članom 39. stav 1. tačka 7) kojim je regulisan prijem lica u svojstvu oficira do navršene 45 godine, a sa druge strane proizvodnja podoficira u čin oficira bila je ograničena na 43 godina. Sadašnjom odlukom i sadašnjim rešenjem ta se granica izjednačava na 45 godina i omogućuje isti tretman podoficirima koji su završili visoko obrazovanje da mogu konkurisati i postati oficiri u skladu sa postojanjem oficira iz civilnih sektora. I sama činjenica će omogućiti veći broj podoficira koji će preći u činove oficira, a samim tim i velikim svojim iskustvom dotadašnjim radom preneti u dalji rad službe. Takođe članom 5. i 6. poboljšani su članovi 42. i 43. Data su bolja rešenja u delu prijema u profesionalnu vojnu službu čime se Vojska Srbije ne odriče profesionalnih vojnika već je ideja da ostanu i da im se omogući pravna i egzistencionalna sigurnost, odnosno da se kod unapređenja u viši čin u profesionalnu vojnu službu na neodređeno vreme računa i vreme provedeno u činu i statusu profesionalnog vojnog lica na određeno vreme. Dosadašnja rešenja su negativno uticala na status i položaj pripadnika Vojske Srbije dok se ovim rešenjem stvaraju uslovi sigurnosti, kako za pojedinca tako i za njegovu porodicu. Ovim zakonom se pored pogodnosti za pojedinca pripadnika Vojske Srbije definišu i obaveze pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama, tako što je propisana obaveza ostanka u Vojsci Srbije najmanje trostruko vreme provedeno u multinacionalnoj operaciji u koju je upućen. Takođe, predviđeno je da u slučaju neizvršenja obaveza pripadnik Vojske Srbije dužan je da plati ugovornu kaznu predviđenu ugovorom o učešću u multinacionalnim operacijama. Za jedinice Vojske Srbije je bitno i neophodno da učesnici u multinacionalnim operacijama budu zadržani u profesionalnoj vojnoj službi kako bi preneli iskustva i stečena znanja na profesionalna vojna lica koja će biti upućivana u multinacionalne operacije u nekom narednom periodu. Ta iskustva su veoma bitna za ljude koji nastavljaju tu proceduru slanja u mirovne misije. Postavlja se pitanje da li će predloženo materijalno rešenje koje se odnosi na obavezu trostrukog ostanka nakon povratka iz multinacionalnih operacija uticati na smanjenje broja lica koja su spremna da prođu odgovarajuću obuku za multinacionalne operacije. Odgovor je svakako, neće biti smanjena zainteresovanost za angažovanje, jer je prethodnih godina vladalo veliko interesovanje za angažovanje po ovom pitanju, ali i pored tog materijalnog stanja ovakva angažovanja predstavljaju veliki izazov za svakog pripadnika Vojske Srbije. Svakako veoma je pozitivno što se pripadnici Vojske Srbije izjednačavaju sa državnim službenicima u pravima korišćenja godišnjih odmora. Ovo je urađeno dopunom člana 104. postojećeg zakona tačkom 4. kojim je propisano da profesionalno vojno lice ima pravo na godišnji odmor u trajanju od 35 dana ako ima službu preko 30 godina, što je u skladu sa Zakonom o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima. Ovim predlogom dopuna i izmena Zakona o Vojsci Srbije na bolji način je uređen prestanak profesionalne vojne službe za vreme ratnog ili vanrednog stanja iz razloga što ne bi bilo primereno da profesionalno vojno lice zahtev za prestanak profesionalne vojne službe podnosi za vreme ratnog ili vanrednog stanja, što smo u nekom periodu takođe imali slučajeve. Nemoralno je u tim uslovima omogućiti nekome da izađe iz službe zbog bilo kojih razloga. Sva nova zakonska rešenja svakako će jačati Vojsku Srbije, ali od posebnog značaja je jačanje Vojske Srbije i odbrambene moći Republike Srbije, odluka predsednika Srbije Aleksandra Vučića kojom se reguliše povratak najboljih i najhrabrijih vojnika. Vraćanjem elitne 63. padobranske brigade i 72. specijalne brigade u sastav Vojske Srbije. Danas na sreću imamo u ovoj sali i jednog od komandanata 63. padobranske brigade koji bi mnogo šta mogao da nam kaže o tome, ali svakako ova odluka predsednika države je na najvišem patriotskom nivou. Da se podsetimo da je 2000. godine stalno rađeno na slabljenju Vojske Srbije raznim zakonskim rešenjima, a 2006. godine po nalogu NATO pakta ukinute su dve slavne brigade 63. padobranska brigada i 72. brigada za specijalna dejstva. Dve najslavnije brigade Vojske Srbije koje su tokom ratova 90-tih i NATO agresije 1999. godine podnele najveći teret borbe. Imam zadovoljstvo da ovde pozdravim i mog kolegu, gospodina Drecuna koji je pratio sve vreme agresije NATO snaga na Srbiju, koliki su doprinos dale i 63. i 72. brigada za specijalna dejstva. Elitne 63. i 72. brigada jesu najmobilnije, najbrže, najobučenije formacije za brzo reagovanje koje se posebno ističe u borbi protiv terorizma i drugih oblika spoljnih pretnji po bezbednost države. Srbija će sada sa ponovo formiranim specijalnim jedinicama značajno podići borbenu gotovost Vojske Srbije radi odbrane Republike Srbije. Padobranska 63. brigada formirana je u decembru mesecu 1967. godine u Nišu i Nišlije su sve vreme bile ponosno na ovakvu jednu jedinicu vojske koja je bila stacionirana u njihovom gradu. Od samog formiranja moto 63. padobranske brigade glasi – za otadžbinu, za druga, za pušku, za vojničku i ratničku čast. Padobranci 63. brigade stalno na tome rade. Brigada 72. za specijalna dejstva formirana je juna meseca 1992. godine u Pančevu, legendarne 63. 72. brigada uvek su imale veliki ugled u narodu i davale veliku moralnu podršku stanovništvu. Nekadašnji komandant, legendarnog Prištinskog korpusa, general potpukovnik, Vladimir Lazarević izjavio je da je ukidanje 63. i 72. brigade bio koncept slabljenja Vojske Srbije i njene organizacijske strukture i ukupne borbene spremnosti. Ukinuti te dve brigade i svesti ih na nivo bataljona bilo je potpuno neodgovorno i nestručno, ne samo prema jedinicama i vojsci nego i prema čitavom našem narodu. Ovom odlukom predsednika Srbije da se ponovo formiraju 63. padobranska brigada i 72. brigada za specijalna dejstava konačno je ispravljena velika nepravda i prema samim jedinicama i prema pripadnicima tih jedinica ali i prema Vojsci Srbije u celini. Kao što sam već napomenuo u danu za glasanje PUPS će podržati ove zakone, strategije i odluke i glasati za. Još jednom zahvaljujem na ovim suštinskim izmenama ovih dokumenata.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Predrag Jelenković.
Hvala predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, gospodo oficiri, poštovane koleginice i kolege, između ostalog u današnjem zasedanju su pred nama pored Ustava dva veoma bitna dokumenta, to je Strategija odbrane Republike Srbije i Strategija nacionalne bezbednosti Republike Srbije. Što se tiče Predloga strategije odbrane Republike Srbije kao što je poznato Strategija odbrane Republike Srbije je zasnovana na Ustavu i Strategiji nacionalne bezbednosti Republike Srbije. U ovom dokumentu koji smo dobili u materijalu analizira se pre svega bezbedonosno okruženje, kao što smo danas čuli i od ministra, sa aspekta odbrane Republike Srbije i identifikuju se na prvom mestu izazovi, zatim rizici i pretnje bezbednosti od značaja za odbranu, onda se formulišu odbrambeni interesi i ciljevi i utvrđuje se politika odbrane njene strukture i upravljanja kao načela funkcionisanja samog sistema odbrane Republike Srbije. Takođe, bezbedonosno okruženje Republike Srbije analizirano je kako na globalnom tako i na regionalnom nivou, a imajući u vidu činjenicu da Republika Srbija prilagođava svoju odbrambenu politiku i prati promene u okruženju, upravo stavovi i opredeljenja u ovom dokumentu koji smo dobili je iskazana u samoj Strategiji i u skladu je sa odlukom o vojnoj neutralnosti. Kao što rekoh, u dokumentu koji je danas pred narodnim poslanicima prikazani su i ključni parametri u procesu iznalaženja odgovarajućeg modela, bezbedonosnog i odbrambenog organizovanja savremenih društava. To su: kompleksnost i dinamika međunarodnih odnosa, međunarodne bezbedonosne integracije i porast nestabilnosti i nepredvidljivosti u svetu. Tako utvrđeni odbrambeni interesi Republike Srbije, a koji se navode u ovom predlogu koji smo dobili su pre svega zaštita suverenosti, nezavisnosti i teritorijalne celovitosti, zaštita bezbednosti Republike Srbije i njenih građana, očuvanje mira i bezbednosti Republike Srbije, unapređenje nacionalne bezbednosti i odbrane kroz proces evropskih integracija, vojna neutralnost i saradnja i partnerstvo sa državama i međunarodnim organizacijama u oblasti bezbednosti i odbrane. Ovaj predlog strategije predviđa i izradu akcionog plana, što smo čuli od predlagača danas, i njegovo sprovođenje, koji će upravo omogućiti da pomenuti stavovi iz Strategije odbrane se operacionalizuju kroz izradu i usvajanje dokumenata javnih politika. Što se tiče predloga Strategije nacionalne bezbednosti Republike Srbije, Strategija nacionalne bezbednosti je hijerarhijski najviši i najznačajniji strateški dokument u oblasti nacionalne bezbednosti. Ovim dokumentom se utvrđuju osnovna strateška opredeljenja Republike Srbije u oblasti nacionalne bezbednosti. Strategija nacionalne bezbednosti predstavlja osnov za izradu strategijskih dokumenata u svim oblastima društvenog života, radi očuvanja i zaštite bezbednosti građana i države i funkcionisanja državnih organa i institucija. Takođe, Strategijom nacionalne bezbednosti u potpunosti se održava privrženost Republike Srbije opštim civilizacijskim i moralnim vrednostima, zatim, poštovanju svoje državotvorne tradicije, kooperativnoj bezbednosti, ali i svestranoj međunarodnoj saradnji. U oblasti bezbednosti utvrđeni su sledeći nacionalni interesi Republike Srbije: očuvanje suverenosti, nezavisnosti i teritorijalne celovitosti, očuvanje unutrašnje stabilnosti i bezbednosti, očuvanje, postojanje i zaštita srpskog naroda, kao i nacionalnih manjina i njihovog kulturnog, verskog i istorijskog identiteta, očuvanje mira i stabilnosti u regionu i svetu, evropske integracije i članstvo u EU, ekonomski razvoj i ukupni prosperitet i očuvanje životne sredine i resursa Republike Srbije. Mi iz Socijaldemokratske partije Srbije se zalažemo za bezbedan život i za život bez straha od svake vrste nasilja i kriminaliteta. Socijaldemokratska partija Srbije u svom programu ističe da je bezbednost opšte dobro, koje mora biti zagarantovano svakom građaninu Republike Srbije. U tom smislu, poslanička grupa Socijaldemokratske partije Srbije u danu za glasanje podržaće set predloga zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović. Izvolite.
Hvala. Uvaženi ministre, poštovani predstavnici Ministarstva odbrane, Generalštaba Vojske Republike Srbije, dozvolite mi da kao jedan od predstavnika Socijalističke partije Srbije u ovoj raspravi o predlozima više zakona koji se odnose nas pitanje vojske Republike Srbije i na naše najvažnije nacionalne i odbrambene interese kažem nekoliko reči. Mi ćemo glasati za sve zakone, zato što mi socijalisti smatramo da Srbija treba da ima jaku vojsku. Za nas je dobar svaki zakon kojim se unapređuje sistem u kome vojska postaje kompetentna, snažna, jaka, sposobna da odbrani nacionalne interese, da realizuje odbrambene interese. Ovo pominjem ne slučajno. Mislim da Republici Srbiji treba jaka vojska, ne da bi se neko drugi plašio, naprotiv, kao faktor odvraćanja. Nema nijednog racionalnog razloga da Republika Srbija nema jaku vojsku i ne mogu razumeti koleginice i kolege koji plediraju da Republika Srbija ne treba da ima svoju vojsku ili da ona bude svedena na nivo koji nema nikakvu upotrebnu vrednost. Mi smo 90-ih godina doživeli mnogo toga lošeg na prostorima bivše Jugoslavije i, nažalost, mnoge stvari su se desile i sa vojskom tadašnje države, Savezne Republike Jugoslavije, odnosno onog jezgra koje je ostalo unutar Republike Srbije. Ali, čak i takva vojska, kad kažem takva vojska, bez i jedne ružne promisli, ali u odnosu na sve ono što se dešavalo 90-ih godina, i u takvim uslovima, vojska tadašnje Savezne Republike Jugoslavije je pokazala izuzetni nivo borbene gotovosti, sposobnost da se 1999. godine odupre NATO snagama, na način da je otpor trajao 78 dana i noći. Možemo sami promisliti kakve je naša vojska imala ljude u to vreme, one koji su je vodili i oni koji su branili našu zemlju kada jedna najjača vojna sila u svetu u to doba, ne treba zaboraviti, to je kraj 20. veka, kada su SAD bile apsolutni gospodar međunarodne zajednice i kad su radile sve što su htele, na kraju krajeva, i agresija na Saveznu Republiku Jugoslaviju to potvrđuje, pa se opet nisu usudili da pređu u kopnenu ofanzivu, ali, da se desilo tako nešto, verovatno bi mi danas bili jedna obična kolonija koja radi ono što joj se kaži. Unutar ovih zakona o kojima Skupština danas raspravlja, ja bih želeo da vašu pažnju skrenem na dve strategije, po meni jako važna dokumenta, Strategiju odbrane i Strategiju nacionalne bezbednosti. Mislim da treba pohvaliti ljude koji su napisali ova dva dokumenta. Veoma analitični materijali, sa puno podataka, primenjeni vremenu u kojem se ovaj dokument javno promoviše, koji daju odgovore na najvažnija pitanja vezana za nacionalnu bezbednost Republike Srbije, dokumenti koji govore i o nacionalnim interesima i o nacionalnim vrednostima koji, na određeni način, oslikavaju identitet Republike Srbije krajem druge decenije 20. veka. Dozvolite mi, gospodine ministre, da vezano za Strategiju odbrane kažem nekoliko reči o jednom od odbrambenih interesa koji su ovde istaknuti, a to je pitanje vojne neutralnosti. Mislim da je to dobra odluka za Srbiju. Netipična odluka za Balkan, tipična za naš narod i sve ono što smo doživeli, zbog našeg identiteta i svega onog što smo imali u istoriji. Ali, ovakva odluka nije prijatna svima. Naravno, najviše onim dušebrižnicima koji nas zdušno uveravaju da treba da budemo deo nekog vojno-političkog bloka. Ja mislim da se u stavu 3. ovog dokumenta koji se odnosi na vojnu neutralnost krije suština baš tog opredeljenja. Dozvolite mi samo da citiram: "Republika Srbija će razvijati i unapređivati odnose sa tim državama i savezima, u skladu sa sopstvenim interesima". E, tu je kvaka. Ti sopstveni interesi. Mnogi ne dozvoljavaju da mi imamo sopstvene interese i da razmišljamo svojom glavom, a kamoli da učinimo nešto što mi smatramo da treba. Malim narodima to nije dozvoljeno. Veliki mogu sve, malima nije dozvoljeno ništa, pa se i ne očekuje od nekog kao što je Srbija, na ovom prostoru, da može da proglasi vojnu neutralnost ili da se ponaša u skladu sa vojnom neutralnošću. Ja sam pre neki dan razgovarao sa grupom studenata i na jedno pitanje - u čemu je prednost vojne neutralnosti, ja sam, po meni, dao jedan najlogičniji odgovor. Rekao sam da nam daje veću mogućnost izbora, što je, po meni, sasvim logično, jer se zapostavlja i druga dimenzija vojne neutralnosti. Nije to pitanje samo vojne sposobnosti i ekonomske moći, kao i svega onoga što je potrebno da bi se vojska učinila jakom, ali, tu je i pitanje onog što ide iza. Mi imamo i namensku industriju i sve ono što čini jedan odbrambeni sistem. Mislim da je dobro što smo tako postupili. To nam daje mogućnost da u odnosu na naoružanje koje posedujemo da postepeno unapredimo naoružanje i da jednostavno stvorimo jaku vojsku. Ne mogu se oteti utisku da je posle 2000. godine vrlo svesno naša vojska devastirana i da su neke jedinice ili neke vrste naoružanja vrlo svesno gurnute u prošlost da bi se, naravno, umanjila i odbrambena sposobnost Vojske Republike Srbije. Drago mi je što se danas prave neki novi koraci da vojska ponovo bude jaka i sposobna da brani našu zemlju. Naglašavam da brani našu zemlju, jer mislim da je to osnovni interes Republike Srbije. Kada je reč o Strategiji nacionalne bezbednosti, drago mi je što su u Strategiji vrlo detaljno pobrojani nacionalni interesi, sedam nacionalnih interesa i ja ću govoriti samo o tri od njih. Prvi je, naravno, očuvanje suverenosti i nezavisnosti, teritorijalne celovitosti Republike Srbije. U tom kontekstu, ne mogu a da ne pomenem pitanje Kosova i Metohije, jer i Strategija odbrane na početku, kada govori o izazovima, rizicima i pretnjama, konstatuje da je situacija u pokrajini, tj. jednostrano proglašenje nezavisnosti teritorije koju administrativno obuhvata Pokrajina Kosovo i Metohije, ne samo da je u suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije i Rezolucijom Saveta bezbednosti, nego i, pre svega, najveći političko–bezbednosni izazov Republike Srbije. Naravno, u kontekstu ovog pitanja treba pomenuti sve ono što je Srbija uradila da se ovo pitanje reši. Mislim da sva ova dokumenta sadrže obilje podataka kojima se može dati bezbroj odgovora na pitanje za status Kosova i Metohije i za ono što država čini. Po mom skromnom sudu, u dokumentu koji se odnosi na Strategiju nacionalne bezbednosti, na strani 19, kada govorimo o normalizaciji prilika i odnosa odbrane u AP Kosovo i Metohija, ceo ovaj pasus bi se mogao uzeti kao obrazloženje zašto je Republika Srbija 2013. godine potpisala Briselski sporazum, naravno, u nameri da normalizuje odnose, da se unapredi kvalitet života građana. Ovo govorim da bih potcrtao, ne samo, kako bih rekao, multifunkcionalnost ovog dokumenta i koliko je on kvalitetan, nego i da bih dao obrazloženje vezano za naš odnos prema tom najvažnijem bezbednosnom izazovu i našem najvažnijem nacionalnom interesu. Moramo konstatovati da prvi put posle 20 godina, posle bombardovanja 1999. godine i dolaska međunarodne vojne i civilne misije UN, da Republika Srbija čini korake napred u, ako mogu reći, otvaranju rešavanja pitanja Kosova i Metohije. Tu velike zasluge ima predsednik Republike, gospodin Vučić. Sada je proteklo godinu dana od uvođenja taksi, suspendovani su praktično pregovori i na određen način to pitanje razgovora sa Prištinom je stavljeno u drugi plan, ali se ne može zaboraviti da je pre toga predsednik Vučić uspeo da to podigne na nivo da ono postane važna tema u razgovorima sa najvažnijim predstavnicima međunarodne zajednice. Pitanje rešavanja odnosa sa Kosovom jeste nešto što je tada, pre godinu dana, bilo podržano i od strane predsednika SAD, a naravno, ja ne očekujem da će oni promeniti svoj stav o Kosovu i Metohiji, ali da su zainteresovani da se nađe neko rešenje, verujem da jesu. Mislim da se ni jedno rešenje ne može naći bez Republike Srbije. Veliki kvalitet državnog rukovodstva, pre svega gospodina Vučića, jeste što je to pitanje ponovo stavio u prvi plan. Međutim, ovo proteklo vreme od uvođenja taksi od 100% na robu iz Republike Srbije i Bosne i Hercegovine u stvari pokazuje suštinu odnosa zapadnih zemalja prema Kosovu i Metohiji i prema dijalogu kao načinu rešavanja ovog pitanja. Nažalost, veliki broj zemalja ne želi da se ovo pitanje reši. Imam utisak da njima odgovara da postoji latentna tenzija na prostoru Balkana i da se zapadne zemlje pojavljuju kao neko ko je spreman da reaguje, odnosno da bude pokrovitelj određenih interesa koji, naravno, nisu u skladu sa interesima Republike Srbije. Jer, da se želelo, mislim da se u proteklih godinu i nešto dana moglo reagovati, ali ne samo u proteklih godinu i nešto dana, nego u proteklih šest i nešto godina od kako je potpisan Briselski sporazum, jer mi jesmo ispunili odredbe vezane za Briselski sporazum, vođeni željom da se unapredi kvalitet života građana, ali zapadne zemlje jednostavno nisu tražile, niti su vršile bilo kakvu vrstu pritiska na Albance sa Kosova i Metohije da oni svoje preduzete obaveze ispune. Evropska unija nije puki posmatrač u razgovorima, u dijalogu koji se vodio ili u Briselskom dokumentu koji je potpisan. Ne treba zaboraviti da je visoka predstavnica za spoljnu i bezbednosnu politiku EU Ketrin Ešton bila jedan od garanta sprovođenja tog sporazuma. Nažalost, nismo sa njihove strane videli jasnu nameru da se ovo pitanje reši. Naravno, ni druge, nije samo u pitanju visoka predstavnica EU, nego nažalost i neke brojne zemlje EU ne žele da se ovo pitanje reši. I zašto da ne, treba reći, mislim da unutar EU da je Nemačka glavna zemlja koja insistira na priznanju nezavisnosti Kosova i Metohije. Jednostavno, smatram da je to u skladu sa njihovim interesima. Opet se vraćam na ovo pitanje naše vojne sposobnosti. Za neku malu zemlju nije dozvoljeno da ima svoju vojsku, niti da brani svoju teritoriju, nešto što je njen nacionalni interes, a velike zemlje dozvoljavaju da intervenišu nekoliko hiljada kilometara daleko od svoje teritorije, proglašavajući to svojim strateškim interesima. Tu je razlika između velikih i malih, ali međunarodno pravo je isto za sve. Zato je Savet bezbednosti UN i doneo Rezoluciju 1244 i zato ta rezolucija i dan danas važi kao jedini validan dokument vezano za Kosovo i Metohiju. I zato ću vas ja podsetiti na stav pravnog savetnika UN, iznet u obraćanju Savetu bezbednosti u junu 2019. godine da Rezolucija 1244 iz 1999. godine ostaje na snazi, te se stoga pravni okvir njime uspostavljen i dalje primenjuje. Ako to mogu da kažu u UN u junu mesecu ove godine, onda je potpuno logično da se takav stav nalazi i u Strategiji nacionalne bezbednosti. Da stvari nisu gotove i da ih ne treba prihvatati kao gotove govori i podatak vezano za povlačenje priznanja tzv. nezavisnosti. Ministar Dačić je tu odigrao lavovsku ulogu i on snosi velike zasluge za sve ono što je učinio. To je deo državne politike i on to naglašava, ne želi za sebe da preuzme sve dobre stvari vezane za povlačenje priznanja. Ali, činjenica je da je 17 zemalja povuklo priznanje Kosova i Metohije i da se videlo da bez Srbije, da se ovo pitanje ne može rešiti. Želeo bih još da obratim vašu pažnju još na dve stvari. Treći po redosledu promovisanja nacionalnih interesa sadržanih u Strategiji nacionalne bezbednosti i očuvanja postojanja i zaštite srpskog naroda gde on živi, kao nacionalnih manjina i njihovog kulturnog, verskog i istorijskog identiteta. Mislim da je veoma važno što je očuvanje postojanja i zaštite svog naroda gde on živi, kako bih rekao, promovisano kao nacionalni interes, kao i želja da se unapredi položaj nacionalnih manjina i njihov kulturni, verski i istorijski identitet. Poštovane koleginice i kolege, u vrtlogu događaja koji su obeležili devedesete godine, raspadom bivše SFRJ najveći gubitnik je srpski narod. Stvorene su nove nacionalne države, iz prethodnih republika stvorene su nove države, ali najveći gubitnik u svim onim zbivanjima je srpski narod. Zašto? Od konstitutivnog naroda u jednoj državi, bivšoj SFRJ, srpski narod je doživeo da u Sloveniji ne bude priznat ni kao manjina, da iz Hrvatske preko 300.000 ljudi bude proterano, u BiH zahvaljujući Dejtonskom sporazumu ovo je konstitutivan narod, u Crnoj Gori je formalno manjinski narod, suštinski nacionalna manjina bez prava, u Makedoniji nacionalna manjina koja se ne poštuje. Kada pogledate celu tu, kako bih rekao, lepezu događaja koji su obeležili devedesete godine u pogledu srpskog naroda, onda se čini sasvim logično da matica zemlja Srbija promoviše očuvanje, postojanje i zaštitu srpskog naroda kao svoj nacionalni interes, naravno, i manjine. Mislim da je Srbija retka zemlja na prostorima ne samo Evrope, nego i šire, gde nacionalne manjine imaju mogućnost da u potpunosti ispune sve elemente svog identiteta i Srbija može služiti kao primer drugima. Na kraju, mislim da ne treba preskočiti inicijativu koja je ovih dana veoma aktuelna, a o kojoj su govorile moje kolege iz poslaničke grupe, inicijativa predsednika Vučića, vezano za „mini Šengen“. Mislim da je to dobra inicijativa. Sloboda kretanja kapitala, robe, ljudi bez granica je nešto što može unaprediti ovaj region. To se uklapa i u delove obeju strategija, jer i one govore o toj regionalnoj saradnji kao važnom delu unapređenja bezbednosti u regionu. Zanimljiva je i reakcija pojedinih, opet, koji su inicijativu predsednika Vučića dočekali na nož, naravno, videći u tome neke posebne ciljeve, ne shvatajući da je Republika Srbija snažno opredeljena za očuvanje mira i stabilnosti u regionu i da je to jedan od elemenata Republike Srbije da se unapredi stanje u regionu. U svakom slučaju, mislim da je reč, kada govorimo o ove dve strategije, o dva odlična dokumenta i mislim da je dobro što ih usvajamo. Ovo će biti jedna poruka i široj javnosti da Srbija zna šta su joj nacionalni interesi, da Srbija zna šta su joj odbrambeni interesi, da Srbija radi na realizaciji i jednih i drugih interesa i da Srbija želi da ima kompetentnu vojsku radi sopstvene bezbednosti i samo radi sopstvene bezbednosti. Ništa više i ništa manje. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Aleksandar Vulin.
Zahvaljujem poštovanim poslanicima koji su do sada diskutovali. Samo kratko. Kada je u pitanju nacionalni interes koji smo naveli, a to je očuvanje srpskog naroda, bez obzira gde on živeo, to je očuvanje Republike Srpske, to vam samo govori da je ova država postala toliko svesna sebe, svoje snage, svog značaja i, naravno, da ne doživljava Srbe koji žive van Srbije kao opterećenje, kao što su neke ranije vlasti doživljavale. Doživljavali su ih kao što sad mi moramo da se borimo za njih. Srbi koji žive van Srbije su naše blago, ne samo naši sunarodnici nego naše blago. Oni su oni zbog kojih ova država može i mora da učini sve da bi ih sačuvala, da bi ih ekonomski osnažila, da bi diplomatski uvek stavila do znanja da kaže – kako se odnosite sa Srbima sa kojima živite, tako se odnosite prema Srbiji kraj koje živite. Ne može biti dobrih odnosa sa Vladom u Beogradu, a da kinjite Srbe i da ne poštujete njihova ljudska prava. To ima svoju cenu. Ako se tako ponašate, to ima svoju cenu. Na vama je samo da razmislite – zar nije bolje da Srbe prihvatite kao most saradnje sa Srbijom, važnom, značajnom, najznačajnijom zemljom na Balkanu, nego da ih posmatrate kao remetilački faktor i nešto što vam ne treba? „Oluja“ se više neće ponoviti. Ne može. Ova srpska država to neće dozvoliti. To jednostavno nije moguće i neće se nikada ponoviti. Govorili ste o „mini Šengenu“. Ja verujem u Srbiju. Verujem u to da smo mi u stanju da koristimo takve pogodnosti. Verujem da mi imamo najjaču privredu, da imamo najbolje preduzetnike, da imamo najbolje puteve preko kojih će svi želeti da idu i da plaćaju za to što idu. Verujem u integrativnu moć Srbije, da kad Srbija nešto kaže, uradi, poželi, Balkan se okreće oko Srbije, a ne obrnuto. To do sada nije bilo moguće. Vi ste videli neke predsednike koji se izvinjavaju nekom nešto, mole nekog nešto. Tadić kaže – mi smo za prsa krivlji za rat u Hrvatskoj. U čije ime si ti to rekao? Kako si ti došao, kako izmeri ti ta prsa, kolika su ta prsa, kako si došao do toga? Mi smo stalno imali političare i one koji su vodili ovu zemlju koji nisu znali da prepoznaju ovaj jednostavni nacionalni interes. Kada se tako ponašate prema svom narodu, prema Srbima, pa kako možete očekivati da će neko želeti sa vama, kako možete očekivati da će neko hteti da radi i sarađuje sa vama? Danas kad predsednik Vučić govori Balkan sluša, razume šta hoće da kaže, nekad mu se to i ne sviđa, ali ne možeš da ignorišeš Srbiju i ono što ona želi. Kroz to što zovemo „mini Šengen“, kroz tu mogućnost, to je mogućnost, na prvom mestu, za našu privredu. Što mi ne verujemo u Srbiju, što mi ne verujemo u to da ćemo mi biti ti koji ćemo imati najveću korist? Ja u to čvrsto verujem i vidim to. Samo pogledajte, pogledajte, uvek pogledajte, šta rade Šiptari, šta rade u Hrvatskoj i kako se prema nečemu odnosi Milo Đukanović. Vi znate da je to dobro za Srbiju ako ta tri faktora govore protiv toga. Dodate tu još i Izetbegovića i njegovu ekipu. Kad to vidite, vi znate da morate da budete na drugoj strani ako vam je stalo do Srba, jer još nisam video da događaj u kome su Hrvatska, Milo Đukanović, Izetbegović i Šiptari bili na nekoj strani sa idejom da pomognu Srbima i da srpska država nešto napreduje i ima neku korist. To još nisam video. Radovaću se kada se to bude desilo, ali se to još nije desilo. Nepogrešivo, samo pratite šta rade, ćete znati šta treba da budete. Čuli ste šta govore o „mini Šengenu“. Oni vide tu problem. Oni kažu – ne, ne, to Vučić hoće da napravi veliku Srbiju. Neće Vučić da pravi veliku Srbiju. Vučić hoće da Srbija bude jaka, moćna, otvorena, slobodna, hoće da Srbija bude velika i jaka u ekonomija, da bude velika i jaka u diplomatiji. Uostalom, svi narodi to na Balkanu prepoznaju i vreme je da to prepoznamo i mi. Nema Balkana bez moćne i jake Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milovan Drecun.
Poštovani predsedavajući, uvaženi gospodine ministre sa saradnicima, gospodo oficiri časne i junačke vojske naše, kolege narodni poslanici, pred nama su dve izuzetno značajne strategije, zakon koji treba da omogući da naša vojska bude još naprednija, još kvalitetnija. Ja bih da iznesem neko svoje mišljenje o tome, da možda uputim i neke predloge, imajući u vidu skromno znanje koje posedujem iz ove oblasti. Pre renoviranja na nekim deonicama naših pruga se vozilo 10-20 kilometara na čas. Koliko juče sam došao iz Kine i tamo sam išao brzim vozom koji je dostigao brzinu od 310 kilometara na čas. Dvadeset kilometara i 310. Ima li ovo veze sa Strategijom nacionalne bezbednosti i odbrane? Čini mi se i te kako. Upravo ovi vozovi pokazuju koliko se svet u kome živimo drastično brzo menja, koliko tehnološki napreduje i da je neophodno, ako želimo da imamo sigurnu, uspešno razvijenu državu, da se prilagodimo tom okruženju. Upravo sam, čitajući ove strategije koje ste predložili, a imajući u vidu ovaj aspekt, bio veoma, veoma iznenađen, jer prvi put imamo ovako sveobuhvatan koncept koji je nadasve realan, koji sagledava globalne, regionalne, unutrašnje procese na način da je okrenut budućnost i koji omogućava dugoročno planiranje u procesima izgradnje nacionalne bezbednosti i odbrane, identifikovano je okruženje, odnosno svet koji se menja, izazovi, rizici, definisan koncept zaštite bezbednosti, interesa, ne samo države Srbije, već i celokupnog srpskog naroda. Obe strategije koje se nikako ne mogu, naravno, posmatrati odvojeno, već, što bi rekao Njegoš – da se smiješane najbolje piju, predstavljaju inovativan, moderan, dinamičan i fleksibilan koncept koji identifikuje rizike bezbednosti i stvara mehanizam zaštite bezbednosti interesa celokupnog srpskog naroda u i van Srbije, jer srpski narod je ugrožen van Srbije, ali i u samoj Srbiji, na području Kosova i Metohije. Srpski narod je obespravljen u Crnoj Gori, u Hrvatskoj, u Albaniji i Srbija je matična država srpskog naroda i ona mora da zaštiti svoj narod na sve dozvoljene načine. Pogledao sam informaciju koju ste nam dostavili o ove dve strategije i samo jedna sugestija u ovim uvodnom napomenama. Kažete da su ključna opredeljenja u izradi nacrta nove Strategije o nacionalnoj bezbednosti i odbrane bila: vojna neutralnost, sveobuhvatni odnosno integralni pristup bezbednosti, očuvanje AP Kosova i Metohije u sastavu Republike Srbije, briga o srpskom narodu van granica Republike Srbije i opredeljenje za pristupanje EU. Ja bih ovde dodao, na prvom mestu, multipolarni međunarodni poredak koji se upravo stvara, a koji predvode zemlje poput članica grupacije BRIKS. Na kraju bih dodao da je prevencija rizika i izazova bezbednosti ono što je nama najvažnije. Ne odgovore na izazove i rizike, već prevencija. Kada je u pitanju razrada ovih strategija, hoću samo na nekoliko aspekata da ukažem. Naravno, apsolutno sam saglasan sa izazovima, rizicima i pretnjama bezbednosti od značaja za odbranu koje ste definisali, jeste prioritetno protivpravno jednostrano proglašena nezavisnost teritorije koja administrativno obuhvata AP KiM. To je jednostrani akt proglašenja nezavisnosti Kosova je ključna karika projekta velike Albanije. Nastavak realizacije tog projekta de fakto će ugroziti bezbednosti u drugim delovima centralne Srbije, poput juga centralne Srbije, Raško-polimske oblasti, a imajući u vidu da se najavljuje nekakvo ujedinjenje Kosova i Albanije, ukoliko bi do toga došlo, imali bismo tešku situaciju, jednu potpuno novo okruženje koje bi značajno uticalo negativno na bezbednost naše države i celokupnog srpskog naroda, jer je Albanija članica NATO-a. Tim više što je na KiM uspostavljena jedna snažna baza radikalnog islama, džihadizma i terorizma koji dodatno ugrožava bezbednost i napada već bezbednost i centralne Srbije i celokupnog srpskog naroda. Definisali ste ovde asimetričnost pretnje terorizma i njegovu povezanost organizovanim kriminalom. Jako interesantna teza. Apsolutno se slažem. Samo da vas nešto priupitam – šta mislite da li ima ugrožavanja u ovom obliku koji ste definisali npr. sveprisutna pojava nameštanja sportskih rezultata u Srbiji? Ja mislim da ima i da treba obratiti pažnju. Kada neko namešta neku fudbalsku utakmicu, jedna grupacija ljudi, pojedinci znaju za to i onda na osnovu tog nameštenog rezultata uzimaju velika finansijska sredstva u kladionicama, kojima naše službe posle ne mogu da uđu u trag, jer službe najlakše prate tragove terorizma preko tragova novca. Onda to može dodatno da ugrozi bezbednost naše zemlje i da otvori prosto ne samo za delovanje terorista, već i za delovanje stranih obaveštajnih službi, a sa tim delovanjem smo i te kako suočeni, posebno naša Vojska, posebno naša namenska industrija, posebno naše državno rukovodstvo. Takođe ste definisali da je za zaštitu bezbednosti Republike Srbije i njenih građana izuzetno bitna efikasna kontrola državne granice. Ja se slažem sa vama u tome i tu moraju da budu uloženi zajednički napori Ministarstva unutrašnjih poslova i Vojske. Da vas opet pitam nešto. Ako govorimo o efikasnoj kontroli državne granice, da li bezbednost države ugrožava situacija u kojoj je recimo vozilo nekog lokalnog političkog moćnika ili političara može da prelazi državnu granicu bez bilo kakve kontrole npr. prema Makedoniji, tamo i nazad, samo se podigne rampa? Da li ja kao građanin mogu da budem siguran da tim vozilom neće biti prenete neke opasne materije, prebačen neki terorista koji je tražen, koji može da izvede neku terorističku akciju? Zato vas u potpunosti podržavam u stavu da granica mora da bude detaljno obezbeđena. Tu ne sme da bude nikakvih privilegovanih pojedinaca, jer nemamo garancije da neko te privilegije, koje nisu zakonite, neće zloupotrebiti i ugroziti bezbednost države. Sad nešto što hoću da vas pitam da mi pojasnite, ali i da vam nešto predložim. Vi u nekoliko navrata govorite o konceptu hibridnog i informacionog ratovanja. Ja ne bih to odvajao. Znate, glavni pravac hibridnog ratovanja koje postaje prioritetno je na informacionom planu. Govorite o pravovremenom otkrivanju i prevenciji izazova rizika i pretnji bezbednosti i kažete – uspostaviće se jedinstven sistem ranog upozoravanja. Baš taj koncept tog jedinstvenog sistema ranog upozoravanja me veoma zanima i on je gotovo identičan ličnim razmišljanjima i konceptima, koje ima, vezano za uspostavljanje nečega što želim da vam predložim, poštovani gospodine ministre i gospodo oficiri, a mislim da bi naša država trebala da ima to. Baveći se tim problemima razradio sam nešto što bi trebalo da bude naš odgovor na hibridne pretnje. Nema nikakve dileme da je Srbija izložena u poslednje vreme izvođenju nekoliko paralelnih hibridnih operacije koje su uperene protiv naših interesa. Neki od vas su možda pratili reakciju nekih bugarskih zvaničnika na moje izjave da je bugarska obaveštajna služba i te kako aktivna u Srbiji i da je bio interesantan kontekst u kome se stvaraju nekakve afere koje treba da nanesu štetu našoj namenskoj industriji a koje stvaraju novinari bugarske nacionalnosti. Dobio sam odgovor od bivšeg bugarskog ministra odbrane koji je ipak znao o čemu govorim, a koji je predsednik Atlantskog saveta u Bugarskoj, koji je rekao, doslovce, citiram, prošlo je nezapaženo u našoj javnosti, vi ste gospodine ministre nešto odgovorili bugarskim zvaničnicima na tu temu, bivši bugarski ministar odbrane nama kaže ovako – da Bugarska treba da bude prisutna sa svojim obaveštajnim službama i da je prisutna i da treba da pojača svoje prisustvo zbog hibridnog delovanja Rusije u Srbiji. Zamislite to. Kaže taj bivši bugarski ministar odbrane da je to posebno potrebno zbog Ruskog humanitarnog centra, koji on naziva špijunskim centrom u Nišu, a Niš se po njegovom tumačenju nalazi na 30 kilometara od bugarske granice i niko ne reaguje na to i ni jedan bugarski zvaničnik nije demantovao i pitao kako je bre moguće da je bugarska granica na svega 30 kilometara od Niša? Jeste moguće, ali u onoj velikoj Bugarskoj, u planovima velike Bugarske. Jel to opet neko aktivira planove velike Bugarske? Jel bugarski ministar odbrane govori upravo o tome da li je kao ministar odbrane sa svojim saradnicima razrađivao plan da Bugarska sa granicama dođe na 30 kilometara do Niša, tu negde do Bele Palanke? Znači, Dimitrovgrad i Pirot, jesu li to zaista zapadne bugarske pokrajine, kako su neki govorili? Upravo su to te hibridne operacije koje se sprovode, naročito na informacionom planu. Malo bih da pojasnimo taj koncept jer mislim da je tom konceptu trebalo posvetiti mnogo više pažnje. Da odmah kažem, sve ovo što ste napisali u strategijama jeste objašnjenje hibridnog ratova. Samo bih ga ja ipak definisao kao prioritetan način ugrožavanja bezbednosti i interesa naše zemlje, jer izraz hibridna pretnja odnosi se na akcije koje sprovode državni ili nedržavni akteri, čiji je cilj nanošenje štete subjektu koji je predmet hibridnog napada, u ovom slučaju, Srbije, uticajem na njegovo odlučivanje na lokalnom, državno ili institucionalnom nivou, iako ne isključuje komercijalne metode borbe. Hibridni rat akcenat stavlja pre svega na informacioni prostor, mediji, društvene mreže radi sprovođenja kampanje dezinformisanja na strategiju tzv. nenasilnih promena režima, odnosno obojenih revolucija, upotrebu neregularnih jedinica, posebno su interesantne privatne vojne kompanije, on lajn prostor, odnosno sajber rat, kao i razne vrste subverzivnog delovanja, špijunaža ekonomskog, kulturološko i političko devastiranje države, ekstremizam, terorizam. Sve je to sadržano u konceptima Strategija nacionalne bezbednosti i odbrane koju ste nam predložili. Posebno je opasan uticaj hibridnih operacija na mlade ljude koji pretežno komuniciraju preko on lajn prostora i preko kojeg se veoma lako može uticati destruktivnim fejk vestima, propagandom i raznim dezinformacijama. Složićete se da je takva hibridna operacija uveliko u toku u Srbiji. Protiv Republike Srbije, celokupnog srpskog naroda i Republike Srpske se sprovodi niz složenih oblika hibridnih operacija sa više strana na političkom, ekonomskom, medijskom, bezbedonosnom planu sa ciljem da državni i nedržavni nosioci tih operacija presudno utiču na unutrašnje procese i spoljnu politiku Republike Srbije da potkopaju politički, ekonomski i socijalni sistem i ostvare masovno ispiranje mozga populacije za destabilizaciju društva i države. Kritično je pojačano delovanje stranih obaveštajnih subjekata prema građanima i institucijama Srbije radi ostvarivanja saradničkih mreža, pri čemu su posebno na udaru pripadnici Vojske i policije. Tu su nažalost izgleda napravljeni određeni prodori. Formirani su i ad hok centri za obaveštajno hibridno delovanje prema Republici Srbiji, naročito je izražen medijsko-propagandi pravac, hibridno delovanje i narastanje kapaciteta za obojenu revoluciju. Sprega spoljnih nosilaca hibridnog delovanja sa njihovim unutrašnjim osloncima, političkim, medijskim, finansijskim, MVO sektor, akterima je mrežasto formirana, finansirana, medijski podržana, dobro povezana sa profilisanim udarnim grupama za posebno osetljive operacije nasilnog karaktera. Sve velike sile, NATO, EU mnoge zemlje, MVO imaju formirane centre za antihibridno delovanje. Nadležni državni organi odbranu od hibridnog delovanja po meni ipak sprovode u značajnoj meri konzervativno, ponekad pasivno, čak inertno. Tekuće hibridne operacije će, s obzirom da su deo šireg geopolitičkog sučeljavanja, u narednom periodu biti intenzivirane, po obimu i pravcima sve raznolikije, dugoročnog su karaktera i kontinuirano će se izvoditi, zbog čega je neophodno identifikovati nosioce, način i metodologiju delovanja nosioca hibridnih pretnji, detaljno ih proučiti i hitno formirati dodatni državni mehanizam za odbranu tog kompleksnog i destabilizujućeg delovanja. Potrebni su značajniji napori na izgradnji društvenog, državnog okruženja, otpornog na razarajuće hibridno delovanja. Nacionalna bezbednost sve će se više oslanjati na otporno, informaciono okruženje i populaciju koja se neprekidno edukuje protiv tehnika društvene manipulacije. Sve velike sile, NATO i EU, mnoge zemlje imaju formirane centre za antihibridno delovanje, primer su i oni koji bi da se pozabave ovim aktivnostima, pogledajte recimo, hibrid soje u Helsinkiju i NATO „StratCom“ centar u Rigi. Kada pogledate njihove analize, mnogo toga će vam biti jasnije šta se dešava u Srbiji i oko Srbije. Po meni takav centar koji bi trebao da bude hitno formiran, treba zapravo da bude platforma koja će okupiti stručnjake različitih profila i praktičare, kako bi izgradili sposobnost, odnosno model, testirali nove ideje i vežbali, realizovali strategiju preventivnog suprotstavljanja i odbranu od hibridnih pretnji koje su prisutni ili će se pojaviti na unutrašnjem planu i koje dolaze spolja. Centar treba da definiše model odbrane hibridnih pretnji i može da pripremi predlog zakona za suprotstavljanja hibridnim pretnjama. Mislim da bi to bila najkonkretnija realizacija svih ovih stvari koje ste napisali i to veoma dobro, uočili ste sve probleme u obe ove strategije. Što se tiče očuvanja mira i bezbednosti u regionu i svetu, kao jedan od prioriteta je definisano očuvanje Republike Srpske, koentitetu u sastavu BiH, u skladu sa Dejtonskim sporazumom i unapređenjem položaja Srba u regionu i svetu. Postalo je neodvojivo i posebno, rekao bih, zahvaljujući ponašanju politici predsednika Republike Vučića, da su interesi Republike Srbije i Republike Srpske, odnosno srpskog naroda koji živi i sa jedne i sa druge strane Drine, neodvojivi i da će se kreirati zajednička budućnost. Želeo bih takođe da vam ukažem na aktuelnu izjavu generalnog sekretara NATO-a. Stoltenberg u izjavi za nemačku agenciju „DPA“ kaže, da NATO posebno obraća pažnju na sve veći uticaj Kine u svetu, koja je čak možda opasnija od Rusije. Kina i Rusija su sasvim različiti slučajevi, ne radi se o tome da će NATO da krene u Južno Kinesko more, već o tome da nam se Kina bliži u svakom smislu, ulažu mnogo u evropsku infrastrukturu, posebno na zapadnom Balkanu. Prisutni su i u Africi, vidimo ih i na Artiku, ali u sajber prostoru. Zato moramo uzeti u obzir sve posledice po bezbednost, naglašava Stoltenberg. Ova izvaja mora da nas usmeri u pravcu pojačanog suprotstavljanja hibridnom delovanju. Ovo što je Stoltenberg rekao je hibridna pretnja za nas. Kina je značajni investitor, veliki prijatelj države Srbije, ali izjava Stoltenberga i analize koje možete naći na sajtu „StratCom“ centra NATO-a, u Rigi, pokazuju da oni sve više tretiraju kineski kapital, kao korozivan kapital, kinesko prisustvo kao maligni uticaj i da su fokusirani na eliminaciju, kako kažu, hibridnog prisustva Rusije, Kine i Turske. Srbija će neminovno doći pod udar ovakvog tumačenja kineskih investicija i srpsko-kineskog prijateljstva, što se već dešava sa srpsko-ruskim odnosima. Par reči bih samo želeo da vam kažem o konceptu vojne neutralnosti Srbije. Jedini mogući primeren koncept u mulitpolarnom svetu koji se uspostavlja i on ne znači, to nije tipičan, po meni, koncept vojne neutralnosti, već atipičan, aktivan koji znači, nećemo u članstvo ni jednog vojnog političkog saveza, ali hoćemo maksimalnu saradnju sa svima koji čak na tom korporativnom planu i na regionalnom planu uspostavljaju te regionalne ili globalne sisteme kolektivne bezbednosti. Da li je u praksi to moguće? Jeste. Evo vam primer, recimo, prvo moramo da imamo u vidu, jedan poslanik je nešto diskutovao na tu temu, moramo da imamo u vidu naše okruženje, svuda oko nas su članice NATO-a, ne računajući BiH, mi smo dakle u okruženju NATO-a. Moram da vam kažem da sam kao šef naše delegacije u ODKB-u u parlamentarnoj Skupštini, u više navrata bio prinuđen da objašnjavam predstavnicima parlamenata članica ODKB-a okruženje u kome se Srbija nalazi. Mi ne možemo da prenebregnemo situaciju da se nalazimo u jednom puno NATO okruženju, okruženju koje Evroatlantski savez smatra svojom zonom pune dominacije, želi da potpuno marginalizuje uticaje drugih sila. Nama je koncept vojne neutralnosti nešto što nam omogućava saradnju sa svima. Mi imamo godišnje, zavise od godine do godine, između 120 i 150 zajedničkih aktivnosti različitog nivoa sa članicama NATO-a i SAD. Ali, paralelno imamo sa 30, 40 aktivnosti sa Ruskom Federacijom i sa zemljama, odnosno Organizacijom dogovora kolektivne bezbednosti. Istovremeno, što mnogi zaboravljaju kada govore o našem ključnom strateškom političkom opredeljenju, da postanemo članica EU, Republika Srbija je u 2017. godini podržala 24 od 48 deklaracija EU, to je 50%. Godine 2018. Srbija je 73 puta pozivana da se pridruži deklaracijama EU, pridružila se 38 puta, to je 52%. Od početka 2019. godine 59,30%. To znači da radimo na usklađivanju naše spoljne bezbednosne politike. U operacijama EU, u četiri mirovne operacije, trenutno je angažovano 22 pripadnika Vojske Srbije, u misijama i operacijama UN 260 pripadnika Vojske Srbije. Pored njih, u multinacionalnim misijama i operacijama, angažovana su i dva pripadnika MUP-a. Vlada Republike Srbije donela je 2015. godine odluku da se započnu pripreme za učešće pripadnika Ministarstva odbrane Vojske Srbije u borbenim grupama EU. Novembra 2016. godine, Srbija je pristupila tehničkom Sporazumu o uspostavljanju borbene grupe EU "Helbrok". Da vam ne čitam dalje, paralelno se sprovode aktivnosti na odbrambenom bezbednosnom planu sa svim globalnim subjektima koji utiču na ovaj ili onaj način na našu poziciju. To je praktična definicija naše pozicije vojne neutralnosti. Naravno da saradnja sa Organizacijom dogovora kolektivne bezbednosti bilo je pitanje jednog poslanika, ako se ne varam, može i treba da donese konkretne rezultate. Samo da vas podsetim, Organizacija dogovora kolektivne bezbednosti je posvećena prioritetno borbi protiv međunarodnog terorizma i organizovanog kriminala. To i jesu naši veoma važni izazovi bezbednosti. Da li treba posebno da govorimo o vezi radikalnih islamista, džihadista i terorista iz Centralne Azije, gde je zona odgovornosti ODKB-a, pa onda Kavkaza i ovih džihadista i terorista na Balkanu uspostavljena je veza, i te kako snažna, ali ta veza ide i dalje, ide prema …(ne razume se), odnosno sa ekstremnim Ujgurima u Kini, uspostavljeni preko islamske države i preko Al Kaide i mnogih drugih tih džihadističkih organizacija. Ono što me posebno raduje, da ste veoma ispravno uočili da je za očuvanje unutrašnje stabilnosti i bezbednosti Republike Srbije i njenih građana neophodna zaštita ljudskih i manjinskih prava i sloboda građana, vladavina prava i dalje razvoj demokratije i demokratskih institucija. Da ste rekli da je težište angažovanja na preventivnim merama i mislim da je to ključno. Neophodna je prevencija ekstremizma i terorizma, jer jedino u fazi regrutovanja i deologizacije moguć je odgovor, kad neko bude toliko, kad mu se da puška u ruke onda je teško boriti se protiv takvih. Samo još pare rečenica vezano za vojsku. Onako kako vidim da proizilazi iz ove dve ključne strategije, iz predloženog zakona vezano za dopunu Zakona o vojsci, apsolutno sam siguran i zato i podržavam i ove strategije i zakon, da smo na najboljem putu da napravio mobilnu, fleksibilnu, prilagodniju vojsku sa visoko obrazovanim i utreniranim kadrom, sa najmodernijom opremom i naoružanjem, vojska koja će biti apsolutno posvećena zaštiti otadžbine i u kojoj njeni pripadnici otadžbinu stavljaju ispred života, Srbija je na prvom mestu što bi rekao američki predsednik, doduše on kaže - Amerika na prvom mestu, da je izgrađena i da se izgrađuje dinamičan sektor bezbednosnih službi, da je međunarodna dimenzija sticanje i razmena iskustva i te kako bitno u vojsci, naročito standard pripadnika vojske. To je vojska koja, po meni, preventivno deluje, odnosno odvraća mogućeg agresora i to je zapravo najvažnija karakteristika i snaga sadašnje vojske. Odvraćanje od agresije je najefikasnije, najjeftinije i najuspešnije štiti živote ljudi, suverenitet i bezbednost države. Lično mislim da sa ova dva strateška dokumenta i sa vojskom koju stvaramo Srbija može da obezbedi jedno stabilno okruženje da se ekonomski razvija. Zaista želim da iskoristim priliku da vama, gospodine ministre, i vašim saradnicima, potpuno mi je jasno koliko je ljudi učestvovalo u pisanju i izradi ovih dokumenata, odam priznanje i da vam kažem da ste veoma hrabro i odgovorno pristupili, prvo sagledavanju situacije oko nas i sveta u kome se nalazimo i definisanju nekih veoma smelih poteza u ovim strategijama. Zato ćete pretpostavljam i dobiti podršku ogromne većine narodnih poslanika. Hvala vam.
Hvala, gospodine Drecun. Reč ima ministar, Aleksandar Vulin. Izvolite, ministre.
Kratko da se zahvalim na tako pažljivom proučavanju, već to nije čitanje, to je proučavanje naše strategije. Hvala, od vas nam puno znači podrška, razumevanje i stručna pomoć. Samo ću se osvrnuti na jedan segment vašeg izlaganja, a to je sajber bezbednost, to su hibridne pretnje. Niko na svetu nije sasvim siguran koliko je to široko, koliko je hibridno ratovanje opasno, koliko je opasan sukob u sajber prostoru. To najveće sile sveta mogu da kažu da znaju dosta o tome, ali svi mi mali znamo skoro manje od ničega. To je strašno opasno. Prva i osnovna stvar je da saznate da ste uopšte napadnuti. Vi ni ne znate da ste napadnuti. Vi ni ne znate kada pogledate šta vam sve preti. Vi ne prepoznajete napad. Vi ne znate da najveći broj komentara na društvenim mrežama je generisan iz različitih obaveštajnih centara u našem okruženju. Prepoznaćete ih od gramatičkih grešaka koje malo čudno govore srpski jezik do toga da se pojave odjedanput u deliću sekunde na jednu vest i pokriju čitav spektar našeg poznatog interneta, pa do mnogo ozbiljnijih stvari kao što su upadi u naše informacione sisteme, kao što je napad na odbrambenu industriju, kao što je napad na našu državu, na naše rukovodstvo. Dakle, vi jednostavno čak ni ne znate da ste napadnuti. Trpite napad, a ne znate da ste napadnuti. Inače, Ministarstvo odbrane i Vojske Srbije je to već prepoznalo. Mi smo počeli u organizacionom smislu da se prilagođavamo toj potrebi, ali evo, i završiću sa tim, da ne detaljišem mnogo, to je posao cele države. To ne može da uradi jedno ministarstvo ili vojska. To mora da uradi cela država, da mobiliše sve svoje kapacitete, da obezbedi od hardvera, softvera do ljudi, što je najvažnije. Znate, sve zemlje ne slučajno se otimaju za informatičare i plaćaju ih mnogo, mnogo ih plaćaju. Jako ih je teško zadržati, jako teško ih je sačuvati. Dakle, to mora da bude posao cele države. Malo je Ministarstvo odbrane, malo je jedna strategija, ili će to uraditi cela država, ili ćemo biti na izvolite da može da uradi bilo ko sa nama šta god hoće. To je jednostavno tako. Budući ratovi se neće voditi konvencionalnim sistemima, odnosno oni će se započeti sajber ratovima da bi olakšali ulaz konvencionalnoj vojsci. To je to. Hvala.
Hvala, ministre. Reč ima doktor Jahja Fehratović. Izvolite, doktore Fehratoviću.
Zahvaljujem. Evo, možda danas kao jedan od retkih pripadnika manjinskih naroda, da se osvrnem i ja na ove dokumente. Slušajući celu ovu raspravu, pa u pojedinim trenucima i samoga ministra, stiče se dojam da su ovo strategije koje se tiču samo srpskog naroda. Međutim, ako pogledamo zaista ovaj dokument, videćemo da nije u svim segmentima tako i da ovde ima jako dobrih i kvalitetnih stvari, čak i onih koje su zaista za pohvalu, kao što je, recimo, jedan od prioriteta da se nacionalne manjine stavljaju u prioritete Republike Srbije, odnosno, kako ovde stoji, da je jedan od uslova za obrazovanje i ravnopravno učešće pripadnika nacionalne manjine u svim strukturama vlasti jeste jedna od uslova za dalje unapređenje bezbednosti u državi Srbiji. Naravno, ovo je zaista za pohvalu, ovakav odnos prema nacionalnim manjinama i statusom nacionalnih manjina i to je zapravo ono što odražava i sam naslov dokumenta, tj. da je ovo strategija Republike Srbije u kojoj žive i Srbi i drugi manjinski narodi. Ono što možda meni, ne možda, nego sigurno, kao Bošnjaku i kao muslimanu donekle smeta, jeste da se na nekoliko mesta u ovom dokumentu govori o takozvanom islamskom radikalizmu. Ne postoji islamski radikalizam, niti džihadizam. Islam je čist od bilo kakvog ekstremizma i terorizma, kao što je i svaka druga vera čista. To su u stvari određene vrste sekti, upotrebljeni i zloupotrebljeni ljudi koji nemaju ni veru ni naciju i muslimane, one koji su dobro organizovani verujući u tradicionalne verske zajednice vređa kada se govori o tome da je to islamski radikalizam, ekstremizam ili terorizam, posebno ukoliko je to u strateškim dokumentima i kada se govori da se to izvozi na druga ratišta. Ako je tako, onda bi mogli da govorimo i o pravoslavnom ekstremizmu i terorizmu, jer iz ove države su isto tako i pripadnici pravoslavlja kao teroristi odlazili na druga ratišta. Ja mislim da to nisu verujući ljudi ni muslimani ni pravoslavci, jer su to u suštini oni koji zloupotrebljavaju veru u takve svrhe. Naravno da je ovde takođe za nas ovo vrlo važno iz razloga što smo imali iskustvo, nažalost, da nam se te pojave instaliraju zahvaljujući bivšim režimima, zahvaljujući tome što je 2007. i 2008. godine od strane tadašnjeg Koštuničinog režima pokušana da se napravi paraverska veštačka tvorevina i da se razbije jedinstvo islamske zajednice i muslimana. Zato smo mi nekoliko puta i govorili ovde, pa i u samoj vojsci kada su u pitanju vojni imami ne odražava se prava slika tradicionalne islamske zajednice. Takođe, još jedna vrlo važna stavka koju bih voleo da mi ministar ili neko prokomentariše. Ovde je interesantno i dobro je, tj. za pohvalu je očuvanje, postojanje i zaštita srpskog naroda gde god on živi, kao i nacionalnih manjina i njihovog kulturnog, verskog i istorijskog identiteta, uslovi opstanka Republike Srbije. E sada, ovde se govori i o dijaspori u strategiji. Da li je to možda nesretna formulacija, pa se govori samo o zaštiti interesa građana Srbije srpske nacionalnosti u dijaspori, jer se tako iz čitanja stiče dojam, ili je općenito zaštita interesa svih građana Republike Srbije u dijaspori? Jer, ako imamo skoro 25% nesrba u ovoj državi, velike su zaista dijaspore svih manjinskih naroda, onda bi dobro bilo, jer ovde nije jasno to precizirano, da se odnosi i na zaštitu interesa svih građana Republike Srbije bez obzira na nacionalnu i versku pripadnost, ma gde se oni nalazili u svetu. Verujem da je zamisao bila ta, ali je možda nesretna formulacija. Takođe, još jedno pitanje koje bih voleo da postavim ministru. Na samom uvodu stoji da nacionalna bezbednost Republike Srbije jeste objektivno stanje zaštićenosti njenih nacionalnih vrednosti, interesa od svih oblika ugrožavanja, te subjektivan osećaj bezbednosti građana. Da li je ovaj subjektivni osećaj u stvari najsretnija formulacija? Kako to možemo po subjektivnom osećaju da pravimo strategije? Da li bi to trebala biti možda procena svih mogućih rizika ugroženosti itd? Mislim da ovo ovde što se tiče subjektivnog osećaja ne bi trebalo da ima svoje mesto. Hvala.
Hvala, dr Fehratoviću. Reč ima ministar Aleksandar Vulin. Izvolite, ministre.
Poštovani profesore, da vam se zahvalim na diskusiji i da vam odmah kažem da smo bili veoma jasni. Dakle, očuvanje postojbine i zaštita srpskog naroda, gde god da on živi, kao i nacionalnih manjina, njihovog kulturnog, verskog i istorijskog identiteta, uslovi opstanka Republike Srbije, mislim da je savršeno jasno. Ono što je važnije od toga, kako smo mi to formulisali, to je da se to dešava u Republici Srbiji, u Republici Srbiji se to radi. Kada je u pitanju dijaspora i Srbi, kaže se jasno – očuvanje Republike Srbije, dijaspore i Srba u inostranstvu. Dakle, dijaspore, dijaspora su svi oni koji nisu u Srbiji, i Srba u inostranstvu. Izvinite, Srba je najviše, logično je da se vodi računa, ovo je država, u krajnjoj liniji, gde žive Srbi u ogromnoj većini i logično je da imaju takav sentiment i da imaju takav osećaj. Islamski fundamentalizam ili muslimanski terorizam, kako god, ja mogu da vas razumem, ali to je odomaćen termin koji se jednostavno koristi apsolutno u svetu i to je terminološka odrednica koja je kao takva prepoznata. Ja apsolutno prihvatam i naravno da smatram, kao i vi, da ne može islam da bude teroristički, ali oni koji praktikuju islam na taj način to rade. Ne mogu da prihvatim da se govori o pravoslavnom fundamentalizmu, pravoslavnom terorizmu. Ja još nisam čuo da je neki pripadnik pravoslavne vere ušao u džamiju, digao se u vazduh i vikao – za Hrista i Sveto trojstvo. Nije. Dakle, nije se to desilo, nije to niko uradio. Ne postoji, ja neću da sporim da možda postoji bilo kakav ludak, ali nije zabeležen slučaj da postoji organizovana teroristička pravoslavna grupa koja će uraditi nešto loše. Dakle, ne možemo da prihvatimo to izjednačavanje. Ja sam siguran da vi kao obrazovan čovek, koji voli svoju religiju, ne može da prihvati Islamsku državu, ne može da prihvati kalifat u Raki, ne može. To u stvari nije moguće. Oni koji su bili u kalifatu, koji su bili u Islamskoj državi jesu bezbednosna pretnja više za vas nego za mene, jer vi kao što znate, oni na prvom mestu se obračunavaju sa muslimanima, na prvom mestu, pa onda kada dohvate hrišćane, i to vrlo rado, ali na prvom mestu to rade muslimanima, tako da uopšte nemam dilemu. Kontrola svih povratnika sa sirijskog ratišta je od najvećeg interesa upravo za islamsku zajednicu u našoj zemlji. Što se tiče, naravno, prava za pripadnike Vojske koji se izjašnjavaju kao muslimani, za njih su obezbeđena, kao što znate, sva prava. Imaju mogućnost da klanjaju, imaju mogućnost da u skladu sa svojim verskim zakonom se hrane, u svakoj kasarni gde ih ima odgovarajući broj imaju imama, imaju i mesto gde mogu da vrše svoje verske običaje. Na VMA, recimo, postoji poseban prostor gde upravo pacijenti islamske veroispovesti mogu da vrše svoje obrede. Tako da tu smo veoma, veoma odgovorni, samo ne bih voleo da se ovo sada pretvori u raspravu o terorizmu ili o religijama, ne. Samo moram da kažem, užas Islamske države nije zabeležen nigde i ne može da se poredi sa bilo čim. Ja vam se zahvaljujem.
Hvala, ministre. Pravo na repliku, komentar, Jahja Fehratović. Izvolite.
Hvala vam na ovim pojašnjenjima, uvaženi ministre, posebno na ovom prvom delu, da se ovo odnosi na celokupnu dijasporu. Kada sam govorio o onima koji su okarakterisani kao teroristi, idu na strana ratišta, mislio sam na one koji u ime pravoslavlja odlaze u Ukrajinu, to je bilo takođe u medijima, to je nešto što može da bude ekvivalent. Naravno da ono što jeste ta tvorevina koju ste vi spomenuli i što predstavlja te vrednosti, ti koji su odlazili u Siriju itd. u stvari nemaju nikakve veze sa islamom i da je u stvari to nešto što je instrumentarij onih koji su ih proizveli da bi naneli, kako vi rekoste i sasvim ste u pravu, najviše štete samim muslimanima i verujućim ljudima. To je nešto što je de fakto i to je nešto što nije postojalo na našim prostorima, što nije moglo da prođe jednostavno, sve dok, nažalost, nam nije instalirana ta veštačka podela unutar islamske zajednice. Kada sam govorio o vojsci, mislio sam upravo na te imame koji dolaze iz tog dela koji nije tradicionalno iz islamske zajednice u Srbiji, već pripada toj tvorevini koja je registrovana 2007. godine, dok je tradicionalna islamska zajednica u Srbiji ta koja bi trebalo i koja na kraju i proporcionalno ima odgovornost za najveći deo muslimana u ovoj državi. Trebalo je imati deo svojih imama u Vojsci Republike Srbije, kao što je zaista za svaku pohvalu ovaj na VMA i na još nekim drugim mestima i to je nešto što jeste dobra tradicija srpske ili srbijanske vojske, kao što je bila uvek i postojala ta tradicija, recimo, u periodu Kraljevine Jugoslavije, kada su bili posebni kazani, kada su bili posebni verski službenici imami. Dakle, sve ovo je neosporno i zaista je za svaku pohvalu. Mi da se ne osećamo građanima Republike Srbije ne bismo celi dan sedeli ovde i ne bismo pokušavali da damo doprinos i ovom dokumentu, ovoj strategiji, ali želimo da ukažemo na ono što prema našem viđenju, osećanju i verovanju, a i ubeđenju smatramo da bi se možda moglo poboljšati, na taj način dovesti u ravan da bude prihvatljivo i da bude prihvatljivo za sve građane Republike Srbije, jer vi nećete imati problem sa mnom, niti sa onim vrednostima i građanima koje ja predstavljam, ali verovatno ćete imati problem sa pojedinim pripadnicima drugih političkih partija koje predstavljaju možda ovde nacionalne manjine, pa i moju nacionalnu manjinu, koji će vas zloupotrebiti ili bukvalno shvatiti ovaj dokument i to iskoristiti kao instrumentarij da upravo neke delove one strategije koja je ovde napravljena primene, nažalost, na štetu najviše Bošnjaka i drugih nacionalnih manjina u ovoj državi. Hvala.
Hvala, kolega Fehratoviću. Sada reč ima narodni poslanik Bojan Torbica. Izvolite, gospodine Torbica.
Zahvaljujem, predsedavajući. Cenjeni ministre Vulin sa saradnicima, gospodo oficiri, kolege narodni poslanici, pred nama se danas uz ostale zakonske predloge nalaze i predlozi dva najviša strateška dokumenta kojima se štite nacionalni interesi države Srbije od najrazličitijih izazova, rizika i pretnji. Nemoguće je govoriti o bilo čemu što je vezano za Vojsku Srbije, nacionalnu bezbednost i odbranu države, a ne osvrnuti se na golgotu koju je naša vojska preživela tokom poslednje dve decenije, ista ona vojska koja je 78 dana pružala herojski otpor NATO alijansi tokom zločinačke NATO agresije na Saveznu Republiku Jugoslaviju 1999. godine. Nešto više od godinu dana po okončanju ratnih dejstava oni koji su naredili bombardovanje Srbije i ubijanje njenih građana, preko svojih poslušnika, na dobro oprobani način, kroz paljevinu, rušenje i prebijanje političkih neistomišljenika, uvode petooktobarsku demokratiju u Srbiju. Nakon te nasilne promene vlasti, nova marionetska vlast, dodvoravajući se stranim mentorima, počinje sa sistematskim uništavanjem, razbijanjem i ponižavanjem Vojske i njenih pripadnika. Prvi potezi su im bili drastično smanjenje broja aktivnih pripadnika Vojske, kao i njenog operativnog sastava. Uporedo sa tim, rashodovana su, uništena i u staro gvožđe bačena značajna ispravna i upotrebljiva borbena sredstva i vojna oprema, a ratni komandanti koji su predvodili herojsku borbu protiv NATO agresora i njihovih saveznika, šiptarskih terorista, ni krivi ni dužni završavaju ili u Haškom tribunalu ili bivaju prinudno penzionisani. Tako je Vojska Srbije od strane tadašnjeg vrha vlasti opljačkana, opustošena i obezglavljena, te dovedena na ivicu propasti. Promenom vlasti 2012. godine i dolaskom današnjeg predsednika Srbije Aleksandra Vučića na čelo Ministarstva odbrane, Vojska je počela da se oporavlja, država je ponovo počela da ulaže u vojnu tehniku, opremu i infrastrukturu, ali i da podiže životni standard pripadnika i svi mi ovde prisutni znamo da ministar Aleksandar Vulin, Ministarstvo odbrane, a naravno i sama Vojska Srbije ne bi mogla da ostvaruje ovako dobre, štaviše sjajne rezultate da iza njih u potpunosti ne stoji predsednik Republike Srbije i vrhovni komandant Vojske Srbije Aleksandar Vučić. Kao jedan od rezultata tako kvalitetnog i temeljnog rada, pred nama se danas nalaze dva dokumenta kojim se prvi put jasno definišu nacionalni i odbrambeni interesi. Osnovna polazišta obe strategije su očuvanje suvereniteta i teritorijalne celovitosti, vojna neutralnost i briga o srpskom narodu u dijaspori. Napokon, posle više decenija imamo dovoljno opremljenu i obučenu vojsku da u potpunosti od bilo koga iz regiona možemo da zaštitimo sopstvenu državu i narod, ali i da zaštitimo sve svoje sunarodnike gde god u regionu živeli. Posebno bih istakao i pohvalio, pre svega, činjenicu da su u okviru očuvanja suvereniteta i integriteta države Srbije naglašene naše pozicije o Kosovu i Metohiji, kao i stavovi da je Kosovo i Metohija neotuđivi deo Srbije. Naravno, pohvalio bih i to što je Strategijom odbrane prvi put jasno definisana i vojna neutralnost Srbije, što su jasno definisani ciljevi i mere za njenu primenu koji se odnose na to da se Srbija neće prikloniti nijednom vojno-političkom savezu i da ćemo odbranu koncipirati osloncem na sopstvene snage korišćenja sopstvenih kapaciteta i potencijala uz novi Strategijski koncept odbrane čiji je osnovni element totalna odbrana i koja će iskreno se nadam uskoro obuhvatiti ponovno vraćanje obaveznog služenja vojnog roka. Zahvaljujem.
Hvala, kolega Torbice. Sada reč ima Nataša Jovanović. Izvolite.
Gospodine ministre, gospodo oficiri, SRS se od svog osnivanja zalaže za sveobuhvatan razvoj srpske nacionalne svesti za jačanje jedinstva države i naroda i Vojska Srbija je i te kako treba da ima veoma važnu ulogu u svemu tome. Mi kao stranka smo i na svom primeru kroz otadžbinske ratove, dobrovoljci SRS dali na merljiv doprinos za odbranu od srpstva i srpskih zemalja i smatramo da bi i dan danas, a to je trebalo da obuhvati i ova Strategija, ta uloga dobrovoljaca trebala je da ima veoma veliki značaj, jer sama činjenica da su oni dali taj nemerljiv doprinos dovoljno govori o tome. Ono na šta želim da stavim akcenat u svom izlaganju je opredeljenje Vlade Srbije i samim tim i predsednika Republike, kao i vas gospodine ministre da Srbija ima status vojno neutralne zemlje. Mi srpski radikali smatramo da u ovakvim geopolitičkim okolnostima i svemu onome što nam se desilo u skorijoj prošlosti izazovima koje su pred nama i za buduće generacije, to nije dobra odluka. Najpre, zbog činjenice da niko do sada, pa ni vi, ni predsednika Republike i niko ko se oglašavao tim povodom nije mogao jasno i utemeljeno da nam objasni, a šta to zapravo stvarno znači, jer sve one okolnosti pred kojima se Srbija danas nalazi i pre svega, zbog situacije na Kosovu i Metohiji, na suverenom delu teritorije koje pod okupacijom NATO pakta već 20 godina, govori u prilog tome da to ne treba da bude takva odluka. Brojni su vojni analitičari koji idu na ruku vama u tom svom stavu rekli da je primer nekih zemalja u svetu pokazao da je to moguće, ali i to su pogrešni primeri te zemlje koje imaju takav status, koji inače niko drugi od velikih sila i ne priznaje niti možete taj status ni da legitimišete, možete da kažete to je tako, ali jednostavno ako se dese neke ne daj Bože nepredviđene okolnosti niko neće to da vas pita, već treba da budete spremni, odnosno država i Vojska Srbije da odgovara svim izazovima. Da li mi kao država na Balkanu koja je okružena zemljama NATO pakta, zlikovačkog NATO pakta koji nas je besomučno bombardovao, NATO pakta koji je malopre govorio i kolega o tome, a i vi ste pomenuli i te kako sprovodi tihi, meki, ali pravi hibridni rat protiv Srbije, udara na pravoslavlje preko otimanja crkava u SPC i manastira u Crnoj Gori. Dakle, sve su to izazovi koji su pred nama, a vi kažete mi ćemo da budemo vojno neutralna država. Mi smatramo da bi za povratak potpunog suvereniteta nad teritorijom Kosova i Metohije za sprečavanje drugih akcija koje i te kako predviđaju zapadne sile na daljem rasparčavanju naše zemlje, vojni i strateški Savez sa Ruskom Federacijom bilo pravo rešenje za Srbiju. Rusija nam je kao velika svetska i vojna sila jedini pravi i iskreni prijatelj pored Kine, naravno, kao velike i moćne države i drugih zemalja koje su ojačale, a koje nisu priznale tzv. nezavisno Kosovo, ali Rusija pre svega jer je nedvosmisleno pokazala i svojim nastupom u UN kroz vojnu saradnju koju imamo sa Ruskom Federacijom, a pre svega sila koja zna kakve pretnje sve dolaze od strane NATO pakta, da treba da postanemo članica ODKB-a, što je inicijativa SRS i da kroz stratešku vojnu saradnju jednostavno kažemo onima koji su iz NATO pakta da ne mogu tek tako da planiraju sve te aktivnosti koje planiraju ovde. Nemojte da mislite, gospodine ministre, da sama činjenica što će Vlada Srbije da kaže i predsednik Republike da smo mi vojno neutralni da smo mi zaštićeni. Mi nismo zaštićeni i mi smatramo da još veća davanja za jačanje odbrambene moći Srbije treba da budu kroz izdvajanje iz budžeta, za jačanje profesionalne Vojske Srbije. U ovom Zakonu o vosci smo videli ste, podneli amandmane koji su tehničke ili suštinske prirode. Kako se mi od početka i pre prve profesionalizacije vojske zalažemo za njenu profesionalizaciju, mi smo predložili, čini mi se da je to član 9. u Predlogu zakona da svaka ugovorna obaveza bude na neodređeno vreme, da u budžetu Republike Srbije uvek mora da ima dovoljno sredstava za povećanje plata profesionalnih vojnika, profesionalnih oficira, za mnogo veća izdvajanja za njihovo stambeno zbrinjavanje, za rešavanje pitanja, tzv. vojnih beskućnika. Gospodine ministre, posle raspada JNA i ratova koji su se desili kada je napadnuto srpstvo i kada smo preživeli pogrom od strane naših tradicionalnih neprijatelja, pre svega Ustaša, videlo se tačno kod vojnog kadra kako treba da se naša srpska vojska nacionalizuje i kako da se novi mladi oficiri koji sada već imaju i dobro iskustvo i znanje pripremaju za sve te nove izazove i te pretnje koje mogu da budu uslovljene u budućnosti. Mi smo i kada je bio Predlog budžeta za 2020. godinu tražili da sva sredstva koja su data iz budžeta za nevladine organizacije, poput Sorošovih organizacija, koje naravno imaju samo drugo ime, upravo daju za jačanje vojske, policije, jer oni su nosioci svih subverzivnih aktivnosti u našoj zemlji. Upravo su oni jedna od karika i komponenti za sajber, za aktivnosti protiv naše zemlje, za sve druge aktivnosti koje će dovesti na vlast upravo one kojima nije do Vojske Srbije, koji bi sutra učlanili Srbiju u NATO pakt, ali dobro se zna kakav je većinski stav srpskog naroda. Završiću time, da nije stav članica NATO pakta prema vojnoj neutralnosti Srbije tako baš blagonaklon. Ja sam kao član SRS u delegaciji Parlamentarne skupštine NATO i na svim zasedanjima koje imamo, da li je to prolećno ili jesenje, pored svih rezolucija koje su izrazito antisrpske mi imamo periodično izveštaj o stanju na kako oni kažu, teritoriji zapadnog Balkana. Ne da ne gledaju blagonaklono prema jačanju odbrambene moći naše zemlje već tačno i ciljano idu na to da kompromituju svaku dalju saradnju, pre svega vojnu, a i ekonomsku, političku, svaku drugu i sa Ruskom Federacijom, a i sa Kinom, jer im smeta takav kapital. Oni bi da nas porobe potpuno, da ovde samo posluju i kapital unose i iznose iz Srbije, zemlje koje su članice NATO pakta i da time oslabljenu Srbiju u nekoj budućnosti kako oni nas vide, sa otimanjem do kraja Kosova i Metohije dodatno unište, što su i pokušali 1999. godine. Još jednom, ovo je prilika da čestitam svim hrabrim oficirima, a pre svega i pripadnicima Vojske koji su i tada odoleli svim izazovima. Dakle, mi želimo jačanje Vojske Srbije, mnogo više izdvajanja. Na žalost sada nema vremena, pa kada bude priča o amandmanima govoriću i o namenskoj industriji, a pre svega položaju fabrike namenskih proizvoda „Zastava oružje“ u Kragujevcu iz kojeg dolazim i o čemu sam takođe upućena kroz neke detalje. Hvala.
Hvala gospođo Jovanović. Reč ima Josip Broz. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre sa saradnicima i poštovani kolege poslanici. Danas je pred nama nekoliko zakona iz oblasti bezbednosti kojima se unapređuju zakonska rešenja, jačanja položaj i uloga Vojske Srbije. Kao najznačajnija dokumenta za nacionalnu bezbednost pred nama su i predlozi nove strategije i to Strategije odbrane i Strategije nacionalne bezbednosti Republike Srbije, kao i Predlog odluke o upotrebi Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama van granica naše zemlje. Ja ću se u ovom izlaganju osvrnuti na odbrambene strategije i odluku o upotrebi Vojske Srbije u međunarodnim mirovnim operacijama. Srbija je država koja se opredelila za vojnu neutralnost. Orijentisana na rešavanje konflikata mirnim putem i na tim osnovama se zasnivaju i njeni strateški dokumenti iz oblasti nacionalne bezbednosti i odbrane. Vojna neutralnost, naravno ne znači da Srbija ne treba da sarađuje sa drugim državama i međunarodnim organizacijama u oblasti bezbednosti. Naprotiv, Srbiji je stalo ne samo zbog svog mira i svoje bezbednosti već i do regionalnog i svetskog mira, do sveta bez rata i nasilja. Zato je jedan od strateških ciljeva jeste dobra regionalna međudržavna i međunarodna saradnja. Naša politika nesvrstanosti i miroljubive koegzistencije tokom 20. veka je temelj naše vojne neutralnosti do današnjeg dana, jer smo u to vreme blokovske podele i polarizacije sveta uspeli da svojom vojnom i spoljnopolitičkom neutralnošću obezbedimo veliki ugled u svetu koji se i dan danas, kada je Srbija samostalna država veoma ceni. To pokazuju i spoljnopolitički odnosi koje sa nesvrstanim zemljama imamo i danas, čemu doprinosi i naš ministar spoljnih poslova Ivica Dačić. Poštovani poslanici Srbija nikada nije vodila osvajačke ratove, ali se uvek branila i iz tog proističe način planiranja i razvoja naših vojnih i odbrambenih snaga. Srpski narod je u prošlosti, a naročito tokom celog 20. veka bio zahvaćen ratnim sukobima regionalnih, ali i svetskih razmera u kojima smo se branili i podneli ogromne žrtve počev od balkanskih ratova, Prvog i Drugog svetskog rata, sukoba u toku raspada bivše SFRJ, do NATO agresije na Saveznu Republiku Jugoslaviju 1999. godine. U svim ovim sukobima naš narod je platio visoku cenu, izgubili smo mnogo života, na žalost mnoge naše žrtve danas neki ne priznaju, umanjuju i ponižavaju. Pomenuću Jasenovac naše veliko stradalište. Ono što je važno i da smo uvek kroz istoriju imali hrabru vojsku koja je branila narod i državu od različitih, uglavnom jačih i nadmoćnijih neprijatelja. Naše oslobodilačke bitke nije vodilo samo oružje već i moralna snaga i mudrost naših vojskovođa i hrabrost naše vojske na koju smo i danas ponosni. Danas živimo u drugačijem svetu i drugačijim međunarodnom okruženju sa mnogo više bezbednosnih izazovih što zahteva da se i naši strateški dokumenti u oblasti nacionalne bezbednosti i odbrani zemlje moraju prilagoditi prirodnom okruženju i prirodi mogućih bezbednosnih pretnji. U tom smislu i Strategija nacionalne bezbednosti koju treba da usvojimo u potpuno podržava privrženost Republike Srbije opštim civilizacijskim i moralnim vrednostima, poštovanju svoje državotvorne tradicije, vladavini prava, socijalnoj pravdi, demokratiji, ljudskim i manjinskim pravima i slobodama, ekonomskom napretku, kooperativnoj i svestranoj međunarodnoj saradnji u sektoru bezbednosti. Ova strategija je najviši strateški dokument čijim sprovođenjem se u najširem smislu štite nacionalne vrednosti i interesi Republike Srbije od izazove, rizika i pretnji, bezbednosti u svim oblastima društvenog života. Njena polazišta su očuvanje suverenosti i teritorijalne celovitosti, vojna neutralnost, briga Srpskom narodu van granica Republike Srbije, evropske integracije, efikasna pravna država. Šire su o strategijama govorile moje kolege iz poslaničke grupe. Ali ja bih se sada osvrnuo na značaj međunarodnih mirovnih misija UN i evropskim u kojima učestvuje Vojska Srbije i druge bezbednosne snage, čime se upravo potvrđuje opredeljenje Srbije za postizanje svetskog mira i bezbednosti. Na žalost danas je u svetu mnogo kriznih područja i konflikata koje države same ne mogu da reše, tako da u takvim slučajevima međunarodne mirovne misije predstavljaju centralni oblik međunarodnog reagovanja na mnogobrojne konflikte, situacije među državama ili unutar država. Mirovne misije UN imaju vojno neutralni karakter i to je osnovni preduslov za uspeh ovih misija i na delu teritorije Srbije, a to je KiM deluje misija UN, KFOR i Misija EU Euleks koja u skladu sa Rezolucijom 1224 imaju za cilj da obezbede uslove za miran i normalan život građana na KiM i da zaštite našu kulturu i prirodnu baštinu od svetskog značaja. Znamo da je mir i stabilnost na ovom području garant mira i stabilnosti ne samo na zapadnom Balkanu, već evropskom miru. Takođe angažovanjem naših snaga u multinacionalnim operacijama doprinosi međunarodni ugled naše vojske i ostalih snaga bezbednosti. I ove godine donosimo odluku o učešću naše vojske i ostalih snaga bezbednosti u 19 međunarodnih mirovnih operacija, među kojima su operacije u Libanu, Kongu, Zapadnoj Sahari, na Mediteranu, ali i učešće u humanitarnim operacijama, kao i civilnim misijama za upravljanje krizama. Drago mi je što mogu da glasam za ovakav jedan predlog, jer od armije koja je bila četvrta vojna sila, spali smo na nivo jednog lovačkog društva. Vreme je da ulogu armije vratimo na onaj nivo na koji ona zaslužuje i koji treba da ima u ovom društvu. U tom smislu podržavam lično ovaj predlog zakona, a i naša poslanička grupa glasaće za ovo. Hvala.
Hvala, gospodine Broz. Reč ima narodna poslanica Danijela Stojadinović. Nije prisutna. Reč ima narodna poslanica Tatjana Macura. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi ministre, gospodo oficiri, dame i gospodo narodni poslanici, pre prelaska na ono što je dnevni red želim da obavestim javnost da je protekao 358 dan kako poslanici dela opozicije ne dolaze na posao, a za koji uredno primaju platu i na taj način šalju jasnu poruku kakav je njihov odnos prema funkciji koju obavljaju, kakav je njihov odnos prema Narodnoj skupštini, ali i prema građanima Srbije. Doduše, danas su neki i bili u prepodnevnom delu zasedanja ovde, a neki od njih su i bili u skupštinskom holu, pa kao i uvek držalu su konferencije za štampu, nastavili sa iznošenjem neistina, besmislenih optužbi i izmišljotina o Aleksandru Vučiću i funkcionerima SNS. To je već nešto što je manir i praksa tog dela opozicije koju kontroliše Dragan Đilas da svaki dan, na svakom mestu plasiraju iste potrošene, istrošene, reciklirane priče o nekakvoj povezanosti raznih ministara iz redova SNS, ali ponekad iz redova koalicionih partnera, bez ikakvog argumenta, bez ikakvog dokaza i ne dotiče ih to što se na taj način direktno nanosi velika šteta našoj vojnoj industriji. Ne dotiče ih ni to što to direktno ugrožava odbrambenu industriju, ali i odbrambenu moć Srbije. Šteta je već načinjena i ne samo „Krušiku“ već i celom Valjevu. Ali, kako da vam kažem, šta to njih briga? Njima je jedino važno da svaki dan vrte istu priču, ne bi li to onda njihovi mediji N1, "Danas", "Vreme", NIN i svi ostali to posle plasirali, pričali o tome, pisali o tome svaki dan. Pre neki dan su otišli i korak dalje. Počeli su sa štampanjem raznih nepotpisanih novina, raznih nepotpisanih pamfleta, nekakvih letaka. Evo, ovako to izgleda, ovo su pre neki dan delili, neke nepotpisane novine. Svi znamo da su to Đilasove novine, oni su to posle i priznali. Dakle, za vikend su njihovi aktivisti na mirjevskoj pijaci, aktivisti Saveza za Srbiju, delili ove nepotpisane novine građanima. Doduše, građani su ih oterali vrlo brzo sa pijace. Šta je važno u ovoj priči? Važno je to što su se u svojoj brzopletosti malo zaneli, pa su priznali da zapravo oni stoje iza najprljavije kampanje u Srbiji u poslednje vreme. Dakle, imamo saopštenje Demokratske stranke Zvezdara, evo ga to saopštenje, na zvaničnom nalogu, na zvaničnom Fejsbuk nalogu, Demokratska stranka Zvezdara javno priznaje da su upravo ovo njihovi aktivisti i kaže: "Danas oko 10.15 dva odbornika SNS sa nekolicinom aktivista SNS su napali aktiviste", to je čista laž da ih je neko napao iz SNS, građani ih oterali sa pijace, "Saveza za Srbiju na mirjevskoj pijaci koji su delili novine". Dakle, ovo piše na zvaničnom Fejsbuk saopštenju Demokratske stranke Zvezdara. Sad znamo ko se u Srbiji bavi prljavom kampanjom i ko u Srbiji finansira, štampa i deli ove nepotpisane novine, nepotpisane letke. Dakle, znamo da je u pitanju Dragan Đilas i znamo da je u pitanju cela ta tužna ekipa iz Saveza za Srbiju. Ja imam pitanje za Dragana Đilasa - a odakle mu novac za ove novine? Odakle mu novac da štampa ovo i da posle deli? Odakle? Jel to od 619 miliona evra koje je zaradio? (Aleksandar Šešelj: Od tih para.) Slažem se da je od tih para. Drugo pitanje za Dragana Đilasa - a otkuda baš da izabere onog Miljuša vašeg, da Miljuš uređuje ove novine? Kakve to kvalitete ima Miljuš da se bavi uređivanjem ovih novina? Ali, da se vratim na ono što je tema dnevnog reda. Gospodine ministre, želeo bih da iskoristim priliku da pohvalim dosadašnja ulaganja u Vojsku Srbije i ne mislim pri tom samo na najmodernije jurišne helikoptere Mi-35 M i na helikoptere H-145 M i Mi-17, koje smo imali prilike skoro da vidimo na prezentaciji, već i na sva ostala ulaganja u naoružanje i opremu Vojske Srbije. To moram da kažem, ne da bismo mi napadali nekog, već isključivo kao sredstvo odvraćanja, isključivo u odbrambene svrhe, za slučaj da zemlja mora da se brani. Jako je važno i to što se intenzivno radi na poboljšanju materijalnog položaja pripadnika Vojske Srbije i životnog standarda naših vojnika. Tu mislim i na povećanje zarada, ali i na rešavanje stambenih i svih ostalih potreba i problema koje imaju pripadnici snaga bezbednosti. Svedoci smo i toga da se gotovo svakog meseca reši stambeni problem određenog broja pripadnika Vojske Srbije i da će se ubuduće još brže i još više rešavati i stambeni problemi i sva ostala pitanja pripadnika Vojske Srbije. U tom smislu želim da vam pružim snažnu podršku u tome. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Markoviću. Sada reč ima Milanka Jevtović Vukojičić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, poštovani oficiri Vojske Republike Srbije, dame i gospodo narodni poslanici, politika Aleksandra Vučića, Srpske napredne stranke, je politika mira, sigurnosti i bezbednosti, politika očuvanja neba, zemlje i naroda na ovom prostoru. Vojska Republike Srbije je najznačajnija u odbrani teritorijalnog integriteta suvereniteta naše zemlje, a sem što je značajna u odbrani naše zemlje, njena važnost je i te kako značajna i sa aspekta odvraćanja eventualnog agresora. Vojska Srbije, zahvaljujući odličnoj ekonomskoj politici koja je vođena od 2014. godine, nikada nije bila snažnija nego danas. Ulaganja u Vojsku Srbije takođe su velika. Ulaganje u poboljšanje materijalnog položaja zaposlenih u Vojsku Republike Srbije takođe su veća nego ikada. Moram, pre svega, da napomenem, kao dodatni motivišući faktor i dodatno ulaganje u Vojsku Republike Srbije jeste izgradnja stanova u sedam gradova i opština u Republici Srbiji i obezbeđenje oko osam hiljada novih stanova za pripadnike Vojske Republike Srbije. Rešavanje stambenog pitanja, pored pitanja plate, svakako da jeste jedno od vrlo značajnih pitanja i naravno da će ova Vlada nastaviti sa takvom politikom, politikom izlaska u susret pripadnicima Vojske Republike Srbije. Moram da kažem šta je bilo do 2012. godine. Do 2012. godine žuto tajkunsko preduzeće, pljačkaško, Đilasa, Tadića, Jeremića, Obradovića, uništilo je sve segmente društva, između ostalih i Vojsku Republike Srbije, kao vrlo značajnog stuba svake države, pa naravno i države Republike Srbije. Moram da napomenem da su 2006. godine, u vreme kada je načelnik Generalštaba bio Zdravko Ponoš, inače bliski prijatelj Vuka Jeremića, ukinute 63. padobranska brigada i 72. specijalna brigada. One su ukinute na taj način što je njihov značaj smanjen, što su one funkcionisale kao bataljoni i što se, naravno, ogledalo i na napredovanje samih vojnika u inače ovim elitnim jedinicama. Moram da istaknem da je 63. padobranska brigada odlikovana Ordenom za hrabrost, upravo u vreme ratnog dešavanja na području Republike Srbije, u vreme 78 dana zločinačkog napada NATO agresora na našu zemlju, kada smo imali dve i po hiljade žrtava, među kojima, nažalost, veliki broj dece i trudnica i pet puta više ranjenih. Moram da kažem da njih nije zanimala ni vojska, ali njih nije zanimalo ni nebo Republike Srbije. Nebo Republike Srbije, odnosno vazdušni prostor Republike Srbije prvi put je relaksirao Aleksandar Vučić 2015. godine, kada se nalazio na mestu premijera. Naravno, moram da kažem da je jedna od misija Vojske Republike Srbije svakako i učešće u vanrednim situacijama i spašavanje stanovništva u vanrednim situacijama. To žuto tajkunsko preduzeće čak je prodalo čamce koje je služilo vojsci u vanrednim situacijama i zamislite, prodali su oko 900 čamaca, a jedan čamac je koštao od deset do 15 hiljada dinara. To je sramno i sramota. Bili su, ne povratili se. Oni su i helikoptere MI-8, koji je inače osnova za ove helikoptere MI-17 i čija je namena u stvari spasavanje stanovništva u elementarnim nepogodama rasprodalo i prodalo u inostranstvo. Njima ni vojska, ali ni oruđe, ni oprema nije ni bilo potrebno, jer oni su vojsku razoružali i vojsku ostavili i bez vojnika sa ogromnim iskustvom koji su učestvovali u ratnim dejstvima, a naravno, i bez oruđa i oružja za rad. Naravno da nakon 2014. godine ulažu se ogromni napori. Moram da kažem da je i strateški dokument koji se sada izradio, koji se tiče Strategije odbrane Republike Srbije, koja se odnosi na bezbednost Republike Srbije, zbilja urađena na jedan krajnje profesionalan, na jedan krajnje temeljan, na jedan krajnje sveobuhvatan način. I tu bih, pre svega, istakla pitanje vojne neutralnosti. Srbija je vojno neutralna zemlja. Srbija sama mora da vodi računa o jačanju svoje vojske, naravno, ne isključujući partnerstvo ni sa NATO-om, ni sa ODKB-om, ali, hoću ovom prilikom da napomenem, kao ni sa svim drugim zemljama. Hoću da napomenem jednu vojnu vežbu koja je bila u septembru mesecu 2019. godine. To je „Begej 2019“ koja se održavala u Titelu, u stvari održavala se u više mesta. Bilo je aktivnosti vojske i iz vode, iz vazduha i sa kopna. To je zbilja ostavilo jedan impresivan utisak na građane, jer građani imaju veliko poverenje u instituciju Vojske Republike Srbije. Moram da naglasim da smo tada od Narodne Republike Kine dobili donaciju u 40 različitih oruđa, odnosno mašina koje su namenjene, pre svega, za inžinjerijske jedinice. Sada ću napomenuti da je vojska i te kako značajnu ulogu odigrala i 2014. godine u vreme poplava, iako prethodna vlast nije ostavila nikakva oruđa, u spasavanju našeg stanovništva. Takođe, moram da pohvalim inžinjerijsku jedinicu iz Kraljeva, koja je u junu mesecu, u selu Sirča, za vrlo kratko vreme postavila most, jer je jedan deo sela, to je više od 100 domaćinstava, bio odsečen od svog mesta, a i od Kraljeva. Naravno da je briga o građanima Republike Srbije u svim mogućim situacijama i te kako važna sa aspekta bezbednosti i sigurnosti. Srpska napredna stranka u danu za glasanje, naravno, podržaće sve predložene zakone. Zahvaljujem.
Hvala, koleginice. Sada reč ima narodni poslanik Muamer Bačevac. Nije prisutan. Reč ima narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala vam, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, gospodo oficiri, dame i gospodo narodni poslanici, na samom početku želim da istaknem značaj i da izrazim zadovoljstvo zbog formiranja 63. padobranske brigade, obzirom da sam iz Niša, i 72. brigade za specijalne operacije. Njih je, kao što smo čuli od moje koleginice koja je malopre govorila, 2006. godine ukinuo tadašnji načelnik Generalštaba, Zdravko Ponoš, blizak saradnik Vuka Jeremića. Ove brigade su najspremnije i najobučenije brigade za brzo reagovanje, posebno u borbi protiv terorizma i drugih oblika pretnji po bezbednost naše zemlje. One su podnele najveći teret, nažalost, u bombardovanju 1999. godine i smatram da je ispravno vratiti ih u našu armiju i zbog vojske, i zbog porodica, zbog svih onih koji su izgubili živote, i zbog onih koji su podneli težak teret tadašnjeg bombardovanja. Veliko poštovanje uživa 63. padobranska brigada, ne samo kod Nišlija, već kod svih građana Srbije. Pripadnici 63. padobranske brigade su uvek tu kada su potrebni narodu, u svakoj situaciji, u miru i u ratu. Koliko je čast biti pripadnik 63. padobranske brigade, toliko je čast govoriti o njima i ja pozdravljam, zaista, ovakvu odluku. Pomenula sam Vuka Jeremića na samom početku. Njegovo ime, naravno, da ne ide mnogo uz pominjanje časnih pripadnika Vojske Srbije, ali baš zato da se prisetimo nedela njegovih i njegovih saradnika. Sada je upravo on jedan od lidera Saveza za Srbiju i vidimo da se njegov odnos nije ništa promeni ni prema vojsci, ni prema odbrani naše zemlje, ni prema državi. Neprestanim fabrikovanjem laži i afera lideri Saveza za Srbiju upravo nanose veliku štetu našoj namenskoj industriji. Naravno da govorim o „Krušiku“ i želim da govorim i o potrebi da se sada vrati ugled koji su narušili plasiranjem neistina. Kada strancima iznesete tajne podatke iz naše namenske industrije, šta je to nego udar na našu državu? Zbog nesposobnosti da stvore stranačku infrastrukturu oni su kupovali stranke. Vuk Jeremić je kupio stranku od Miroslava Aleksića, Dragan Đilas je kupio stranku, pa je nazvao Strankom slobode i pravde. Međutim, i to je bilo uzalud zato što nisu imali podršku naroda i bez obzira na sve. Osim mržnje prema Aleksandru Vučiću zbog njegovih uspeha, kako na stranačkom, političkom planu, tako na državnom planu, oni se vode i traženjem alibija za neizlazak na izbore, jer nemaju ni program, ni stranačku infrastrukturu, nemaju ni neke normalne ideje koje bi mogli da ponude građanima. Oni građanima mogu da ponude samo nasilje, samo strah, destrukciju i ulicu. Zbog toga izmišljaju afere, i u „Krušiku“, i sve druge, i na taj način, nažalost, nanose štetu Srbiji. Oni nemaju nikakvu korist od toga. Rekla bih im da, umesto toga, mogu da izađu na izbore, da postignu rezultat kakav god mogu da postignu i da časno izgube od SNS. Poslaničke grupa SNS će ove predloge koji su danas pred nama podržati u danu za glasanje. Zahvaljujem.
Hvala, koleginice Žarić Kovačević. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Stevanović. Nije prisutan. Sledeći je Boban Birmančević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, poštovani građani Srbije, kao što je to u Srbiji i uvek bio običaj i navika i stav, ponovo Srbin rado ide u vojnike i ponovo Vojska Srbije zauzima svoje mesto i u Srbiji, ali i na Balkanu, mesto koje kroz vekove zaslužuje i mesto koje i pokazuje u kakvom je stanju i sama država Srbija. Stabilnost Balkana, ali i stabilnost Srbije svakako zavisi od niza faktora, ali mislim, kada uzmemo sve u obzir, da se pokazalo u ovoj novijoj istoriji da je upravo ključni faktor stabilnost vojske, ali i politička stabilnost, ekonomska, fiskalna i svaka druga vrsta stabilnosti, ali opet ključni faktor je Aleksandar Vučić i jednostavno od toga koliko je on uspeo, a uspeo je u velikoj meri da Srbiju vrati na pravi put, da zemlje Balkana vrati na pravi put i da konačno počnemo da razmišljamo u interesu naše Srbije, ali i šire od toga. Onaj ko nije spreman da živi sa svojim komšijama, ko ne misli dobro svojim komšijama, neka porazmisli dobro šta misli i samom sebi. Mislim da politika mira, koju u ovom trenutku pokušava i sa velikim uspehom uspeva da primeni Aleksandar Vučić, na duže staze daće još bolje rezultate. Strategija odbrane države bitan je dokument. To je svakako za građane Srbije i više od dokumenta. Odbrana Srbije, odbrana države, odbrana građana i naša vojna stabilnost je u Srbiji uvek zauzimala visoko mesto i to mesto će uvek zadržati. Vojna neutralnost je nešto što je prirodno u Srbiji, nešto što jednostavno podržava svako ko misli dobro i svojoj državi, ali i svojoj porodici i svojim naslednicima. Vojna neutralnost, vrlo je lako reći, ali nije lako izvesti. Živimo u zemlji koja je kupila najmodernije naoružanje od Rusije i koja jedina u Evropi nije priznala, odnosno nije uvela sankcije Rusiji zajedno sa BiH. Živimo u državi koja u isto vreme hoće i biće i na putu je za EU. U isto vreme želimo i jesmo prijatelji i sa Kinom i sa Turskom i sa Amerikom i sa svim državama. Posebno da naglasimo, da ne upotrebimo grubu reč, ne postoje male i velike države, nego postoje verni i odani prijatelji, verne i odane države, države koje pamte Srbiju iz boljih vremena i da njih ne zaboravimo kada je priznanje Kosova u pitanju, one države koje su imale snage, koje su imale hrabrosti da u ovim teškim vremenima ustanu protiv velikih i da kažu – ne, mi ne priznajemo, mi povlačimo priznanje Kosova na koje je sigurno velika većina država naterana, pokazuje da još ima pravde na ovom svetu. Ono što moram da kažem kao svoj lični stav, a mislim da je to i stav većine ljudi koji žive u Srbiji, to je da jednostavno NATO bombardovanje nevinih, bombardovanje civilnih objekata, NATO bombardovanje i posledica toga su civilne žrtve, bombardovani su civili, bombardovana su deca, i neko ko akciju bombardovanja Srbije i civilnih žrtava i civilnih objekata nazove „milosrdni anđeo“, ni pre 20 godina, ni na današnji dan, ni za 20 godina neće biti prihvatljiv i neće biti neko ka kome ćemo mi težiti kao država. To je moj lični stav, a mislim da je i stav većine ljudi koji žive u Srbiji. Kad kažem nama mislim na ovu Srbiju, mislim na ovu vojsku, mislim na ovog predsednika Aleksandra Vučića, nama, ovoj Srbiji se veruje. To su pokazala najnovija istraživanja koja potvrđuju i koja su Srbiju smestila na prvo mesto po poželjnosti, odnosno po potrebi i željama investitora da dođu u neku državu. Država Srbija je bila crna tačka, kao da nismo postojali u vreme ovih, koji sebe, imali su, i to deluje vrlo sarkastično, obraza da nazovu sebe SZS. Prosto je neverovatno kakav su oni savez za Srbiju. Ako imao u vidu šta su svi zajedno uradili, ali kada neko kaže da voli Srbiju, to nije retorika, to je jednostavno osećanje koje se gali ili ne gaji. Kada neko kaže da su oni pre nas, a kad kažem oni pre nas, tačno se zna ko je u pitanju, uništili vojsku i uništili dobar deo Srbije, to ponovo nije retorika, to je jednostavno istina. Istina je u Srbiji samo jedna. Ono što je dobro, tu istinu znaju građani Srbije i u skladu sa tom istinom glasali su 2012, i 2014, i 2015, i 2016, i 2017, glasaće i 2020. godine. Istina je samo jedna i u skladu sa tom istinom očekujemo podršku i ovoj Vojsci Republike Srbije i Aleksandru Vučiću i svima onima koji rade u interesu države Srbije i njenih građana. Hvala.
Hvala, gospodine Birmančeviću. Sada reč ima Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Hvala, gospodine Marinkoviću. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, poštovani oficiri, mi slušamo od bombardovanja na ovamo, a tema je ta bila prisutna i ranije, o neutralnosti Srbije, kako je to otprilike garant naše bezbednosti, da se mi držimo podalje od sukoba velikih sila, čak smo nekad, još ranije, imali izjave da je to nama jedna garancija da nam se opet neće ponoviti bombardovanje i šta sve ne oko te neutralnosti. Niko još uvek nije rekao šta ta neutralnost znači i kako se to ostvaruje u Srbiji. Prvo, nisam baš siguran da to mi imamo danas u Srbiji, da smo zaista neutralni jer bi neutralnost verovatno podrazumevala određenu ravnotežu između dve sukobljene strane ili uopšte dva bloka ili kako god to posmatrali. Obično se govori o Severnoatlantskom paktu i sa druge strane, Ruskoj Federaciji, a da li je to zaista tako? Prvo, Republika Srbija je potpisala IPAP i SOFA sporazume, ratifikovala te sporazume u Narodnoj skupštini. Što se tiče IPAP sporazuma, to su neke teme koje tu prevladavaju. Nisu možda toliko ni vezane za odbranu. Tu se bave i pitanjem pravosuđa, pitanjem izvršenja i pitanjem privatizacija, evropskih integracija i šta sve ne, gde smo se mi otprilike obavezali na sve to kroz IPAP sporazume. Drugi sporazumi su SOFA koji smo prvo potpisali sa SAD, a 2015. godine, podsetiću vas, i sa Severnoatlantskim paktom, dao je veoma široka prava vojnicima Severnoatlantskog pakta. Oni mogu nesmetano da prolaze kroz našu zemlju, tranzit. Imaju potpuni diplomatski imunitet. Ne plaćaju nikakve dažbine, nikakve poreze, carine i slobodni su da koriste infrastrukturu za civilne ili vojne namene. Uživaju potpunu nepovredivost, bez ikakve materijalne, prekršajne ili krivične odgovornosti. To nije baš u skladu sa Ustavom Republike Srbije, ni to potpisivanje zbog tog položaja zato što bi trebalo valjda da bude naša granica nepovrediva, da ne može kako ko hoće, pogotovo predstavnici bilo koje vojne sile da uđu kako god žele. Drugo, kako mogu neki građani na teritoriji Srbije da budu sa većim pravima i da za njih neke norme Krivičnog zakonika ne važe, što je slučaj sa vojnicima NATO pakta upravo po tom sporazumu. To je jedna stvar. Drugo, mi imamo danas kao nasledstvo od nekih prethodnih režima, a nismo videli nikakvu reakciju ili stav oko toga, Kancelariju NATO pakta pri Ministarstvu odbrane. Ako smo mi neutralni, da li onda treba da imamo i Kancelariju ODKB na primer ili Ruske Federacije pri Ministarstvu odbrane. To bi možda bio neki balans i možda bi odslikavalo neku neutralnost. Mi smo imali posle 2000. godine tu Kancelariju. To se nastavilo i kada se vlast promenila. Dakle, nema promene. Ovim sporazumom SOFA mogli smo da vidimo zbog toga položaja koji vojnici NATO pakta imaju da kada bi se to na primer uporedilo sa Trojnim paktom koji je potpisala Kraljevina Jugoslavija sa Hitlerom da taj sporazum SOFA daje veća ovlašćenja stranim trupama nego što je to bilo predviđeno Trojnim paktom, a zbog tog Trojnog pakta Jugoslavija je ušla u rat i desio se onaj puč. Nezavisno od motiva, ali to je bio osnovni razlog zašto je Hitler napao Jugoslaviju. Kada poredimo davanje diplomatskog statusa NATO vojnicima, vojnicima one vojne alijanse koja je 78 dana ovu zemlju bombradovala, procene su razne, ali negde oko 100 milijardi dolara materijalne štete, 2.500 hiljade ljudi koji su tu poginuli, mi smo njima dali diplomatski status, a predstavnicima Rusima u Rusko-srpskom humanitarnom centru u Nišu mi nismo dali takav status. Mi se toga bojimo tj. Vlada Republike Srbije se toga boji. Boji se reakcije tzv. međunarodne zajednice, odnosno onoga što je eufimizam za međunarodnu zajednicu, a to je skup najmoćnijih zapadnih zemalja. Ne možemo mi da budemo neutralni. Neki su tu možda neutralniji nego drugi. Šta mi gubimo tu iz vida? Mi govorimo o primeru Švajcarske, moglo je da se čuje, oko te neutralnosti. Oni su neutralni već 200 godina, a kada uporedimo nas i Švajcarsku vidimo nešto i izvlačimo neke zaključke o toj neutralnosti. Švajcarska 8,5 milion stanovnika, 135 hiljada vojnika, aktivni sastav, još su oni referendumom to skratili na ovu cifru, a do 2003. godine su imali negde oko 400 hiljada vojnika, ako se ja ne varam. Budžet za odbranu četiri milijarde svake godine. dakle, osim što imaju četiri puta više vojnika imaju 20 puta veći budžet, a kakvo je njihovo okruženje, ko će njih da napadne, da li njima preti neka opasnost od susednih zemalja, a da li nama preti opasnosti od nekih susednih zemalja, a da li nama preti neka opasnost od susednih zemalja. Nisam siguran da je tako miroljubivo naše okruženje. Imali smo iskustva sa neutralnošću od 1945. godine. Savezna Federativna Republika Jugoslavija je neutralna od 1945. godine. Da li je to nama pomoglo da se ta država raspadne u građanskom krvavom sukobu, građanskom ratu, da li je to pomoglo da nas bombarduju i šta smo mi od toga dobili. Gde je tu bila naša bezbednosti i garancija naše bezbednosti. Uvek ti neki međunarodni principi koji važe kada je u pitanju Srbija ne važe za Srbiju. Za Srbiju se primenjuju neki drugi aršini. Tako je bilo kada je u pitanju pravo na samoopredeljenje, pa oni zaključci Badinterove komisije, kada se doneo zaključak da se Jugoslavija rastaka po administrativnim granicama, tj. republičkim granicama koje su bile stvarane proizvoljno, ne po bilo kom drugom principu, nego kada su to stvarali komunisti, stvarali su onako kako su oni mislili da to treba da izgleda. I kako nam je ta naša neutralnost tada pomogla, borbi srpskog naroda u Republici Srpskoj Krajini? Isto tako, Republiku Srpsku nisu sačuvali u ratu neutralnošću, nego su je sačuvali u oružanoj borbi. Nema tu neutralnosti. Naravno, što se tiče te cene, dakle očigledno je koliko to košta. Ovde smo čuli brigu o srpskom narodu, ma gde on živi i to je dobro, to treba da se podrži. Postavlja se pitanje, da li ste možda vi čuli, da li imate neka saznanja, šta se trenutno dešava u Crnoj Gori? Dakle, u Crnoj Gori srpski narod je sistematski progonjen, ne uživa nikakav status, tu se zatire sav srpski nacionalni identitet, stvara se na uštrb srpskog naroda nekakva crnogorska nacija, na uštrb srpskog jezika crnogorski jezik, a sada, poslednje jeste stvaranje crnogorske pravoslavne crkve, na uštrb srpske pravoslavne crkve i otimanje od imovine srpske pravoslavne crkve. U vremenima turskog i austrijskog ropstva, srpski narod je baš ta Srpska pravoslavna crkva očuvala. Bila je faktor o kojeg se srpski narod okupljao i pomogla je da ovaj narod preživi. Sada, dakle nešto što nisu uspeli da urade, niti su bili toliko odlučni u tome, ni Turci, ni Austrougari, Austrijanci, sada to radi Milo Đukanović, jedan od najvećih srpskih izdajnika. Kako ćemo mi da se pobrinemo onda za taj narod, da li smo možda čuli nešto to od vas danas? Mi smo čuli generalne stavove šta vi mislite o Milu Đukanoviću, to smo mi već i znali. Kakve su reakcije, šta se dešava? Ništa. Još jedno pitanje, ukoliko se brine o svim građanima, tj. o svim Srbima gde žive, šta je sa ratnim stažom za borce Republike Srpske Krajine? Da li su se oni borili za srpsku stvar? Oni su ovde, tj. prognani su ovde, a mi danas nažalost vidimo da i dalje neki od njih žive po tim kolektivnim centrima, azbestnim naseljima itd. Ali, vidimo brigu za migrante i prisutnost teme migranata u našoj javnosti, zato što je to dobro u očima EU i Severnoatlanskog pakta, a ovo bi bilo nešto negativno u njihovim očima, da se briga za te ljude negde pokaže. Kažete, Srbi su naše blago, to ste rekli, zato što svi Srbi, gde god da su, to je pozitivno, ne vidimo to upravo na ovim primerima. Da li se mi stidimo toga što su se ti ljudi se borili za srpsku stvar? Njih su izdali i oni su ovde došli progonjeni, bežali su glavom bez obzira, a sada ih potpuno ignorišemo. Ne sada, naravno od 1995. godine. Ali, nema tu brige za srpski narod, u tom segmentu. Mi smo ovde videli, dakle i oko te neutralnosti da mi imamo vežbe i sa NATO paktom i sa Rusijom itd. Koji je podatak, koliko mi imamo godišnje vežbi sa NATO paktom, a koliko sa Rusijom? O tome je govorio sadašnji ambasador u Ruskoj Federaciji, inače bivši narodni poslanik SNS, gde je otprilike pet puta više, ili četiri puta više, svake godine ima vežbi sa NATO paktom, nego što je vežbi sa Ruskom Federacijom. Ali, to ne možemo da vidimo na televiziji i u medijima. U medijima možemo da vidimo da svi trče da se slikaju pored S-400 i da se snime kada su te vežbe u toku sa Ruskom Federacijom, da li je to u Rusiji, Srbiji, Belorusiji, bilo gde, a nekako nisu u fokusu ove vežbe sa NATO paktom, iako je njih mnogo više. Jel to tačno? Mi mislimo da ćemo da očuvamo našu neutralnost, da očuvamo našu bezbednost tako što ćemo proglasiti neutralnost. To nije tačno. Mi, da bismo, i jedini način jeste da se zaštitimo, jeste kroz organizaciju dogovora o kolektivnoj bezbednosti, odnosno oba dogovora o kolektivnoj bezbednosti. Zašto? Mi treba da znamo ko su nam istinski saveznici, da li su to oni koji su nas bombardovali, koji su nam oteli teritoriju, koji su učestvovali u svemu tome, dakle krvavom raspadu bivše Jugoslavije, ili su oni koji su bili naši zaštitnici. Godine 2015. Vučić je, podsetiću vas, nedavno o tome govorio, zbog Rusa mi u Savetu bezbednosti nismo proglašeni genocidnim i zbog Rusa Kosovo i dalje nije član UN. Ništa drugo. Da ništa nije važno u istoriji naših odnosa viševekovnih, te dve stvari bi bile dovoljne da mi znamo prema kome treba da se orijentišemo. Šta treba da bude naš cilj? Naš cilj treba da bude vojni aranžman, pandan sa ovim što ima NATO. Svako ko napadne Srbiju, da se smatra da je napao i Rusiju, kao što je član 5, je li tako, kod Severnoatlantskog pakta, koja god država bude napadnuta smatra se da je napadnuta alijansa. To treba da bude naš cilj i mi za to treba da se zalažemo. Još ovde kod ove strategije odbrane, vidimo evropske integracije i članstvo u EU. Kakve to tačno veze ima sa odbranom? Možda nama treba, gospodine ministre, odbrana od evropskih integracija i EU. To bi možda podržali, ali ovako ne. Vi ste govorili o Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju. Da li vi znate koliki su gubici od toga sporazuma? Prvo, da li znate koliko košta taj raketni sistem sa kojim smo se mi ovde hvalili kako je on stigao na par dana u Srbiju, svi su jurili tamo da se slikaju, S-400? Koliko to košta, koliko to može da vredi? To naravno ne može da se kupi u radnji, to je stvar dogovora između dve države, ali da uzmemo da košta na primer milijardu evra, koliko god. Mi svake godine zbog Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju gubimo oko 530 miliona evra. Dakle, mi smo od 2008. do 2019. godine bez tog sporazuma koji mi primenjujemo jednostrano, tako da bude samo u interesu isključivo EU, mi smo mogli već da imamo četiri ta sistema ili pet. To je evropska integracija i strategija odbrane koja treba da ima veze sa tim. Nama je bio osnovni problem što ne možemo da priuštimo, je li tako, nas nisu zanimale potencijalne sankcije cenjenih država itd. Mislim da je Vučić najviše stavio akcenat na to. Mi to ne možemo da priuštimo i nažalost, inače bi nam odgovaralo. Druga stvar, da li vi znate da ukoliko Srbija nekim čudom ispuni sva ova poglavlja, tj. zatvori sva poglavlja zaobiđe problem KiM, što je isto tako nerealno, jer bez priznavanja Kosova nema evropskih integracija, mora na bilateralnoj osnovi da reši sva pitanja sa svim članicama EU i onima koji nisu članice. I sa Hrvatskom mi ćemo morati da se odreknemo više desetina hiljada hektara teritorije, mi ćemo morati da uvedemo ovde hrvatski jezik kao zvaničan jezik, obaveznu kvotu za hrvatske poslanike u Narodnoj skupštini i da prihvatimo zvaničnu istinu o ratu u Hrvatskoj, tj. domovinskom ratu prema kojem je Srbija agresor koja je izvršila veliku sprsku agresiju na Hrvatsku. Ja samo mislio, slušao sam gospodina Komlenskog, mislio sam da se vaša partija ne zalaže za učlanjenje u EU, bar je on to nekoliko puta istakao. To su evropske integracije, da ne pričamo o tome da će Holandija tražiti od Srbije da Srbija prizna genocid u Srebrenici. Naravno, etničko čišćenje Albanaca sa KiM to će morati da bude jedan od prioriteta da bismo mi uopšte sa nekim bilateralno zatvorili naše probleme. Kako ćemo mi onda reagovati na to kada to dođe na dnevni red? To su posledice evropskih integracija. Mi, naravno, ne samo što bi u aranžmanu sa Ruskom Federacijom mogli na dugi rok da ostvarimo vojnu bezbednost, mogli bismo i energetsku, kao i ekonomsku. Da ne pričamo šta možemo da izvezemo u Evropsku uniju da budemo tamo konkurentni na tom tržištu. Možemo samo da izvezemo radnu snagu, ništa drugo. To je suština i to treba, ukoliko nam je stalo do odbrane, da budu naši prioriteti, a ovako promene koje će biti, nažalost, ne suštinske neće nas dovesti do onoga o čemu svaki dan možemo da čujemo i od predstavnika Vlade i od predsednika Republike. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Krsto Janjušević. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicima, uvažene kolege, Srbija politiku vojne neutralnosti u velikoj meri crpi iz izvora koji se zove jaka namenska industrija. To je izvor koji postaje sve veći i snažniji, ali izvor koji je meta mnogih hijena i onih koji ga na sve načine pokušavaju zagaditi, otrovati. Poslednjih meseci smo svedoci takvih zbivanja. Da li svi u okruženju vole što je Srbija vojno sve jača? Prosto da odgovorimo, ne vole. Da li svi u okruženju vole što je namenska industrija u Srbiji najjača na Balkanu? Ne vole. Ne vole ni sa vojnog aspekta, a ne vole ni sa ekonomskog aspekta, u onom delu gde su naše firme u namenskoj industriji konkurentne firmama u tim zemljama. Da li vole neki pojedinci iz opozicije, posebno oni koji sebe nazivaju Savez za Srbiju, što je Srbija sve jača? Ne vole. Mi imamo nesreću da među njima imamo one koji su spremni na to i koji prihvataju da Srbija padne da bi pala vlast i koji nemaju politički program kojim bi oborili tu vlast, već su to pojednostavili sa time - neka padne Srbija da bi pala ova vlast. Mi smo kao jednog od protagonista takve politike danas imali u Narodnoj skupštini, jedno od najbestidnijih konferencija za novinare možda u istoriji srpskog parlamenta. Danas je potpredsednica Đilasove Stranke slobode i pravde, Marinika Tepić izjednačila politike Đilasove Stranke slobode i pravde i politike Pacolijeve Alijanse za novo Kosovo. Danas je Marinika Tepić optužila Srbiju da kupuje povlačenje priznanja takozvanog Kosova. Tako nešto ekstremno nisam siguran čak ni da su izjavile ekstremne albanske partije. Danas je Marinika Tepić zaboravila da pita kako Ivan Todosijević, koji je dobio dve godine zato što je dao svoj stav o Račku, zaboravila je Marinika ovde da pita i šta je sa taksama na hranu za srpsku decu u južnoj srpskoj pokrajini. Zaboravila je da pita i o mnogim zločinima onih koji su pušteni u vreme sada njenih novih političkih pajtosa, ozloglašenih terorista. Kako bi reagovala Marinika Tepić da je neko pita kako je sada Ivan Teodosijević, hoće li se boriti za Ivana Teodosijevića? Da li bi odgovorila onim grohotnim smehom kojim je Rada Trajković odgovorila kada su Kušnera pitali o „žutoj kući“? Da li je to taj smeh? Danas je pokazala da je politika Alijnse za novo Kosovo Bedžeta Pacolija i Stranka slobode i pravde Dragana Đilasa jedno te isto. Optužila je Marinika i predsednika Srbije, kaže da je odgovoran za to što nema razvoja vojne industrije Srbije. Hajde da to pogledamo na njenoj omiljenoj temi, na Krušiku. Godine 2013. 1.264 zaposlena, 2018. godine 3.231 zaposleni, 2013. godine prihod Krušika milijarda i 202 miliona dinara, 2018. godine prihod Krušika je 11 milijardi i 385 miliona dinara. Godine 2013. Krušik je u budžet Republike Srbije uplatio 222 miliona dinara, 2018. godine milijardu i 497 miliona dinara u budžet Republike Srbije, a to znači u nove kilometre puta, u nove škole, u nove bolnice. Sa ovim izjavama i ovim ponašanjem, ovaj prihod su skratili za desetine miliona dolara. To oružje koje je trebalo da proda Krušik sada je prodao neko drugi i svoje banatske šore je zamenila sa bugarskim šorama igrajući ih na namenskoj industriji Srbije. Dakle, da li je to Vučić ili njena partija uništila 33.383 komada oruđa i oružja Vojske Srbije u periodu od 2003. do 2008. godine? Nismo imali lovačku avijaciju, leteo je samo Vuk Jeremić. Posebno nam je svima, verujem, drago to što naša vojska, pored toga što ima bolje sisteme za odbranu i na nebu i na zemlji, stiče uslove i da ima veće plate, da ima bolju opremu, da ima povoljnije stanove koje pripadnici naše armije i bezbednosnih snaga mogu da sebi priušte. To su isti oni ljudi koji su živeli u jednom vremenu kada su prirodno očekivali od jedne vlasti da im pruži bolje uslove za život, a u slučaju vojske jedan vojnik je bolje uslove za život očekivao od predsednika koji kaže – šta će nam vojska. Jedan policajac je bolje uslove za život očekivao u vremenu kada mu Dragan Đilas kaže – boriću se da takvi kao ti ostanu bez posla, samo zato što je radio svoj posao. Koji je motiv i tog policajca i tog vojnika da se obračuna i sa kriminalom i sa teroristima, kada rođena država kaže ili da mu ne treba ili da će se boriti da takav ostane bez posla? Jednostavno, najviše me raduje popravljanje uslova za život pripadnika bezbednosnih snaga. Njihov jedan dan, njihov odlazak, grubo rečeno, na posao, službu koju obavljaju je sasvim drugačiji od svih ostalih poziva. Oni se drugačije taj dan pozdrave i sa porodicom. Majke i sestre to nekako sakriju na svoj način, ali to je drugačije. To je poziv gde svaki dan izlažete svoj život, nešto najsvetije, nešto što najvrednije imate za ovu zemlju. Zato mi je najdraže kada upravo pripadnici bezbednosnih snaga popravljaju svoj status. Da nije politike Aleksandra Vučića, 17. mart 2004. godine bi postao tradicija, izlet, lov na sve što je srpsko, na srpski živalj, na srpske svetinje. Možda bi nekad promenili mesec, ali krv bi ostala ista, srpske svetinje iste srpske. I danas Srbija više nije figura na međunarodnoj šahovskoj partiji, Srbija je zahvaljujući Aleksandru Vučiću postala šahista i to je velika razlika u odnosu na period ranije. Vidite kako očigledno stvari dolaze na svoje mesto, kako se Albanci sapliću sve više i više, a Srbija postaje sve jača i jača. Sve više kažu da ih je strah od agresivne srpske ekonomije. Naša vojska je sve jača, a ruka Aleksandra Vučića uvek ispružena napred. Ljudi, dobrodošli ste da razvijamo ekonomiju. Hajdemo u bolju budućnost, ali zato zbog naše istorije, zbog svega što nam se izdešavalo, jako je važno što iza te ruke pomirenja stoji jaka država, jaka vojska, jaka ekonomija, e tad kad smo u svakom segmentu jaki, tad možemo mirno da spavamo. Pomenuli ste srpsku vojsku kroz istoriju, a ja ću završiti sa nekim citatima o našoj vojsci. Francuski istoričar Ernest Deni je rekao: „Srpski uspesi se objašnjavaju naučnom nadmoćnošću njihovih viših oficira i moralnom vrednoćom njihovih vojnika“. Norveški pukovnik Karsten Angel, učesnik napada na Srbiju u Prvom svetskom ratu je rekao: „Došli smo sa malo poštovanja za njih, a vraćamo se puni divljenja. Videli smo narod miran samopouzdan, rodoljubiv, našli smo najbolje vojnike na svetu, hrabre, poslušne, trezvene, izdržljive, voljne da žrtvuju život za zemlju i nacionalnu ideju“. Franc Tirfalder: „Mnogo puta su mi učesnici u tamošnjem ratu saopštili koliko su ih duboko dirnuli hrabrost Srba, njihovo viteško ponašanje prema pobednicima i prema pobeđenima, njihova izdržljivost i vojničko držanje“. Boris Tadić – šta će nam vojska? Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đurić. Reč ima narodni poslanik Zvonimir Đokić. Izvolite.
Zahvaljujem, poštovani predsedavajući. Poštovani gospodine ministre sa saradnicima, poštovani gospodine generale, poštovani oficiri, poštovani narodni poslanici, u ovim kasnim satima, evo, sada je 21 sat i 46 minuta, nadam se da vam je koncentracija i dalje na dovoljno visokom nivou da ćete propratiti i ovu moju diskusiju, a ja ću gledati da budem kratak, jer pravo da vam kažem malo sam se i umorio. Danas kada razmatramo predloge strategije nacionalne bezbednosti Republike Srbije i strategije odbrane Republike Srbije želim na početku, pre nego što pređem na one dve glavne stvari o kojima ću govoriti, da kažem sledeće – da je veoma važno i veoma bitno da se na pripremi ova dva dokumenta radi još od novembra 2016. godine, kada je formirana interresorna posebna radna grupa u čiji sastav su ušli predstavnici Ministarstva odbrane, Generalni sekretarijat predsednika Republike Srbije, Bezbednosno-informativna agencija, Kancelarija Saveta za nacionalnu bezbednost i zaštitu podataka, Kancelarija za Kosovo i Metohiju, predstavnici još sedam ministarstava, tu su Ministarstvo unutrašnjih poslova, Ministarstvo spoljnih poslova, Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave, Ministarstvo pravde, Ministarstvo finansija, Ministarstvo privrede, Ministarstvo za evropske integracije. Ovo je veoma bitno da znamo kako bismo shvatili da su predloge ovih strategija radili veoma ozbiljni ljudi, veoma ozbiljna radna grupa, koja je svakako sagledala kompletno objektivnu situaciju u kojoj se Republika Srbija nalazi. Sa stanovništva strategijskog okruženja posebna radna grupa je izvršila procenu izazova rizika, pretnji i bezbednosti Republike Srbije, o čemu ću još nešto reći. Formulisani su nacionalni i odbrambeni interesi, formulisana je i politika nacionalne bezbednosti i odbrane, definisani su sistemi nacionalne bezbednosti i odbrane i definisana su ključna opredeljenja, kao što je vojna neutralnost, o čemu ću takođe još nešto reći, sveobuhvatni pristup bezbednosti, očuvanje AP Kosova i Metohije u sastavu Republike Srbije, briga o srpskom narodu van granica Republike Srbije, što je veoma, veoma značajno, opredeljenje za pristupanje EU itd. E sada, vratiću se na prvu od dve stvari koje želim da naglasim, vratiću se na procenu izazova, rizika i pretnji bezbednosti Republike Srbije, zato što smatram da je pored svih stvari koje ste ovde naveli u Predlogu strategije, i ovde sad molim za malo pažnje, mora se ozbiljno uzeti u obzir još nešto čega nema u Predlogu zakona, ja verujem da ste i o tome razmišljali, kao izazov, rizik i pretnju, mislim pre svega na namerno organizovanje i podstrekivanje na nasilne proteste, demonstracije, blokade institucija i ustanova, širenje nemira, nereda i haosa u cilju destabilizacije društva, neoružanih i oružanih sukoba ili u cilju vaninstitucionalne promene vlasti. Svedoci smo da nam se godinu dana unazad na ulicama gradova događaju demonstracije, uglavnom mirne, ali bilo je i nasilnih. Takve situacije, takvi ambijenti i takva okruženja mogu se i te kako zloupotrebiti i iskoristiti od strane naših neprijatelja i da se preko ubačenih elemenata koji mogu izazvati i incidente sa žrtvama izazove haos, izazovu neredi, izazovu žrtve, koji kasnije mogu prerasti, proširiti se i ne biti više pod kontrolom. Pre svega sam mislio na, recimo, upad motornim testerama u Javni servis RTS, mislim na onu opsadu Predsedništva, zgrade u kojoj je predsednik Republike Srbije, mislim o pokušaju upada u Narodnu skupštinu Republike Srbije skoro, pre neki dan, od strane nekih grupa predvođenih opozicionim liderima, tj. liderima tzv. Saveza za Srbiju. Sve te situacije su mogle da se iskoriste da neki naši potencijalni neprijatelji podmetnu neki incident, da nam ubace nekog pojedinca, grupu itd. da pripuca. U tom haosu, kada padne prva žrtva, teško je kontrolisati šta će se dalje događati. Svaka čast predsedniku Aleksandru Vučiću, svaka čast na njegovoj smirenosti i mudrosti, na njegovom savetu da budemo mirni i da ne reagujemo u takvim situacijama. Ali oni koji protestuju, koji koriste nasilje za ostvarenje svojih ciljeva moraju biti svesni da i na drugoj strani ima onih koji nisu njihovi istomišljenici. Zar treba da dođe do sukoba između jedne i druge strane? Dokle će moći čak i predsednik Republike svojim autoritetom da zaustavi onu drugu stranu, da ne bude isprovocirana, tj. iz revolta da učini nešto što nije u redu. Neprijatelj može organizovati i ubaciti nekoga ko će namerno izazvati prvi sukob, sa ozbiljnim posledicama, koji se može raširiti i prerasti u ozbiljne sukobe sa žrtvama, koji se ne mogu kontrolisati i koje je teško zaustaviti. Da li je potrebno da podsećam na sve one obojene revolucije i kako su se one događale širom sveta? Prvo je bilo mirno, a onda negde neko zapuca, negde neko bude ranjen, negde neko pogine, pa drugi, pa treći itd, počinje da se širi i više nije pod kontrolom. Ovaj izazov, ovaj rizik, ovu pretnju nadam se da ste uzeli u obzir. Druga stvar o kojoj sam hteo da nešto kažem je, a vidim da su mnogi govornici govorili pre mene, nešto što se tiče našeg ključnog opredeljenja, a to je vojna neutralnost. Ona je u potpunosti u skladu sa našom spoljnom politikom, našom okrenutošću podjednako ka istoku i zapadu, sa našim opredeljenjem da razvijamo prijateljske odnose i sa SAD i sa Ruskom Federacijom i sa Kinom i sa EU i sa NATO, ali i sa ODKB, podjednako. Druga stvar o kojoj sam hteo da nešto kažem je, a vidim da su mnogi govornici govorili pre mene, je nešto što se tiče našeg ključnog opredeljenja, a to je vojna neutralnost. Ona je u potpunosti u skladu sa našom spoljnom politikom, našom okrenutošću podjednako ka istoku i zapadu, sa našim opredeljenjem da razvijamo prijateljske odnose i sa SAD i Ruskom Federacijom i sa Kinom i sa EU i sa NAT, ali i sa ODKB, podjednako. Mi time pokazujemo u stvari naše opredeljenje da želimo mir. To je najbolja politika koju u ovom momentu možemo da vodimo, nema bolje definitivno. Svako drugo opredeljenje na jednu stranu izazvalo bi onu drugu stranu protiv nas. Vojna neutralnost je za Republiku Srbiju najbolje i najbezbednije rešenje koje nam omogućava saradnju sa svima. Istovremeno ne izaziva jednu stranu da nas optužuje da smo se priklonili onoj drugoj ili nekoj drugoj i ne dovodi nas u situaciju da zbog tuđih interesa, interesa drugih članica tih vojnih saveza od svih prijatelja pravimo neprijatelje. Čini mi se da je neko, neka država članica EU celoj EU nametnula strah od Rusije iz svojih nekih interesa, pa sada čitava EU u Ruskoj Federaciji vidi najvećeg potencijalnog neprijatelja. Ne smemo dozvoliti, zato je i dobro što smo vojno neutralni da interesi pojedinih zemalja nam nametnu da od svojih prijatelja stvorimo neprijatelje. Vojna neutralnost uvek, ali pazite sada, dokle? Samo do eventualnoj oružanog ugrožavanja bezbednosti Republike Srbije od strane nekog vojnog saveza tj. sve do eventualnog proglašenja ratnog stanja. Od tog momenta nema više vojne neutralnosti. To naše opredeljenje je moglo da važi do tada, a od tada od tog eventualnog momenta, daj bože da se nikada ne ponovi, ne sme nas ništa ograničavati od stvaranja novih vojnih saveza, ulaska u vojne saveze sa prijateljskim zemljama, sa našim saveznicima, državama, pa i vojnim savezima ne sme nas ništa u tome ograničiti pa ni ovakvo opredeljenje u miru. Znači opredeljeni smo za vojnu neutralnost dok se ne daj bože dogodi rat. U ratu, tražićemo svakako vojne saveznike. Zamislimo da nas par zemalja, evo ovde iz okruženja sa Balkana napadne. Hoćemo li se stvarno isključivo sami braniti, rekao sam par zemalja, to može da bude i više, ili ćemo u takvoj situaciji u ratu potražiti svog saveznika? U svakom slučaju ovi predlozi Strategija nacionalne bezbednosti i Strategije odbrane su izuzetno, izuzetno kvalitetni dokumenti, daleko bolji nego što su bili do sada, sažetiji, koncizniji i kvalitetniji, jasniji i svakako ću, bez obzira na ovo što sam izneo kao svoje mišljenje, svakako ću glasati za njih. Ja bih samo želeo gospodine ministre, samo bih želeo jedno malo pitanje da vam postavim. Da li ste potpuno sigurno, kao ministar odbrane, da recimo Boška Obradovića ne plaća niko sa strane da nas provocira, da izaziva eventualne sukobe i nerede? Verujem da niste. Spomenuo sam njega, ima još sličnih. Znači, možda su plaćeni da rade to. Možda nisu plaćeni, možda to i ne znaju svi oni koji učestvuju u tome, ali dovoljno je da jedan bude potkupljen. Još jednom ponavljam izvrsni su vam predlozi strategija i svakako ću glasati za njih. Hvala vam.
Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema nikoga prijavljenog za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog jedinstvenog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničke grupe ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović.
Zahvaljujem. Nije mnogo ostalo vremena, nije ni nas mnogo ostalo. Ovo će ionako u nekom snimku biti oko dva, tri noću, tako da ne postoji velika opasnost da ćemo uznemiriti javnost ili narušiti odnos snaga na političkoj sceni. Hteo sam samo, pošto danas, večeras, kada je to bilo konstruktivno, nisam insistirao na odgovorima, odnosno na replikama sa gospodinom Vulinom, samo sam hteo jednu stvar, da još raščistimo ili da skrenem pažnju. Dakle, što je bilo za pohvaliti, pohvalio sam, ne mogu sada da trošim ponovo sekunde na to. Mislim da ovde ima dobrih elemenata u ovim nacrtima strategija, ali kada je reč o primeni, o konkretnoj praksi aktuelne vlasti tu, na žalost, ne mogu da delim taj entuzijazam i to oduševljenje i to zadovoljstvo koje vi, gospodine ministre pokazujete, i mislim da nam je primer KiM upravo pokazatelj pogrešnog pristupa, možda naivnosti, neću uvek da polazim od teorije zavere, možda kažem naivnog očekivanja, da će neko uvažiti dobru volju i žrtvu ili već ono kako ćemo kvalifikovati i klasifikovati ono što se dogodilo potpisivanjem Briselskog sporazuma. Vrlo konkretno i kratko. Na žalost, gospodine ministre, ja ne mogu reći i deliti vaše mišljenje, citiram „da naše pozicije na Kosovu su čvrste“. Naravno da se plaća naše školstvo, naše zdravstvo, još uvek to država finansira, ali mnoge ingerencije su naše tamo, odnosno na severu KiM ukinute, upravo kao posledica Briselskog sporazuma. Dakle, nisu nam čvrste. Nisu bile sjajne ni pre, ali nažalost poslednjih šest, sedam godina se te pozicije još pogoršale, pa ne bi se moglo dogoditi, da gospodina Đurića koji je u rangu ministra ove Vlade, visokog službenika ove države kao kriminalca poslednjeg hapse u Severnoj Mitrovici i vuku kao ratni plen tamo po Prištini i slikaju se, lupaju selfije sa njim. To je naša kolektivna bruka i sramota gospodine ministre. To se nije događalo za vreme onih, one loše i zle i tako dalje vlasti koju smo više manje zajednički sa razlogom kritikovali. Dakle, neke stvari su se upravo pogoršale i nije tačno i to je poslednje što hoću da kažem, nije tačno da smo 2000. godine mogli mnogo, 2004. godine takođe, 2008. godine isto mnogo a 2012. godine teško. Mislim da se geopolitička situacija u svetu menja, menja na bolje i tom smislu je teže bilo 2000. i 2004. godine nego 2012. godine i 2018. godine. Možda se previše učinili, previše popustili, možda je trebalo sačekati ovu promenu geopolitičke situacije u svetu ne da bi se ratovalo već samo da bi se zadržalo ono što je naše ili barem u onoj meri u kojoj se može zadržati ne rizikujući sa životima i sudbinama ljudi. Hvala.
Reč ima ministar, gospodin Vulin.
Hvala lepo. Prvo želim da se zahvalim svim poslanicima koji su učestovali u raspravi, svako je izneo svoje argumente, hvala vam na strpljenju što vas je ostalo tako mnogo, deset sati je, nije lako da ostanete, hvala vam za to. Ovi kojima je bilo mnogo stalo do njihove zemlje podigli su dnevnice pretpostavljam i nisu učestvovali u raspravi, normalno, oni to znaju, priznaju valutu, ali ne priznaju državu. To je otprilike tako nekako, to tako funkcioniše kod njih. Ali, dobro bili su tu da povrede Srbiju i srpsku državu, Krušik, odbrambenu industriju, šta god su mogli. To su uspeli da urade, to su mogli i naravno govorili smo ovde i o sajber ratovanju i o bezbednosti, sad vidite kako to radi. Pratio sam šta se prenosi, dakle, svetski portali, odnosno portali posebni iz okruženja oni koji se ubiše da dokažu da je Srbija najgora na svetu, uključujući i šiptarske portale, prenose izjave Đilasove zamenice i kažu, ne citiraju odakle je izvor, ne pominju više Pacolija, nego samo kažu Marinika Tepić, srpski poslanik, rekla, Srbija kupuje priznanja, odnosno od priznanja. To je to. To se inače zove, verovali ili ne, malo je glup naziv - ping pong. To se tako zove u teoriji. Bacite lopticu, onda vam vrate lopticu i vi tako vraćate lopticu. I tako pričate protiv svoje države, pljujete svoju zemlju. Hajde da zaboravimo to. Šta mislite, kako se osećaju ti ljudi koji su bili ovde u Beogradu i koji su povukli priznanje? Jel mislite da to neće stići u njihove zemlje? Već je stiglo u njihove zemlje. Ne znam koja je vremenska razlika, pa dajem taj prostor. Dakle, pitaće ih neki novinari i neka opozicija tamo i reći - sram vas bilo, koliko ste para uzeli? Onda će oni tamo morati da se pravdaju i neće im napamet pasti više da nas podrže. Jer, na sledećem glasanju će dobro da paze, da ne kaže opet - uzeli ste pare od Srba. I baš ih briga. Pa šta, povredila sam Srbiju, jaka stvar, nek propadne, propala dabogda. Važno da sam ja pogodila još nekog, da sam povredila nekog od političkih protivnika. To je bitno. To je važno. Svi smo mi bili u opoziciji. Dugo godina smo bili u opoziciji. Nađite da smo napali svoju državu, da smo je tako izručili strancima. Da smo je izručili strancima. Mi to nikad nismo. Niko od nas to nije radio. Ali, evo, gledam, pažljivo sam pratio i vidim kako je to počelo da se vrti. Sutra će svi zaboraviti ko je to rekao. Samo će ostati priča - Srbija kupuje povlačenje priznanja. Ništa više. A ljudi koji su bili na našoj strani će dva puta da razmisle da li će to biti ponovo. A pogotovo što smo poslali primer onima koji su se dvoumili u međuvremenu. Zašto im treba to? Šta im treba ta bruka? Ako uzmu pare od Šiptara, niko im reč neće reći. Jer, kod Šiptara nema Marinike Tepić. Kod Šiptara nema Dragana Đilasa. Kod Šiptara nema nikoga ko će napasti ono što smatra svojom državom. Nikog. Nema. To ne postoji. Kod nas ima. Zato će neko da razmišlja pa da kaže, ako se premišljao hoće na ovu ili na onu stranu, kaže - bolje da budem na ovoj strani, oni me slave ko heroja, ovi će da me prodaju, ovi će da me ispljuju, ovi će da slažu nešto o meni. Ja ne kako ćemo gledati tim ljudima sad u oči? Ja treba da sretnem posle te ljude. Treba da dođu neki od njih, treba sporazum o odbrani, hoće da sarađuju sa nama. Ja treba da ih gledam ponovo u oči i da kažem - pa, dobro, znate, to je opozicija. On kaže - da, super, baš lepo, lepo je što vi Srbi toliko malo cenite kada vam neko pomogne, ja sam mislio da svi Srbi žele da povučemo priznanje. Oni su ljudi mislili da cela Srbija želi da se ta lažna država skloni iz UN ili da ne bude ni blizu UN. Kad ono, nije tako. Najveća dosovska partija sve što radi, radi da sutra slučajno neko ne povuče priznanje - stranka zdravog razuma, koju vodi Đilas. To tako izgleda. To tako i jeste. To nas tako lomi. Sramno je. Kako sutra da branite poziciju svoje zemlje, svoje Srbije, kad će vam neko zapušiti usta, doći i reći - pa, čekaj, kod vas se to kaže. Nije to naš stav. Nemojmo sad da se ljutimo na NATO pakt, Amerikance. Nisu rekli Amerikanci, Srbi su rekli, srpska partija je rekla. Građanin Srbije je rekao. Za razliku od njih, ja neću nikome da brojim krvna zrnca. Građanin Srbije je rekao. Nije ni NATO pakt, ni Amerika. Rekao građanin Srbije. Tačka. Nemamo na koga da se ljutimo, osim na sami sebe. Niste svesni kakav je udarac zadat našim naporima današnjom laži Marinike Tepić. Niste svesni. Videćete u narednim danima. I ne bi me začudilo da neka od ovih zemalja sad počne da se pere i objašnjava kako ništa nije bilo. Ko će biti kriv za to? Ko će biti srećan? Pacoli će biti srećan. Šiptari. Ko još? Mi, Srbi? Nećemo. Ali, koga briga za to. Žao mi je što se to desilo. Nažalost, nije bilo nešto što ne može da se očekuje. Vi ste pitali da li ovaj ili onaj prima pare? Ne znam, nemam tu informaciju, ne mogu da vam je kažem relevantno, ali mogu da kažem da se ponašaju kao da rade. Kao da su plaćeni. E, sad, da li su plaćeni, ne znam. Da li rade volonterski ili na volonterskoj bazi, ne znam, ali tako se ponašaju. Ovo danas što je Marinika Tepić rekla, kao da je plaćena. Možda nije, možda je iz čistog ubeđenja da Srbiji treba sve najgore uraditi, jer ja nemam drugo obrazloženje. I nema opravdanja za ovo. Nema nikakvog opravdanja za ovo. Nikakvog. Nismo mi sigurni, dame i gospodo, ako smo neutralni. Nismo sigurni ni ako smo u Paktu. Mi smo izabrali neutralnost kao nešto što nas sklanja od velikih svetskih oluja, velikih sukoba i svađa, nešto što daje poruku svima da nećemo da budemo ni na jednoj, drugoj, trećoj, petoj strani, koliko god ih bude bilo, a sva sigurno je u nama. Nema druge sigurnosti. I nemoj da budemo baš tako ubeđeni da će sa ove ili one strane u trenutku nevolja, ako ih pozovemo, doći. Pitanje je da li neko želi da gine za Srbe. Do sad se u istoriji pokazalo - vrlo retko, i samo kad smo bili, veliki ratovi, veliki sukobi, pa smo bili nekako blizu. Nemoj da mislimo da će iko doći. Neće niko doći. Samo mi. Samo Srbi. Da budemo dovoljno jaki, dovoljno snažni, da budemo preskupi za sukob. Ništa više. Nemoj da očekujemo više od toga. Neće niko da gubi svoju decu. I ja ga razumem. Jel biste vi poslali vašu decu da izginu na nekom dalekom ratištu, nekog naroda koga ne poznajete i koga znate mnogo malo? Teško. Pogledajte koliko se svađamo oko mirovnih operacija, da idemo bez oružja, da ne ratujemo ni sa kim. Pa nam je teško, pa se ljutimo što šaljemo naše vojnike van granica naše zemlje. A koliko biste vi, ja, koliko bismo bataljona, koliko bismo brigada poslali da ratuju za druge zemlje i druge narode? Što mislimo da će drugi narodi i druge zemlje, daleko bilo, da ratuju za nas. Na nama je da se izborimo da ne ratujemo ni sa kim, e to je naša borba i to je neutralnost. Da li ćemo uspeti? Pa, premali smo da znamo, ne mogu ja to da vam kažem, kako ja to da znam? Kako ja da znam da li će se veliki u nekim velikim svetskim, globalnim igrama opredeliti za to da neko nekada napadne Srbiju ili da podstakne nekoga da napadne Srbiju? Kao što vidite, ratovi se već vode na čitavoj planeti, ali ne direktno, nego preko posrednika. Nađu oni neke male nacije koje će tamo da ginu. Ja to ne mogu da vam garantujem, ja ne znam da li će to neko hteti da uradi Srbiji, ali samo znam da ću dati sve od sebe i sa ljudima koji ovde sede i svim pripadnicima Ministarstva odbrane i vojske Srbije, sa čitavom državom Srbijom, da učinimo sve da do rata ne dođe ili bar da budemo preskupi za rad. Naš posao je da budemo preskupi, da neko kaže - ne valja to na Srbima hajde da nađemo neku lakšu metu, nezgodni su, naoružani su, obučeni su, patriote su, braniće se, hajde da uradimo nešto drugo, hajde da odemo negde drugde i da vodimo računa. Znate, kažu, Srbi su tvrd, Srbi su čvrst narod, ali da ih ne iskušavamo previše, ja ne sumnjam da naš narod može da pobedi sve i svakoga, ko god dođe na ovo naše parče zemlje nije se dobro proveo, niko nikada, ali ako je moguće i da ne dođe, da mi učinimo sve što možemo da ne dođe i to je sva naša borba i to je sva naša briga. Što se tiče KiM, jasno je da predsednik Aleksandar Vučić vodi ispravnu politiku. Od 2012. godine slušam da smo prodali Kosovo, napustili Kosovo, morate razumeti te 2012. godine čitav svet je smatrao da je stvar završena. Sad vidi da nije, sad pregovara sa nama, sad se ljuti što ne pregovaramo, ali ne vrši jednostrane poteze jer zna da mora da sačuva Srbiju, jer zna da mora da Srbija bude tu. Mora! Bez srpskog stava ne može da se rešava ni kosmetsko, ni bilo koje drugo pitanje na Balkanu, ne može jednostavno. Hoće da prave veliki Albaniju. Samo mi možemo da zaustavimo, svi ostali ćute, oni pričaju kako će da obrišu granice Crne Gore i Severne Makedonije, ćute i Zajev, i Milo Đukanović, svi ćute, samo Srbija sme to da kaže, samo Srbija izgleda kao faktor koji to može da zaustavi. Život na KiM postoji zahvaljujući Vladi Republike Srbije, u ekonomskom smislu to Vlada Republike Srbije održava. Naše ingerencije su bile narušene Rezolucijom 1244, Kumanovskim Vojnotehničkim sporazumom. Znate, vrlo je zanimljivo da, recimo, na Kosovu kažemo da je to narušila naša ingerencije, a nije narušilo, recimo, priznanje Hrvatske. Gde mi to određujemo koji su to prioriteti? Ili Dejtonski sporazum kada je nastala BiH i tamo ostalo da živi milion i 200 hiljada Srba? Vrlo zanimljivo, da ne kažemo, pa sad Dejton. Ne, nego prihvatamo realnost takvu kakva jeste, Dejtonski sporazum je takav kakav jeste, moramo da ga poštujemo, moramo da volimo Republiku Srpsku, moramo da poštujemo BiH. To je tako. Isto važi za prostor Kosova i Metohije, sačuvati Srbe kako znamo i umemo. Sačuvati ih na svaki način. Mi smo 2012. godine, zamislite, te 2012. godine šta nas je sačekalo sve, sve dogovoreno. Pa, nema. Ko je potpisao administrativni prelaz, odsekao nas, gotovo? To vam je ekvivalent kao da u Republici Srpskoj da nam je neko presekao Koridor kod Brčkog. Nema veze sa Srbijom, gotovo. Presekli vas. Od tad se koriste alternativni putevi, nema više direktnog prelaza. Ovo kad kažete oko hapšenja Marka Đurića, tog užasnog zločina koji se desio, hapsili su i mene. Hapsili me u Gračanici, dole na jugu, nisu tako spektakularno. Ali, ovi pre za koje govorite, pa Bogdanović ima ličnu kartu, bre, državljanin Kosova. Ko da vas hapsi? Bio ministar u Vladi Kosova. Što da ga hapse? Bio srpski ministar. Neće da ga hapse. Inače, kad bi mu zabranili da dođe na Vidovdan, na Gazimestan nije išao, a i Marko Đurić, pa i ja, evo Marko tada se drznuo da ide i mimo toga. Znate, Kosovo je teritorija pod privremenom upravom UN u skladu sa Rezolucijom 1244. Ako bismo se držali celog slova, tačno, mogli bi da vratimo i da pokušamo da vratimo deo vojnika i policajaca, ali bi isto tako morali da se pomerimo skroz. Po Rezoluciji 1244 nema ni finansiranja, nema ni Trepče, nema ni onoga što je bilo. Nema, nema ništa. Po Rezoluciji 1244 UMNIK je Bog. U međuvremenu su, naravno, uveli i Euleks, uveli su brojne druge stvari. Po Rezoluciji 12 44, pregazili su je 100 puta. Mi je se tvrdoglavo držimo i moramo tvrdoglavo da je se držimo. Nekad boli, nekad ne boli, ali moramo tvrdoglavo da se držimo, nemamo za šta drugo da se uhvatimo. U onoj meri u kojoj se svetska geopolitika bude menjala i mi ćemo moći da menjamo svoju poziciju. Zato je važno da smo tu. Zato je važno da smo duboko tu i jesmo duboko tu. Kao što vidite, svakako da jesmo. Nemojte zaboraviti, Šiptari će učiniti sve da nas izazovu i da dođe do sukoba sa NATO paktom. Zna Haradinaj šta govori. Jel stvarno misli neko da Haradinaj može da se sukobi sa Srbijom? Ali, da prikaže sebe kao žrtvu, da privuče sebi zaštitu NATO pakta, da kaže – vi ste napali KFOR, vi ste napali jedinu legitimnu vojsku na prostoru KiM, e to je plan, to je cilj, da oni budu žrtve, a velika zla Srbija, grozna ih je napala i NATO pakt će da nas zaštiti. Nemojmo zaboraviti, oni su ih stvorili, nekad se ljute na njih, nekad se ljute na tu svoju decu, ali to su im deca. I to je tako. Na nama je da budemo oprezni, pažljivi, da hodamo na prstima, iako bi nekad gazili čizmama. Ali, kad vidite koje sve prilike su propuštene, sve je teže, sve je teže. To se tako radi. To je ona priča o kuvanoj žabi i podizanju praga draži, pa prođe Martovski pogrom, a vi ništa ne uradite, pa posle toga kažu – šta je problem? Otkud vam pravo da reagujete na nešto što je manje od Martovskog pogroma? Ovi upadnu na sever Kosova, predsednik Vučić naredi da dignemo borbenu gotovost, mi to uradimo, ceo svet poludi. Šta radite vi to? Pa zašto? Kažu nam – što se niste digli 2004. godine? Sad ste našli. Pa niko nije ubijen. Šta je problem? To tako izgleda i to se tako radi. Ostao sam dužan jednu stvar. Jedan od poslanika je postavio pitanje koliko vežbi imamo sa različitim subjektima. Evo, da vam kažem, pa vi recite, procenite da li smo neutralni. Sa ODKB, sa kojima nismo imali nijednu, decenijama nismo, od nastanka, ma nismo imali ni komunikaciju sa njima, nismo znali da to postoji, morali ste da prevodite poslanicima šta to znači, sa ODKB dve, sa NATO paktom tri, sa Ruskom Federacijom šest, sa SAD šest. Šta je sporno? Šta tu može da bude loše za našu vojsku, za našu državu, za našu zemlju? Naravno, imamo bilateralne vežbe sa desetinama članica NATO pakta, sa članicama ODKB, sa Kinom, sa brojnim drugim zemljama koje nisu ni u jednom od saveza. To je srpski put. Mi drugi put nemamo. Bog je visoko, zemlja je tvrda. Mi drugi put nemamo. To je do nas. Moramo da ostanemo u stanju da se sačuvamo, da se odbranimo i sa Skupštinom koja razume svoju vojsku, koja će glasati za svoju vojsku, koja će pomoći svojoj vojsci, mi to i možemo. Hvala.
Zahvaljujem. Saglasno članu 98. stavu 4. Poslovnika, zaključujem zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima akata iz tačaka od 1. do 5. dnevnog reda. Sa radom nastavljamo sutra u 10.00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljani rad Desete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2019. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 65 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 85 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine.