Pričenjamo z nadaljevanjem 32. seje Državnega zbora. Kdo je za danes opravičen, vas ne morem obvestiti, ker o tem niso obvestili niti mene. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O GOZDOVIH. Zakon obravnavamo v okviru rednega postopka. Za to točko pa imamo predvidene 3 ure in 5 minut časa. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev. Minister Iztok Jarc, izvolite, prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, za besedo. Spoštovani zbor. Dovolite mi, da ponovno v kratkem podam nekatere argumente, ki so nas vodili pri pripravi besedila Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o gozdovih. Gozdovi so obnovljivo naravno bogastvo, ki lahko ob umnem gospodarjenju trajno nudijo svoje ekološke, socialne in proizvodne funkcije. Zakon o gozdovih, ki je bil sprejet leta 1993, je postavil temelje za celovito obravnavanje gozda, kar se dosega skozi gozdnogospodarsko načrtovanje, po katerem se vsi gozdovi enako obravnavajo, ne glede na lastništvo. Zakon je uvedel javno gospodarsko službo, ki zagotavlja javni interes nad gospodarjenjem in rabo ter usklajevanje javnega interesa z lastnikovimi interesi v mejah, ki jih dovoljuje gozd kot ekosistem. Zakon je uvedel sofinanciranje različnih del v gozdovih ter uvedel tudi sistem vzdrževanja gozdnih cest. Vsa ta pomoč lastniku je bila dana predvsem zaradi javnega interesa, ki se kaže tudi kot dostop do gozdov, uporaba gozdnih cest in tako naprej. V 14-letnem obdobju veljavnosti zakona se je pokazalo, da so temeljne ustvaritve in določbe veljavnega zakona v principu pravilne. Vendar, spoštovani, posebej v zadnjih letih je moč opaziti dve temeljni spremembi v odnosu družbe do gozda: na eni strani se je povečuje pritisk na gozd ter na drugi strani tudi vse večji interes lastnikov za večjo stopnjo izkoriščanja svoje lastnine. Zato se je zaradi navedenega in v analizi izvajanja določb zakona pokazala potreba po nekaterih spremembah in dopolnitvah. Vlada RS predlaga vrsto dopolnitev z namenom, da bi se še naprej omogočal: prost dostop v gozdove, rekreativno nabiranje gozdnih sadežev, zagotovil učinkovit nadzor v gozdovih, vključil lastnike gozdov v fazo priprave gozdnogospodarskih načrtov oziroma zmanjšalo nekatere birokratske ovire. Med drugim predlagamo: ureditev možnosti kolesarjenja in ježe po gozdovih po gozdnih vlakah in drugih poteh, ki jih skupaj označi lastnik gozda zavod in občina, izvajanje nadzora Zavoda za gozdove, nad rabo gozdov in ostalimi posegi v gozdovih, vključitev lastnikov gozdov že v fazo priprave gozdnogospodarskih načrtov, povečanje površine, ki šteje za gozd, krčitev gozda za kmetijske namene do 0,5 hektarjev brez spremembe prostorskih planskih aktov, odločbe zavoda lastniku gozda postajajo večletne - do sedaj so bile praviloma enoletne, urejamo tudi čezmerno uporabo gozdnih cest. Spoštovani! Zasebna gozda posest v Sloveniji je v povprečju majhna, saj znaša le 2,6 hektarjev, praviloma pa je razdeljena v več ločenih parcel. Proizvodna sposobnost gozdnih rastišč v Sloveniji še ni optimalno izkoriščena, predvsem zaradi previsokih stroškov gospodarjenja. Zaradi navedenega želi Vlada RS z nekaterimi spremembami in dopolnitvami zakona omogočiti podporo združevanju lastnikov gozdov in ustanovitev strojnih krožkov na področju gozdarstva ter uvesti prepoved delitve gozdnih parcel. Slovenija je ena izmed držav Evropske unije z najmanjšim deležem državnih gozdov. V skladu z usmeritvami iz programa razvoja gozdov, ki ga je sprejel Državni zbor, bi država zaradi javnega interesa morala povečati delež državnih gozdov. Program razvoja gozdov Slovenije predvideva pomoč višinskim in gorskim kmetijam ter kmetijam na območjih, kjer gozdarstvo predstavlja pomemben vir dohodka, tako da se jim omogoči opravljanje del v teh gozdovih. Fizična oseba, kmet, naj bi imela prednost pri uveljavljanju koncesije. Zaradi navedenega Vlada Republike Slovenije predlaga predkupno pravico države pri prometu kompleksov gozdov, večjih od 30 hektarjev. Tudi na področju gozdnogospodarskega in lovskoupravljavskega načrtovanja Vlada predlaga zaradi racionalizacije združitev gozdnogospodarskih načrtov in lovskoupravljavskih načrtov v skupne strateške načrte. Da bi se zagotovilo nepristransko izvajanje nalog javne gozdarske službe, Vlada predlaga prepoved ukvarjanja z dejavnostjo gospodarjenja z gozdovi in trženjem lesa delavcem Zavoda za gozdove v času trajanja delovnega razmerja. Na podlagi zakona ter ostalih predpisov usmerja razvoj gozda skupaj z lastniki gozdov Zavod za gozdove Slovenije. Zaradi navedenega je pomembno, da je tudi Zavod za gozdove Slovenije kot enovita strokovna organizacija pri izvajanju nalog javne gospodarske službe učinkovit. Zaradi učinkovitejšega delovanja zavoda kot enovite strokovne organizacije predlagamo spremembo [[...]] [[opozorilni znak za konec]] območnih enot. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa tudi vam. V okviru zakonodajnega postopka je predlog zakona obravnaval Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano kot matično delovno telo. Prosim predsednico odbora, gospo Marjetko Uhan, da predstavi poročilo in stališče odbora. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister s sodelavci, poslanke in poslanci, vsi, ki nas spremljate, lepo pozdravljeni! Odbor Državnega zbora Republike Slovenije za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano je na svoji seji 4. oktobra kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o gozdovih, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje predložila Vlada Republike Slovenije. Na seji odbora so sodelovali predstavniki Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, Zakonodajno-pravna služba, Kmetijsko-gozdarska zbornica Slovenije in Zavod za gozdove Slovenije. Dobili smo tudi mnenje Zakonodajno-pravne službe, mnenje Komisije Državnega sveta za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano ter pripombe v obliki amandmajev Zavoda za gozdove Slovenije. Vloženo je bilo večje število amandmajev različnih poslanskih skupin, kar je razvidno iz pisnega poročila odbora, ki ste ga prejeli. Minister je obrazložil namen novele in novosti, ki jih prinaša, ki jih je povedal tudi danes v uvodni predstavitvi, zato jih ne bi ponavljala. V razpravi so v nadaljevanju tudi sodelovali Zakonodajno-pravna služba, Kmetijsko-gozdarska zbornica in pa poslanci in poslanke. Največ besed je bilo pri členu, kdo lahko imenuje in razrešuje in na kakšen način vodijo območne enote. In sicer predlog zakona je bil, da vodja območne enote imenuje in razreši direktor Zavoda za gozdove, pri tem pa dobi mnenje sveta zavoda. Nekateri so menili, da je takšna rešitev, da prevelike pristojnosti direktorju in da bi morali prej pridobiti soglasje sveta območne enote, medtem ko je večina članov odbora pa menila, da je predlagana vsebina ustrezna, saj funkcija vodje območne enote, ni niti vodstvena niti menedžerska, temveč gre izključno za izvajanje strokovnih nalog. S tem se želi doseči boljše in učinkovitejše delovanje zavoda. V nadaljevanju smo razpravljali o amandmajih in jih kot odbor sprejeli k 11. členu, k 19. členu, k 36. in 49. členu, na koncu pa glasovali o vseh členih skupaj in jih tudi sprejeli. Predlagam, da to novelo sprejme tudi ta cenjeni Državni zbor. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa tudi za predstavitev poročila in pa stališča. Mi pa prehajamo na predstavitev stališč oziroma mnenj poslanskih skupin. Kolega Geza Džuban bo predstavil stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Lep pozdrav, gospod minister z ekipo. Spoštovane kolegice in kolegi! Vsak zakon brez ozira na to, katera Vlada ga sprejme, ima lahko pomanjkljivosti in so potrebne dopolnitve. Enako je tudi z zakonom, ki ga imamo pred seboj, da so bile določene stvari morda nedorečene in da ga je treba dopolnjevati. Vendar poglavja, ki so bila malo prej predstavljena, in način njihovih dopolnitev so takšna, da imamo pomisleke pri podpori in bomo v odločanje posameznikom, članom Poslanskega kluba LDS. Razlogi so naslednji. Delno so že omenjeni v predstavitvi Odbora za kmetijstvo, kjer smo tovrstne problematične zadeve izpostavljali. Prvo poglavje je tisto, ki določa imenovanje vodij območnih enot. Do sedaj so bila to neka soglasja s strani Vlade, ministrstva in so bile odločitve prepuščene na nivo območnih enot. Sedaj je imenovanje zastavljeno direktno s strani direktorja Zavoda za gozdove, kjer praktično eden človek lahko zamenja 800 ljudi - posledično navzdol, z ozirom potem naprej na pristojnosti posameznih vodij. Drugi je status teh vodij, ki je za razliko od do sedaj neizenačen z drugimi delavci v upravnih službah Republike Slovenije in so v podrejenem položaju. Tretji razlog je, da zakon pravi, da ni finančnih posledic. Seveda to ni res. Finančne posledice bodo in zakon te zadeve, tako kot je predstavljen, ne ureja primerno. V proceduri sprejemanja zakona na matičnem delovnem telesu smo bili razočarani, da je na rešitev z vidika najbolj problematičnega dela imenovanja vodij območnih enot Slovenska ljudska stranka vložila amandma, ki bi te zadeve na primeren način saniral. Vendar je bil amandma v proceduri umaknjen, tako da je neprimeren način imenovanja ostal v besedilu zakona. V tem času, ko teče ta seja, smo na mizo dobili tudi amandma koalicijskih strank, kjer z osnovnim namenom nimamo problema, zdi se nam pa problematičen oziroma neizvedljiv postopek po redni poti, ko se nam kar nekaj vprašanj zastavlja, kako izvajati ta amandma in bomo sama vprašanja na ta amandma zastavili tekom razprave pri amandmajih, ko bo ta seja potekala oziroma ta točka v obravnavi. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Alojz Sok naj bi predstavil stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Ga ni. Se opravičujem, kolega Sok. Izvolite, prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani minister s sodelavci. Pred nami je sprememba Zakona o gozdovih. Vsekakor ta sprememba prinaša nekatere dobre odločitve, ki jih v Novi Sloveniji pozdravljamo in jih bomo tudi sprejeli. Takšne odločitve so vsekakor odprava nekaterih administrativnih ovir; ne bo več potrebna vsakoletna odločba za posek, te odločbe bodo sedaj večletne. Potem najmanjša površina, ki se šteje za gozd, se povečuje s 5 arov na 25. Tudi 25 arov ni veliko, vendar če štejemo, da že danes imamo preko 300.000 posestnikov gozdov oziroma s solastniki blizu 500.000, potem se bo seveda ta številka zmanjšala. Zavod za gozdove, ki zaposluje okoli 400 ljudi, bo dobil tudi nekatere nadzorstvene pristojnosti, kar pomeni, da bo večja preglednost na tem področju. Ta zakon predvideva večje vključevanje lastnikov gozdov tudi pri sami pripravi gozdnogospodarskih načrtov; potem, dolgoročno gozdnogospodarski in lovski načrti se združujejo v strateške načrte za obdobje 10 let. Zelo dobra je tudi odločitev o prednostnem nakupu s strani države, ko gre za površine, večje od 30 hektarjev. S tem se bo seveda tudi stanje na tem področju izboljšalo, kajti povprečna posest na področju gozdarstva je danes v Sloveniji 3 hektarje, kar je zelo malo. Poskuša se preprečiti nadaljnja delitev gozdnih parcel, in sicer če so te manjše od 5 hektarjev, seveda, spet v funkciji, da bi posestno strukturo povečali. Zelo dobra je tudi sprememba zakona, ki pomeni, da ne bo potrebno spreminjati prostorskih načrtov, če se bo kmetijsko zemljišče spremenilo - recimo, manj kot pol hektarja gozdov. Potem, podpora različnim oblikam združevanja lastnikov, od strojnih krožkov, financiranja teh združenj in raznih del v gozdovih. V Novi Sloveniji se nam zdi tudi zelo dobra odločitev, ki je pravzaprav bila verjetno v nebo vpijoč primer in ni podobnega v Evropi, ta, da so delavci zavoda lahko opravljali trgovinsko dejavnost. Torej, da so se lahko šli trgovino na tem področju. To sedaj ta zakon odpravlja in morda je to ena izmed največjih sprememb v tem zakonu, kajti vemo, da se je na tem področju marsikaj dogajalo. Seveda pa ostajajo še naprej v veljavi nekatere odločitve, ki so bile sprejete v preteklosti. Tako so bili slovenski gozdovi oddani v 20 letno koncesijsko upravljanje gozdnim gospodarstvom z namenom, da ohranijo vsa delavna mesta, predvsem tista, ki so izpolnjevala status invalidnosti. Mi vemo, da so se v tem času vsi GG-ji teh invalidov že davno znebili in postali delniške družbe in da je tukaj pravzaprav odteklo v privatne žepe zelo veliko denarja. Ena od zadev, ki bo še naprej ostala, po oceni Nove Slovenije, velik problem slovenskih gozdov, je to, da v Sloveniji, ki mislim, da je v samem vrhu po poraščenosti z gozdovi, imamo preko milijon hektarjev gozdnih površin, več kot polovico Slovenije, letni prirast preko 7 milijonov kubikov lesa, od tega ne posekamo niti polovice tega prirasta in na takšen način ne izkoriščamo tistega, kar je po naši oceni edina prava alternativa na področju obnovljivih virov energije, to je lesna biomasa. Ni alternative v bioetanolu, to se je zdaj že pokazalo, še manj v oljni ogrščici, glavna alternativa na tem področju je lesna biomasa in energija drugih obnovljivih virov, kot so sonce, voda in veter. Vendar kar se tiče gozdov, je tu vsekakor na prvem mestu lesna biomasa. Žal, da bi več te lesne biomase izkoristili, bi potrebovali na podeželju več delovne sile. Dogaja pa se ravno obratno, da mladi odhajajo in da ostajajo na podeželju starci, ki se s tem področjem ne morejo na pravilen način spopadati. Vsekakor je to ena od nalog za našo prihodnost, v Novi Sloveniji pa bomo danes te spremembe tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Marjan Drofenik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani minister s sodelavci, poslanke in poslanci! Zakon o gozdovih iz leta 1993 je urejal varstvo, gojenje, izkoriščanje in rabo gozdov ter razpolaganje z gozdovi kot naravnim bogastvom, s ciljem, da se zagotovi trajnostni razvoj, sonaravno ter večnamensko gospodarjenje v skladu z načeli varstva okolja in naravnih vrednot, trajno in optimalno delovanje gozda kot ekosistema ter uresničevanje njihovih funkcij. Kasneje je bil zakon spremenjen zaradi uskladitve s pravom Evropske skupnosti. Ker se še zmeraj precej intenzivno spreminja lastniška struktura slovenskih gozdov, ker je zasebna gozdna posest povprečno majhna, saj znaša le 2,6 hektarja, in ker je oteženo gospodarjenje z zasebnimi gozdovi oziroma zmanjšan interes lastnikov za gospodarjenje z gozdovi, so potrebne ponovne spremembe in dopolnitve Zakona o gozdovih. Gozdovi so vendar pomemben dejavnik razvoja podeželja, saj so vir lesa in drugih dobrin ter nudijo možnost razvoja turizma in rekreacije. A kljub temu je v zasebnih gozdovih v povprečju posekano le 60% lesa, ki ga je ob gozdogospodarskih načrtih mogoče posekati. To odstopanje nastaja predvsem zaradi previsokih stroškov gospodarjenja z gozdovi, ki nastajajo zlasti zaradi prenizke gostote gozdnih prometnic ter visokih stroškov sečnje in spravila ter zaradi razdrobljene gozdne posesti. Zato bomo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podprli predlog, ki predvideva združevanje lastnikov gozdov, ker menimo, da bo to zagotovo prispevalo k boljši organiziranosti, k bolj učinkovitemu gospodarjenju z gozdovi ter boljšemu trženju. Normalno gospodarjenje z gozdovi bo omogočila tudi prepoved delitve gozdnih parcel. Prav tako menimo, da bodo spremembe glede prednostnega nakupa kompleksov gozdov, večjih od 30 hektarjev, pripomogle k povečanju deležu državnih gozdov s tem pa k uresničevanju javnega interesa, ki je naveden tudi v programu razvoja gozdov v Sloveniji. Tako bo izpolnjen tudi predpogoj za pomoč višinskim in gorskim kmetija ter kmetijam na območjih, kjer gozdarstvo predstavlja pomemben vir dohodka in sicer tudi tako, da se jim omogoči opravljanje del v državnih gozdovih ali omogoči zakup teh gozdov. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo predlog sprememb zakona tudi zato, ker bo s predlogom sprememb zakona Zavodu za gozdove Slovenije dana pravna podlaga za izdajo soglasij tudi za graditev enostavnih objektov v gozdu. Prav tako bo Zavod za gozdove, ki ima organizirano javno gozdarsko službo v vseh gozdovih, pooblaščen za izvajanje nadzora nad različnimi aktivnostmi, ki se odvijajo v gozdovih in negativno vplivajo na gozdni ekosistem. Vsi poznamo primere: vožnje z motornimi štirikolesniki, motornimi sanmi, ostalimi motorji, različne nedovoljene posege, kot je odlaganje smeti, prekomerno nabiralništvo gob in podobno. Vemo, da je v praksi bilo velikokrat ogroženo osnovno poslanstvo javne gozdarske službe zaradi navzkrižja interesov. Strinjamo se s spremembo, ki želi doseči prepoved ukvarjanja delavcev Zavoda za gozdove z dejavnostjo gospodarjenja z gozdovi in trženja lesa v času trajanja, delovanja delovnega razmerja na zavodu. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o gozdovih torej prinaša sistemsko ureditev združevanja lastnikov gozdov, vzpostavitev sistema učinkovitega nadzora v gozdovih, racionalizacijo postopkov in sistemsko ureditev financiranja preventivnih varstvenih del; seveda tudi kaj takega, kar v Slovenski ljudski stranki v celoti ne podpiramo. Zato pa bomo kljub vsemu kot poslanska skupina predlog sprememb in dopolnitev zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil poslanec Alojz Posedel. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani gospod minister s sodelavci, spoštovane kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Zares podpiramo predlog sprememb zakona o gozdovih v tistem delu, ki ga je v začetku te predstavitve na današnji seji predstavil spoštovani gospod minister, in sicer da podpiramo prizadevanje tega zakona, da se nadaljuje in omogoči prost vstop v gozd, da se omogoči kolesarjenje, ježa, da se omogočijo prireditve, da si prizadevajo in omogočajo večjo izkoriščenost gozdov in skrbijo za večji nadzor gozdov. Vendar v celoti tega zakona v naši Poslanski skupini Zares ne bomo podprli, ker smo prepričani, da je končna rešitev v nekaterih delih zagotovo slaba, tisto, kar je najslabše, je pa to, da niti na matičnem odboru, kjer je obstajala tudi možnost popravka določenih rešitev, ni bilo za to soglasja in pripravljenosti. Ponovil bom besede kolega Geze Džubana, ki je povedal, da zelo dober predlog dopolnil, ki ga je dala Slovenska ljudska stranka, glede soglasja k imenovanju vodij območnih enot je bil na žalost umaknjen. Tako smo bili priča pač razpravi, ki je pokazala, da ko pride predlog na matični odbor, če ni soglasja predstavnikov koalicije, še takšni argumenti ne morejo uspeti. Zato smo prepričani, da je v tem predlogu nekaj slabih rešitev, ki kažejo na veliko željo po centralizaciji. To se kaže v tistih določilih, ki izključujejo vpliv lokalne skupnosti v tistem delu, ko se odpravlja in ne uvede institut soglasja pri imenovanju vodij izpostav območnih enot, in da so tudi določila, ki zahtevajo soglasje Zavoda za gozdove za določene objekte, ki so v pasu blizu gozda, vprašljiva. Prepričani smo, da to lahko pomeni v prihodnosti podražitev in pa podaljšanje postopkov pridobivanja določenih soglasij, predvsem pa nismo na matičnem odboru dobili tudi odgovora, kdo bo takšna soglasja pisal, kdo bo takšne ocene izdeloval, glede na poznano kadrovsko strukturo Zavoda za gozdove. Tisto, kar je bilo najbolj sporno v naši poslanski skupini pri obravnavi, pa je zagotovo imenovanje vodij območnih izpostav, tukaj gre za očitno centralizacijo in pa moč direktorja, da bo nastavil vse območne vodje. Spoštovani gospod minister je sicer v obrazložitvi povedal, da si direktor želi močan strokovni tim, vendar težko bo močan strokovni tim deloval menedžersko na terenu, če ne bo imel podpore okolja, če ne bo imel podpore sodelavcev, in to se zna pokazati v bodočnosti kot zelo slaba rešitev. V razpravi na vprašanje, zakaj takšna rešitev, je bilo spoznati tudi, da obstojijo nekateri slabi posamezniki na terenu, na posameznih izpostavah, vendar bi bilo prav, da se s takšnimi primeri razčisti, kadrovsko zamenja, ne pa, da se na ta način da možnost direktorju, da postavlja vse vodje enot na novo in da - z malce karikiranja - za neko prireditev, nek javni shod v nekem lokalnem gozdu bo potrebno tudi soglasje Zavoda za gozdove in malce, ponavljam, karikirano bo takšno soglasje prišlo direktno iz Ljubljane. To je zagotovo primerno za nadaljnjo dobro sobivanje in tisto, kar je tudi minister obljubil, da bi ta zakon pomenil, da bi se skupaj pripravljali gozdnogospodarski načrti, saj na ta način, če so izločene lokalne skupnosti, če so izločeni nekateri, ki imajo vpliv preko sveto zavodov, je zagotovo ta rešitev slaba in zato v naši poslanski skupini ne bomo podprli tega predloga.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke naj bi predstavil Bogdan Barovič. Ga ni. Stališče Poslanske skupine DeSUS naj bi predstavil kolega Vili Rezman. Izvolite.
Hvala lepa. Dobro jutri. Jaz bom skušal predstaviti stališče Poslanske skupine DeSUS predprazničnemu dnevu primerno - kratko. Naj povem za uvod, da kanimo ta zakon podpreti in da imamo do zakona o gozdovih bistveno bolj naklonjen odnos kot do zakona, ki bo sledil temu zakonu, zakonu o divjadi in lovstvu. Sicer pa mislimo, da je treba izhajati iz empiričnih in iz statističnih podatkov, ki povedo, kakšno je stanje v Sloveniji kar zadeva lastniške strukture, kar zadeva možnosti celostnega, celovitega, nemotenega gospodarjenja, kar zadeva obvladovanja večjih regij, nismo ravno v funkciji, ko bi lahko bili zelo zadovoljni. Ta silna razdrobljenost - tudi po lastnikih, ki nimajo nobenega odnosa do gozda, zlasti tisti ne, ki ga vidijo zgolj kot predmet trgovanja, ki so ga dobili na način, da niso privzgojili svojega odnosa skozi delo z gozdom niti ne s študijem, tisti imajo verjetno drugačen odnos in je gospodarjenje ena tistih območjih, na tistih parcelah, verjetno nekoliko težje. Kljub temu smemo reči, da je stanje v slovenskem gozdu, ki ga mi v poslanski skupini celostno pojmujemo, relativno dobro tako po tem, kakšna je lesna zaloga, tako po načinu gospodarjenja. Mislim, da je prav, vsaj mi tako mislimo, v Poslanski skupini DeSUS, da je treba naši gozdarski stroki, ki je v preteklosti in tudi sedaj ena izmed vodilnih v svetu, in izvajalcem izreči zahvalo in pohvalo za način razmišljanja in za način upravljanja z gozdovi. V zadnjem času se morebiti nekoliko spreminja odnos in kvaliteta dela, zlasti izvajalskih služb, kar je pa tudi razumljivo, čeprav mi tega ne podpiramo, ker vse bolj prevladuje profitni motiv in se gozd vidi pretežno v eni funkciji, zlasti v tisti gospodarski funkciji in v funkciji zmanjševanja stroškov pri eksploataciji. No, mi bomo, kot sem napovedal, podprli ta predlog zakona, zato ker je kljub temu relativno celosten, ker razume številne funkcije, ki jih gozd ima, in tudi takšne, ki jih mnogi radi spregledajo, socialne, ekološke, rekreativne in tako naprej in tudi zato, ker ni docela naklonjen samo tistim, ki vidijo ekonomski rezo v gozdovih. Imamo pa nekaj pomislekov tudi sami, tako kot številne druge poslanske skupine, ne bom tega pretirano zdaj drobil, ne gre za imenovanje vodje območnih skupin, s čimer se tudi mi ne strinjamo, ampak zaradi tega še ne bomo podirali zakona, in ne strinjamo se s tem, da se lokalnim oblastem zmanjšuje vloga pri upravljanju z gozdovi, ki so locirani prav tam. Pomisleke imamo tudi v zvezi s petletno odločbo, dasiravno jo večina podpira predvsem zavoljo tega, ker je mogoče pokriti z razlogom odpravljanja administrativnih ovir, ampak pojavljajo se pa druge težave zaradi nje najbrž; težave, ko ne bodo posekali - tisti, ki imajo odločbo v rokah - vsega v enem letu, ki bodo morebiti posekali vse šele v zadnjem letu in bodo številke v odločbi in številke po poseku bistveno drugačne že zaradi tega, ker naš gozd spodobno prirašča med letom. Menimo tudi, da bi bilo dobro, temu pa ni bilo posvečene dovolj pozornosti, če bi se z upravljanjem gozdnih cest več ukvarjali, tako da bi jih morebiti vrnili na stanje izpred 15-ih, 20-ih ali 30-ih let, ko smo lahko bili s tem vsi zadovoljni. No, sicer pa, ker sem obljubil, da bom kratek, Poslanska skupina DeSUS bo ta zakon podprla.
Hvala lepa. Poslanka Maria Pozsonec bo predstavila stališče narodne skupnosti. Izvolite.
Lep pozdrav vsem prisotnim! Spremembe in dopolnitve zakona bodo omogočile podporo združevanju lastnikov gozdov in organiziranje lastnikov, strojnih stroškov ter društev na področju gospodarstva, ki delujejo v javnem interesu. Zavod za gozdove Slovenije, ki ima organizirano javno gozdarsko službo v vseh gozdovih, bo pooblaščen za izvajanje nadzora, kar bo prispevalo k učinkovitejšemu nadzoru v gozdovih in tudi k preprečevanju aktivnosti, ki škodujejo gozdnemu sistemu. Prav tako bo uvedena zakonska podlaga Zavodu za gozdove Slovenije za izdajo soglasij za gradnjo enostavnejših objektov v gozdu v skladu s predpisi, ki urejajo gradnjo objektov. Uvedena bo zakonska podlaga za prepoved ukvarjanja z dejavnostjo gospodarjenja z gozdov in trženjem lesa delavcev Zavoda za gozdove Slovenije v času trajanja delovnega razmerja. Omogočeno bo izvajanje preprečevanja in preprečevalno - zatiralnih ukrepov tudi na posamičnem gozdnem drevju, zunaj naselij in v naseljih, zagotovila pa se bo tudi možnost izjemne odobritve posegov v varovane gozdove in gozdove s posebnim namenom. Poenostavili se bodo tudi postopki gozdnogospodarskega in lovskoupravljavskega načrtovanja ter izdaje odločb v upravnem postopku, ki bo praviloma večletna in prijaznejša strankam. Seveda bom podprla zakon.
Hvala lepa. Kolega Franc Sušnik bo podal stališče Poslanske skupine SDS.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovani minister! V Slovenski demokratski stranki pri obravnavi Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o gozdovih postavljamo v ospredje javni interes, ki se izraža s tem, da je v zakonu poudarjen princip neomejenega prostega vstopa v gozd in na ta način poudarjamo tisti eko-socialno funkcijo gozda, ki je, po našem prepričanju, najpomembnejša funkcija, ki jo je uzakonil že sprejeti zakon iz leta 1993, ki je postavil tudi temelje za to celovito obravnavo gozda, kot ekosistema z vsemi njegovimi komponentami in vrednotami. Slovenija je druga najbolj pogozdena država v Evropski uniji. S preko milijon 200.000 hektarji gozdov smo posebni v tem pogledu in ta zakon popravlja tisto, kar je treba popraviti pri urejanju režima gospodarjenja s tem nedvomno velikim naravnim bogastvom. Zakon odgovarja na to, kako odpraviti konflikte, ki nastajajo zaradi poudarjenega javnega interesa do izrabe tega sistema za potrebe oddiha, rekreacije, sprehodov v naravi, in konflikt, ki nastaja zaradi poudarjene gospodarske rabe s strani lastnikov gozdov. Jaz še enkrat poudarjam, na tem mestu, da v Slovenski demokratski stranki postavljamo v ospredje javni interes v razmerju do lastnikov gozdov. Ne glede na to, da je bil zakon, ki je bil sprejet leta 1993, dober, smo mnenja, da so zaradi časa in nekaterih sprememb potrebne spremembe, ki so vsebina tega zakona. Kot prvo od teh sprememb bi še enkrat poudaril jasnejšo opredelitev prostega dostopa v gozd in pa potem uskladitev tudi možnosti kolesarjenja in ježe po gozdovih v skladu z dogovorom z lastniki gozdov, z zavodom in občino, kar velja tudi za vse prireditve, ki se izvajajo v gozdu. S tem mislim, da je ta javni interes še dodatno poudarjen, vsekakor ob soglasju vseh prizadetih strank. Predlagana zakonska sprememba tudi jasno omejuje vse škodljive rekreacijske dejavnosti, ki so povezane z rabo gozdov. Tukaj imamo predvsem v mislih nekontrolirano vožnjo z različnimi motornimi prevoznimi sredstvi po gozdu. V Slovenski demokratski stranki podpiramo tudi namen, da s tem, ko bi podelili koncesije za upravljanje z gozdom kmetijam, ki izkažejo ta interes na visokogorskih območjih z omejenimi dejanji, s tem gozdom okrepimo ekonomski položaj teh kmetij in s tem prispevamo k razvoju podeželja. V državni lasti je vsega 20% državnih gozdov, zato podpiramo tudi to namero zakonodajalca, ki je zapisana v predlogu zakona, da se uveljavlja predkupna pravica države pri prometu kompleksa gozdov, večjih od 30 hektarjev. Vsekakor pa smo menja, da je upravljanje z gozdovi odgovorno delo, ki ga lahko izvaja samo javni zavod, je nabita in primerno organizirana organizacija, kar upravičuje tudi predlagano namero po načinu imenovanja vodij območnih enot. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. In kolega Janko Veber bo predstavil stališče poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem tudi v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov! V poslanski skupini, tako kot tudi sicer stroka v Sloveniji ugotavlja, da je Slovenija gozdnata dežela in da je znotraj gozdov 80% gozdov v lasti zasebnikov. To pomeni, da moramo temu posvečati še večjo pozornost, kot pa če bi imeli več državnih gozdov. Namreč, v praksi se je izkazalo, da izpolnjevanje gozdnogospodarskih načrtov v zasebnih gozdovih bistveno odstopa od tega, kar je zapisano v gozdnogospodarskih načrtih, denimo, v državnim gozdovih je izvajanje bistveno kvalitetnejše in skladnejše z gozdnogospodarskimi načrti. Ta zakon predvideva nekatere rešitve, ki se odražajo tudi v tem, da se naj bi lastniki združevali zaradi lažjega izvajanja in organiziranja verjetno potem tudi del v gozdovih, vendar bi po našem mnenju morala tu odigrati pomembno vlogo tudi Kmetijsko-gozdarska zbornica, ki že združuje te lastnike in bi pravzaprav morala imeti to skrb, da se resnično spoštuje in izvaja gozdnogospodarski načrt tudi v zasebnih gozdovih. Očitno tu še ni dozorela ta ideja in ta naloga zbornice, tako da se pravzaprav iščejo v tem zakonu neke vzporedne rešitve, ki bodo lahko mogoče v prihodnje pripeljale še celo do večjih težav. Ampak ne glede na to želimo opozoriti, da je treba omogočiti dostop do gozdov, kajti gozd je pomemben ekosistem, če je dostopen vsem, seveda pod določenimi pravili. Ravno pravila, ki jih je predlagatelj predvidel v osnovnem predlogu zakona, so bila nekoliko prestroga, saj so praktično onemogočala vsakršno prireditev v gozdu, hkrati pa smo se srečali tudi z zelo veliko pristojnostjo Zavoda za gozdove, ki naj bi po tem prvotnem predlogu dajal tudi soglasja k podrobnemu prostorskemu načrtu lokalnih skupnosti. Torej, gre za načrt, ki ga sprejemamo za izvedbo gradenj, in bi tu bili potrebni tudi soglasodajalci s strani gozdarjev. Mislimo, da je to nepotrebno in prevelik poseg v samostojnost in neodvisnost lokalnih skupnosti, tako da smo vložili amandma, ki je bil na odboru tudi sprejet. V nadaljevanju pa želim opozoriti na dejstvo, da bi takšna oblika organiziranosti zavoda, kot je predvidena, namreč, direktorje oziroma vodje območnih enot bo po novem zakonu neposredno imenoval in odstavljal direktov Zavoda za gozdove. Vemo, da direktorja Zavoda za gozdove imenuje Vlada, torej gre za neposreden političen vpliv na delovanje zavoda. In tu želimo opozoriti na dvoje. Seveda bo najbrž zaradi tega omogočeno učinkovitejše delovanje Zavoda za gozdove in tudi njegovih območnih enot. Po drugi strani pa je to tudi neposreden vpliv politike na delovanje zavoda. V Poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da je zato še toliko večja politična odgovornost, kako bomo delovali in gospodarili v gozdovih, kot je bilo to do sedaj. Želim samo na kratko spomniti na dogodke, ko se je celo omejevalo etat v državnih gozdovih z namenom, da bi dokazali, da so koncesije, ki so sklenjene s koncesionarji, negospodarne in da je potrebno zaradi tega prekiniti koncesijske pogodbe. Tukaj je bil v nekem trenutku izjemno prisoten politični interes, ki pa k sreči ni prišel do celovite izpeljave. Upajmo,da se s takimi primeri v prihodnje ne bomo srečevali. Sicer pa Socialni demokrati podpiramo podelitev koncesij tudi za kmetije, ki se nahajajo v gorskih in hribovitih predelih in imajo omejene možnosti za gospodarjenje. Opozarjamo, da ima prednostno pravico ta kmetija oziroma posameznik na podlagi programa, ki ga sprejme zopet Vlada. Zato tudi tukaj pričakujemo predvsem trezen premislek, kako se bodo te koncesije podeljevale oziroma pripravljal program. Še vedno pa menimo, da je nerešeno vzdrževanje gozdnih cest v Sloveniji, kajti pristojbine so premajhen vir za vzdrževanje gozdnih cest. Ministrstvo namenja nekaj več sredstev iz proračuna Republike Slovenije, vendar menimo, da je ta ukrep še vedno premalo obdelan in premalo predstavljen v problematiki gospodarjenja z gozdovi in pričakujemo v prihodnje učinkovitejše ukrepe tudi na tem področju.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sedaj pa prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih. Seznam pregleda vloženih amandmajev je datiran na dan 29.10. in ga imate na klopeh. Razpravljali bomo ločeno o treh amandmajih, in sicer prvič k 33. členu, nato k 36. členu in nazadnje k 48. členu. V razpravo dajem najprej 33. člen ter amandma poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS. Prosim za prijavo. Imamo pet prijavljenih poslancev. Prvi ima besedo poslanec Franc Sušnik.
Hvala lepa. Jaz bi rad še enkrat poudaril, da gre za en poseg v ustaljen način gospodarjenja z državnimi gozdovi, ki ni najboljše, po našem mnenju, ker je izplen z vidika gospodarjenja slab glede na tržne cene. Glede na to, kakšno je povpraševanje na trgu, je sigurno 4, 5 evrov od kubika, ki ga država dobi s strani koncesionarja, dosti premalo. Z načinom, da bi del teh gozdov dali v upravljanje kmetom, ki so v težkem ekonomskem položaju, na območju z omejenimi dejavniki, pa sem prepričan, da bi kvalitetno prispevali k razvoju podeželja skozi to, da bi bistveno okrepili ekonomsko moč teh kmetij. Prednostno pravico, pa kot je zapisano v amandmaju, uveljavlja takšen kmet na podlagi posamičnega programa ohranjanja kmetije, ki je osnova za pripravo programov ohranjanja kmetij in podeželja v gorskem in hribovitem svetu z omejenimi možnostmi gospodarjenja. Jaz upam, da ne bo odpor koncesionarjev, 14-ih koncesionarjev, prevelik in da bodo razumeli namero tega amandmaja in to razumljenost demonstrirati skozi to, da bodo odstopili del gozdov, s katerimi gospodarijo, tudi v ta namen. Prepričan sem, da bodo rezultati gospodarjenja s temi gozdovi s strani kmetov sigurno boljši in pa navsezadnje nikjer ne piše, da morajo biti naši kmetje mezdni delavci oziroma tisti, ki za mali denar izvajajo sečnjo in ostala dela v državnih gozdovih, dobiček oziroma tisto smetano pa poberejo koncesionarji, ki so si na takšen ali na drugačen način pridobili koncesije. Zato smo tudi predlagali ta amandma in ga bomo podprli. Hvala.
Hvala tudi vam. Kolega Zamernik imate besedo. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Tako kot predgovornik so nekateri tudi že pred njim omenjali neracionalen način ravnanja Sklada gozdov Republike Slovenije, kajti kot je bilo rečeno, za en kubični meter lesa država dobi 4-5 evrov. Tržna cena, odvisno od kvalitete lesa, se pa giblje nekje okoli tega bankovca. 50 evrov - Če je boljša kvaliteta, še celo več. 5 evrov - 50 evrov, ostalo vmes so pa neki stroški. Stroški, ki se dajo seveda močno navijati in tako se tudi so v preteklosti in za to navijanje stroškov smo pred časom izdali 20-letne koncesije. 20 let bo lahko nekdo iz 50 delal 4. Dejanski strošek - tudi sam sem lastnik ene manjše parcele z gozdom - sečnje gozda pride - spet govorim seveda zelo okvirno, odvisno od terena, kakšen je - nekje 10 evrov, več ali manj, tukaj nekje. Se pravi, plačam 5 evrov za ta les državi in dejanski strošek sečnje me pride 10 evrov; razlika - 35, 36 evrov. Če bi to dali kmetom, ki na višini živijo, nekateri tudi brez gozda, sem prepričan, da so od te razlike, samo razlike 36 evrov, pripravljeni takoj plačati polovico, kajti sami bodo šli sekati v gozd, se pravi, sami bodo zaslužili tistih prejšnjih 10 evrov in še polovica od 36 jim bo ostala. Imeli bomo obdelane površine in tisti, verjemite mi, bodo veliko bolj z veseljem, entuziazmom, srcem, če hočete, delali na teh visokogorskih področjih. In če je še kdo tu, ki razmišlja, ali bi ta zakon podprl ali ne, kot je bilo s strani nekaterih že rečeno, mislim, da je že samo to dovoljšen razlog, da se ta zakon podpre. Zato seveda zavračam očitke, politika posega v ne vem kaj, kjerkoli želiš kaj dobrega narediti, vedno ali pa vsaj pravilom se najde kdo, ki reče "To je preveliko vmešavanje politike v to." Če mi to sedaj kdo očita zaradi tega, kar sem rekel, se z veseljem pod to podpišem. Tovrstno vmešavanje politike jaz absolutno podpiram in bom z veseljem podprl ta amandma pa tudi, če mi bo kdo očital, da je to politično vmešavanje v stroko. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. K besedi pa vabim poslanca Jožefa Jerovška. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani gospod predsedujoči, kolegice in kolegi, minister s sodelavci. Tudi sam bom podprl ta amandma. Mislim celo, da je zadnji odstavek, ki govori, kako kmet uveljavlja prednostno pravico, birokratska ovira, ki je popolnoma nepotrebna, ampak naj bo. Glejte, slovenski kmet je največji ljubitelj slovenskih gozdov in z največjo ljubeznijo dela v gozdovih in jih je tudi ohranil v takšni obliki, kot smo jih podedovali. Slovenski kmet je tudi najboljši stražar slovenskega ozemlja in žalostno je, da smo mu pred leti s podelitvijo 20-letnih koncesij odvzeli to vlogo v veliki meri in da smo jo podelili za ustvarjanje osebnih dobičkov in denarja in na nek način privatizacijo tega, tudi gozdov posledično, s strani tistih, ki jim ni osnovna povezava z gozdom ljubezen in prebivanje na tem območju. In zaradi tega so nujno pomembne spremembe na tem področju, dejstvo, ki sta ga že moja predgovornika izpostavila, da država od upravljanja z gozdovi ne dobi praktično ničesar, da se stanje glede na prejšnja gozdna gospodarstva, ki so bila v veliki meri izpostava tudi Udbe, upravljanja z njimi, se je financirala Udba, to se ve, iz tega, trpeli so pa kmetje, ki so bili tlačani. Takšno stanje se v veliki meri na nek način ohranja. Sedaj se financirajo določene politične sile tudi preko tega in zato ni čudno, da tako borbeno zagovarjajo vse to, kljub temu da država trpi, da izgublja dohodek, da ne dobi ničesar od tega. Vemo, kako to gre, in takšna situacija se mora začeti spreminjati. Ogromno je izgubila država, ogromno je šlo denarja neznano kam oziroma znano kam in so zaradi tega zelo glasni in zelo vpijejo in imajo moč za oglase po časopisih in vse skupaj, kot se bo videlo pri naslednjem zakonu. Takšno stanje ni v prid tej državi in moramo poslati jasno sporočilo, da smo za to, da slovenski kmet, ki je ohranil slovenstvo, v znatni meri zaslužen, da ostane gospodar, kajti kmet ne bo vlagal tega denarja za luksuz, za ne vem kaj, ampak bo vračal denar v gozdove, v ureditev vasi in tako naprej. Je pa precejšna razlika v tem, na kakšen način reinvestirajo denar tisti, ki so na lahek način dobili koncesijo za opravljanje z gozdovi. In slovenski kmet je tudi najboljši ekolog, najboljši in tudi največji zaščitnik javnega interesa, bistveno več kot ti tajkuni nekateri, ki so dobili posebne pravice. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. K besedi pa vabim poslanca Mira Petka. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Pozdravljeni vsi prisotni v tej dvorani! Jaz sam bom govoril tudi o 33. členu amandmaja, toda dovolite mi, da pred tem ocenim zakon kot celoto. Mislim, da je zelo dober, napreden in se ga kaže podpreti, moti pa me, to kar so izpostavili že kolegi iz opozicije, imenovanje vodji območnih enot Zavoda za gozdove. Ta člen je po moji oceni premalo premišljen, žal, kot je že bilo omenjeno, tudi ni amandmiran in mislim, da vodi v centralizacijo namesto v decentralizacijo. V Sloveniji se vsi pogovarjamo o pokrajinah, regionalizaciji, ta člen gre pa ravno v nasprotno smer. Če direktor Zavoda za gozdove ne uspe usklajevati svojih direktorjev oziroma vodij območnih enot, potem je to njegova krivda in zaradi tega ni treba posegati na tak način v zakon. Toliko o tem. 33. člen in amandma pa mislim, da je za slovenskega kmeta zgodovinski. V preteklosti je Zveza komunistov kmetom jemala, tokrat smo pa prvič pred tem, da država kmetu tudi nekaj daje, nekaj ponuja. Zaradi zgodovinskosti tega sedmega odstavka moram ta amandma prebrati v celoti: "Fizična oseba, ki je kmet v skladu s predpisi, ki ureja promet s kmetijskimi zemljišči in aktivno gospodari na kmetiji v gorskem oziroma hribovitem svetu z omejenimi možnostmi gospodarjenja, lahko uveljavi prednostno pravico pri podelitvi koncesije za izkoriščanje gozdov v lasti Republike Slovenije. Ne glede na določbe zakona, ki ureja Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije, imajo upravičenci iz tega odstavka prednostno pravico pri podelitvi koncesije za izkoriščanje gozdov pred dosedanjimi koncesionarji. Prednostno pravico uveljavlja fizična oseba na podlagi posamičnega programa ohranjanja kmetije, ki je osnova za pripravo programa ohranjanja kmetij in podeželja v gorskem in hribovitem svetu z omejenimi možnostmi gospodarjenja." Kdor se srečuje s kmeti na teh visokogorskih območjih, bo razumel, kaj pomeni ta amandma in sprememba tega člena. O tem sem v ustnem poslanskem vprašanju že spraševal ministra, takrat je bil še precej nov, novopečeni minister, ki je tudi konkretno in dobro odgovoril na to vprašanje. Ta tematika je pa zdaj zajeta tudi v tem členu. Koroški kmetije že desetletje čakajo na takšno ponudbo, na takšno možnost. Po nekaterih ocenah je na Koroškem 30 takšnih kmetov, ki bi potrebovali gozd. Kmet Petrič z Ludarskega na višini 1.300 metrov ima skorajda "luft kajžo", ima nekaj zemlje, okrog njega je državni gozd, sam pa kupuje macesen, da lahko prekrije streho s "šinkelni". Za to plačuje velike denarje, in to na Koroškem, kjer je skoraj 70% pokrajine gozdnate. In to na Koroškem, kjer sta dve najviše ležeči kmetiji na Slovenskem, to je pri Jeklu in pri Bokovniku. Prepričan sem, da bodo ti kmetje zelo dobro gospodarili, če jim bo država omogočila najetje oziroma zakup ali pa v končni fazi tudi odkup tega gozda, da bodo s tem gozdom delali skrbno in da v ta gozd ne bodo posegali z nekimi jeklenimi pošastmi, ki jim Korošci rečemo "železni holcarji". Hvala.
Hvala lepa tudi vam. K besedi vam poslanca Gezo Džubana. Izvolite, prosim.
Hvala lepa. Najprej naj vas spomnim, da sem že v predstavitvi poslanske skupine rekel, da mi nimamo problema s tem, da se ta rešitev tudi vpelje v zakon. Vendar imamo nekaj vprašanj na vsebino tega amandmaja. S tem bi želel še, ker govorim v osebnem imenu, reči, da je treba priznati, da se je gospod minister potrudil v predstavitvi samega zakona po poslanskih skupinah ob sodelovanju gospoda Režnja in Drašlerja in takrat je bila začrtana pot takšna, da smo rekli, da ne bi imeli nič proti, če bi se tako steklo, kot je bilo zastavljeno. Namreč, bil je tudi najavljen amandma Ljudske stranke in smo rekli, da bi lahko bila zadeva sprejemljiva tudi za nas. Vendar naknadno se je zgodilo, kar se je pač zgodilo, in nas je kar veliko in preveč v tej dvorani, tudi kolegi iz koalicijskih strank, ki opozarjate na isto, kar smo mi rekli. Ker smo pri amandmaju k 33. členu, smo rekli, da imamo nekaj vprašanj oziroma tudi to, kar smo malo prej slišali, bi rekel naslednje. 20-letne koncesijske pogodbe slučajno ne pomenijo tega, da se lahko počne v gozdu, kar se hoče. In tudi vsakoletni posegi s strani pristojnih služb so takšni, da lahko to kontrolirajo, nadzirajo in vzpostavljajo red. Za razliko od pogodbenih del v gozdovih, ki so nekaj drugega in ne zajemajo obveznosti koncesionarja - to, kar zajemajo koncesijske pogodbe, in pričakujem, da bo tudi ta del koncesijsko rešen, kot kje drugje. Drugo bi želel reči, upam, da ne boste prosili od izvajalcev 36 evrov za posekano maso. Jaz se strinjam s kolegom Mirkom Zamernikom, da je relacija 5 do 50 lahko resnična in da ima prav in tukaj sva se največkrat s kolegom Sušnikom strinjala, da je nekaj narobe. Imam pa občutek, da se v treh letih ta narobe premalo odpravil, tudi s posegom v koncesijske pogodbe in nadzor njihovega izvajanja. Kar zadeva 33. člen, so moja vprašanja naslednja. Omejene možnosti - pomeni velik del Slovenije; sploh pa, ker so gozdovi v pogojih z omejenimi možnostmi pridelovanja, in je res - da verjetno sem med mnogimi, ki poznamo razmere, v kakšnih ljudje še živijo - in, da je treba nekaj narediti v teh pogojih tudi s pomočjo državnih gozdov. Da tukaj ne bi bilo dileme. Pred mesecem dni smo imeli, mesec ali dva največ, spremembo Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov. Tam bi to zadevo lahko kvalificirano rešili. Sedaj pa posegamo z enim zakonom v drug zakon in upam, da se ne bo kje zadeva zalomila. Jaz želim, da bi ta rešite šla skozi. Nič ni rečeno do kakšnega obsega. Tudi ni rečeno, ali bo to pogodbeni odnos ali koncesijski odnos in bi morda to v zakonu bilo treba doreči, ker tisti, ki poznamo ene in druge načine, vemo, da je pomembna razlika in da bi bilo te zadeve potrebno rešiti. Ta program ohranjanja kmetije, ki je osnovo za pripravo programa ohranjanja kmetij in podeželja, ali imamo in ali bomo delali in v kakšnem obsegu bomo to delali. Pomeni, da je kar nekaj vprašanj, preden bi lahko za te ljudi, za katere kolegi upravičeno poudarjajo, ker izhajajo iz tovrstnih okolij, da bi se našla rešitev, da ne bi zaradi nedodelanega zakona oziroma tega amandmaja na ta člen zadeva ponovno kje obvisela in da bi ti ljudje, ki pričakujejo neko pametno rešitev za svoje bivanje v nemogočih pogojih, morali spet čakati. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Glede na to, da je še želja po razpravi bom odprl ponovni krog. Prosim za prijavo. Imamo sedem prijavljenih razpravljavcev. Prvi ima besedo poslanec Drago Koren.
Lep dober dan, gospod minister s sodelavci. Poslanke in poslanci! Najprej moram reči in izraziti veselje, da obravnavamo danes v Državnem zboru ta zakon, ki je na dnevnem redu. Poudariti želim predvsem, preden se obrnem k samemu amandmaju, eno zadevo. Vesel sem, da ohranjamo v zakonu ta prosti dostop do gozdov, kajti prav je, da imamo vsi državljani v Republiki Sloveniji možnost, da izkoriščamo te splošne dobrine z rekreativnim namenom sprehajanja in tako naprej. Vendar moram ob tem reči in opozoriti na eno pomembno zadevo, na zadevo, kdo bo v naših prostranih gozdovih dejansko izvajal nadzor, kako se ta prosti dostop do gozdov izvaja. Tu moram opozoriti na težavo, kar konkretno našega lepega Smrekovca, ki je bujno poraščen z gozdovi in z lepim drevjem. Ampak to, kar se zadnja leta dogaja na tem območju, ni več normalno za Slovenijo. O tej zadevi smo že večkrat razpravljali tudi v občinskem svetu v občini Šoštanj, kamor sodi Smrekovec. Od divjega kampiranja do neštetih piknikov, kjerkoli v teh smrekovskih gozdovih, nabiranja, kurjenja, puščanja smeti, da ne naštevam naprej. Poleg tega se tu dogajajo še druge stvari, vožnja z motorji, s "crosserji", z avtomobili po brezpotju, s terenskimi vozili, štirikolesniki in pozimi z motornimi sanmi, kar prav gotovo v gozdove ne sodi. To ni pošteno do narave, to ni pošteno do živali, ki živijo v teh prostorih. Trenutno nismo sposobni te zadeve urediti na normalen način. Prihaja tudi do nesreč, vemo, v zadnji zimi kaj se je zgodilo pri vožnji z motornimi sankami. Se pravi, jaz sem zagovornik tega, da imamo ljudje prost dostop, ampak jaz pravim prosti dostop v okviru pravil, ki jih imamo za to postavljene. Naj preidem k amandmaju k 33. členu. Jaz mislim, da je amandma dober, potreben. Mislim pa, da je, kar se tiče teh 20-letnih koncesij, po moje bila takrat storjena napaka, da bi to možnost moral imeti slovenski kmet že prej, ne samo potem ko so 20-letno pridobili bivši GG-ji. Slovenski kmet je tisti, ki zna gospodariti z naravo, ki zna izkoriščati in prepričan sem, da bi tudi slovenska država imela več od koncesij, ki bi jih dobili naši kmetje. Ta amandma bom z veseljem podprl in omogočil slovenskemu višinskemu kmetu, da obstane in se razvija. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. K besedi pa vabim poslanca Staneta Pajka. Izvolite.
Hvala za besedo. Pozdrav vsem prisotnim. Ja tudi sam sem mnenja, da je bila 20-letna podelitev koncesije bivšim GG-jem napaka in da je bolje, da so koncesije nasploh krajše. Zakaj? Zato, prvič: ker se koncesionar trudi, da bo pridobil naslednjič koncesijo. Če je ta doba predolga, se mu mora dokazati napake in te je včasih težko dokazati. Zato sam podpiram in tudi v svetu je takšna praksa, da so koncesije krajše. Če pa se gre, tako kot v našem primeru, da se s koncesijo podpira visokogorskega kmeta, sem pa še toliko bolj vesel. Zakaj? Zato, ker sem vedno podpiral razvoj podeželja. In tudi na ta način bomo lahko ohranili razvoj slovenskega podeželja v tistih predelih Slovenije, kjer ljudje težko živijo, kjer so mali dohodki. V bistvu so že danes ti kmetje specializirani za delo v gozdu in že danes po večini opravljajo ta dela v lastnem gozdu ali preko kakšnih drugih oblik. Zato z veseljem podpiram ta amandma in upam, da bo v praksi zaživel, da bo prinesel pravilne rezultate, pravilni rezultati so pa ohranitev slovenskega podeželja. Lahko rečem samo še to, ko bo izumrlo slovensko podeželje, bo konec slovenskega naroda, takrat ga ne bo več. Zato se moramo vsi skupaj potruditi, da ga ohranjamo. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima kolega Bojan Homan. Izvolite.
Hvala za besedo. Ta amandma z veseljem podpiram, saj popravlja krivice slovenskim kmetom, ki so bile narejene v preteklosti. Če pogledamo nazaj, v prejšnjo državo, je sistem naredil vse, da bi uničil slovenskega kmeta. Iz slovenskih kmetov so naredili polkmete, ti kmetje so se bili primorani voziti z visokogorskih kmetij v dolino, država jim ni nudila praktično nobene subvencije, ničesar. Za vse druge je bilo bolje poskrbljeno, samo za tega visokogorskega kmeta ne. Ko mi je pripovedoval nek starejši gospod, ki še vztraja na svoji domačiji nekje na Poljanskem, je rekel: "Srce me je bolelo, ko so prišli delavci iz bivših republik gor. Nudili so jim stanovanje, nudili so jim kulturno prireditev v njihovem jeziku, nudili so jim prevoz, za nas, domačine, da bi vztrajali na kmetijah, da bi se nam malo izboljšal standard, pa ni bilo posluha." In če zdaj ta amandma oziroma ta zakon vsaj malo poskuša popraviti te krivice, ki so bile narejene slovenskemu kmetu, predvsem v visokogorju, da ima možnost dobiti koncesijo za upravljanje v državnih gozdovih, da bo s tem lažje preživel, bolj svobodno zadihal, zaživel, potem mislim, da smo nekaj krivic popravili, zato ta amandma oziroma cel zakon z veseljem podpiram. Včasih je kmet rekel: "Zame je gozd banka." Pravi: "Jaz ne rabim banke, ko meni kaj na kmetiji zaškripa, če rabim neko veliko investicijo, grem v gozd, posekam in prodam, s tem lahko delam investicijo na kmetiji, s tem lahko, če pride slaba letina ali kaj drugega, nadomestim izpad dohodka." In kaj je naredil prejšnji sistem - vzel, podržavil jim je gozdove, naredil polkmete, ki so se trudili, vztrajali na kmetijah, hodili v službo v dolino, zgodaj vstajali in se vračali pozno popoldne nazaj. Drugi so hodili na nogometne tekme, v kino, sem, tja, ta kmet je pa moral doma, ko je prišel utrujen iz doline - velikokrat so ti kmetje delali na normo v proizvodnji, priti domov, se preobleči, vzeti motorko in iti še v gozd ali delat na kmetiji. Na koncu je bil pa najmanj vreden v družbi od vseh. In če se danes to popravlja, hvala bogu. Z veseljem bo ta zakon podprl, ker mislim, da je krivic slovenskim kmetom enkrat zadosti. Hvala.
Hvala lepa. Hvala tudi za slikovito razpravo. Besedo pa ima poslanec Borut Sajovic.
Hvala lepa, gospod predsedujoči za besedo. Kolegice in kolegi! Slišim veliko visokih in vznesenih besed, vendar tukaj v Državnem zboru nas ni prav veliko, ki ne sedaj, ko smo v politiki, ampak že od takrat, ko smo tisto petkilogramsko motorko lahko v rokah držali, motorko uporabljamo, ne samo v besedah, ampak tudi v dejanjih. Kaj reči o tem zakonu? [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Imam besedo, predsedujoči?
Se opravičujem, seveda, izvolite.
Poglejte, kadar nad gozdovi viharji zarjovejo, takrat se drevesa korenin zavedo. In mi sedaj na eni strani napadamo to, da seveda je država v neki preteklosti podržavila te gozdove. Kaj smo mi naredili? Mi smo te gozdove, ki so bili prej državni, razdelili od Buenos Airesa preko Clevelanda, Rima in pa Ljubljane in do Osla. Če so bili prej vsaj državni, so bili slovenski, sedaj vsi gozdovi, o katerih tako veliko govorimo, niso več slovenski. Vendar duh tega amandmaja brez dvoma podpiram. Prav je, da v teh slovenskih gozdovih gospodari slovenski visokogorski kmet, kljub temu da povsod zato niso najboljše možnosti. Vendar tudi tisti, ki so prej gospodarili s temi gozdovi kot GG-ji ali pa kot država, niso bili slab gospodar. Gospod Drašler je bil predstavnik takšnega podjetja in pa direktor v Tržiču, pa moram reči, da tudi na tiste čase nimamo slabih spominov. Številne gorske kmetije so ravno po zaslugi gozdarjev dobile ceste do domov. Gozdarji so bili tisti, ki so bili nosilci stroke in ki so sodobno in boljšo mehanizacijo pripeljali v slovenske gozdove, tako da danes služi tudi zasebnim kmetom. Moram reči, da občini, iz katere prihajam, tudi sedaj, ko so lastniki teh gozdov Bornovi, in tudi občina, kateri županujem, ima kar nekaj 100 hektarjev gozdov, seveda, da za delo v teh gozdovih uporabljamo izključno domače tržiške kmete. Moram pa reči, da je konkurenca na trgu tako huda, da je zaslužek, ki so ga pa nekateri poslanski kolegi omenjali, še bistveno bistveno manjši. Vendar gorski kmetje poleg tega rabijo še vse kaj drugega. Jaz mislim, da smo pa v nekaterih drugih členih tega zakona malo pomešali politiko in smreke. Na en način brez dvoma nazaj uveljavljamo politkomisarje za gozdove. Na eni strani govorimo o pokrajinah, na drugi strani govorimo o denacionalizaciji, zdaj nam bodo pa iz Ljubljane, iz ministrstva na Gorenjsko sporočali, kdo je pravi vodja območne enote! Poslušajte, gospe in gospodje1 Mi sami bomo znali tam postaviti dobrega in sposobnega gozdarja. In zato tam obstaja tudi svet zavoda, ki ima zanimivo pluralno sestavo, nepolitično, pluralno, in tisti naj odločijo, kdo je najboljši gospodar gorenjskih gozdov in mi sami v Tržiču hočemo povedati, kdo je najboljši gozdar za naše gozdove. Tega nam iz Ljubljane ne boste delegirali in zato sem do duha tega zakona precej precej skeptičen. Brez dvoma slovenska gozdarska stroka je vsa leta po vojni in tudi danes delala dobro. Tudi tiste gozdove, ki smo jih vrnili denacionalizacijskim upravičencem, smo vrnili z višjo in pa večjo lesno maso, z večimi kilometri bolje vzdrževanih cest, propustov in tudi vodnogospodarskih objektov, kot to zmoremo danes, ko so tisti čudni svinčeni časi minili. V gozdovih že dolgo dolgo ni na križ kraž ležalo toliko lesa, kot ga danes, in gozdni red je marsikje samo pravljica. Pred 20-imi, 30-imi leti je bilo gozdnega reda bistveno, bistveno več in so zato tudi nekje lahko takšne uničujoče posledice vodnih ujm, kot so bile zdaj. Velikokrat sem slišal tisto, da zdaj s tem zakonom zagotavljamo prosti dostop do gozdov. Poslušajte, v tej državi in pa na tem ozemlju je prosti dostop v gozdove že od 6. aprila 1941, samo eni se takrat v gozdove niso upali, nekateri si pa ne upajo, da bi jih pogledali od blizu tudi danes. Zato govoriti o takih nesmislih: prosti dostop do gozdov - eno so besede, drugo so pa dejanja. Seveda, prosti dostop, omogočanje rekreacije, športa, konjeništva, podpiram. Vse to se super sliši, pa populistično, ampak kaj smo pa s tem zakonom storili za tiste da jih bomo malo boljše vzgajali, pa kultivirali, ki pa v gozdovih delajo pa tudi škodo. K nam v Tržič iz Avstrije pride tovornjaček, na katerem je 5, 6 štiriciklov, neregistriranih, v zimskem času pa 3, 4 motorne sani. In potem tisto, česar ne smejo delati na oni strani tunela, delajo pri nas. Zato tudi duh, da postavimo marsikje kakšno rampo, ki omogoča prehod pešcem, ne pa motoristom, sankačem in še komu, podpiram. Nikdar in nikoli ni obnašanje v gozdu absolutno, treba je upoštevati seveda odgovorno obnašanje do narave, gozdni red in imeti tudi kulturen odnos do živali, gozdnih sadežev, nabiranja v mejah zdravega razuma in pa še kaj. Brez dvoma je odprtost gozdov javni interes in pomembna ekosocialna funkcija. Nismo pa v tem zakonu, ki je tako pomemben - smo dali kakšen poudarek na to, kaj se sedaj dogaja v slovenskih gozdovih? Sekamo veliko za relativno majhen denar okrogel les naložimo na kamione, uničimo lokalne in državne ceste, potem pa les odpeljemo v tujino, kjer znajo iz njega narediti bistveno več. Znajo ga razžagati, znajo mu dati dodano vrednost. Trudimo se v naši občini, da bi naredili za šolo kurilnico na lesno biomaso. Ko smo že bili blizu podpisa pogodbe, kontraktik pogodbe z Elekro Gorenjsko, tam se je vmešala zakonodaja, kaj smemo podpisati, je treba narediti tako pogodbo, je treba narediti javni razpis ali je treba podeliti koncesijo. Če hočemo te zadeve popraviti, potem moramo popraviti najprej zakonodajo na teh področjih, ki bo stimulativna in pa bolj enostavna. Veliko je bilo govora o gorskem kmetu. Poznam jih zelo od blizu. Kmeta ni uničil ne prejšnji sistem, tudi ta ga ne bo, ker je priden, sposoben in pa prilagodljiv, pa poznam veliko kmetov! Takrat, ko sem se z njimi srečal, sem se srečal z njimi v škornjih in v halji in ne s kravato in marsikdo mi sedaj "pojamra", da je bilo pa za določene stvari v prejšnjem režimu boljše. Nekdo je v hecu rekel, da odkar je umrl Tito, je vse narobe. Ampak tudi kar je bilo prej, ni bilo vse slabo. Ni bilo vse slabo. In prejšnja država je imela do gorskega kmeta velik posluh in prav je, da ga ima tudi ta. In jaz sem prepričan, da s temi gozdnimi komisarji, ki jih sedaj uvajate in pa delegirate iz Ljubljane, da s tem se že navezujemo tudi na zakon, ki bo čez kakšno uro, dve, na vrsti. Danes ima pri planiranju v gozdovih, kar se tiče divjadi, gozdarska stroka in ta gozdarski politkomisar, ki ga bomo delegirali v pokrajine, v regije, bo seveda še kako vplival tudi na gospodarjenje z divjadjo in tudi na posek. In kdor bo bolj "naš", bo sekal in streljal več, kdor bo pa bolj "njihov", za tega bomo pa seveda že znašli recept in pa sredstvo, kako ga omejiti. In zato sem do tega zakona v nekaterih točkah kar skeptičen. Pa bom počakal še na kakšne replike, pa se kasneje oglasim. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. K besedi pa vabim poslanca Alojza Soka. Izvolite.
Hvala lepa. Ne bi želel gospodu, ki je govoril pred menoj, replicirati, ampak mi zdrava kmečka pamet pravi, da gozda ni mogoče odnesti ne v Argentino, ne v Cleveland, ker to enostavno pač ne gre. Lahko sicer to prodajamo slovenski javnosti. Tudi če tisti, ki je lastnik gozda, tam živi, pa tisti, ki z njim upravlja, mora biti tukaj in mora plačati in vse tisto, kar pač sodi k temu. Pa tudi komunizem, če bi bil tako uspešen, kot vi pravite, ne bi propadel sam od sebe, pa vemo vsi, da je. Vendar bi se rad opredelil do tega amandmaja. Amandma je dober, mi ga bomo podprli v Novi Sloveniji. Ne pomeni pa seveda v tem trenutku neke epohalne, revolucionarne spremembe na tem področju. Zakaj ne? Povejmo jasno in glasno, zakaj ne. Ko je bil sprejet Zakon o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov, ki je določal to nesrečno 20-letno koncesijsko razmerje, takrat je to bilo v tej hiši izglasovano, nismo bili mi zraven, ampak naši predhodniki. Najbolj tehten argument je bil, da mora biti ta koncesija 20-letna zaradi tega, ker bodo gozdna gospodarstva prevzela vse delavce, predvsem vse delovne invalide, ki jih je bilo v tej panogi veliko, in da to pomeni to. Pozneje so se seveda hitro znebili na stroške države vseh teh invalidov, postali so delniške družbe in vse, kar se je dogajalo s temi cenami in tako naprej, seveda drži. In o tem govorimo že leta dolgo. Hvala bogu se je v zadnjem času, za časa te Vlade, tudi ta cenovno nesprejemljiva zadeva v zvezi z lesom nekoliko spremenila, tako da država dobiva več, kot je dobivala, recimo, v prejšnjem mandatu. Odbor za kmetijstvo in kolegi - recimo, spomnim se, kolega Džuban, bil si zraven, ne vem, če je bil kolega Sajovic - smo bili v Pragi na Češkem, kjer so imeli enake spremembe kot mi, in smo jih vprašali, kako pa so oni to rešili. Bili so začudeni, ko smo jim povedali, da imamo mi 20-letne koncesijske pogodbe, bile so podpisane za časa ministra Buta, ker jih nekaj let po sprejemu zakona niti GG-ji niso hoteli podpisati, ker oni so hoteli še več, pozneje so pa bile podpisane. In zdaj je vprašanje, kdaj se iztečejo te koncesijske pogodbe. To, da imajo kmetje prednostno pravico - hvala bogu, ampak ne vem, od katerega leta točno: ali bo to 2013 ali bo to 2018. Se pravi, šele takrat ali pa, če bo nekdo odstopil od podpisane pogodbe. Z ministrom Šturmom smo večkrat o tem diskutirali, kako bi se dalo te pogodbe predčasno razveljaviti. Pogodba je večja zadeva od zakona; če je sklenjena neka pogodba, je ne morete spremeniti tako, da zakon sprejmete ali pa ga sprejmemo. Lahko jo, če seveda damo odškodnino za to. Tako pravzaprav povemo, da je to nekaj, kar je sprejeto za prihodnost. Mi bomo seveda to z veseljem podprli in upamo samo, da ne bo neka druga vlada prišla, pa bo spet to spremenila nazaj, pa bo rekla, ne, ne bo prednostno, ampak bo oni, ki že ima koncesijo, imel prednost. Ker tu imamo kar se tiče desnice in levice, zelo različno gledanje na to, kaj pomeni slovensko podeželje in kaj pomeni ohranitev kmetijstva in poseljenosti v teh demografsko ogroženih predelih. No, tam v Pragi so nam rekli: "Mi razpisujemo koncesijo vsako leto." To bi bilo normalno - vsako leto. Potem jo pa seveda dobi tisti, ki več ponudi, ne pa da nekomu daš na 20 let koncesijo za izkoriščanje in delo z gozdovi. Vsaj nekaj smo dosegli v zadnjih letih, da se les več ne prodaja po dogovorjeni ceni, ampak da bi morali v skladu z uredbo, ki pa se vsako leto sprejema, to prodajati na javni licitaciji. To se pravi, da se vsaj tu dosega neka višja cena. In še eno bom povedal, kako se je dobro godilo kmetom v prejšnjem režimu. Na Pohorju imate celo vrsto kmetov, ki so leta dolgo vlagali v gozdarsko zadrugo, prispevali so za zgradbe, za stroke, ne vem kaj vsem, potem pa, ko je prišlo do trenutka lastninjenja, pa so si vodilni delavci GG-ja olastninili vse. Ti kmetje so ostali brez vsega, kljub temu da so 20, 30 let vlagali v to skupno premoženje. Ampak to se ni zgodilo, spet ne zdaj, to se je zgodilo takrat, ko ste bili spoštovani kolegi iz LDS-a glavni v vladni koaliciji vi. To je ena od teh žalostnih zgodb, ki smo jo zabeležili in kjer se resnično še vedno nismo popolnoma odmaknili od socializma, tako kot tudi pri področju lova ne. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo pa ima poslanec Janko Veber. Izvolite.
Hvala za besedo. No, da ne bo takšne vehementnosti pri tem amandmaju, naj vas spomnim, da smo Socialni demokrati tam nekje pred štirimi leti vložili spremembo oziroma amandma za spremembo Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč, kjer smo jasno opredelili, da želimo podeliti, in onemogočiti cerkev, kmetijam v teh gorskih predelih, da zaokrožijo svoje gospodarstvo tudi z državnimi gozdovi. Žal takrat kompletna desnica te spremembe ni podprla; iz enostavnega razloga, zato ker vam ljubi Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije bi ostal, ker je ta sprememba govorila tudi o delitvi sredstev med državo in občino, brez znatnega dela sredstev, ki se danes odliva v Sklad kmetijski zemljišč. Niti evra, če govorim v današnji evrih takrat niti tolarja, pa občine ne dobivajo iz tega gospodarjenja tako s kmetijskimi zemljišči kot tudi državnimi gozdovi. To je bil razlog. Torej, ta rešitev za višinske kmete glede koncesij in zaokroževanja njihovih kmetij bi bila lahko v življenju že vsaj 5 let, pa ni bila, ker pač niste želeli odškrtniti sredstev Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije. Hkrati naj vas še enkrat spomnim, da je to edina koncesija, ki se ne deli na občine in na državo. In veliko, največjo obremenitev v prostoru pa gospodarjenje z gozdom predstavlja ravno v prostoru, kjer se ta gozd nahaja, ne v Ljubljani, kjer financiramo preko 100 delovnih mest na Skladu kmetijskih zemljišč, ki seveda živijo iz teh koncesij. In tudi ti kmetje, ki bodo, če bodo dobili to koncesijo, bodo ravno tako plačevali sklad v Ljubljani in te službe v Ljubljani. Skratka, cela vrsta stvari je bila na to temo že pripravljenih, pa ni bilo politične volje, da se to realizira. Zato še enkrat izpostavljam to politično voljo, ki sem jo tudi že v imenu poslanske skupine omenjal glede tega, kakšna politična volja bo pri gospodarjenju z državnimi gozdovi. Še enkrat naj samo na kratko spomnim, če bi slovenski kmet bil odvisen od gozdarstva, potem je ta odvisnost že zagotovljena, lahko funkcionira, ker je 80% gozdov v zasebni lasti. To, ali ste razdelili te zasebne gozdove na podlagi zakona o denacionalizaciji nekomu, ki se ukvarja s kmetijstvom, ali nekomu, ki sploh ne ve, kje ta gozd je, je drugo vprašanje. Ampak je odločilno in pomembno vplivalo tudi na to, kdo gospodari in kdo lahko živi od teh gozdov. Ampak tudi tukaj je bila priložnost, da problem rešimo. Vendar dejstvo je, da je 80% gozdov v zasebni lasti. Torej, tudi kmetje in tisti, ki so lastniki teh gozdov, imajo več ali manj že svojo eksistenco zagotovljeno s tem, kar imajo že v lasti. Da bi 20% državnih gozdov rešilo slovensko kmetijstvo, mislim, da je popolnoma nerealno pričakovanje in zgolj govorjenje na pamet. Zato bi bilo res bolje, da se danes pogovarjamo o tem, kar ste nekako že začeli debato: ali imamo biomaso v Sloveniji? Ja, imamo jo, vendar pravite 20-letne koncesije je neka največja napaka, kar se je zgodilo v Sloveniji. Kako pa mislite, da boste zagotovili biomaso, če boste zgradili kotlovnico, toplovodni sitem? To so blazno velika sredstva in to je zelo velika odgovornost. Kaj pa če v tisti zimi biomase ne boš imel na razpolago, ker si je nekdo premislil kot posameznik in raje proda to biomaso v Avstrijo, Italijo ali kamorkoli drugam? Skratka, gre za zelo resno odločitev, ki jo omogoča ravno 20-letno obdobje koncesije, kjer se neko podjetje ali skupina podjetij lahko dobro organizira, da zmanjša stroške pri proizvodnji v gozdu in s tem tudi dosegamo nižjo ceno lesne biomase na našem trgu. Vendar ali smo tudi v sami Sloveniji izpeljali kakršenkoli postopek, da to lesno biomaso lahko dejansko držimo na nižji ceni za domače kupce, kot pa jo ponujajo kupci iz tujine? O tem se še nismo začeli pogovarjati in čas bi bil, da dorečemo tudi ta mehanizem, kako pravzaprav preprečiti, da bi lesna biomasa odtekala v Italijo, v Avstrijo. In tudi pred časom smo se pogovarjali, poglejte, kako dobro bo Rimskokatoliška cerkev gospodarila sedaj s svojimi gozdovi. Da bo to vzgled, ko se bomo pogovarjali pri nadzoru oziroma pri poročilu nadzornega odbora Sklada kmetijskih zemljišč. Kar poglejte, kam Cerkev prodaja lesno biomaso in hlodovino! Takoj v sosednjo državo čez mejo, brez kakršnegakoli pomisleka! To so taki konkretni primeri, ki dokazujejo, da če želimo resno gospodariti s slovenskimi gozdovi, potem se dajmo skupaj usesti pa zmeniti, kaj v Sloveniji najprej potrebujemo. Zagotovo je, da potrebujemo na naravnih dobrinah dolgoročne koncesije, ne enoletnih, enoletne so delovršne pogodbe. Ali bo nekdo kupil stroj zato, da bo dobil koncesijo za eno leto, pa potem drugi leto izgubi to koncesijo? Povsem neresna zgodba! Poglejte problem lubadarja. Če na nekem gozdnogospodarskem območju podeliš koncesijo gozdarski enoti, ki je manjše področje in jo napade lubadar, ta koncesionar lahko v enem letu ali dveh praktično poseka ves les, ki ga je dobil v gospodarjenje. Če je to večje območje, če je to 20-letna koncesija, se vse te tudi naravne ujme lahko izravnavajo. Vse ostalo, kar je bilo poskušano s politično voljo, da se razdelijo koncesije tistim političnim veljakom, ki so bližje konkretni stranki, ki ta hip ima odgovornost in roko nad Skladom kmetijskih zemljišč, se k sreči ni udejanjila. Danes imamo 14 koncesionarjev. Če bi se koncesije, kot je bilo želeno, razdelile po gozdarskih območjih oziroma enotah, bi imeli na tisoče koncesij v slovenskih gozdovih. Pa vas vprašam, kdo je v stanju nadzorovati in spremljati tisoč podeljenih koncesij - ga ni! Ne tukaj ne na svetu! In takrat bi se pa dejansko lahko, po domače povedano, kradlo v državnih gozdovih. Ta hip je pa nadzor izjemno oster in tudi v tem poročilu nadzornega odbora iz leta 2006 lahko ugotovimo, da ima vsak hlod, ki gre iz državnega gozda, svojo evidenčno številko. Vsak hlod. Proces je nadzorovan, zato ker je koncesionarjev bistveno manj, kot so nekoč želeli. In poudarjam, lahko se danes resno pogovarjamo o tem, ali bomo imeli resen program za biomaso ali bomo razvijali ekološko sprejemljive programe na podeželju in to so tiste rešitve, ki jih dejansko lahko vgradimo na tem. Vse ostalo je pa res govorjenje na pamet. In še enkrat poudarjam, te rešitve glede višinskih kmetij, upam, da bodo uspešne. Tudi sami smo jih že pred leti predlagali in želim si, da bi bil to kanček k temu, da lahko nekdo ostane na tej kmetiji, čeprav delo v gozdu ni enostavno. Mislim, da se tudi vsi zavedate, da je težko imeti doma toliko ljudi, da bodo tudi uspešno delali v gozdu, pa da ne govorimo o nesrečah, ki se lahko zgodijo v gozdu in kakšne posledice to lahko prinese za posamezno kmetijo. Tudi to bi morali imeti pred očmi, preden govorimo, da smo nekaj rešili. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Josip Bajc. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Nameraval sem razpravljati samo o amandmaju k 33. členu, ker so pa nekateri kolegi tudi širše razpravljali, bom poskušal tudi sam nekaj k temu pridodati. Lep pozdrav gospodu ministru s sodelavkami in sodelavci! Najprej naj povem, da nisem delničar nobenega gozdnega gospodarstva in bom poskušal tudi tako razpravljati; mislim, da nekateri tega ne morejo reči. Drugo, kar bi rad rekel - kam kdo prodaja les. Res je, tudi Cerkev verjetno prodaja v Avstrijo. Ampak mislim, da nemalo gozdnih gospodarstev tudi naložijo vsaj boljši les in ga peljejo direktno v gozdno gospodarstvo, kar je pa žalostno. Glede na to, kar je kolega Mirko rekel, zato tu malo replike njemu, predlagam, da povabi gozdarje z našega konca, pa mu bomo tisto, kar je on rekel za 10 evrov, naredili za 5 evrov. Na našem koncu gozdarji delajo pogodbeno po 4,3 evra prostorni meter drv, napravljen, zrezan in scepljen na cesti. Tako da tiste razlike so verjetno bistveno večje, ne 10, 50, ampak - res je potem še prevoz, ampak tudi prevoz več kot evro in pol ne stane, bi moralo biti zelo daleč, da bi toliko zneslo. Opravičujem se kolegu Sajovicu, ko sem mu skočil v besedo, da s tisto motorko, petkilogramsko, vejetno samo obrezujejo grmovje. Toda profesionalna motorka, ki jo rabiš kot gozdar, tehta vsaj osem kilogramov in te dobro pretrese. Pa dovolj okrog teh splošnih zadev. Glede delitve koncesij. Res je, kar je rekel kolega Veber okrog delitve koncesije. Tudi jaz mislim, da je nesmisel, skoraj vse koncesije se delijo na neke načine in potem verjetno pri naslednjem zakonu, tudi na podlagi odločbe Ustavnega sodišča, bomo to koncesijo - govorim o lovskem zakonu - nekako drugače razdelili. To je edina koncesija, ki je dejansko v celoti prihodek državnega proračuna. Le delno se pa strinjam s tem, kar so nekateri kolegi razpravljali in rekli, da ti, ki izkoriščajo državne gozdove na podlagi koncesijskih pogodb, uničujejo ceste in tako naprej. Tudi sam mislim, da je temu tako, vendar je res tudi, da tudi država del sredstev zagotavlja za vzdrževanje teh gozdnih cest. Se pravi, vsaj delno povrne te stroške, ne pa koncesionarji in drugi, ki to izkoriščajo. Tretje, kar bi rad rekel na splošno. Sam sem prepričan, pa ne zato, ker sem tudi po osnovnem poklicu gozdar, da so gozdarji bili, so in pričakujem in upam, da bodo tudi v prihodnje strokovni in strokovnjaki na svojem področju. Kar je bilo pa narobe v prejšnjem sistemu, lahko rečem, glede na to, da sem kar nekaj časa v gozdarstvu delal, je bilo to, da smo morali biti gozdarji tudi policisti. To pa je bilo narobe, posebej tisti, ki smo bili v zasebnih gozdovih, poznamo tisto tako imenovano, "kar si lahko za lastno rabo uporabljal" in tako naprej. Osebno podpiram zakon in pohvalno je, da je prišlo do priprave samega zakona, tudi sam amandma k 33. členu podpiram z enim preprostim razlogom, glede na to, da je v zadnjem odstavku zapisano in se ne more zgoditi to, kar je kolega Veber rekel, da bo 10 tisoč koncesij podeljenih - moj preberem ta zadnji stavek: "Prednostna pravico uveljavlja fizična oseba na podlagi posamičnega programa ohranjanja kmetij, ki je osnovna za pripravo programa ohranjanja kmetij in podeželja v gorsko-hribovskem..." in tako naprej. Se pravi, to bo - kolegi, ki prihajate iz teh hribovitih območij, boste našteli morda 5, mislim, da kolega Petek je rekel, da 2 ali 3 kmetije na njegovem koncu bodo morda tiste, ki bodo pripravile tak program in ki bodo s svojim delom, bom rekel, omogočile, da bodo kandidirale na teh razpisih oziroma pri podeljevanju koncesij. Jaz bi mogoče to celo razširil, ne samo individualni, posamezni kmet, ampak v členih, kjer govorimo o združevanju - točno v 74. členu. Tam se združujejo kmetje; ketje proizvajalci ustanavljajo tudi strojne krožke in ne vem kaj vse. Sam bi celo taki obliki združevanja kmetov - recimo, dva, trije kmetje, na planini - ne vem, če so, ne poznam toliko - , če se recimo dva, trije združijo, da bi eventualno lahko kandidirali za eno gozdno gospodarsko enoto, če je na tistem območju, in bi kandidirali in tudi dobili koncesijo. In da počasi zaključim: amandma bom podprl, ne vem, pa če bom zakon podprl. Iz enega preprostega razloga. Nekateri so ga že omenili, med njimi tudi kolega Petek - 41. člen. Ne bom govoril sicer o politkomisarjih, ampak to, kar se nam je zapisalo sicer v amandmiranemu členu zakona na odboru "vodjo območne enote imenuje in razrešuje direktor zavoda po predhodnem mnenju sveta območne enote", pika, amen - bi bilo zame sprejemljivo. Nesprejemljiva pa je zame rešitev, ki ste jo ali pa ki smo jo zapisali v naslednjem stavku, "v enem letu od nastopa funkcije lahko direktor zavoda razreši vodje območnih enot." Se pravi, jutri bomo imeli novega direktorja Zavoda za gozdove, sedanjemu, mislim, da se ta mesec ali prihodnji mesec izteka enoletno v.d-jevsto, glede na to, da ga nismo mogli imenovati, čeprav je bil pred časom tudi prijavljen za direktorja Zavoda za gozdove, in bo razrešil vseh 14 vodij enot, izpostav. To je pa zame hujše kot nastavljanje politkomisarjev, kot so nekateri kolegi govorili, da smo bili včasih gozdarji in ne vem kaj vse. To zame, gospod minister, ni sprejemljivo. Mi smo imeli tudi en amandma, pred časom, in zaradi miru v koaliciji smo ga tudi umaknili. Zaradi tega člena verjetno zakon moje podpore, verjetno tudi nekaterih drugih kolegov, ne bo dobil, čeprav se je marsikatera zadeva tudi izboljšala iz tistega osnovnega besedila, tudi z razumevanjem strokovnih služb ministrstva in tudi samega ministra. Tako še enkrat: škoda, da nismo s tem uspeli, tako kot so bile rešitve, ker smo rekli, da ali s soglasjem sveta zavoda, vendar v svetu zavoda smo rekli, kdo so predstavniki. Se pravi, s predstavniki lastnikov gozdov, lokalnih skupnosti, etc. etc., da bi eventualno pred razrešitvijo tega direktorja območne izpostave oziroma vodje dali soglasje. Pustili smo v prvem odstavku mnenje, potem pa rečemo v enem letu pa lahko naredi in razreši vseh 14. Ne, mislim, da to ni prav, direktor Zavoda za gozdove bo na nekem razpisu izbran, mislim, da bo vsaj malo tudi politične primesi in ta bo pa lahko kar razrešil vseh 14 direktorjev in nastavil ljudi, ki mu bodo kompatibilni ali pa s katerimi bo lahko tako ali drugače razpolagal. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Želi še kdo razpravljati v povezavi? Ja. Potem odpiramo nov krog za prijavo. Izvolite. Imamo dodatno štiri prijavljene poslance. Ministra medtem obveščam, da se lahko v razpravo vključi z dvigom roke. Besedo pa ima poslanec Kristijan Janc. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani minister z ekipo, kolegice in kolegi! Jaz bi se navezal na mojega predhodnika na ta člen 41. Po globokem prepričanju govorimo v tem parlamentu veliko o decentralizaciji Slovenije. Pred sabo imamo pokrajinsko zakonodajo, za katero verjamem, da jo bomo uspeli tudi sprejeti, ki ima drugačne namene, popolnoma drugačne namene, kako to Slovenijo bolj uravnotežiti, narediti skladnejšo, regionalno, tudi kadrovsko in tako naprej. In v tem primeru delamo ravno obratno. Kako bo nekdo v Ljubljani odločal, kdo bi v Posavju ali kjerkoli drugje sedel na tistem stolčku? To ni v redu, to ni prava pot, ki si jo ta parlament, ta Vlada, po mojem, dovolj jasno zaveda in želi in hoče to narediti. Veliko volje je v poslanskih skupinah, da bi vendarle prišli do pokojninske zakonodaje, verjamem, da tudi bomo. Na drugi strani pa delamo napake - ravno nasprotno, še bolj centraliziramo stvari! To je narobe svet, nekaj ne gre skupaj, nekaj se ne poraja načeli, ki jih imamo poslanci v koaliciji, pa verjamem, da tudi v opoziciji. Zato, gospod minister, razmislite resno o takšnih namenih, če so dobronamerni, potem nam sporočite in povejte, kaj je bil to namen tega vašega amandmaja oziroma predloga, ga lahko popravimo še tekom današnjega dneva oziroma takrat, ko bomo zakon sprejemali. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo pa ima poslanec Alojz Posedel.
Hvala lepa za besedo. Moram priznati, da imam nekaj težav s poslušanju razprav nekaterih kolegov, ker se mi zdi, da se sliši tako: imam svoje mnenje, s katerim se pa ne strinjam. Mislim, da je to, kar je bilo rečeno zdaj na koncu, zamujena priložnost, ki smo jo imeli na Odboru za kmetijstvo, na matičnem odboru, kjer smo se odkrito pogovarjali in odkrito tudi opozarjali, da rešitve v tem zakonu niso dobre. Takrat je celo Slovenska ljudska stranka imela pripravljen amandma ravno na to temo, o katerem danes poslušamo, kako jim je žal, kaj se bo dogajalo pri imenovanju soglasij oziroma imenovanju vodij območnih izpostav. Verjetno je danes pač potrebno malce izboljšati vtis pred javnostjo, pred svojimi ljudi v območnih izpostavah, zakaj bo sprejet takšen zakon, kot je. Ne bi ocenjeval, kaj to pomeni za posameznika, ampak zagotovo pa je zamujena priložnost, ki je bila na matičnem odboru. Enako kot če poslušamo razprave, sem prepričan, dlje časa kot bo razprava trajala, več idealnih in pa takšnih rešitev bo prišlo. Namesto da bi se pogovarjali tako, kot je zapisano v koalicijski pogodbi, kjer je zapisano, da se bo koalicija zavzemala za temeljito analizo učinkovitosti posameznih določb zakona o gozdovih in na podlagi ugotovitev podprla njegove spremembe, je praksa očitno drugačna. Če bi se naredila ta temeljita analiza in pa predlagale rešitve, bi šle v smer, na katero je prej opozoril kolega Veber, da bi se na osnovi strokovnih predlogov pogovarjali, kaj in kako z gozdovi. Če pa se razpravlja tako kot se danes, ko smo začeli leta 1941, pa potem vpletali Udbo in potem prišli do teh bodočih gozdnih komisarjev, je vprašanje, kako kvaliteten zakon bomo imeli in kako kvalitetna bo situacija v naših gozdovih. Zagotovo bi bilo nujno potrebno, da se ta temeljita analiza naredi, da se potem na sami ob sprejemanju zakona ne pride z enim konkretnim primerov spoštovanega kmeta z višine 1200 metrov in se na osnovi takšnega predloga potem sprejema zakona in se spreminjajo pogoji gospodarjenja, ki so bili določeni v enem obdobju na osnovi podeljene 20-letne koncesije. Če bomo prišli v drugo skrajnost, kot jo je kolega Sok predlagal - vsako leto razpis pa kdor da več, dobi - sem prepričan, da bo že naslednji razpis, razpis naslednje leto tisti, ki bo uspel, dobil nič. Kljub temu bo največ plačal, ker se bo pač izropalo tisto, kar se bo izropati dalo. In je to ista zgodba, ki jo vlečemo v zakonu o gozdovih, kot jo bomo potem poslušali tudi pri zakonu o lovstvu. Zato sem prepričan, da je ob današnji razpravi kar nekaj te dvoličnosti. Mi je všeč, da je gospod sam priznal, enako kot tudi verjetno člani DeSUS-a, ki lepo povedo, da se ne strinjajo z imenovanjem vodij, pa zaradi tega ne bodo razbili zakona, in da se ne strinjajo z zmanjšanjem vloge lokalnih skupnosti, pa kljub temu bodo glasovali za zakon. To sta dve temeljni ugotovitvi, ki sta bili izpostavljeni na matičnem odboru, in tam je bil tudi čas, da bi se drugače odločili. Tako bodo tisti, ki bodo tak zakon potrdili danes, pač, prevzeli nase tudi odgovornost, da zadeve ne bodo urejene tako, kot bi bilo dobro, lahko pa bi bile boljše.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Jožef Jerovšek. Replika, se opravičujem, kolega Alojz Sok.
Čisto na kratko, kolega Posedel. Nisi me dobro poslušal. Povedal sem, da smo bili na obisku v Pragi in da so nam Čehi rekli, da imajo razpis koncesije vsako leto posebej. Nisem pa rekel, da je to primerno za nas, ampak to je pač stvar naše odločitve, kako dolgo.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima kolega Jožef Jerovšek.
Hvala lepa še enkrat. Seveda se ne morem strinjati s temi stališči, ki so bila tu izražena predhodno. Kolega Sajovic nam je povedalo njegovem poznavanju gozdarstva, teh petkilogramskih motork in udejanjanja s temi motorkami. Moje sega nazaj, ko jih še ni bilo, pa smo morali kmečki otroci cele počitnice na jutasti vreči klečati in vleči amerikanko. Takrat je kmet dobil za smreko, ki je imela kubik in pol, oddano na žago, za ene otroške telovadne copate. Črne so bile, to niso bile adidaske. Takšno je bilo takrat izkoriščanje kmeta. Te deformacije o razmišljanju pri kolegu Sajovicu niso posledica motorke, ki povzroča profesionalne bolezni in to razmišljanje - ta hvalnica komunističnega gospodarjenja z gozdovi. To izvira iz politike in drugih vzrokov, ampak seveda je bil v svojem nastopu tako kontroverzen, kontradiktoren, da mu moram reči, govoril je o tem, kako je bilo pred 30 leti več reda. Seveda ga je bilo. Takrat se je kurilo na drva. Ampak kje je danes večji nered? Pri teh velikih koncesionarji ali pri kmetih? Kje je večji nered - če ste pošteni in poveste. Kolega Sajovic je povedal nekaj bistvenega: da prihajajo z avstrijske strani in odpeljejo lepši les. In znajo ga razrezati, znajo mu dodati dodano vrednost. Zakaj? Oni so slabši s tem gospodarjenjem z gozdovi in imajo bistveno boljše stanje. Zakaj ne bi bilo obratno? Zakaj ne bi hodili naši gor in kupovali in dodali dodatno vrednost, ga razrezali in ga prodali po dragih cenah? Posledica česa je to? Slabega gospodarjenja z gozdovi in zaviranja kmeta, ni smel imeti žage ravninski kmet in ničesar. O tehnologiji bi tudi slovenski kmetje šli bolj naprej kot avstrijski. Jaz sem prepričan, da bi bila situacija danes obratna, če se bi dobro gospodarilo z gozdovi. Tako so pa ropali kmeta. Biološka amortizacija - bistveno manj se je pogozdilo, kot se je v avstrijskih gozdovih pogozdilo. In če preko meje iz Tržiča ne vidite situacije! Res pa je, jaz ne vem, mogoče ta hvalnica, politkomisarji so bili takrat v gozdnih gospodarstvih. To moram poudariti. Žal so bili. In da so kadrovsko direktno, komiteji in Udba nastavljali vodilne. In kot je rekel kolega Bajc, so žal morali biti gozdarji tudi v vlogi policajev, kontrole kmetov. Tako je te stvari treba jasno povedati. Če vsega tega ne bi bilo, bi se mi danes, slovenske vasi, greli na biomaso. Zelo malo se jih. Zakaj se jih v Avstriji? Jaz sem pred 18 leti v neki sušilnici večnega prahu delal poizkuse, ko je tam v Hardbergu že takrat celo mesto kurilo na biomaso. Ampak "Genossenschaft" - kmečka zadruga je bila tovarna mletega prahu, kotlovnica za celo mesto in vse to. In ti gospodarji, ki jih tako hvalite, niso reinvestirali v vas in v tehnologijo. Šlo je za druge namene. Če bi se reinvestiralo, bi se tehnologija takrat izboljšala in mi bi bili vodilni v tem delu Evrope. Danes pa nismo in se moramo poniževati pred Avstrijci in odpeljejo nam boljši les in zadnjo vrednost oni obdavčijo. To so posledice slabih [[...]]Hvala lepa.
Hvala lepa. Hvala lepa tudi vam. K repliki pa se je prijavil kolega Sajovic. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz sem vesel, da se z gospodom Jerovškom v marsičem kar strinjava, in da so pred nami velike naloge. Ampak poglejte, gospod Jerovšek, kakšen mesec nazaj se je pri meni oglasil gospod, podjetnik, ki bi želel v naši občini postaviti žago. Nekdaj smo imeli 20 žag 30, danes imamo mogoče dve, tri take, da lahko žagajo tudi nekaj za trg. Ste se kdaj vprašali, kakšna je naša odgovornost poslancev. Kakšen kup papirjev rabi ta gospod, da bo žago lahko postavil nazaj? Ista zgodba. Nekdaj so imele te kmetije vodno pravico, ki je bila na eni strani del leta zemljin, del leta pa tudi za žago. In kakšne so težave. Se strinjam z vami, gospod Jerovšek, da so jim vzeli. Naredili so veliko neumnost in napako, mi pa delamo danes še večjo, ker jim ne omogočijo, da bi to zadevo z administrativno enostavnimi postopku uvedli nazaj. In to je danes naloga tistih, ki danes sedimo v Državnem zboru, da dodatnim, dopolnilnim dejavnostim na kmetijah omogočimo enostaven postopek, kako priti do tega. Tako na področju lovstva kot na področju gozdarstva, žagarstva in pridobivanje hidroenergije. Veliko se govori o tej biomasi. Ne vem, nekateri mogoče samo govorite o njen, jaz vam pa povem, da se na tako peč že dve leti ogrevam in da tudi vso biomaso proizvedem sam. Treba je iti od besed k dejanjem, zadeve preizkusiti in jih tudi propagirati na vseh funkcijah, kot jih imamo. Vendar tam je pa načrtovanje bistveno daljše, tako kot je rekel gospod Veber, tak mlin, take prikolice, kot jih ima recimo podjetnik iz Solčave, pa da ne delam reklame, ki nosi slovensko zastavo na tem področju. Te zadeve je enostavno treba podpreti in pa z zakonodajo urediti tako, da so čisto enostavne in potem nam bo vse skupaj boljše. Je pa ta zakon danes zastavljen tako kot pa kovanec, na eni strani ima cifro in pa grb. S tem, kako bomo pomagali gorskim kmetom, kažemo samo grb, tista cifra, ki pa je na drugi strani in bo prinašala konkretno kruto resnico je pa zaenkrat še v senci. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. K besedi pa vabim poslanca Gezo Džubana. Izvolite.
Hvala lepa. Kolegi iz Ljudske stranke, v osnovnem delu je zakon relativno dober in če bi bil sprejet vaš amandma, bi bil kar užiten, primeren. Vi pa ste amandma umaknili za ceno, da ne boste zakonov podprli, pa ne bomo imeli nič. Vsaj tako je kolega Bajc napovedal. Kje je tukaj raci? Spoštovani predstavniki Vlade, verjetno ste med razpravo ugotovili, da bi morali temu zboru razložiti, kaj je koncesija za gospodarjenje z državnih gozdovi. In vsa razprava, ki tukaj teče, gre zelo mimo tega, kaj koncesija sploh je. In je res lahko tudi, da se koncesija lahko razpisuje vsako leto, ampak za določeno število let. Ali je to 10, 20, 30, jaz ne vem, koliko pač je v določenih državah, socialističnih ali pa starih evropskih demokracijah. In mi tukaj govorimo o zgodbi, ki s koncesijo ima zelo malo skupnega, takšno, kot na žalost v Sloveniji je. In ni samo posek lesa, ampak številke, o katerih govorite, kako se splača. Če bo kmet te cifre plačal, potem ga čez tri leta na tistem hribu ne bo več. Ker je na eni strani res cena lesa v zadnjem času porasla, meni se zdi za 30%, tukaj nekje, so relativno dobre, na drugi strani rojevate številke, ki nimajo nič skupnega z realnostjo in stroški poseka lesa. In se bojim, da boste pač morali ceno za koncesijo, za gospodarjenje v državnih gozdovih nastaviti podobno, kot so zdaj cene za koncesije pri teh izvajalskih podjetjih, če res želite, da jim boste pomagali. Ali boste pa rekli, za kubik je 36 evrov in tega kmeta čez tri leta ne bo več, ker se ne izide. Kar pomeni, da ne poznate zgodbe in da je pretežni del današnje razprave, še vedno smo pri 33. členu, navadna politizacija. Enostavno se da izračunati, koliko stane posek v gozdovih. Pri amandmaju k 33. členu, verjetno bo sprejet, pričakujem, da bo Vlada razmislila, da ga je morda potrebno dodelati, ker nekatere stvari, ki smo jih nekateri odpirali, morda ne stojijo dobro in bi lahko imeli pri izvajanju težave. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Ker sem prej videl, da je še želja po razpravi, bomo odprli še četrti krog razprave v povezavi s 33. členom. Prosim za prijavo. Besedo ima poslanka Marjetka Uhan.
Hvala lepa za besedo. Gospod podpredsednik čudi me, da danes dovoljujete tako obširno razpravo, glede na to, da veljate za zelo doslednega podpredsednika, ki vodi sejo. Ampak vseeno, upam, da ne boste sedaj pa meni vzeli besedo. Moram replicirati gospodu Bajcu, ki se danes dela lepega tukaj, ker mislim, da je javni prenos seje, ker je njihov član oziroma njihova stranka vložila amandma, mislim, da tak kot si danes želijo, potem pa ga je umaknil na seji odbora brez kakšne obrazložitve oziroma jaz je nisem slišala kot predsedujoča. Se bom pa vrnila k 33. členu in bom dejala, da bom ta amandma podprla. Govori o tem, da bodo imeli visokogorski kmetje prednost pri podelitvi koncesij za gospodarjenje z gozdovi. Jaz verjamem, da bodo lahko kakšen hektar dobili že prej, preden bodo potekle tiste 20-letne koncesije. Tudi s tem zakonom omogočamo, da ima država prednost pri nakupu večjih površin gozdov in verjamem, da se bo tudi kakšen tak nakup izvršil in da bodo že prej nekatere kmetije, ki nam tudi pišejo, da bi rade prišle do gozdov, da nimajo niti za obnovo lastnih kmetijskih poslopij in da bodo tudi na tak način z gospodarjenjem z gozdom prišle do del dohodka, ki ga je v teh krajih še težje pridobiti. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Replika kolega Bajc.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegica Marjetka, če sem lep ali ne, o tem je odločila narava, ne pa to, ali je televizijski prenos ali ne. V svoji obrazložitvi nasprotovanju drugega stavka v 41. členu sem pa povedal razloge, zakaj je kolega Kramberger umaknil amandma k temu členu. Iz preprostega razloga: zaradi ukaza koalicije.
Hvala lepa. K razpravi vabim kolega Sajovica.
Hvala lepa. Vesel sem te izjave mojega predhodnika, ki kaže na trenutke resnice, ki se bodo tudi pri lovskem zakonu še kako pokazali, da gre za politične kravje kupčije. Kar se pa tiče amandmaja k 33. členu, ga bom z veseljem podprl, če boste tudi tem kmetom, ki jim bomo podelili koncesije, dali koncesijo za 20 let. Peč na biomaso ima trajnost in garancijo vsaj 15 let. Pri nas v hribih in dolinah, če hočemo priti do lesa, je marsikje treba kupiti ne samo vitlo, temveč je treba nabaviti žičnico. Veste, koliko žičnica stane in kdaj se amortizira. Do tistega lesa v hribih je treba narediti gozdno cesto. Marsikdo od teh lastnikov gozdov se bo odločil, da bo doma postavil žago ali pa kurilnico za biomaso tudi za sosede. In enostavno rabi čas, rabi garancijo. In če hočemo narediti kaj dobrega, podprimo te kmete, dajmo jim koncesijo, ampak ne za dve, tri leta, da jih bomo držali na vrvici, "če boš ubogal in boš priden, boš imel koncesijo še naprej, če ne, pa ne." Ne, bodimo pošteni in iskreni, dajmo jim koncesijo za 20 let in potem se bomo šli normalno gospodarjenje. Kaj pa pomeni 20 let pri gospodarjenju z gozdovi - nič. 60 let potrebujejo tiste gozdne vrste, da se les nekaj "zredi". In na kmetih merimo generacijo in koncesijsko obdobje z enim gospodarjem, z enim kmetom, ne pa nekje z dvema, tremi, petimi ali pa desetimi leti. Neko gospodarjenje na gorskem gruntu omogoča doba enega gospodarja, to je pa vsaj 20 let in več. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Želi še kdo razpravljati v zvezi s 33. členom? Kolega Sok, izvolite.
Samo še enkrat, da ne bomo javnosti prepričali, da ima ta dolžina podeljene koncesije tako pomembno funkcijo. Koncesijo lahko daste tudi neomejeno. Neomejeno daste koncesijo, ni treba, da je vezana na 20 let. Važno je, kaj želite s tem doseči, kakšne pogoje ste zapisali, kako boste potem tudi nadzor nad tem vršili. Tu pri tem pa je eno veliko sprenevedanje. Tu so pa bile razpisane koncesije za 20 let brez kakršnihkoli drugih pogojev. Še enkrat povem, koncesije so bile takrat podeljene z namenom, da koncesionarji ohranijo pri sebi vsa delovna mesta tistega dela delavcev, ki so imeli različne stopnje invalidnosti. Hitro po tistem so se znebili vseh tistih in so jih prenesli v breme države, sami pa so se spremenili v delniške družbe, ki so, tako kot je nekdo že danes tu povedal, namesto da bi vlagali v projekte, ki bi bili pomembni za Slovenijo, vlagali predvsem v svoje osebne ambicije in pri tem veliko denarja, ki bi ga morala dobiti država, pretočili v svoje zasebne žepe. V tem je velik problem, in to je seveda naredila tista vladna koalicija, katere poslanci danes govorijo, kako bodo v bodoče te rešitve slabe. Hvala.
Hvala lepa. Lahko zaključimo razpravo v povezavi s tem členom ter amandmajem? Lahko. Prehajamo na razpravo v povezavi s 36. členom, ter amandmajem istih štirih poslanskih skupin, torej SDS, NSi, SLS in DeSUS. Odpiram postopek za prijavo k razpravi. Izvolite. Ni nobene želje po razpravi v povezavi s 36. členom. Kolega Bajc, je bilo meni to namenjeno? Vašemu kolegu? Sem vesel, hvala. Prehajamo na razpravo k 48. členu ter amandmaju istih štirih poslanskih skupin. Odpiram postopek za morebitno prijavo. Izvolite. Tudi tukaj ni želje po razpravi. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj pol ure po prekinjeni 11. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Mi pa prehajamo na 11. TOČKO SPREJETEGA DNEVNEGA REDA - TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DIVJADI IN LOVSTVU. Ta zakon obravnavamo po skrajšanem postopku in imamo na razpolago 4 ure in 45 minut. Predlog zakona je tudi tokrat v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije, zato besedo dajem predstavniku Vlade, ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, gospodu Iztoku Jarcu, izvolite prosim.
Hvala predsedujoči, spoštovani zbor. Namen novele zakona o lovstvu in divjadi je sprejem dopolnitev, ki se nanašajo na implementacijo odločitve Ustavnega sodišča Republike Slovenije za dopolnitve, spremembe in popravke, ki pomenijo uskladitev z zakonodajo s področja ohranjanja narave, veterine in uporabe orožja, ter dopolnitve, ki so nujno potrebne za izvajanje osnovnega zakona v praksi. Pri pripravi tega zakona, ki je nastal, kot sem že omenil, v glavnem zaradi odločbe Ustavnega sodišča, smo sodelovali z različnimi nevladnimi skupinami in poskušali oblikovati besedilo, ki bi bilo sprejemljivo za večino. Omejitev trajanja prednostne pravice dosedanjih upravljavcev lovišč na postopek prve podelitve koncesij in razdelitev koncesijske dajatve med državo in občinami sta spremembi, ki sta neposredni posledici odločbe Ustavnega sodišča. Ostale vsebinske spremembe so, samo na kratko, možnost evidentiranja izgub divjadi, urejanje izjemnega posega v populacijo divjadi izven lovne dobe in na lovnih površinah, ureditev polhanja, [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]dolgoročnega lovskega in gozdarskega načrtovanja, ureditev sokolarjenja, dolžnost izvajanja, načrt opravljanja z divjadjo, možnost reje domorodnih vrst divjadi v skladu s predpisi v veterini in živinoreji, poenostavljen način izračuna koncesijske dajatve, vprašanje nabave in nošenja lovskega orožja pripravnikov, jasnejša opredelitev odškodninske odgovornosti za škode, ki jih povzroči divjad in odprava nekaterih nepotrebnih administrativnih postopkov. Glede vprašanja prednostnega vrstnega reda bi rad poudaril, da je predlagatelj novele s tem, ko je črtal prvo točko prednostnega vrstnega reda iz 26. člena osnovnega zakona, pri nadaljnjih dodelitvah koncesije spoštoval izrek in upošteval obrazložitev dveh odločb Ustavnega sodišča Republike Slovenije in sicer izrek odločbe Ustavnega sodišča Republike Slovenije z dne 9.11., ki se nanaša na prednosti in vrstni red in se glasi, citiram: "26. člen Zakona o divjadi in lovstvu je v neskladju z ustavo, ker ne omejuje trajanja prednostne pravice dosedanjih upravljavcev lovišč pri pridobitvi koncesije za trajnostno gospodarjenje z divjadjo na postopek prve podelitve koncesij po uveljavitvi zakona." konec citata. Obrazložitev odločbe Ustavnega sodišča z dne 11.8. pa govori o nadaljnjih podelitvah koncesij, citiram: "Lovska družina, katere večji del članov so lastniki zemljišč in gozdov na območju lovišča oziroma katere večji del članov ima stalno prebivališče na tem območju, ima prednost pri pridobitvi koncesije v razmerju do drugih lovskih družin, razen pri prvem postopku podelitve koncesije, ko ima prednost lovska organizacija, ki je do javnega razpisa upravljala z loviščem." Konec citata. Glede dolžine koncesije, koncesijskega obdobja predlagamo, da se to podeli za 10 let, kajti to je povezano z nekaterimi strokovnimi argumenti, kot je biologija divjadi, narava ekosistemske funkcije divjadi ter desetletnim dolgoročnim načrtovanjem v lovstvu in gozdarstvu. Takšna ustrezna doba bi pomenila tudi ustrezno aktivno razmerje med koncendentom in koncesionarjem. Na koncu bi rad poudaril, da novela ne uveljavlja kot takšnega koncepta zasebnih lovišč, prav tako z ničemer ne posegamo v obstoječo organiziranost lovstva. Koncesijo lahko pridobijo le lovske družine, ki morajo biti članice Lovske zveze Slovenije, ne more je dobiti niti posameznik, niti društvo, ki ni lovska družina ali ni članica Lovske zveze Slovenije. Članstvo v lovski družini je v skladu z zakonodajo o društvih prostovoljno, omejevanje članstva pa je mogoče le v skladu z določbami osnovnega zakona, v katere ta novela ne posega. Poleg tega bodo morali vsi koncesionarji izpolnjevati pogoje glede strokovne usposobljenosti, zagotavljanja čuvajske službe in drugih tehničnih pogojev, določenih v koncesijskem aktu vlade, s katerim bodo lahko upravljali v osnovnem zakonu določene javne [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]naloge in spoštovali veljavne predpise. Lovska družina, ki je koncesionar že v skladu z osnovnim zakonom, deluje tudi v javnem interesu in je nosilka javnega pooblastila za naloge, določene v osnovnem zakonu. Hvala za pozornost.
Hvala tudi vam. V okviru zakonodajnega postopka je zakon obravnaval Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano kot matično delovno telo. Prosim predsednico odbora, poslanko Marjetko Uhan, da predstavi poročilo in stališče odbora. Izvolite.
Še enkrat lep pozdrav vsem, ki spremljate to sejo. Odbor Državnega zbora Republike Slovenije za kmetijstvo, gozdarsko in prehrano je na svoji seji 4. oktobra kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o divjadi in lovstvu, ki ga je Državnemu zbor v obravnavo in sprejem predložila Vlada Republike Slovenije. Na seji Odbora so sodelovali predstavniki Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, Zakonodajno-pravna služba, Lovska zveza Slovenije, Slovenska zveza za sokolarstvo in zaščito ptic ujed in predstavnika Združenja lastnikov gozdov in lovskih upravičencev Slovenije. Kot gradivo so člani odbora poleg predloga zakona prejeli še mnenje Zakonodajno-pravne službe, mnenje Komisije Državnega sveta za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, pripombe Lovske zveze Slovenije, pobudo Slovenske zveze za sokolarstvo in zaščito ptic ujed ter pripombe Društva za promocije lova z lokom. Vloženi so bili številni amandmaji različnih poslanskih skupin. Kot je razvidno iz tega pisnega poročila, jih ne bom brala. Dobili smo tudi pisno mnenje Zakonodajno-pravne službe. Večina pripomb je bila upoštevana v amandmajih koalicijskih poslanskih skupin. Predstavnik predlagatelje, to je minister, je v uvodu obrazložil namen novele, ki v glavnem sledi ustavnim zahtevam, in sicer odločitvi Ustavnega sodišča iz lanskega leta. Hkrati se v novelo uvajajo tudi dopolnitve, spremembe, ki pomenijo uskladitev zakonodaje s področja ohranjanja narave, veterine z zakonodajo s področja uporabe orožja. Uvajajo se pa tudi nekatere druge rešitve, ki so rezultat procesa usklajevanja. Kot je že minister povedal, se omejuje trajanje prednostne pravice dosedanjim upravljavcem zgolj na prvo podelitev koncesije. V noveli se ureja lov polhov, združitev lovskega in gozdarskega načrtovanja na strateški dolgoročni ravni, po noveli je tudi možnost izjemnega posega v populacijo divjadi izven lovne dobe in tudi na nelovnih površinah. Ureja se tudi ravnanje v primeru nesreč na cesti z divjadjo. Ukinja se dovoljenje za postavitev obore, ki je brezpredmetna in povzroča strankam le dodatno administrativno oviro in omogoča rejo domorodnih vrst divjadi v skladu s predpisi o živinoreji in veterini v oborah. Tudi o odškodninah govori. Glavno pa je to, da se koncesijska doba skrajšuje in da se koncesija razdeli med občino in državo. In ti dve zadnji točki sta bili tudi v glavnem predmet razprave med poslanci in prisotnimi na seji odbora. Največ je bilo, kot rečeno, razprave o dolžini koncesijske dobe, ki se z novelo skrajšuje na 10 let. Temu so nasprotovali nekateri poslanci, kot tudi Lovska zveza Slovenije, medtem ko je večina menila, da je ta doba primerna. Celotni noveli pa nasprotuje Združenje lastnikov gozdov in lovskih upravičencev Slovenije. Z amandmajem smo potem tudi razdelili koncesnino med občino in državo, da vsaka dobi polovico. Nekaj je bilo tudi razprave glede višine koncesnine, ki je določena na 500 tisoč letno. Na koncu smo sprejeli še nekaj amandmajev, in sicer, k 2. členu, 6., 12. in 25. Na koncu je odbor glasoval še o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Naj pa povem, da je z amandmaji prišlo v to novelo tudi sokolarjenje in urejanje te dejavnosti. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa tudi vam. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Poslanka Marjetka Uhan nam bo tokrat predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije. Izvolite.
Tokrat še stališče Nove Slovenije do predlagane novele Zakona o lovstvu in divjadi. Zakon o divjadi in lovstvu, ki je bil sprejet v letu 2004, je naletel na velike pomisleke, odpor in se je posledično preverjal na Ustavnem sodišču, ki je lani odločilo na podlagi nekaterih pritožb, med drugim glede prednostnih pravic pri podeljevanju koncesij in delitev koncesnine. Je pa tudi ustavni spor bil neenoten in smo posebej prejeli stališče enega izmed ustavnih sodnikov. Med drugim je zanimivo, ko pravi, da je zakon neprijazen in mačehovski do lastnikov zemljišč. Spremembe zakona so se pripravljale ves čas trenutne koalicije, vendar niso našle soglasja v točki, ki smo jo izpostavljali v Novi Sloveniji, da se mora upoštevati lastnike zemljišč. Ustavno sodišče je odločilo, da je divjad državna lastnina, čemur v Novi Sloveniji niti nasprotujemo, četudi je v drugih državah urejeno drugače, večinoma, da je divjad nikogaršnja lastnina, ki postane od lastnika, ko pade. V Sloveniji se divjad pase, redi, vzgaja, lovi, strelja večinoma na zasebni lastnini in tega ne more nihče tu zanikati, kajti 80% gozdov v Sloveniji je v zasebni lasti, preostalo v državni. Predlagana novela prinaša prednostne pravice čez 10 let pri podelitvi koncesije lovski družini, kjer so člani večinoma lastniki zemljišč. Če bo novela sprejeta, bomo to omogočili šele čez 10 let. Koncesnine se po novem razdelijo med občine in državo, nihče pa ni želel razmišljati, da bi bili do določenega dela upravičeni tudi lastniki zemljišč. Mi tukaj ne bomo polemizirali, da je 500.000 evrov za celotno državo prenizko cenjeno. Lahko pa rečemo, da si v Sloveniji domišljamo, da smo oaza sredi raja in da je to samo zato, ker je edino pravilno tako. Vse, kar je bilo drugače, je bogokletno, pogubno za državo, kot da je zasebna lastnina nekaj slabega. Le tako, kot je bilo zadnjih 60 let, je edino pravilno in pravično po mnenju nekaterih. Javnost hočemo na vsak način prepričati, da je lov zgolj okoljevarstvena funkcija, pa nič več, in da vanj samo vlagamo, investiramo. Mi pa menimo, da je lov tudi gospodarska panoga, šport, rekreacija. Tako se lov tretira v vseh evropskih državah in lov v sosednji Avstriji prinaša lastnikom zemljišč do polovico prihodka od gospodarjenja z gozdovi, enakovredno prihodku od lesa. Zasebna lovišča imamo v vseh evropsko primerljivih državah, konkretno v sosednji Italiji, Avstriji, celo na Hrvaškem. Celotno kmetijsko zakonodajo v vseh točkah usklajujemo z evropskimi direktivami. Četudi je urejanje lova prepuščeno vsaki članici posebej pa moramo ugotoviti, da smo s predlagano novelo in zakonom unicum, posebnost v Evropi. Načrtno so izpuščeni lastniki zemljišč in njihove pravice iz naslova lastnine. Država bo podelila slej ko prej koncesije, večinoma na zasebnih loviščih. In ker podeljuje koncesije na zasebnih loviščih Lovska zveza ne more zahtevati primerljivosti z dolžino koncesije za ribolov, koncesije v gozdovih, ki so 30 letne oziroma 20-letne. Vodovje ni v zasebni lasti, koncesije v gozdovih, se podeljujejo v državnih gozdovih. In v tem je razlika pri lovstvu. Država bo podeljevala koncesije za lov na zasebni lastnini, ker je v Sloveniji, kot rečeno, večina gozdov v zasebni lasti. In pri tem ignoriramo 350.000 lastnikov gozdov in ni res, da bi se s tem gozdovi zapirali in da se omejuje gibanje, kajti to smo že razčistili prej pri prejšnjem zakonu. Težko dopovemo lastnikom gozdarskih kmetij, visokogorskim kmetom, da pa pri nas lov ne prinaša prihodkov tako kot, recimo, čez mejo v Avstriji ali Italiji. Žal tem kmetijam ne ponudimo tudi drugih možnosti, tudi pridobivanje dohodka iz naslova lova, kot jim to omogočajo, recimo, v sosednjih državah. Kaj pa bomo ponudili našim kmetom v tolminskih hribih, na slovenskem Koroškem, v Beli krajini, Goričkem, povsod tam, kjer bi želeli, da se kmetovanje in življenje nadaljuje. V Novi Sloveniji predlagane novele ne bomo podprli.
Hvala lepa. Mag. Janez Kramberger bo predstavil stališče Poslanske skupin Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Kolegice in kolegi! Spoštovani minister za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano z ekipo! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo predlagani zakon o spremembah zakona podprli. Veliko je bilo povedanega o tej spremembi zakona tako v javnosti kakor na odboru in tudi po raznih kuloarjih je bilo veliko besed izrečenih od posameznikov, ki so enkrat govorili tako, drugič drugače. Zagotovo pa lahko povemo eno, da je lovstvo, slovensko lovstvo, ki praznuje več kot, mislim, da v tem letu, 100-letnico svojega obstoja, da je zagotovo opravilo in opravlja pomembno delo v samem prostoru slovenske države. Spremembe zakona gredo v to smer, da se odgovori na odločbo Ustavnega sodišča, ki zahteva določene spremembe, po drugi strani je pa pomembna sprememba glede dolžine koncesije in tudi podelitve druge koncesije. Se pravi, ko se eno obdobje izteče, kako in kdo bo imel prednost potem pri drugi podelitvi. V naši poslanski skupini se bomo na ti dve vprašanji še poskušali uskladiti z drugimi parlamentarnimi strankami in v samem postopku sprejemanja zakona najti najboljšo rešitev. Torej ne želimo, da bi ta zakon ponovno razdvajal tako lastnike gozdov kot tudi lovce. Kot rečeno, za našo poslansko skupino sta ti dve določbi, kar se tiče druge koncesije in dolžine koncesije, še odprti in jih je potrebno uskladiti, ostala določila zakona, ki so zapisana, pa bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Alojz Posedel, pa bo predstavil stališče poslanske skupine Zares. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. V imenu poslanke skupine Zares bi vsem slovenskim lovkam in slovenskim lovcem najprej iskreno čestital ob častitljivi 100-letnici uspešnega in pa pomembnega poslanstva. In ker v naši poslanski skupini Zares ni nihče član nobene lovske družine, smo se pri spoznavanju s tem zakonom bolj opirali na citate tistih, ki to zagotovo zelo dobro znajo in poznajo. Dr. Ivan Lovrenčič je na ustavnem zboru slovenskega lovskega kluba pred 100-imi leti, ki je bil nekakšna protiutež nemškemu kranjskemu društvu za varstvo lova, izjavil nekaj pomembnih stavkov in dovolite, da jih citiram. Prvič: "Osnovno poslanstvo lovske organizacije je ohranjanje ravnovesja v naravi, zato je lov okoljevarstvena funkcija." Drugič: "Divjad ne pozna meja, zato je drobljenje lovišč in lovske organizacije škodljivo za divjad in naravo." Tretjič: "Vzgoja članstva v pravičnem izvrševanju lova zaščiti in gojitvi divjadi." Četrtič: "Pomembno je urediti pravične odnose med zakupniki lova in imetniki zemljišč, to je kmeti." In petič: "Lovska organizacija mora ostati nestrankarska organizacija, le tako bomo mogli lovci uspešno opravljati prej navedene naloge." Konec citata spoštovanega dr. Ivana Lovrenčiča pred stotimi leti. In verjetno si ni mogel predstavljati, da bo po stotih letih ta njegov citat zelo aktualen in da ga citirajo v lovski zvezi in pa v lovskih društvih tudi danes. Prej rečeno, da smo se pri spoznavanju s to problematiko opirali na citate strokovnjakov v medijih in drugje, zato dovolite še dva citata, biologa dr. Ivana Kosa, ki je dejal: "Predlagana zakonska dopolnila so trenutno ena največjih groženj našemu naravovarstvu. Dopolnila so v določenih točkah naravnana proti Slovencem, saj je v zakonu določilo, po katerem bo na podeljevanje koncesij vplival ponujeni denar in pri licitaciji lovišč pomeni, da bomo Slovenci postali hlapci, saj je v Evropi zelo veliko evropsko bogatih interesentov za slovenska lovišča." In še besede spoštovanega inženirja gozdarstva Ivana Černača, ki je dejal, da je cilj novele zakona oblikovati zasebna lovišča in s tem uničiti Lovsko zvezo Slovenije. Lovišča bo pač dobil v upravljanje tisti, ki bo ponudil več, krajši ko bo čas uporabe gozda, bolj kruto se bo posegalo v naravo. V razpravi na matičnem odboru smo tudi poslušali argumente, zakaj se zmanjšuje in znižuje koncesija. In zagotovo nas predlagatelji niso prepričali, enako kot nismo dobili odgovore na druga vprašanja, podobno kot tudi lovska zveza in vodstvo lovske zveze, če smo podrobno prebrali dopis, ki nam ga je posredoval predsednik poslancem in poslankam, je iz njega razvidno, da je sicer res to, kar je spoštovani gospod minister trdil, da je lovska zveza partner v pripravi zakona, pa vendar, če ni sprejeto nobeno dopolnilo, je potem verjetno položaj takšnega partnerja vsaj neenakovreden. Zato je vprašanje, zakaj vztrajati pri tem zakonu na način, ki že iz razprave na matičnem odboru, iz razprave danes tukaj izhaja, da bo doživel usodo ali iskanja veta na Državnem svetu ali ustavno presojo ali celo referendum. Mislim, da si lovci in lovke po stotih letih pomembnega delovanja res ne zaslužijo takšne zaušnice, da bi postali iz tega, kar so dejansko bili, varuhi narave povezava med divjino, med urbano sredino in življenjem, čez noč ob vse. Vemo, da to ne gre hitro, pa vendar je zakon usmerjen v to smer, predvsem pa moti to, da ni bilo želje po nobeni spremembi. Zato v Poslanski skupini Zares tega zakona ne bomo [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]bomo pa do konca glasovanja živeli v upanju in prepričanju, da je v tem Državnem zboru toliko odgovornih poslank in poslancev, da ta zakon danes ne more in ne sme biti sprejet.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Zmago Jelinčič Plemeniti. Izvolite.
Hvala lepa. Pozdrav vsem skupaj. V Sloveniji je več kot 23 tisoč lovcev in zdaj bomo vse te lovce potisnili h kraju in dali vse skupaj v roke kakšnim 200 ljudem. Zgodilo se bo tako kot na Hrvaškem, kjer je pobita vsa kapitalna divjad, sem ter tja teče še kje kakšna srna, ki jo ponavadi povozijo z avtomobili. Zaradi odločbe Ustavnega sodišča je bilo pravzaprav potrebno spremeniti le 26. člen in pa šesti in osmi odstavek 29. člena. Nič drugega! Dejstvo je, da je Ustavno sodišče določilo, da 25. člen ni v neskladju z ustavo in dosedanja zakonodaja pravi, da se koncesije podeljujejo na 20 let. Zdaj ta zakon to spreminja na 10 let. Kaj se bo zgodilo s pridobljenimi pravicami? Gre za eklatantno kršenje ustavnih pravil, ki si ga nekateri verjetno po nalogu Rimskokatoliške cerkve pač morajo izpeljati na ta način. V javnem interesu je tudi neutemeljeno kar tako, po skrajšanem postopku spreminjati določene člene zakona, kajti kaj pa zaupanje v pravno državo in pravo nasploh. To nikogar ne zanima. Arbitrarno in politično motivirano spreminjanje zakona zaradi javnosti skrbno prikritega interesa Rimskokatoliške cerkve ni dopustno, pa vendar se v Sloveniji ves čas dogaja. Rimskokatoliška cerkev bo postala pač največji lastnik in kapitalist in zagotovili jim bomo ropanje divjadi, pobijanje živali po dolgem in po čez - kriv ne bo nihče. Slovenci bomo zopet hlapci v svojih gozdovih, ne bomo smeli vstopiti v gozdove, tam bodo kraljevali posamezniki, ki jim bo Vlada določila, da lahko počno karkoli. Očitno je edini pravi razlog in motiv za predlagano namero Vlade po spremembi v 14. členu veljavnega lovskega zakona, ki pa ga glede na odločbo Ustavnega sodišča ni bilo treba spreminjati, da je namera Vlade edino ta, da se na ta način skrije pod preprogo vse nepravilnosti in pa svinjarije, ki jih bodo v loviščih v interesu kapitala izvajali novi lastniki. Mislim, da je to zadeva, ki je ne smemo dovoliti. In še bolj kruta je sprememba 26. člena veljavnega zakona, ki pri koncesijah daje popolno prednost lastnikom zemljišč in gozdov, ki se lahko in bodo registrirale kot pravne osebe, kot lovske družine in s tem pridobile absolutno prednost pri pridobitvi koncesije v razmerju do drugih lovskih družin. Glede na to, da je Rimskokatoliška cerkev največji veleposestnik in lastnik gozdov v Republiki Sloveniji, se ve, kdo bo potem lovil tukaj. Ali mogoče malteški vitezi, ki jim bodo namesto mečev dali sedaj puške ali pa bolje kar brzostrelke? Naj vzamejo kalašnike pa naj gredo na lov na okrog. Izgleda, da to hočejo. Dejstvo je, da si nekdo hoče imeti zasebna lovišča. In če Vlada ne želi, da se lahko še naprej enakomerno udejstvujejo pri lovu vsi ljudje, naj to glasno pove. Če noče, da bi kdorkoli hodil v lovišča, razen določenih gospodov, naj povedo na glas, ne pa, da skrivoma favorizirajo Rimskokatoliko cerkev, razne špekulante in pa peščico velikih lastnikov. Žalostno je, da se na ta način uničuje vse tisto delo, ki je bilo v gozdove. Lovci so delali, so vlagali, so skrbeli za divjad, so skrbeli tudi za gozdove, za podmladek divjadi itn. Danes to ni nič pomembno. Bomo pa hodili gledat divje živali v živalske vrtove, pa tisto kakšno ubogo srno, ki jo bo pa kdo videl v gozdu, tisto bodo pa tako ali tako še kmalu potolkli kakšni gospodje v talarjih. Mi bomo proti temu zakonu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Franc Žnidaršič bo predstavil stališče Poslanske skupine DeSUS.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Poslanska skupina demokratične stranke upokojencev Slovenije predlaganega zakona ne bo podprla, ker je slab kompromis med veljavnim zakonom, ki ima določene ustavno-pravne napake oziroma nedorečenosti, in med skrajno varianto privatnih lovišč in privatnega lovstva v tej državi. Prav gotovo je eden izmed razlogov tudi v tem, da ne želimo soglašati z oblastjo, ki ignorira zakonodajno vejo oblasti in tri leta po sprejemu veljavnega zakona ta ni bil uresničen. Ta ni bil uresničen niti potem, ko Ustavno sodišče pred dokončno odločbo ni zadržalo izvajanje prav nobenega člena in je ostalo odprto vprašanje podeljevanja koncesij vse do danes in do sedaj. Nenazadnje je Vlada sicer uporabljala vlogo na Ustavno sodišče kot izgovor, ampak kot rečeno, ta izgovor ni držal in Vlada bi morala zakon izvajati, pa ga ni. To kaže na poseben odnos oblasti oziroma izvršne veje oblasti do zakonodajne, s čimer se seveda mi ne strinjamo. Vlada pri pripravi novele tudi ni upoštevala mnenja stroke, se pravi Lovske zveze Slovenije, kar pomeni, da je ignorirala tiste, ki se na lov in lovstvo spoznajo, ki so v stalež divjadi vlagali desetletja svojega truda, entuziazma, znanja in sposobnosti. In nenazadnje koalicija ni podprla nobenega našega amandmaja, ki naj bi ublažil slabo pripravljen zakon do mere, ko bi bil še sprejemljiv za našo poslansko skupino. S tem seveda ne želimo trditi, da je vse v zakonu slabo rešeno. Prav gotovo je uskladitev z odločbo Ustavnega sodišča utemeljena in jo podpiramo, prav tako nekatere druge rešitve v zakonu. Ampak to, da se ni uveljavilo načelo podeljevanja koncesij vsaj za 20 let, je za nas nesprejemljivo. Bo pa škoda za usodo divjadi v prihodnje gotovo praktično nepopravljiva, če bo prišlo do privatizacije lovišč in komercializacije lova v zasebnih gozdovih, saj je izkušnja podobnih rešitev dokazano slaba izkušnja, če pogledamo samo na Hrvaško, kjer divjadi praktično ni več. Seveda iz dejstva, da so rešitve v drugih državah drugačne, izvira velika želja po loviti v naši državi. Namreč v tistih državah, kjer je lov bolj svobodomiselno rešen, divjadi ni več veliko ali pa je sploh ni. In zaradi tega se apetiti loviti pri nas povečujejo, saj je pri nas divjadi dovolj, kajti Lovska zveza Slovenije in lovske družine niso lovile z namenom plenjenja, pač pa z namenom vzdrževanja, zaščite in ohranjanja živalskih vrst v naših gozdovih. Pri tem ni mogoče mimo občutka, da Vlada ponuja rešitve, ki so pisane na kožo prav določenim interesom, ki pa na drugi strani nimajo prav nobenih zaslug za to, da se je stalež divjadi v naši državi ohranil v takem obsegu, ki nam ga lahko mnoge države le zavidajo. Zasluge za ugodno stanje divjadi imajo lovske družine, kot sem že rekel. Zaradi tega tudi po sinočnji razpravi na TV lahko razumemo lastnike gozdov, da povsem narobe oziroma po svoje interpretirajo zasebno lastnino, ki velja za gozdove, prav gotovo pa ne velja za divjad, ki je državna last. In izpovedana je bila želja po gospodarskem izkoriščanju lovstva. To pa ne gre. Mi razumemo gospodarsko izkoriščanje divjadi, če lahko poenostavim, samo v oborih, kjer se divjad goji v te komercialne namene, zagotovo pa ne v odprtih loviščih naših gozdov. Zaradi tega in dejstva, da ponujeni amandmaji niso bili sprejeti, mi zakona ne bomo podprli. Bi ga pa še vedno lahko podprli, če bo sprejet vsaj tisti amandma o 20-letni prvi podelitvi koncesije, ki ga je možno danes podpreti. Jaz upam, da bo zmagal razum in da bomo [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]s tem uspeli. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Poslankam Maria Pozsonec bo podala stališče narodne skupnosti. Izvolite.
Hvala za besedo. Bojim se, da ni tale zakon, ki bi ga pozdravili na Goričkem, kjer divjad uniči pravzaprav celoletni pridelek oziroma niti ne vem, s kakšnim zakonom bi lahko zajezili divjad, ki prihaja iz madžarskih gozdov na naše njive in pravzaprav poteptajo in pojedo vse. Cilj predloga zakona je, da celovito uredi upravljanje z divjadjo, zagotavlja načela ekološke, socialne in gospodarske funkcije divjadi ter njenega življenjskega okolja. Ne vem pa, kaj je s plačilom ljudem, ki ostanejo jeseni brez pridelka. To ponavadi lovske družine plačajo, ampak nikoli ne toliko, kolikor je škode. S predlaganimi spremembami in dopolnitvami bo mogoče dolgoročno zagotoviti izvajanje trajnostnega gospodarjenja z divjadjo, seveda to bi bil cilj, in kot z naravnim virom tudi v praksi. Tako bo omejeno trajanje prednostne pravice dosedanjih upravljavcev lovišč pri pridobitvi koncesije na postopek prve podelitve koncesije. Koncesija se podeli za največ 10 let. Posebno bo urejen lov na polhe in s tem omogočeno tudi izvajanje lova polhov tudi nelovcem ter poenostavljen bo način izračuna koncesijske dajatve. Pričakujemo, kaj bo prinesel ta zakon za prebivalcev na Goričkem. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Stališče Poslanske skupine SDS bo predstavil poslanec Franc Sušnik. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovani minister, spoštovane poslanke in poslanci! V Slovenski demokratski stranki smo podprli Zakon o divjadi in lovu, ki ga je Državni zbor sprejel maja 2004. Podprli pa smo ga zato, ker smo prepričani, da je koncept lova, ki ga je uzakonil ta zakon, pravi, da ta koncept lova omogoča trajnostno gospodarjenje z divjadjo na velikih površinah in da je država tista, ki podeljuje upravljavske pravice na podlagi podeljenih predpisanih koncesij lovskim družinam, ki gospodarijo s to divjadjo v loviščih na velikih površinah. Prepričani smo, da je ta koncept lova pravi tudi zaradi tega, ker omogoča to, da gozd še naprej ostane tista vrednota v najširšem smislu in da se uveljavlja javni interes, ki se neposredno v najbolj elementarni obliki demonstrira s trajnim prostim dostopom v gozdove. Na žalost se potem po sprejetju tega zakona stvari niso odvijale tako, kot bi pričakovali, ni prišlo do podelitve koncesij, ker je bilo, prvič, na zakon vloženih cel niz ustavnih pritožb, drugič, ker so se na odlok o določitvi lovišč pritožile številne lovske družine. Mi smo takrat Lovsko zvezo Slovenije opozorili, da je takšno pritoževanje, ki je posredno napadalo tudi koncept veliko površinskega lova, neproduktivno škodljivo za same lovce, vendar ni bilo razumnega odgovora. Jaz sem prepričan, da Lovska zveza Slovenije tu ni odigrala tiste povezovalne in usmerjevalne vloge. Ustavno sodišče je v bistvu pritrdilo osnovnemu konceptu zakona in razsodilo, da je z uzakonjeno ureditvijo lova sicer prizadeta lastnina, vendar ne v takšni meri, da bi bilo kršeno ustavno načelo nedotakljivosti lastnine v 33. členu. Jaz sem vesel, da je ta koncept lova s tem utemeljen, da pa se zdaj ob sprejemanju dopolnil te osnovne lovske zakonodaje srečujemo z dvema dilemama, ki jih je treba razrešiti, pa tudi drži. Osnovna dilema je, komu podeliti prednostno pravico pri drugih podelitvi koncesije in pa opredeliti se do kompromisa, ki ga je predlagalo Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, ki ga je predlagal minister v obliki ali pa s predlogom o trajanju časa koncesije, ki odgovarja na upravičenja lastnikov v povezavi s prednostno pravico, kot sem že povedal, ki bi naj bila uzakonjena in bi naj odločala o tem, komu podeliti koncesijo pri drugi podelitvi koncesije. Mislim, da je ta kompromis pameten, dober in da je to poizkus, kako priti do podelitve koncesij, kar se mora slej kot prej zgoditi. Tisto, čemur smo sedaj priča na terenu, v nobenem primeru ni sprejemljivo. Jaz bi še enkrat poudaril, v Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da zakonski predlog ne uvaja privatnih lovišč niti neposredno, da je ta zakonska ureditev tista, ki trajno omogoča multifunkcijsko rabo gozdov kot pretežnega dela lovišč, s poudarkom na trajno prostem vstopu do te skupne vrednote. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Janko Veber pa bo predstavil stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala za besedo in še enkrat lepo pozdravljeni v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Ureditev lovstva je v vsaki državi svojevrsten sistem, ki je rezultat specifičnega, družbenega, zgodovinskega, kulturnega, socialnega in pravnega razvoja. Lovsko pravo v posamezni državi je posledica njenega zgodovinskega razvoja. Glede na pravni izvor lovske pravice v veljavnih pravnih sistemih obstajata dve obliki lovske pravice. Po eni od njiju je lovska pravica lahko samostojna pravica, ki ni vezana na lastninsko pravico na zemljišču, po drugi obliki pa je lovska pravica lahko zasebnopravna premoženjska pravica, ki je vezana na lastninsko pravico na zemljišču. Socialni demokrati smo mnenja, da je divjad naravno bogastvo in država kot lastnik upravlja s prosto živečo divjadjo ter da je lovska pravica samostojna pravica, ki ni vezana na lastninsko pravico na zemljiščih. Samoupravljanje z lovišči pripada državi, da lahko z določenimi pogoji, ki jih predpiše z zakonom, prenese v opravljanje tudi zasebnim subjektom. In ravno pri teh rešitvah moramo biti izjemno pozorni. Ustavno sodišče je tudi presodilo, da je treba izčistiti 26. člen Zakona o divjadi in lovstvu, ker ne omejuje trajanja prednostne pravice dosedanjih upravljavcev lovišč pri pridobitvi koncesije za trajnostno gospodarjenje z divjadjo na postopek prve podelitve koncesije. Novela zakona določa prednostni vrstni red tako, da družina, katere večji del članov je lastnikov zemljišč in gozdov, ima prednost pri naslednji podelitvi koncesije. Tu se odpira cela vrsta vprašanj, kajti lahko se ustanovijo resnično številna lovska društva, tudi s tremi člani, ki so stoodstotni lastniki zemljišč, in dobili bomo celo vrsto lovskih družin ali društev, če hočete, oboroženih društev v Sloveniji, ki bodo med sabo tekmovala, kdo bo prej prišel do koncesije po izteku koncesijske dobe. Menimo, da vprašanje, ki je tako zapisano, oziroma ta rešitev, ki je zapisana v zakonu, ni ustrezna in da je vendarle treba upoštevati sposobnost upravljanja glede na število članov v lovski družini, glede na objekte, ki jih že danes upravljajo, glede na opremo in naprave, ki so potrebne, da lahko uspešno gospodariš in upravljaš v lovski družini oziroma z lovskim območjem. Predlagatelj je tudi povsem nepotrebno posegel v koncesijsko dobo, saj jo zmanjšuje z 20 na 10 let, brez kakršnihkoli strokovnih argumentov. Tako da vlagamo tudi amandma, s katerim črtamo takšno rešitev in ohranjamo 20-letno koncesijsko obdobje. Vprašljivo je tudi združevanje gozdno-gospodarskih in lovsko-upravljavskih načrtov. Za razvoj gozda sta od velikega števila divjadi resnično izrazito pomembni le jelenjad in srnjad. Posamezne vrste divjadi pa sploh ne živijo v gozdnem prostoru ali pa nimajo neposrednega vpliva na gozd in gozdni prostor. Zato je tudi to vprašanje še neizčiščeno po našem mnenju in bi bilo treba vložiti več truda in znanja v to, da se uskladi ta dva dokumenta. Glede delitve koncesijske dajatve, za katero je Ustavno sodišče odločilo, da mora del pripadati tudi občinam, predlagamo, da, če že delimo ta sredstva, jih delimo v razmerju 25% občinam in 75% državi. Pri tem pa opozarjamo, da je pri izračunu višine odškodnine treba upoštevati tudi škodo po divjadi. Namreč, zavedati se moramo, da je najpomembnejši odnos med kmetijsko dejavnostjo v tem prostoru in lovci oziroma sploh celotnim prostorom, v katerem se ta dejavnost izvaja. In če ni izčiščeno vprašanje učinkovitega plačevanja odškodnin, potem prihaja do številnih sporov in ne moremo govoriti o uspešnem lovskem udejstvovanju niti o uspešnem kmetijstvu. Tako da si pravzaprav želimo, da se večji del teh dajatev, če je že potrebno, izplača za škodo v kmetijstvu. Ker rešitve v predlaganem zakonu resnično niso dobre za razvoj lovstva, zakona ne bomo podprli.
Hvala. Mag. Borut Sajovic bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije.
Hvala lepa, gospod predsedujoči za besedo. Pozdrav tudi gospodu ministru z ekipo! Mislim, da je to pravi odnos do Državnega zbora, da se o dveh tako pomembnih temah oglasi minister s štirimi sodelavci. Tega v Državnem zboru redko vidimo. Prepričan sem, da danes lahko na koncu ob glasovanju doživimo tudi presenečenje, predvsem ker vidim po prijavljeni 5 minutni razpravi, da je minister prišel predvsem poslušat, manj pa govorit. Kaj reči v imenu naše poslanske skupine? Ne bom prebiral tistega in ponavljal, kar so že kolegi pred menoj ali pa kar so napisali pravniki. Pozdravljam tudi vse tiste - tovariški lovski zdravo - ki so prišli na tribuno poslušat ta zakon, ki je pomembnejši. Ne za lovce, pomembnješi je za vse [[2 milijona]] Slovencev, ki v tem prostoru in v tej državi živijo. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije smo bili tisti, ki smo leta 2004 pripravili v življenje dober zakon, ki v praksi deluje. Danes pa tej slabi, površni rešitvi, ki na nek način tudi zlorablja odločitev Ustavnega sodišča, odločno nasprotujemo. Za kaj gre? Pred 100 leti je bilo zapisano takole: Naš lovski klub je slovenski. Hočemo varovati slovenski značaj naše dežele in prisiliti tujca, da spoštuje slovenski značaj tal. To je bil začetek organiziranega slovenskega lovstva. Naši lovci so postopoma na dražbah prišli do lovišč, ki so bila pretežno v nemških rokah. Po 100 letih tako tudi danes. Danes nočemo, da k nam hodijo loviti in imeti glavno besedo tisti, ki so svoja lovišča že upostošili in izročali. Nočemo se v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije zgledovati po Italijanih, kjer so že ptice redkost. Nočemo se zgledovati po Hrvatih, ki so v štirih letih uničili tisto, kar jim je pustil v 50-letih tako osovražen kapitalizem. Nočemo se zgledovati po Avstrijcih na Koroškem, kjer so lovišča majhna, razdrobljena, predvsem pa prazna. Hočemo, da se lovstvo ohrani, uredi in pa organizira v javnem interesu. Ne pa v profitnem, zasebnem, lastninskem interesu. Oblast za zlorabo ustavne presoje zaradi političnih predvolilnih obljub iz prejšnjih državnozborskih volitev ruši dober sistem, ki v praksi deluje. Kaj dela ta sistem v praksi? V Sloveniji imamo skoraj 22.000 lovcev, ki gospodarijo na nek način s skoraj milijon 500.000 hektarji površin. Ti lovci naredijo milijon 185.000 prostovoljnih ur. Če bi to pretvorili v delavnik, pomeni, da mora ta sistem zaposliti preko 650 ljudi. Lovci streljajo relativno malo. Da se je kult trofej v Sloveniji spremenil, smo porabili skoraj 15 let, da je lovcem pomemben naravovarstveni vidik, pobiranje smeti, delo v lovišču, preprečevanje škod, manj pa trofej. Koliko divjačine se sploh odvzame v Sloveniji iz lovišč? Številka je tam nekje med 55 in 60 tisoč. V Sloveniji pa imamo lastnikov gozdnih zemljišč in kmetov tam nekje kmetov - 150 tisoč, lastnikov gozdnih zemljišč pa - 300 tisoč. Mar to pomeni, da si bo eno plaho srnico razdelilo med seboj 5, 6 lastnikov?! Interesi so tu bistveno drugačni, večji in globlji. In ko prej slišim razmišljanje, da divjad postane last, ko pade. Divjad postane last, ko pade, tistega na katerem zemljišču je. Pa poslušajte, ljudje božji, ali je interes - da divjad okrog nas živi ali je interes, da pade?! Včeraj sem poslušal Odmeve. Neka gospa, ki se zastopa kot predstavnica lastnikov, vidi srnjaka kot 100 evrov, ki ima ušesa in roge. Jaz pa zjutraj, ko se peljem v službo, sem vesel, da imamo tako ohranjeno okolje, da na poti do Ljubljane lahko vidim kanjo, druge ptice, srnjaka, zajca in še koga. In v tem javnem, širokem interesu je treba urediti lovstvo. Zato se bomo tudi zavzemali danes v obširni razpravi. Drugače pa zakonov, ki slabšajo stanje, seveda v Poslanskem klubu Liberalne demokracije nismo in ne bomo podpirali. Hvala lepa.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne, 29. oktobra 2007. V razpravo dajem 6. člen in amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov ter amandma poslanskih skupin LDS in Zares. Odpiram prijavo za razpravo o 6. členu in amandmajih k temu členu. Gospod Bajc, izvolite. Imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavci, spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani tovariši lovci. Najraje bi začel in končal s stavkom tako kot kolegica iz Poslanske skupine Nove Slovenije, ko je rekla, da zakon ne bodo podprli, da bi tudi sam rekel, da zakona ne bom podprl. Veste zakaj? Zaradi tega, ker potem bi pa prisilil Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, da podeli koncesije lovcem na podlagi veljavnega zakona, ki opredeljuje, da je trajanje koncesije 20 let. Žal v treh letih se ni zgodilo, da bi ministrica in tudi ne aktualni minister podelil koncesije na podlagi veljavnega zakona. Glede na to pa, kot so nekateri kolegi tudi omenili, da je poanta pa tudi gospod minister je pretežni del svoje predstavitve tega zakona opredeljeval in utemeljeval na ustavni odločbi, ki nalaga nam - mislim - da v enem letu spremenimo določbe zakona v zvezi z delitvijo koncesije, bom sodeloval v razpravi. In v kolikor bodo nekatere stvari, ki jih bom pa tudi predstavil, upoštevane, na koncu tudi podprl sam zakon. Drugo, kar bi v tem uvodu rad rekel. Sem tudi lastnik kmetijskih zemljišč in gozdov. Vendar to pismo, ki sem ga danes s pošto dobil, ne predstavlja mene. Nisem član Združenja lastnikov gozdov in lovskih upravičencev Slovenije. Sem tudi lastnik - še enkrat ponovim - tako gozdnih zemljišč oziroma solastnik kot tudi kmetijskih zemljišč pa tudi član - na to sem ponosen - že desetletja ene od lovskih družin. Od 56 članov samo 4 niso lastniki kmetijskih zemljišč in gozdov. In govoriti, kdo so v teh lovskih družinah in kdo niso - mislim - da je za lase ali pa da ne rečem, za kaj drugega potegnjeno. Drugo, kar nekateri razpravljate, kako je lovstvo gospodarska dejavnost in ne vem kaj vse. Res je, lovstvo je gospodarska dejavnost. Vendar v državnih loviščih. Tam tržijo, tudi tržimo lovske družine. Ampak, veste zakaj? Zato, da tista sredstva, ki jih dobimo od prodaje lovskim turistom uplenjene divjadi in potem tudi oddane trofeje, namenjamo nazaj v lovišče. Po zakonu moramo to ob tistih urah, ki jih je omenil kolega Sajovic, ki jih pa večina lovskih družin- konkretno lahko za našo govorim, ima 20 plus 20 ur - mora vsak lovec napraviti, 20 pri lovski koči in domu, 20 pa biotehničnih del. Ne bi razlagal verjetno kaj so to biotehnična dela, da sploh si upravičen, da greš na jago. Nadaljevanje tega govoril je kolega Sajovic tudi o uplenjeni divjadi trofeja etc., etc. Jaz zjutraj, če imam čas, sem šel zadnje čase zelo malo. Vzamem puško, se opremim, približno 25 kilometrov grem daleč na lov. Mogoče uplenim eno srno. Jo moram potem odpeljati k pregledniku, da ugotovi ali je neoporečna in tako naprej, jo pripeljati v hladilnico. Tam shraniti, pozvati preglednika, da pregleda in tako naprej. In potem, če hočem tisti kilogram srninega ali gamsovega mesa zase vzeti, ga plačam tako kot vsak tisti, ki pride v tisto hladilnico. Z gospodarjem se dogovori, da kupi srno. Ne vem, na pamet bom rekel, 6 evrov je zame, ki sem vse tisto moral opraviti, kot 6 evrov je za kogarkoli drugega. Res pa je, ampak zakon tudi pravi, da pa, če sem uplenil trofejno divjad, je trofeja. Last ni moja. Trofeja je last lovske družine. Vendar lovska družina mi jo da v opravljanje oziroma da visi pri meni na steni, če visi. Če sem pa protipravno vplenil, pa tudi ta trofeja ne visi pri meni, visi v lovskemu domu. Recimo, nekatere trofeje tudi v Bistri, v muzeju, pri čemer dobim lahko zelo močno močno "štrafungo". Naslednje, kar bi rad rekel. Pri prejšnjem Zakonu o gozdovih smo govorili in obravnavali tudi 9. člen in v njem smo zapisali, da se v prvem odstavku besedilo "gozdno-gospodarskih načrtih območij nadomestil z besedilom "gozdno-gospodarski in lovsko-upravljavski načrti območja". Gospod minister s sodelavci se bo spomnil, da pri obravnavi na koalicijskem usklajevanju zakonodaje sem ocenjeval. In prepričali ste me, da je prav, da zdržimo to načrtovanje glede na to, da dejansko "gozd brez divjadi in divjad brez gozda" ne obstajata. Mislim pa, da tudi ljudje ne bi obstajali, če ne bi imeli gozdov. Zaradi funkcij, ki jih imajo, sem sprejel to in tudi podpiral tako rešitev. V veljavnem Zakonu o gozdovih imamo zapisano, da so 20 letne koncesije, ki so bile podeljene pod grožnjo sodbe itn. ali celo, menda da je prišla ena sodba, ker sem jaz na začetku mislil, ali se je podelila ali ni. Ne trdim, da so upravičeno podeljene. Mislim, pravzaprav bom rekel tako, upravičeno so sigurno podeljene za 20 let glede na to, da eden od kolegov pri prejšnjemu zakonu, ko je obrazlagal, je rekel 60 let. V 60. letih je gospodar na samo jelša, morda kakšen topol pa ne vem kaj vse. Vse drugo je 100, 120 in več let. In če hočemo, da skupaj gospodarimo in če pravimo, da bomo delali sedaj po novem gozdno-gospodarske in lovsko-upravljavske načrte, mislim, da je potrebno, da je enaka usoda tudi ta koncesija, ki jo naj bi dobili na podlagi razpisa, upravičena. Mislim, da tudi pripravljavci zakona v letu 2004 in sprejetega testega zakona so imeli argumente, da se podeli koncesija za dobo 20-ih let. In gospod minister pa tudi vaši sodelavci me niste pa prepričali, da so se pa od leta 2004 bistveno spremenili pogoji glede podelitve koncesije. Verjetno, vsakokrat, ko se. Spomnim se mandata 1996-2000, ko se dregnilo v temo zakona, ki je - mislim - eden z najdaljšo brado. Mi smo uporabljali do leta 2004 zakon, bivši iz 1976. leta. Sicer je imel nekaj novel vmes in po mojem je bila dobra rešitev. In spreminjati sedaj nekaj, kar je bilo že nekoč usklajeno in nekoč tudi dogovorjeno, verjetno tudi z argumenti, pa to nam ne nalaga, kot nekateri trdite ali pa - bom rekel - ne trdite, ampak v razpravi mogoče utemeljujete z odločbami Ustavnega sodišča. Mislim, da je neprimerno. In da zaključim, podpore bo moj zakon deležen, v kolikor bo sprejet vsaj eden od amandmajev k 6. členu, ki govori, ali da se ta člen črta in ostane določba iz veljavnega zakona, da se koncesije podelijo za dobo 20-ih let ali pa, da se tako, kot je drugi amandma, da se reče koncesije se podelijo za obdobje 20-ih let. V primeru, da je ta amandma sprejet, mislim, da bi bilo primerno potem tudi sprejeti amandma k 7. členu in v izogib vsemu tistemu, kar so nekateri kolegi opredeljevali, kaj se lahko zgodi. Dejansko je res. Jaz sem tudi na koalicijskem usklajevanju povedal, jaz sem tudi za zasebna lovišča tako, kot so imeli včasih Windishgratzi, Schönburgi. Ne vem, kdo vse. Ogradili so, naredili so ovire na območju svojih zemljišč in tam so lovili. Pri naši, tako, kot je kolega Sajovic rekel, število kmetov, lastnikov kmetijskih zemljišč, število kmetov lastnikov gozdnih zemljišč na našo posestno strukturo, ko so naše parcele velike 5, 10. Mislim, da je povprečna parcela kmetijskega zemljišča v Sloveniji velika 26 arov, gozdnega zemljišča pa nekaj večja. Govoriti o zasebnih loviščih, mislim, da tisti, sicer morda živi v naravi, ampak z naravo prav gotovo ne. In še enkrat pravim, jaz bom predlog amandmaja k 6. členu podprl. In v kolikor bo amandma k 6. in 7. členu sprejet, bom podprl tudi zakon v celoti in se potem pri 7. členu ne bi javljal več k razpravi. Hvala, gospod predsednik.
Hvala. Gospod Potrč.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi, gospod minister s sodelavci. Imam nekaj upanja, da bo današnja razprava o Zakonu o divjadi in lovstvu drugačna kot običajno. Imam nekaj upanja, da bomo govorili o vsebinskih vprašanjih, o tem, kaj bi bilo za razvoj, ne samo lovstva, ampak tudi gozdarstva in tudi slovenske družbe v bodoče koristno, ne pa, kaj je naročil eden ali drugi in se med seboj samo obtoževali. Že v letu 2004, ko smo sprejemali Zakon o divjadi in lovstvu smo veliko jaz mislim vsebinsko utemeljeno govorili o tem, koliko in v kakšni meri so zaradi novih družbeno-ekonomskih razmer potrebne spremembe v sistemu lovstva, da bi zagotovili korist, ki jo lovci in lovstvo v Sloveniji daje divjadi, gozdovom in konec koncev tudi slovenski krajini in našemu razvoju, kaj bi pa povzročilo nepopisno škodo, če bi bile nesprejemljive rešitve sprejete. Veseli me, da je nekaj poslank in poslancev, predvsem poslancev tudi bližjih delovanju lovstva, ker bodo razumeli, da gre za skupne interese, ne pa za interese posameznikov. Jaz ne vem, zakaj se je Vlada, Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano odločilo, da gre brez obveznosti, ki bi jo nalagalo Ustavno sodišče, spreminjati 6. člen zakona in za polovico skrajševati koncesijsko obdobje. Koncesijo, ki je pravzaprav bila z zakonom iz leta 2004 uvedena, ki je nalagala lovskim družinam nov položaj, ki je dajala lastnikom nove pravice, ki jih pred tem lovska zakonodaja ni omogočala in so bile potrebne, ki je pa hkrati izhajala iz predpostavke, da mora imeti obdobje, v katerem bo gospodarjenje z divjadjo še smotrno. Če to skrčiš na nesprejemljiv čas, ko planiranje in koriščenje divjadi ni mogoče, potem bo, tako kot nekateri ugotavljajo, vse namenjeno in usmerjeno v komercializacijo, ne pa več v ohranjanje narave, kar je temeljna funkcija lovstva. V predlogu Vlade ni resnih argumentov za spremembo te opredelitve. Je pa to vsebinsko eden najpomembnejših predlogov sprememb in dopolnitev zakona. Jaz upam, da bo večina v tem Državnem zboru sposobna doumeti, da je pametno ohraniti 20-letno koncesijo in da ne bo podlegla interesom nekaterih lastnikov - poudarjam - nekaterih lastnikov, ki imajo izrecno in samo komercialne interese in ki tako kot nekateri govorijo - bi res želeli, da gozdovi postanejo njihova lastnina na način, da lahko postopoma razmišljamo tudi o prepovedi vstopa, da lahko postopoma razmišljamo tudi o nezmožnosti nabiranja gozdnih sadežev. V tem pogledu bi bilo - priznam - poseženo direktno tudi v moj oseben interes, ker sem gobar in mi je to izjemen užitek zaradi nabiranja, predvsem pa tudi zaradi narave in sprehoda, ker se takrat srečujem z naravo, drevjem, deloma tudi z divjadjo v gozdovih, čeprav to redkeje. In pričakujem, da bo Vlada dovolila, da bo Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano dovolilo, da o teh vprašanjih Zakona o lovstvu razmišljamo drugače in ne bo zahtevalo od koalicije, da glasuje brez premisleka in v škodo razvoju lovstva. Jaz bom ta amandma podprl, kot tudi vse druge, ki smo jih v poslanski skupini vložili. In apeliram, da ne spreminjamo dobro sprejetih odločitev, da ne nasedamo nekaterim ozko komercialnim in pridobitniškim interesom velikih lastnikov gozdov, da ne spreminjajo stvari, ki dobro tečejo, da ne spreminjamo pogojev, ki so bili dani našemu lovstvu, da je ohranilo tudi divjad v gozdu drugače in mnogo kvalitetnejše kot v državah, s katerimi se tako zelo radi primerjamo. Tudi na zahodu in v drugih bivših republikah v bivši Jugoslaviji. Ne dajmo se zgledovati po slabih primerih in ohranimo tisto dobro tradicijo, ki smo jo v lovstvu vzgojili v Sloveniji. Hvala.
Hvala. Gospod Kumer.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani minister z ekipo! Spoštovane kolegice in kolegi! Da se bom lotil diskusije o tej temi bom dal svojo osebno izkaznico. Nisem lastnik gozda, nisem lovec in nisem gozdar. Preživim pa neverjetno veliko časa v gozdu in se s temi ljudmi srečujem tudi in predvsem v tistih gozdovih, kjer ni samo divjad, ampak so tudi zveri. Zato pri nekaterih stvareh, ker veliko od njih slišim, lahko tudi z neko verodostojnostjo tudi govorim. Eden od ključnih problemov novele Zakona o lovstvu je v tem, da je predlagatelj preprosto izkoristil priložnost in ob ugotovitvi Ustavnega sodišča, da je treba nekatere stvari uskladiti, nominiral za spremembe cele vrste drugih stvari, ki jih je bilo ob tej priložnosti nepotrebno nominirati. Ključna sporna točka pa je nedvoumno določba za podelitev koncesijske dobe, ki bi naj bila namesto sedanjih 20, 10 let. Tu seveda gre za nek in to je treba priznati, čuden dvoličen odnos predlagatelja. Tudi v neposredni komunikaciji na poslanski skupini sem imel to priložnost slišati. Se pravi, kmetijskega ministrstva, saj so njegovi argumenti na povsem - po moje - trhlih nogah. Ko je meddrugim bilo rečeno, da je to dovolj dolga doba glede na življenjsko dobo divjadi, se pravi 10 let, to je bil tisti kronski argument, zakaj se prva koncesija podeljuje za 10 let. Po mnenju tega istega ministrstva - zdaj dam kot primerjavo - po mnenju tega istega ministrstva, torej v potoku, ki teče mimo naše hiše in v katerem plavajo gor in dol ribe, je njihova življenjska doba 30 let. Moram vam pa povedati, da vsake toliko časa pogledamo ta isti potok in ribe so nekaj 10 dag. In v teh 30-ih letih se niso zredile. Niso večje in tudi pomrle niso. Se pravi, imajo neke vrste dietno prehrano ali pa zdravo prehrano. Tako, da ta argument, ki sem ga slišal, ne more biti strokovni razlog oziroma argument, ki bi potrjeval, da ima divjad za podelitev koncesije bistveno življenjsko dobo daljšo, kot imajo ribe v tistem potoku, ki teče mimo moje ali naše hiše. Zato se pravi razlog skriva v nadaljnjih določbah, ki ne bodo imele konkretnih posledic danes ali jutri. Imele pa jih bodo, če bomo sprejeli določbo deset let po desetih letih, ki povedo, čemu je predlagana takšna rešitev. Namreč, novela zakona prinaša tudi rešitev za podelitev druge koncesije in to po preteku tega obdobja. Ta določba pa daje absolutno prednost lastnikom zemljišč in gozdov, ki se bodo lahko registrirali - tako kot je danes in tudi v javnosti že velikokrat bilo rečeno - kot lovske družine tudi, če bodo za to izkazali interes trije lastniki, lovci teh gozdov. Tu je treba priznati to, kar je že tudi večkrat bilo rečeno, da se zares vračamo v obdobje izpred nekaj desetih let, ampak ne 60 let, tako kot ste nekateri danes govorili, ampak še 40 let zraven. Se pravi, 100 let nazaj. Zato argument Ministrstva za kmetijstvo ne vzdrži, ko pravi, citiram: "Da ni namen zakona, da bi z drugačnim prednostnim vrstnim redom razvrednotili in v končnem uničili Lovsko zvezo Slovenije." Moram reči, da je ta argument za lase privlečen. Če zares tega ne bi hoteli, potem ne bi zakona o teh določbah spreminjali. Konec. In danes ne bi vodili diskusije o teh zadevah. Zato ni sprejemljivo, da zaradi tržnega kapitalizma - ne bom uporabil grdih besed, ki govorijo o neke vrste turbo kapitalizmu - tudi odnos do naravovarstvene politike izgublja zares tla pod nogami. Veliko le govorimo. Zato sem prej sedel v tej dvorani, čeprav nisem diskutiral. Zakon o gozdu, Da slišim, kaj boste poslanci v treh urah povedali o zakonu, ki se nanaša na podobno tematiko. Se pravi, veliko govorimo o tem. Ko pa se soočimo s konkretnimi zadevami kot v tem primeru, pa zatisnemo oči in potisnemo glavo v pesek. Preprosto je treba povedati, čeprav je to bilo v javnosti in tudi ob stoletnici organizacije, katere predstavniki danes sedijo tukaj gor, večkrat povedano, da je več kot 22 tisoč lovcev v Sloveniji, ki so združeni v prostovoljni civilno-družbeni organizaciji Lovski zvezi, vzgled - bom to besedo uporabil - naravovarstvenega obnašanja. In da tukaj ne more priti v ospredje in nad ta vzgled pri tem naravovarstvenem obnašanju. In politiki, ki jo gojijo, nek komercialni interes. Lahko je temu podrejen. Ne more biti pa nad tem. In da tukaj dam še eno prispodobo, ki me v avnosti na to spominjajo ali pa napeljejo diskusije. Ne bi rad, da bi namesto lovskih družin v bodoče imeli po vzoru golf klubov ustanovljene lovske klube za elito, za tiste, ki imajo denar. Razlika bo le v tem, da bo na mestu golf palice in žogice imeli na rami puško in v "futroli" naboje. Bo jih pa malo. Ne bo jih toliko, kot sem prej tukaj omenil, da gre za 22 tisoč naravovarstvenikov, ki so nam lahko zgled. In da dam na koncu še eno primerjavo. Menim, da mi nobeden ne more ugovarjati dejstvu, da je eno najštevilčnejših društev - govorim o gasilcih - odigralo in odigrava eno najpomembnejših poslanstev, nalog, ki jo imajo v naravovarstvenih nesrečah in predvsem, ko se skrbi tudi za materialne dobrine ljudi. In tako, kot to velja za gasilce, velja tudi za lovce, ko govorimo o naravovarstvenih zadevah. Tudi to je velika skupina ljudi. Tako, kot sem prej rekel, ki nam je lahko le za vzgled. Skratka, da zaključim. Naredil sem si kratek povzetek vsega ker je bilo v zadnjem mesecu v javnosti povedano. In naredil sem tak kratek spis in ga bom prebral. Ni dolg, je tri minute. Zato se samo po sebi zastavlja vprašanje: Ali je resnično treba uničiti vse, kar je dobro in kar je še dobro, deluje v dobrobit vseh? In če že hočemo dlakocepiti, potem povejmo, da je Ustavno sodišče že zdavnaj podalo mnenje, ki je zakon ustavno treba spremeniti, ker je sporen in ga uskladiti z Ustavo. Pri koncesijah za dodelitev lovišč 20 let ni bilo nič spornega. In vse je bilo strokovno utemeljeno. Pa vendar, ministrstvo v zadnjih treh letih ni uresničevalo zakona in ni podelilo koncesij. Se pravi, ni uresničilo zakona, ni delalo Ministrstvo za kmetijstvo po zakonu, ki v tem trenutku že tri leta velja. Sedaj, ko je potrebno do 23. novembra to stvar uskladiti in izpeljati, pa je ministrstvo prišlo s temi spremembami. Torej stroka biologov, gozdarjev, lovstva je brcnila v temo, ko je zagovarjala in še vedno zagovarja 20 let. Zato bi seveda bilo veliko bolj kredibilno, če bi snovatelji, predlagatelji te novele zakona lovcem povedali v obraz tako, kot je napisal eden od bralcev v pisma bralcev, da so zadnjih 100 let delali nestrokovno in vse narobe, da imamo v naših gozdovih takšno pestrost divjadi in tudi zveri. Očitno bi bilo bolje, da je stanje podobno kot v Italiji, na Hrvaškem. Jaz dodajam, še v Nemčiji, Franciji in tako dalje. Skratka, še enkrat predlagam, da ta amandma, ki smo ga vložili v Poslanski skupini SD, če pa že ta ne bo, potem pa drugi, ki je identičen sprejmimo in s tem rešimo, kar se še rešiti da.
Hvala. Gospod Janc.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovani minister z ekipo! Spoštovani tovariši lovci na balkonu, kolegice in kolegi! Za nami je kar 6 napornih dni te 32. seje Državnega zbora. Danes je pač slab dan. Zaključujemo predpraznično to sejo. Ali je naključje ali ni, ni pomembno, da je pač ta točka kot zadnja naše 32. redne seje Državnega zbora. Vem pa to, da je izjemno pomembna in aktualna. Še posebej v sami razpravi danes, kot sem poslušal tudi predstavitve stališč poslanskih skupin. Tudi današnje razprave dokazujejo, da nenazadnje 100 let te zveze v Sloveniji je dolga doba, uspešna doba, ki je preživela številne sisteme z vzponi in padci, bolj prijazne in manj prijazne politike. In tudi verjemite, tudi to boste preživeli, da bo zadeva lovstva šla naprej tudi, ko nas ne bo več tukaj v parlamentu. Zavedam pa se tega, da, dovolite mi tudi iskreno čestitko ob tem vašem praznovanju. Upam, da ste ga dostojno proslavili. Tudi verjamem, da bo Državni zbor in Vlada prispevala k temu, tudi današnja razprava, da bo lovstvo še naprej prijazno, takšno, kakršno je. Pa če mi je dovoljeno o tem amandmaju, ki je tema, ki govori o dolžini podelitev koncesij - 10 ali 20 let. Ne vem, zakaj ima ribištvo 30 let. Tega odgovora ne vem. Ne vem, zakaj imajo gozdovi 20 let in zakaj prav lovci 10 let?! To si jaz težko razlagam. Nenazadnje tudi kot župan občine Sevnica, ki že skoraj 10 let aktivno spremljam lovske družine v svoji občini, ki so lansko leto in letos praznovale 60 letnico. Po moji oceni in oceni mojih občinskih politika, uspešno poslanstvo. Izjemno uspešno poslanstvo, ki ga gojijo tako do narave kot do divjadi, kot do ravnovesja in na tak način ohranjajo to varstvo narave. To je z lokalnega vidika izjemno uspešna zgodba. Ne morem govoriti, kako je drugod po Sloveniji, kaj se drugje dogaja. Ne poznam toliko teh stvari, ampak za nas imam to izkušnjo več kot dobro in z njimi tudi kot občina uspešno sodelujemo. Delamo to, kar delajo nekako tudi v zadnjem času, vedno bolj uspešno do naših kmetov pri povrnitvi škode, ki jo divjad povzroča. To je zaključen krog in jaz si ne znam predstavljati tega poslanstva brez lovcev v eni lokalni skupnosti, kot je občina, ki ima relativno veliko družin, pa tudi relativno veliko bogastva z divjadjo in število gozdov. Tako, da, spoštovani gospod minister, ne vem, sicer vem, da je razprava in ta zakon že kar pereča, da sega mnogo let nazaj, ko še jaz nisem bil v parlamentu in s tem nisem obremenjen. Ne nazaj, gledam sedanjost in prihodnost, kaj bo ko bo in kaj je tisto, kar je lahko najboljše. Jaz verjamem, da so bili številni pogovori, razgovori, diskusije na takšnem in drugačnem nivoju, kako to zakonodajo zbližati. Pa vendar do danes vidim, da je nismo dosti zbližali in da nismo prišli do cilja, ki bi bila tako v interesu Vlade, poslanci, če hočete, nenazadnje tudi Lovska zveza Slovenije. To je problem. Vi veste, da sem človek, ki želi iskati kompromise, iskati rešitve, ki bodo optimalne, kajti konec koncev takšna sprememba bo zadela tako ali drugače lovce, posredno divjad, varstvo okolja, gozdov in tako naprej. V tem primeru si jaz niti slučajno ne znam predstavljati v obliki nekih zasebnih zgodb, ki bi to stvar bolj uspešno opravile, kot opravljajo današnje lovske družine v lokalni skupnosti oziroma Lovska zveza na področju Republike Slovenije. Lahko pa, da se motim. Mogoče je to nekako v drugih okoljih - kot sem že rekel - lahko drugače in slabše. Ampak jaz mislim, da temu ni tako. Zato jaz mislim, da bo treba po današnji razpravi vzeti malo časa za premislek in da naredimo tisto, kar od nas pričakujejo nenazadnje tudi vsi tisti, ki so tako ali drugače povezani s tem zakonom. Teh pa - verjemite mi - je veliko. Ne samo lovci pa parlamentarci pa ne vem Vlada, ampak še mnogo več drugih državljanov. Zato bi bilo prav, da ta glas poslušamo, da se poslušamo med sabo in da iščemo pot iz te rešitve. Vedno je pot, vedno se najde, če je volja, volje pa mora biti na obeh straneh. Ne samo na eni strani. Zato verjamem, da tudi stvar o podaljševanju koncesije na 20 let, ne vem, kaj bi s tem kdo izgubil. Jaz si na to ne znam odgovoriti in nobeden do zdaj mi še ni odgovoril, kaj bo narobe v primeru Vlade, v primeru Lovske zveze, lovskih družin, bodočih koncesionarjev in tako naprej, če bo 20 let. S tem se približamo na nek način Lovski zvezi Slovenije, številnim lovskim družinam po Sloveniji in pokažemo eno voljo, pravo pot, saj tudi mi želimo malce k vam se približati. Mislim, da bi bilo prav to in jaz bi tako, če bi to se delalo na lokalnem nivoju in če bi občina podeljevala koncesnino, bi se zagotovo približal lovskim družinam v občini Sevnica. In drugo vprašanje, seveda jaz pozdravljam te koncesije in mislim, da je to velik korak naprej, da se to vendarle deli, pol za državo, pol za lokalne skupnosti. To je kompromis. Mislim, da je dobra poteza in da je tu vendarle treba pozdravljati predlagatelja tega zakona, da se je približal tudi lokalnim skupnostim, ki se jih po navadi vedno nekako odrine, ko je treba kaj pridobiti v lokalni proračun. To je dobra gesta, pozitivna in jo pozdravljam kot tudi mnoge druge stvari, ki se mi zdijo zelo pozitivne, dobro naravnane in v bistvu razen teh malenkosti, ki so po mojem malenkosti. Saj konec koncev koncesijo, ko jo podeliš, jo tudi lahko vzameš. To je vedno možno. Moč Vlade je vedno takšna bila, če neke zadeve ne tečejo. Prepričan sem, da bomo našli ta kompromis in šli nasproti tistemu, kar je poslanstvo lovske zveze. Je poslanstvo lovca, ki ga nekateri gledajo zelo ozko. Samo tisti hud strel, pa ni temu tako. Mnogo več je. Govorim iz lastne prakse, iz lastne izkušnje in nenazadnje tudi iz lastne družinske izkušnje. Moj oče je bil dober, strasten lovec in sem to poslanstvo tudi iz bližnjega zornega kota videl, kaj pomeni biti lovec. Nekateri pač gledajo samo odstrel in tiste zadeve, kar pa seveda to ni. Spoštovane kolegice in kolegi, gospod minister s sodelavci! Iščimo takšne kompromise, da bomo zadovoljili širši krog ljudi, ne samo delček. Tisti, ki bi mogoče pritisnili na tipko za, tudi sam bom pritisnil, če boste vi sledili tem našim pomislekom, da prestavimo koncesijo na 20 let in s tem zadovoljimo številne lovce v Sloveniji. Teh pa je po zadnjih podatkih 22.000. To pa ni majhna populacija, ki skrbi - po moji oceni - dobro in vzorno za divjad, za varstvo narave in za našo skupno prihodnost na tem področju. Hvala lepa.
Hvala. Odpiram ponovno možnost prijave za razpravo o 6. členu in amandmajih k temu členu. Gospod Sušnik! izvolite, imate besedo.
Hvala. Zakon o divjadi in lovu poskuša urejati stalno prisoten konflikt med lovci, poskuša ohraniti neke pridobljene pozicije med lastniki zemljišč, ki predstavljajo lovišče. To smo upoštevali tudi že v zakonu iz leta 2004, ki smo ga - kot sem povedal - podprli. Jaz sem osebno tudi takrat deloval v imenu poslanske skupine in smo že takrat v 65. člen zakona vgradili varovalko, ki lovskim družinam praktično onemogoča, da bi postal član te lovske družine na območju nekega lovišča nekdo, ki ima registrirano kmetijsko ali podobno dejavnost, ki poseduje 15 ali več hektarov lovišč. Mislim, da smo na ta način do neke mere upravičili upravičenja lastnikov zemljišč in gozdov. Mislim, da je to dobra določba, ki bi lahko do neke mere zgladila konflikt na tem področju. Jaz bi rad lovsko bratovščino, ki je zgoraj na balkonu, spomnil, da je bilo pred 60-imi, ko so se lovske družine v Sloveniji ustanavljale po II. svetovni vojni, sedaj smo v času teh slovesnosti, ki so namenjene 60. letnici ustanavljanja lovskih družin, da so bili takrat ustanovni člani pretežno kmetje. Konkretno za območje, iz katerega prihajam, sta bila samo dva ustanovna člana Lovske družine Vransko, ki nista bila kmeta. In konflikt v tistem začetnem obdobju, konflikt med lovsko družino in lastniki zemljišč je bil bistveno manjši, kot je v danem trenutku oziroma kot je postajal večji kasneje, ko se je razmerje med članstvom spreminjalo v škodo kmetov, lastnikov zemljišč. Jaz bom rekel, tudi ne razumem nasprotovanja temu določilu, ki ga je minister pripravil navsezadnje na podlagi odločbe Ustavnega sodišča, ki je ugotovilo, da pač enostavno ni ustavno skladno, da se tudi pri drugi koncesiji uveljavlja prednostna pravica za lovske družine, ki trenutno upravljajo z lovišči, da se tako bojite kmetov v svojih vrstah, lastnikov zemljišč v svojih vrstah. Jaz sem prepričan, da bi popravljena struktura v tem smislu samo kvalitetneje prispevala k izboljšanju odnosov med lovskimi družinami in lastniki zemljišč in lokalnim okoljem, kar je tudi treba povedati. V preteklosti ti odnosi niso bili zmeraj najboljši. Verjamem, vem, da tudi po krivdi vodstev nekaterih lovskih družin, ki so zanemarjali lokalni vpliv oziroma ki so na nek način s svojim delovanjem prispevali k temu, da je število kmetov, število lastnikov kmetijskih zemljišč v lovskih družinah upadlo. Na tak način so te lovske družine pač izgubile stik z lokalnim okolje, stik z realnostjo. Ne govorim povsod in niso bili redki primeri, ko so rekli: "Pojdite, lovci gredo, zaprite pse, vse gre z njim." Tudi to se je dogajalo. Treba je povedati, da se je v času, ko se je diskutiralo o novem zakonu, po osamosvojitvi Slovenije, ko so se sprejemali tudi določeni predpisi v okviru lovskih društev, da se je bistveno spremenilo s sprejeto lovsko etiko, ki je v tem, da so lovske družine namerno in načrtno popravljale odnos z lokalnim okoljem in se je stvar bistveno spremenila. Bistveno se je spremenila tudi v obdobju po sprejetju zakona v letu 2004, ko je bilo jasno, da bo prišlo do podelitve koncesij in ko je lokalna skupnost tudi s sprejetjem tega zakona dobila večjo vlogo pri pripravi obdobnih in letno lovsko gojitvenih načrtov. In jaz mislim, da je prav, da so šle spremembe v to smer. In to, kar je zapisano v 65. členu veljavnega zakona, in to, kar je zapisano v noveli zakona, ki ga danes obravnavamo, da se daje prednost pri naslednji podelitvi koncesij tistim lovskim družinam, ki imajo večino lokalnega članstva, ki so lastniki zemljišč, je popolnoma na mestu. Jaz sem prepričan, da je to največji možni prispevek k odpravi konfliktov med lovskimi družinami in med lastniki zemljišč. Poglejte, jaz sem tudi že povedal, da predlog za skrajšanje koncesije razumemo kot kompromis, ki ga je minister prinesel na mizo s ciljem, da pride do podelitve koncesij. Rekli smo, da imamo oziroma splošno znano je, da je v Sloveniji 22.000 oziroma nekaj čez 22.000 lovcev. Pozabili pa smo povedati, da je kar nekaj lovcev, ki jim je kratena pravica po lovskem udejstvovanju. Zakaj? Zaradi tega, ker so na njihovih območjih lovišča s posebnim pomenom, državna lovišča in imamo lovske družine, ki nimajo lovišč. Kratena je nekaterim lovcem pravica do lovskega udejstvovanja. In v prizadevanjih, da bi prišli do podelitve koncesij, kjer bi se tudi ta stvar dala urediti, da bi se posegalo tudi v ta lovišča, državna lovišča, v lovišča s posebnim pomenom in na teh območjih podelili koncesije nekaterim lovskim družinam, ki imajo za to navsezadnje tudi zgodovinsko pravico. Prepričan sem, da s tem tudi ne bi bil bistveno kršen namen ustanovitve državnih lovišč. Rešen bi bil en problem. In tega vidika je treba gledati tudi ta predlog ministra o dolžini trajanja koncesije. To je treba razumeti poskus ureditve teh prisotnih konfliktov, da bi prišli do podelitev koncesij, za katere sem prepričan, da bi že morale priti. Bom pa ponovil še tisto, kar sem prej rekel, velik del krivde, da ni še prišlo do podpisa koncesij, pa nosijo tudi lovske družine oziroma Lovska zveza Slovenije. Odziv na Odlok o določitvi lovišč je bil popolnoma neustrezen s strani lovcev. Množica pritožb. Pokazalo se je, da se "špetirate" okrog mej in s temi pritožbami, s temi ugovori ste praktično napadli tiste rešitve, ki ste jih sami predlagali v Zakonu o lovu iz leta 2004. To pa je, da je 2000 hektarjev pogoj za to, da se podeli koncesija oziroma da lovska družina dobi koncesijo. In to je preprosto dejstvo. Sploh se je to dogajalo na področju severovzhodne Slovenije. Mi, ki smo bili že takrat v poslanski skupinah, smo bili v bistvu dnevno zasuti z množico protestov na določitev teh lovišč. Nedvomno je bilo izraženo nezadovoljstvo z določitvijo lovišč. Tisto malo razuma, ki bi bilo potrebno, da bi se to uredilo, pa da bi kakšnih 100 ali 200 hektarjev prenesli s posameznega lovišča na lovišče, ki ni izpolnjevalo pogoja 2000 hektarjev, ki bi moralo biti navsezadnje moderirano tudi s strani Lovske zveze Slovenije, to se pa ni zgodilo. Vsak je vztrajal na svojem lovišču, da ne bom rekel kaj drugega in branil svoje pozicije. To je bil tudi eden od ključnih razlogov za to, da še niso podeljene koncesije. Jaz sem prepričan, da je osnovni Zakon o divjadi in lovu dober. Da omogoča še naprej okolju prijazno skrb za divjad. In prepričan sem, da je to maksimalni kompromis med lovci in med lastniki zemljišč. In že to, da nihče ni zadovoljen s tem zakonom, niti lovci niti lastniki zemljišč, kaže na to, da zakonodajalec ni dajal prednost nobeni zainteresirani strani. Vsekakor pa dobimo vsi občasni, vsi državljani Republike Slovenije in državljanke Republike Slovenije, ki uživamo ta javni interes, ki se izraža skozi to, da imamo še naprej, tudi zaradi lovske ureditve prost dostop do gozda v vseh pogledih. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Posedel.
Hvala, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem v dvorani! Torej v imenu Poslanske skupine Zares, sem prej v predstavitvi našega stališča poudaril, da bomo do konca glasovanja upali, da je toliko odgovornih poslank in poslancev v tem Državnem zboru, da takšen zakon, kot je pripravljen, ne more in ne sme biti sprejet. Nekaj razprav me sedaj tudi utrjuje v tem upanju, da bo tako. Predvsem je pa ravno razprava o tem dopolnilu ali takšnemu, kot so ga dali iz Poslanske skupine Socialnih demokratov, ali takšen, kot je dopolnilo LDS-a in Poslanske skupine Zares, da se koncesija pusti na 20 let, da se ne spreminja. To je tisto, kar bi bilo potrebno zelo jasno izpostaviti. Očitno se bomo danes naposlušali vsega, karkoli je povezano z lovstvom. Tudi zaradi publike, tudi zaradi teme, ki je zelo občutljiva, kar kaže na to, kako pomembno je lovstvo v teh 100 letih bilo za slovenski prostor in za slovenski narod in da je zato tako pomembno, kako se bomo odločili. Sam sem vesel, da se pri tej točki nekateri kolegi iz Slovenske ljudske stranke ne rabijo več spraševati, škoda da niso glasovali pri Zakonu o gozdovih drugače, ker bi sicer podprli drugačno rešitev. Danes, sem prepričan, v tem trenutku imajo možnost, da glasujejo zato, da se ta člen črta. Ostane 20 let ali pa da se teh predlaganih 10 let spremeni v 20. To je zelo enostavno storiti. In na ta način bodo imeli tisto, kar je spoštovani kolega Sušnik sicer dejal, da so leta 2000 potrdila Slovenska demokratska stranka Zakon o lovstvu, da so ga pomagali podpreti. Pa vendar takrat je bilo zapisano 20 let, danes je predlagatelj izkoristil trenutek presoje Ustavnega sodišča in teh 20 spremenil v 10. To je bistvo tega spora. Te razlike v razpravah, ki se kažejo v tem, da Vlada ponovno, tudi pri tako občutljivem zakonu prihaja po hitrem postopku. Tri leta in pol se ni zgodilo nič. Bil je zakon. Bili so vse to, kar je kolega Sušnik razlagal. Sedaj pa na hitro po skrajšanem postopku sprememba dobe koncesije in še tisto, kar bomo pri ostalih členih opozarjali. To kaže na to, da iskrena želja in volja Vlade ali tistega, ki je odredil, ni bila, da s široko strokovno razpravo vsem zainteresiranih pridemo do prave dobe. Verjetno takrat, ko je bilo določeno 20 let tudi ni bilo določeno zato, ker se je nekdo pač tisti trenutek spomnil in napisal 20 let, ampak da je za to veliko strokovnih argumentov in da je takšen zakon bil podprt tudi s strani takratne opozicije. In zato jaz sicer verjamem gospodu ministru, spoštovanemu gospodu Jarcu, ki ga zelo cenim, da velja njegova izjava, ki je bila tolikokrat napisana, da ni njegov namen razbiti lovstva. In mu to tudi iskreno verjamem. Bolj dvomim v tistega, ki je nekako, sem prepričan, le prišel do teh 10 let. Ker če preberemo koalicijsko pogodbo, je za področje lovstva zapisano: "Koalicija si bo na področju gospodarjenja z divjadjo prizadevala za vzdrževanje in ohranjanje ravnovesja živalskih vrst ter takšno gospodarjenje z divjadjo, ki bo zagotavljalo normalen razvoj kmetijstva in podeželja." Se pravi, ob prihodu nove oblasti v koalicijski pogodbi nikjer nobene besede o tem, da so rešitve v lovskem zakonu slabe in da jih je potrebno rešiti. Zato tudi verjetno ni bilo nobenega takšnega predloga do tega trenutka, ko je tudi iz tega, kar je povedal kolega Sušnik, razbrati, da je to 10 let pač kompromis med lovci in pa lastniki zemljišč. To mislim, da je zelo slaba rešitev, da vsi citati, ki so bili danes že prebrani in še bodo v tej razpravi, dokazujejo, da je to slaba rešitev in da gre za res gnil kompromis. Kompromis, ki gre na škodo našega okolja, naših gozdov, naše divjadi in pa naših prebivalcev te lepe Slovenije. Če smo se že prej začeli predstavljati, tudi sam nisem lovec, sem pa član golf kluba mimogrede, da pa sem župan v občini, kjer delujeta dve lovski družini in zelo uspešno, zelo dobro in da je njihov prispevek k varovanju okolja k izobraževanju ne samo lovske bratovščine, ampak začne se z vrtcem, z osnovnimi šolami, z mladino in sodelovanjem s krajem, da je to neprecenljive vrednosti in da je tako občutljiva tema, kot je, lovski zakon zagotovo neprimeren način sprejemanja po skrajšanem postopku. In da ravno ta čas za premislek nam je verjetno bil za to vzet, ker je težko najti vsaj en pameten argument, zakaj ne 20 in zakaj vztrajanje na 10 let. Tako, da sem jaz prepričan, da vsi tisti kolegi, ki imate pomisleke, je samo glasovanje za amandma Socialnih demokratov, LDS-a ali Poslanske skupine Zares dovolj, da ostane rešitev takšna, kot je bila v osnovnem zakonu, ki ste ga že kolegi iz Slovenske demokratske stranke že leta 2000 sprejeli, potrdili. In da ni nobenih razlogov, da ga ne bi potrdili še enkrat in da bi vsaj v tem delu ta zakon bil takšen, da bi ga lahko v življenju potem tudi uspešno izvajali.
Hvala. Gospod Anderlič.
Spoštovani! Glasoval bom za prvi in drugi amandma, če bo potrebno tudi o drugem glasovati pri tem členu. Vedel sem, da bodo odpori pri izvajanju tega zakona. Izhajajoč iz izkušenj, ki sem jih imel takrat, ko smo sprejemali ta zakon. Da pa bodo tako siloviti in da se zaradi teh odporov ne bo izvajal zakon, pa nisem mislil, da se v pravni državi to lahko zgodi. Ni res, gospod Sušnik. Jaz vam na prste roke preštejem, koliko je bilo lovskih družin, ki so se pritoževale, da jim manjka nekaj 100 hektarjev in se ne morejo s sosedi zmeniti, da jim naj odstopijo. To je pač neka slovenska "manira" - jaz se v to ne bi spuščal in nočejo odstopiti in se zato tem ne da podeliti koncesij. Pač pa je odgovor, ki ga je Kabinet Vlade poslal v juliju 2005 zainteresiranim lovcem oziroma lovski zvezi, odgovor, zakaj koncesij ne boste podelili. In pravite: "Zato, ker se nekateri upirajo in zato ker se nekateri pritožujejo in ker hočejo, da to spremenimo.". Ampak, lepo vas prosim! Kako je v pravni državi sploh mogoče, da iz Kabineta Vlade pišejo, da ne bodo izvrševali zakona zato, ker se nekdo upira? To pomeni, da tudi na cesti ali kjerkoli, pred Globalom, kot sem govoril, ker se je nekdo upiral in je zbrisal, zakon tam ne velja. To ni dober zgled. Jaz mislim, da je narobe, da toliko govorimo o lovstvu kot takem, o lovski zvezi, o teh "špetirjih" in podobno. Kajti izhodišče je jasno. Država je sprejela vrsto zakonov in vrsto ureditev na področju varovanja narave, ravnanja z naravo, poseganja v prostor in tako naprej. Ta zakon bi morali gledati v vrsti zakonov, ki se začnejo od zakona o varstvu narave. In če bi ta zakon mogoče imel samo naslov Zakon o divjadi in gospodarjenju z divjadjo, bi mogoče bilo tudi manj ideoloških problemov. Tukaj gre za klasični ideološki boj. Ali gremo nazaj v fevdalizem? Ali bomo šli po poti, ki jo je sodobni svet, Evropa v celoti pripoznala iz leta v leto, iz obdobja v obdobje, iz vsakega predsednikovanja Evropski uniji? Tudi mi bomo verjetno prinesli nekaj tej Evropi. Se bodo standardi, se bodo nekatere kvalitete življenja, odnosov med kapitalom, delavstvom, prebivalci in tako naprej, dvigovali na višji nivo. Jaz tako upam. Lastnina je res da sveta, ne pa neomejena. Ne pa tista, ki je nedotakljiva takrat, ko gre za nekatere človeške vire, kot so zrak, voda in podobno in ki morajo biti pod določenimi pogoji dostopni vsem. Bog ne daj, da boste jutri planinske poti zaprli, ki gredo po - tudi ta razmišljanja so bila, ko smo Zakon o planinskih poteh sprejemali, da bi preprosto zaprli poti tam, kjer ljudje hodijo na Triglav ali kjerkoli drugje. Slabo se nam piše. Sodobna Evropa in sodobne pravne ureditve gredo v smer, da se urejajo stvari na način, da je lastnina - kot sem rekel - sveta, nedotakljiva. Pod določenimi pogoji pa ni neomejena. Se lahko tudi omeji in se dovoli na nek način souporaba, humana souporaba. Ni mogoče, da si bomo kupili vsak svoje drevo in bomo dihali svež zrak. Ni mogoče, da si bomo kupili hišo vsak pri potoku in bomo gledali ribe in pili vodo iz tega potoka. Zato je treba v tem kontekstu poudariti nekaj. Zakon sam, gospod minister, je podelil Lovski zvezi Slovenije tudi delovanje v javnem interesu. Kaj je delovanje v javnem interesu? Ali je Vlada prva tista, ki mora skrbeti za to, da bo zagotovila pogoje tistim, ki jim je po zakonu podelila nekaj v javnem interesu? Torej ti, te, jaz namerno ne govorim ne o lovcih ne o družinah ne o zvezi ali ne vem čem. Čemu? Jaz imam veliko prijateljev. Nisem pa ne lovec ne karkoli drugega, ki je povezano s tem. Torej, če je država to z zakonom podelila, mora omogočiti. Mora to omogočiti, da se to lahko počne. Ne bom govoril o vseh stvareh, ki so bile v desetletju in več, v desetletju in več usklajevane skozi, pa so bili tudi močno nosilci, da tako rečem, in po kilah in po politični teži, od Bavčarja, Lešnika in še kateri drugi, ki so leta in leta vlagali zakone v proceduro. Pa niso šli, ker so bili odpori veliki. Prišlo je do tega, da je dozorel čas, da se je zakon sprejel. Mogli bi ga nadgraditi in funkcije uravnavanja vseh funkcij v naravi, funkcija Lovske zveze po programih, ki ga tako ali tako izvaja Zavod za gozdove, ki ga skupaj s Kmetijsko-gozdarsko zbornico, z lokalnimi skupnostmi in z vsem tistim, ki na tak ali drugačen način imajo svoje odgovornosti pri teh vprašanjih, da to uskladijo in peljejo v skladu z nekimi predpisi in v skladu s pogodbo, ki se imenuje koncesijska pogodba, in vsa stroka, ki je bila povezana. Tukaj ni samo tista, ki je vezana na divjad, na tiste strokovnjake pa tiste v naravi. Tudi tisti pravniki, ki se ukvarjajo s koncesijskimi oblikami koncesijskih pogodb itn., pripravo vseh teh stvari, so zagotavljali, da je 20 tisto, kar je primerna doba. Ker pomeni pri tem vprašanju, ko gre za neko stvar, ki ni odvisna od trenutnih odločitev, ampak se predvsem nanaša na trajnost, se nanaša na razvoj, se nanaša na ohranjanje. Konec koncev jaz sem pri tem vprašanju pravzaprav se tudi veliko osebno spoznal s stvarmi, za katere niti nisem vedel, da ima ta Slovenija take habitate, ki jih nima nobena druga država v bližnji in daljni okolici. Da so to bili načrti, ki so se izvajali desetletje in sežejo še v desetletje naprej, če hočemo, da bodo vse te stvari ohranjene in se bodo razvijale tako, kot bi želeli. In moje vprašanje pri tem je samo: Ali je s tem, ko se skrajšuje z 20 na 10 let, ogrožen javni interes? Ali se s tem ne postavlja vprašanja, da se bo slabše upravljalo s temi zadevami na način, kot je to predvideno? Jaz bi to rad vedel. Še toliko bolj, ker pravi gospod Sušnik, da je bilo toliko pritožb in da se zaradi tega niso koncesije podeljevale. Ampak, poglejte, zanimivost, če bi res to bilo, bi po hitrem postopku spremenili zakon in sprejeli samo eno besedico. Meni je žal. Jez sem to hotel sprejeti takrat oziroma ker sem bil slučajno med predlagatelji zakona. Meni je bilo to všeč, da je to praviloma, ampak nekateri so vztrajali, da samo 2.000. Bilo je 2.000 in bilo je narobe. Spremenili bi samo eno besedo. Dodali bi "praviloma" in tudi tisti s 1990 ali pa s 1800 hektarji bi lahko to naredili. To bi pa lahko naredili v okviru enega meseca, v okviru ene seje, prišli po nujnem postopku in bi zadevo razrešili. Ampak ne. Tukaj postavimo stvari na glavo. Zato, da bi sedaj zaradi enega drevesa ali ene živali, ki jo je tukaj nujno postaviti na svoje mesto po odločbi Ustavnega sodišča, sedaj požgali hosto oziroma da tako rečem, se odpovedali, da ne bom kaj drugega rekel, vsem habitatu, ki ga imamo in ki ga na ta način, kot je sedaj to zastavljeno, vsaj jaz tako razumem, dobro in to koordinirate tako ali tako v okviru Ministrstva za kmetijstvo. Torej načrtovanje, kontrola - ne vem, kaj vse - zavodi za gozdove, pa strokovne službe, ki pač se s tem ukvarjajo, vključno še z nekaterimi drugimi, o katerih sem prej govoril. In tukaj, še enkrat se vračam k istemu vprašanju. Povejte mi: Kako je z javnim interesom? Vem, lahko boste rekli, tudi v 10-ih letih se da kvalitetno ta javni interes zagotavljati. Ampak jaz trdim, da vendarle je to destimulativno in tudi če ni to uvajanje tistega, kar pravite, drugačnega, privatnega lova in podobno, je pa zagotovo trden nastavek v zakonu, da se to pri drugi podelitvi lahko zgodi. To imate vgrajeno. Zato jaz podpiram da, ali vrnemo nazaj na tisto, kar je bilo, ali pa naredimo kaj boljšega.
Hvala. Gospod Sok.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovane kolegice poslanke in poslanci in tudi vsi lovci, ki nas spremljate tukaj na balkonu! V bistvu se ponavlja že videno v tem Državnem zboru. Jaz vas ne bom hvalil tako kot nekateri pred menoj. Povedal bom tisto, kar mislim. Ne morem si predstavljati, kako bi izgledalo, če bi lastniki kmetijskih zemljišč in gozdov prišli na ta oder, na ta balkon. Verjetno bi bil veliko premajhen. Ampak tisti se pač ukvarjajo z drugimi zadevami. Verjetno pripravljajo svoje njive za jesensko setev in tako naprej in nimajo časa. Kolega Anderlič je bil prvopodpisani pod ta zakon, ki še vedno ni stopil v veljavo, ne v celoti. Z vsem, kar je povedal, se lahko strinjam, je to, da vsak seveda ne more kupiti svojega drevesa pa tudi svojega kosa zemlje ne, tako kot je, recimo, on kot nek kmet lahko kmetijsko zemljišče ob obali. To seveda vsem ni dano. Nekaterim pa je bilo dano. Njemu je bilo dano in tudi ve, po kakšnem postopku mu je bilo dano. Morda bi bilo boljše, če se včasih ne bi oglašal, bi pustil te zadeve, da ga ne bi rabili drugi poslanci spomniti na te zadeve. Ampak dobro, pustimo sedaj to. Poglejte, ko govorimo o tem, 10 ali pa 20 letnem koncesijskem odnosu. V bistvu je s tega vidika, tako kot jaz razumem, na nek način čisto vseeno. 20 let ali pa 10 let. Torej v desetih letih se da racionalno z divjadjo gospodariti, v 20. letih se da. Ta zakon pač na nek način poskuša s tem skrajševanjem iti na nek način nasproti lastnikom kmetijskih zemljišč in gozdov, ker ko se sprašujemo, katera divjad. Ali je od jagrov? Ni. Ali je od lastnikov kmetijskih zemljišč? Tudi ni. Rekli smo: Kaj, da je od države? Smo ena redkih držav, ampak s tem smo se nekako vsi strinjali. Država je torej na nek način lastninsko pravico omejila, kar lahko po Ustavi naredi in s tem se tudi strinjajo lastniki kmetijskih zemljišč. Hočejo pa nek antipot tej zmanjšani pravici. A ni pošteno, da na nek način uredimo, da ne prihaja do konfliktnosti in da jagri, se pravi lovci in lastniki kmetijskih zemljišč in gozdov na nek način sodelujejo in da te zadeve urejajo super. Nekateri pravite, da bi nas ta ureditev vrnila. Ne vem, koliko ste rekli, 100 let nazaj v dobo nekega fevdalizma. Še dobro, da ne govorimo nemško, ker bi se nam tam na drugi strani Karavank verjetno tako smejali, da bi se do sem slišalo. Kako pa imajo naši sosedje to urejeno? A 100 let so za nami Avstrijci?! Sto let so za nami. Lahko nekateri mislite, da so sto let za nami. Samo to ne boste mogli prepričati niti slovenske javnosti. Sami sebe pa lahko, če verjamete, da so oni res sto let za nami. Kako imajo urejeno? Se pravi, lov smatrajo v Avstriji kot gospodarsko dejavnost. Jaz ne vem. Nimam nobenih argumentov, da ne bi verjel temu, kar so zapisali, ker je to tam gospodarska dejavnost. Ocenjujejo, da jim prinaša na letni ravni pol milijarde evrov prihodkov različnih smeri. Kakšna je naša koncesija? 500 tisoč evrov na pram toliko kot oni ocenjujejo, 80 milijonov evrov iz naslova samega lova. Če zanemarimo ves turizem pa vse ostalo. Pri nas pa 500 tisoč evrov. To, O.K. Lovci skrbijo. Nihče tega ni rekel, da lovci ne skrbijo za divjad. To, kar bi nekateri radi po večkrat poudarili kako, ampak poleg lovcev skrbijo za divjad tudi kmetje in gozdarji. Saj če ti ne bi skrbeli - kako bi pa lovci sami skrbeli za to?! Jaz nisem ne eno ne drugo. Pa tudi z veseljem. Prej je gospod Sajovic povedal, kako on rad vidi srno. Tudi jaz kot veterinar rad vidim živali v naravi. Ste povedali nekateri, kaj delate v prostem času. Jaz se ukvarjam s čebelami in se mi to zdi izredna dejavnost, ampak nekaj opazujem. Opazujem to, da so čebelarji iz leta v leto starejši in da ko hodim tudi po predavanjih, da jih je tudi vedno manj. In tudi z jagri ne bo nič drugače, če ne bomo teh zadev nekako uredili na takšen način, da ne bo prihajalo do konflikta in da bo na nek način zadoščeno tudi temu, če smo s 33. členom ustave omejili neko pravico, da jo potem na drugi strani uravnotežimo. Saj ne zahtevajo lastniki kmetijskih zemljišč in gozdov nekih nadomestil. Ne zahtevajo tega. Hočejo pa na nek način, da jih zakon enakovredno obravnava. In ali nimajo te pravice? Kdo jim lahko razen revolucionarne oblasti, ki jim je to odvzela, odvzame to pravico v času demokracije? Ali ta parlament? Če bo to naredil, potem seveda ni demokratičen parlament. Potem je pač parlament neke države, ki si še stalno domišlja, da lahko z državnega nivoja vse na nek način ureja. Ta popravek tega člena je en majhen poskus, da nekako dolgoročno pridemo do nekega zbližanja. Ne razumem, zakaj bi lovci temu nasprotovali. Za konec pa vam povem samo še en podatek. In če je to namen, samo na področju naše občine Ormož, ki je manj kot 1% teritorija Republike Slovenije - tam nekje 0,91% zemljišča republike obsegamo - smo imeli v letu 2006 326 komadov povožene divjadi. 326. Ali je to potem namen lova, da se našo divjad, največ je to srnjad, da imamo poškodovane avte, verjetno še kakšne poškodovane ljudi, veliko materialno škodo in na koncu toliko kosov povožene divjadi? Torej nekaj bo treba na področju našega lovstva spremeniti. In tisti, ki ste govorili, kako so na Hrvaškem to vse in to tudi nekateri lovci, gor z vrha, ne tisti od spodaj, z vrha razlagajo, gospa Pozsončeva bi seveda lahko povedala, od kod pridejo divji prašiči, ki povzročajo škodo na Goričkem, od kod prihaja divjad k nam in tako naprej. Torej tu se pa seveda govori, kako so Hrvati zaradi nekega drugega principa organizacije lova vso svojo divjad postrelili. To seveda ne drži. In tudi ta zakon, ki mu nekateri tako nasprotujete, ne prinaša tako velikih revolucionarnih sprememb na tem področju. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Štebe. Oprostite, gospod Štebe! Gospod Anderlič ima repliko.
Gospod Sok, seveda je razumljivo in jaz vem, da je tudi ta odpor predvsem zasnovan na vaših insistiranjih in da ste vi pogojevali Vlado in da ste izkoriščali celo nekatere ministre, da so na zahtevo RKC-ja blokirali uredbo. Črno na belem pisno. Nimamo se kaj sprenevedati. Nimamo se kaj sprenevedati. Tukaj piše črno na belem. Povejte, da se zavzemate za srednji vek, za povratek nazaj, da bo Cerkev veleposestnica. Mussollini jo je razlastil v Italiji. Franc Jožef jo je razlastil na naših prostorih in še kje drugje. Če vi mislite, da gremo lahko v demokratičnem svetu in v času drugačnih odnosov nazaj, potem tudi prav. Ampak jaz ne želim z vami nazaj. Jaz želim naprej. In mimogrede, desetkrat sem vam že pojasnil. Niti kvadratnega metra zemlje nisem kupil. Želel sem si urediti pot. Vi z vašo demagogijo in vi z vašimi, iz vašega konca človekom, ki je nekorektno se vmešal v zgodbo, ste to preprečili. Nič hudega. Še lahko hodim po stopnicah, pa še nekaj časa bom, ampak pravica bo prišla na dan. Prosim pa vas, da ne lažete naprej in naprej, ampak se pozanimate, če ste jo mogoče pozabili.
Hvala. Gospod Štebe.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi, predstavniki lovcev! No, tale zadnja od mojega predhodnika je bila pa res prava, o srednjem veku. Če sedajle govorimo o tem kontekstu, je pravzaprav zelo zanimivo izpeljati ta srednjeveški odnos. Se pravi, tisti, ki že šest desetletij imajo to pravico, ki jim je bila dana, na nek način poskušajo, problematizirajo stvari, kako naj bi tekle naprej. To se pravi, naj bi ta srednji vek trajal še 20 let oziroma nekateri bolj menimo, da naj bi trajal nekoliko krajše, 10 let, saj smo v demokraciji in čisto nekih drugih nefevdalnih časih. Prav zanimiva je ta primerjava s srednjim vekom. Škoda pa je, da se je vse skupaj zreduciralo na to ali 10 ali 20 oziroma ali 20 ali 10 in da je to sedaj to glavno krucialno vprašanje pri vseh dobrih straneh zakona prejšnjega in sedanje izboljšave, spremembe, predvsem pa delovanja lovcev, lovskih družin. Vsaj v tistem smislu trajnostnega dolgoročnega ohranjanja narave. V tem primeru žive narave, pa tudi narave kot take, gozdov. Problematizirati zadevo za to prvo koncesijo, ki naj bi se zdaj formalno podelila, jaz ne smatram to, niti se čudim, zakaj je to zdaj tako veliko vprašanje. 10 ali 20 let na 60 let podlage. Pravzaprav pa to niti ni koncesija kot jo poznamo iz gospodarstva. Morda je to nekaj podobnega, kot poznamo v zdravstvu. Koncesija se pridobi v konkurenčnem boju v pozitivnem smislu na trgu z javnim razpisom, kdo da boljše pogoje in tako naprej. Ni tukaj prava primerjava, sem rekel. Lahko pa v določenem smislu, ampak gre za osnovno temeljno človečansko pravico. Zakaj pa ne tukaj enakopravno obravnavati tudi lastnike teh zemljišč? Konec koncev bodo imeli potem lovci kot člani lovskih družin, društev bodo razbremenjeni vseh skrbi in dolžnosti, ki jih imajo sedaj kot upravljavci. Konec koncev tudi tako. Ampak bistvo je pa, da se ta fevdalni odnos na nek način v nekem prehodnem obdobju 10 let konča, se podelijo v tem obdobju formalne koncesije sedanjim upravljavcem gospodarjem in se potem po 10-ih letih zadeve izenačijo z vsemi možnimi kandidati za koncesionarje v teh loviščih. Kaj je tukaj pravzaprav sploh problematičnega? Problematično po mojem mnenju je to odlašanje, ta dolga doba. Konec koncev bodo imele lovske družine veliko prednost kot uveljavljene z dobrimi praksami, z dobrim delovanjem, z dobrimi referencami zato, da nadaljujejo to delo, ki ga dobro opravljajo. In jaz res ne vem, zakaj se to na tak način in tako vehementno problematizira. Ob tem pa sem začuden nad podatkom, da zakon iz leta 2004 se sploh ni mogel uveljaviti in to ne po krivdi države, ministrstva, vlade, ampak tistih, ki naj bi v smislu zakona partnersko in konstruktivno sodelovali, da se ga uveljavi. Res sem presenečen. Da pa ne bi kdo mislil, da imam kakršnekoli takšne ali drugačne interese. Nimam nikakršnih interesov. Hodim in tečem po gozdu in dejansko uživam, ko vidim divjad v naravi. Včasih srečam celo kakšnega lovca, prepogosto pa pse, ki niso od lovcev, ampak od vseh drugih in se gibljejo po gozdu. Jaz mislim, da zdaj sicer ni primerno govoriti o dobrih in slabih primerih, ki jih človek opazi tudi pri delovanju lovcev in lastnikov gozdov. Ampak mislim, da je ta dilema o 20 ali 10 zgrešena in bi jo ne smeli tako zreducirati samo na to usodno številko. Ta fevdalni odnos bi morali končati v nekem smiselnem, normalnem prehodnem obdobju. To obdobje je zagotovo dovolj 10 let. V tem smislu zakon podpiram. Hvala.
Hvala. Gospod Presečnik.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi, spoštovani obiskovalci na balkonu! Najprej bom rekel to, da se mi zdi odveč, da kolega Posedela in kolegico Uhanovo tako skrbi naše razumevanje tega zakona in zakona, ki je bil malo prej na vrsti, Zakona o gozdovih. Pri tem zakonu bom rekel to, da podpiram in sem tudi aktivno sodeloval pri usklajevanjih tega zakona. Podpiram mnoge rešitve, ki so zelo dobre v tem zakonu. Zaradi tega ga je potrebno v končni fazi podpreti, seveda z izjemo, da je potrebno narediti še temeljit premislek glede 6. in 7. člena sprememb oziroma 25. in 26. člena osnovnega zakona. Torej, govoril bom kar o obeh na kratko, ker pomen in probleme ste že drugi nakazali v svojih izvajanjih že mnogokrat. Najprej bi ponovil to, kar je že nekaj kolegov, tudi mojih, že omenilo, ker nam je bila očitna dvoličnost pri prejšnjem zakonu. Jaz sam mislim, da sedaj, če koalicijsko zadevo usklajuješ, se tam prepiraš in na koncu seveda na kakšno stvar pri sporazumevanju je tudi treba pristati, gospa Uhanova, da v tem primeru ni dvoličnosti, ampak vi seveda razumete koalicijsko usklajevanje malo po svoje. Jaz bi rekel to. Mi imamo obstoječi zakon. Dolgo se je valjal ta obstoječi predlog Zakona o lovstvu in divjadi v prejšnjih mandatih in je potem bil, mislim da, sprejet pred tremi leti. Ta zakon je veleval izdati akt o koncesijah lovskim družinam. Kolikor mi je znano, če imam pravi podatek, je prvi tak predlog uredbe prejšnja kmetijska ministrica tudi pripravila za sejo Vlade. Vendar je zaradi raznih posredovanj, predvsem enega od ministrov, ta uredba vedno rajžala iz vladne procedure dol. Jaz to obžalujem, ker bi imeli nekatere stvari že nekaj časa rešene. To mislim, da ni dvoličnost, je pa do neke mere tudi protizakonito. Kot sem rekel, večino teh določil, ki jih zajema ta sprememba zakona, je potrebno sprejeti. So dobre. Pričakujem, da na današnji seji ne bomo dokončno odločali o amandmajih, ampak da si bomo vzeli še določen čas do naslednje seje vsaj in da te zadeve okoli 25. in 26. člena še temeljito razmislimo in eventualno najdemo kakšne bistveno boljše rešitve. V primeru, da tega soglasja danes v Državnem zboru ob koncu seje pri glasovanju ne bo, v tem primeru pa pričakujem, da bo Državni zbor podprl nekatere amandmaje pri 6. in 7. členu in na ta način omogočil temeljit razmislek do naslednje seje. In kar bi še posebej poudaril, torej eno zadevo, ki sicer ni stvar teh sprememb zakona, je pa materija osnovnega zakona. To so lovišča s posebnimi nameni. Vemo vsi. Mnogokrat smo razpravljali o teh. Jaz sem se strinjal, da v teh spremembah zakona ne posegamo v to področje, da so na nekaterih območjih ta lovišča potrebna, da tudi ni interesa oziroma možnosti organiziranja lovskih družin v teh območjih, da imajo resnično nek poseben namen. Vendar, prepričan sem tudi, da tam, kjer ta možnost obstaja, strokovna možnost obstaja. Kjer so lovske družine ustrezno organizirane oziroma imajo voljo po tej organizaciji, da bo ministrstvo oziroma Vlada prisluhnila tem željam in tudi ta del teh lovišč, torej s koncesijo dodelila tudi lovskim družinam, ki bodo za to zainteresirane. Torej, če ponovim ali strnem moje izvajanje, bi rekel to, da pričakujem, da danes ne bomo o tem odločali in da bomo o 6. in 7. členu vzeli čas za temeljit razmislek in malo drugačno rešitev. V nasprotnem primeru pa, da bomo glasovali tako, da bomo to možnost do tretje obravnave pač imeli. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Uhanova, repliko.
Jaz bi želela, da bi se gospod Presečnik osredotočil na zakon, ki ga imamo pred seboj in da bi v nadaljevanju izpuščal moje ime pri svojih razlagah in stališčih Ljudske stranke. Jaz sem povedala stališče Nove Slovenije. Prej pa sem jaz replicirala na 33. člen oziroma na Zakon o gozdovih in povedala o stanju, kaj se je dogajalo na odboru. In glede na to, da niste bili prisotni ne na seji odbora, ne tukaj na seji, težko razumete, kaj se je dogajalo oziroma kakšen je bil potek vlaganja in umika amandmajev.
Hvala. Gospod Barovič.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice, kolegi, gostje! Kdo med nami ni gledal znamenite Disneyjeve risanke Bambi? Kdo med nami bi si želel, da bi tako lepo srnico ustrelil? Nihče. Gospe in gospodje, pustimo živalim, da živijo, in pustimo lovcem, da skrbijo za naravno ravnovesje. Od kdaj rabijo živali koncesije? Živali ne poznajo schengenskega sporazuma in ne moremo jih omejevati, gospe in gospodje. Ne moremo. Živali gredo tja kjer jim je lepo. Pustimo jih pri miru. Ne ubijajmo, ne streljajmo! Ne se ukvarjati s takšnimi zakoni, s koncesijami za živali, deset let, dvajset let. S tem, da bo nekdo zaslužil za to, da bo najel nekega lovca, da bo neko žival, žival ki ohranja ravnovesje, ustrelil. In ne kovati dobičkov še iz tega zakona, no. Mislim, zelo nežno povem. Živali ne potrebujejo koncesije. Ne razumejo schengenskega sporazuma in ne razumejo meja. Ali vsaj to razumete? Zato je predlog Poslanske skupine Socialnih demokratov k 6. členu razumem koncesij ni in jih ne more biti za živali. Ne more. Ne more biti, niti 20 let niti 10. Pustite jih, naj živijo. Lovci pomagajo živalim, ki umirajo, ki so bolne. Hranijo jih čez zimo in skrbijo za uravnoteženje v naravi. Ali si lahko zamislite, da bi se pogovarjali o takšnih amandmajih in o takšnem zakonu o ljudeh? Tam, kjer jih je preveč, jih bomo postrelili. Lepo vas prosim, no, gospe in gospodje! Ne iskati dobičkonosne, pa naj bo to. Res ne! Rimskokatoliška cerkev z vsem spoštovanjem, še enkrat pravim, blagor mu, kdor veruje, hoče sedaj imeti vse svoje, ne samo drevesa, ne samo cerkve, celo živali. In če bo ta žival prebegnila nekam drugam in če jo bo nekdo ustrelil, bog ne daj, pustimo jih pri miru, bo plačal. Ja, pa vendarle hudimana no. Živali so naši spremljevalci v našem življenju, srnice so ideal za naše otroke. Pustimo jih pri miru. Ne dajmo jih pod koncesije. Ne dajmo jih pod schengenske sporazume, ne dajmo jih v neke meje, no. Ali jih boste žigosali, tako kot so na divjem zahodu kavbojci žigosali krave, da bomo vedeli čigava je? Ali se bomo vrnili v obdobje Šerifa iz Nothinghama, ki je obešal ali pa na smrt obsojal ljudi, ki niso imeli kaj drugega jesti in so naravna zakonitost, ustrelili neko žival v gozdu, da so jo pojedli in potem jih je zaprl zato, ker je to "kao" njegovo? Lepo vas prosim, no! Ali lahko vsaj v odnosu do živali, do ljudi, ki skrbijo zanje, ki jih krmijo skozi zimo in ki skrbijo za ravnovesje, ali lahko vsaj te ljudi pustimo pri miru, da s svojim odnosom do teh živali ravnajo tako, kot je prav? Tako, kot je prav. Če je bolna, ji pomagajo z odstrelom ali z zdravili. Če jih je preveč, jim pomagajo z ravnovesjem. Bodimo vendarle ljudje in ne dajajmo življenja pod koncesije. Ne dajajmo živali pod schengenske sporazume in pustimo vendarle ljudem, ki se z divjadjo ukvarjajo, da zanjo skrbijo. Bom rekel nazadnje. Veste, najboljši je tisti rek: "Boljši je lovec, ki gre zjutraj v gozd zato, da je s prijatelji, pa tudi če zgrne ali pa če vase da šilček ali dva žganja, pa ima raje psa na rami, pa puško po tleh vleče, kot pa tisti, ki strelja na pamet in brez veze". Podpiramo amandma k 6. členu, da se ta člen črta absolutno. Koncesij dajati na 10, 20 - ne vem, zakaj - nima smisla. Pustimo živali. Naj bodo vzor našim otrokom. Naj živijo v naravnem ravnovesju z nami ljudmi, da ne bi čez 10 let govorili o enakem zakonu o ljudeh. Tega me ja pa strah. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Žnidaršič.
Lepa hvala, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani minister z ekipo! Mi bomo amandmaje podprli tudi zaradi tega, ker smo enak amandma k 6. členu vložili v drugem branju. Vendar ni bil sprejet in ker po pravilu naši predlogi v koaliciji niso podprti, smo glede na razmerje sil pričakovali, da tudi v tretjem branju nima upanja oziroma da člen ne bo odprt, pa je k sreči. V tem smislu smo prepričani, da je potrebno amandma podpreti tudi zato, da bi zakon kot celoto lažje sprejeli, ker je v ostalih rešitvah nekako sprejemljiv. Seveda bi s spremembo 6. člena sprejeli zakon, ki bi bil sprejemljiv za vse razen tistih, ki dejansko silijo v srednji vek. Namreč, jaz verjamem, da na Hrvaškem ni toliko nesreč in povoženih živali. Ampak zato ne, ker jih nimajo, ker tam divjadi več ni. Jaz sem pred leti zadel srno in mi je bilo bolj žal zanjo kot za škodo na avtomobilu, ki ni bila majhna, ker avto je bil pa skoraj nov. Pa tudi nisem se prepiral z lovsko družino, kaj bo z odškodnino, ker tam ni bilo znaka in podobno. Ampak takšno je življenje, da ti skoči žival na cesto. Sam sem za to, da preživijo naše živali. Ta lovski stalež naše divjadi moramo naprej braniti. Težava nasprotovanja zakonu z naše strani je tudi v tem, da se zavedamo, da bi ob sprejetju zakona z desetletno koncesijsko dobo to pomenilo za lovske družine prekratko dobo in še zadnjič po vrhu. Kajti to, da bo potem nekdo drug dobil koncesijo, praviloma lastnik gozda, so nekateri, ki branijo takšno krajšo dobo danes naravnost napovedali. Tako, da ni nobene iluzije več okrog tega, kaj se bo zgodilo, ne glede na ministrovo zatrjevanje, da zasebnih lovišč ne bo. Seveda ne bo zasebnih lovišč. Bodo pa zasebne, bi lahko rekel, lovske družine, ki bodo postrelile divjad v komercialne namene. To je bilo danes povedano, v smislu gospodarjenja. Gospodarjenje se izplača, če je dobiček. Dobička od "škarta", ki ga danes lovske družine iztrebljajo med divjadjo, ni. Jaz sem bil v eni lovski koči začuden, ker ni bilo lepih rogov in je eden od prisotnih lovcev rekel: "Ali veš, ti ne veš, da mi že leta dolgo ta lepših ne streljamo. Tiste morajo ostati za razvoj, za boljšo gensko strukturo v naših loviščih in našo divjadjo in zato ne boš našel". Zmeraj manj bo tistih kapitalnih, najlepših trofej, ker ni to namen. Namen je nek drugi. In če povzamem še pripombo, da bi si eno srno 350 tisoč lastnikov razdelilo torej tako, da bi dobil vsak šesti, sedmi delček te vrednosti, potem ne razumem razmišljanja o gospodarskem ravnanju na področju lova s strani tistih, ki danes to branijo. Ker ne verjamem, da bo v njihovih loviščih, zasebnih, kasneje mogoče odstreliti kaj več kot nekaj deset glav divjadi na 100 hektarjev in še to slabše vrste. Razen, če ne mislijo komercialno najdražje, najlepše postreliti in jih drago prodati tujcem, ki bodo to lahko plačali in za razplod in za nadaljevanje vrste jih ne bo kaj mnogo brigalo. To so razlogi, ne tisto, da bi si mi. Mi si v stranki DeSUS nič ne obetamo glasov s strani lovcev. To so v glavnem mlajši ljudje, ki lahko tekajo in skačejo po gozdovih in lovijo in tako naprej, ampak mi smo pošteni do stvari in jo zaradi tega zagovarjamo v tej obliki. In bomo zato amandmaje in zakon podprli, če bodo ti sprejeti. Če ne, pa žal ne bomo mogli. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Sajovic.
Hvala lepa, predsedujoči. Vsem skupaj še enkrat pozdrav. Prej v razpravi je bilo slišati, da se povzroča v tej državi nek konflikt med lovci in lastniki zemljišč. Jaz se pa tu sprašujem o lovskem zakonu. Dve, tri leta ali pa štiri, pet nazaj nismo veliko govorili. Konflikt povzroča ozek, sebičen interes 100-ih ali mogoče 120-ih novih fevdalcev, ki hočejo več, kot jim pripada. Prav je bilo in strinjam se, da smo jim vrnili gozdove včeraj. Danes hočejo srnjaka, jutri maline, borovnice, gobe, naslednjič pa rampe in ograje. Kaj mislite, da v tujini, da nekdo, ki se ukvarja z zasebnim lovom, da on pusti nekomu, da mu nabira gobe in plaši divjad? Ali mislite, da se on strinja, da zjutraj, ko gredo prvi sončni žarki, da tam tečejo rekreativci? Daleč od tega. On hoče imeti na svojih parcelah mir. Kdor ne ve, kako to zgleda, poglejte si prehod Ljubelj in cesto na stari Ljubelj na naši tržiški, slovenski strani. Vsakdo vsak trenutek gre lahko gor in počne, kar hoče. Ko pa greste na prvem ovinku pod mejnim prehodom na Koroškem, pa je znak, kjer piše, kaj je prepovedano, kaj se ne sme, kaj so zasebne lastnine. To dejstvo. Prej je bil nesporazum, koliko imamo v Sloveniji kmetov, koliko imamo lastnikov gozdnih in kmetijskih zemljišč. Kmetijsko-gozdarska zbornica, katere zakon bomo spreminjali, ima okoli 150.000, se mi zdi, da je še celo nekaj več članov. Za subvencije jih pa vlaga 70.000. Sedaj nekateri razlagajo tu, da bomo s tem, ko bo lahko lovil, rešili gorskega ali še katerega kmeta. Daleč od tega. Ljudje imajo vsakodnevnega dela dovolj, se jim ne ljubi poditi za divjadjo po gozdovih. Vendar potrebujejo pa drugo pomoč. Potrebujejo boljše ceste, rabijo manjše davke. Nekdo pravi, da se bo kmetom položaj izboljšal, če bodo dobili srnjaka ali jelena. Imajo danes telička, ki ga celo leto redijo, ali pa bika, ali goveda nimajo. Treba ga je dati v klavnico. Kar pa se tiče prašičev in drobnice, se jim že vse označuje in vodi evidenca. Najprej jim dajmo tisto, da bodo z njim razpolagali, kar imajo v hlevih, potem pa tistega goloba daleč na strehi ali pa jelena nekje na vrhu hriba. In potem še ta razmislek, ki se je sedaj v tej državi razpasel, in sem vesel včerajšnjih Odmevov, se je na tem področju, ko ljudje poslušajo predstavnico lastnikov razlaščenih zemljišč, saj nam ni treba nič delati. Nekdo nam bo sedaj še očital naslednji teden, da je spet tema, ki smo jo enemu od predsedniških kandidatov mi podtaknili. Poslušajte za božjo voljo, saj sami silite v nesrečo. Jaz bi sedajle provokativno proceduralno lahko tudi predlagal, da naj Poslanska skupina SDS, ki še edina zagovarja ta zakon v tem Državnem zboru, naj pač zadevo ustavi, zadevo umakne in "gotovo". Država pa naj razpiše koncesije za 20 let, tako kot je zapisano v zakonu. Slovenski lovci in lovska organizacija je že imela in še ima stoletno koncesijo. Izkazali so se kot dobri, odlični gospodarji, naravovarstveniki. Iztrebili nismo nobene od živalskih vrst. To je status, ki nam ga zavidajo marsikje v Evropi in po svetu. Kdo mislite od tistih zasebnikov, ki vidijo samo evre, bo delal kaluže, bo pobiral smeti, odstranjeval odpadne gume, avtomobilske školjke? Enostavno takih ljudi ni. Pomemben bo samo evro, evro in evro. Lovci pa naredijo za tisto zadevo v lovišču bistveno več. Številna mokrišča, številne remize za malo divjad so bile nastrojene s prostovoljnim udarniškim delom. In tega, kot sem vam že prej v predstavitvi stališča poslanske skupine omenil, zelo, zelo veliko. In dober sistem je treba ohraniti naprej. Noben trener ne menja moštva, ki zmaguje. Moštvo slovenskih naravovarstvenikov in lovcev je brez dvoma uspešno. In zakaj zdaj dajati nek priviligiran položaj peščici posameznikov, se mi zdi res nerazumljivo. Tudi nekaj je tistih v tem Državnem zboru, ki so se mogoče v šoli učili nekaj od biologije. Reči in zapisati to, da je v naravi 10 let nek ciklus, ki je vezan na življenje živali, je enostavno nek absurd, ki nima primerjave. Poglejmo, 10, 20, 30 let nazaj se je ali pa 50 se je v slovenskem živalskem svetu na širše zgodilo kaj takšnega katastrofalnega? Čisto nič. Ni nobenega razloga, da enostavno ne bi zaupali in dober sitem nagrajevali naprej. In še enkrat k tistemu še, zdaj mi ne gre iz glave, kar je bilo prej rečeno, da divjad postane last tistega šele takrat, ko pade ali tam kjer pade. Danes zjutraj je srnjak moj, včeraj zvečer se je pasel na vrtu sosedovega Francelna, jutri spet nekje drugje in ubiti ga moram zato, da bo moj. Ja, poslušajte ljudje moji, jaz ga raje slikam, gledam, pa še kaj, lovci jih pa odstrelijo samo tisto določeno število, ker enostavno ni zadosti naravnih plenilcev in sovražnikov, da sorazmerje med staležem, med boleznimi in med škodami v nekem ravnovesju. In to so tiste rešitve, ki jih moramo zagovarjati. Zato bom ta in naslednji amandma za 20-letno koncesijo z veselje podprl.
Hvala. Gospod Veber.
Hvala za besedo. Skrajševanje koncesijske dobe res ni bilo potrebno. Tako da gre očitno za dogovor, ki je bil sprejet, da Vlada poda v proceduro zakon, ki drastično spreminja trajanje koncesijskega obdobja. Naj spomnim, da zdaj veljavni Zakon o koncesijski dobi govori o tem, da je ta doba podeljena oziroma dolga najmanj 20 let. Torej je lahko 20, 25, 30, 40 ali če hočete tudi 100 let, vendar najmanj 20 let. Predlog Vlade je prvoten, ko je dal ta Zakon o divjadi in lovstvu v proceduro, pa govori o tem, da se to besedilo najmanj 20 let nadomesti z besedilom največ 10, kar pomeni, da je lahko po njihovem ta koncesijska doba eno leto, dve, tri, štiri vendar največ 10. Torej, drastična razlika v razmišljanju, ki dejansko govori o tem, da nikakor ne gre za strokovno odločitev, da ne gre za odločitev, ki je povezana z nekimi naravnimi zakonitostmi, ampak je povezana predvsem s kapitalskimi interesi oziroma interesi ozkih interesov. Torej ozkimi interesi lastnikov zemljišč. Mislim, da je to nekorektno. Predvsem zaradi tega, ker je vendarle Slovenija v svojem obdobju obvladovanja divjadi storila nekako bistveno več kot marsikatera druga članica Evropske unije. Želim pa spomniti, da pravzaprav to je tista zakonodaja, ni ki vezana na prav noben predpis glede tega v Evropski uniji. Ampak se vsaka država članica sama odloča o tem. In ne vem, zakaj bi mi morali nekoga posnemati, kjer je dokazano, da se takšen način gospodarjenja, ko je divjad last lastnika zemljišč, prenese v Slovenijo in zakaj si pravzaprav zapira svoj prostor. Jaz sem danes že pri Zakonu o gozdovih zelo jasno povedal, da moramo biti do tega lastništva še posebej pozorni. Ampak iz razloga, ker je 80% zasebnih gozdov v Sloveniji. In če to površino zapremo za javnost, smo pravzaprav spremenili, drastično spremenili podobo Slovenije. In ta podelitev koncesije po izteku, sedaj ko je odbor sprejel deset let. Po desetih letih bi pravzaprav lahko prišli do teh koncesij lastniki zemljišč, ki ustanovijo svoje društvo, svojo družino. Teoretično so lahko trije oziroma na podlagi zakonodaje so lahko samo trije. In izpolnjeno tisti pogoj, da imajo prednostno pravico pri dodelitvi koncesije po izteku prve koncesije. Tako, da je ta doba koncesije zagotovo povezana s tem interesom. Zato tudi vlagamo amandma, s katerim črtamo 6. člen in ohranjamo sedanje besedilo zakona, ki govori o tem, da je koncesija podeljena za gospodarjenje z divjadjo za najmanj 20 let. Kot sem povedal, je pa lahko tudi več. To je tudi odraz dejanskega stanja v naravi in tudi sicer pri gospodarjenju z divjadjo. Namreč zavedati se tudi moramo, da je v Sloveniji vendarle zgrajenih toliko in toliko lovskih domov in da je zgrajenih tudi in inštaliranih toliko naprav. Predvsem hladilnic, ki so nujno potrebne zaradi veterinarskih predpisov. In da je vendarle v naravi tudi zgrajenih kar nekaj objektov oziroma naprav, ki služijo za to, da se lahko dejansko lov odvija na varen način in na način, da je žival oplenjena tako, da resnično zadetek lahko izvedeš čim bolj pravilno in natančno in da pri tem ne pride do poškodb tudi mogoče ostalih, ki so prisotni v gozdu. Vse to je bilo plod in delo lovskih družin, lovcev, v veliki meri tudi s prostovoljnim delom. Tako namreč tudi funkcionirajo in prav zanimivo bi bilo videti, čeprav koncesije niso ne vem kako visok znesek. Ampak vendarle, kolikšen znesek bi lahko nekdo plačeval kot zasebnik, če bi moral plačevati lovce, da mu pokosijo, ali nekoga tretjega, da mu pokosi, da poskrbi za vse, kar je potrebno postoriti v lovišču? Zagotovo bi bil ta izplen nič ali pa še kaj več. Če bi pa želel dobiti nek dohodek iz tega, pa bi resnično imel večje število divjadi ali neko komercialno zanimivo divjad, ki pa bi seveda v naravi bila v tistem delu zagotovo tujek. Tukaj se bistveno razlikujemo od vseh tistih držav, ki so to ravnovesje v naravi že porušile. V Sloveniji pa imamo še vedno možnost, da svoje naravne vrste ohranjamo v tem naravnem okolju in pravzaprav ne potrebujemo tujih vrst. Tako, da gre pri tem vprašanju resnično za cel spekter, ki jih ni in jih ne smemo zanemariti. Zagotovo je pametno in primerno, da razmišljamo o tem, da ne onemogočimo lovskim družinam, ki imajo neko svojo infrastrukturo, da jutri postane pravzaprav še en konflikt več v naravi. Kajti, kako bi pa lahko pričakovali, da bi nekdo, ki je danes lastnik neke hladilnice, dal v uporabo hladilnico tistemu, ki bi bil uspešnejši pri podelitvi koncesije in kako bi ta pravzaprav lahko odvijal svojo dejavnost. Zagotovo bi moral zgraditi, ali svojo hladilnico, ker dvomim, da bi prišlo do dogovora z obstoječimi lastniki oziroma lovskimi družinami, ki imajo že sedaj to zgrajeno, da bi si to izposojali ali dajali v najem. Skratka, prišlo je do resnično izjemno konfliktnega stanja v naravi. Žrtev bi pa zagotovo bila narava in nenazadnje tudi tista prednost, ki jo imamo v Sloveniji pred vsemi ostalimi, ker jim pač ni uspelo ohraniti narave v takšni obliki, kot je to pri nas. Zato menimo, da je začrtanje takšne spremembe koncesijskega obdobja nujno. Seveda pričakujemo, da bo tudi naš amandma sprejet, čeprav je še cela vrsta drugih pomanjkljivosti pri drugih členih. O tem pa seveda nekoliko pozneje tudi pri drugih amandmajih. Hvala.
Hvala. Gospod Brenčič, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. No, z Zakonom o lovstvu iz leta 2004 smo se nekako trudili najti s tem zakonom neko kohezijo ali uravnoteženje med lastniki zemljišč, upravljavci in lovci. Res je, da so morda tudi upravičeno lastniki zemljišč takrat pričakovali nekoliko večji kos te pogače. Res pa je tudi, da tisti lastniki kmetijskih zemljišč, ki se ukvarjajo s kmetijstvom kot primarno dejavnostjo, nimajo, prvič, se niti časa se ukvarjati z lovstvom. Drugič, saj jim niti ni potrebno, ker živijo v tej naravi, so del te narave. Pričakujejo pa za povzročeno škodo primerno odškodnino in to smo tudi zasledovali z zakonom leta 2004 in jaz mislim, da smo ta permanentni cilj tudi dosegli. Res pa je, da se v zadnjem času pojavlja vedno več lastnikov gozdov in velikih lastnikov. To so praviloma bogati ljudje, ki svoje dobre prihranke sproščajo v nakupe gozdov. Jaz ne vidim v tem nič slabega. Vendar pa sem trdno prepričan, glede na poznavanje situacije, pa nisem kakšen oboževalec zelene bratovščine, vem pa, da ta bratovščina danes ni več niti prestiž niti privilegij, ampak je skup nekih ljudi, ki jih živa narava enostavno zasužnjuje, lahko rečem temu. In da ta društva gospodarijo z namenom, ki jim je dan s koncesijo, dobro. Jaz v tem ne vidim, res ne, boljše solucije, da bi boljše gospodarili lastniki, gospodarili s tem vprašanjem lastniki gozdov. Tako je zakon, kakršen je predlagan, dober. Glede na to, da v enem letu gre listje gor, pa gre listje dol, ne predstavlja to nič v nekem daljšem ciklusu, sploh z gojitvenimi načrti, da upoštevamo v tem zakonu namen obeh amandmajev, tako predvsem en ali drugi amandma 6. člena in amandma k 7. členu. In ostala vsebina zakona je po mojem mišljenju dobra, ker odpravlja neke slabosti, ki jih ni realiziral zakon, sprejet v letu 2004. Ne vidim potrebe, da zakona ne bi sprejeli. Jaz bom prav gotovo podprl spremembe obeh členov, ker imam zaupanje v lovske družine, ker imajo dandanes povsem drugo vsebino, kot so jo morda imele še pred 25, 30 leti, da ne govorim še poprej pred več leti. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Džuban. Se odpoveduje. Želi še kdo razpravljati o 6. členu in o amandmaju k temu členu. Odpiram ponovno prijavo za razpravo o 6. členu in obeh amandmajih k temu členu. Gospod Bevk, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! Mislim, da bi se moral kolega Sok opravičiti predstavnikom 22 tisoč lovcem, ki danes spremljajo to zasedanje, kajti primerjal jih je z lastniki kmetijskih zemljišč in gozdov, ki da nimajo časa, in da sedaj delajo in opravljajo opravila za jesensko setev. Kot da lovci, ki so danes tukaj, nimajo nobenega drugega pametnega dela. S tem se ne strinjam. To so legitimni predstavniki 22 tisoč lovcev in lovk, ki so združeni v slovenskih lovskih družinah. Minister za pokrajine oziroma bom raje nekaj drugega rekel. Kolega Presečnik je prej napovedal, da bomo odložili odločanje o amandmajih in o tem zakonu na današnji seji. Nekaj podobnega ste koalicijski poslanci dosegli tudi okrog zakona o pokrajinah oziroma v paketu zakona o pokrajinah. Očitno ko nimate dovolj glasov in podpore v Državnem zboru, potem odlagate rešitve, odlagate glasovanja. Minister za pokrajine dr. Ivan Žagar je dejal, da je številka 14 politična realnost. Minister za lovstvo gospod Jarc pa je dejal, da je številka 10 rezultat biologije divjadi in pa 10-letnega dolgoročnega načrtovanja v lovstvu. Jaz mislim nasprotno, mislim, da je to politična realnost ali bolje rečeno politična kupčija med Vlado in peščico novopečenih veleposestnikov. Mislim, da so bili dovolj jasno tukaj v Državnem zboru v prejšnjem mandatu predstavljeni argumenti za 20-letno koncesijo in da se sklicevati na biologijo in na gospodarjenje ne zdrži dovolj tehtne presoje. Prej je bilo tudi omenjeno, da imajo ribiči 30-letne koncesije, da so v gozdarstvu 20-letne koncesije in ni nobenih razlogov, da ne bi ohranili ureditve, ki jo prinaša prejšnji zakon, ko so lovske družine lahko pridobile na osnovni tistega zakona 20-letne koncesije, zato bom jaz seveda podprl amandma Socialnih demokratov, da se ta zgrešeni člen in ta zgrešena rešitev črta iz tega zakona. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Pečan.
Hvala lepa. Tudi jaz bom seveda podprla ta amandma oziroma tudi drugega, če prvi ne bi šel skozi, ker je tako ali tako samo nekoliko drugače zapisan, smisel pa je isti. Enako velja tudi, ker ne gre drugače, kot da se ta 6. in 7. člen med seboj povezujeta, bom podprla tudi amandma k 7. členu, ker sem prepričana, da so v 100 letih obstoja lovstva v Sloveniji lovci zagotovo najbolj kvalificirani za to, da lahko poskrbijo za naraven razvoj našega gozda, ki razen stoječe narave, se pravi v obliki rastlin in zemljišč, skrbijo tudi za gibljivo naravo, to so pač živali. Že dolgo ne veljajo več lovci za neko združbo, ki se zadovoljuje ali navdušuje nad tem, da živali pobija, ampak je zagotovo več kot 80% njihove dejavnosti v naravi, ne samo v gozdu, ampak tudi izven njega, vezana na skrb za divjad, za naravno ravnotežje v naravi. Vemo, da plenilcev, razen tistih, ki smo jih na novo naselili, naselili so jih pa prav lovci skupaj s stroko z biotehniške fakultete in zavoda za gozdove, zagotovo ne bi imeli takšne populacije divjadi, kakršno v Sloveniji imamo. In smo nanjo lahko tudi ponosni. Prej smo slišali, da je v nekaterih delih Slovenije praktično vsak dan povožena na cestah po vsaj ena žival, divja žival, se pravi, da je to zelo razširjeno v celi Sloveniji. Kazalo je tako, kot da bi bilo treba verjetno tako kot v Franciji, tako kot v Avstriji in tako kot ponekod drugod še v Evropi, gozdove ograditi, da bi preprečili, da bi divjad padala pod avtomobili, zato da bi lahko padala samo pod streli zelo bogatih, zelo premožnih in zelo kapitalistično usmerjenih ljudi. V Franciji, če se voziš kilometre in kilometre po cestah, kilometre in kilometre vidiš ograje na katerih piše "propriete prive acces antrdi" in tako naprej, se pravi, tam lahko vidimo, kakšni so učinki, kadar lovišče zasedejo oziroma dobijo pravico do upravljanja lovišča samo zasebni lastniki. Tukaj v Sloveniji se zagotovo ne bo tistih več 10.000 lastnikov majhnih parcel združevalo in naredilo cele komplekse, ampak bodo na račun prišli tisti lastniki, ki imajo v lasti več tisoč ali več deset tisoč hektarjev gozdov in zraven tudi še marsikatero polje, njivo, pašnike, travnike in tako naprej. Se pravi, ta zakon je pripravljen za veleposestnike, ta zakon je prvi korak k uresničitvi želja združenja lastnikov gozdov, tistih, ki so nekoč bili v združenju denacionalizacijskih upravičencev in ki so krojili in pritiskali na Državni zbor pred približno 13-mi leti, ko smo sprejemali prvo verzijo Zakona o gozdovih, ko so želeli, da bi gozdovi postali nedostopni, nedotakljivi in da bi lahko v njih gospodarili in se tudi v njih gibali samo tisti, ki bi jim lastniki dovolili. Se pravi po navadi tisti, ki bi lahko za to, da lahko v gozd pridejo, plačali. In jaz mislim, da je ta velika skrb, ki smo jo danes slišali za dobro lovcev, da bodo vendarle se rešili skrbi za varovanje in oskrbo divjadi v gozdovih, če bodo prepustili lastnikom, veleposestnikom v gozdovih, da bodo oni to veliko skrb in ta napor prevzeli. Znanja, ki so si ga nabrali skozi generacije in generacije v sto letih, zagotovo lastniki teh veleposestniških gozdov nimajo. In mislim, da je čisto navadno sprenevedanje, če rečemo, da bodo lastniki gozdov tisti, ki bodo bolje skrbeli za živali v gozdovih kot pa lovci. Zato menim, da je sramotno, da sploh pridemo do tega, da bi se koncesijsko obdobje skrajšalo na 10 let. Ne samo zaradi naravnih zakonitosti, ampak tudi zaradi vlaganj, ki so jih lovska društva izvedla v gozdovih in ob njih, na prežah, na krmiščih, na kupu zemljišč, ki so jih uredili tako, da lahko divjad preživi hude zime, da se lahko prehranjuje. Da mimogrede povem še to, sama sem velikokrat bila priča, kako so lovci, tako kot taborniki, zagotovo med najbolj učinkovitimi in predvsem najbolj skrbnimi čistilci gozdov. Tisto, kar se v gozdovih odmetava, odkrivajo prav lovci in taborniki. In prav oni v množičnih akcijah poskrbijo za to, da se divja odlagališča odstranjujejo. Po njihovi zaslugi je konkretno v občini, kjer živim, bilo število divjih odlagališč zmanjšano na skoraj nič, ker smo skupaj z njimi in s taborniki in z drugimi prostovoljci uspeli odkriti in očistiti divja odlagališča. Me zanima, če bodo lastniki gozdov ali če lastniki gozdov sedaj, ko so jih dobili vrnjene v denacionalizacijskih postopkih, tako skrbijo za čistočo v svojih gozdovih kot skrbijo lovci. Videti je, vsaj po dogodkih na Gorenjskem, da je ravno obratno. Lubadar uničuje gozdove in njihovi lastniki ne poskrbijo za to, da bi lubadarja uničevali oziroma preprečevali njegov razvoj, padla drevesa ležijo in trohnijo v gozdu in ko delajo goloseke puščajo veje in druge ostanke debel na tleh, tako da se lahko potem vodotoki zamašijo in da prihaja do poplav. Mislim, da to, kar smo imeli do sedaj izkušnjo pri upravljanju gospodarjenja z denacionaliziranimi gozdovi, bomo katastrofalno izkušnjo doživeli, če bodo dobili lovske koncesije v gozdovih njihovi lastniki, zlasti tisti, ki imajo zelo velike gozdove. Zato pozivam vse tiste, ki želijo dobro naši naravi, ki bi radi, da se izpolnijo določila zakona o gozdovih in zakona o varstvu okolja, kjer zelo jasno piše, da imajo gozdovi najprej socialno in zdravstveno vlogo in šele potem gospodarsko vlogo in da to, kar se tiče lovstva, sodi v okvir te socialne in rekreativne vloge za slovensko prebivalstvo. Zato moram reči, da se mi zdi višek vsega, kako korak za korakom prihajamo v dobo, ki smo jo že zdavnaj preživeli. Jaz upam, da se ne bo znova vrnila med nas. Pa še nekaj mimogrede, Cerkev je že zdavnaj pred Francem Jožefom razlastil Jožef II.
Hvala. Gospod Pojbič.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane lovke, spoštovani lovci. Jaz amandmaja k 6. členu dopolnjenega predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o divjadi in lovstvu ne bom podprl. Moram pa seveda povedati svoje nestrinjanje ob sprejemanju tega dopolnjenega predloga zakona o divjadi in lovstvu, ker so se moje pripombe in pripombe skoraj vseh lovskih družin iz Slovenskih goric in širše po Sloveniji ignorirale tako s strani pripravljavca kot tudi Lovske zveze Slovenije, ko gre za lovne površine, torej 8. člen obstoječega zakona, ki določa lovne površine. Da bi se izognili spreminjanju mej lovišč lovskih družin, ki tega parametra ne dosegajo, bi ta dopolnjeni predlog zakona lahko posegel tudi v 8. člen obstoječega zakona in bi se dodalo v prvem odstavku tega člena, za besedico "biti", "praviloma manjše od 2000 hektarjev" in tako naprej. S to spremembo bi se izognili sporom in problemom, ki se dogajajo in se bodo zgodili okrog meja, ki so določene s koncesijami. Seveda pa ne razumem Lovske zveze Slovenije, da tukaj ni prisluhnila tudi lovskim družinam iz Slovenskih goric in upoštevala tudi njihova mnenja. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Kokalj.
Spoštovani. Vprašanje obeh amandmajev je po moji oceni povezano z enim bolj ključnim vprašanjem, in sicer kaj je čemu namenjeno. Ali je namenjena država človeku, in s tem tudi lastnikom teh zemljišč, ki je najbolj sporen del tega zakona in posledično tudi amandmaja, ki govori o posrednem upravljanju s temi zemljišči, ali so pač ljudje in lastniki zemljišč namenjeni tej državi. Jaz mislim, da ta zakon v celoti obrača to osnovno logiko na glavo in dejansko ohranja funkcionalni princip družbene lastnine. Pri tem seveda zelena druščina ni ne kriva ne dolžna pri tem in predstavlja seveda ljubiteljsko združenje, ki se v tem primeru ukvarja z lovstvom in tudi sam z njo nimam slabih izkušenj, razen nekaterih izjem. Nikakor pa se mi ne zdi sprejemljivo, da država v imenu lastnikov podeljuje upravljanje z živalmi, če to poenostavljeno povem, in s tem tudi z infrastrukturo, ki je pomembna za obstoj živali, to so pa lastniška zemljišča. Seveda je nelogično očitati v naprej to, kar smo danes poslušali, in to vzeti celo kot argument, da bi lastnik slabše gospodaril s svojo lastnino kot država. Mislim, da je to argument, ki nikakor ne vzdrži. In s tem argumentom se danes pogosto argumentira in zagovarja zakon tak, kot je. Dejansko ta zakon še naprej preprečuje lastnikom teh zemljišč gospodariti s svojo lastno lastnino v polni meri. Jaz sem, moram reči, mislil do danes, da se je nacionalizacija dejansko končala pred 50-mi leti, ampak s takšnim zakonom se podaljšuje še naprej in dejansko me skrbi, kdaj bo ta Slovenija zrela za neko normalno demokracijo, nek normalen odnos do lastnikov in do lastnih državljanov. Toliko diskvalifikacij in nezaupanja do lastnih državljanov, kot sem jih slišal danes, nisem še nikoli slišal, in to je za parlament, ki zastopa to ljudstvo, zelo neobičajno.
Hvala. Gospod Kontič, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi, lovci in lovka, če sem prej prav videl. Tako da niste samo moški na obisku danes v parlamentu. Jaz se že strinjam, da se z denacionalizacijo vrača premoženje, pa pustimo razpravo o tem v kakšnem obsegu, koliko in kaj je upravičeno. Ampak vračanje lastništva, vračanja gozdov, zemljišč ne pomeni, da bodo lastniki postali tudi lastniki divjadi na tem področju. To s tem nima popolnoma nobene zveze. Na koncu bomo še slišali, da zakon o denacionalizaciji to predpisuje. Ni res in s tem se ni moč strinjati. Če se opredelim že samo do postopka, odločba Ustavnega sodišča, skoraj bo leto, je zahtevala spremembe zakona. Vlada je čakala, Vlada ima vedno tako pri vseh zakonih vse pripravljeno, tik pred zdajci, samo v proceduro ni vloženo. No, zdaj smo ta zakon dobili in zdaj po skrajšanem postopku, ker je potrebno hiteti, da bomo spoštovali odločbo Ustavnega sodišča. Da pa se ne bi vrteli samo v tem krogu, smo dodali še zadeve, ki jih Ustavno sodišče sploh ni zahtevalo in se do njih ni opredelilo in so nepotrebni privesek sprememb tega zakona. Prav tako in predvsem v tem zvezi je ta 6. člen. Ustavno sodišče ni govorilo o tem, da je potrebno 6. člen spremeniti, ni govorilo o tem neposredno, da je potrebno obdobje koncesije skrajšati, pa je to v zakonu. Tako bežno spremljanje tudi današnje razprave mi vliva neko upanje, da bi morda lahko z amandmajem posegli v to materijo tega 6. člena, hkrati pa to pomeni, da bi lahko bil zakon takšen, kot je, sprejet. Zame seveda ni dovolj samo sprememba 6. člena, sprejeti amandma k 6. členu, jaz menim, da tudi če bo amandma k 6. členu sprejet, da ta rešitev v tem zakonu, torej zakonu kot celoti, ni dobra in ni vredna podpore. Ko govorimo o nezaupanju do ljudi, hkrati pozabljamo, da govorimo tudi o nezaupanju do lovcev, do tistih, ki se s tem uspešno ukvarjajo nekaj desetletij in upam, da se bodo tako uspešno ukvarjali tudi v prihodnje. In ko govorimo, da je ureditev, ki je sedaj veljavna, nekakšna posledica socialistične ureditve, kjer je potrebno priznati, da ni bilo vse slabo in da ni bilo potrebno vse obrniti na glavo. Ampak odločitev je bila, da se sistem spremeni in uvedli smo tržno gospodarstvo. Ampak tržno gospodarstvo ni čas fevdalizma. S tem zakonom hočete iz socializma nazaj zavrteti krog nazaj, v določenih drugih primerih pa naprej. Težko se bo ta zgodba izšla tako, kot jo načrtujete. In ko govorimo o divjadi in ko sem včeraj poslušal Odmeve, pa ne bom ponavljal za gospodom Sajovicem, sem tudi sam bil presenečen nad izjavami, pa bolj kot presenečen, žalosten nad izjavami, ki sem jih lahko slišal v tej oddaji. Da je divjad nikogaršnja do takrat, ko jo nekdo poči ali pa ji na drugačen način odvzame življenje. Takrat pa postane last tistega, ki je lastnik zemljišča. Kaj s tem sporočamo lastnikom, če bi seveda ta ureditev prišla v veljavo? Ves svoj napor je potrebno vložiti v to, da divjad zadržiš tam, kjer si lastnik, ker samo v tem primeru boš deležen denarne nagrade ali pa odškodnine. V tistem trenutku, ko bo divjad pokončana, bo postala tvoja last, in tisti, ki je to storil, bo tebi plačal odškodnino, torej lastniku. Zgrešena zadeva in jaz sem prepričan, da jo je potrebno urediti na način, da bo skrb za divjad še vedno na prvem mestu. In mnogi so v preteklih letih tudi zaradi tega, da bi lovcem odvzeli ta primat, ki ga na nek način imajo, želeli pokazati lovce kot zgolj ljudi željne ubijanja, ljudi, ki si želijo predvsem to, da pokončajo vse, kar je pred njimi, da jim visijo trofeje, kjer je le mogoče. Ampak to je bilo povsem ciljno naravnano, torej s ciljem, da speljemo zadeve tako, kot si jih predstavljamo danes oziroma si jih predstavljate. Želim si in prepričan sem, da bo razsodnost v tem parlamentu, čeprav nanjo zadnje čase ne računam več toliko, kot sem v preteklosti, preprečila to vašo namero. Prepričan sem, da je potrebno zakon zavrniti in v zelo kratkem času pripraviti tisto, kar od nas terja Ustavno sodišče. Sedaj se pri nas zgodbe odvijajo tako, da za tem Državnim zborom, ki je postal nek glasovali stroj, vsi po tihem upamo, da bo Državni svet razsodnejši. Če pa Državni svet ne bo razsodnejši, pa upamo na odločitev Ustavnega sodišča. In dobivamo odločbe [[...]] [[Gospod Sok, spet razpravljate sami s seboj ali mogoče z menoj?]] Aha, dobro. Referendum je tudi oblika, ki ste se je zelo uspešno takrat posluževali, ko ste bili v opoziciji in na ta način pridobivali glasove za nastop na volitvah in zmago na volitvah. Zdaj, ko vas pa ta ogroža, je pa seveda vprašanje, ali je referendum dober ali ne. Jaz se strinjam z vami, da imate pomisleke in delim z vami tudi skrb. Ampak za to boste morali sami, predvsem poskrbeti. Prepričan sem oziroma upam, da bomo danes v Državnem zboru ravnali odgovorno in da bomo sprejeli te amandmaje, seveda pa že vnaprej povem, da to, kar sem dejal v uvodu, da sam amandma, sprejetje amandmaja k temu 6. členu še ne pomeni, da je zakon vreden podpore pri glasovanju v zakonu v celoti.
Hvala. Gospod Gulič.
Spoštovani, gospod predsednik. Cenjene kolegice, cenjeni kolegi, gostje v dvorani in gostje na tribuni. V razpravi ob tem amandmaju moram pač napovedati, da se bom tudi malce odmaknil od vsega tega, kar govori ta amandma, ki je zelo kratek in pa pač podaljšuje obdobje koncesije na 20 let, kar se mi zdi na nek način tudi malo. Zemljo in njena bogastva, tako imenovana javna bogastva, imamo bolj kot ne na izposojo vnaprej, se pravi na izposojo od naših vnukov in pravnukov. In kot pravijo tisti, ki živijo v zelo globokem sožitju z naravo, mora vsaka odločitev biti opravičljiva v očeh vsaj sedmih generacij, to je pa 140 let, ne pa 20 ali 10. Ta odločitev danes govori o pol generaciji ali pa o celi generaciji. Organiziranost in pa volja slovenskega lovstva je v tem trenutku še vedno dokazljivo uspešna in daje rezultate. Gre namreč za prostovoljnost, gre za druženje, gre za izredno spoštljiv odnos do narave in seveda bistven prelom pred kakšnimi 20-imi leti, ko se je od lova šlo pravzaprav zelo izrazito v gojenje. Danes je že celo malo lovcev, ki streljajo, ampak je več tistih, ki se ukvarjajo samo s tem, da skrbijo za te biotope in če že kaj streljajo, streljajo bolj kot ne s fotoaparati. Tisto, ko govorimo, da je to gospodarska dejavnost, je pa čisto nekaj drugega. Če pogledate podatke o tem, boste videli, če bi vse tiste stroške, ki jih imajo lovci, vse ure prostovoljstva, vendarle prelili v tisto, kar se dobi od lovstva, bi videli, da kaj prida profitno to ni. Profitno in profitabilno je lahko samo v tistem trenutku, ko se začne zanemarjati vse tisto, kar pravo lovstva in prav odnos do narave spreminja. Zato se mi zdi,da je prav, da se ta koncesija drži na ravni 20 let, predvsem se mi zdi prav, da se vse tiste, ki so se kot koncesionarji pokazali kot odlični, kot predani, potem obdrži še naprej. To se mi zdi, da je pomembno. Kar se tiče drugih zadev, ki so vezane tudi na sprejemanja današnjega zakona, pa naj povem, da se je Vlada odločila pravzaprav za nekaj, čemur rečem diverzija nad zakoni. Zakonov ne izvaja, zakonov ne spoštuje in potem za izgovor, da nekatere stvari ne gredo, pravi, da so zakoni slabi in da jih je treba spremeniti. Že v tem tednu smo imeli nekaj takih primerov. Recimo, zakon o varnosti v cestnem prometu, o katerem se govori, pač, ne funkcionira dobro, pravijo, ga bomo spremenili. Imeli smo zakon o zasebnem varovanju. Vlada oziroma minister ni naredil tisto, kar bi moral, pa ga bomo spremenili. Tako je bilo z zakonom o prekrških, tako je bilo z zakonom o javnem redu in miru. Danes je seveda z zakonom o lovstvu, ki ga Vlada ne izvaja in potem reče, da ga je treba spremeniti. To je čisto navadno opuščanje obveznosti, ki bi jih morala Vlada opravljati, ne pa, da kar naprej na račun tega, da nekaj ne zna, da nekaj ne more, da nečesa noče, potem tudi spreminja. Zato je treba vse te zakone, ki jih v zadnjem času tako na veliko spreminjamo, pogledati tudi skozi to perspektivo. Pred 10 minutami je bil objavljen ustavni zakon o izbrisanih, toliko da veste, spet iz istega razloga, ker Vlada nekaj ni na redila, bo sedaj šla z zakonom, ki je pripravljen, ki je dober in ne vem kaj še vse, in zadeve še bolj zapletla, kot so zapletene. Po drugi strani se pa potem čudimo in pravimo, moramo imeti zaupanje vase in v svoje delo in tako naprej. V evropski primerjavi pa je slovenski zakonodajalec, to je Državni zbor Republike Slovenije, najmanj zaupanja vreden. Zakaj? Zaradi tega, ker je čisto skupščinsko podaljšanje dvigovanje rok za nekaj, kar se dogaja. To je problem, ki ni vezan samo na ta zakon, ampak še na kakšnega drugega. In potem se ne čudimo, da so tukaj na tribuni lovci. Zelo hudo bo, če bomo parlamentarci morali v gozd, divjad bo pa v parlamentu. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Posedel.
Hvala za besedo. Torej, še enkrat bi želel poudariti, da v naši poslanski skupini Zares v vsakem zakonu želimo najti tisto in podpreti tisto, kar je dobro, zato tudi pri tem zakonu poudarjamo, da ni popolnoma zanič, ampak opozarjamo samo na tiste dve bistvene pomanjkljivosti oziroma slabe rešitve, ki so lahko usodne za nadaljnji obstoj lovstva, za naše nadaljnje sobivanje z naravo in pa da zato si tako prizadevamo, da bi bilo sprejeto to dopolnilo k 6. členu v takšni ali drugačni obliki. Bolj ko poslušamo te razprave, bolj tudi poslušamo vse mogoče in nemogoče stvari, ki so ali niso direktno povezane z lovstvom. Zagotovo v nekaterih primerih bi lahko bil komentar samo sveta preproščina. Enako kot mislim, da je res neprimerno in glede na to, da prej ni bilo gospoda Soka v dvorani, da ponovim poziv kolega Bevka, da bi bilo verjetno dobro, če bi se kolega Sok opravičil prisotnim lovcem in lovki na tribuni, ker vemo, da je skoraj 70% lovcev tudi lastnikov zemljišč in gozdov in da verjetno ta delegacija, ki je danes tu prisotna, ni samo iz tistih 30%, ki nimajo zemljišč in so kmetje, ki doma pripravljajo jesensko opravilo. Tako mislim, da so takšne razprave zagotovo slabe in da bi do lovcev, ki so v tej 100-ih letih toliko dobrega storili za slovensko okolje, za slovensko divjad, da nam to zavidajo mnogi iz drugih držav, ko vidijo, kako bogato imamo divjad in naše okolje, da si verjetno ob praznovanju 100. obletnice takšnih pavšalnih ocen tudi ne zaslužijo. Enako smo se naposlušali tudi čudnih razprav že na matičnem odboru, kjer so nekateri imeli probleme z razumevanjem, kaj je naravno sobivanje in da to zagotovo ni, kot je bilo takrat rečeno, da če je 365 povoženih srnjadi, da je to sobivanje avtomobila občank in občanov in divjadi, da je verjetno ob takšnem številu potrebno v tisti občini, pa če je to Ormož, ugotoviti, da je verjetno presekana neka naravna pot divjadi in da je potem tudi možno sprejeti določene ukrepe, da se to ne ponavlja in da se zaščitijo tako divjad kot tudi prebivalci. Zato bi tako želeli, da se s temi spremembami ta zakon popravi in da bi teh 20 let ostalo v tej obliki. Mogoče za konec samo še malce potrkam na vest tistih strank ali pa tistih iz strank, ki imajo v svojem nazivu besedico Slovenija ali slovensko ali pa slovenska. V bistvu veliko opozoril gre v to, da se ob tem zakonu pogovarjamo tudi o stvari, ki je pomembna za slovenstvo, da po črnem scenariju, ki mogoče ne bo nikoli realiziran, po tej dikciji "do 10 let" pa lahko tudi čez eno ali dve leti, da se pojavi zelo bogat kupec od nekod in kupi znaten del lovišč in kako bomo takrat opravičevali te rešitve, ki jih danes očitno nekateri želijo na silo sprejeti. Sam zagotovo in v skupini Zares ne želimo pri tem sodelovati in si po 100 letih zapraviti tisto, kar so slovenski lovci pred 100 leti naredili z ustanovitvijo prvega društva, in pa to, kar so 100 let spravljali skupaj, da bi na ta način, da bi zagotovili in zadovoljili logiko kapitala ali posameznika, sprejeli takšen zakon, kot je ta, ki je v tem delu zagotovo zelo slab.
Hvala. Gospod Sok, replika. Izvolite.
Hvala lepa. Se bom zares opravičil. Če pogledate magnetogram, piše nekako takole, da sem rekel, da kmetov in lastnikov gozdov ni tu, ker so doma, ker verjetno pripravljajo svoje njive. Pika! In čisto nič več. Opravičujem se za vajina namigovanja in predvidevanja. Tako gospodu Bevku, kot gospodu Posedelu.
Hvala. Ni replike na repliko. No, niste bili citirani gospod Bevk, se boste pa lahko prijavili k razpravi. Očitno želite še razpravo o 6. členu in amandmaju k temu členu. Nadaljujemo z razpravo in prijava teče. Gospod Mikolič, izvolite.
Hvala za besedo. Glede na res različna mnenja v tem zboru, ali 10 ali 20 let koncesije, jaz samo mislim, da to ni bistveno glede predloga zakona. Bi pa rad povedal, da se mi zdi, kako se radi igramo s terminom "koncesija". To je eden od tipičnih primerov. Saj ni nič boljšega na področju zdravstva. A veste, če pomeni, da bo nekdo koncesijo podelil s tem, da pride zdravnik k meni in pravi: "Jaz ne bom več delal v javnem zavodu, hočem da se mi podeli koncesija," potem to malo čudno izzveni." Namesto da bi koncesijski akt sprejemale lokalne skupnosti ali država na drugi strani in predpisovale pogoje za podelitev koncesije, pogoje, ki jih mora koncesionar izpolnjevati, in tretjič, da bo izbrala najboljšega ali najugodnejšega koncesionarja. To je zame koncesija. In v takih primerih je bolje, da bi že prej rekli, preden podelimo koncesijo, da se gremo monopol. Se pravi, že prej, ker pravzaprav koncesionar nekako diktira tu tempo, namesto koncedent. Vemo pa, ko koncesijo podelimo koncesionarju, da takrat pa res on pridobi monopol. In to me ne moti tudi pri tem zakonu. Konec koncev mislim, da je tu največji problem res to, da nekako ni dogovora ali pa ga nočemo med potencialnimi koncesionarji oziroma lovci in lastniki zemljišč. Jaz kot župan ene od slovenskih občin bi bil bolj vesel, če bi tisti del koncesije, ki je namenjena za lokalne skupnosti, res nekako razdelili med lastnike zemljišč oziroma tiste, ki razpolagajo z določeno velikostjo, ki bi nekako bila omejena kot tista, pri kateri bi pa lastniki bili upravičeni do določenega deleža. Mislim, da bi to bila ena od rešitev. V končni fazi ne vem, tako kot sem začel, mislim, da težko verjetno, veste, če bi res razpisali koncesijo, pa bi se zraven lovskih družin lahko prijavil še nekdo drug, recimo lastniki gozdov, vprašanje, če bi res po strokovni plati, zmožnostih ali pa usposobljenosti lahko pridobili to koncesijo. Res bolj težko, kajne. Ampak neko zadoščenje pa prav gotovo bi bilo tudi za lastnike zemljišč, da bi bili vsaj soudeleženi, tako kot so že moji predhodniki iz naše poslanske skupine povedali, vsaj soudeleženi pri tem zakonu. In tega ni. Moram pa tudi sam povedati, da na mojem območju, tam, kjer sem jaz župan, zelo dobro sodelujemo z lovci. In sem trdno prepričan, da bomo tako tudi v prihodnje.
Hvala. Gospod Bevk, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! Da pojasnim ta majhen zaplet. Ko je kolega Alojz Sok pozdravil lovce na galeriji, je nadaljeval [[citiram]] : "Jaz vas ne bom hvalil tako kot nekateri pred menoj, povedal bom tisto, kar mislim. Ne morem si predstavljati, kako bi izgledalo, če bi lastniki kmetijskih zemljišč in gozdov prišli na ta oder, na ta balkon, verjetno bi bil veliko premajhen, ampak tisti se pač ukvarjajo z drugimi zadevami. Verjetno pripravljajo svoje njive za jesensko setev..." in tako naprej [[oglašanje v dvorani]] "in nimajo časa." "In nimajo časa," pika. In tako naprej, "in nimajo časa." Lahko še večkrat ponovim, če želite, gospod Sok. Magnetogram mojega nastopa pa še ni narejen. Ko bo narejen, vam ga lahko preberem, tako da boste potem vedeli, kaj sem povedal, ker vas ni bilo v dvorani. Vaša izjava pa marsikaj implicira. Hvala lepa.
Hvala. Želi še kdo razpravljati o 6. členu? Odpiram prijave za razpravo o 6. členu in dveh amandmajih. Gospodje imamo še pet členov in še kar nekaj amandmajev. Gospod Gantar.
Hvala lepa, gospod predsednik. Ker se veliko ljudi v dvorani sprašuje, kaj imam za povedati. No, nekaj že imam. Verjemite mi, da imam s temi stvarmi tudi nekaj izkušenj. Rekel bi predvsem to, da amandma, ki podaljšuje trajaje koncesije, jaz podpiram. Predvsem bi pa rekel, da veliko razprav v zvezi s tem je oziroma vsekakor je potrebno povedati to, da ne bi šel v razpravo o tem, kaj je divjad. Ali je res "res nullius", ali je državna ali kakršnakoli lastnina. Povsem vseeno je, tudi če je definirana, recimo, tako kot je, ne lov na prosto živeče živali, so definirane v zakonu o ohranjanju narave kot "res nullius" pod posebno skrbjo države. Tudi če bi jo opredelili kot "res nullijus", to nikakor ne pomeni nadaljnje absurdne trditve, ki je, da če je "res nullius", potem je, ko pade last lastnika nekega zemljišča. To je nesmiselno, to je absurdno. V Evropi se takšna ureditev uveljavlja tam, kjer so v določenem zgodovinskem obdobju prišli na absolutno oblast lastniki zemljišč in so uspeli napram drugim, obrtnikom, meščanom in tako naprej, uveljaviti takšno pravico, ki se je skozi vse te modifikacije ponekod v takšni ali drugačni obliki zadržala. Jaz vam sam povem iz izkušenj. Nekoč smo veliko sodelovali z Bavarsko na področju varovanja narave, naravovastva. In tam so mi bavarski javni uslužbenci in politiki, ki so bili konzervativci, vaš zgled za Novo Slovenijo, vedno na tiho prišepnili, za božjo voljo, ne spreminjati lovske zakonodaje. Mi bi takoj to uvedli, če bi lahko. Če bi bila kakšna koli tradicija, da bi uvedli to, bi to na takšen ali drugačen način podobno uvedli, uveljavili velika lovišča, vzpostavili primat javnega interesa, postavilo lovstvo ne več v funkcijo, ne vem, ubijanja živali, ampak v funkcijo ohranjanja naravnega okolja in tako naprej. Mi bi ti naredili, če bi lahko. Mi to ureditev, ki je nastala, kakor je nastala, namesto da bi jo modificirali, kolikor pač potrebujemo, da se jo modificira, bi jo iz teh ideoloških razlogov odpravljamo. Ni res, kolegi, da na javnem oziroma na zasebnem zemljišču ne obstajajo javnopravni režimi. Slovenska ustava to eksplicitno dopušča in slovenska zakonodaja, ki jo jaz poznam, to eksplicitno dopušča. Tudi sicer, če to ne bi obstajalo, je vaš avto, privatni avto, pa vendar ne smete z njim počenjati karkoli si želite, pa vendar vam za vašo lastnino zakonodajalec pove, da jo morate po petih letih pripeljati na tehnični pregled, registrirati in vi ne morete počenjati z vašo lastnino karkoli se vam zljubi. Lastninski pravni odnosi so zavarovani zakonsko, ne pa samovoljno razpolaganje z lastnino na tak ali drugačen način. Zapomnite si. In navsezadnje, v marsikateri slovenski pokrajini rečemo gozdu, kako? Hosta ali pa gmajna. Gmajna. Dajte tisti, ki znate nemško, malo povejte, od kod to prihaja. [[Gemein - skupno, Gemeinshaft - skupnost]] . Ravno na to kaže, da so bili nekoč nekateri plodovi, in so še danes, vsaj po nekod, nekateri plodovi, čeprav lahko tudi na privatni lastnini, last skupnosti: od gob, borovnic in režima lovstva in divjadi. Zato mi ne govoriti te absurdne, zatežene in zategnjene lastniške pravne pojme, ki ne veljajo. In mi sedajle brez premisleka spreminjamo nekaj, kar je pa na takšen način, kot se vi tega lotevate, nepotrebno spreminjati. Najmanj me še skrbi desetletno trajanje koncesije, kajti sedaj in tukaj povem, po letu 2008, ko bomo imeli vpliv na Vlado, bomo, če bo to tako sprejeto, ta člen in druge zanesljivo spremenili. Hvala lepa.
Hvala. Želi še kdo o 6. členu in amandmaju k temu členu? [[Ne.]] Potem prehajamo na razpravo o 7. členu ter amandmaju poslanskih skupin LDS in Zares. Želi kdo razpravljati? Vidim roko. Odpiram prijavo. Gospod Sajovic, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. 7. člen se nanaša na to, kako pa urediti zadeve potem, ko bomo ponovno podeljevali koncesije. In to je potrebno upoštevati vse drugo prej kot pa izključno lastništvo zemljišča. Zato ta amandma k 7. členu podpiram, ker popravlja sicer v nekaterih členih povsem zgrešen zakon. Prej je bilo veliko govora o tem, kdo naj dobi koncesijo. Koncesijo po preteku koncesijskega obdobja naj dobi tisti, ki posel najbolje obvlada, ima za to vse materialne možnosti in se je kot dober upravljavec pokazal že do sedaj. Zakaj je potrebno za opravljanje z loviščem? Za opravljanje z loviščem je potrebno določeno število lovskih čuvajev, potrebno je določeno število preglednikov in potrebna je določena oprema in pa tehnika. Tiste lovske družine, ki imajo več krvnih njiv, tiste lovske družine, ki imajo več urejenih kaluž, remiz za malo divjad, tiste naj imajo prednosti, ne pa samo lastniki zemljišč. Prej se je odprlo zanimivo vprašanje, moj županski kolega Mikolič je rekel, kako dati nekaj tudi lastnikom zemljišč. Tudi s tem se strinjam, pa vam povem kako. Treba jim je enostavno odšteti določen delež sredstev pri katastrskem dohodku glede na površino, ki je v zasebni lasti, ki jo namenjajo za skupno zemljišče. Kdor bo v lovišče dal več, bo imel odbitka več, kdor manj, pa pač malenkost. In vsa ta zadeva se da rešiti pri davkih in pri katastrskem dohodku. Tudi tiste evropske države, ki imajo to odškodnino za lovišče vključeno, imajo pavšal na hektar, potem ustrezno bonitiranje in enostavno ta zadeva vzdrži. Drugače pa, da bi imeli pa prednostno pravico lastniki zemljišč, so pa možne številne zlorabe in mahinacije. Danes lovsko družino in lovsko društvo lahko ustanovijo po našem zakonu samo trije člani lastniki zemljišč. In ti trije bodo potem imeli vso prednostno pravico. Je pa najbrž zanimivo še iz časa, preden je prišel novi minister, na ministrstvu obstaja uredba o podelitvi koncesij za trajnostno gospodarjenje z divjadjo v loviščih Republike Slovenije. Poglejte si to uredbo in boste videli, da je zapisana uredba, ki spodaj nosi že podpisanega predsednika Vlade, da enostavno ne zagovarja tistega, kar vi v vsakodnevnih izjavah.
Hvala. Gospod Džuban.
Hvala lepa, gospod predsednik. Če bomo tako sprejeli 6. člen, kot je napovedano, predvsem če bo v opoziciji disciplina in pomoč iz koalicije, potem smo rešili veliko: koncesije za 20 let. Jaz se ne bom vračal nazaj in skušam biti znotraj členov, ki so v proceduri v tem trenutku na dnevnem redu. Pri izbiri koncesionarja, kjer je sporna rešitev, ki je v predlogu sprememb zakona, in to smo tudi že ugotovili pri enih in drugih poslanskih kolegih v opoziciji in koaliciji, bi bilo pametno, da sprejmemo ta predlog amandmaja, ki je pred nami in se do tretjega branja morda ta predlog še dodela. Jaz bom priznal, da je en del vladnega predloga v napovednem stavku dober, ker sanira odločbo Ustavnega sodišča. Pod istimi pogoji se morajo koncesije podeljevati in tako dalje. In ta napovedni stavek pravi: pri prvi podelitvi. Prva podelitev pomeni, če mi sprejmemo amandma k 6. členu, da je to 20 let. V tem času nobenega več ne bo tukaj, 7 vlad se bo zamenjalo in tako dalje in bo zgodba bog si ga vedi, kje. V nadaljevanju bi morda kazalo, če to besedilo, ki ga predlaga Poslanski klub LDS, ni povsem sprejemljivo, dodelati v tretjem branju. To je cela zgodba tega člena in amandmaja k temu členu. Če bo tako, kot je bilo tudi napovedano s strani kolegov iz koalicije, bilo možno to zadevo dodelati, in mislim, da sta 6. in 7. člen najpomembnejša, bi kazalo iskati rešitev v tej smeri. Hvala lepa.
Hvala. Še interes po razpravi. Odpiram ponovno prijavo za razpravo o 7. členu in amandmaju k temu členu. Prijava teče. Gospod Posedel.
Hvala lepa. V naši skupini Zares smo zelo racionalni, zato ne bom zapravljal časa. Ker je to skupno dopolnilo LDS-a in Poslanske skupine Zares se popolnoma strinjam s tem, kar sta povedala kolega Sajovic in Geza Džuban, zato predlagam, da se sprejme.
Hvala. Gospod Sušnik.
Hvala lepa. Poglejte, jaz mislim, da včasih malo pozabljate kolegi, kaj smo sprejemali oziroma kaj ste predlagali in kakšne rešitve smo zapisali v zakon. Nesporno je, da je Ustavno sodišče razsodilo, da v 26. členu zapisana prednostna pravica pri drugem podeljevanju, to se pravi po prehodnem obdobju ni skladna z ustavo iz vidika enakosti pred zakonom. Dobesedno pomeni to to, da je razveljavilo prvi odstavek starega 26. člena. In to je zakonodajalec zapisal v 7. členu zakona, kjer je zapisano, citiram: "V 26. členu se črta prva točka, sedanja druga in tretja točka postaneta prva in druga točka". Vrstni red oziroma vsebino tistega, ki je drugi kandidat za pridobitev koncesije in tretji kandidat za pridobitev koncesije, smo zapisali v osnovnem zakonu v letu 2004. Avtor je bil, se ve, gospod Anderlič s soglasjem vseh, ki sedite tukaj gor na balkonu. To je treba jasno in glasno povedati. Ali je to najbolj ustrezno ali ne, je tudi diskutabilno. Vendar vas bom zdaj vprašal: Zakaj hudiča se bojite lovcev, ki so hkrati lastniki zemljišč, zakaj se bojite lovcev, ki imajo stalno prebivališče na območju lovišča? Povejte mi en razlog za to, ob trditvah, ki jih slišim, da je 70% članov lovskih družin tudi hkrati lastnikov zemljišč in "lokalnih ljudi", pod narekovajem, če tako rečem. Kar naenkrat pa je tak strah pred temi ljudmi. Ob dejstvu, še enkrat poudarjam, da smo to določilo zapisali v zakon leta 2004 in ga potrdili s sprejemom zakona 20. maja. Naenkrat pa delate iz tega nepopisen cirkus, govorimo o fevdalizaciji lova in ne vem kaj še vse. Če to ni dnevna politika prilagajanja, potem ni ničesar. Še enkrat pa sprašujem vse skupaj, ki se vključujete v to razpravo, kaj je narobe z lokalnimi lovci, kaj je narobe z lovci, ki so lastniki zemljišč. Dajte povedati na glas, niso zaželeni v lovskih družinah, in da je namera, da se lovske družine na podeželju prevzame s strani nekih imaginarnih članov, ki prihajajo, kaj pa vem, iz Ljubljane ali iz regijskih centrov. Drugače si vsega skupaj ni mogoče razlagati. Še enkrat pa poudarjam, v 40-ih, 50-ih letih, ko so bile lovske družine sestavljene po večini iz kmetov kot lastnikov zemljišč, je bilo bistveno manj konfliktov in lažje je bilo obvladovati konflikte, kot v obdobjih 70-ih in 80-ih let, ko je te kmete nadomestila takratna politična, temu lahko tudi rečete lokalna buržoazija, ki je potem delala svoj red po gozdovih. Še enkrat poudarjam, to se je po osamosvojitvi spremenilo, obrnilo na bolje, vendar ne povsod. Ne povsod. In če je namen zakonodajalca današnjega predloga zakona - zakon izpred treh let bil takšen, da se favorizira lastnike in lokalne lovce - ne vem, kaj se je v teh treh letih spremenilo, da tako zapisano stališče ni več pravo, gospod Anderlič, da ni več pravo! Kar naenkrat, tisto, kar ste leta 2004 razglašali za sveto, ni več v redu! Hvala.
Hvala. Vidim, da imate še željo po razpravi o 7. členu. Odpiram ponovno prijavo. Gospod Veber, izvolite, imate besedo.
Hvala. Saj pri tem prednostnem vrstnem redu tako kot je zapisano v zakonu, nihče ne govori o tem, da nimamo interesa, da so solastniki zemljišč v lovskih organizacijah in da je to tudi eden od kriterijev, kako prednostno dodeliti koncesijo po izteku prve koncesije. Vendar je to vprašanje mislim, da potrebno vendarle izčistiti, analizirati z vseh vidikov, kajti pojavlja se tukaj tudi dilema, da se lahko - in se dejansko že ustanavljajo tudi društva, ki imajo 1, 2, 3 člane, in želijo pridobiti pravico, da upravljajo z loviščem, seveda pa nimajo niti infrastrukture, ne ostalih pogojev, ki so za to potrebni. Če ostane samo ta kriterij lastnika, potem izključimo vse to, kar dosedanje lovske organizacije oziroma lovske družine že imajo. In je krivično do obstoječih lovskih družin, da jim onemogočimo, da po izteku prve koncesije sploh pridejo do koncesije. To vprašanje je treba dejansko izčistiti in se poglobiti in upoštevati razmere, ki dejansko so prisotne na tem področju. Bistveno bližje je amandma, ki so ga vložili kolegi iz LDS-a in Zares, da nekako upošteva strokovne, kadrovske in materialne pogoje, ki jih mora izpolnjevati tisti, ki se prijavlja na tak razpis. Seveda je nekoliko odprto vprašanje pogojev, ki jih naj bi Vlada oziroma ministrstvo potem opredelila v podzakonskem aktu. Mislim, da bi tukaj bilo potrebno to besedilo še nekoliko dodelati, vendar v vsakem primeru pa se približuje tistemu interesu, da ne izključujemo dosedanjih lovskih družin, da po izteku prve koncesije enostavno ne morejo več priti do koncesije. Tudi to mislim, da ni namen nobenega zakona, kajti gre vendarle za neke izkušnje, za opremo in stvari in vse, kar je potrebno, da lahko ohranjaš, ne nazadnje, ravnovesje v naravi. Tako je nekaj več truda potrebno vložiti v to vprašanje. Hvala.
Hvala. Gospod Džuban.
Hvala lepa. V začetku razprave kolega Sušnika sem bil prepričan, da bi se midva izgleda zelo hitro zmenila in da je začel dobro in po tej poti verjetno bi prišli do tistega besedila, o katerem nas večina govori, da naj bi bilo. Sam trdim, če sprejmemo k 6. členu rešitev 20 let, in sem priznal ali poudaril, da tudi je napovedni stavek 7. člena vladnega predloga, ki govori o tem, da se vstavi pri "prvi podelitvi" besedica "prvi", kar sanira odločbo Ustavnega sodišča, imamo zadevo v tem delu rešeno, da so vsi pod enakimi pogoji in temu se sledi. Vaš predlog je pa takšen, da dosedanje upravljavce lovišč, lovske organizacije eliminira, ampak čez 20 let. V tem smislu bi bilo treba sprejeti ta amandma, ki je amandma LDS-a, da eventualno pomisleke, ki so v smeri nepravega teksta, se lahko sanira v tretjem branju; in nič drugega. Govorjenje na široko, kdo koga ima rad, pa kaj komu pomeni, kdo je bil v partiji pa kdo ni bil, to je za mene traparija. Verjetno jaz pri nobeni razpravi teh zadev nisem vpletal. V tem smislu bi bilo treba sprejeti ta amandma in sprejeti kompromisno besedilo, ki bo aktualno čez 20 let. Takrat pa, sem že rekel, verjetno skoraj nobenega ne bo več v tej dvorani.
Hvala lepa. Gospod Anton Anderlič, prosim.
Gospod Sušnik, nič ni narobe s tistim kar piše v 26. členu, ampak vi s tem, ko črtate prvi odstavek 1. točko, povsem prevrednotite 26. člen. In to bi bilo, če ne bi odgovoril, povsem napačna predstava v javnosti. Gre preprosto za to, da smo takrat zapisali to na ta način zaradi tega, ker smo skupaj ocenili, da lovska zveza s svojimi družinami opravlja stvari v javnem interesu in smo tako zapisali tudi v zakon, da je to koristno za naravo, za okolje, za konec koncev to slovensko družbo, za to slovensko državo. Rekli smo, da ne bomo ugotavljali, kako je s premoženjem. Gre namreč tudi za to, da vsaka lovska družina ima premoženje, domove, hladilnice, ne vem kaj itn., in če bi kar takrat šli ugotoviti, katerih je 70 ali 80% lastnikov tudi članov družine in bi to po tem kriteriju, recimo, lahko dodelili koncesije v 80%, v 20% bi se pa verjetno pogajali - kaj pa sedaj? Člani te družine so tudi drugi. Kako bi to rešili, si nismo znali takrat predstavljati. Verjetno bi bilo veliko zapletov. In tudi, ker je splošen princip, ustavni princip pravica do združevanja - tu imava z gospodom Zverom večne diskusije, on bi tudi na svojem področju v sferi civilne družbe vse uredil za zakonom in bi država upravljala, ko bi bila pa ta civilna družba dovolj zrela, bi pa lahko spet sama upravljala. Ker je to včlanjevanje, če je meni všeč, da sem na primer v Tolminu član lovske družine in me oni sprejmejo po principu prostovoljnega združevanja, potem verjetno tam lahko sem. Zakon o društvu, ki pa je v tem primeru vendarle nad Zakonom o divjadi in lovstvu, ko gre za združevanje, povezovanje, uresničevanje aktivne in pasivne pravice v tem primeru in takrat bi imeli vrsto vrsto dodatnih vprašanj. Ampak ker odločba Ustavnega sodišča nesporno pravi, da ko gre za kasnejše podeljevanje koncesij, pa razumnega razloga za prednostno pravico lovskih organizacij ni več, pomeni, da prvo naredimo za to obdobje, kot je bilo rečeno. V tem času naj se stvari razvijejo tako, kot se bodo, in nimam nič proti, da v drugi vrsti potem se to tudi prevrednoti.
Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo.
Hvala, predsedujoči. Hvala vsem za to poglobljeno in dolgo razpravo. Torej k temu členu in mogoče k šestemu na koncu razprave še nekaj besed. Sedanji zakon pravi, da se pri prednosti pri izbiri koncesionarja upošteva naslednji vrstni red: lovske organizacije, ki je do javnega razpisa tega zakona strokovno upravljala z loviščem; lovska organizacija pod točko 2, katere večji del članov so lastniki zemljišč in gozdov na območju lovišča oziroma katere večji del članov ima stalno bivališče na območju lovišča. In pod tri: lovska organizacija, ki meji na lovišče sedanjega upravljavca. Ustavno sodišče je to z odločbo z dne 9.11.2006 reklo, tako mi razumemo, da je člen 26 Zakona o divjadi in lovstvu v neskladju z ustavo, ker ne omejuje trajanja prednostne pravice dosedanjih upravljavcev lovišč pri pridobitvi koncesije za trajnostno gospodarjenje z divjadjo na postopek prve podelitve koncesije po uveljavitvi zakona. In Ustavno sodišče je v obrazložitvi reklo, citiram: "Zakonodajalec je z ureditvijo v 1. točki 26. člena zagotovil prehod obstoječih pravic koncesijskega značaja v novi pravni režim in z določitvijo prednostne pravice dosedanjim upravljavcem lovišč zagotovil varstvo pridobljenih pravic, vendar zakonodajalec prednostne pravice pri pridobitvi koncesije za trajnostno gospodarjenje z divjadjo ni omejil na čas prehoda v novi pravni režim. Zakonodajalec je določil prednostno pravico obstoječih upravljavcev lovišč tudi pri vseh nadaljnjih postopkih podelitve koncesije za trajnostno gospodarjenje z divjadjo. Prednostna pravica ni omejena samo na prehodno obdobje v katerem naj bi se dosedanji upravljavci lovišč pripravili in preuredili na novo ureditev z namenom varstva pred posegi v pridobljene pravice." Ustavno sodišče pravi potem: "Ko gre za kasnejše podeljevanje koncesij, pa razumnega razloga za prednostno pravico lovskih organizacij iz 1. točke 26. člena ni več. Ker zakonodajalec ni omejil trajanja prednostne pravice dosedanjih upravljavcev lovišč pri pridobitvi koncesije na postopek prve podelitve, je brez razumnega razloga postavil v neenakopraven položaj druge subjekte, ki bi lahko sodelovali v razpisu nadaljnjih postopkov podelitve koncesij..." - in tako naprej. In mi razumemo in tako izhaja tudi iz obrazložitve Ustavnega sodišča, ko se je oglasilo pri zakonu o varstvu okolja in o gozdovih, je navedlo naslednje v obrazložitvi: "Lovska družina, katere večji del članov so lastniki zemljišč in gozdov na območju lovišča oziroma katere večji del članov ima stalno prebivališče na tem območju, ima prednost pri pridobitvi koncesije v razmerju do drugih lovskih družin, razen pri prvem postopku podelitve koncesije, ko ima prednost lovska organizacija, ki do javnega razpisa upravlja z loviščem." Po našem mnenju smo mi s tem našim predlogom upoštevali s črtanjem 1. točke 26. člena odločbo Ustavnega sodišča in v bistvu upoštevali tudi sedanji zakon oziroma njegov prednostni red. In v bistvu s tem ne izključujemo lovskih družin, ki že sedaj delujejo na tem področju in kjer, kot same ugotavljajo, so člani tudi večinoma lastniki zemljišč in gozdov. In mi mislimo, da smo poskušali vsaj na ustrezen način urediti to zahtevno tematiko. In upam, da sem s citiranjem teh členov in obrazložitve to tudi ustrezno obrazložil. Hvala.
Hvala lepa. Vidim, da je še želja po razpravi, zato ponovno odpiram krog za prijavo. Prosim. Besedo ima gospod Anton Anderlič. Prosim.
Minister, odgovorite, kaj je s prvo podelitvijo? S to določbo na ta način, ko črtate prvo točko, nikjer drugje ni nesporno jasno določeno, da boste pri prvi podelitvi upoštevali to, kar ste zdaj razlagali. Tako, kot bo spremenjen 26. člen, bo potem mogoča že v prvi podelitvi koncesije - ne bom rekel zloraba ali karkoli drugega - drugačna razlaga. Jaz želim, da se nesporno zapiše v člen, da prva podelitev je tako, kot je v 1. členu, v prvi točki, ker 1. točka je napisana ravno zaradi tega, da se bo to nesporno preneslo naprej. Če se ta točka črta, potem tega ni več. V nadaljevanju - jaz razumem odločbo Ustavnega sodišča, oba bereva isto -, da pri nadaljnji podelitvi so pa vsi enakopravni in pride v poštev tudi kdo drug. V prvi podelitvi, če izpolnjuje pogoje, pa tisti, ki so do zdaj s tem upravljali.
Želite pojasnilo gospod minister? Imate še na razpolago slabo minuto.
Hvala za besedo. Torej, lahko odgovorim na vaše vprašanje. Mislim, da smo poskušali to ustrezno rešiti. 26.a člen dopolnjenega Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah o divjadi in lovstvu pravi: "Pri prvi podelitvi koncesije [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]iz drugega odstavka 24. člena zakona po uveljavitvi tega zakona so upošteva naslednji prednostni vrstni red. Prvič: lovska organizacija, ki je do javnega razpisa iz drugega odstavka 24. člena tega zakona v skladu s predpisi in načrti strokovno ustrezno upravljala z loviščem." Jaz mislim, da je to ustrezen odgovor. Se pravi, tista organizacija, ki je strokovno ustrezno opravljala z loviščem. To pravi 26.a člen, mislim, da je to zadovoljiv odgovor. In potem druga in tretja [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]točka - nadaljevanje tako, kot je v obstoječem.
Hvala lepa. Replika, gospod Anderlič.
Ja, poglejte v 26.a členu imate koncesijski akt. In kaj naj bi bila podlaga za podelitev koncesije za trajnostno gospodarjenje z divjadjo v lovišču - je koncesijski akt, ki ga izda vlada in tako naprej. To je 26.a člen. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]Ja, pa saj o noveli govorim.
Gospod Anderlič, hvala lepa. Spoštovana gospa, nimate besede. Besedo ima gospod Jožef Jerovšek.
Hvala lepa. Lep pozdrav še z moje strani. Naj najprej rečem, da se mi zdi, da je to, prednostna pravica pri podelitvi koncesije v noveli zakona primerno rešena. Namreč, imam občutek tukaj, da bi nekateri [[...]]
Gospod Jerovšek. Gospod Bajc, tukaj ni vaše mesto. Hvala lepa. Izvolite, gospod Jerovšek.
Namreč, imam občutek, da bi kljub jasnemu navodilu Ustavnega sodišča nekateri vse naredili, da bi trajna prednostna pravica pa le ostala. Točno tako, kot je zabetonirana in tudi podeljena na nek način. Glejte, če izhajamo iz tega, da bi naj bila ena glavnih nalog tudi lovstva ohranjanje ravnovesja v naravi, naravovarstveno obnašanje in tako naprej, je potrebno reči, da je kmet, kot sem že danes enkrat rekel, da je dejansko najbolj zaslužen za to in najboljši okoljevarstvenik in naravovarstvenik in to je bil skozi stoletja [[...]]
Gospod Jerovšek, nihče vas ne posluša, zato bom prosil, da vas malo prekinem. Boste nadaljevali in vam bom dal besedo, samo, spoštovani kolegi poslanci, če se imate kaj dogovoriti, prosim, pojdite ven in se dogovorite, v dvorani - ne! Posebej ne, kadar govori vaš kolega poslanec. Izvolite, gospod Jerovšek. Izvolite, gospod Jerovšek, nadaljujte. [[...]] [[Oglašanje iz dvorane - proceduralno.]] [[...]]Bo do konca povedal, potem boste pa povedali.
Hvala lepa. Žal na tej strani, ko je njim prid procedure pa discipline v dvorani ne spoštujejo. Tako je. Še enkrat pravim, da se je slovenski kmet skozi stoletja izkazal kot najboljši okoljevarstvenik, naravovarstvenik in da je tudi ohranil slovensko naravo, gozdove in krajino v taki obliki, da je tudi posejana z divjadjo, če tako rečem. Zaradi tega se mi ne zdi logično, da ne bi bil to naravni interes, naravni interes tudi lovske organizacije, da bi v njihovi druščini bilo čim več kmetov. Iz tega namreč bi tudi izhajala neka prednostna pravica. Kajti glejte, to se je že v zgodovini izkazalo, da je to izjemno pomembno. Kot sem rekel, kmet je najboljši vojak, čuvar ozemlja, to pa je iz strateških razlogov za državo važno. In v preteklosti moram reči imamo že tudi grenke izkušnje z nekaterimi deli lovske organizacije pred drugo svetovno vojno, kjer so iz mest prišli tujci, to je bilo pri nas na Štajerskem, in so jih naredili kot element nemštva. Pred drugo svetovno vojno so bile, žal, nekatere lovske organizacije zlorabljene tudi za propagando in nemškutarstvo; žal je bilo tako. Tu pa mislim, da se skuša ubraniti interes tako imenovanih "lovskih baronov". Tisti tudi ponavadi prihajajo iz okolij, ki niso čisto avtohtona tam, in imajo posebne interese. Namreč, v nekaterih lovskih organizacijah je to kar močna delitev na matico, čebelice in delavke, če uporabim prispodobo iz čebelnjaka. In mnogi ti lovci, ki se jih potem uporabi za podpis vsega, so dostikrat namenjeni predvsem temu, da so tako imenovani delavci znotraj teh društev. Mislim, da je s tem, kakor je Vlada tu zapisala, možnost, da dejansko pride do tistih avtohtonih interesov, ki so na določeni lokaciji prisotni in so pomembni. Da se bo tudi skozi lovstvo ohranil tisti interes, da jim bo prva naloga ohranjanje ravnovesja v naravi in da bodo tudi lovci prispevali k temu, da bo to trajna organizacija, ki bo bdela nad slovenskim ozemljem, ki bo najboljši stražar na tem delu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Bajc, želite proceduralno?
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Mogoče malo v opravičilo tistega mojega izleta. Mislim, da mi je mesto kjerkoli v tej dvorani, pri čemer ne smem motiti dela Državnega zbora, dokler imam mandat; ko ga ne bom imel več, pa verjetno ne bom. Drugo, kar bi rad rekel, zakaj proceduralni predlog - zaradi zmešnjave, ki smo jo dobili v gradivu. Upam, da ste kolegi, tisti, ki ste poskušali spremljati razpravo, lahko ugotovili, da pri členu, o katerem sedaj govorimo, in pri amandmaju k 7. členu, da se dodaja 26.a člen, potem pa imamo v prehodnih in končnih določbah kot predzadnji člen ponovno 26.a člen. Dajmo se dogovoriti, koliko členov 26.a lahko ima predlog novele zakona. Mogoče bi bila potem tudi marsikakšna razprava v zvezi s tem, kdo naj ponovno dobi koncesijo, bom rekel, v drugi rundi, ko se bodo koncesije podeljevale, verjetno bila manjša oziroma bi se ji izognili. Tako samo zaradi tega moj proceduralni predlog, gospod podpredsednik, da daste predstavnikom ministrstva besedo, da to še enkrat obrazložijo, kako je s to numeracijo; verjetno imajo pripravljen tudi predlog preštevilčenja členov.
Hvala lepa. Odrejam deset minut odmora, da se stvari uskladijo in da pridemo do tega, kje je napaka. Hvala.
Spoštovane poslanke in poslanci, nadaljujemo s prekinjeno sejo. V zvezi s prekinitvijo bi vas rad obvestil naslednje, povedali so mi, da je res prišlo do enakih označitev dokumentov tako v noveli kot v predlogih, vendar da vsebinsko ni nič narobe. Ko bo vse izglasovano in ko bo vse končano, bo tako ali tako čistopis, ki bo vse to popravil, tako da ne bo dvojnih številk. Torej, garancija: vsebinsko vse v redu. Res je prišlo do te napaka, vendar se bo ta napaka v čistopisu popravila. Upam, da ste z razlago zadovoljni in nadaljujemo z razpravo. Gospa Breda Pečan ima besedo. Prosim.
Hvala lepa. Amandma k 7. členu je bistveno bolj smiseln in bistveno bolje določa pogoje, po katerih se podeljuje druga koncesija, če lahko tako rečemo, ker 26.a člen, ki ga je sprejel odbor kot amandma k 26. členu, v bistvu uvaja, bom rekla, prednostno pravico ali pravico podelitve prve koncesije lovski družini, ki je že upravljala lovišče. Se pravi, naslednjič po 20-ih letih, upam, da bo to tako, bo pač treba odločati na osnovi drugih meril, kdo je tisti, katera organizacija je tista, ki je usposobljena tako visoko, da bo zares dobro skrbela za upravljanje lovišča. Amandma Liberalne demokracije je tukaj, po mojem skromnem mnenju in poznavanju tematike, zagotovo bistveno boljši kot pa črtanje prve točke v 26. členu, ki enostavno eliminira predpravico ali pravico dosedanjega upravljavca lovišča pri pridobivanju nove druge koncesije. In zaradi tega menim, da besedilo, "merilo pri izbiri koncesionarja: izpolnjevanja strokovnih, kadrovskih in materialnih pogojev, ki zagotavljajo uresničevanje javnega interesa pri trajnostnem gospodarjenju z divjadjo. Pogoji se določijo s koncesijskim aktom iz 26.a člena tega zakona. V primeru, da več lovskih organizacij izpolnjuje pogoje, se koncesija podeli lovski organizaciji, ki zagotavlja boljše pogoje za uresničevanje javnega interesa pri trajnostnem gospodarjenju z divjadjo." In zdaj jaz, ki me, tako kot nekatere druge kolege tukaj v naši poslanski skupini, mnogi v Sloveniji zmerjate z ortodoksno komunistko, lahko povem, da v primeru, če bi tudi bivši fevdalec, sedanji denacionalizacijski upravičenec, ki bo imel tisoče hektarjev oziroma ima tisoče hektarjev gozdov ponovno v lasti, in če bo izpolnjeval skupaj s strokovnimi sodelavci vse te pogoje in bo boljši kot pa lovska družina, ki je do takrat upravljala lovišče na njegovem območju - naj ima koncesijo, vendar mora izpolnjevati te pogoje! Tako, da se pa s črtanjem 1. točke tega člena enostavno vrže ven stroko, znanje, tradicijo, sposobnosti, ki jih ima lovska družina, in se reče, da tista skupina ljudi, kjer je večji delež - pazite, večji delež -, ne večje število lastnikov zemljišč na območju lovišča, lepo prosim, če tu lahko govorimo o pravem načinu podeljevanja koncesije, smo tu ustrelili popolnoma mimo. Mislim, da nobeden od teh lastnikov ne bo dovolj usposobljen, da bo lahko konkuriral lovski družini, zlasti ne čez 20 let, ko se bo lovska družina okrepila še s celo vrsto drugih, novih mladih strokovnjakov.
Hvala lepa. Preden dam besedo gospodu Borutu Sajovicu, bi še nekaj povedal. Korigiral bi svojo prejšnjo izjavo. S tem, ko sem rekel, da je šlo za napako, je šlo pravzaprav za to, da je šlo za normalen tehnični postopek pri pripravi dokumentov, kjer pride tudi do tega, da imata dva dokumenta enako oznako. V končni redakciji se to popravi, vsebina je enaka. Upam, da to sprejemate. Slišali ste mojo obrazložitev, kdor jo bo sprejel, jo bo sprejel, kdor je ne sprejme, je ne. Hvala. Gospod Borut Sajovic, izvolite.
Hvala lepa. Poglejte, bistveno pri podelitvi druge koncesije je samo to, da se koncesija podeli lovski organizaciji, ki zagotavlja boljše pogoje za uresničevanje javnega interesa pri trajnostnem gospodarjenju z divjadjo. Pri nas lahko ta trenutek ustanovimo lovsko družino trije, ki smo lastniki zemljišč. Lovska družina, že obstoječa, ima pa 60 članov, 30 je lastnikov zemljišč, 30 jih pa ni. In v tem primeru bomo vedno mi trije imeli prednost in bomo izbrani kot koncesionarji. To pa, na žalost, ni javni interes. Takrat, ko bomo po 20 letih podeljevali drugo koncesijo, mora biti položaj enakopraven, možnost izbire pa naj ima tisti, kdor ima boljše strokovne, kadrovske in pa tehnične možnosti, ne pa tisti, ki ima več zemljišča in pa več denarja. Hvala lepa.
Gospod Franc Sušnik.
Hvala lepa. Potem ko smo razčistili, da je prvo podeljevanje koncesij nesporno, pa kot vsi skupaj vemo, da ne ustanavljamo lovišč, ki imajo površino 100 hektarjev, tudi to vprašanje je bilo naslovljeno na meno. To kaže na to, kako pomembno in razgreto je to ozračje in vprašanje, ki se navezuje na zakon o divjadi in lovu. Jaz bi rad v prid zakonskega predloga 7. člena rekel še nekaj. Poglejte, bistveno je zagotavljanje javnega interesa. To je rekel moj predgovornik. Javni interes, nekateri nam pravite, da smo lokalci, enačimo z lokalnim interesom. Mislim, da tukaj ni nič narobe. In bog ne daj koncendentu, da bi podelil koncesijo takšni lovski družini, ki ne bi bila pogodu lokalnemu okolju, ki ne bi bila pogodu lastnikom zemljišč in lokalnim lovcem. Jaz sem prepričan, da je takšno izvajanje takšne koncesije obsojeno na propad. Taki lovci bi se še do tistih skrajnih mej lovišča ne mogli pripeljati. Verjemite mi, da je temu tako. Zato je treba še enkrat povedati: koncesijski akt, ki objavi razpis o podelitvi koncesije, vsebuje vse pogoje, ki ji mora koncesionar izpolniti, da lahko zagotovi upravljanje z divjadjo v skladu z zakonodajo in smernicami, ki jih stroka zasleduje. Na drugi strani je pa treba tudi povedati, da je prav, da v zakon napišemo, da je za javni ali pa če hočete lokalni interes bistveno, da je koncesionar tisti, ki ob tem izpolnjuje še pogoj, da je v to lovsko družino, v to društvo vključeno maksimalno število lokalnih prebivalcev oziroma maksimalno število lastnikov zemljišč. Mislim, da tukaj ni nič napak, nič narobe in da je to tisto temeljno načelo, ki ga okolje, v katerem mora delovati lovska družina; če lovska družina ne sodeluje z lastniki zemljišč, ne sodeluje z občani, ne more izvajati lovsko-gojitvenih nalog, pod nobenim pogojem to ne gre. Hvala lepa.
Hvala lepa. Odpiram še en krog prijav. Gospod Anton Anderlič, prosim.
Razumem, da se zgodi napaka, ampak da jo opravičujete, pa ne! Ampak, to je pač manira. Povsem v nasprotju z odločbo Ustavnega sodišča urejamo 7. člen. Gre za to, da utemeljitev pravi - zdaj sem jo še enkrat prebral - pravi, da ni nobenih razlogov za nadaljnjo podeljevanje koncesij, da bi kdo imel prednost. S tem, ko v tem členu vi črtate smo prvo točko, ste naredili v drugi delitvi prednostni vrstni red. Ustavno sodišče pa pravi: ne, za prvo naredite prednostni vrstni red, za drugo morajo biti vsi enaki. In samo s črtanjem 26. člena v celoti in v prehodni določbi s 26.a členom določite, kdo ima v prvi delitvi prednost. To je povsem korektno, kajti namreč 26.a člen, ki je v prečiščenem besedilu Odbora za kmetijstvo, govori o koncesijskem aktu in pravi, "podlaga za podelitev koncesije" in tako naprej, prehodno določimo z amandmajem, ki smo ga mi podali - lahko ga v tretjem branju ali kasneje še kaj preuredimo, poudarimo, da mora nekdo izpolnjevati merila, da mora na osnovi vsega izpolnjevati javni interes in tako naprej, kar pravimo -, v 26.a členu oziroma 8. členu spremenjenega zakona pa naredite, kaj je tisto, kar mora koncesijski akt vsebovati. In to je vse. Kajti, če bomo ostali na tem, da bo samo prva točka 7. člena oziroma 26. člena v prečiščenem besedilu 7. člena črtana, ste naredili za drugo podelitev koncesij prednostni vrstni red, ki vam je bolj po godu. To je vse. In v tem kontekstu tega prednostnega vrstnega reda te obstoječe družine ne bodo prišle na vrsto. Še najmanj kar bi lahko naredili, da bi malce bolj zameglili, kaj ste s tem mislili narediti, bi preprosto rekli, kot tretja ali četrta točka v spremenjenem 26. členu pa lahko tudi tiste družine, ki so, recimo, dobile prednost v prvi delitvi. Pa niti tega niste naredili. Tako resnično apeliram, da spoštujete odločbo Ustavnega sodišča, ki pravi eksplicitno: v prvi delitvi - prednost tisti, ki so sedaj, in v drugi - nihče prednosti, vsi pod enakimi pogoji.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati o amandmaju? Ja, prosim. Še kdo prosim? Govorimo o 7. členu. Če ne nihče drug, gospod Posedel, izvolite.
Hvala lepa. Saj mogoče je rešitev tega zapleta, če smo že dobili obrazložitev, kako je do njega prišlo in jaz sem prepričan, da po vsebini res vsi želimo dobro. Tudi kolega Sušnika sem zelo dobro poslušal, da je njemu tudi interes, da ti, ki so do sedaj tako dobro skrbeli, imajo tudi v nadaljevanju enake možnosti. Zato predlagam, da če se sprejme ta amandma v predlagani obliki, je to zagotovilo, da vsi podobno mislimo in da bomo lahko v nadaljevanju s tem odlično si izpeljali zadevo, če pa se ta naš amandma - oziroma LDS-a in Zares - ne sprejme, pa bo veljalo tisto, da je očitno nekaj drugega bilo predvideno pri tem vrstnem redu, kar pa zagotovo ni dobro. Če se potrdi ta predlog oziroma to dopolnilo, bomo vsi mirno spali in vedno v srcu in v duši pričakovali nadaljevanje postopka, če pa se zavrne, bo pa ostala ta bojazen, da je to izbira, ki je pri naslednji podelitvi pripravljena za nekoga drugega, kar pa vseskozi ugotavljamo, da bi bilo zelo slabo.
Hvala lepa. Če ne želi nihče več razpravljati o tem členu, zaključujem razpravo in v razpravo dajem 9. člen in dva amandmaja Poslanske skupine SD ter amandma poslanskih skupin LDS in Zares. Prijava teče. Gospod Borut Sajovic, imate besedo.
Hvala lepa. 9. člen se nanaša na koncesijsko dajatev. Interes kmetov, družbe na prvem mestu, in lovcev na drugem, je, da ni škod. Zato je treba preprečevanje škod in sredstva, vložena v preprečitev škod, stimulirati. Ne odpravljati škode takrat, ko že je nesreča, pač pa stimulirati lovske družine, da v preprečevanje škod investirajo več in bo škod manj, zadovoljstvo vseh pa večje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Geza Džuban, prosim.
Hvala lepa. Jaz bom k temu samo še nekaj malega dodal. Veliko je govora o delitvi prihodka in znova tega denarja je toliko malo, da ni vredno govoriti - v celi državi se bo zbralo zelo malo - in te delitve so pretirane na 25:75%. Najbolje bi bilo, da bi dali občinam vseh 100%, pa da ne bi cirkusa delali iz tega prihodka od lova v državi Sloveniji. Ena blondinka bo na opremljanju ROLE2 zaslužila več, kot je vseh teh prihodkov iz lova v Sloveniji. Drugače pa bom pod rdečimi številkami rekel samo to, da mi je amandma SD-ja nekoliko boljši od našega amandmaja, ki bolj natančno opredeljuje odbitek zaradi škod po divjadi.
Hvala lepa. Gospod Sušnik, izvolite, prosim.
Hvala lepa. Poglejte, mislim, da je namen tega amandmaja čisto zgrešen z zdravo logiko in zdravo prakso, ki bi jo morali lovci uveljavljati. Sprašujem, če si želimo, da bodo vsi naši travniki, vsi robovi gozdov zagrejeni - kako bo pa stvar izgledala? K temu dobesedno napeljuje takšen izračun koncesijske dajatve, kjer bi lovci na tak način, da bi se izognili plačila dajatve, toliko več dali v ukrepe za preprečevanje škod. Ni to namen. Mislim, da je treba z letnimi gojitvenimi načrti, z obdobnimi gojitvenimi načrti zagotoviti takšen stalež divjadi, da bodo z ustrezno planiranim odstrelom in realiziranim odstrelom - ker včasih se vrtimo tudi okrog tega, da zavod nekaj planira, odstrel se pa potem kroji tudi po raznih internih predpisih lovskih društev -, da bo divjad povzročala minimalno škodo na okolju, ki je. Konkretno prihajam z območja, ker je grozovit problem s škodo po divjih prašičih. Na desetine hektarjev ritin na območjih, ki jih država in občina z različnimi ukrepi stimuliramo in spodbujamo za ohranjanje kmetijstva, je sedaj vse razrito, pri tem, da pa lovci poskušajo opravičevati svojo obveznost do vračila škode s tem, da bi morali imeti kmetje zavarovane oziroma zagrajene tiste travnike. To ne gre. Zato mislim, da je tudi smisel tega amandmaja zgrešen in ga ne podpiram. Hvala.
Hvala lepa. Še kdo? Prijava teče. Gospod dr. Pavel Gantar, prosim.
Hvala, gospod podpredsednik. Noben noče razpravljati v paru z mano ali kakorkoli. Mene je ta argumentacija malo zmedla oziroma ne razumem njene logike, ker če bi bil ta amandma sprejet, naj bi se dogajalo ograjevanje in tako naprej. Ravno obratno! Dejstvo je, da mora izračun koncesije temeljiti na nekih otipljivih koristi, ki jih ima ta lovska družina oziroma upravljavstvo lovišča, in da mora upoštevati tudi neke škode in stroške, ki jih ima ob tem. In če bo to upoštevano, potem bomo imeli režim takšen, kot je z drugimi dokumenti lovstva predpisan, če pa ne, bo pa morala zmanjševati škodo točno s tem, kar je bilo rečeno; to je z ograjevanjem, z nasilnim zmanjševanjem kakršnekoli škode in tako naprej, zato ker bo to njen čisti strošek, kljub temu bo morala plačevati koncesijo. Torej, če se želimo izogniti ograjevanju, s čimer se s kolegom Sušnikom vsekakor strinjava, potem je treba ta amandma točno podpreti.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo o 9. členu in v razpravo dajem 14. člen ter amandma poslanskih skupin LDS in Zares. Vidim, da ne želi nihče razpravljati o tem, zato zaključujem razpravo in v razpravo dajem 18. člen ter amandma Poslanske skupine SD. Želi kdo razpravljati? Ne. Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 24. člen ter amandma poslanskih skupin SDS, SLS in DeSUS. Ugotavljam, da ne želi nobeden razpravljati, zato zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes, v okviru glasovanj čez pol ure, to je ob 16.20. S tem prekinjam to točko dnevnega reda, prekinjam sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 16.20.
Spoštovane poslanke in poslanci! Nadaljujemo sejo. Prehajamo na glasovanja zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverijo delovanje svojih glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 10. točko dnevnega reda - druga obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o gozdovih, redni postopek. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS k 33. členu. Glasujemo. Glasovalo je 66 poslank in poslancev, za 56, proti 9. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 9.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS k 36. členu. Glasujemo. Glasovalo je 68 poslank in poslancev, za 59, proti nihče. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS k 48. členu. Glasujemo. Glasovalo je 70 poslank in poslancev, za 48, proti 3. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil na naslednji seji zbora. Na podlagi tretjega odstavka 137. člena Poslovnika Državnega zbora predlagam zboru, da sprejme naslednji sklep: Predlog zakona za tretjo obravnavo pripravi Vlada Republike Slovenije. Glasujemo. Glasovalo je 69 poslank in poslancev, za 61, proti 1. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda - obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o divjadi in lovstvu, skrajšani postopek. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženih amandmajih. Gospod Tanko, želite besedo?
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Danes smo v Državnem zboru poslušali zelo burno razpravo, ki se je sicer zelo v majhni meri nanašala na tisto, ker je naložilo Ustavno sodišče in kar je tudi predlog tega zakona. Predlagam, da se zaradi pojasnitve določenih stvari, ki so morda ostale nedorečene ali odprte, glasovanje o amandmajih preloži na eno izmed naslednjih sej, da bi se v tem času poskušalo z vsemi dogovoriti oziroma ugotoviti, kaj so dejanske stvari, dejanski problemi in da bi se potem eventualno poskušalo na osnovi, recimo, dopolnjenih amandmajev, spremenjenih amandmajev tudi urediti zakon v tretji obravnavi, tako da bi bil za večino v tem Državnem zboru in tudi za zainteresirano javnost, lastnike gozdov in tudi ostale sprejemljiv. Skratka, predlagam, da v skladu s 74. členom Poslovnika preložimo glasovanje o amandmajih na eno izmed naslednjih sej.
Vaš proceduralni predlog je bil, da se odločanje o amandmajih preloži na eno od naslednjih sej. Točno? Predlog dajem na glasovanje. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 43, proti 18. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 18.]] Ugotavljam, da je bil ta predlog sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in zaključujem 32. sejo Državnega zbora Republike Slovenije. Lahko noč!