Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam 39. sejo Državnega zbora, ki je bila sklicana na podlagi prvega odstavka 57. člena Poslovnika Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne moreta udeležiti naslednja poslanka in poslanec: gospa Maria Pozsonec in gospod mag. Vasja Klavora. Na sejo sem vabil predsednika Vlade, gospoda Janeza Janšo, k 1. točki, predstavnike Vlade k vsem točkam dnevnega reda, predstavnika Državnega sveta k 26. in 27. točki ter predstavnika Sodnega sveta k 31. točki dnevnega reda. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na določitev dnevnega reda 39. seje Državnega zbora Republike Slovenije. Predlog dnevnega reda ste prejeli s sklicem seje 9. maja 2008. O predlogu dnevnega reda bomo odločali v skladu z drugim odstavkom 64. člena Poslovnika Državnega zbora. Prehajamo na obravnavo in odločanje o predlogu za umik točke z dnevnega reda. Poslanske skupine SD, LDS in Lipa ter Poslanska skupina Zares predlagajo, da se z dnevnega reda seje umakne Predlog za razpis posvetovalnega referenduma o območjih pokrajin v Sloveniji. Predlog za umik ste prejeli z dopisom z dne 14. maja 2008. Želijo besedo predstavniki predlagateljev umika? Gospod Lahovnik, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke in poslanci! V Poslanski skupini Zares predlagamo, da se Predlog za razpis posvetovalnega referenduma o območjih pokrajin v Sloveniji kot točka dnevnega reda umakne z 39. seje Državnega zbora, predvsem zato, ker matično delovno telo, Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, ni sprejelo mnenja, da je predlog za razpis posvetovalnega referenduma primeren. Člani odbora so nato glasovali še o odloku za razpis posvetovalnega referenduma, in sicer posebej o vsakem od predlaganih referendumskih vprašanj ter o predlogih za spremembo referendumskih vprašanj. Zadostne podpore ni dobila nobena od predlaganih sprememb kot tudi nobeno referendumsko vprašanje in posledično niti odlok kot celota. Ker matično delovno telo na podlagi drugega odstavka 61. člena Poslovnika Državnega zbora ni pripravilo poslovniško korektnega stališča o omenjenem predlogu, smo v Poslanski skupini Zares prepričani, da navedena točka dnevnega reda ne izpolnjuje pogojev za obravnavo na seji Državnega zbora. V Poslanski skupini Zares smo prepričani, da morebitno slabo vodenje odbora ter očitna koalicijska neenotnost o razpisu referenduma ne more biti razlog za zlorabo poslovniških določil. In s tega vidika ocenjujemo, da ta točka ne more biti uvrščena na dnevni red 39. seje Državnega zbora. V Poslanski skupini Zares menimo, da po glasovanju na Odboru za lokalno samoupravo in regionalni razvoj ni pogojev, da bi zahtevo za razpis posvetovalnega referenduma uvrstili na dnevni red seje Državnega zbora. Vse bolj je očitno, da smo pri tej točki, ko govorimo o posvetovalnem referendumu, vse bolj priče celi vrsti različnih predlogov, celi vrsti rešitev, ki, menimo, da niso v čast Državnemu zboru, ki spominjajo na nekakšno zmes slabih rešitev in zato menimo, da v izogib temu, da bi dodajali še predvolilne začimbe v to zmes, da je edina možna rešitev, da spoštujemo poslovniška določila in da se ta točka umakne z 39. redne seje Državnega zbora.
Hvala. Želi besedo predstavnik predlagateljev predloga za razpis referenduma? [[Ne.]] Gospod Potrč. To je en predlog umika, ampak sta identična. Jaz vam lahko dam besedo in predlagam, da izkoristite besedo na koncu, pet minut za dodatno obrazložitev - kot predlagatelj. Želijo besedo predstavniki predlagateljev predloga za razpis - oziroma se je odpovedal. Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? Odpiram prijavo. Gospod Pukšič, izvolite.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi, gospod predsednik, minister s sodelavci! Predloga za umik točke z dnevnega reda 39. redne seje Državnega zbora Slovenska demokratska stranka ne bo podprla. Slovenska demokratska stranka se zaveda, da bi s takšno potezo naredili predvsem škodo državljankam in državljanom te države in naredili bi škodo boljšemu, skladnejšemu razvoju v tej državi. Zato težko razumemo, da so se stvari odvijale tako, kot so se odvijale, pa vendar; za posvetovalni referendum se odločiš takrat, kadar ne veš, kako bi se sam odločil. In glede na to, da v tem Državnem zboru v projekt verjame koalicija, da v tej državi ta projekt verjamejo tako obe združenji slovenskih občin, da v ta projekt tudi celotni Državni svet in ker v ta projekt verjame tudi velika večina slovenskih občinskih svetov in županov, nam enostavno drugega ne preostane, kot da z argumentom ljudje povedo tudi opoziciji, da je to projekt državljank in državljanov in da je potrebno ta projekt izpeljati do konca. Zato umika točke ne bomo podprli in bomo naredili vse, kar je v skladu s poslovnikom, da pride do razpisa referenduma. Hvala.
Hvala. Gospod Potrč.
Hvala lepa. Spoštovani kolegice in kolegi. Tri poslanske skupine - Socialni demokratov, Liberalne demokracije Slovenije in Lipe smo enako kot Poslanska skupina Zares vložili zahtevo, da se ta točka umakne z današnje seje Državnega zbora. Prepričani smo, da so za to izpolnjeni vsi trije pomembni razlogi, ki morajo biti. Prvo: da predlog, da se zahteva za razpis referenduma obravnava na današnji seji, ne izpolnjuje pogojev. V Poslovniku Državnega zbora je namreč predvideno, da mora tudi o tej zahtevi dati mnenje matično delovno telo; matično delovno telo pa mnenja ni oblikovalo - niti pozitivnega niti negativnega in zato pogoji niso izpolnjeni. Drugo: mi smo v poslanskih skupinah zahtevo za odločanje pravočasno vložili, se pravi, prej kot do 12. ure predhodnega dne in formalno je razlog za odločanje izpolnjen. In tretje: v skladu s 64. členom Poslovnika mora o taki zahtevi odločati Državni zbor z glasovanjem. Škoda je, da bi o tako pomembnem vprašanju, kot je ustanavljanje pokrajin, vključno z njihovimi pristojnostmi in njihovim sistemom financiranja in volitev odločali politično izsiljeno in politično nepripravljeno. To bomo storili, če bomo odločali danes. Jaz pričakujem, in to je tudi razlog za našo zahtevo, da bo vladajoča koalicija ali tisti njen del, ki še vedno vztraja, da je treba o odločanju opraviti posvetovalni referendum, spoznala, da s tem postavlja državljanke in državljane pred vprašanje, ki tudi njim ne bo koristilo v pripravah za volitve. Vsi namreč vemo, da se neposredno tudi, če je ta odločitev na referendumu sprejeta, s pokrajinsko zakonodajo do konca mandata ne more zgoditi nič posebnega, tudi ne potrebna dvotretjinska večina za ustanovitev pokrajin, še manj pa pokrajine lahko postanejo delujoče do konca tega mandata. Zato bi bilo prav in pošteno dobro razmisliti o vsebini referenduma in ne izsiljevati, da se kot političen projekt ne pa kot odločitev, ki bi bila v korist državljank in državljanov Slovenije, ta referendum ne sprejme na današnji seji. Hvala.
Hvala. Gospod Milan Petek.
Hvala, predsednik. LDS je bil med podpisniki predloga za umik te točke z dnevnega reda in jasno je, da tudi današnje glasovanje ne bo nič drugačno. Menimo, da je točka neprimerno, neustrezno in nekorektno umeščena danes na dnevni red. Ključ, da do tega ne bi prišlo, je imel predsednik Državnega zbora. Žal, očitno ni predsednik vseh poslancev, ampak je odločal v imenu ene izmed najmočnejših oziroma najmočnejše poslanske skupine. V Liberalni demokraciji si enostavno ne znamo razložiti, kako je lahko pri tem, da pride na matičnem odboru do glasovanja, ki je takšno, da ne da ustreznega odgovora, in tudi razprava je bila takšna, da je razklanost znotraj koalicije okoli tega, ali so pogoji za izvedbo referenduma primerni, da torej predsednik vztraja pri tem in uvrsti na današnjo sejo Državnega zbora to točko. Pri vsem tem bega tudi to, da ko na Lotus Notes pogledaš poročilo, ki ga je pravil matični odbor, torej Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, in v tem poročilu na strani 6 v mnenju piše "predlog za razpis posvetovalnega referenduma o območjih in imenih pokrajin v Sloveniji ni primeren," kljub takemu mnenju, zapisanem v tem dokumentu, danes obravnavamo oziroma nekateri želijo obravnavati točko, ki očitno na sejo ne sodi. Zaradi tega pri vsem že povedanem, argumentih, ki govorijo o tem, kakšna je bila procedura v zvezi s sprejemanjem zakonodaje, kakšni so bili postopki, kako so se spreminjali teritoriji in obseg ter imena teh pokrajin, kaže, da možnosti za doseganje konsenza danes ni. In zaradi tega torej naš predlog, gospod predsednik, da umaknemo z glasovanjem na seji Državnega zbora to točko z dnevnega reda.
Hvala. No, glede na očitke, da odbor ni podal svojega mnenja, naj preberem poročilo, ki ga je dalo delovno telo, in sicer pravi tako: "Na podlagi izida glasovanja Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj meni, da Predlog za razpis posvetovalnega referenduma o območjih in imenih pokrajin v Sloveniji ni primeren." Vendar kot veste vsi, ki poznate poslovnik, zadnjo besedo in odločanje ima Državni zbor, zaradi tega je ta točka uvrščena na dnevni red seje. Gospod Peče, izvolite.
Hvala za besedo. Tudi v okviru Poslanske skupine Lipa smo med tistimi političnimi strankami ali poslanskimi skupinami, ki predlagajo, da se zadeva umakne z dnevnega reda. Ne samo zaradi vsebine, kot so jo predstavili nekateri pred nami, torej, da je predlog odloka v nasprotju s poslovniškimi določbami, temveč predvsem iz naslova vsebine. Vlada Republike Slovenije v okviru svojega predloga za razpis posvetovalnega referenduma po mojem trdnem prepričanju zavaja, zavaja državljanke in državljane z vprašanjem glede posameznih pokrajin. Z drugimi besedami, Vlada Republike Slovenije načrtuje prebivalce posameznih koncev Slovenije vprašati, ali ste za to, da živite v tej pokrajini. Toda generalno gledano Vlada Republike Slovenije sprašuje samo, ali ste za to, da imamo v Sloveniji 13 pokrajin. V Poslanski skupini Lipa zasledujemo drugačen cilj. V kolikor Državni zbor, ne nazadnje tudi Vlade Republike Slovenije 10 in nekaj let ni našla toliko modrosti, da bi naredila korak naprej v povezavi z ustanavljanjem pokrajin, potem bi bilo prav, da v kolikor bi referendum že imeli ali kakršnekoli druge oblike, posvet, da bi vsaj dali ljudem možnost, da odločijo o številu pokrajin, ne pa tako, kot je dokument, ki je danes pred nami, ki postavlja število pokrajin in to število je izjemno veliko. To število pomeni delitev, ali bolje rečeno drobitev naše države na majhne, zelo majhne pokrajine, ki ne bodo imele ne samostojnosti glede pridobivanja finančnih sredstev ne finančnih sredstev v celoti, kaj šele glede nalog in pristojnosti, ki bi jih morale izpolnjevati pokrajine. Iz tega naslova, dokler Vlada Republike Slovenije ne bo prišla s korektnim predlogom v Državni zbor kot morebiti širše tovrstnih predlogov ne bomo podpirali. Podprli bomo, kot sem že napovedal v uvodu, umik z dnevnega reda, kajti gre za čisto norčevanje iz ljudi, ne samo tistih, ki se bodo referenduma udeležili, ampak tudi vseh ostalih, ki bodo mogoče z neudeležbo pokazali svoje nestrinjanje do vladnega predloga. Zato s tega mesta še enkrat: poslanka in poslanci Poslanske skupine Lipa bomo tovrstni uvrstitvi na sejo Državnega zbora nasprotovali.
Hvala. Gospod Barovič.
Hvala. Kolegice in kolegi! Tudi v Slovenski nacionalni stranki podpiramo predlog za umik. Če dovolite, da ga nekoliko natančno obrazložim. Že pri 13. točki predloga referenduma se postavlja, kar je jasno in glasno ugotovljeno, se postavlja vprašljivost z ustavnega vidika. Gre za točko 13, kot sami veste, kjer govorimo o posebni, torej ljubljanski pokrajini, ki se nanaša na območje, ne pa na naloge pokrajine. Kot veste, ustava ne predvideva možnosti upravljanja pokrajinskih nalog s strani občine oziroma s strani mestne občine. Torej, prvo dejstvo, da je ustavno vprašljivo. Drugo dejstvo, ki je za Slovensko nacionalno stranko, med mnogimi drugimi, o katerih nekoliko kasneje, je dejstvo, da točka 2 predloga govori, da se razpiše posvetovalni referendum na celotnem območju države, tako, da določi referendumska območja; določa pravzaprav takšna, ki jih sploh še ni, ki so predvidena. Predlog: 13 pokrajin, 13 območij. Naj vas spomnim, da je bilo ravnanje pri vprašanju, da vam dam primerjavo Termoelektrarna 3 da ali ne, diametralno, nasprotno, ko ni bilo referendumskih območij znotraj celote, ampak je bila celota, ki je odločala o enem delu, ampak tam bi upravičeno odločala o enem delu. Tudi to ni prav. In nenazadnje, da štirje predlogi za poizvedovalni referendum, kolegice in kolegi, niso dobili podpore na matičnem delovnem telesu, je verjetno že dovolj jasen dokaz, da bi bilo smotrno in pametno umakniti ta predlog in ga v najslabšem primeru, govorim v imenu Slovenske nacionalne stranke, preoblikovati. To je ponudba rešitve, za katero navdušeni nismo, ampak ponujamo rešitev, da ne bomo samo negodovali, da se oblikuje eno referendumsko vprašanje, da se ta referendum, če že, razpiše takrat, ko bodo državnozborske volitve, ampak bistvo tega referendumskega vprašanja pa naj bo sploh, ali ljudje hočejo regije: če jih - koliko jih hočejo, in če - katere hočejo? Ne pa, da že vnaprej določimo regije in jih sprašujemo, v tistih regijah, češ: Barovič, na Gimnazijski 5, ali hočeš stanovanje na Gimnazijski 5. Zaradi tega upravičeno, Slovenska nacionalna stranka vztraja na stališču, da bi se točka umaknila z dnevnega reda.
Hvala. In še gospod Gantar, ki mu prej prijava ni uspela. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Tudi v Poslanski skupini Zares bomo, jasno, podprli naš predlog, ki smo ga dali. Menimo, da ni ne formalnih in ne vsebinskih razlogov, da bi to točko danes lahko sploh obravnavali na dnevnem redu Državnega zbora. Ne glede na to, kakšne so interpretacije, ali ima kolegij ali predsednik Državnega zbora pravico, da to točko uvrsti na dnevni red. Dejstvo je, da Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj ni sprejel sklepov o razpisu, in dejstvo je, da ni sprejel nobenega odloka z različnimi opcijami, ki bi bile podlaga, da se o tem odloča Državni zbor. Več kot to! Če bi se danes slučajno zgodilo, da bi ta točka bila uvrščena na dnevni red in da bi celo dobila, kar upamo, da sicer ne bo uvrščena in da ne bo dobila tudi podpore, potem ponovno smo pred odprtim vprašanjem, kjer se bo mogel Odbor za lokalno samoupravo ponovno soočiti s tem vprašanjem. In kaj bi bilo, če ponovno ne bo odločeno, tako kot prvič - nobenega razloga ni, da bi sedaj ravnal drugače - o odloku in kje smo potem. Potem bo prizadet ugled celotnega Državnega zbora, ki je sprejel nek sklep, za katerega nima podpore v matičnem delovnem telesu tako ali drugače. Dajmo se zavedati, da so v igri ne samo procedure, ampak tudi logično in smiselno ravnanje nas vseh 90-ih poslank in poslancev. Moram reči, da sem bil precej začuten v svoji 15-letni profesionalni politični karieri. Se mi še ni zgodilo, da so poslanci dveh strank iz koalicije, ne vsi, dobesedno v četrtek zvečer pobegnili s seje odbora, in da so se zbrali potem šele naslednji dan, ko smo pravzaprav sprejemali sklepe, ki so bili jasni. Torej ni bilo nič sprejeto in je potem bilo to uvrščeno na dnevni red. Moramo reči to, da v Poslanski skupini Zares veliko polagamo na projekt pokrajin. Bojim se, da je ta projekt v določeni točki postal zavožen - ne bojim, ampak sem prepričan - in da bodo pokrajine, takšne, kot jih na vso silo poskušate poriniti skozi referendumsko vprašanje, pravzaprav pomenile jasno oviro, ne pa spodbudo razvoju. Zato je tudi razumljivo prepričanje, da naj referendum stori to, kar razum in logika ne moreta storiti, namreč; da bi se mi odločili o številu pokrajin in potem mogoče to dali na referendum. Seveda je ta poskus prozoren in ga lahko jemljemo kot obliko politične zlorabe referenduma za neke druge cilje in namene. Temu pa tudi močno nasprotujemo. Hvala lepa.
Hvala. Želi predstavnik predlagateljev dodatno obrazložiti predlog? Gospod Potrč, ste prej želeli? [[Ne.]] Zaključujem razpravo o predlogu umika. Prehajamo na odločanje. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje svojih glasovalnih naprav. Odločamo torej o predlogu za umik navedene točke z dnevnega reda. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 36, proti 43. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da predlog za umik ni sprejet. Predlogov za širitev dnevnega reda nisem prejel. Na podlagi 143. člena Poslovnika Državnega zbora pa sedaj prehajamo na obravnavo zahteve skupine 24-ih poslank in poslancev, da Državni zbor odloči o odločitvi kolegija, da se Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o visokem šolstvu obravnava po nujnem postopku. Besedo dajem predstavniku predlagateljev zahteve za predstavitev stališča. Gospod Germič, izvolite. Imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki Vlade! V začetku letošnjega leta je Ustavno sodišče z odločbo ugotovilo, da je Zakon o visokem šolstvu neskladen z ustavo. Glede na to, da je Ustavno sodišče določilo rok, da je potrebno neskladnost odpraviti do 11. 8. tega leta, smo pričakovali, da se bo Vlada nemudoma odzvala in pripravila konkretno in strokovno usklajeno spremembo zakona, žal se to ni zgodilo. Prav tako pa se tudi ni zgodilo skladno s sprejetimi usmeritvami o nacionalnem programu visokega šolstva, da bi Vlada postorila vse potrebno in pripravila ustrezno mednarodno pravno podlago za ustanovitev evrosredozemske univerze. Tako smo sedaj priče, da je na predlog Vlade potrdil kolegij proceduralno, da se navedena novela, torej sprememba in dopolnitev zakona o visokem šolstvu, predlaga v spremembe po nujnem postopku. Po našem mnenju, torej podpisanih poslancev, je razlogov, da navedenega zakona ne obravnavamo po nujnem postopku več kot dovolj. Prvič, ocenjujemo, da za navedeno spremembo ne obstajajo poslovniški razlogi za to, da se zakon obravnava po nujnem postopku, hkrati pa smo prepričani in tudi izražamo ponovno nejevoljo, glede na to, da je z zamenjavo ministra, z nastopom nove ministrice bilo pričakovati, da bo zavel nov veter, da bo vzpostavljen partnerski odnos med visokošolskimi partnerji - med Vlado, univerzo in študenti, ki bodo skupaj v dialogu pripravili strokovno usklajene predloge. Zakon, ki je pred nami, ponovno govori o tem, da temu ni tako. Tako je Vlada namesto normalnega poslovniškega predloga prišla s predlogom tik pred zdajci, zahteva nujni postopek in na ta način je onemogočeno, da bi zainteresirana strokovna javnost lahko kvalitetno prispevala k dodelavi tega zakona. Zato se nam zdi nujno, da si vzamemo čas, da omogočimo strokovni javnosti, da predloži ustrezne predloge zakona in da na ta način dopolnimo tako, da ne bi bil lahko predmet ponovne ustavne presoje. Seveda k temu navaja veliko argumentov, tudi mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki ugotavlja, da je zakon strokovno nedomišljen, pravno pa v predlagani obliki pravzaprav nesprejemljiv do te mere, da bi ga bilo lahko možno verodostojno dograditi v nadaljnji parlamentarni obravnavi. Zato bi želeli ob tem podpisani poslanci jasno povedati tudi stališče in nasprotovati nekako mnenju vodje poslanske skupine največje vladne stranke in tudi nekaterim pozicijskim poslancem, ki govorijo o tem, da opozicijski poslanci nasprotujemo ustanovitvi evromediteranske univerze. Tukaj odločno nasprotujemo takšnemu stališču, kajti naše mnenje je ravno nasprotno, podpiramo ustanovitev takšne univerze, vsekakor pa se ne strinjamo, da se neuspešno delo te Vlade na tem področju kot predvolilna poteza prenaša na pleča opozicijskih poslancev. Seveda obstaja vrsto strokovnih argumentov, zakaj ne podpiramo nujnega postopka, kajti zakon, ki je pripravljen, ne odgovarja jasno zakaj - zvezo univerz kot subjekta ne poznajo pravzaprav nikjer, nejasno je, kaj je z akreditacijo mednarodne zveze univerz, kaj je z akreditacijo programov, ki jih ne izvaja noben od vključenih subjektov v takšno zvezo, in nejasno oziroma nedorečeno pa je tudi njihovo financiranje. Prav tako so v predlogu vprašljiva vprašanja in nedomišljeno urejena področja, ki določajo izvajanje strokovnih, organizacijskih in administrativnih nalog Sveta Republike Slovenije za visoko šolstvo. Hkrati pa bi skozi razpravo želeli osvetliti in omogočiti Vladi, da nam jasno odgovori, kakšen je njen koncept razvoja omrežja univerz. Kajti, sedaj smo lahko priča, da imamo veliko koncentracijo ustanavljanja novih univerz. Nekateri ocenjujejo tudi - nekateri, ki imajo druge namene, tudi zaslužkarske namene - v primerjavi s stališči, ki jih je predsednik Vlade izrekel po obisku v različnih regijah in naj bi vsaka regija skorajda imela že svojo univerzo; danes smo priča nasprotnim trendom. Zato bi želeli skozi razpravo o tem zakonu v normalnem postopku odgovoriti tudi na ta vprašanja. Hvala.
Hvala. Prehajamo na ponovno odločanje o načinu postopka, in sicer zboru predlagam, da odloči o naslednjem sklepu: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o visokem šolstvu se obravnava po nujnem postopku. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 33. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 33.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Zato bo zbor navedeni predlog zakona obravnaval po nujnem postopku v okviru predvidene 20. točke dnevnega reda. Imate proceduralni predlog?
Vse poteka tako hitro, zato vas hkrati, spoštovane kolegice in kolegi, obveščam, da bo seja odbora jutri, 20. 5., ob 18. uri v Državnem zboru.
Hvala. Prehajamo na določitev dnevnega reda. Zboru predlagam, da za današnjo sejo določi dnevni red, kot ste ga prejeli s sklicem seje. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti 34. Ugotavljam, da je dnevni red 39. seje zbora določen. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na OBRAVNAVO PREDLOGA ZA RAZPIS POSVETOVALNEGA REFERENDUMA O OBMOČJIH POKRAJIN V SLOVENIJI. Predlog za razpis posvetovalnega referenduma je Državnemu zboru predložila skupina poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. Besedo dajem predstavniku predlagatelja za dopolnilno obrazložitev predloga. Gospod Tanko, izvolite.
Hvala lepa. Vsem lep pozdrav! Da pokrajine potrebujemo, nas soglaša velika večina. Neenakomerna razvojna gibanja so tista, ki narekujejo spremembo organiziranosti države. Razlike med predeli majhne, a zelo raznovrstne Slovenije skokovito naraščajo in jih z do sedaj sprejetimi mehanizmi nismo uspeli zaustaviti. Celo več, razlike naraščajo. Do nedavna ni bilo vprašljivo, kaj je odgovor na ta problem, niti s kolikšnim številom pokrajin odgovoriti na ta problem. Število 14 pokrajin je bila realnost, tako so že prejšnje koalicije zasnovale koncept in temu tudi prilagodile teritorialni del delovanja državne uprave. Imamo 12 statističnih enot in še dve posebnosti, dve tako imenovani razvojni regiji, ustanovljeni zaradi posebnih okoliščin. To sta SAŠA in ptujsko-ormoško področje. Ker do tega mandata ni bilo nobenih konkretnih korakov in odločitev, je vse ostalo centralistično vodeno, centralno organizirano in podrejeno odločitvam centralnih državnih organov in političnim vplivom. Tako imenovane pokrajinske enote, teren, prebivalci, ki jih najbolj oziroma v celoti zadeva, so bili izpuščeni iz postopkov odločanja in upravljanja te države. Prejšnje koalicije so sicer vzpostavile občinskih sistem in čeprav so bile zelo nenaklonjene malim občinam, so marsikje prišli vsaj do prepotrebne komunalne in cestne infrastrukture. V tem mandatu se občinam zagotovljena predvsem višja sredstva in zato lahko tudi precej več investirajo. Ostajajo pa težave pri urejanju skupnih problemov širših zaokroženih področij, gre za pomembne povezave, za skupne infrastrukturne projekte, vodovodne sisteme, odlagališča, univerze, fakultete in tako naprej. Sedaj imamo priložnost, da te napake, te pomanjkljivosti odpravimo. Da na pokrajine poleg pristojnosti, nalog, obveznosti prinesemo tudi sredstva in kadre, da bodo pokrajinski organi odločali o prioritetah in razvoju teh zaokroženih področjih. Če vzpostavimo pokrajine, bomo na njih prenesli približno toliko sredstev, kot jih imajo občine tiste pokrajine. Veliko teh sredstev bo razvojnih, investicijskih sredstev, olajšan bo tudi dostop do evropskih sredstev. Prvič imamo pripravljeno vso zakonodajo, potrebno za vzpostavitev pokrajinskega sistema, imamo tudi zemljevid. Iluzorno bi bilo pričakovati, da je vse idealno in da vse odgovarja vsem političnem kriterijem, je pa vse dovolj dobro, da lahko začnemo. Popravke bo tako ali tako prineslo življenje kot na katerem drugem področju. Ker so pomisleki, pa tudi ker čutimo dileme tudi v opoziciji, je prav, da povprašamo ljudi na posvetovalnem referendumu. Referendum bi istočasno razpisali na celem območju države, za vsako pokrajino posebej bi se ugotavljal izid in tudi ugotavljal izid v vsaki občini posebej. Stališča volivk in volivcev bodo nedvoumna, odločili se bodo za ali proti predlagani pokrajini, odločili se bodo za ali proti predlaganemu imenu in to isto bo veljalo tudi za odločitve na manjših območjih, to je na občinah. Morda imajo kje pokrajin manj, vendar tudi organiziranost lokalne samouprave je drugačna. Imajo organizirana okrožja, imajo organizacijo mnogo bolj strukturirano in razvejano. Pri nas imamo samo dva nivoja in morda zato tudi ni odveč, če imamom kakšno pokrajino več. Vsekakor pa bomo predlagatelji upoštevali rezultate posvetovalnega referenduma pri nadaljnjih postopkih dokončanja in reorganizacije države. Najlepša hvala.
Hvala. Predlog za razpis posvetovalnega referenduma je obravnaval Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku gospodu Francu Jazbecu za predstavitev poročila odbora. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovani. Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj je na 18. nujni seji dne 8.5.2008 kot matično delovno telo obravnaval predlog za razpis posvetovalnega referenduma o območjih pokrajin v Sloveniji, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejem 17.4.2008 predložila skupina poslancev Jože Tanko - Poslanska skupina SDS, Jožef Horvat - Poslanska skupina Nove Slovenije, Jakob Presečnik - Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke in mag. Vasja Klavora - Poslanska skupina DeSUS. Člani odbora so bili seznanjeni z mnenjem Zakonodajno-pravne službe z dne 22.4.2008, mnenjem Komisije Državnega sveta Republike Slovenije za lokalno samoupravo in regionalni razvoj z dne 8.5.2008 ter s predlogom za spremembo in dopolnitev referendumskega vprašanja k predlogu za razpis posvetovalnega referenduma o območjih pokrajin v Sloveniji, umikom podpisa mag. Vasje Klavora k predlogu za razpis posvetovalnega referenduma o območjih pokrajin v Sloveniji s predlogom odloka o razpisu posvetovalnega referenduma z dne 6.5.2008. Uvodoma je predstavnik predlagatelja predloga za razpis posvetovalnega referenduma o območjih pokrajin v Sloveniji, poslanec Jože Tanko, pojasnil, da so se predlagatelji odločili za vložitev navedenega predloga, ker je Državni zbor zavrnil vladni predlog zakona o ustanovitvi pokrajin, glede katerega je bila v javni razpravi dosežena 85% podpora. Glede na to, da je vprašanje ustanavljanja pokrajin vprašanje širšega pomena, ki zadeva vse prebivalce Slovenije in istočasno prebivalce znotraj posameznih območij predlaganih pokrajin, predlagajo izvedbo posvetovalnega referenduma na območju cele države, razdeljene na referendumska območja. V skladu s predlogom naj bi volivke in volivci na predlaganih referendumskih območjih odločali o območju predlagane pokrajine, kjer pa obstajajo različna stališča o imenu pokrajin, pa tudi o imenu pokrajine. Zakonodajno-pravna služba je proučila predlog za razpis posvetovalnega referenduma o območjih pokrajin v Sloveniji. Komisija Državnega sveta Republike Slovenije za lokalno samoupravo in regionalni razvoj v svojem mnenju podpira predlog za razpis posvetovalnega referenduma. Komisija meni, da je treba posvetovalni referendum izvesti tako, da imajo volivke in volivci možnost odločanja o ustanovitvi pokrajin na svojem območju, in ocenjuje za neprimerno, da prebivalci odločajo o pravicah prebivalcev drugih območij. Predstavnik Vlade, minister dr. Ivan Žagar, je uvodoma poudaril, da je namen ustanavljanja pokrajin v njihovi razvojni funkciji in izvajanju razvojnih projektov, saj je iz statističnih podatkov jasno razvidno, da se razlike v stopnji razvitosti med posameznimi območji v Sloveniji povečujejo. Če želimo premakniti stopnjo razvitosti glede na višino družbenega bruto produkta in glede na druge kazalce, je treba narediti korak naprej v regionalizaciji Slovenije. Priprava pokrajinske zakonodaje je trajala zelo dolgo in temelji na zelo široki javni razpravi ter predhodnem usklajevanju stališč poslanskih skupin v parlamentu. Predlog za razpis posvetovalnega referenduma zato omogoča, da se projekt regionalizacije pripelje do konca in s tem omogoči, da pokrajine prispevajo dodano vrednost skladnejšemu in hitrejšemu razvoju Slovenije kot celote. V razpravi so svoja stališča glede števila pokrajin soočili člani odbora iz koalicijskih in opozicijskih poslanskih skupin. Odbor je po opravljeni razpravi na podlagi drugega odstavka 184. člena ob smiselni uporabi 56. člena Poslovnika Državnega zbora glasoval o naslednjem mnenju: Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj meni, da je predlog za razpis posvetovalnega referenduma o območjih in imenih pokrajin v Sloveniji primeren. Za predlog je glasovalo 7 poslancev, proti predlogu 7 poslancev. Na podlagi izida glasovanja Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj predloga mnenja ni podprl. Hvala.
Hvala. Besedo dajem predstavniku Vlade za uvodno predstavitev mnenja. Gospod dr. Ivan Žagar, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Sam predlog za razpis posvetovalnega referenduma o območjih in imenih pokrajin v Sloveniji ter o pokrajinskem statusu Mestne občine Ljubljana podpiram. Predlagatelj posvetovalnega referenduma je namreč po obširni razpravi, ki je bila opravljena v preteklem obdobju, predvidel območja v prepričanju, da prebivalce na določenem območju povežejo v lokalno skupnost, v tem primeru pokrajinsko skupnost, njihovo zavedanje po pripadnosti okolju in skupnosti. Vprašanja so oblikovana tako, da bodo odgovori za to območje predlagane pokrajine in za posamezno občino dajali ustrezne odgovore. In odgovori prebivalcev bodo pravi pokazatelj, kaj le-ti želijo. Iz same narave posvetovalnega referenduma pa izhaja odgovornost zakonodajalca, da ob dokončni odločitvi v kar največji meri spoštuje voljo prebivalstva. Predlog, ki je predlagan, izvira iz prepričanja, da pokrajine potrebujemo; prepričanje predvsem pri tistih, ki čutijo pokrajine kot možnost za hitrejšo realizacijo številnih pomembnih projektov v posamezno okolje; tistih, ki verjamejo, da pokrajine prinašajo dodano vrednost vsem prebivalcem in prebivalkam Slovenije. Predlog omogoča, da poskuša pripeljati projekt pokrajin do zaključka in s tem omogoči hitrejši, predvsem pa enakomernejši razvoj Slovenije in se tudi glede življenjskih pogojev postavi državljanke in državljane Slovenije v primerljiv položaj v skladu z načelom enakosti pred zakonom. Zato bi predvsem poudaril, da ko si prizadevamo za ustanovitev pokrajin, se odločujemo za pospešitev razvoja Slovenije, za skladnejši regionalni in policentrični razvoj. Če namreč pogledamo statistične kazalce razvitosti posameznih območij Slovenije, da bi se kljub vsem naporom, ki so bili narejeni, vsi deli Slovenije primerljivo razvijali, ti niso najbolj spodbudni. Ne samo da se razlike med deli Slovenije v tem trenutku merjene po statistično-razvojnih regijah, dokaj velike, ampak se celo povečujejo, in te se ne izražajo samo v višini bruto produkta, ki je sicer osnovno merilo razvoja v celotni Evropski uniji. Iz tega sledijo namreč tudi drugi kazalci, kot je na primer povprečna plača v Sloveniji in verjetno ni naključje, da je ta najnižja v najmanj razvitih delih Slovenije. Ta in še številni drugi kazalci torej govorijo o tem, da je na tem področju treba narediti korake naprej, kar pa je sistemsko mogoče samo z uvedbo pokrajin. Priprava na ustanovitev pokrajin, torej priprava zakonodaje, poteka že kar nekaj časa, vse od spremembe ustave in takrat je v tem državnem zboru bil dosežen konsenz, da pokrajine potrebujemo in bil je tudi dosežen konsenz o pomembnih odgovorih. Takrat je bila tudi izpostavljena zahteva, da se naj najprej pripravijo zakoni, ki bodo določali organizacijsko, funkcionalno in finančno decentralizacijo, temu pa naj sledi predlog reorganizacije. In ta zakonodaja je v celoti pripravljena in vsa vprašanja oziroma odgovori na vsa vprašanja so znani, z nekaj manjšimi dilemami, ki pa jih je mogoče še zaključiti. Pri pripravi zakonodaje so bili poleg vas, poslancev, v razpravo vključeni tudi občinski sveti, župani, zainteresirana javnost. Nenazadnje je tudi velik del javne uprave, ki je sodeloval pri določanju nalog, ki bi jih naj pokrajine opravljale. Tako je po naši oceni v celoti zakonodaja pripravljena za sprejetje, razen mogoče še v nekaterih delih, kjer pa jo je mogoče tudi ustrezno korigirati ob politični volji. Tudi v zakonu, na katerega se veže tudi predlog posvetovalnega referenduma, torej zakon o ustanovitvi pokrajin, je bila opravljena široka razprava in to v tem in v prejšnjih mandatih. Predlagane rešitve temeljijo torej tudi na dokumentih in študijah, ki so bile pripravljene. Stroka je pripravila variantne možnosti regionalizacije Slovenije. Pravica in odgovornost zakonodajalca pa je, da ob sodelovanju občin sprejme takšno regionalizacijo, ki bo vključevala temeljne elemente regionalne skupnosti s pravico do lokalne samouprave. Ti elementi pa so dvojni: skupni interesi in potrebe prebivalcev na določenem območju in sposobnost za uresničevanje teh interesov in potreb. Skozi razpravo o ustanovitvi pokrajin pa so se oblikovale rešitve, ki so v tem trenutku pred vami in je o njih dosežen širok konsenz. Le v nekaterih delih se še pojavljajo določene dileme, zato je o tem smiselno vprašati ljudi na posvetovalnem referendumu. Spoštovani, predlagam, da podprete predlog za razpis posvetovalnega referenduma. Prepričan sem, da bodo odgovori na referendum dober napotek dokončni odločitvi Državnega zbora o ustanovitvi pokrajin, le-te pa v Sloveniji zaradi razvojnih potreb čim prej potrebujemo. Najbolj jih verjetno potrebujejo seveda območja z največjimi razvojnimi potrebami. Prepričan pa sem, da jih potrebuje tudi Slovenija kot celota. Hvala.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Franc Pukšič, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi, gospod minister s sodelavci. Slovenska demokratska stranka bo podprla referendum o ustanovitvi pokrajin. Zakaj referendum potrebujemo? Člani, kolegice in kolegi, državljanke in državljani, referendum potrebujemo zato, ker je 1. februarja v letošnjem letu ob glasovanju o ustanovitvi pokrajin za glasovalo 50 poslank in poslancev. Proti je glasovalo 27 poslank in poslancev in 7 poslank in poslancev se je vzdržalo. Če bi še vsaj 7 poslank in poslancev glasovalo za, bi zakon o ustanovitvi pokrajin bil sprejet tukaj v Državnem zboru. Ker v to, da potrebujemo pokrajine, verjamejo vsi v tej državi, tako 85% občinskih svetov, županov, Združenje občin, potem drugo združenje Skupnost slovenskih občin, ker v projekt verjame Državni svet in ker v projekt verjame, tako kot sem že prej omenil, 50 od 85-ih prisotnih, 7 se ni opredelil, je potreben referendum izključno zato, da bodo državljanke in državljani povedali, da pokrajine hočejo, želijo in da tisti, ki so glasovali proti ustanovitvi pokrajin, vendarle glasujejo za ustanovitev pokrajin. Spoštovani, referendum potrebujemo tudi zato, da bomo projekt pokrajinske zakonodaje pripeljali končno po 14 letih do konca. Ta vlada in ta vladna koalicija je prva po ustanovitvi države in po 14 letih lokalne samouprave, ki je v celoti pripravila zakonodajo za ustanovitev pokrajin. Pripravila je šest zakonov. Vseh šest zakonov je pripravila na podlagi, na osnovi mandata, ki ga je dobila na začetku. Mandata za pripravo te zakonodaje pa ji dal premier Vlade, ni ji dala koalicija, pač pa je mandat Vladi in ministru dal Državni zbor z dvotretjinsko večino, ki je spremenila Ustavo Republike Slovenije. Zato je danes zelo težko verjeti, da se je pri nekaj teh posameznikov, torej med tistimi 27, ki so glasovali proti, in med tistimi 7, ki so se vzdržali glasovanja, stanje v glavah spremenilo. Spremenilo se je pa seveda v nasprotju s tistim, kar so obljubili, da s spremembo ustave pripravimo in sprejmemo tudi pokrajinsko zakonodajo. Glede na to, da sem že tri mandate poslanec Državnega zbora in nekaj časa v politiki, verjamem, da je skozi politično kariero težko biti vedno biti dosleden, odkrit in pošten. Pa vendar, kolegice in kolegi, če ste se odločili za spremembo ustave, potem dosledno spoštujte to svojo odločitev do konca tega mandata. Edino to je tisto, kar državljanke in državljani nagrajujejo. Poštenost in korektnost obdržati v politiki je bistveno težje, kot se pa včasih prilagajati nekaterim trenutno aktualnim političnim dogodkom. Pa vendar, na dolgi rok se poštenje izplača. Glede na to, da ni več druge možnosti, kot da državljanke in državljani povedo, ali hočejo pokrajine, takšne, kot so že nekaj let iz prejšnjega mandata politična stvarnost, ali hočejo hitrejši razvoj na gospodarskem področju, ali hočejo razvoj približno s takšno hitrostjo, kot so ga doživljali ob ustanovitvi lokalne samouprave na področju šolstva, kulture, znanosti, izobraževanja, infrastrukture, potem je seveda nujno, da ustanovimo pokrajine. Pokrajine prinašajo definitivno več novih in boljših delovnih mest, prinašajo več sredstev iz evropskih strukturnih skladov in končno ter ne manj pomembno, prinašajo boljšo prihodnost za naše otroke. Odločitev za referendum pomeni odločitev za boljše življenje naših otrok v naslednjem desetletju. Hvala.
Hvala. Gospod Miran Potrč bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala lepa. Del vladajoče koalicije želi ne le vsebinsko, temveč tudi postopkovno izsiliti nepripravljeno odločanje. Le zakaj, ko vemo vsi, da za odločitev o ustanovitvi pokrajin ni zadostne dvotretjinske večine, da so predlogi, ki jih pripravlja koalicija, strokovno neutemeljeni, da tudi razpis referenduma in glasovanje na njem ne more zagotoviti, da bi se pokrajinska zakonodaja uveljavila še v tem mandatu. Socialni demokrati smo prepričani, da referendumska vprašanja niso korektno pripravljena in da lahko odgovori na njih le izjemoma pomenijo enoznačno odločitev. To je mogoče le, če bi se referenduma v sleherni predvideni pokrajini udeležilo več kot polovica volivk in volivcev, od katerih bi spet večina v vsaki predvideni pokrajini glasovala za ustanovitev lastne pokrajine. Le tako bi bilo mogoče oceniti, da je na referendumu potrjena predlagana delitev Slovenije na pokrajine, kakor predlaga vladajoča koalicija. Pa še v tem primeru ne bi vedeli, kakšno bi bilo mnenje ob morebitnih drugačnih alternativah in drugačnih vprašanjih. Morda bi določili drugačna območja, pa kljub temu bi vsa ostala vprašanja pokrajin, njihovo financiranje, njihove pristojnosti, način njihovega organiziranja, volitev in podobno ostala do nadaljnjega neurejena. Trditve, da gre samo za malenkosti, so samo trditve gospoda ministra in mogoče še koga, dejansko pa imamo do teh vprašanj različne poglede. Gotovo je res, da v jeseni volitve v pokrajinske svete ne bi mogle biti opravljene. Kdo trdi kaj drugega, je lahko samo iz vladajoče koalicije, pa upam, da še to ne, ker vemo dobro, da bi to pomenilo kršenje vseh demokratičnih postopkov, ki so za izvedbo volitev potrebni. Predlaga se torej slabo pripravljena členitev na pokrajine. Zahteva se le glasovanje za ali proti lastni volji koalicije, kar je v nasprotju z načelom hkratne in enovite organizacije v vsej državi. Postavlja se vprašanje, na katerega ni mogoče odgovarjati alternativno, kar naj bi bila značilnost posvetovalnega referenduma. Zelo verjetna so različna politična in strokovna razlaganja rezultatov referenduma. Tudi po referendumu ne bo zagotovljena odločitev o usklajeni pokrajinski zakonodaji, tudi če bo ta izsiljena, pokrajin ne bo mogoče ustanoviti v tem mandatu. Za predlagani referendum torej ne govori prav noben argument, nobeno dejstvo. Če bo referendum razpisan, bo to politično izsiljena odločitev brez vsebinske in formalne vrednosti, bo to le dokaz več, kako nepremišljeno in samovoljno ravna vladajoča koalicija; bo to le dokaz več, da vlada s strankami, ki pokrajinski referendum podpirajo, želi le dokazati svojo moč, pa čeprav bo zato brez učinka porabljenih preko 3 milijone evrov javnih sredstev. To je po prepričanju Socialnih demokratov neodgovorno ravnanje in nerazumno ravnanje. Stranke, ki tako odločanje izsiljujejo, pozabljajo, da s tem želijo v javnosti prikazati in dokazati le lastno nesposobnost za premišljeno in odgovorno sprejemanje odločitev. Oblikovanje regionalnega zemljevida Slovenije je namreč dejanje, ki je potrebno čim večjega konsenza, ne pa enega ali dveh glasov več, kar si morda lahko vladajoča koalicija zagotovi. Torej, potrebno je odgovorno vladanje in odgovorno vladanje takšno izsiljevanje gotovo ni. Tako bo, verjamem, ravnanje sedanje koalicije ocenila tudi večina volivk in volivcev in njihova pričakovanja, da jim bo to izsiljevanje veliko prineslo na volitvah, so na trhlih nogah. To so razlogi, zaradi katerih Socialni demokrati vsake samovoljne in nepremišljene odločitve ne bomo podprli.
Hvala. Gospod Milan Petek, bo predstavil stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Lep pozdrav kolegicam in kolegom, gospodu ministru s sodelavci in pa predsedniku Državnega zbora. V poslanskem klubu LDS smo ves čas, odkar so se ob razpravi o ustanovitvi oziroma številu pokrajin v Državnem zboru pojavila razmišljanja o izvedbi posvetovalnega referenduma, izražali dvom o tem, da je primerno, da se v Sloveniji izvede predhodni posvetovalni referendum o številu pokrajin. Menili smo, da je obveznost poslancev, da s spremembo ustave, ki je dala ustavno podlago za uvedbo drugega nivoja organiziranosti lokalne samouprave in s tem pogoje za decentralizacijo države Slovenije, sami prevzamemo iniciativo in odgovornost za sprejete odločitve, ne pa, da to odločitev zaradi nesposobnosti politike za doseganje dogovora in konsenza prenašamo na prebivalce Slovenije. Žal so vse poteze Vlade slabo pripravljena zakonodaja, potrebna za zaokrožitev paketa pokrajinskih zakonov, nerazumljivo trmarjenje predsednika Vlade, ministra Žagarja in dela koalicije ter na koncu neustrezno, nekorektno in sugestivno referendumsko vprašanje, ki ga je oblikoval del koalicije, pripeljalo do tega, da se je bil tudi LDS primoran pridružiti tistim poslanskim skupinam, ki ne vidijo druge možnosti po zaustavitvi vladnega, beri SDS-ovsko - SLS-ovskega, valjarja, kot s tem, da smo vložili svoj predlog oziroma tekst referendumskega vprašanja. Vsa dogajanja po tistem, ko je koalicija vložila prvotno besedilo referendumskega vprašanja, so farsa in sama po sebi dokaz, kako nemočna in nestabilna je postala koalicija. Spreminjanje števila in teritorije pokrajin, kar pred in med sejo matičnega odbora, odstop ene izmed podpisnic oziroma odtegnitev podpore referendumu, zagotavljanje ene izmed koalicijskih strank, tako razpisa in odloka referenduma, zaradi enostranske odločitve o ponovni uvedbi 14-ih pokrajin ne bo podprla, pa to kljub zagotovilom in javnim razlagam naslednje jutro le stori. Vse to so dejstva, ki govorijo sama po sebi. Koalicija je na točki uvedbe pokrajin v Sloveniji pogrnila in razpadla, postala je neverodostojna. Ne veljajo več strokovni argumenti, razprava ne temelji na dejstvih, ampak velja samo še diktat in to diktat premierja in njegove največje koalicijske stranke. Krona vsega je dogajanje na seji Odbora za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, jasno, vodi ga član vladajoče stranke, ko ob prekinitvi seje na zahtevo gospoda Tanka in po polurnem čakanju opozicije, da se morda na sejo le vrnejo nekateri koalicijski poslanci vključno s predsednikom odbora, ki so zahtevali odmor za posvet, le-teh ni, po pol ure pa pridrvi predsednik in oznani, da sejo prekinja, da gre spat in da se vidimo čez 11 ur, naslednji dan ob 9. Tega in takšnega ravnanja v tem Državnem zboru v tem mandatu še ni bilo videti. Edino kar lahko sprejmemo v tej zgodbi kot korektno je mnenje zapisano v poročilu matičnega delovnega telesa, ki nesporno ugotavlja, da predlog za razpis posvetovalnega referenduma o območjih in imenih pokrajin v Sloveniji ni primeren. Seveda to ni dovolj za predsednika Državnega zbora gospoda Cukjatija, torej predsednika nas vseh poslancev tega Državnega zbora. Kako se je odločil on, je znano in zaradi tega smo danes tukaj in predstavljamo ta svoja stališča. Vso sklicevanje koalicije na to kako je v Sloveniji 85% občinskih svetov, ki podpirajo pokrajino, kako je večina županov naklonjenih takšnemu zakonu oziroma takšnim predlogom pokrajin, je lažno, je potvorjeno, ne ustreza resnici in ne ustreza v nobenem izmed detajlov, torej temu, kar je dejansko čutiti med ljudmi. Ljudje takšnega števila pokrajin enostavno ne podpirajo. LDS nikoli ni dvomila o potrebi po uvedbi pokrajin, vendar skozi normalno razpravo v Državnem zboru. Doseganje konsenza o vprašanju tako pomembnem za razvoj nekaterih področij v Sloveniji kot Slovenije kot celote, izsiljena rešitev ne bo pripeljala do cilja. Referenduma oziroma predloga za razpis zato v poslanskem klubu LDS ne bomo podprli.
Hvala. Gospod Martin Mikolič bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Lepo pozdravljeni, spoštovani predsednik, minister s sodelavci, spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani obiskovalci na balkonu! V programu politične stranke Nove Slovenije smo zapisali, da se bomo nenehno zavzemali za ustvarjanje čim boljših življenjskih pogojev vseh državljanov, ne glede na to na katerem območju Slovenije prebivajo. To sicer ni nič novega, tako piše tudi v Ustavi, kar pomeni, da mora vsakokratna oblast skrbeti za uresničitev le-tega. Nikjer v ustavi namreč ne piše, da morajo tisti, ki živijo na danes nerazvitih območjih Slovenije, na primer v Prekmurju oziroma Pomurju, biti prikrajšani za marsikaj, ker pač živijo tu in ne v osrednjem delu Slovenije. Razvojne razlike, ki so tako očitne na različnih regijskih območjih Slovenije, je treba zmanjšati, če že ne popolnoma odpraviti. Težko si predstavljamo, da bi lahko to dosegli drugače kot z decentralizacijo Slovenije. Na regijska območja je treba prenesti naloge, temu primerno tudi finančna sredstva in določen kader. S tem namenom oziroma pod temi pogoji smo v Poslanski skupini Nove Slovenije tudi podprli predlog za spremembo ustave. Danes bi lahko imeli v Državnem zboru na dnevnem redu drugo obravnavo Zakona o ustanavljanju pokrajin in ne razpravo o referendumu. Seveda, če bi bili tisti, ki ste podprli spremembo ustave, podprli tudi ta zakon v prvi obravnavi. Danes bi lahko odločali o kompromisnih rešitvah, ki bi bile lahko sprejemljive vsaj za dve tretjini poslancev. Vemo, kdo ni bil za to. Tudi v Novi Sloveniji nismo bili zadovoljni z vsem, predvsem nekateri ne, tudi ne s predlaganim številom pokrajin, ker smo pač bili mnenja, da bi bilo treba imeti v Sloveniji čim manj pokrajin. Predvsem pa zaradi tega, da se postopki sprejemanja pokrajinske zakonodaje ne zaustavijo, smo poslanci Nove Slovenije, večina, podprli zakon v prvi obravnavi. Prišli smo tako daleč glede samovolje nekaterih strank, da je nujno opozoriti na določena dejstva. Občine, ki so pred spremembo ustave imele možnost povezovanja v pokrajine, tega niso uresničevale, in mi smo razlagali, da se pač same niso sposobne tako organizirati. Zato bi bilo prav, da v Državnem zboru spremenimo ustavo oziroma sprejmemo zakon, da bomo ustanavljali pokrajine. Sicer si pa v Novi Sloveniji tudi ne prestavljamo ustanavljanja pokrajin od spodaj navzgor brez tega, da se sprejmejo ostali zakoni, kot so Zakon o prenosu nalog, volitvah in tako dalje. Se pravi, da smo že takrat govorili oziroma kritizirali bolj na pamet oziroma neupravičeno. Spremenili smo ustavo, zadolžili Državni zbor, da ustanovi pokrajine, in prišli do ugotovitve, seveda po prvi obravnavi zakona o ustavljanju pokrajin, da tudi Državni zbor ni sposoben izvesti decentralizacije. In kaj nam še preostane? Ena od rešitev, ki je danes na dnevnem redu. Povprašajmo ljudi, ali so za to, da se na njihovem predlaganem območju ustanovijo pokrajine. V Poslanski skupini Nove Slovenije bo večina poslancev podprla ta predlog za referendum. Ali je pravilno referendumsko vprašanje, v Poslanski skupini Nove Slovenije ugotavljamo, da je pravilno. Menimo tudi, da v primeru, če ne bi prišlo do spremembe ustave, si prav gotovo župani, občinski sveti, ne bi mogli vzeti te pristojnosti, glede na to, da je sicer sprejet zakon o skladnem regionalnem razvoju in ravno danes v Sloveniji 12 razvojnih regij, da bi sami odločali o tem, tudi v tistem primeru bi najbrž ljudje, ki živijo na določenih razvojnih regijah odločali o tem. Tako, da mi ta referendum podpiramo. Pa bom končal v matematičnem smislu. Predlog je 12 plus 1 oziroma 13 pokrajin. 13 neznank 13 enačb in to je rešljivo. 6, 9 oziroma 12 pokrajin je pa ena enačba s tremi neznankami, to pa tudi matematično ni rešljivo. Hvala.
Hvala. Gospod Marjan Drofenik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Spoštovani predsednik, spoštovani minister s sodelavci, poslanke, poslanci. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke še vedno trdno stojimo na stališču, da je ustanovitev pokrajin ključni projekt te koalicije. Ko se pogovarjamo o pokrajinah se namreč pogovarjamo o razvoju Slovenije kot celote. Govorimo o skladnem in policentričnem razvoju Slovenije. Kljub vsem naporom, da bi se vsi deli Slovenije primerljivo razvijali, nam statistični kazalci govorijo ne samo, da so razlike v statističnih regijah velike, ampak da se te še vedno povečujejo. Ustanovitev pokrajin je nujno potreben začetek razvoja nove ravni lokalne samouprave, za kar pa danes ni mogoče zagotoviti idealnih rešitev glede vseh vprašanj, ki so povezani z ustanovitvijo pokrajin. Žal nam v Državnem zboru zaradi takšnih ali drugačnih razlogov ni uspelo zagotoviti potrebne večine oziroma konsenza za sprejem Zakona o ustanovitvi pokrajin. Še vedno pa so redki, ki bi si upali z današnje perspektive trditi, da je bila ustanovitev občin napaka. Očitno je, da so občine pripomogle k razvoju tudi doslej bolj zapostavljenih območij, zavedati pa se je treba, da brez širših pokrajinskih skupnosti bolj policentričen razvoj ne bo mogoč. V Slovenski ljudski stranki torej izhajamo iz pozitivne izkušnje, da je bila vzpostavitev lokalne samouprave v obliki občin ena pomembnejših odločitev, ki je vodenje lokalnih skupnosti prenesla na ljudi, ki tam živijo in tako prispevala k bolj enakomernemu razvoju Slovenije. Predvsem k razvoju osnovne infrastrukture v najbolj nerazvitih območjih Slovenije. Kljub dosedanjim uspehom občin pa so zaradi prevelike centralizacije razlike med razvitostjo posameznih regij še vedno prevelike. Slovenska ljudska stranka si bo tudi v prihodnje z ukrepi in politikami na različnih področjih prizadevala za zmanjševanje razlik med posameznimi slovenskimi regijami in zagovarjala enakomeren oziroma skladen regionalni razvoj. Dolžnost države je, da s skladnim razvojem omogoči vsem prebivalcem Slovenije možnosti za kakovostno bivanje in gospodarski razvoj. Prevelike regionalne razlike so krivične do državljank in državljanov, ki živijo v teh manj razvitih regijah. Zato v Slovenski ljudski stranki vztrajamo na čim prejšnji ustanovitvi pokrajin, kot druge ravni lokalne samouprave. Vzpostavitev pokrajin bo temeljila na prerazporeditvi tako zaposlenih kot tudi finančnih sredstev med državo, pokrajinami in občinami. Prepričani smo, da bodo omogočile dodatno finančno decentralizacijo države, hitrejši razvoj naše družbe in večjo blaginjo vseh državljank in državljanov. Prizadevamo si, da pokrajine dobijo čim večje pristojnosti na vseh področjih, kjer je to smiselno in potrebno. Vsi pravzaprav zelo veliko govorimo o skladnem regionalnem razvoju. Premiki v tej smeri so nujni, vendar tudi bistveno premajhni in prepočasni. Ugotovili smo že, da interesi posameznih lokalnih območij zaradi nezadovoljstva s sedežem ali imenom pokrajine, ne bi smeli biti cena za to, da se pokrajine ne bi ustanovile. Morda pa je prav zato dobro, da se o ustanovitvi pokrajin opravi posvetovalni referendum, kjer bodo lahko vsi državljani izrazili svoje mnenje o območju oziroma imenu svoje pokrajine. Verjetno še vedno obstaja kakšen dvom o smiselnosti ustanavljanja še ene ravni lokalne samouprave, vendar menim, da če bi vprašali ljudi o učinkih vzpostavitve lokalne samouprave v obliki občin, imajo o njih v velikem deležu pozitivno mnenje. Financiranje vseh predelov Slovenije preko občinskih proračunov je omogočilo vzpostavljanje nujne infrastrukture vsem krajem, tudi tistim, ki so bili v okviru večjih občin močno zapostavljeni. Sedaj pa je potreben predvsem iz razvojnih razlogov nekoliko širši, torej regionalni oziroma pokrajinski pristop, saj so posamezne občine premajhne, da bi lahko same na svojem območju učinkovito spodbujale svoj razvoj na širšem območju. V Slovenski ljudski stranki, enem izmed predlagateljev, bomo podprli to, da se razpiše o ustanovitvi regij posvetovalni referendum. Hvala.
Hvala. Dr. Pavel Gantar bo predstavil stališče Poslanske skupine Zares. Prosim.
Hvala lepa gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Zares ne bomo podprli predloga za razpis posvetovalnega referenduma o območjih pokrajin. Najprej ne zato, ker je pač že proceduralno, kot smo že prej omenili, je ta predlog skregan s pravili in običajem v tem Državnem zboru. V Poslanski skupini zares smo verjeli, da je projekt pokrajin eden izmed redkih projektov, ki ga lahko koalicija in opozicija izpeljeta skupaj. To smo vedeli tudi zaradi tega, ker smo se znali dogovoriti o obsegu in načinu ustavnih sprememb. Toda bolj, ko so se dogovarjanja in pogovarjanja o pokrajinah razvijala, bolj je postalo jasno, da imamo zelo različne predstave o tem, kakšne naj bodo pokrajine in kaj naj pokrajine počnejo in kako naj bodo umeščene v razvojni koncept in prizadevanja slovenske družbe. In bolj je postajalo jasno, da se o celi vrsti pomembnih vprašanj ne moremo dogovoriti med koalicijo in opozicijo. Več kot to, zgodilo se je celo to, da soglasja ni niti v koaliciji sami. Zato nas toliko bolj čudi zakaj dve stranki, SDS in SLS, porivata naprej, če smem tako reči, nerazdelan koncept pokrajin, zakaj ne upoštevata močno prevladujočega mnenja in mnenj strokovne javnosti. Ne moremo drugače, kot da v Poslanski skupini Zares ugotovimo, da moč strokovnih argumentov poskušata nadomestiti z ljudskim izrekanjem, pri čemer računata na patriotizem, v navednicah, na patriotizem ljudi, češ, da ne bodo glasovali proti svoji pokrajini. Naj zavrnem nekaj najbolj zavajajočih in neresničnih trditev, ki jih ponavljajo zagovorniki takšnih pokrajin, kot jih predlagajo in s tem tudi referenduma. Pravijo: Pokrajine, kakršne predlagajo, bodo zmanjšale razvojne razlike. Ne bodo jih! Pokrajine, takšne kot jih predlagajo, so premajhne, da bi lahko generirale tiste razvojne potenciale s katerimi bi lahko premagovale in tudi same prispevale k zmanjševanju razvojnih razlik. Te pokrajine so, vzemite kakršnokoli strokovno literaturo, empirične študije, analize, so premajhne in ta trditev ne ustreza resnici. Takšne pokrajine, kot jih predlagajo, bodo pripeljale do tega, da bodo vsi na slabšem in da se razlike nemara res ne bodo povečevale, ker bodo začeli zaostajati tudi tisti predeli, ki sedaj mogoče kažejo neko večjo dinamiko razvoja. 14 pokrajin, pravijo zagovorniki, je politična realnost. V nekem smislu imajo prav. To je politična realnost, ki ste si jo skonstruirali sami, saj je predsednik Vlade tako rekoč vsakemu malo večjemu kraju, ki ga je obiskal, ponudil svojo pokrajino. In danes se srečujete s političnimi obljubami mimo katerih ne morete in odlična ideja pokrajin in regionalizacije je ujeta v past. Ne strinjamo se s tem, da naj najprej pripravimo zakonodajo, potem pa naj govorimo o tem, koliko bo pokrajin in kako naj bodo teritorialno organizirane. Ta vprašanja morajo biti postavljena skupaj. Od velikosti, načina teritorialne organizacije so odvisne tudi funkcije in pristojnosti pokrajin. In zato je nemogoče načrt, projekt, zemljevid, ki ga bodo ljudje dobili v roke, da bo ta referendum izveden, bo nekaj najbolj smešnega v tej državi, kar lahko ponudimo ljudem v odločanje. V teh pokrajinah bodo skupaj ljudje in območja, ki nimajo sicer nič skupnega. Pokrajine, spoštovane kolegice in kolegi, v bistvu že obstajajo, kot neformalna družbeno teritorialna organizacija dela, zaposlitev, šolanja, uslug in tako naprej. Naša naloga bi morala biti, da tem neformalnim delitvam čim bolj približamo meje pokrajin, in da to storimo, vendar tega, seveda, ne želimo storiti. Zakaj torej ta referendum? Referendum nima nič opravka s pokrajinami. To je po našem mnenju v bistvu specifična prikrita oblika volilne kampanje pred volilno kampanjo SDS, nemara celo SLS, ampak tega še ne ve, predlaga, da se s tem animira ljudi in da se jim reče, naj gredo na referendum, in jim dokazuje, da s tem delajo za ljudi, pod narekovaji. Ne, davkoplačevalce bo to stalo 2,5 milijona evrov. Toliko nas bo stala ta volilna kampanja pred volilno kampanjo. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Vili Rezman bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Naj rečem za začetek, da so razprave okoli pokrajin in referenduma v zvezi s pokrajinami bolj hektične, kot se danes to kaže v tej dvorani; vidim, da so ljudje vendar še precej umirjeni. Še bolj hektično je pa ozadje in danes se ne ve, kaj utegne izbruhniti jutri, pojutrišnjem ali čez teden dni v zvezi s to pokrajinsko zakonodajo. Na to v Poslanski skupini DeSUS opozarjamo in pač računamo na to, da bomo vsi kolikor se da trezni, s treznim razmislekom potegnili tiste sklepe, ki ne bodo namenjeni zgolj temu obdobju, v katerem sedaj pač živimo, ampak ki bodo res namenjeni dobrobiti Slovenije in njenemu nadaljnjemu razvoju. Da nekaj na tem je, gotovo pričajo dejstva, ki jih ni mogoče spregledati, ko se spomnimo, koliko sestankov, koliko sej smo imeli, kako neuspešni in kako prepirljivi so bili, kaj vse smo morali prelagati, kakšne vse shode smo sklicevali, kakšne ultimate je bilo mogoče slišati, koliko različnih opcij je bilo narisanih tako čez noč, koliko imen spremenjenih, koliko sedežev in tako naprej in tako naprej. Za Poslansko skupino DeSUS in za stranko moram reči, da pri ničemer od tega ni sodelovala. Torej, mi nismo risali črt po slovenskem zemljevidu tako čez noč in je najbrž prav, da to tudi pošteno povemo. Naše izhodišče je sicer ves čas bilo, da je treba spremeniti razmere v Sloveniji, kar zadeva neenakomeren regionalni razvoj, da je treba potegniti veliko potez za to, da bi centralizem le oslabel, da je treba omogočati diskusijo, kolikor dolgo je mogoče. Tudi za voljo tega smo, dasiravno sicer neaktivni, sedeli na številnih odborih, da bi omogočili, da se stvar nadaljuje, da se ne bi sesula, da bi se še iskal morebitni širši konsenz, širše soglasje v Državnem zboru. Videli smo, danes to vidimo, da je to v tem Državnem zboru nemogoče in nismo sposobni širokega konsenza, mi smo sposobni preglasovanja za en glas in na ta način razdeliti Slovenijo. To ni dobro. Naj zato povem, da smo se še enkrat ozrli po tem, kar smo zapisali v zvezi s pokrajinami v koalicijski pogodbo. En cel stavek piše o tem v tej koalicijski pogodbi. In v tem stavku piše, da se naše razvojne regije lahko spremenijo v pokrajine, da to pomeni, če se bo to zgodilo, veliko breme za javne finance in da se koalicija nikakor ne zavezuje kakšni hitrosti ali sploh kakršnemukoli rokovnemu napovedovanju, kdaj se bo to zgodilo. Kasneje so se te stvari spremenile. Danes vemo, da se vse predstavlja kot nujno, danes zelo hitimo, danes pravimo, da ne bo nobenih finančnih obremenitev, da bo vse skupaj nevtralno, ampak, ker se je danes govorilo o tem, kaj ponuja koalicija in kaj ne, naj povem, da to niso ponudbe, pri katerih bi sodelovala poslanska skupina DeSUS ali stranka DeSUS. Mi smo bili proti referendumu, ko ga je najavila opozicija. Takrat je bila tudi vsa koalicija proti, takrat je bil tudi premier proti. Mi smo proti referendumu tudi danes, ko ga en del koalicije "forsira" in ko ga zagovarja tudi predsednik Vlade in ko mu nasprotuje opozicija. In, če se tako ozremo, čisto objektivno, vidimo, da smo edini ostali z istim stališčem, takrat januarja in danes. Rad bi zato povedal, da ne želimo preprečiti možnosti, da bi, če bo tako odločeno, tudi ljudje povedali, kaj mislijo na referendumu o tem, dasiravno kot pravim, mislimo, da je to nepotrebno, da moramo mi prevzeti odgovornost za odločitve. Vendar, če bo to omogočeno, ne bo tako, da bi to bilo stališče stranke ali poslanske skupine. Vsak poslanec Poslanske skupine DeSUS se bo odločal samostojno o tem, ali bo stisnil na eno ali na drugo tipko. Nikakor ne bomo zagotovili vseh glasov, to lahko povem vnaprej in moram reči, da kar mene zadeva, mojega glasu zagotovo ne bo. Sodim, da je to preuranjeno, da je to nepotrebno in da ni nujno, da bi vse politične dogodivščine v naslednjih [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]kreirali z vladnim pokroviteljstvom. V Poslanski skupini DeSUS bo glasoval vsak po svoji vesti.
Hvala. Gospod Zmago Jelinčič Plemeniti bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala lepa. Pozdravljeni vsi skupaj! Referendum o pokrajinah, ta posvetovalni referendum, je čisto navadna neumnost. Gre za razbijanje Slovenije, ki nima ne repa ne glave, gre za uničevanje republike Slovenije in njene moči, kajti z drobitvijo države na štirinajst majhnih neznatnih pokrajin, če jih primerjamo s pokrajinami drugje po Evropi, ne pomeni nič drugega kot možnost, da nas tujci pograbijo in ko bodo gubernatorji v teh pokrajinah imeli vso možnost in vse v rokah, nas bodo lahko prodali levo desno in glede na to kako se pripravljajo tiste njihove pristojnosti, ne bo minister smel reči ničesar. Vse bo v rokah tistega gubernatorja, ki se bo odločil, kaj bo naredil skorajda s svojo lastno lastnino. Mislim da je to kar počnemo popolna neumnost, to neumnost je začela Združena lista z gospodom Bohincem in takrat je bilo še nekaj treznosti v parlamentu, da ni šla skozi, danes je to prevzela vladajoča stranka koalicije in nadaljuje neumnost, ki so jo začeli v Združeni listi. Človek se vpraša kje je tukaj resnost dela in delovanja. Razvoj, ki ga tako obljubljate; razvoj niso pokrajine, gospoda, razvoj so investicije, investirajte kaj v pokrajine, povežite pokrajine. Koroška še danes nima ceste, ki bi jo povezovala s Slovenijo! A zdaj, če boste pa naredili Koroško pokrajino bo pa vse zacvetelo? Naredite ceste, saj je skrajni čas, da jo naredite, obljubili ste jo že zdavnaj pa še zdaj ni nič. To je treba narediti. Prekmurje! Če boste Prekmurje odrezali, bo kar na lepem zacvetelo? Zakaj? Mura bo šla k hudiču, ampak fino se bodo imeli in vsi bodo bogati, kar na lepem. Neumnost, neumnost na neumnosti! Kakšen skladen regionalni razvoj pa lahko obljubite? Lepo vas prosim, kakšen skladen regionalni razvoj? Ker so že zdaj razlike od ena proti dva od tiste pokrajine, ki je na slabšem, in tiste, ki je, ne na najboljšem, ampak na boljšem. In kdo bo dajal iz ene pokrajine v drugo pokrajino denar, že zdaj so problemi, ko se Mestna občina Ljubljana bori, da bi dobila nazaj določen denar, kaj bo pa potem čez čas? In komu je v interesu, da Slovenijo skrega po dolgem in počez. In sistem, kako se naj bi ta referendum izpeljal, da bi vsak kraj glasoval o samem sebi ali bi bil pokrajina ali ne, pa lepo vas prosim! In potem bi imeli pokrajine s 60.000 ali pa 70.000 ljudmi. Kje pa živite? Pojdite pogledati v Italijo pa boste videli koliko ima pokrajina, milijon in pol do tri milijone! Pojdite v Francijo pogledati, pojdite v Španijo, pojdite v Avstrijo, pojdite kamor koli. Mi pa kot teleta, sistem je bil narejen že v tistem času, ko so komunisti uvedli okraje, pa so celo oni ugotovili, da je to neumnost, ker če imamo občino in imamo republiko zdaj bi pa še vmesno udarili tukaj nekaj zato, da bi eni dobro služili in zato da bi eni dobili pozicije v državni upravi, kjer ni treba nič delati, ampak lepo denarci tečejo v žepe ali narediš kaj ali ne narediš nič. To pomeni 2000 novih birokratov. Od kod? Pokrajine bi jih "futrale". Kako, če za sebe nimajo denarja. Lepo vas prosim! Povejte mi koliko novih tovarn se gradi po Sloveniji? Hudičevo malo. Ceste odrivamo ne vem kam, železnico [[...]]Ali se železnica gradi? Denar stoji že eno leto, da bi lahko kaj naredili, pa niste sposobni, da bi modernizirali progo. Naredite to. To je razvoj za pokrajine, tukaj bodo ljudje imeli svoj denar, tukaj svoj zaslužek in blagostanje za svoje otroke. Ne pa nek referendum, ki je samemu sebi namen, za katerega bomo vrgli skozi okno 2 milijona in pol evrov, ob tem času, ko ljudje komaj "štukajo" konec s krajem. Mislim, da je to totalni nesmisel in neumnost. In že kar zdajle napovedujem v imenu Slovenske nacionalne stranke za to točko obstrukcijo. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Sašo Peče bo predstavil stališče Poslanske skupine Lipa. Prosim.
Spoštovani prisotni! Če poskušamo malo bolj resno predstaviti "materijo", ki je danes pred nami. Zakaj malo bolj resno? Zato, ker se poskuša slovenska politika vse od osamosvojitve naprej poigravati ali pa ustanavljati pokrajine. Priznati si moramo vsi skupaj določeno mero nesposobnosti, da nam pokrajin ni uspelo v naši državi ustanoviti vse do letošnjega leta in vse kaže, da tudi v letošnjem letu ne bo nič kaj drugače. Vmes smo spreminjali ustavo ali bolje rečeno, vmes ste spreminjali ustavo. Osebno in pa v okviru Poslanske skupine Lipa smo zagovorniki čim manjše delitve naše države, ki roko na srce, geografsko gledano, že danes ni velika država. Seveda smo v njej veliki državljani, ampak geografsko gledano, je naša država majhna, in zato izhajamo iz tega, da je drobljenje, ki ga predlaga Vlada Republike Slovenije, na 14 pokrajinskih enot, neumestna. Neumestna iz več razlogov. Prvič, če pogledamo; kar je bilo tudi izpostavljeno v eni izmed predstavitev poslanskih skupin; v Sloveniji smo leta 1994, torej na začetku ustanavljanja občin ali z dnem prvih volitev v organe lokalnih skupnosti, imeli nekaj deset občin. Danes se je ta številka povečala na 210. In vsi med seboj, nekateri bomo to priznali, nekateri boste temu samo "primigali", da je večji del občin nastal zaradi političnega lobiranja. Torej iz vsakokratne oblasti, ker so hotele politične stranke si uzurpirati oblast na posameznih mikronivojih v okviru naše države. V okviru Poslanske skupine Lipa tudi trdimo, da je že 210 občin v okviru naše države preveč. Da te občine ne izvajajo tistega, kar bi morale ali pa kar izvajajo občine v ostalih evropskih mestih. Zato tudi govor o tem, da v trenutku, ko bomo imeli v Sloveniji pokrajine, pa naj bo to letos, drugo leto ali pa čez dve leti, da bo prišlo do enakomernega razvoja. Temu seveda ni tako. Kdorkoli med nami bo danes in tu trdil, da bo enakomeren razvoj vzpostavljen v trenutku vzpostavitve pokrajin, ta zelo globoko zavaja slovensko državo ali bolje rečeno slovenske državljane in državljanke. Nekdo pred menoj je rekel, da je vse odvisno od ljudi, ki pošiljajo finančna sredstva preko logistike, preko gospodarstva na posamezne konce Slovenije. In temu je res tako. Ne bomo imeli v trenutku, ko bodo, če bodo ustanovljene pokrajine, novih povezav, kajti dejstvo je, da bi morala država financirati, ne pokrajina, tiste osnovne logistične povezave. V okviru Poslanske skupine Lipa smo tako že pred časom zagovarjali majhno število pokrajin in še te naj bodo zapisane v ustavi. Zato, da se ne bi z vsakokratno oblastjo spreminjalo število pokrajin. Da ne bi na naslednjih državnozborskih volitvah leta 2014 zaradi aktualne, takrat aktualne oblasti, prišlo do spremembe pokrajin iz 14 na 16, iz 16 na 32 in da se ne bi ponovila zgodba občin, ki so zrasle za nekajkrat v dobrih desetih letih. Mi smo predlagali Državnemu zboru tudi zakon o ustanovitvi pokrajin. Niti ena poslanska skupina zastopana v tem Državnem zboru ni dala pozitivnega mnenja na sam predlog zakona. In če se danes sprašujemo, kdo drži figo v žepu, kdo ne teži k pokrajinam, pa naj bo to majhno število, srednje število, ali absurdno visoko število, kot ga predlaga Vlada Republike Slovenije, to je 14, si pač moramo priznati, ali si morate priznati, bolje rečeno, vsi prisotni, vsi, dejstvo je, da so pokrajine volilna zgodba. Dejstvo je, da morebiten referendum, do katerega, iskreno upam, ne bo prišlo, je volilna zgodba in dejstvo je, da pač poskušate, predvsem Vlada Republike Slovenije, predhodno ugotavljati politično voljo in s tem prilagoditi svojo volilno kampanjo. Ampak najbolj žalostno ob vsem tem je, da je to izjemno izjemno draga zadeva in da bi samo z deležem tega denarja, ki ga drugače namenjate referendumu, lahko dejansko zmanjšali razlike med posameznimi enotami. V okviru predloga o referendumu Vlada Republike Slovenije, po mojem trdnem prepričanju, zavaja na najbolj pritlehen način. Na 14 področjih, zaokroženih enotah bo Vlada vprašala bolj ali manj identično isti stavek. Ali ste za to, da živite v tej pokrajini? Kaj se bo zgodilo, če v enem od 14 področij ne bo prišlo do pozitivnega odgovora. S tega naslova padejo okoliške pokrajine. Ob tem pa namesto, če že stopite k referendumu, da bi pri ljudeh vsaj izvedeli kolikšno je število pokrajin, ki si ga ljudje želijo, jih postavljate s tem referendumskim vprašanje pod enostavno vprašanje: Ali ste za to, da je v Sloveniji 14 pokrajin? To je absolutno preveč po oceni Poslanske skupine Lipa. Zato naše podpore temu aktu ne bo. Hvala.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na odločanje, in sicer odločamo o naslednjem predlogu sklepa: Razpiše se posvetovalni referendum o območjih in imenih pokrajin v Sloveniji. Obrazložitev v imenu poslanskih skupin. Prijava teče. Gospod Žnidaršič imate proceduralni predlog ali boste obrazložili? Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Poslanska skupina želi pred glasovanjem izkoristiti poslovniško možnost za ponoven razmislek o tem, kako bomo glasovali. Prosimo za 45 minut odmora.
Hvala. Proceduralni predlog ima tudi gospod Školč.
Hvala lepa, gospod predsednik. Jaz sem že sekretarju zboru napovedal, da mi tudi potrebujemo razmislek skupaj z drugimi, s katerimi smo računali, da ta točka pravzaprav sploh ne bo uvrščena na dnevni red. Nam bi zadoščalo manj, zato se bomo posvetovali znotraj tega časa, ki ga je vzel gospod Žnidaršič. Hvala lepa.
Dobro. Po fazi obrazložitve glasu bom odredil 45 minut odmora, kot je bilo zahtevano, pred glasovanjem. Gospod Janc, obrazložitev glasu, v imenu poslanske skupine, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni, gostje na galeriji! Glede na to, da o teh pokrajinah govorimo resnično že kar zelo dolgo, cel mandat, zagotovo pa zadnjih nekaj mesecev zelo intenzivno, moram reči, da toliko sprenevedanja, kot ga slišim v Državnem zboru, toliko nagajanja temu zgodovinskemu projektu te vlade, tega Državnega zbora, človek ne more verjeti, da je to možno. Pa očitno je možno. Ali, žal, zopet čas ni primeren za sprejemanje zakonodaje, ali je razlog število pokrajin, ali je razlog, ne vem, kje drugje. Enkrat govorijo nekateri, hočemo referendum, tega je bilo dosti. Potem naenkrat govorijo, zdaj pa nočemo referenduma, ker je to predrago. To me čudi. Mislim, da je ta koalicija poskušala narediti vse, vključno to, da sledi tudi opoziciji, v smislu popravka zemljevida, ki bi ga vsak poslanec po svoje narisal in vsak župan po svoje narisal; takšen zemljevid pa ne obstaja. Obstaja pa kompromis. In prav koalicija je šla to pot zdaj, da poskuša slediti pripombam. Eno je ta referendum, ki ga sam osebno ne podpiram. Mislim, da referendumi niso potrebni, ker ima ta država Državni zbor, ker so volivci poslali poslance v Državni zbor, da odločajo v njihovem imenu in za njih in tudi o pokrajinski zakonodaji. Ampak ko ste vi, kolegi iz opozicije, hoteli ta referendum, ga je koalicija sprejela. Okej, naj bo referendum, pripravili smo zemljevid s popravki, do katerih ste vi imeli določene pomisleke in težave. Poskušamo temu slediti, da bi vendarle v tem mandatu zaključili to izjemno pomembno zgodbo. Koliko so pokrajine razvojne, koliko so potrebne, to govorite tisti, ki očitno nimate več kontakta z bazo, od koder prihajate nekateri. Očitno nimate posluha do ljudi iz Prekmurja, Posavja, Bele krajine, Koroške in tako naprej. Očitno ne veste, kaj govorite, ali pa želite rušiti ta projekt v tem času. In mislim, da je popolnoma nekorektno, brez argumentov, brez vsebinskih razlogov. Nenazadnje imam občutek, da se nekateri kolegi iz opozicije bojite referendumskega izida - kaj pa, če ta referendum uspe, kaj bomo potem. Očitno je strah pred vašimi vrati, da ne bo slučajno referendum uspel, ne bomo ga pustili skozi, ker potem pa ne bomo imeli več nobenega razloga, zakaj pokrajin v Sloveniji ne želimo. Slovenska ljudska stranka bo z veseljem podprla ta predlog. In seveda upam, da tudi pokrajine v tem mandatu dobimo, če želimo bolj prijazno, uravnoteženo in skladnejšo Slovenijo. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Pukšič.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi, gospod predsednik, minister s sodelavci! Slovenska demokratska stranka, tako kot je danes in vseskozi napovedovala in se zavzemala za to, da bi ta država vendarle doživela skladnejši regionalni razvoj, in vidi edino, edinstveno priložnost preko ustanovitev pokrajin, bo seveda to tudi naredila. Kolegice in kolegi. Enostavno ne morem verjeti da po 12-ih letih dela v Državnem zboru slišim od nekaterih, ki se s politiko ukvarjajo, bistveno več časa kot sam, toliko in takšne neumnosti. Govoriti o neumnostih ali pa je mogoče to tudi posledica tega, da pač nekateri enostavno niso hodili ne na delovna telesa in obstruirali sejo Državnega zbora, da bi vsaj slišali, da so bili nekateri njihovi amandmaji pri ostali zakonodaji sprejeti. Ob sprejemanju zakonodaje smo že napovedali, že v drugem branju, da bomo pri tretjem branju upoštevali nekatere amandmaje opozicije. Enostavno ni res, ali rekli bi, je že bilo slišano. Nekateri so nam pred osamosvojitvijo govorili "Takšna majhna država, pa vendar ne, jedli boste travo, pasli se bomo na pašnikih" in tako dalje. Nič od tega se ni zgodilo. Danes predsedujemo Evropski uniji. Leta 1994. Nekateri iz Kardeljevih občin so mislili, da je to vse mogoče in da sedaj, ko bomo spustili oblast med ljudstvo, so se zbali, da smo ljudstvu dali [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]], nismo mu ga dali. Dali smo mu priložnost in možnost razvoja. Kolegice in kolegi, do danes vam niti ena od občin ni rekla - prosimo za združitev. Ker osnovnih elementarnih zadev prej niso imeli, sedaj jih končno ustvarjajo. In če bi imeli pokrajine in jaz sem prepričan in seveda tega se bojite tisti, ki ste glasovali 1. februarja proti ustanovitvi pokrajini, da bodo ljudje rekli, da vam bodo ponovno naložili: Imate zato plačo, zato ste tam, da te pokrajine izglasujete. Pa vendar, ne bojte se, kolegic in kolegi, branili vas bomo v javnosti in bomo rekli - no ja, vsak ki lahko naredi greh in se skesa, obžaluje in potem naredi popravnega. Boste prišli na popravni izpit in bomo julija izglasovali pokrajine. Ne bojte se. Slovenski narod ve kaj dela. Hvala vam.
Hvala. Obrazložitev v lastnem imenu. Vidim roke. Odpiram prijavo. Prijava teče za obrazložitev v lastnem imenu. Prosim prijavite se. Gospod Kontič, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Slovenski narod že ve kaj dela, mnogi posamezniki pa ne, če bi lahko [[...]] [[Oglašanje v ozadju.]] [[...]]No, zanimivo je, da se ravno gospod Pukšič v tem najde, [[...]] [[Smeh.]] [[...]]verjetno je nekaj razlogov tudi za to. Sam referenduma, takšnega, kot je zapisan, vsekakor ne bom podprl in to brez težav. Nasprotoval sem referendumu januarja, v prvotno zapisanem tekstu. Nasprotujem referendumu tudi v tem trenutku, takšnem, kot je zapisan. Ta referendum, ki je predlagan ne daje nikakršnega odgovora. Ta referendum bo seveda lahko pokazal podporo in jo tudi pričakujem v določenih območjih. Lahko pa se zgodi, da v posameznem območju podpore ne bo. Kako bomo potem odreagirali na voljo ljudi. Tako kot smo reagirali pri ustanavljanju občin, ko smo imeli posvetovalni referendum, potem pa je Državni zbor odločil po svoje, tudi v nasprotju z nekaterimi občinami. Če govorimo o združevanju in o ukinjanju posameznih občin. Veste, če delitev občin na manjše enote, na manjše občine, finančno spodbudimo, je to seveda povsem logična zgodba in takšna se je odvila tudi pri nas. Če rečemo, da je imela ena enota 30 enot financiranja, ko se je pa razdelila na dva dela pa sta oba dobila po 20, je seveda logično, da se ljudje tako odločajo in so se verjetno na podlagi tega tudi tako odločili. Torej referendum, ki ne daje pravih odgovorov, referendum, ki je nekako vnaprej določen odgovor in referendum, ki sprašuje samo po določenih območjih, seveda nima nobene vsebinske vrednosti, nobene napotilne vrednosti pripravljavcev zakona, niti nam, ki zakone kasneje sprejemamo, da bi se lahko odločili, kaj v bistvu sploh želimo.
Hvala. Gospod Gantar.
Hvala. V osebnem imenu, jasno, da ne bom podprl tega predloga za razpis referenduma, za katerega seveda ne vemo, o čem bomo odločali. Ne vem, lahko odločamo, ker ni vprašanja, se lahko odločamo o tem ali je prav, da imajo občine pravico ustanavljati in gojiti račje družine in račke na jezerih in na bazenih. Saj nimamo vprašanja. Na kaj bomo pa odgovarjali? Kako pa veste, kakšno vprašanje bo sprejeto potem na delovnem telesu in potem ponovno, kakorkoli že, potrjeno? Skratka, o čem pa odločamo? Drugič. Če govorimo o teh pokrajinah, kot ste jih želeli spraviti skozi odbor, potem se jaz zelo bojim, da bo referendum uspel. Referendum bo definitivno v večini primerov uspel in ravno tisto, kar vam očitamo, je točno ta manipulacija. Natančno ta manipulacija. Da dobro veste, da vse kredibilne ankete javnega mnenja, če vprašate ljudi, povedo, da so raje za manjše število pokrajin kot za večje in to je povsem jasno dokazano. Medtem ko bo na referendumu seveda vsak ravnal patriotsko in bo rekel: "Če bodo drugi za pokrajine, zakaj ne bi jaz bil za svojo majhno pokrajino." V tem je prevara in politična nedomišljenost, etično in moralno sporno postavljanje takšnega vprašanja. Ne da bi se pri tem odločalo o tem kakšne pokrajine pravzaprav sploh želimo, če to seveda želite dati na referendum. Mislim pa, da ni treba, da se morata politika in stroka o tem dogovoriti. Zato seveda julija ne bomo dobili pokrajin, ampak samo še eno iluzijo, eno prevaro več. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Potrč.
Hvala lepa. Pričakoval sem, da bo danes in jutri veliko sprenevedanja in veliko demagogije v Državnem zboru. Mi se res nekaj let pogovarjamo o ustanovitvi pokrajin, vendar se pogovarjamo o tem, da bi Slovenijo ne samo teritorialno delili, ampak kakšne pristojnosti bi pokrajinam dali, kako bi oblikovali sistem financiranja in kako bi konec koncev tudi kot odgovorni poslanke in poslanci našli neko bližjo rešitev, ki bi bila večinsko sprejemljiva za nas tudi če bi kasneje o tej delitvi in o pristojnostih kaj vprašali tudi državljane. Samo danes, gospe in gospodje iz koalicije ali pa iz večine, iz treh koalicijskih strank, zahtevate od nas, da se odločamo o vašem predlogu. Niste pripravljeni slišati, da bi bilo prav, da predlog, ki bi naj bil dan na posvetovalni referendum upošteva tudi kakšno alternativo, ne pa samo delitev kakršno si je zamislila vladajoča koalicija. Da bi bilo prav, da imamo možnost, da se pogovarjamo istočasno o vsebinskih rešitvah, ne pa samo o tem kako bomo pred volitvami obljubljali ljudem, tako kot danes trdite, da bo samo z ustanavljanjem pokrajin in to točno takšnih 14-ih pokrajin, kot ste si jih vi zamislili, naenkrat v Sloveniji vse dobro, vsi regionalni problemi rešeni, med in mleko se bosta cedila tudi v Prekmurju, na Koroškem, pa še kje, kar enostavno ni res. Če bi želeli zagotoviti hitrejši regionalni razvoj, bi ga lahko zagotovili tudi preko statističnih regij, ki jih imamo in preko aktivnosti države, da jim pomaga, ne pa da tega ne stori, zato predlogi tako kot so [[...]] [[izklop mikrofona]] [[...]]
Hvala. Gospod Džuban.
Hvala lepa, gospod predsednik. Jaz sem med tistimi, ki so za ustanovitev pokrajin, vendar z nekoliko drugačno vsebino, z drugimi pristojnostmi. Mi se pa sedaj odločamo o razpisu referenduma na to temo. In za ta razpis referenduma ne bom glasoval. Razloga sta predvsem dva. Prvi je ta, da bomo po nepotrebnem pognali v zrak blizu tri milijone evrov in zato, ker odgovora na referendumu ne bomo dobili in je ta referendum čista manipulacija z volivci. Te zgodbe, ki jih trosite v tem parlamentu in zmeraj primerjate Ljubljano in Prekmurje oziroma najmanj razvito občino Kuzma, je navadno norčevanje iz ljudi. Zato, ker ta vlada za Prekmurje v tem mandatu ni naredila skoraj nič, bo ponudila na koncu mandata referendum za 3 milijone evrov. Velike zgodbe, ki so bile raztrošene po Prekmurju o oskrbi z vodo, o visokošolskih ustanovah, mi danes ustanavljamo privatne Jambrekove univerze, Prekmurci pa oziroma občine financirajo visokošolski program sami. Kolega Jelinčič je omenil Muro. Velike zgodbe in obiski ministrov, kaj vse se bo zgodilo. Nič se ni zgodilo. Tukaj imamo pisne odgovore, da Vlada sicer spremlja, ne bo dala nič. Obljublja pa, da bo dala več kot prejšnje vlade. Zaradi teh razlogov nastaja vedno večji razkorak. Tudi pokrajina, ampak ne referendum. Nekdo v tej državi z lahkoto troši milijone, na tisoče, več ne razumejo. Enim se meša od milijonov evrov in jih nosijo izven države v Rusijo, trošijo doma, še kje in razpisujejo referendume. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Žnidaršič.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi! Mi smo podpirali, in tudi sam osebno, ustanavljanje pokrajin in glede tega nimamo nobenih težav tudi kar zadeva prihodnost. Vendar je bila naša podpora nedeljena do takrat, ko je kazalo, da bomo v zvezi z zakonodajo, ki je potrebna za ustanovitev pokrajin, dosegli širše soglasje. Od tedaj, ko širšega soglasja več ni bilo, pa je za nas oziroma zame prav gotovo vsak trenutek časa in vsak tolar, ki ga bomo porabili za debato in za sprejemanje kakršnihkoli odločitev na to temo, stran vržen. Zaradi tega, ker ste nekateri, ki veste o čem govorite, pozabili, da potrebujemo 60 glasov zato, da bo iz tega sploh kaj nastalo. In teh 60 glasov ne bo tudi v naslednjem mandatu, če bomo tako delali, kot delamo ta trenutek. Če bomo delali na silo nekaj, kar se na silo ne da in po mojem trdnem prepričanju tudi ne sme zgoditi. Govoriti sedaj ljudem, da se bodo odločali o tem, da bodo imeli pokrajine, to pa je neumnost, če odštejem, da je tudi skregano z zdravo pametjo, kajti tega uresničiti ni mogoče, brez širšega soglasja. In je zaradi tega ponudba ljudem lažna v celoti in "par excellence". In v tem smislu bom sam nasprotoval in me nihče ne more prepričati, da bi podprl referendum, za katerega ne vemo, o čem bo odločal in ki zagotovo ne more roditi nobenega rezultata in se to že vnaprej ve. Vsi tisti ne vedo o čem govorijo, ki mislijo drugače, ki obljubljajo rezultat, ki ga ni mogoče zagotoviti, razen, če bo kdo uspel nabrati 60 glasov, sam ali v kompaniji. Hvala lepa. Jaz bom glasoval proti.
Hvala. Gospod Drobnič.
Hvala za besedo. Jaz nasprotujem tako ustanavljanju pokrajin kot tudi referendumu za ustanovitev pokrajin. Eno in drugo je, lahko rečemo, le predvolilni cirkus, ki nima nobene koristi za davkoplačevalce. Če bi davkoplačevalci resnično vprašali, koliko jih bodo pokrajine stale, bi zagotovo rekli jasno ne, ne potrebujemo pokrajin. Ali mislite, da bodo birokratske službe po teh pokrajinah prinašale dodano vrednost? Da bodo zmanjševali te razlike med pokrajinami oziroma med kraji od teh birokratskih služb? Lepo vas prosim! Tisti, ki ima resen namen, in resna država, bi to že sedaj naredila. Ima vse možnosti, vsa orodja, da naredi ceste, inštitucije, vse, od Tolmina pa do Mure in Prekmurja in karkoli že. Če je volja, se tudi naredi. To bodo samo še dodatna vrata za naše občane, ki jih bodo morali odpirati. Že sedaj jih imajo veliko. Imajo občinska, državna, sedaj bodo imeli pa še pokrajinska. In moji volivci v Ribnici bodo morali odpirati še ena vrata, in to v Ljubljani, državna in regijska. Ogromni stroški za nič. Skratka, v drugih državah razmišljajo o tem, kako bi pokrajine, ki so velike milijon in pol prebivalcev da jih združujejo, pri nas pa pokrajine, ki niso velikosti ene poštene občine. In ravno tako, spoštovani kolegi iz opozicije, ravno tako pri vas ni nič modrosti. Ste se zavzemali za razpis referenduma, da boste vprašali. Ker vam pa vprašanje ni všeč, pa bi nekaj drugega. Odločite se, kaj je, pošteno pomislite, kaj pomeni ta predlog pokrajinizacije v Sloveniji in ne boste videli nobene dodane vrednosti, nič, mnogo hrupa za prazen nič oziroma velike stroške. Se pa zelo zavzemam za evropsko regijo. Da bi postala Slovenija center evropske regije in potem tudi vključevala zraven še tisto, o čemer sanjamo, o tistem, da bi bilo celotno narodno telo v okviru ene pokrajine, evropske regije. Torej, bom glasoval proti temu [[...]] [[Izključen mikrofon.]]
Hvala. Gospod Zagorac.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Najbolj pogosta beseda, ki sem jo danes slišal, poleg tega, da gre za predvolilno kampanjo, je bila beseda decentralizacija. Ali res to pomenijo pokrajine? Ali je pokrajina res temelj vsake decentralizacije? Ali bo res propadel čisto svak kraj, čisto vsaka občina v državi, če mi danes ne bomo podprli tega referenduma? V Sloveniji imamo nič koliko mestnih četrti in krajevnih skupnosti. Nič koliko mestnih in občinskih svetov. Imamo Državni svet, imamo Državni zbor. Vsak tretji Slovenec v tej državi se ukvarja, brez da imamo pokrajine, s politiko. Ali je res ta država tako bogata, da lahko ves ta ustroj plačuje? Še regije bomo uvedli. Ali je res regija temelj vsake decentralizacije? Ali je ta vlada odneslo katero ministrstvo iz Ljubljane, ga dalo v Mursko Soboto, Maribor, se mi zdi, da ne. Ali je ta vlada kaj naredila za podjetja, tipa Paloma, ki držijo gor celo regijo? Celo statistično regijo. Je kaj naredila? Ni. Danes pa od vas poslušam, da vsi, ki nasprotujemo metanju denarja proč za en referendum, da bomo povzročili ne vem kakšen kaos v tej državi. Lepo vas prosim! Več ali manj je vsak državljan te države že naročen na kakšen časopis, ima več kot en kanal, ki bi se mu rekel vladna koalicija doma na televiziji. Ljudje razmišljajo. Ne bodo vam nasedli. Najprej nekaj naredite za njih, načeloma pa tudi sami ne veste, kaj jim bodo te pokrajine prinesle, zato ste vso odgovornost vrgli sedaj na njih. Odločite se na referendumu. Celo življenje boste imeli izgovor, tudi če zadeva ne bo imela denarja in ne bo "zašpilala" tako kot rečemo na Štajerskem, boste rekli: Saj ste sami hoteli, mi smo vas samo poslušali. Ne prelagati odgovornosti. Prevzemite obveznosti, naredite nekaj za to decentralizacijo. Sam bom nasprotoval uvedbi referenduma. Hvala.
Hvala. Gospod Terčon.
Hvala lepa gospod predsednik. Torej, jaz mislim, da ima ta manever samo en cilj. Omogočiti, da bo pred volitvami vladajoča koalicija kazala s prstom, ti so pa proti decentralizaciji Slovenije oziroma proti pokrajinam. Popolnoma nič drugega. Če bi bili iskreni v svojih hotenjih, bi podprli prvi predlog, ki smo ga mi v Zaresu že pripravili, in vprašal točno to kar ste vi napisali. Vprašal je, če so ljudje v Sloveniji s trinajstimi pokrajinami, oziroma štirinajstimi, takrat, kakor ste vi napisali, vi ste "pogruntali" eno optično prevaro in želite ljudi vprašati, ste za, recimo, Ljubljano kot samostojno pokrajino, severno Primorsko za samostojno pokrajino. Ampak poglejte, gospodje, vi lahko napišete 25 pokrajin, vprašate Belokranjce, če so za svojo pokrajino, Belokranjsko. Vprašate lahko Goričko, če je za svojo pokrajino in dobili boste odgovor "ja". Ker kdo bi nasprotoval lastni pokrajini. Vi vprašate ljudi, za kakšno regionalizacijo so v Sloveniji. Dovolite alternative. In potem boste dobili pravi odgovor. In vi ste točno izmerili, če jih boste vprašali za 14 ali pa 13 pokrajin, kot smo mi predlagali, boste izgubili. Zato nas sprašujete tega. Ampak sprašujete optično prevaro. In to je velika prevara, nič drugega, ki služi za predvolilne namene in vas ne briga, če boste tri milijone evrov za to zapravili. Ljudi bi pa moralo to zanimate. Moram pa še nekaj vam povedati. Spomnite se vaših referendumov o trgovinah, kjer ste dobili jasno voljo ljudi, pa je niste spoštovali. Spomnite se referendumov, ki jih je tudi desnica zahtevala za občine, kjer je bilo 3/4 ljudi proti, pa ste vseeno ustanavljali tam občine. In to je nekorektno in velika prevara, ki se jo greste na račun volivcev pred volitvami iz špekulativnih namenov, da boste dosegli to, kar ste si zastavili. In to je samo odgovor, ker točno veste, in to ljudem povejte, da do volitev pokrajin ne more biti. In na tak način še dolgo ne. To je pa proti regionalizaciji, kar počnete, ne pa za regionalizacijo.
Hvala lepa tudi vam. Glede na izraženo voljo, odpiram ponovno krog za prijavo k obrazložitvi v lastnem imenu. Izvolite prosim. Dodatno je prijavljenih 13 poslancev. Prvi pa ima besedo poslanec Vili Rezman. Izvolite, beseda je vaša.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Jaz nasprotujem temu referendumu o pokrajinah od 9. januarja naprej, če se prav spomnim, takrat je bila prva zahteva zanj podana. Pri tem bom vztrajal čisto do konca, ker mislim, da imamo za to dovolj tehtnih razlogov. Rad bi pa opozoril na dejstvo, pardon, na svojo oceno, da tisti, ki ponujajo referendum, ravnajo kot iluzionisti. Radi bi ponudili ljudem v odločanje nekaj, kar ni stvarnost. Ponujajo razvoj in ponujajo decentralizacijo skozi način odločanja. Sploh niso sposobni ločiti tega, da je eno govoriti o razvoju, o decentralizaciji, in drugo o načinu, kako prenesti našo lastno odgovornost na nekoga drugega, da bomo takrat, ko se bomo najbrž napak odločili, lahko rekli, ja, pa saj to so hoteli ljudje. Saj običajno je tako, kadar poslanci in poslanke nočejo prevzeti odgovornosti na lastna pleča, so potem pozvani ljudje in se tudi krivda prenese nanje. Naj še enkrat ponovim neko znano misel, da takrat, ko vlada pade na izpitu, morajo na popravnega ljudje. In tako bo tudi v tem našem primeru. Mi ne govorimo o tem, da bodo v pokrajinah zaradi referenduma imeli ljudje več denarja za lasten razvoj, ampak govorimo o tem, kako prenesti sposobnost ali pa našo nesposobnost za odločanje na nekoga drugega. Ta parlament, žal, ni sposoben širokega konsenza, zato mislim, da je edino prav, da bi prepustil to nalogo, da se z dogovorom regionalizira Slovenija, drugemu, bodočemu parlamentu, za katerega nihče od nas ne ve, ali bomo tam še prisotni ali ne.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Samo Bevk.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Ko smo januarja v opoziciji predlagali referendum o pokrajinah, je predsednik Vlade temu ostro nasprotoval. Danes pa vladajoča koalicija vehementno zahteva izvedbo posvetovalnega referenduma, ki za zakonodajalca na koncu niti ni zavezujoč. Za sedanjo koalicijo je torej več kot očitno, da ni pomembno, ali kdo predlaga dober ali slab predlog. Važno je, kdo tak predlog predlaga. Če je predlog v interesu vladajoče koalicije, ga sprejme navzlic hudim kršitvam državnozborskega poslovnika. In to se je tudi v tem primeru zgodilo. Saj se spomnite iz začetka naše demokracije znamenitega izreka, ko je bilo rečeno, "ni važno, kaj kdo zna, važno je, da je naš."In vaš predlog bo očitno uspel in dobili boste referendum. Mislim, da so stroški tudi zelo pomemben faktor. Referendum ni zavezujoč in zna se zgoditi, da bo ta strošek splaval po vodi. Poleg tega stranke tudi niso pripravljene na pokrajinske volitve letos jeseni, ali pa imajo figo v žepu. Očitno je, da si je vladajoča koalicija posvetovalni referendum izmislila iz preprostega razloga, da bo na račun davkoplačevalcev dobila kak mesec dni brezplačne politične agitacije. In to je, mislim, edini in pravi razlog, zakaj zahteva ta referendum.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Milan Petek.
Hvala podpredsednik. Potrjujem to, kar sem prej povedal v predstavitvi. Bom proti referendumu in zdi se mi popolna neumnost spraševati tiste, ki so večkrat jasno povedali, da so proti takšnim pokrajinam, kot jih predlaga ta vlada. Me pri tem čudi ena zagnanost, zame neko lažno prizadevanje, ki veje predvsem iz SLS. To, kar govori gospod Janc, preprosto ni res. Pokrajin si ljudje v Sloveniji ne želijo. Občinski sveti tega niso podpirali, župani tega niso brezrezervno podpirali, ampak gre za to, da se je potvarjalo vse to, kar se je do sedaj počenjalo. In ta isti SLS to dela samo zaradi tega, ker so začutili in zavohali, da je pokrajina Posavje tisto, ki bi naj tej, sedaj organizirani skupini prinesla neko novo vrednost. Samo zaradi tega, ker lokalni interesi v tem posavskem okolju prevladujejo, moramo mi prilagoditi njihovemu interesu naše glasovanje, in glasovati za pokrajine. Mene v tej zgodbi na tak način ni. Če bi vprašali v Mariboru, Maribor definitivno zavrača takšne oblike pokrajin, kot jih v tem primeru predlagajo. Maribor je skozi vse javne razprave, ki so bile, pokazal, da je to neumnost. Vlada tega pač noče poslušati, naši kolegi iz tega okolja tega nočejo poslušati in zaradi tega seveda moramo mi to zadevo braniti pred vami, ki želite enostavno zapraviti 2,5, 3 milijone evrov. Ali ni to neumnost v času, ko pravzaprav vsi ugotavljamo, kako nam primanjkuje sredstev, kakšne možnosti obstajajo v proračunu, Vlada hoče zapraviti 2,5 do 3 milijone evrov? To je sprijeno. Ljudje, mislim, da ne bodo znali tega ceniti. Mislim, da bo razprava, če bo do referenduma prišlo, pokazala, da imamo prav. Rezultat, ki si ga iz tega obetate, bo nasproten. Izgubili boste še te privržence, ki ste jih imeli pri tem, ko ste jih nagovarjali za referendum. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima kolega Borut Sajovic, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Referendumu o pokrajinah v vročem predvolilnem času seveda odločno nasprotujem. So enostavno preresna in prepomembna tema, da bi jo prepustili dnevni politiki. Kaj o teh pokrajinah menijo ljudje in kaj menijo župani, to je pogosto vprašanje. Vendar vsa naša sporočila na javnih tribunah niso bila takšna, kot jih sedaj naprej prodaja in prikazuje aktualna politična oblast. Nikoli ni bilo in ni vprašanje pokrajine da ali ne. Smo za pokrajine, vendar za pokrajine, ki imajo jasno vsebino, predvsem pa jasno financiranje, da se bo vedelo, kdo pije in kdo plača. Ne pa, da bodo pokrajine parkirišče odsluženih politikov in pa dodatna birokratska nadgradnja. Večkrat je bilo v teh razpravah slišati, da če bomo imeli pokrajine, potem bomo pa občinam razdelili dodatnih milijardo in dvesto milijonov evrov. Nikdar in nikoli pa mi ni nihče od vas, gospodje, razložil, kje ta denar imamo, in če ga imamo, zakaj nam ga ne daste predvsem za ceste, za vodotoke in pa za evropske projekte. Pri evropskih in razvojnih projektih nam ministrstva in ta država postavlja take omejitve, da je marsikatera od občin zaradi slabega finančnega stanja v situaciji, ko nima več svojih sredstev in se na te projekte ne prijavlja. Ali pa taki nesmisli, kot prihajajo, recimo, tudi z vašega ministrstva, da moramo fakture in račune predstaviti že 30. septembra, da nam bo nek regionalni razvojni projekt odobren, pa bomo odobritev dobili pa mogoče šele v juliju in avgustu. Kako je mogoče sploh zadevo kvalitetno in v redu narediti? Enostavno takim pokrajinam, ki so po želji politike, ne pa po želji ljudi, nasprotujem.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima poslanec Jožef Jerovšek.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi! Sam bom podprl ta predlog za razpis posvetovalnega referenduma, ker je to enostavno ostalo edino orožje proti silnim prizadevanjem tistih v državi, ki so v preteklih letih vse naredili, da se je Slovenija tajkunizirala, da so milijarde denarja odletele v žepe nekaterih tajkunov. Danes pa govorijo o treh milijonih evrov kot velikem problemu za Slovenijo. In ko ste načrtovali tajkunizacijo Slovenije, ste jo zavili v celofan nacionalnega interesa. Kje je sedaj nacionalni interes? Regije pa so v nacionalnem interesu. V interesu vsaj 80% vseh Slovencev, da se bo Slovenija razvija bolj normalno. In bojite se tega, da bi vam vaši finančni oligarhi, vaši šefi rekli, da ste pripomogli k temu, da se bo Slovenija z bolj enakomerno razvijala. Zaradi tega ste takšni, ki nasprotujete tem regijam, tatovi enakopravne prihodnosti naših otrok in bodočih generacij. In zelo žalostno je, da med njimi sedijo tudi taki iz Prekmurja, s Štajerske, iz Maribora, iz Bele krajine, s Primorske. Vsem tem pokrajinam regije prinašajo bistveno več. In to je edino orožje proti močni centralizaciji, ki vlada v tej državi. In sprašujem se oziroma z Jenkom se sprašujem, "zakaj tako hromite". In odgovarjam z Jenkom: "Slovencev se bojite." Bojite se pokrajin, ker je to edino orožje proti vašim zakulisnim načrtom. In ni res, da referendum ne prinaša nobenega napotila. Zelo se bojite tega napotila, zelo, in to štiri mesece pred volitvami. In skušate na vse načine to preprečiti. Ne bo vam uspelo!
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Aleš Gulič. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi! No, gromovnika pred sabo sem se skoraj ustrašil, tako da niti ne vem, če bi vse povedal, ne upam. Ampak kar se tiče slovenskih pokrajin, so meni stvari jasne. Kadar me povabijo v Belo krajino, vem, kam moram iti. Če mi rečejo, pridi v Prlekijo, tudi vem, kam moram iti. Celo na Štajersko znam iti, pa na Pohorje in še kam. Kar se zgodovinskega dela tiče, je zelo jasno: tega seveda Slovencem nihče ne bo vzel, ne ta vlada, ne kakšna druga. Ljudje vemo, kje živimo. Zato je 3 milijone evrov neumnost dajati za to, da bi ljudi vprašali, ali vedo, kje živijo. Kajti vprašanje, kakršno je postavljeno po različnih regijah, v bistvu lahko zreduciramo na zelo preprosto: "Ali ste za svojo pokrajino". To je vprašanje, ki je splošno. In seveda odgovor nanj je zelo jasen. Tako kot bi bil odgovor na vprašanje: "Ali veste, kje živite?" In bi ljudje znali to povedati. Ampak za to porabiti 3 milijone evrov, da bi se repenčili, recimo, gospod Jerovšek, gospod Pukšič in ne vem še kdo, tukaj grozili in pretili, za to pa seveda ni škoda denarja, ampak predlagam, da kadar se takšen govor, takšen jezik uporablja v Državnem zboru, da se kaj plača. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima poslanec Mitja Slavinec. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Tudi sam tega referenduma ne bom podprl, saj se mi zdi popolnoma nepotreben, in ne samo to, tudi popolnoma nekoristna potrata denarja. Kaj nas sprašuje? Sprašuje nas, ali bi jedli sadje. No, potem pa se bo verjetno večina res odločila, da bi sadje bilo v redu, pa bi nam dali hruške, jabolka, banane, kar bo pač pri roki. Ja, jaz takega vprašanja ne želim dobiti postavljenega niti nanj odgovarjati, kajti čisto nič ne reši. In vsaj enemu na odboru se je zareklo, da je ta referendum v bistvu političen pritisk na vse tiste, ki poskušamo tudi z glavo razmišljati, za vse tiste, ki tudi želimo takšne pokrajine, ki bodo razvojne, takšne pokrajine, ki bodo konkretno mojemu Pomurju ne samo dale dovolj denarja, ampak predvsem omogočile možnosti za razvoj, možnosti za to, kar koalicija ves čas govori: skladni regionalni razvoj. Glejte, te pokrajine, kot smo jih imeli na mizi, tega žal ne omogočajo. To referendumsko vprašanje, ki se nam pripravlja, pa k temu pripomore še manj. Nasprotno. Gre samo za to, da nekdo išče grešnega kozla, grešnega kozla post festum za neuspešno dogovarjanje koalicije, ki je v naprej vedela, da bo rabila dve tretjini glasov, ki je v naprej vedela, da bo treba ponuditi takšno rešitev, ki bo sprejemljiva širši večini, ampak tega ni naredila. In sedaj, ko je stvar padla v vodo se zateka k razno raznim izhodom, k razno raznim rešitvam. In referendum, še enkrat poudarjam, nič ne bo rešil. Ne bo izboljšal zakona, ne bo dal takšnih regij, ki bi nam zagotavljale sinergijske učinke, ki bi zagotavljale to, da se bodo regije hitreje razvijale. Ne, ta referendum bo samo še eden dodaten pritisk na tiste, ki nočemo, še enkrat govorim, biti kmetje na šahovskem polju. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Besedo pa ima poslanec Milan M. Cvikl. Izvolite.
Lep dober dan! Ustanovitev pokrajin je gotovo eno od najpomembnejših vprašanj, ki ga mora politika odgovorno konsenzualno in pametno rešiti. Prelagati to na občane in občanke s pripravljenim referendumskim vprašanjem pomeni, da mi tukaj delamo neodgovorno, da ne rečem nespametno. Vlada in koalicija ni pripravila odgovorov na temeljna vprašanja: kakšne pokrajine želimo, kaj bodo delale, koliko bodo stale, kako jih bomo financirali in posledično koliko naj jih bo 3, 6, 8, 14, 25. Sedaj je koalicija rekla ne, vsako malo večjo skupino občin bomo vprašali, ali želijo imeti svojo lastno pokrajino. To je zame neodgovorno in nespametno početje, zato referendumu nasprotujem. Se bodo pa morali ljudje jeseni odločiti, kakšne vrste politiko želijo imeti: nespametno, neodgovorno, takšno, ki temeljna vprašanja prenaša z enim ali drugim populističnim referendumom na njih ali odgovorno politiko. In verjamem, če bo takšna volja v naslednjem mandatu Državnega zbora, da si bomo morali najprej odgovoriti na postavljena vprašanja: kaj bodo delale te pokrajine, koliko denarja bodo za to potrebovale in posledično koliko naj jih bo, kakšne naj bodo njihove meje in kako se naj vključujejo v evropske povezave. Odgovore na ta vprašanja moramo mi dati volivcem in ne obratno. To je odgovornost Državnega zbora. In to, kar danes počnete, je nespametno, neodgovorno početje. Referendumu nasprotujem.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Bojan Rugelj. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz mislim, da pokrajine so potrebne. To omogoča decentralizacijo Slovenije. Če čisto enostavno povem, če se rodiš v eni manj razviti pokrajini, si statistično obsojen, če drugega ne, da boš v povprečju nekako 5 let manj živel, kot tisti, ki se rodi v razviti pokrajini, na primer kot je tukaj ljubljanska. To je en od argumentov. Drugi argumenti, ki pa jih je tukaj opozicija predstavila, so pa, resnično politični. Vedno so razlagali, da je politična odločitev ali rešitev referendum, kjer naj bi odločali ljudje. To je politična rešitev. To pa so pozabili povedati, da je pa mogoče politična rešitev to, da nekomu preprečiš referendum in da preprečiš, da bi se ljudje odločali na referendumu o tem, kaj želijo. Potem je seveda naslednji argument število pokrajin in ne vem kaj še. Poslušajte, ali naj zdaj v Posavju odločajo ljudje o Gorenjski pokrajini ali Gorenjska o Posavju. Jaz mislim, da je prav, da vsak odloča o svoji pokrajini. Kar se tiče samega zakona. Pripravlja se že kar precej časa, več kot 10 tisoč ur je bilo vloženih, vsi ste seznanjeni s tem in to ni nobena hitrost, kot pravite, da se zadeve rešujejo pred volitvami. To je projekt, ki traja že dovolj dolgo in jaz mislim, da je čas, da to tudi izvedemo. Če bi rekel na kratko, jaz mislim, kar se tiče samega denarja, tistih 2 milijona in pol evrov, kot vi pravite, koliko bi stalo. To je najboljša investicija za decentralizacijo. Najboljša investicija za tiste revne pokrajine. Ta znesek je zanemarljiv v primerjavi s tem, kaj bi pokrajine prinesle oziroma bi zakon prinesel tem manj razvitim pokrajinam. Jaz mislim, da je prav, da se pokrajine same odločajo o tem, kaj bodo počele in kako bodo uporabile tisti denar, ne pa, da se o tem odloča v Ljubljani. Zato bom seveda podprl ta predlog. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima poslanka Cveta Zalokar Oražem. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani kolegi in kolegice! Marsikaj kar danes tu poslušamo, bi bolj sodilo v okvir sredine razprave, ko bo na dnevnem redu zakon o duševnem zdravju. In jaz moram reči, da referenduma, ki pravzaprav nima nobene vsebine in tudi nima referendumskega vprašanja, ampak je pred nami prazen list in pravzaprav tu sedimo samo zaradi telovadbe, ki jo uprizarja predsednik Državnega zbora, takšnega referenduma enostavno ne moremo podpreti. Danes samo slišimo, kako približno naj bi izgledalo referendumsko vprašanja. Toliko v formalnem smislu. Drugače pa zagovorniki referenduma nas vseskozi, že vse popoldne prepričujejo, kako se bosta državljankam in državljanom cedila med in mleko. Prvi takšen argument so nova delovna mesta. Se strinjam. Žal pa bodo ta nova delovna mesta predvsem ustvarili novi uradniki in novi funkcionarji. Kar več kot 500 se jih bo popaslo na teh pokrajinskih poljih, ki bodo seveda zares dobili nova delovna mesta. In drug argument. Morda naj bi po tem, ko bodo pokrajine, bolj dobro črpali in bolje počrpali evropska sredstva. To je odgovor, ki ga daje koalicija potem, ko vemo, da je Slovenija pravzaprav v tem trenutku neto plačnica v Evropsko unijo in kako zelo neuspešni smo bili pri črpanju teh sredstev iz Evrope. Očitno naj bi bili kasneje boljši, čeprav bi vse to lahko naredili že z obstoječo strukturo in obstoječo garnituro. In nenazadnje, tisti, ki sodi v osrednjo Slovenijo, me zanima, kakšno bo referendumsko vprašanje o tej osrednji Sloveniji. Nobenega odgovora ni, nič ne vemo, dvanajst plus ena, ali bo to neka regija od Kamnika do Kočevja [[opozorilni znak za konec]] , ki ima že vgrajen, vnaprej vgrajen konflikt in vnaprej vgrajen sistem, ki je obsojen ne neko neživljenjsko združbo območij, ki skupaj ne sodijo. Jaz v takšno zadevo kar tako [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi, prav lep pozdrav! V Sloveniji smo leta 1994 začeli z uvajanjem lokalne samouprave. Bili smo uspešni, toda Slovenija je še vedno preveč unitarna država. Ugotovili smo pravzaprav vsi skupaj, da potrebujemo drugi nivo lokalne samouprave. Vendar je žal to prekletstvo predvolilnega leta, da enostavno opozicija pri tem projektu noče sodelovati. V to sem se sam prepričal, ko smo januarja sedeli skupaj pred glasovanjem in je poleg mene sedel prvak Socialnih demokratov, ki je verbalno in neverbalno sporočil, da ni več z njihove strani sodelovanja pri tem projektu. Nekdo je govoril, da imamo v Sloveniji statistične regije. Povejte mi, gospe in gospodje, koga v statistični regiji naj vprašam po odgovornosti, zakaj je to ljubo Pomurje ali Prekmurje, o katerem vsi zelo radi govorimo, nekateri se tudi norčujete, sem zelo dobro razumel, zakaj je najmanj razvito. Koga naj vprašam? Mene zanima odgovornost! Morda tiste, ki ste včasih kreirali družbenopolitični sistem, ko smo vsi z vsem upravljali, vas morda odgovornost ne zanima. Mene zanima odgovornost. Če pravite, da naj vprašam Vlado. Okej, bom vprašal Vlado. Ali je sploh možno, da ta vlada, ki ima v rokah Slovenijo, v treh letih lahko spravi razvojni nivo Pomurja na nivo razvoja osrednje slovenske regije. Nekateri govorite, 2 do 3 milijone evrov, strahoten denar! Se strinjam, veliko denarja, davkoplačevalskega. Samo za orientacijo: Pomurska pokrajina bi dobila po grobem izračunu po zakonu o financiranju pokrajin okrog 67 milijonov evrov na leto. Referendum stane od 2 do 3 milijone evrov. Je veliko, ampak dajmo te zadeve na tehtnico. Prepričan sem, da pokrajine v Sloveniji potrebujemo. Predlog za razpis posvetovalnega referenduma bom podprl.
Hvala lepa. Besedo ima poslanka Majda Potrata. Izvolite.
Hvala. Tale razprava o razpisu referenduma me spominja na ustvarjalce resničnostnega šova. Kot ta nima nič skupnega z resničnostjo, ker je iluzija resničnosti, tudi referendum, o katerem naj bi odločali, ne bo dal odgovorov na temeljna vprašanja. Ljudem obljubljamo, da bodo vplivali na to, kakšne pokrajine in koliko pokrajin bomo dobili. Nič od tega ni res, ker smo hkrati slišali prav iz ust kolegov in kolegic iz koalicije, kako je vsa zakonodaja že pripravljena, vse je odločeno, sedaj potrebujejo samo potrditev za projekt, v katerega so vložili, kot kaže, kar veliko političnega kapitala. In pred volitvami si ga ne morejo pustiti izpuliti iz rok in bodo zato imeli zastonjsko predvolilno kampanjo. Tako kot je bil tisti vlak z znaki SDS, ki se je vozil po slovenskih železnicah. O ničemer ne bomo odločali na tem referendumu, kar bi bistveno spremenilo pristojnosti, kar bi spremenilo vire financiranje, kar bi območja, imena in še kaj drugega spremenilo. In očitati, da tisti, ki nasprotujemo štirinajstim pokrajinam, ne poznamo mnenja ljudi, je pa malo debela laž. Zaradi tega, ker so nas hoteli koalicijski poslanci prisiliti in ustrahovati, pa nikogar od njih ni bilo, ampak vsi smo bili enotnega mnenja, da si v Mariboru želimo močno pokrajino, in da ob številu štirinajst, pa verjetno tudi dvanajst plus ena, pa se je to spremenilo hitro v štirinajst, tega ni mogoče zagotavljati. Dajte se no, malo zresniti! Saj nismo v časih magije, ampak realnosti. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Besedo pa ima poslanec Franc Pukšič. Izvolite.
Hvala lepa, še enkrat kolegice in kolegi, minister s sodelavci, podpredsednik Državnega zbora! Nekateri so se danes spraševali, kakšen je to referendum, da bodo državljanke in državljani odločali o točno določeni pokrajini. Ja, lepo vas prosim, saj mi gre pravzaprav na smeh po eni strani, po drugi strani pa na jok. Mislil sem se tam zunaj razjokati in pobrisati po obrazu, kako se sprenevedate. O čem, pa smo spraševali občanke in občane? V občini, ne vem, Sv. Andraž v Slovenskih Goricah, ali o tem, če želijo občino v Piranu? Ali o tem, če želijo občino na Goričkem? Ne, poslanke in poslanci. Spomnite se, saj ni tako daleč nazaj. Spraševali smo jih, ali želijo občino v Sv. Andražu, tiste, ki tam živijo? To je relevantno vprašanje. Kaj bomo danes spraševali? Ali želijo, da je pokrajina z določenimi občinami takšna, kot jo predlagamo? Na osnovi česa pa jo predlagamo? Na osnovi stroke, ki je delala vsaj deset let na tem. Ja, na osnovi stroke, ki je delala vsaj deset let na tem. Na osnovi odločitve Vlade leta 2004, ki jo je vodil sedanji poslanec Tone Rop. Na osnovi česa še? Na osnovi odločitve spremembe ustave, ki jo je opozicija podprla. In seveda, na osnovi vsebine, ki jo je pripravila ta vlada, Ministrstvo za regionalni razvoj na osnovi šestih zakonov. In kolegice in kolegi! Še nekaj bodo imeli od možnosti tisti, ki živijo v teh občinah. Tudi občine, občinski sveti se bodo lahko odločili, da istočasno povedo, ali bi bili v osrednji slovenski ali v gorenjski pokrajini [[...]] [[Izklop.]] [[...]]
Hvala lepa tudi vam. Glede na to, da vidim še željo po obrazložitvi glasu, odpiramo še tretji krog. Prosim za prijavo. Izvolite. Dodatno imamo prijavljenih šest razpravljavcev k obrazložitvi glasu. Prvi pa dobi besedo poslanec Martin Mikolič. Izvolite.
Hvala za besedo. Tudi sam menim, da je prav, da ljudje na različnih območjih Slovenije, kjer bi naj nastale pokrajine, v končni fazi odločajo, ali so za pokrajine ali ne. Tako kot sem že prej v stališču povedal, nas večina v poslanski skupini Nove Slovenije meni, da je to pravilno predvsem zaradi tega, ker je to sedaj ena od možnih rešitev, da zadevo peljemo naprej. Zadeva se je pač na določeni točki ustavila, glede na to, da tisti, ki so podprli spremembo ustave, pač niso glasovali za to, da je pa zakon o ustanavljanju pokrajin primeren za nadaljnjo obravnavo. Če bi bilo to z dvotretjinsko večino sprejeto, bi prav gotovo lahko do druge obravnave marsikateri kompromis v dobrobit vseh, ne samo nas tukaj v Državnem zboru, ampak tistih, ki bodo v pokrajinah živeli, bi lahko sprejeli. V poslanski skupini Nove Slovenije smo tega mnenja. In sedaj bi težko ljudi spraševali, ali so za 6, 8 oziroma 13 pokrajin, ker tudi tu po mojem ne dobimo odgovora, na osnovi katerega bi lahko projekt peljali naprej. Če bomo to ljudi spraševali, vsaj v končni fazi ti odgovori nam ne bodo dali možnosti oziroma ne bomo dobili odgovora, ali so ljudje za 6, 8 ali 13 pokrajin. In glede na to, da je res na osnovi zakona o skladnem regionalnem razvoju, ki ga je sprejela bivša Vlada, bilo definiranih 12 tako imenovanih statističnih regij, na osnovi tega nekako sloni tudi to vprašanje. Pa bi zaključil s tem, da govorimo o referendumu 12 plus ena pokrajina, ne pa o 14-ih, kar ste velikokrat razlagali.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Dušan Kumer, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Težko je iskati konsenz ob nekaterih vrednostih izrečenih današnjih ocenah in sodbah o tistih, ki kakorkoli malo pomislimo o namenu tega referenduma, da ne vemo, kaj govorimo, da nimamo stika z ljudmi, se bojimo uspeha referenduma, govorimo neumnosti, zakaj dobivamo plače, če ne nasprotujemo referendumu, in podobno. Jaz razumem koalicijske poslance, da je "big brother" v stekleni palači naročil, da pred volitvami mora biti ta zakonodaja pod streho. Mudi se, tega ni možno in rešilna bilka za to je referendum. Vendar referendum je eden od najvišjih standardov demokracije, zato mislim, da mora biti referendum pripravljen vsaj vsebinsko tako, da bodo ljudje jasno z njega lahko razbrali, zakaj glasujejo za ali proti nekemu referendumskemu vprašanju. In v tem primeru to ni tako. Zato je toliko besed s strani nas opozicije pri pripravi te zakonodaje. In vaš argument, ki ga danes je bilo večkrat slišati, kaj vse nam bodo pokrajine prinesle, je treba v osnovi zavrniti. Vse to, kar ste govorili, lahko že sedaj storite tako z državne ravni kot z lokalne ravni. 210 občin je zelo veliko in imamo državo. Po mojem mnenju, in tu se pridružujem kolegu Drobniču, vložek samo v plače vseh funkcionarjev na pokrajinski zakonodaji ne verjamem, da bo prinesel pozitivni rezultat, tako kot nas vi prepričujete. In to so razlogi, da takšne zakonodaje ne podpiram. In ker ne podpiram te zakonodaje, tudi ne morem podpreti razpisa referenduma.
Hvala lepa. Besedo ima kolega Jože Tanko.
Verjamem, da je mnogim v opoziciji izredno težko. Imeli ste dvakrat ustanovljeno ministrstvo za lokalno samoupravo. Imeli ste dva ministra v prejšnjih koalicijah, pa niti eden od teh ni uspel pripraviti popolnoma nič s področja ustanavljanja pokrajin. V prejšnjem mandatu ste imeli resornega ministra, ki je pokrival to področje, tudi nič. Tokrat je ta koalicija pripravila prvič vso potrebno zakonodajo za ustanovitev pokrajin, predvidela vse pristojnosti, ki so potrebne, da pokrajine delujejo, predvidela sredstva, prenos kadrov in tako naprej, v celoti. Do sedaj tega ni bilo. Po drugi plati pa tudi prvič smo imeli pred seboj resen zemljevid pokrajin, kako naj bi se Slovenija lepo razdelila na pokrajinske enote. Postavili smo zakon, vendar očitno je bilo to tudi za vas preveč. Sedaj govorite o razporeditvi sredstev na statistične enote. Kdo pa bo tam to delil? Direktor statističnega urada. Ali ni to tipično za centralno plansko odločitev. Govorite o dodatnih stroških. Upravni sistem, upravne enote, ki so znotraj teh pokrajinskih enot se vklopijo v pokrajinski model in dobijo novega upravljavca, nov organ, ki bo upravljal z njimi in jih bo podredil delu za pokrajine. Kaj je alternativa, ki ste jo ponudili? Nič. Je ni. In ne morem mimo tega, da povem še enkrat, da sem zelo razočaran nad dvoličnostjo, ki jo vodite. Sami ste predlagali januarja posvetovalni referendum. Vi ste ga predlagali. Sami ste predlagali 14 pokrajin na tiskovni konferenci in ste sedaj umaknili podporo. Sami govorite o decentralizaciji in s tem, ko [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] in tako naprej. Skratka, ne razumem vas, da ste sposobni takšnih preobratov. Sam pa bom referendum podprl.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Aurelio Juri, izvolite.
Hvala, podpredsednik. Meni se ni težko odločiti proti takšnemu referendumu. Tudi razočaran nisem nad stališči kolegov iz Slovenske demokratske stranke, ker sem takšna stališča pričakoval. Jaz bi rad spomnil, da v prejšnjem mandatu v naši vladi, v kateri smo sodelovali, nam ni uspelo spremeniti ustave, ker je vaša stranka predvsem onemogočila ustrezno večino. Tokrat smo pa mi omogočili sedanji vladi, da je do te spremembe prišlo in prihaja tudi do takšnega predloga. Poglejte, ampak moramo javnosti še enkrat jasno povedati, da ne gre za en referendum, gre za trinajst referendumov. Če samo pogledamo vprašanje, ki zadeva moj prostor, moje območje, ugotovim, da bi lahko tri variante, in tukaj mi bodo pritrdili verjamem tudi kolegi iz koalicije, iz Postojne, iz Bovca in drugje, da bi lahko vprašali tako, kot je vprašano tu, bi lahko vprašali v Kopru, Izoli in Piranu; ali bi bili za to, da se pokrajina ustanovi na takšnem območju, in bi lahko vprašali tudi za enotno primorsko pokrajino. V vseh teh primerih imeli izid pritrdilen. To grem lahko staviti! Tako moramo jasno povedati javnosti, da gre za trinajst referendumov in ne za en sam referendum. Bi pa, zato sem se oglasil da svoje povem, kolegu Jerovšku bi še enkrat povedal, da naj se ne spozabi, da je naš parlamentarni zunanji minister, in ga zanese včasih, ko odpre on velike teme o pokrajinah, tajkunih in tako naprej. Jerovšek, jaz prosim da kot naš zunanji minister seveda imaš tudi tovrstne razprave, ki so bolj spodobne. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Matjaž Han, izvolite.
Hvala lepa za besedo spoštovani predsednik, spoštovani kolegi. Jaz osebno sem proti referendumu o pokrajinah iz enega preprostega razloga, to pa je, ker ni čas pred volitvami, da bi ljudi še s takšnimi zadevami, kot so referendumska vprašanja o pokrajinah, bom rekel, "zamarali". Moram reči, da ni med nami nobenega, ki bi bil proti enakomernemu razvoju Slovenije v gospodarskem in ne vem kašnem smislu, v tej dvorani. Vendar mislim, da pokrajine sigurno ne bodo rešile vseh problemov Slovenk in Slovencev, ki so se v zadnjih treh letih in pol nakopičili. In ko govorite o referendumu, da smo bili Socialni demokrati januarja za referendum. Ja, bili smo za referendum. In če bi takrat vaša koalicijska večina to podprla, bi bili danes že bližje cilja in bi se mogoče resnično danes lahko pogovarjali o temeljnih vprašanjih kako pokrajinsko zakonodajo spraviti v življenje. Če ima Vlada resnično toliko denarja in želi to milijardo dvesto razdeliti med ljudi, to lahko preprosto naredi tako, da ta denar razdeli med že obstoječe občine. Verjemite mi, da nekateri župani tudi med vami, ki so zelo dobri, bodo ta denar znali oplemeniti in bodo ljudje resnično imeli kaj od tega. Je pa res, da nekateri vaši župani, ki vodijo najbolj pomembne resorje, govorim za lokalno samoupravo, kršijo zakonodajo in verjetno se stranka SDS s tem nima kaj hvaliti. Še enkrat bom jaz proti referendumu in proti takšnem "sprevrženem" vprašanju, kot je ta. Hvala.
Hvala lepa. Besedo pa ima poslanec Marijan Pojbič. Izvolite.
Spoštovani! Jaz bom seveda referendum podprl. Zame je osnovni in ključni argument, zakaj regionalizacija. Vseskozi odkar sem v politiki, tudi lokalni, je bilo v ospredju eno ključno vprašanje, in to je decentralizacija. Kaj mislite, če bi Slovenke in Slovence vprašali, ali so za decentralizacijo, kaj bi večina odgovorila. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]Točno tako spoštovani kolegi. Večina bi odgovorila "da". Kaj mislite, če bi Slovenke in Slovence vprašali, ali so za skladni regionalni razvoj? Tako je. Večina Slovenk in Slovencev bi odgovorila "da". In kaj mislite, če bi občane občine Šentilj vprašali, ali želijo imeti za enako opravljeno delo enako plačilo, kot ga prejemajo v Ljubljani. Kaj mislite, kaj bi Šentiljčani rekli? "Da". Tako je. Vendar tukaj nastopi ključni problem, zakaj govorim o decentralizaciji. V ljubljanski regiji ali pa v statistični ljubljanski regiji imajo praktično za določena opravljena dela ali pa za večino opravljenih del delavci in vsi zaposleni vsaj za 30% višjo plačo, kot jo imajo v občini Šentilj. Če to spremenimo v evre, se pravi, na določenem delovnem mestu v Ljubljani zaslužiš 1.000 evrov, v občini Šentilj pa 700. Zakaj? Ali je to pošteno? To so ključni argumenti, zakaj pristopiti k novim rešitvam. Jaz sem prepričan, da ravno ta zakonodaja, o kateri danes govorimo bo ta trend spremenila. To so argumenti, zakaj bom ta referendum podprl. Še en stavek. Zakaj se ljubljanski birokrati tako bojijo [[...]] [[Ni vključen.]] [[...]]
Hvala lepa. Kolega Geza Džuban proceduralno. Izvolite, beseda je vaša.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Mi od matičnega delovnega telesa nismo dobili konkretnega predloga, podprtega konkretnega predloga. Opozorili so me, da imamo pred seboj dokument, katerega je težko razložiti ljudem tudi potem, če bo sprejeto stališče Državnega zbora, da se gre na referendum. In v obrazložitvi lahko preberemo, vprašanja o katerih naj se na referendumskem območju odloča, so določena tako, da se odloča o območju predlagane pokrajine. Povsem v redu. Tam, kjer pa enotnega stališča o imenu pokrajine, ni pa tudi o imenu. Morda tudi še v redu. Referendumski rezultati se ugotavljajo za celotno referendumsko območje ali za posamezno občino. Tukaj nastopijo že težave. Kar omogoča ugotavljanje volje prebivalcev posameznih občin pri dokončnem oblikovanju območij pokrajin. Moj proceduralen pa gre naprej. Pomurje seveda. Imamo tri variante. Prva varianta je območje, tako da se razumemo, tukaj ne bomo Pomurci imeli problemov. Prva varianta je Pomurska [[Prekmurska-Prleška pokrajina]] . Tukaj so problemi. Vsi veste, da Prleki pač želijo legitimno pokrajino ali svojo ali pa da je v imenu Prleška. Ampak če bo izglasovano, že nastopa problem: ali Pomurska ali Prekmursko-Prleška. Druga varianta je samo Pomurska. In tretja varianta je Prekmursko-Prleška pokrajina. Ampak se ne odloča o posameznih variantah, odloča se o celotnem vprašanju "za" ali "proti". In ko bo to izglasovano, mi povejte, kako se bo Državni zbor v nadaljevanju odločal o trenutno najbolj spornih vprašanjih, ali je Pomurje ali Prekmurje Prlekija, ker poleg problemov znotraj zakonodaje pokrajin ljudje vedo zelo malo, ali nič, je trenutno bistven,o kako se bomo imenovali. Iz tega predloga ne bomo dobili popolnoma nič. Totalno zmedo. Kreganje, da ne rečem sovraštvo. Mi hočemo iz referenduma dobiti totalni spor, kreganje in sovraštvo. Ker sem imel proceduralni predlog oziroma vprašanje, 45 minut bo pavze, bi bilo dobro, da razmislite o tej zadevi in nam daste odgovor, o čem sploh odločamo. Meni se zdi zadeva popolnoma nesmiselna, da ne rečem neumna. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Sam predlog sklepa, odgovarjam vam kolega Džuban, se glasi: Predlog odloka o razpisu posvetovalnega referenduma bo pripravil Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj. Kar pomeni, da se boste z vašim vprašanjem srečali na matičnem delovnem telesu. V tem trenutku, vem, da dobro veste, smo v fazi obrazložitvi glasu. In vam s tega mesta, tudi če bi zelo rad, ne morem pomagati. Želi še kdo obrazložiti svoj glas? Še kdo, razen kolegice Beblerjeve? Nihče drug. Besedo ima poslanka Bebler.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Treba bi bilo vendarle nesporno ugotoviti dejstvo, da je predsednik Državnega zbora zlorabil poslovniška določila in danes dal na glasovanje odločitev odločitev o razpisu referenduma, ne da bi imeli obenem tudi pred seboj vsebino odloka o tem referendumu. Mi dejansko danes naj bi kupili mačka v žaklju. In pravzaprav ta maček le ni tako velik maček in tako nepoznan maček. Gre za to, da hoče ta vlada priti do neke politične manifestacije, kjer bi dobila ravno tiste odgovore, kakršne pač hoče. Ne pa, da bi dobila odgovore, ki bi dejansko prispevali k temu, kakšne in koliko pokrajin bomo imeli. In vse govoričenje o tem, da si Vlada prizadeva in koalicija za decentralizacijo in enakomeren razvoj, je seveda prazno govoričenje. Eno, kar je jasno ta hip, je to, da bo prišlo kvečjemu do nadaljnje pač birokratizacije države. Govorjenje o tem, da so prejšnje vlade imele celo ministre in ministrstva za lokalno samoupravo, pa niso uspele priti do pokrajin, je tudi povsem izmišljeno govoričenje. Vemo dobro, da je do tega mandata veljala takšna določena formulacija v ustavi, ki je preprečevala, da bi prišli do pokrajin z vrha navzdol, kot se temu grdo reče. In ravno opozicija, ne samo, da je pristala na spremembo ustave, ampak v opozicijskih poslanskih skupinah smo dali pobudo za spremembo ustave in šele potem smo prišli do te situacije, kjer smo. Gre za zlorabo poslovnika s strani predsednika Državnega zbora. In najmanj, kar je, bi morali zdaj ugotoviti, da o tem sploh ne moremo odločati. Niso zagotovljeni poslovniški pogoji za to. In bi bilo nujno treba sklicati Odbor za lokalno samoupravo, ki bi sprejel besedilo odloka. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Končali smo s predstavitvami tako v imenu poslanskih skupin kot v lastnem imenu. Na podlagi proceduralnega predloga in, če se ne motim, poslanske skupine DeSUS, ter poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije bom odredil 45 minut odmora za posvete. Prekinjam sejo, nadaljevali jo bomo ob 17.45. Nadaljevali jo bomo ob 17.35. Do takrat lep pozdrav.
Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Nadaljujemo sejo zbora. Sprašujem, ali predlagatelji prekinitve želijo obrazložiti stanje? Izvolite, gospod Žnidaršič.
Lepa hvala, gospod predsednik. Daljše posvetovanje poslanske skupine ni pomagalo, da bi poenotili svoja stališča. Morda tudi zato, ker nismo mogli vzpostaviti stika s predsednikom stranke, da bi se o tem posvetovali tudi z njim. Tako ostaja napovedana možnost, da vsak glasuje po svoji vesti. To je ta rezultat in to sporočam Državnemu zboru. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Školč.
Hvala lepa. Sam se kolegom iz DeSUS-a, kljub temu, da ne morejo dobiti predsednika, zahvaljujem za možnost, ki smo jo izkoristili v poslanskem klubu za pogovor s kolegi, pa tudi drugimi člani opozicije. In Državnemu zboru sporočam, da poslanci iz Poslanskega kluba LDS ne bodo sodelovali pri odločanju o tej točki iz preprostega razloga, ker se nam zdi, da je veliko zelo spornih momentov, ki so pripeljali Državni zbor v situacijo, da sprejema ta odlok. Seveda je to priložnost tudi za vse tiste, ki menijo, da je ta zakonodaja oziroma ta referendum neprimeren, da se nam pridružijo pri tem. Samo na način, da ne sodelujejo pri glasovanju, lahko zagotovijo, da Slovenija ne bo deležna tega spornega referenduma. To velja za čisto vse, ki so svoje pomisleke izražali v Državnem zboru ali pa na delovnih telesih. Kasneje ne bo opravičila pred javnostjo. Tisti, ki bo obsedel v tej dvorani, bo povzročil to, da bo Slovenija ta referendum imela. Očitno ni nobene druge poti iz te predvolilne godlje, ki jo je zakuhala Vlada, kot to, da se poskuša preprečiti to glasovanje. Hvala lepa.
Hvala. Javil se je tudi gospod Gantar za proceduralni predlog. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! V skladu s Poslovnikom Državnega zbora najavljam obstrukcijo Poslanske skupine Zares pri glasovanju o tej točki dnevnega reda. Ocenjujemo, da je glasovanje o tem referendumu nelegitimno, da so bili postopki, ki bi omogočili glasovanje o tem, kršeni, zlorabljeni in mimo običajev v Državnem zboru. In ocenjujemo, da je takšen referendum, kot je predlagan, pravzaprav pesek v oči resnični izbiri, s katero bi se najprej morala soočiti politika in mogoče šele potem državljanke in državljani. Ocenjujemo tudi, da samo nasprotovanje temu ni dovolj, da se bo tisti, ki bo danes pritisnil "kvorum" ali obsedel v dvorani, dejansko odločil za referendum o takšnih pokrajinah. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Zagorac.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Tudi v Poslanski skupini Lipa v skladu s Poslovnikom Državnega zbora Republike Slovenije napovedujemo obstrukcijo k tej točki dnevnega reda. Prvi razlog so različna merila za razpis posameznega referenduma v tej državi. Seveda je temeljni razlog, kar je že praksa vsa štiri leta, ime predlagatelja posameznega predloga. Ko gre za vladni referendum, lahko manjka velik del gradiva, pa gre ta recimo skozi na Kolegiju, ko gre za kakšen drug referendum, ki bi skrajšal ali zmanjšal stroške, pa ne moremo brez pomanjkljivega gradiva odločati ničesar. Druga zadeva so vsekakor obrazložitve glasu, neke vrste prepričevanje skeptikov, zakaj naj bi podprli takšen referendum. Sam moram reči, da nekatere izjave o decentralizacije so bile dobesedno povzete iz učbenika za spoznavanje okolja za 5. razred osnovne šole pod poglavjem "Spoznaj svojo občino". Ampak, spoštovani gospodje iz koalicije, to je 5. razred. Tak učbenik ima potem tudi nadgradnje. Ampak tam pa niste našli nobenega citata. Pokrajine ne bodo, kot se nekdo trudil biti populist, dvignile plač v nerazvitih regijah. Kvečjemu se bodo te plače znižale. Lahko pa dvignejo cene. Če bi Vlada resnično želela skladen regionalni razvoj, ima za to vso podlago že v obstoječi zakonodaji. Nobene ceste več ne bo, če bodo pokrajine. Nobena tovarna ne bo zaposlovala več delavcev, če bodo pokrajine. Paloma v Sladkem Vrhu ne bo boljša firma, če bodo pokrajine. Zato ne zavajati, rajši razmislite - manj pokrajin, več denarja. Razmislite, kaj sploh sprašujete ljudi in kakšno odgovornost, ker sami niste sposobni in sami nimate znanja, prelagate na ljudi, da se boste lahko potem nekoč, ko boste videli, da ste predlagali nekaj slabega, izgovarjali na njih. Ni korektno, ni pošteno, ampak to smo od te vlade navajeni. Hvala.
Hvala. Gospod Potrč.
Hvala lepa. Poslanke in poslanci Socialnih demokratov ne bomo sodelovali pri odločanju. Niti najmanjše pripravljenosti za to, da bi sledili predlogom in oblikovali razumnejšo referendumsko vprašanje doslej ni bilo. Odločitev se sprejema, ne da vemo, kaj se bo v nadaljevanju na matičnem delovnem telesu in zboru dogajalo, dajejo se prazne obljube, hkrati pa se dobro ve, da tudi če so odločitve koncem junija na referendumu sprejete, se bomo en lep čas prepirali okrog tega, kaj kakšna odločitev pomeni, glede na udeležbo, glede na potrebno večino v posamezni pokrajini in glede na skupen rezultat. In tudi če bomo prišli do doglednega skupnega dogovora, kaj vsebina pomeni, je ne bo mogoče več realizirati. Najbrž ne pričakujete, da boste referendumsko zakonodajo sprejemali, tako kot zdaj izsiljujete sprejemanje referendumske odločitve po nujnih postopkih na sejah, ki jih bomo izredno sklicevali, namesto da bi to bil res projekt, ki mu bo sledila večina poslank in poslancev v prepričanju, da je ne samo teritorialno korektno, ampak tudi po pristojnostih in po zagotavljanju finančnih sredstev. Ničesar tega danes ni, zato sodelovati pri odločitvi o tem referendumu, ki ne bo mogel dati učinkov, ne želimo. Hvala lepa.
Hvala. Še kakšen proceduralni predlog? [[Ne.]] Ugotavljam, da poslanske skupine LDS, Zares, Lipa, SD, in SNS so napovedali obstrukcijo pri 19. točki dnevnega reda. Prehajamo torej na glasovanje o predlogu za razpis posvetovalnega referenduma območjih pokrajin v Sloveniji. Glasujemo. Navzočih je 47 poslank in poslancev, za 44, proti 2. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je predlog sprejet. Predlog odloka o razpisu posvetovalnega referenduma bo pripravil Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj. Tako pripravljen predlog odloka bo zbor obravnaval v nadaljevanju seje jutri, v torek, 20. maja 2008 po končanih glasovanjih. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 23. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ZUNANJIH ZADEVAH. Predlog zakona je v obravnavo Državnega zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina desetih poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožefom Školčem zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Dr. Dimitrij Rupel, izvolite, imate besedo.
Spoštovani! Gospod predsednik, spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Vlada Republike Slovenije je v zakonodajni postopek vložila Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zunanjih zadevah, ker je ugotovila, da je potrebno zakon posodobiti in uredite nekatere institute. Zakon o zunanjih zadevah je prav tako potrebno uskladiti z veljavno zakonodajo in prilagoditi evropskemu pravnemu redu. Spremembe in dopolnitve predlagamo na področju konzularne pomoči, na področju sklepanja mednarodnih pogodb in na področju, ki ga imenujemo kadrovsko-organizacijsko. Najprej nekaj o konzularni pomoči. Zdaj bomo zakon o zunanjih zadevah prilagodili evropskemu pravnemu redu na področju konzularne pomoči. Slovenija s tem nudi konzularno pomoč vsakemu državljanu Evropske unije v tretji državi, se pravi, nečlanici Evropske unije, kot na primer v primeru smrti, ob hudi nesreči in resni bolezni, ob odvzemu prostosti in podobno. Drugo uvajanje evropske zakonodaje oziroma zakonodaje Evropske unije se nanaša na izdajo tako imenovane evropske potne listine za vrnitev. Slovenija bo tako lahko izdajala ta dokument državljankam in državljanom vseh članic Evropske unije. Dodatno bo zakon uvedel tudi možnost, da lahko slovenska diplomatska predstavništva slovenskim državljankam in državljanom v izjemnih primerih založijo denarna sredstva, ko jih državljanka oziroma državljan nujno potrebuje. Sredstva je dolžan vrniti. Zakon tudi pojasnjuje, kaj so to nujni primeri. Recimo, da oseba nima nikogar, ki bi lahko po utečeni poti nakazal denar v tujino, kjer se ta oseba nahaja. Naslednje, spremembe, ko gre za sklepanje mednarodnih pogodb. Vlada predlaga spremembe, ker so se pomanjkljivosti pokazale predvsem skozi prakso. In sicer so vprašanja, ki jih želimo urediti, naslednja. Prvič, ugovori na pridržke k mednarodnim pogodbam, se pravi, ugovarjamo pridržkom, ki jih posamezne države dajejo na mednarodne pogodbe. Drugo, ureditev področja tako imenovanih upravnih pogodb in ne pogodbenih mednarodnih aktov ter ureditev sklepanja mednarodnih pogodb v okviru članstva v Evropski uniji. Sprememba zakona določa, da se tudi za vlaganje in umik pridržkov uporablja postopek, ki se uporablja za sklenitev pogodb. S tem se prvič formalnopravno določa način sprejema in umika pridržka. Zakon daje dodatna pooblastila Državnemu zboru, ko gre za spremembo oziroma umik pridržka. Z novim predlogom vlada tega pooblastila, ki ga je imela doslej, nima več. S predlagano spremembo zakon jasneje kot doslej razlikuje med pogodbami, ki jih lahko ratificira vlada, oziroma drugimi pogodbami, ki so sektorske narave in ki ne prinašajo nobenih pravnih ali finančnih obveznosti, in nepogodbenimi akti. 20. člen predloga prinaša pojasnilno določbo, ki bo smiselno povezala zakon o zunanjih zadevah in zakon o sodelovanju Državnega zbora z Vlado v zadevah Evropske unije. Tretja sprememba, tretja vrsta sprememb zadevajo kadrovsko-organizacijsko področje, in sicer predlagamo naslednje spremembe in dopolnitve zakona o zunanjih zadevah. Prvič, gre za uvedbo funkcije političnega direktorja. To je diplomat, ki je na Ministrstvu za zunanje zadeve odgovoren za skupno zunanjo in varnostno politiko Evropske unije, tako imenovano SZRP, in za evropsko varnostno in obrambno politiko, tako imenovani EVOP. To mesto poznajo vse diplomacije v Evropski uniji. Doslej je Slovenija imela političnega direktorja, vendar ta diplomat oziroma to mesto v zakonu ni bilo predvideno, smo ga morali dodati iz svoje lastne prakse oziroma po lastni odločitvi. Izenačitev pogojev za imenovanje pogodbenih vodij predstavništev s pogoji, ki veljajo za poklicne diplomate, torej pogodbeni veleposlaniki bodo morali v celoti izpolnjevati pogoje za zaposlitev Ministrstva za zunanje zadeve, in tudi izenačitev pogojev za diplomatski naziv. Naj še potem za ureditev statusa javnih uslužbencev iz drugih organov in za ureditev napredovanja diplomatov v zunanji službi. Glede na to, da mi je čas potekel, bom, če bo potrebno druge stvari pojasnil v nadaljnjem poteku te razprave. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Mi pa prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kolega Aurelio Juri bo predstavil stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Vsem lep dan! Spoštovani gospod minister, sodelavke in sodelavci, kolegi in kolegice! Naj tako povem, da predlagani noveli Socialni demokrati ne bomo nasprotovali, čeprav nismo nad njo niti malo navdušeni. Ker pa smo v prvi obravnavi in upamo, da bo predlagatelj pred drugo obravnavo naše pripombe ter pripombe vseh prizadetih in drugi zainteresirani, zlasti strokovne javnosti, upošteval, upamo tudi, da se bodo ustvarili pogoji za to, da končno zakon podpremo. In kaj takemu besedilu zaenkrat očitamo? Da gre za povsem zamujeno priložnost, da bi se na temelju predhodne razprave vseh zainteresiranih vneslo takšne spremembe in dopolnitve za obstoječi zakon o zunanjih zadevah, s katerimi bi se odpravili razlogi rastočega nezadovoljstva zaposlenih na ministrstvu, preprečilo nadaljnjo samovoljo njegovega vodstva in se tudi dolgoročno ter sistemsko uredile razmere, ki postajajo, kolikor vemo, iz hiše same, vse bolj neurejene in nevzdržne. Odraz in vrh ledene gore neurejenosti na ministrstvu je nedavna tako imenovana afera "depeša" oziroma so tozadevni nezakoniti postopki vodstva ministrstva, zaradi katerih se je slednje kasneje moralo celo opravičiti in priznati, da niso bili najbolj primerni. Vemo, da se je sindikat slovenskih diplomatov precej trudil, da bi dobil vpogled v predlagano besedilo zakona in da, ko je pripravil svoje pripombe in predloge izboljšav, ki bi dolgoročneje reševale oziroma uredile kadrovsko problematiko na MZZ-ju, ki jih Socialni demokrati ocenjujemo za izjemno tehtne ter vredne vsaj resnega razmisleka s strani predlagatelja, večino le-teh slednji zavrgel. Spremembe in dopolnila, ki jih novela predvideva, sploh ne odpravljajo številnih ohlapnih formulacij v veljavnem Zakonu o zunanjih zadevah, ki seveda omogočajo netransparentnost postopkov, ne odpravljajo neurejenosti z ozirom na status tako imenovanih pogodbenih diplomatov ter ne odpravljajo številnih situacij v katerih vodstvo MZZ-ja, predvsem pa minister, lahko postopajo povsem diskrecijsko. Z novelo se tudi ne odpravlja temeljna nejasnost o tem, kdo in kaj naj bi sploh bil diplomat. Absurd absurda je, da iz 27. in iz 34. člena Zakona o zunanjih zadevah izhaja, da pogodbeni vodje naših diplomatskih in konzularnih predstavništev v tujini sploh niso diplomati. Zakon je po naših informacijah nastal zaradi namer pristojne strokovne službe na ministrstvu, da se vnesejo nekatere spremembe na področju sklepanja mednarodnih pogodb, kasneje se je dodalo nekaj predlogov za spremembe na področju konzularne pomoči, na koncu pa tudi predloge za nekatere spremembe v zvezi s kadrovsko problematiko. V celoti in strokovno gledano pa je za tekst, ki je pred nami, še posebej kar zadeva kadrovsko tematiko, ki je najpomembnejša, žal mogoče oceniti in celo ugotoviti, da je predvsem odraz nervoze vodstva ministrstva, ob številnih kritikah, ki jih je bilo v javnosti deležno zaradi afere "depeša". Obenem je tudi odraz poizkusa vodstva ministrstva, da z nekaterimi spremembami in dopolnili za nazaj legitimira nekatere odločitve v zvezi s prakso napredovanja na ministrstvu v zadnjih letih, ki žal ne sloni, kot bi moralo, predvsem na strokovnem znanju in na izkušnjah, temveč v veliki meri na slepi poslušnosti vodstvu in pravilni politični usmeritvi. Vodstvo ministrstva si je tako omislilo 11. člen tega zakona oziroma dodatek 45a, k 45. členu Zakona o zunanjih zadevah, s katerim želi, da bi praktično vsi dokumenti ministrstva postali nejavni. Gre za očitno posledico afere "depeš", obenem pa za omejevanje pravica dostopa do informacij javnega značaja. Ta člen je za nas seveda nesprejemljiv in povsem nepotreben, saj zakon o tajnih podatkih itak določa, kateri podatki imajo različne stopnje zaupnosti. Če se vrnem na koncu še k kadrovskim učinkom. Da je novela poskus legitimiranja kadrovske politike za nazaj, da je dokaz za kadrovanje "ad personam" ter poskus da se uvajajo nove prakse s katerimi se bo za naprej zagotovilo slepo poslušnost vrhovnemu vodstvu ministrstva, pa dokazuje 1. člen, po katerem po novem generalni sekretar ministrstva ne bi bil več oseba v nazivu veleposlanik. V večini članic Evropske unije je generalni sekretar v nazivu veleposlanik, saj gre za odgovorno funkcijo, ki poleg znanja terja tudi dolgoletne izkušnje, avtoriteto ter avtonomno presojo in delovanje. Primerno in odgovorno po tem, kar smo povedali, bi bilo po našem mnenju, da se o noveli danes sploh ne bi sklepalo oziroma da bi si vzeli čas za širšo in temeljitejšo razpravo o njej z vsemi zainteresiranimi, mirno, strokovno in odgovorno, sicer, če tega sam predlagatelj ne bo storil, bomo predlagali ustrezne izboljšave in šele takrat, seveda odvisno od tega, kako se bo na naše amandmaje predlagatelj odzval, o tem tudi končno odločali o usodi zakona. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Jožef Školč bo predstavil stališče poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Minister s sodelavci, spoštovani kolegi, kolegice! Splošna razprava o tem zakonu omogoča, da morebiti rečem tudi kaj več o tem področju, ki ga ureja ta zakon. To bi bilo mogoče, če bi bilo ministrstvo zainteresirano za nek temeljit pregled predpisov, ki urejajo delovanje Ministrstva za zunanje zadeve, diplomatske mreže, razmerja s parlamentom in tudi razmerja, v katera je Slovenija vstopila s članstvom v Evropski uniji. Toda, ko pogledamo predlog sprememb, se izkaže, da ni bilo prav velike ambicije, da bi se temeljito prečesalo potrebno spremembe in da, tako kot je rekel kolega Juri, pravzaprav rešujemo nekaj parcialnih problemov, hkrati pa minister nastavlja zakonodajne rešitve, ki bi mu omogočale še bolj, da se preprosto izrazim, prosto razpolaganje z diplomatsko mrežo in z ministrstvom, kar pa je precej sporno. Razlogi za spremembe so deloma sprejemljivi, niso pa povsem razumljivi, kajti letnice, na katere se ministrstvo sklicuje, situacija, v katerih je Slovenija že bila, so že daleč za nami in Slovenija je opravljala niz teh stvari, predpisi so prehajali v notranji pravni red in s tem ni bilo kakšnih posebnih problemov. Tako, da ko preidemo k temu poglavju, ki govori o kadrovskih in organizacijskih spremembah, pravzaprav vidimo, kakšne so - in jaz bom rekel kar tako, kot se stvari - tudi vidijo želje ministra in njegovih bližnjih sodelavcev. Tukaj gre za želje, kot sem rekel, po prostem razpolaganju s to mrežo, kajti če bi hotel v celoti urediti položaj teh nekariernih diplomatov, potem bi bilo marsikaj zapisano drugače. Tako pa ostaja niz vprašanj odprtih in sam nimam vtisa, da bi s temi spremembami res izenačili karierne diplomate s temi, ki jih imenuje politika po potrebi. To je eden od ključnih problemov. Druga stvar, ki jo na tem področju naredi, je, da uvaja nazive, ki so skregani s tistim, kar sicer počne njegov kolega v Vladi, minister Virant. Tukaj uvaja funkcijo političnega direktorja, češ da je ta potrebna zaradi komunikacije z drugimi ministrstvi. Ampak političnega direktorja vi v sistemu javnih uslužbencev ne boste dobili. In še zmeraj bo veljalo, da je - pravzaprav ta zakon bo izsilil neko rešitev, ki bo štrlela iz vseh drugih ministrstev. Težko si predstavljam, kaj o tem menijo v zakonodajni službi Vlade, če sploh imajo še kakšno mnenje o stvareh, ki jih počne Ministrstvo za zunanje zadeve. In težko si tudi predstavljam, kaj o tem menijo vsi tisti, ki poskušajo izenačiti oziroma narediti primerljive položaje uradnikov. Lahko se strinjamo, da so diplomati posebne vrste uradniki, z nekimi dodatnimi zahtevami, ampak to ne pomeni, da jih ni mogoče razvrstiti, tako kot vseh drugih, v ustrezne položaje. Seveda je v povezavi z imenovanjem tega političnega direktorja spremenjen položaj generalnega sekretarja ministrstva. Tudi to je novo. Ko se bodo srečevali generalni sekretarji ministrstev, potem bo ta v nekem drugačnem položaju kot drugi. Kaj to pomeni, ni povsem jasno, zagotovo pa ta fascinacija z drugimi vzgledi pomeni samo to, da minister ni doma v zadevah državne ureditve pri nas in to je problem. Minister izsiljuje rešitve, ki podirajo sistem državnih funkcionarjev in zaradi tega je ta rešitev zagotovo sporna. Da minister ne pozna predpisov, po katerih se morajo vsi ravnati, je veliko primerov. Tukaj jih ne bom našteval. Kaj potem naredi, ko ga ujamejo, da krši predpise oziroma jih ne pozna dovolj natančno. Predlaga spremembe pravilnikov, predlaga različne druge rešitve in tokrat predlaga tudi spremembo zakona, na primer v ravnanju z zaupnimi podatki. Predlog, ki je tukaj v zakonu in ki se nanaša na obveznost varovanja dokumentov, pravzaprav poslabšuje stanje na tem področju, ne pa ga izboljšuje. In zakaj se to zgodi? Zgodi se to zaradi tega, ker je ministrstvo oziroma del ljudi storil neko napako v povezavi s tako imenovano "washingtonsko depešo", sedaj pa poskuša na drugačen način urediti, kako je urejen dostop do teh podatkov in kaj morajo z njimi tisti, ki rokujejo, početi. Namesto da bi veljalo tako kot povsod drugje in diplomati to natančno vedo - vsi so šli skozi te procedure, kako se ravna s podatki zaupne narave - , je rešitev, ki jo predlaga takšna, da pravzaprav je prepuščena presoja nekomu tretjemu, kdaj in kako lahko pridemo do teh podatkov. Skrajno nenavadno! Ampak to kaže na to domačnost, ki se je s področja urejanja razmer v hiši, s področja uporabe avtomobilov in metel prineslo tudi na uporabo prava. To je problem, kolegi in kolegice. Tako v našem poslanskem klubu menimo, da ni razlogov, da bi tako nedomišljene rešitve podprli, da bi kazalo prisluhniti tudi drugim, ki imajo pripombe na delo, predvsem na delo zunanjega ministrstva, kajti, ko se analizirajo različne situacije, se praviloma izkaže, da nerodnosti, ki se dogajajo na tem področju ali nemoč v določenih situacijah, ni posledica slabo domišljene zakonodaje, ampak je to posledica rabe teh predpisov. In s tega vidika menimo, da če je potrebno govoriti o spremembah na tem področju, da bi bila največja sprememba - na to, kar bom rekel, cilja tudi velik zagovornik izvorne Demosove politike - , da bi bilo že skrajni čas, da dobimo drugega zunanjega ministra. Ampak tega ni mogoče dobiti s tem zakonom, kajti če bi gospod minister dr. Rupel lahko tudi to napisal, bi si tudi v tem zakonu zagotovil, bom rekel, dosmrtno imenovanje za ministra za zunanje zadeve Republike Slovenije. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Mag. Janez Drobnič pa bo predstavil stališče Poslanske skupine Nova Slovenija. Izvolite.
Prav lepo pozdravljeni predstavniki Vlade oziroma minister s sodelavci. Spoštovane kolegice in kolegi. Pred nami je sprejem zakona oziroma sprememb in dopolnitev zakona o zunanjih zadevah. Ključni razlogi so odprava določenih pomanjkljivosti, ki so se pokazale pri delovanju zunanjega ministrstva, zlasti kar se tiče kadrov, zaposlenih. Torej, uvajanje statusa delavcev, ki delajo na zunanjih predstavništvih, pa niso karierni diplomati, da se jim ureja ustrezen status in uskladitev s predpisi, ki so posledica spremembe sistema javnih uslužbencev. Hkrati pa so tudi nekatere določbe, ki se nanašajo na pravo Evropske unije. Ključne reči so: razširitev pravic socialne varnosti za zakonce in partnerje diplomatov, ki bivajo z njimi v tujini zato, da se izenačijo z ostalimi delavci, ki imajo podobne pozicije, in načelo enake obravnave - izenačitev državljanov EU s slovenskimi državljani in obratno glede konzularne pomoči. Spremembe zakona se dotikajo tudi uvedbe pomoči državljanom držav članic EU v tuji, kot je ureditev izjemne finančne pomoči državljanom Republike Slovenije, ki se v tujini znajdejo v stiski. To so ključne stvari in razlogi, zaradi katerih je bila predložena ta novela zakona. Poslanska skupina Nove Slovenije podpira te rešitve, ki so podane v predlogu sprememb in dopolnitev.
Hvala lepa. Kolega Marjan Drofenik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik. Spoštovani minister s sodelavci in sodelavkami. Spoštovane poslanke in poslanci. Zakon o zunanjih zadevah je že doživel nekatere spremembe, zaradi uskladitve z določili zakona o javnih uslužbencih. Predlagatelj zakona razlaga, da so se v obdobju od uveljavitve v praksi pokazale potrebe po nadaljnjih spremembah, po odpravi pomanjkljivosti in nejasnostih ter ponovni uskladitvi s predpisi s področja sistema javnih uslužbencev. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo predlog zakona podprli, saj so spremembe namenjene uskladitvi z drugimi zakoni, z evropsko zakonodajo, nekatere pa so zgolj redakcijske narave. Cilj predlaganega zakona je torej odprava pomanjkljivosti v sedanjem zakonu, ki zadevajo predvsem delo in organizacijo ministrstva, pomoč državljanom v tujini in sklepanje mednarodnih pogodb. V praksi se bodo spremembe zakona kazale v rešitvi obsega pravic do socialne varnosti za zakonce in zunajzakonske partnerje diplomatov, ki prebivajo z njimi v tujini. Definiral se bo položaj, status in način določitve prejemkov drugih oseb, ki opravljajo delo v predstavništvih Republike Slovenije v tujini. Spremembe so predlagane tudi na področju pogojev za zasedbo položaja generalnega sekretarja. Strinjamo se s tem, da se mora zagotoviti načelo enake obravnave, tako da so pogoji usklajeni z drugimi ministrstvi. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo rešitev, ki pri pravici do konzularne pomoči izenačuje državljane EU s slovenskimi državljani in obratno. Prav je, da so državljani EU iz katerikoli državi članici v tretji državi upravičeni do konzularne pomoči na vsakem diplomatskem predstavništvu ali konzulatu države članice in ne le na predstavništvu svoje države. Pomembna se nam zdi tudi uvedba izjemne finančne pomoči slovenskim državljanom, ki se v tujini znajdejo v stiski in se po pomoč obrnejo na diplomatsko predstavništvo ali konzulat. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke se nam zdijo spremembe Zakona o zunanjih zadevah potrebne in smiselne, zato bomo predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Poslanec Matej Lahovnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Zares.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke, poslanci, gospod predsedujoči, spoštovani gospod minister! V Poslanski skupini Zares tega zakona ne bomo podprli, ker imamo celo vrsto pripomb na sam zakon. Predvsem menimo, da ni prav, da se večinoma spreminjajo členi, ki govorijo o napredovanju, skratka o imenovanju v nazive, o imenovanju na diplomatska mesta in podobno. Predvsem menimo, da je nespodobno, da se spreminja zakon o zunanjih zadevah v delu, ki govori večinoma o kadrovanju, nekaj mesecev pred volitvami. To se nam zdi povsem nespodobno, je pa v skladu s sedanjo kadrovsko prakso vladajoče koalicije. Prav tako je treba opozoriti na nekatere posamične zakonske določbe, skozi katera obstaja rahel priokus, da se poskuša zagotoviti napredovanje na določena kadrovska mesta tudi tistim, ki formalnih zakonskih pogojev ne izpolnjujejo. Dejstvo je, da se poleg generalnega sekretarja ministrstva uvaja še politični direktor, kot je povedal že gospod zunanji minister. Res pa je, da za tega političnega direktorja ne veljajo pogoji iz naziva veleposlanika, ampak lahko to delovno mesto zasede že nekdo, ki izpolnjuje pogoje za naziv pooblaščenega ministra, kar pomeni, da se znižujejo standardi na tem področju, in treba je izpostaviti, da tudi trenutni v.d. generalnega sekretarja ministrstva ne izpolnjuje vseh pogojev v skladu z dosedanjim zakonom, da bi lahko, denimo, opravljal to funkcijo. V skladu z novim zakonom pa bo to na nek način mogoče. V Poslanski skupini Zares smo skeptični tudi do 37.a člena, ki omogoča, da se bodo v tujino lahko napotili zaposleni z nižjim nazivom od pridobljenega, kadar bodo to terjale posebne potrebe oziroma kadar bo šlo za začasno razporeditev. V tem primeru ocenjujemo, da gre za popolno negativno kadrovsko selekcijo. Namreč, Vlada bo lahko s podzakonskimi akti to kadarkoli utemeljila in bo prihajalo do tega, da ljudje, ki so strokovni, pa politično niso kompatibilni, ne bodo napredovali na določena mesta in ne bodo napoteni v tujini, bodo pa napoteni mnogi, ki sicer bodo imeli nižji naziv od pridobljenega. To v trenutku, ko narašča potreba po profesionalizaciji slovenske zunanje politike, zagotovo ni dobro. To seveda omogoča celo vrsto napak na področju zunanje politike, ki gotovo niso dobre. V Poslanski skupini Zares nas tovrstne poteze skrbijo. Menimo, da bi morali z zakonom o zunanjih zadevah, če se že dotikamo kadrovskih zadev, zviševati standarde, ne pa jih zniževati, tako kot se predlaga s tem zakonom. Prav tako je treba poudariti, da s 45.a členom zakon posega deloma tudi v zakon o tajnih podatkih. Sicer razumemo v Poslanski skupini Zares, da na ministrstvu želijo preprečiti, da bi se ponavljale zadeve, kot so bile tiste v zvezi s tako imenovano "washinghtonsko depešo", seveda se je pa treba po drugi strani tudi zavedati, da vsi podatki iz klasičnih dokumentov, ki zadevajo zunanjo politiko, niso tajni, in da ima javnost pravico do tega, da je obveščena. Oziroma če obrnem logiko tega zakona: tako kot so sedaj postavljene te določbe, nas skrbi, da se bodo pred javnostjo skrivali tudi podatki, ki so z vidika javne obveščenosti pomembni, v ničemer pa ne bodo ogrožali interesov Republike Slovenije na zunanjepolitičnem področju. Skratka, na nek način zakon, tak kakršen je, omogoča, da se določene stvari, za katere bi vendarle bilo prav, da je javnost o njih obveščena, da se te zadeve v večji meri skrijejo pred očmi javnosti. Prav tako se postavlja vprašanje, ali je zakonodajalec dobro premislil skladnost tega zakona z zakonom o tajnih podatkih in kaj je z ustavno pravico javnosti do obveščenosti v tem primeru. Podobno, kot se je, ko govorimo o kadrovski politiki, postavilo vprašanje, kaj je z ustavno pravico zaposlenih, kako je zaščitena, ker dejansko določeni členi, kot sem dejal, sprožajo utemeljen dvom, da želijo nekateri z zniževanjem standardov na tem področju omogočiti določenim kadrom, da pridobijo mesta v diplomaciji, za katera sicer ne izpolnjujejo pogojev. Podobno velja tudi za imenovanje veleposlanikov, kjer se prav tako krajšajo določeni roki, in je več kot očitno, da se mandat tej vladi izteka, da pa je očitno veliko politično kompatibilnih kadrov, ki se vidijo v diplomaciji. In kot sem dejal, naj še enkrat ponovim svojo zaključno misel v imenu Poslanske skupine Zares. Nespodobno se nam zdi dejansko, da se spreminja zakon o zunanjih zadevah predvsem v delu, ki govori večinoma o kadrovanju, nekaj mesecev pred volitvami. To je nespodobno, še enkrat, je pa v skladu z dosedanjo prakso vladajoče koalicije. V Poslanski skupini Zares seveda tega ne podpiramo, zato tudi tega zakona ne bomo podprli, ker menimo, da ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Stališče Poslanske skupine SNS bo predstavil kolega Bogdan Barovič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, minister z ekipo! Nič kolikokrat sem kot človek, ki se pač ukvarja z evropskimi zadevami že osmo leto, rekel, da velja osnovno pravilo, ki se v angleščini glasi "if you wanna join the club, you have to respect the rules" oziroma če želimo biti člani kluba, moramo spoštovati pravila. To je tisto, kar mi, ki smo bili evroskeptiki, zdaj nalašč upoštevamo in poudarjamo, ker če smo že zraven, potem je temu tako. In del tega, kar je Evropa vnesla v medsebojne odnose med državami članicami Evropske unije na področju zunanje politike, je tudi sestavni del predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o zunanjih zadevah. In v določenem delu smo seveda dolžni reči, prav je, da se ta zakon v teh elementih tudi spreminja. Nenazadnje smo dolžni spoštovati tisto, kar smo sami tudi hoteli. Drugič, včasih je težko govoriti o tem, ali nekaj spreminjamo in želimo izboljšati, zaradi imen, ki jih tam vidimo, ali je pa obratno. Želimo nekaj izboljšati zato, da bo ne glede na to, kdo bo kje sedel, kdo bo kakšno delo opravljal, celota boljša. V Slovenski nacionalni stranki smo se odločili, da bomo šli po tej poti, čeprav lahko povemo, da res ocenjujemo, da je zadnje čase delo na ministrstvu za zunanje zadeve slabo - slabo, kaotično, to je pač naša ocena, ampak kljub temu, tudi ta zakon naj bi in bo moral pripomoči k temu, da se bo delo zorganiziralo, da bo zunanja politika velike države, pa čeprav po številu prebivalcev in kilometrov majhne Slovenije, da bo ta država enakovredna na diplomatskem parketu vsem drugim državam. Resda je veliko vprašanj, o čemer je govoril moj predhodni sogovornik, na področju kadrovske politike, ki je sestavni del sprememb predloga zakona, ki je eden od segmentov načela zakona na področju organizacij in delovanja ministrstva in kadrovske politike. Toda glede na to, da smo v prvem branju, je seveda moč amandmirati pomisleke ali pa se dogovoriti in pogovoriti. Toda res je, da je na kadrovskem področju ta parket ponavadi vedno spolzek. Toda mi kot poslanci vseh Slovenk in Slovencev moramo priznati, da je pa zakon v tistem delu, ki razširja pravice do socialne varnosti vseh zakoncev in zunajzakonskih partnerjev diplomatov, ki delajo v tujini, in je prav tako. Po domače povedano, zamislite si, da ste žena ali mož diplomatke, diplomatinje ali diplomata, in ni vseeno pustiti službo in oditi z otrokom na opravljanje tega dela v tujino in s tem zakonom ta država poskrbi za tega moža ali to žena, ki spremlja svojega moža diplomata. Druga velika pridobitev tega zakona je, da se končno znebimo tistega sramu, ki smo ga še leta nazaj Slovenci videli, ko se je, bog ne daj, zgodila naravna nesreča, ali se je začela nekje vojna, ali se je karkoli zgodilo nekje v tujini, ko je bil Slovenec tam sam nemočen, brez denarja, brez papirja, brez vsega. Kaj smo počeli? Zbirali smo prijatelje, sorodnike, denar in nismo vedeli, kako ga spraviti tja. Ta zakon rešuje, da bo tako država Slovenija preko svojih predstavništev ali pa druge države članice Evropske unije, tudi v državah tretjega sveta Slovenkam in Slovencem, ki bodo v težavah, pomagali. In to je prav. In to je dobro, da je v tem zakonu. Prav je tudi, da se ta zakon v tretjem delu na področju sklepanja mednarodnih pogodb vsaj pisno v tem zakonu sklicuje na tisto, kar vseskozi poudarjamo in za kar ocenjujemo, da smo na dobri poti, pa vendar še ni dovolj močno sodelovanje med Državnim zborom in Vlado Republike Slovenije. V zapisu tega zakona je to poudarjeno in to, verjemite, ima velik pomen. Vsaka pomoč, ki jo bo ta zakon omogočil tako državljankam in državljanom članic drugih držav Evropske unije kot obratno, je skozi ta zakon, kar lahko vidimo v rešitvah predloga zakona v 24.a in 24.b členu, zelo dobrodošla. Še enkrat poudarjam, da gre za zaščito državljanov Evropske unije, kjer Slovenci ne bomo več, tudi na osnovi zakona, nič drugačni od drugih, kot je še na nekaterih področjih, recimo, na prehodnem obdobju delovne sile - upam, da bomo tudi to kmalu to rešili; enaki bomo do vseh, pomoč bomo dobili, tako kot bo dobil Danec, ali Avstrijec, ali Nemec, ali Francoz, ali Italijan. Prav je, da v 24.b členu govorimo o pomoči in tudi v 24.c členu govorimo o tem, da gre pravzaprav za pomoč, za posojilo, za založen denar, ki ga bo tisti, ki se bo rešili iz težav, potem tudi vrnil. In pošteno je tudi, da v določilih tega zakona jasno piše, da bo imel finančne posledice na proračun; in sicer, skupne finančne posledice bodo predstavljale znesek 25.000 in še nekaj evrov na letni ravni. Pošteno je, pa niti če primerjamo s celotnim zneskom proračuna države Republike Slovenije, je takšen denar majhen denar proti temu, kaj lahko s tem zakonom storimo, kako lahko pomagamo Slovenkam in Slovencem, ki so tako ali drugače napoteni v tujino ali na delo ali se najde tam na drug način in jim tako pomagamo. V Slovenski nacionalni stranki ne nasprotujemo temu zakonu v prvi obravnavi in ta zakon podpiramo. In ob besedah, ki smo jih izrekli, kjer smo to podporo dali predvsem zaradi vsebinske urejenosti do državljank in državljanov te države, ki jih je po svetu veliko in jim ta zakon omogoča pomoč, to je tisti cilj, vseeno pa sem prepričan, da bodo kolegi iz Vlade in tudi da bomo mi vsi skupaj našli še ustrezne rešitve na tem kadrovskem področju, kjer smo bili danes v prvi obravnavi na način kadrovanja skozi ta zakon opozorjeni, kar je prav, da smo bili, in zdi se mi, da bomo skozi drugo obravnavo in s pomočjo amandmajev, ker verjamem, da je med vami, kolegicami in kolegi, veliko izkušenih članov odbora za zunanjo politiko ali pa ljudi, ki se spoznajo na diplomacijo, in bodo vedeli, kako in kaj streči nakazanim težavam in uredili tudi kadrovsko politiko tako na področju želje oziroma zahteve imeti političnega direktorja, kjer mogoče, jaz karikiram, zato ker pišem, da je uveljavljen v evropskih državah. Gre za opustitev posebnega pogoja doseženega naziva veleposlanik za imenovanje na položaj generalnega sekretarja. Človek se mora malo bolj poglobiti v to, da ve, ali je to dobro ali je to slabo, ali to olajša delo in omogoča boljše delo na zunanjem političnem področju ali pa je pravzaprav res skrito kakšno kadrovanje, ki naj ne bi bilo vzor Slovenkam in Slovencem. Kolegice in kolegi! Slovenska nacionalna stranka zakon podpira v pričakovanju trezne in kvalitetne druge obravnave in seveda skupnem konsenzualnem sprejemu tega zakona, ki bo konec koncev v dveh tretjinah - vsaj mi tako razumemo - te vsebine, predvsem v pomoč Slovenkam in Slovencem po svetu. Hvala lepa.
Stališče Poslanske skupine Lipa bo predstavil poslanski kolega Boštjan Zagorac.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovani prisotni! Moram reči, da me kar malo bega, s koliko zornih kotov lahko ljudje ali poslanke in poslanci gledamo na določen zakon. Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o zunanjih zadevah, kot nam ga danes predlaga Vlada Republike Slovenije, je prišel - mislim, da če bom zelo natančen - tri, štiri seje pred koncem tega mandata. Predlog zakona, kot je pred nami, glede na to, da gre za zunanjo politiko, ki naj bi bila skupna vsem državljanom in državljankam, poudarjam vsem državljanom in državljankam, ne ministru, ne vladi, ne predsedniku vlade, nas tukaj v prvi obravnavi, v narekovajih, v splošni obravnavi "spremlja" manj, kot je predstavnikov ministrstva, poslank in poslancev. Se mi zdi, da kaže na pomembnost tega zakona, predvsem s strani vladne koalicije, kako zelo si ga želi sprejeti. Mogoče je celo vladna koalicija bolj natančno pogledala ta zakon. Ko smo v Poslanski skupini Lipa ta zakon pregledali, se nam je v prvi fazi ali na prvi pogled resnično zdelo, da gre za prilagajanje nekim normam EU. Tako kot je moj predhodnik dejal, treba je pač spoštovati določena pravila kluba, če ste že rinili v njega. Ampak, pojavlja se mi prvo vprašanje že pri bežnem pregledu: Kaj pa suverenost Republike Slovenije v tem primeru? Kje se pa to kaže v zakonu? Praksa te vlade ja bila pač takšna, da vse zakone v tej državi v zadnjih štirih letih popravite me, če katerega nismo - sprejemali zato, ker je to Evropska unija, naročila, ker se moramo uskladiti. Ampak, kaj ste zraven zmetali? Vse ostalo, ves ostal balast, ki smo ga v štirih letih oziroma ste ga v štirih letih sprejeli, ste vrgli pod obrazložitev: to od nas zahteva Evropska unija. In enako je pri tem zakonu, če gremo malo natančneje pogledat. Strinjam se v tistem delu z nekaterimi mojimi predhodniki, ki so rekli, da bo zagotovljena finančna pomoč državljanov v tujini v primeru naravnih nesreč. Ne strinjam pa se, ker ko malo bolje pogledam ta člen, piše "izjemoma". Kaj pa sedaj to pomeni? Ali je to res vsem državljankam in državljanom? Ali je to izjemoma? Če pomeni, če govorimo o "izjemoma", pomeni, nekomu bomo izjemoma odobrili to finančno pomoč. Sprašujem se tudi, kaj se zgodi tam, kjer nimamo diplomatsko-konzularnega predstavništva. Iz nekaterih izkušnjah, minister, vam lahko povem, da, recimo, na diplomatsko-konzularnem predstavništvu v Nemčiji, še lansko leto niso vedeli, da je Slovenija članica Evropske unije, kljub temu da letos predseduje. Kaj pa tam, ker niso imeli "up dateanih podatkov". Če želite natančno državo, kje je to bilo, [[....]]Ampak to so težave, spoštovani gospod minister, in vsak tak "izjemoma" in vse takšne težave vržejo dvom na tako določilo tega zakona. In ne tako suvereno govoriti, da zakon sprejemamo zato, da bomo pomagali državljankam in državljanom Republike Slovenije, ki se bodo znašli v težavah v neki tretji državi! In naslednje vprašanje, ki se mi postavlja, spoštovani gospod minister, je: Kjer nimamo diplomatsko-konzularnega predstavništva - kako bo potekal transfer denarja? Vemo, da v nekaterih državah bomo potrebovali malo več denarja, če se bomo hoteli vrniti v Slovenijo. Tukaj moramo denar vrniti, dalo mi ga bo pa, ne vem, veleposlaništvo Nemčije, recimo. Kako bo ta transfer denarja potekal, komu vračam? Vam? Če pridem na drugi del, to je to vaše kadrovanje, ko ga malo boljše pogledam, spoštovani gospod minister, pa če imam v mislih, kako se je Vlada lotila privatizacije gospodarstva v naši državi, smo se v Poslanski skupini Lipa ustrašili, da si želite kot gospodar zunanjih zadev - kajti drugače, glede na to, da ste že kar nekaj časa minister - privatizirati področje diplomacije! Če gledam malo z gospodarskega vidika! In pa na področje kadrovanja! Celo če vemo, da gre mandat h koncu in je treba nekatera diplomatsko-konzularna predstavništva po svetu, ki jih imamo v Republiki Sloveniji, zapolniti - na znižanje izobrazbe ali pa kadriranja. Lahko mi rečete, da ste bili prisiljeni, glede na to, da nekateri podatki kažejo na dejstvo, da v nekatere države enostavno naši diplomati ne želijo iti in se v resnici ponavljajo tudi trikrat do štirikrat. Mogoče zaradi tega, ampak mislim, da je temeljno dejstvo, ki ga moramo ob tem povedati, predvsem politično kadriranje, katerega nas je strah v Poslanski skupini Lipa. Mene je grozno strah, da bomo po svetu imeli diplomatske predstavnike Republike Slovenije, ki bodo imeli vsi članske izkaznice največje vladajoče stranke. Mogoče utemeljeno, mogoče ne. Kolega Jerovšek, vi ste sploh en takšnih kandidatov z izkaznico, če se že nasmihate. Ampak, pustimo. Mogoče ja, mogoče ne. In vsi ti dvomi, ki se nam pojavljajo v Poslanski skupini Lipa, so tako veliki, da enostavno tega zakona ne moremo potrditi, mu ne moremo dati zelene luči za nadaljnjo obravnavo. Zdi se mi, da bi pred sprejemom tega zakona bilo potrebno, glede na to, kako se odvija naša zunanja politika, opraviti tudi kakšno takšno splošno razpravo o tem, v katero smer gre naša zunanja politika - bodisi z bližnjimi sosedi bodisi po svetu. Opraviti kakšno splošno razpravo - tako s koalicijskimi kolegi kot z opozicijskimi kolegi; potem, kam gredo kakšni tajni podatki z našega zunanjega ministrstva - ampak te želje v tem parlamentu, v tej koaliciji in tudi vašega ukaza, spoštovani gospod minister, še nikoli ni bilo, kljub velikim željam - predvsem ko gre za poslanska vprašanja, ki jih vi jemljete zelo neresno, vsaj po občutku vaše prisotnosti se mi zdi - te želje ni bilo. Tudi med vašimi poslanskimi ali strankarskimi kolegi te želje ni bilo. Pa vedno govorite, kako ste za konsenz, razpravo, smernice! Jaz vam enostavno ne verjamem, da se bo do drugega branja kaj spremenilo, ampak ne zaradi vaših kolegov, predvsem zaradi vas. Enostavno, na vaše besede, spoštovani gospod minister, se na da zanesti, zato v Poslanski skupini Lipa tudi v prvem branju ne bomo dali zelene luči temu zakonu. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Jerovšek pa bo predstavil stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsedujoči. Kolegice in kolegi, gospod minister s sodelavci. Naj najprej povem, da v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da gre predvsem za zelo praktične, tako rekoč tehnične spremembe zakona. V obdobju od uveljavitve zadnje novele zakona o zunanjih zadevah v novembru 2003 so se v praksi pokazale potrebe po določenih spremembah zakona, po odpravi nejasnosti in uskladitvi s predpisi s področja sistema javnih uslužbencev, kakor tudi glede zaščite interesov države. Na to je vplival tudi razvoj političnih odnosov in vključitev Republike Slovenije v Evropsko unijo. V Poslanski skupini se seveda zavedamo, da je slovenska država in z njo slovenska demokracija še mlada, zato se pogosto pokažejo potrebe po bolj dorečenih rešitvah. Tudi v tem letu smo bili priča težavam in celo zlorab, ki so povzročile škodo državi in so nastale, delno tudi na račun ne dovolj natančno urejenih pravil. Zavedamo se, da vsega ni mogoče doreči. Še posebej, ko se v razmerah kot del političnega prostora ne spoštujejo pravila državotvornosti in nenapisano pravilo o konstruktivnem ravnanju na področju zunanje politike in ko se skušajo z zlorabo zunanjepolitičnih tem dosegati notranjepolitične točke. Glavne spremembe zakona, ki je danes v obravnavi, zadevajo predvsem delo in organizacijo ministrstva, pomoč državljanom v tujini in sklepanje mednarodnih pogodb. Predlagane spremembe zakona na področju organizacije in delovanja ministrstva upravičeno razširjajo obseg pravic socialne varnosti za zakonce in zunajzakonske partnerje diplomatov, ki bivajo v tujini, saj so bili ti pogosto oškodovani. Prav tako usklajujejo pogoje za zasedbo položaja generalnega sekretarja s pogoji, ki veljajo v drugih ministrstvih, s čimer je zagotovljeno načelo enake obravnave. Potreba po primerljivi kadrovski ureditvi kot v drugih evropskih državah je botrovala tudi uvedbi funkcije političnega direktorja. Politični direktor je zadolžen za usklajevanje in povezovanje dela na področju skupne zunanje in varnostne politike Evropske unije na Ministrstvu za zunanje zadeve. Definiranje njegovih pristojnosti v 7.a členu ustreza potrebam slovenske zunanje politike v razmerah članstva v EU tudi po uveljavitvi Lizbonske pogodbe. Načelo enake obravnave je tudi temeljno načelo rešitve glede konzularne pomoči. Tako se uvajajo rešitve, ki pri pravici do konzularne pomoči izenačujejo slovenske državljane z državljani Evropske unije in obratno, državljani Evropske unije iz katerekoli države članice so v tretji državi upravičeni do take pomoči na vsakem diplomatskem predstavništvu ali konzulatu države članice in ne le na predstavništvu svoje države. Zdi se nam prav in je to koristno dejstvo, ki ga koristimo kot člani Evropske unije. Prav tako se nam zdi zelo potrebna rešitev o nujni finančni podpori slovenskemu državljanu v izjemnih primerih, ko se v tujini znajde v stiski. V Poslanski skupini smo pri obravnavi mednarodnih pogodb naleteli na primere, ko se je pokazalo, da še vedno manjka ureditev določenih vprašanj oziroma da so bila le-ta urejena neustrezno. Zato je logična in nujna pomembna novost v predlogu zakona, ki določa uporabo inštituta pridržka k mednarodni pogodbi. Ravno tako je v dosedanji ureditvi manjkala določba o resornih pogodbah. Za te pogodbe se predvideva enostavnejše sklepanje, če se z njimi ne prevzamejo nove pravne obveznosti. Dosedanji zakon tudi ni posebej urejal tako imenovanih evropskih pogodb, saj se v primerih, ko gre za pogodbo med državami članicami ali za pogodbe o mešani pristojnosti smiselno uporabljajo določbe zakona o sodelovanju med Državnim zborom in Vlado v zadevah Evropske unije in zakona o zunanjih zadevah. V skladu s prakso v Evropski uniji so bili pred časom uvedeni tudi diplomatski nazivi v notranji službi Ministrstva za zunanje zadeve. Nove rešitve prinašajo odpravo neprimerljivosti nazivov, saj se je pokazalo, da je struktura diplomatskih nazivov v notranji službi neprimerljiva s predvideno in v aktu o sistematizaciji določeno strukturo nazivov v predstavništvih Republike Slovenije. V zunanji službi je sicer sistemizacija delovnih mest in diplomatskih nazivov primerljiva s predstavništvi drugih držav v posamezni državi sprejemnici, ustrezati pa mora tudi delovnim potrebam Ministrstva za zunanje zadeve. Pomembno je tudi, da diplomat ob vrnitvi v notranjo službo ne izgubi pravic iz pridobljenega višjega naziva. Predlog zakona ureja tudi vprašanje varovanja občutljivih podatkov, ki nastanejo v okviru delovanja na Ministrstvu za zunanje zadeve. Izkušnje iz preteklosti so pokazale, da zakonodaja na tem področju ni najboljša in da jo je potrebno dopolniti. Rešitve, ki so predlagane v noveli zakona, podrobneje opredeljujejo način in presojanje varovanja občutljivih podatkov na področju zunanjih zadev. Glede postopka odločanja o posredovanju informacij bo še naprej veljal obstoječi zakon o dostopu do informacij javnega značaja. Predlagan je nov 45.a člen zakona, v katerem bi bilo določeno, da so dokumenti Ministrstva za zunanje zadeve, kot so diplomatske note, zapisi sestankov ali pogovorov s tujimi diplomatskimi predstavniki in predstavniki mednarodnih organizacij in pogajalska izhodišča namenjeni izvajanju zunanje politike Republike Slovenije. Prav je, da so uslužbenci in funkcionarji Ministrstva za zunanje zadeve zelo jasno zavezani in dolžni varovati občutljive dokumente in podatke. Zato se predvidene rešitve zaščite dokumentov primerne in potrebne. V naši poslanski skupini menimo, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Če pa se bo pokazalo za potrebno, ga je mogoče v nekaterih finesah tudi dopolniti. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Z vašo predstavitvijo pa smo končali tudi s predstavitvami stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo poslank in poslancev. K besedi vabim poslanca Sama Bevka. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Zakonu v tej fazi ne bom nasprotoval. Nekatere spremembe in dopolnitve k zakonu o zunanjih zadevah so nujne in potrebne. Tako se lahko strinjamo s spremembami na področju konzularne pomoči in na področju sklepanja mednarodnih pogodb. Najbolj sporne pa so rešitve na področju kadrovske problematike. Na neustrezne rešitve so predvsem opozorili v sindikatu slovenskih diplomatov, ki je kot reprezentativni sindikat za ta poklic podal vrsto predlogov in pripomb, ki pa jih predlagatelj ni upošteval in niso bile upoštevane v tem besedilu. Tako sindikat diplomatov ugotavlja, da je bila tudi to pot zamujena priložnost, da bi ustrezneje opredelili poklic, ki je z neodvisnostjo Slovenije nastal popolnoma na novo v okviru slovenske državne administracije. Predlagatelj namreč ne upošteva dejstva, da je poklic diplomata samostojen in specifičen poklic, ki ga je potrebno normativno opredeliti v njegovi specifiki, ne pa na vsak način iskati posredno ali neposredno podobnost ali analogijo z ostalimi državnimi uradniki. Poleg tega v sindikatu slovenskih diplomatov ugotavljajo, da mednarodno uveljavljeni in razpoznavni diplomatski nazivi morajo biti osnovni sklep državne diplomatske službe. Primerljivi bi morali biti z enakimi nazivi v diplomaciji drugih držav ne pa z uradniškimi nazivi v Republiki Sloveniji. Posledice napačnega tolmačenja razporeditve in razporejanje diplomatov na delo v diplomatska in konzularna predstavništva Republike Slovenije v tujini bi moral zakon urediti na tak način, po katerem bi diplomati skozi svojo celotno kariero postopoma napredovali v diplomatskih nazivih od atašeja do pooblaščenega ministra ali pa veleposlanika ali do generalnega konzula. Takšna kariera bi morala biti popolnoma normalna od pripravniške dobe pa praktično do upokojitve. Seveda obstajajo tudi izjeme, vendar bi morali biti pri tako imenovanih pogodbenih diplomatih bolj restriktivni in se ne tako pogosto odločati zanje. Seveda pa imamo tudi med pogodbenimi diplomati vrsto dobrih veleposlanikov in diplomatov. Sedaj pa in za konec nekaj o aferi "depeša" in v povezavi s tem zakonom. Človek ima namreč občutek, da gre pri tem zakonu za kadrovanje ad personom in za legitimiranje nekaterih kadrovskih odločitev v preteklosti. Tu mislim na rešitev, ki jo prinaša 1. člen novele, ki za generalnega sekretarja ne zahteva več naziva veleposlanik. V sindikatu slovenskih diplomatov namreč opozarjajo, da ta rešitev ni sprejemljiva, ker je generalnega sekretarja potrebno primerjati z generalnimi sekretarji zunanjih ministrstev v drugih primerljivih državah in ne z uradniškimi funkcijami v Republiki Sloveniji. Tako bi morali po mnenju Sindikata slovenskih diplomatov generalnega sekretarja umestiti v sam vrh diplomatske hierarhične lestvice, to pa pomeni, da bi moral imeti tudi naziv veleposlanik. V tem primeru pa gre očitno za neke vrste nagrado v aferi "depeša". Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. K besedi vabim mag. Franc Žnidaršiča. [[Ga ni.]] K besedi vabim poslanca Zmaga Jelinčiča. [[Ga ni.]] Besedo ima poslanka Darja Lavtižar Bebler. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani vsi, ki ste z Ministrstva za zunanje zadeve! Nekatere predlagane spremembe in dopolnitve zakona so nedvomno upravičene, tehtne in potrebne. Zlasti tiste, ki zadevajo ustreznejšo skrb za državljane Slovenije in državljane držav članic Evropske unije, ko se ti znajdejo v tretjih državah in potrebujejo pomoč, ali pa ko se naši državljani znajdejo v drugi državi v posebej hudi stiski in jim mora naše predstavništvo ustrezno pomagati. Prav tako je primerno, vsaj tako menim, zakonsko urediti inštitut in status političnega direktorja. Povsem nesprejemljivo pa je, da se za generalnega sekretarja odpravlja zahteva, da je tudi v nazivu veleposlanik. Tu je sklicevanje na siceršnjo ureditev v sistemu javnih uslužbencev nezadostno oziroma neprepričljivo. Če kdo, mora prav generalni sekretar ministrstva zelo dobro poznati delovanje diplomatskih predstavništev in konzulatov in mora imeti tudi sam ustrezne izkušnje. Ni se mogoče znebiti vtisa, da je ta predlagana novela v veliki meri namenjena skrbi, kako zakonsko pokriti neustrezno zasedene položaje oziroma kako razrahljati pogoje, ki jih morajo izpolnjevati nepoklicni diplomati, ki jih bo Vlada predlagala za zasedbo veleposlaniških mest, po možnosti še pred jesenskimi parlamentarnimi volitvami. Kako si je sicer drugače mogoče razlagati namero črtati sedanji četrti odstavek 27. člena, ki določa, da je mogoče za vodjo diplomatskega predstavništva imenovati nepoklicnega diplomata, ki ima univerzitetno izobrazbo in zna dva tuja jezika, od tega enega svetovnega, še prej pa se iz drugega odstavka tega istega člena črta tudi zahteva, da pa mora tudi ta nepoklicni diplomat izpolnjevati pogoje za imenovanje v naziv, tako kot karierni diplomati. Očitno namerava Vlada še pred jesenskimi volitvami pospraviti na varno nekatere svoje lojalne ljudi, ki pa sedanjih zakonskih pogojev očitno ne izpolnjujejo. Po mojem mnenju so precej nepregledne spremembe oziroma dopolnitve, ki zadevajo sklepanje mednarodnih pogodb. Glede resornih pogodb pa je sploh rečeno, da se zanje predvideva enostavnejši postopek sklepanja, če se z njimi ne prevzemajo nove pravne obveznosti. Pri sklepanju mednarodnih pogodb gre v principu za prevzemanje novih pravnih obveznosti. Ali bodo posamezni resorji sami ocenjevali, da ne gre za prevzem novih pravnih obveznosti? Zlasti tudi zato, da bodo pogodbe lahko sklepali po enostavnejšem postopku, potem pa se bomo čudili, kakšne in kako zavezujoče pogodbe so posamezni resorji sklepali. Novi 45.a člen pa je seveda namenjen poostritvi dolžnosti varovanja dokumentov. Seveda je prav, da se takšni dokumenti ustrezno varujejo. Toda gre za zelo vehementno trditev, da je, denimo, sleherni zapis sestankov ali pogovorov s tujimi diplomatskimi predstavniki namenjen izvajanju zunanje politike Republike Slovenije in so ga uslužbenci in funkcionarji dolžni varovati pod grožnjo sankcije. Če nekdo v konkretnem primeru washingtonske depeše, s to depešo ni ustrezno ravnal in je ni ustrezno označil, to še ne more pomeniti, da je treba povsem spremeniti odnos, denimo do pravice javnosti do obveščenosti. In vemo, da je pač Ministrstvo za zunanje zadeve imelo v tej zadevi velik problem, ko je za to, da bi našlo enega krivca za to dejanje, pregledalo računalnike in telefonske izpiske zelo številnim diplomatom in delavcem na Ministrstvu za zunanje zadeve. Zagotovo je takšna določba sporna in upam, da jo bo tudi predlagatelj v naslednjih fazah postopka spremenil. Nekako bi rekli, da nekatere spremembe so tehtne in potrebne. Nekatere pa gredo v tisto kategorijo zakonodajne spremembe "a la card". Se pravi, glede na potrebne trenutne politične potrebe vladajoče koalicije. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima poslanec Miro Petek.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Vsem prisotnim lep pozdrav! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o znanjih zadevah prinaša veliko nujnih popravkov, uskladitev, novosti in izboljšav. In tudi sam bi se pridružil vsem tistim, ki so govorili o 24. členu, 24.b in 24.c členu. Ta dva nova člena v tem zakonu bi pozdravil, ker gre za določili, ki sta koristni za ljudi. Slovenci namreč veliko potujemo po svetu. Na eni strani se je v zadnjih letih zvišal standard, na drugi strani k temu pripomore tudi nizkocenovni letalski prevozniki. Če vzamem samo podatek v zadnjem četrtletju lanskega leta, v zadnjih treh mesecih je bilo v Sloveniji 614.000 zasebnih potovanj, od tega kar 44% v tujino, službenih potovanj je bilo v tem času 107.000, od tega kar 82% v tujino. In na tujem lahko prihaja do veliko nepredvidljivih situacij, dogodkov, težav, ukradeni denar, ukradeni dokumenti. Dolžnost slovenske države je, da poskrbi za državljane, da pomaga svojim državljanom. Že samo zaradi teh novih določil v zakonu kaže ta predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o zunanjih zadevah tudi podpreti. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. V razpravo pa se vključuje minister. Minister izvolite, beseda je vaša.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi. Slišal sem nekaj zanimivih komentarjev, na katere bom poskušal na čimbolj kratek in čimbolj razumljiv način odgovoriti. Seveda mislim, da je vsem jasno, da so spremembe obstoječega zakona potrebne, nujne, ker se je spremenil mednarodni položaj Slovenije. Da ne govorim, kaj vse se je spremenilo. Spremenilo se je naše članstvo v Evropski uniji in tako naprej. Jaz dopuščam, da predlogi, ki jih prinašamo v parlament, niso najboljši in da jih je mogoče še izboljšati. Predlogi so na mizi, o njih bo odločal Državni zbor. Generalno gledano seveda ne morem sprejeti kritik, ki so bile izrečene v zvezi s položajem zunanjega ministrstva v naši državi. Nekatere od trditev oziroma nekateri od teh komentarjev so bili celo nekoliko pod nivojem. Dejstvo je, da Slovenija predseduje Evropski uniji, in to po mnogih priznanjih, po mnogih mnenjih zelo uspešno. Ima veliko dela, ima polne roke dela. Naše ministrstvo je v središču tega predsedovanja. Naj povem, da sem ravnokar govoril z generalnim sekretarjem Združenih narodov, čez nekaj trenutkov moram govoriti z nemškim zunanjim ministrom. Skratka, naša aktivnost je izjemno intenzivna in seveda si ne želimo, da bi imeli pri tej svoji aktivnosti, ki je pomembna za celo državo, preveč težav. Moji kolegi in jaz bomo pozorno poslušali bomo vse kritike in poskušali tudi v nadaljevanju v sodelovanju z Državnim zborom in tistimi komentarji, ki so konstruktivni, izboljšati tekst, če bo to mogoče. Če dovolite, bi samo nekaj stavkov na temo razprave, ki je bila doslej. Politični direktor. Slovenija je bila do začetka predsedovanja edina evropska država, ki ni imela, ki ni poznala položaja političnega direktorja in je zaradi tega imela nekaj težav. Mi smo za takšno delovanje pooblaščali našega generalnega direktorja za bilateralo, enkrat smo pošiljali enega, enkrat drugega, vendarle so se naši partnerji v tujini v Evropski uniji predvsem, čudili, da pri nas te inštitucije ne poznamo. Potem smo jo na nek način improvizirali. Zdaj je tu v zakonu in mislim, da mi boste pritrdili, da je treba našo zakonodajo prilagoditi zakonodajam drugih držav članic Evropske unije. Kaj naj bi storili v primeru, če nas pokličejo na sestanek političnih direktorjev, bodisi v Organizaciji združenih narodov bodisi v Bruslju bodisi kje drugje, recimo, v času predsedovanja; mislim, da je pač ta sprememba nujna. Drugo, kar zadeva generalnega sekretarja. Generalni sekretar v našem ministrstvu pravzaprav ni v ničemer drugačen od generalnih sekretarjev v drugih ministrstvih. Generalni sekretar je funkcija, je položaj, s katerega je treba opravljati vsakdanje delo v ministrstvu, tehnične zadeve, praktične zadeve. Generalni sekretar ni politik, se ne ukvarja s politiko, ampak je nekdo, ki zna upravljati s sistemom. Vsa ministrstva pri nas imajo generalne sekretarje in za njih ni predpisana najvišja šarža, da tako rečem, najvišji naslov. Recimo, v Ministrstvu za obrambo ni predpisan naslov generala, brigadirja ali kaj podobnega za funkcijo generalnega sekretarja. In tudi pri nas se nam to ne zdi potrebno. Mimogrede, mislim, da v Sloveniji nimamo preveč ambasadorjev, ampak da jih imamo kvečjemu premalo. In zaradi tega, ker jih imamo premalo, moramo tudi, da tako rečem, zajemati kandidate za veleposlaniška mesta iz znanstvene sfere, iz politične sfere, iz kulturne sfere in tako naprej. Tako je bilo od samega začetka te države in tako bo najbrž še nekaj časa, dokler se ne bo naša diplomacija popolnoma profesionalizirala oziroma dokler ne bodo v tej diplomaciji sami karierni diplomati. Nekaj besed o varovanju tajnih podatkov. Imate prav tisti, ki opozarjate, da smo bili spodbujeni za takšno rešitev zaradi nekaterih dogodkov v preteklosti. Vendar se mi zdi rešitev, ki je tu na mizi, zelo normalna in zelo primerna. Mi ravnamo nekako v duhu tega, kar poznajo, recimo, tudi v zavezništvu Nato, z dokumenti oziroma z oznako "unclassified". To so dokumenti, ki sicer niso tajni, ampak vendar niso za javnost. In mislim, da je treba tudi, ko gre za zunanje zadeve, razumeti, da nekateri dokumenti niso za javnost in ni treba, da jih objavljamo. In tudi bi morali imeti pravico, da ne dovolimo objave, recimo, ko gre za diplomatske note, zapise sestankov, pogovorov s tujimi diplomatskimi predstavniki, pogajalska izhodišča in tako naprej. Pogajalska izhodišča ali pa, recimo, zapisi pogovorov z diplomati morda niso ravno tajni dokumenti, pa vendar si škodimo, bi si škodili, ko bi jih objavljali. Da je bilo tako v preteklosti, najbrž ni treba posebej poudarjati. Slišal sem vprašanje, kako bomo dodeljevali denarno pomoč našim državljanom in državljankam v stiski, če v neki določeni državi nimamo predstavništva - pač preko predstavništev Evropske unije. Če bo 1. januarja sprejeta nova lizbonska pogodba, bodo naši državljani pridobili veliko več možnosti za uveljavljanje svojih pravic ali pa za varovanje svojih interesov ali pa tudi za pomoč v stiski, kajti lahko se bodo obračali na vse mogoče naslove, če so povezani z Evropsko unijo, in se bodo lahko obračali na tisto, čemur pravimo skupna zunanja služba Evropske unije, ki je v ustanavljanju, ki se bo začela ustanavljati s 1. januarjem 2009. leta. Kar zadeva očitek oziroma pripombo glede zniževanja standardov, bi rad rekel naslednje. Poglejte, s predlagano določbo novega 37.a člena urejamo možnost začasne uporabe nižjega naziva v tujini. To velja predvsem v primeru, če se diplomat sam prijavi na nižje delovno mesto v tujini, zaradi tega začasno uporablja nižji naziv. To pa pomeni, da diplomat ob vrnitvi v notranjo službo ohrani vse pravice, ki izhajajo iz domačega naziva. Zakaj je sploh ta rešitev potrebna? Poglejte, mi imamo recimo v Ljubljani 190 diplomatov. Od tega jih je 77 pooblaščenih ministrov. Skratka, zelo visoko rangiranih diplomatov. Ob tem pa natančno vemo, da ima Slovenija zelo majhno število predstavništev v tujini. Če bi mi bili brez možnosti prijave in razporeditve na nižje delovno mesto, bi nekateri diplomati dejansko izgubili možnost odhoda na dela delo v tujino, kajti najvišjih nazivov je v tujini relativno malo, približno 15 delovnih mest. Če pa bi želeli oditi na nižje delovno mesto, bi lahko celo izgubili že pridobljeni naziv doma, kar pa bi bilo po naši oceni nesprejemljivo. Jaz sem slišal nekaj komentarjev tudi na svoj račun oziroma osebnih komentarjev, osebnih napadov nase. Jaz na njih ne bi odgovarjal, ker morda bo za to še priložnost, pa morda niti ni potrebno. Moje delo je takšno, kakršno je. Rad bi našim prijateljem iz LDS-a, čeprav jih ni tukaj, povedal, da sem bil za to mesto predlagan s strani pokojnega predsednika Drnovška leta 2000, leta 2004 pa s strani Janeza Janše, sedanjega predsednika Vlade. Če bi bile stvari res takšne, kakršne slišim, da so ali pa naj bi bile ali pa se motajo po glavi nekaterim našim poslancem, potem verjetno ne bi bil predlagan za takšno mesto. Čeprav bi rad rekel tudi to, da nihče ni nezmotljiv, nihče ni na svojem položaju vedno in za vedno. Ne mislim se niti braniti, ne mislim niti dramatizirati položaja. Položaj posamezne osebe v Vladi je zelo lahko spremenljiv. Za to obstajajo natančno določeni inštrumenti. Opozicija lahko te inštrumente uporabi. Večkrat je že napovedovala, da jih bo, pa jih potem ni. Obstajajo možnosti, če ne prej, pa seveda po volitvah. Jaz seveda želim vsem, ki so tako zelo kritični, da bodo, prvič, uspešni na volitvah, in drugič, da bodo po volitvah našli boljše rešitve od tistih, za katere mislijo danes, da so slabe. Da pa Slovenija ob vseh teh kritikah v tujini danes žanje pohvalo za pohvalo, je pa seveda tudi res. O tem se je mogoče prepričati. Iz tega protislovja in ta razlika med zunanjim pogledom na slovensko politiko in slovensko zunanjo politiko in temi notranjimi obračuni seveda je velikanska. In ta razlika je pravzaprav nerazumljiva. Seveda razumem, da imajo določeni ljudje politične ambicije. Kolega Školč ima politične ambicije že dolgo časa. Zasleduje nas že dolgo časa. Jaz si želim, da bi te svoje ambicije enkrat že uresničil. Sedaj je tudi dovolj star, da končno nekaj pokaže tudi na zunanjepolitičnem področju. Kot vidim ali kot slišim se pripravlja na to, da bi postal zunanji minister. Če bo njegova stranka vladala, bo seveda to mogoče. In jaz mu želim vso srečo. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Školč replika. Izvolite.
Hvala lepa. Če bi bil gospod minister bolj stvaren kot sicer, bi se manj zanesel na govorice in bolj na to, kar se dogaja. Pred nekaj minutami je rekel, da govori poslancem LDS, svojim prijateljem, ki jih ni v dvorani. Če bo dobro pogledal po dvorani, bo videl tri poslance LDS od 11, dva poslanca SDS, ki ji pripada, če prav razumem od 29, od koalicije sta mu ostala še dva iz SLS in nihče več. S tega vidika, gospod minister, je naša ambicija razpravljati o tem zakonu, o razmerah na ministrstvu. Vas bi pa prosili, če se predvsem osredotočite na stvari, ki so tu povedane. Javil sem se predvsem zaradi tega, ker ostajajo stvari zapisane. Kot vedno tudi tokrat govorite neresnico. Poslancev LDS je v tem trenutku v dvorani nekajkrat več, če gledamo proporcionalno, kot je poslancev vaše stranke.
Hvala lepa. K besedi pa vabim poslanca oziroma besedo ima poslanec Aleš Gulič. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči. Cenjene kolegice in kolegi, gospod minister. V Državnem zboru seveda nas koalicija in ministrstva takole zdajle že kakšen 3 mesece zasipavajo z mnogimi zakoni. Potrebnimi in nepotrebnimi. Takšnimi, ki kakšno stvar urejajo za nazaj, in takšnimi, ki naj bi segli tudi čez obdobje mandata. To je seveda v takšni maniri narejeno, da bi Državni zbor težje opravljal svoje delo. Tudi ta zakon je prišel pred nas pravzaprav tik pred koncem mandata, čeprav je bilo časa zelo dovolj razmišljati o njem. Gospod minister sam je seveda lahko razmišljal ves čas, ker je minister, oziroma leto dni manj, ker ta zakon je bil sprejet 25. maja 2001, se pravi, zdaj bo 7 let kmalu, na dan mladosti, ko bo imel rojstni dan. In prav gotovo so se vse te težave, ki jih navaja, da jih bo rešil s spremembo, pojavljale že prej. Tudi ta neskončna skrb za državljane je seveda velik "lari-fari". 7 let so bile te težave. Prav gotovo še kakšno več, ker z nekaterimi državami nismo imeli sklenjenih niti sporazumov o zdravstvenem zavarovanju, in to takšnimi, kjer je turistov veliko, maturantov. Recimo Španija. Mislim, da še danes to ni urejeno. Zdaj pa se je naenkrat v teh čutečih srcih pojavila ta velika skrb za državljane. In bi pravzaprav človek kar verjel, da se je pojavila, vsaj za nekatere državljane se je pojavila ta skrb. Za tiste seveda, ki jih bo treba na nek način spraviti do konca mandata na kakšna mesta. Približno 10 veleposlaniških mest se bo izpraznilo zaradi poteka mandata: Moskva, Haag, Dunaj - Dunaj je že pravzaprav prazen, Bratislava, Washington, Bruselj, Kijev, Danska, Berlin, London. In seveda zakaj ne bi uveljavili pravzaprav tega pravila, da je bolje imeti tam svoje ljudi, kot pa prepustiti te zadeve kariernim diplomatom, ki čakajo na to. Ampak za to je treba malo prilagoditi zakon. Se pravi, poriniti naprej to reč v zvezi z državljani, s konzularnimi storitvami, obljubiti tudi, da se bo komu pomagalo finančno, zato da ljudje zagrabijo, po drugi strani pa odštrikati svojo igro. Govoriti po eni plati o pomembnosti znanja, izkušenj in vsega tega, po drugi strani pa nižati kriterije. Kar s tega mesta pravzaprav predlagam umik vseh sprememb, od 1. do vključno 12. člena, in pa celotno revizijo zakona. Če je zakon res tako potreben vseh popravkov, potem je treba te zadeve vzeti zelo, zelo resno in ga pripraviti ter popraviti tako, da bo primeren tudi za resno obravnavo v delovnih telesih, pa tudi v javnostih, ki jih to zanima. Tu ne gre samo za državljane in zunanje ministrstvo, gre predvsem za status diplomatov, za položaj generalnega sekretarja, potem za to uvedbo položaja političnega direktorja, ki je vezan pravzaprav na predsedovanje, če sem pravilno razumel vse te argumente. Seveda bo služilo tudi kasneje lahko, ampak predsedovanja bo konec čez mesec in ducat dni. Nesprejemljiv je prav gotovo 37.a člen, ker posega v že pridobljene pravice diplomatov in ni v skladu s kariernim načelom. Takšna uzakonitev začasnega zniževanja rangov ob premeščanju v tujino brez jasnih pravil in kriterijev omogoča arbitrarno odločanje, komu, kdaj, zakaj. No, pa če arbitrarno prevedemo, po domače se bo o tem odločalo, kakor se bo komu zdelo in kamorkoli se mu bo zdelo koga poslati. Imamo seveda že nekaj takih, bi rekel, zelo, zelo ohlapnih kriterijev tudi v kakšnem drugem členu. Tisto v zvezi s konzularno pomočjo seveda podpiramo, ampak te zadeve bi bilo pravzaprav treba razložiti tudi, recimo, vsem tistim, ki so doslej iskali konzularno pomoč, pa jo celo dobili. Se pravi, po čem, po kakšnih kriterijih je pa te določbe uspelo izvajati doslej, ne vem, iz Rima spraviti koga v Ljubljano, ker je, ko je prišel iz Islandije, ostal brez prebite pare, ampak se je to kar dalo urediti. Ali je šlo tudi to arbitrarno, ali je šlo to po načelu nekaterim in kakšna so bila v tem primeru, ker to se je dogajalo recimo v letošnjem letu in vemo, da tega zakona še nimamo? In tako naprej. Jaz upam, da ta zakon predvsem pri kadrovanju ne bo omogočil tudi to, da bi si izmislili kakšna zanimiva mesta, recimo, ali Namintaki ali Belatrixu ali v kakšni taki zanimivi državi, ki je bolj oddaljena. Kar se tiče pa tajnosti dokumentov. Veste, vse tisto, kar je prej minister imenoval kot nedefiniranje ali nekaj takšnega, takšne dokumente, se da čisto lepo spraviti pod interno tajnost. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Zamernik. Besedo ima poslanka Majda Širca. [[Je ni.]] Kolega Bogdan Barovič. [[Ga ni.]] Kolega Školč, beseda je vaša.
Hvala lepa. Meni je na nek način žal, da ministra ni tukaj, čeravno je dovolj njegovih sodelavcev in iskreno verjamem, da verjetno s kom govori v službene namene, da ne bo kakšnih nesporazumov. Če ostanemo pri tej vrsti argumentacije, ki jo je tukaj pač dal, češ, da se zdaj ministru in ministrstvu toliko dogaja, da je zato potrebno del teh predpisov spremeniti, velja povedati, da bo to predsedovanje, kot je rekel kolega Gulič, v kratkem končano. Predpisi tudi tisti, ki so pa sporni, pa bodo veljali. Ravno tako uporablja druge argumentacijske trike, da bi nas prepričal, da sprejmemo vse v enem paketu. Govori o konzularni pomoči, zraven pa nam proda še svojo kadrovsko politično kuhinjo. Se pravi, lahko sprejmemo tista določila, ki so povezana z konzularno pomočjo, ampak zato nam ni potrebno podtakniti tistih stvari, ki pač ne sodijo zraven. Ampak tudi, ko govorimo o potrebi po uskladitvi predpisov za eventualno bodočo skupno zunanjo politiko, je potrebno imeti neke varovalke in biti previden. Na kaj mislim? Mi s tem zakonom dobivamo predlog, da se določene rešitve uzakonijo ob predpostavki, da bo lizbonska pogodba ratificirana. Kaj pa, če ne bo? Določbe zakona bodo veljale in bodo zavezujoče za Slovenijo v odnosu do svojih državljanov in, kot je verjetno edino prav, tudi do drugih državljanov Unije. To so stvari, ki jih velja premisliti. Slovensko zunanje ministrstvo je zagotovo zelo uspešno v prepričevanju in siljenju parlamenta ne samo v tej situaciji, tudi v drugih, da sprejme določene dokumente, določene pogodbe, ne da bi jih parlamentarci sploh lahko prebrali. Tako smo v bistvu dvakrat tekmovali za prvenstvo v ratifikaciji te, recimo ji po starem, evropske ustavne listine, ampak še dan danes ni jasno, kaj se bo iz tega zgodilo. V tem zakonu spet prihajamo v situacijo, ko sprejemamo nekaj v dobri veri. Jaz si želim, da bi ta pogodba bila ratificirana, ampak glede na cilje zunanje politike, naše slovenske napovedane ob oziroma pred začetkom predsedovanja, se ta cilj že odmika že v tega pol leta. Kaj pa, če se v kateri od držav zalomi? Kaj bo s temi določbami? Ravno tako glede obveznosti varovanja dokumentov. Trdno sem prepričan, da bo ta rešitev slabša od veljavne rešitve v kombinaciji z vsemi predpisi, ki jih imamo v Sloveniji. Diplomati so dolžni varovati gradiva in podatke, ki jih imajo in njihovi predstojniki so dolžni tiste podatke in dokumente, za katere mislijo, da ne morejo biti dostopni vsem, razvrščati tako, da so dostopni samo tistim, katerim sodijo. Tako odprta dikcija bo pravzaprav pomenila, kot sem že prej načel diskusijo, precej lahko spornih situacij. Mi bomo lahko tisto gradivo, ki ga v tem trenutku z ministrstva dobimo, recimo za zasedanje GAERCA, pa za podobne institucije, če ga bomo dobili z Ministrstva za zunanje zadeve in ga bomo javno komentirali, se bomo prekršili zoper ta zakon, če ga bomo potegnili s spleta, kjer je dostopno praktično v istem času, ker del držav pač to tako obravnava, pa ne. Ne vem, zakaj okoli neke zgodbe, kjer se je zgodilo niz napak, spreminjati sistem, ki je bil precej domišljen, samo ljudje ga pač niso uporabljali. Če bi nekdo to slavno washingtonsko depešo označil s katerokoli oznako po pravilniku, ki pri nas velja, o razvrščanju in varovanju zaupnih podatkov Ministrstva za zunanje zadeve, bi bila situacija bistveno drugačna. Pa tega ni storil. Preobračanje besed, češ, obstajajo nerazvrščeni dokumenti, obstajajo tudi znameniti "non paper-ji", kar ne pomeni, da ni nekih stvari. Obstajajo pa tudi zahteve, da se določene stari označijo z ustreznimi stopnjami varovanja. In če to ni povsem jasno, lahko si poleg teh dveh, ki jih imamo, domislite še tretjo in četrto, dogradite pravilnik, ampak ta sprememba zakona pokriva šlamparijo, bom rekel tokrat pa zagotovo, ministra in njegovih najbližjih sodelavcev za nazaj. Tu smo v situaciji, da, kot sem rekel na začetku, moramo določene stvari spremeniti. Minister in njegovi najbližji niso prečesali celega zakona, pa bi morali, dali so nekaj rešitev, ki so na koncu za vse sprejemljive in zraven podtaknili določene stvari, do katerih je danes skeptičen parlament. Ves čas so skeptični profesionalci v vaši hiši. Parlamentarci so namreč vsi po vrsti dobili pripombe Sindikata slovenskih novinarjev. Dobršen del argumentacije proti sprejemu tega zakona, ki sem jih slišal z različnih strani, je zgrajen na tem. In vi si zatiskate ušesa pred tem. To je pač problem. Ob tem, da minister, niti njegov predstojnik nimata časa, da bi se z ljudmi, ki opozarjajo na težave mreže, sestala in se z njimi pogovorila. Če bo šel ta zakon gladko skozi, minister Rupel, spreten kot je, bo rekel, bila je možnost, da bi vsi vse povedali, možnost ste zamudili, zakonsko sem dobil pokritje in spet bomo imeli bližnjo "žlahto", prijatelje, politične sopotnike, ki bodo imeli ustrezno formalno izobrazbo, zagotovo nekatere zasluge pred Odborom za zunanjo politiko, in ne dvomim, da bodo zasedli veleposlaniška mesta, ki se odpirajo. Ne glede na to, kdo bo pač nadomestil, če je sploh nadomestljiv večni minister, pa bo to odgovornost tudi vas, ki hodite sem pred nas v Državni zbor. Vi to poslušate kar naprej, od tega pa žal ni nobenega efekta. Od državnih uradnikov, in tu jih ščiti tudi ustava, se pričakuje absolutno drugačno in skrbno ravnanje glede pripomb, ki jih slišijo pri svojem delu, v javnosti in tudi v parlamentu. Tu ne gre za nobeno politiziranje.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo. Saj jaz verjamem, da ima gospod minister veliko telefonskih pogovorov in obveznosti, ampak mene to ta hip niti ne zanima, ampak me zanimajo tista vprašanja, ki sem jih nekajkrat v okviru poslanskih vprašanj tudi že zastavljala in zadevajo kadrovsko politiko na Ministrstvu za zunanje zadeve. Bi lahko zdaj obnavljala zgodbe o tem, zakaj na razpisih niso bili sprejeti diplomanti, ampak so bili študentje za nekatera opravila v času predsedovanja. Bi bilo mogoče zastaviti še marsikakšno drugo vprašanje, zakaj niso celo diplomanti denimo dunajske univerze dovolj dobri za delo na Ministrstvu za zunanje zadeve, če je že stopnja nezaupanja do naše Fakultete za družbene vede tako zelo velika. Ampak tista zgodba, ki se mi tu ponavlja ali ponuja ob Zakonu o spremembah in dopolnitvah zakona o zunanjih zadevah, je pravzaprav kar "šlager sezone" ali "šlager" tega mandata. Sogovorniki, kompetentni sogovorniki iz Sindikata slovenskih diplomatov opozarjajo poslanke in poslance vseh poslanskih skupin, da njihove tehtne pripombe pripravljavci zakona zlahka preslišijo. Pa bi bilo dobro, da bi jih upoštevali zaradi tega, ker mislim, da opozarjajo ravno na specifike diplomatskih naslovov in zahtevnosti tega poklica. Ampak "šlager sezone" je ta zakon tudi v tem pogledu, da spušča zahtevnost posameznih naslovov ali opravil in pri tem nedopustno prilagaja te zadeve uradniški strukturi, ne pa primerljivim standardom v drugih evropskih državah. Kar nekaj stikov s poslankami in poslanci Evropskega parlamenta iz sestrskih strank Socialnih demokratov evropskih držav, članic Evropske unije, sem imela možnost poslušati in izražali so skepso glede Lizbonske pogodbe. No, pri nas te skepse ni in tudi verjetno ne poznamo rezervnega scenarija, če Lizbonska pogodba ne bo podpisana. Kaj bo potem z mednarodnimi pogodbami in še čim drugim, je druga stvar. Ampak to je bil ravno temeljni namen, menda, ob sprejemanju te novele, potem se je pa vse zavrtelo drugače in se je pravzaprav nekaj dodalo v zvezi s konzularno pomočjo, največ pa se ukvarjamo s kadrovsko problematiko. Naj opozorim na to, da so razmere na Ministrstvu za zunanje zadeve takšne, da je tudi kakšno drugo delovno telo mimo Odbora za zunanjo politiko imelo možnost obravnavati odnose in kadrovske zadeve na tem ministrstvu. Da mislim na Komisijo za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti, verjetno že slutite, sodelavci z Ministrstva za zunanje zadeve. Gre za opazne primere, ki kličejo po odgovornosti nekaterih, pa se stvari nikamor ne premaknejo, ne glede na to, na koliko naslovov so pritožbe ali klici po izvršitvi pravnomočnih odločitev sodišča namenjeni in kolikokrat so poslani. Docela druga zgodba je seveda tista, ki je povezana z dostopnostjo do informacij javnega značaja in omejitvami, ki jih ta novela prinaša. Mislim, da spodrsljajev, ki smo jim bili priče, na tak način ni mogoče opravičevati, zato bi bilo le dobro razmisliti tudi o tem, ali je za napake v ravnanju tak način reševanja, kot je tu v zakonu, res ustrezen, da zapremo stvari za javnost. Tam so bili problemi čisto druge vrste. Odgovorov na vprašanja še nimamo, ki so se tam zastavljala. Tudi na to, koliko časa se smejo hraniti nekateri podatki in ali so ustrezno shranjeni in tudi ustrezno pridobljeni. Seveda se je za interes države mogoče skriti in marsikaj s tem pokriti. Ampak kot rečeno, tudi interes do informiranja je zelo pomemben. Ne bom sedaj tukaj nadaljevala zgodbe o tem, kako bi si karierni diplomati zaslužili ustreznejšo rešitev, ampak mislim, da so moji kolegi iz poslanske skupine in kolegica na to že opozorili. Hvala.
Hvala. Gospod Anderlič, imate besedo.
Komaj da, ampak vseeno, glede na 49 sekund. Kot rečeno, mi menimo, da je od 1. do 12. člena najmanj, kar je mogoče reči, sporno uvajanje takih določil v zakon, ki posegajo pravzaprav v neke ključne stvari. Ampak jaz bi vendarle rad povedal to, da danes gre za neko simboliko. Nobeden iz zunanjega ministrstva, ne minister, ne državni sekretar, ne zagovarjata tega zakona več, ampak državni sekretar v uradu predsednika Vlade, ki je specialist za varnostne in obrambne zadeve in ki je spretno skrival pred poslanci v zadnjih treh in več letih vse podatke, ki so vezani na obrambno in varnostno politiko, in mogoče je ta politični direktor prav njemu na kožo napisana funkcija. Videli bomo, kaj se bo zgodilo po sprejetju zakona.
Hvala. Besedo ima gospod Juri.
Še dve minuti, kratko. Meni je žal, da spet ni ministra, ker bi z njim rad polemiziral, ampak sporočam zato državnemu sekretarju še nekaj misli. Na tezo, da imamo premalo kariernih diplomatov in da zato novačimo tudi veleposlanike drugje, na drugih področjih, bi lahko verjeli, karierni diplomati, ki so doma, se ne bi pritoževali in opozarjali, da ta praksa je preveč pogosta. V zvezi s tem še enkrat pozivam ministrstvo, da predlagane spremembe oziroma imenovanje veleposlanikov v naslednjem času ne opravi, razen v primerih, ko je to neizbežno in nujno. Kajti vemo, da je kar nekaj veleposlanikov, ki se jim lahko podaljša mandat. In ne bi bilo dobro, da izpade to kot ena kadrovska kuhinja, ki bi prizadela same reference dobrih kandidatov. Zato prepustite tista imenovanja, ki niso neizbežna in nujna, novemu mandatu. Glede samega zakona. Poglejte, imamo pred seboj, pa ne gre za politiziranje, gre preprosto za to, da se upošteva mnenje sindikatov v vaši hiši. Šest rešitev je predlaganih. Skušajte jih zdaj za drugo obravnavo upoštevati, usedite se s sindikati, predebatirajte njihove rešitve. Tiste, ki jih res ne boste mogli sprejeti, jih ustrezno utemeljite, da bomo pač na Odboru za zunanjo politiko vedeli, kaj ni sprejemljivo in kaj je. Jaz verjamem, da sindikati delajo v dobro zaposlenih in tudi v dobro samega poklica in delovanja ministrstva. Pa nenazadnje, ko minister trdi, da je vse v najboljšem redu znotraj hiše. Opravite, vam dam pobudo, to kar je opravila svoj čas policija, opravite anonimno notranjo anketo, da ugotovite, ali so zaposleni res zadovoljni, kakšna je stopnja zadovoljstva in kakšni so predlogi izboljšav, ki bi prihajali iz teh vrst. Mislim, da tak konstruktivni pristop bi bil dobrodošel in vam povem, da podporo Socialni demokrati zakonu, ki bo upošteval rešitve sindikatov, bomo dali. Če tega ne bo upošteval, naše podpore ne bo. Hvala.
Hvala. Besedo ima še predlagatelj. Gospod Šinkovec, želite besedo? Izvolite.
Hvala lepa. Pravzaprav na večino vprašanj, tudi ki so bila zdaj omenjena, je že precej podrobno odgovoril tudi minister. Zato jaz tega ne bi ponavljal. Ponovil bi to, kar je rekel, da z veseljem pričakujemo konstruktivne pripombe. In jaz sem prepričan, da bomo v nadaljevanju vse tiste pripombe, ki se jih da vključiti v ta zakon, tudi vključili. Mislim, da je tudi vrsta pripomb, ki jih je dal Sindikat slovenskih diplomatov, že bila vključena. Bi pa se dotaknil nekaj zadev, ki pa morda niso bile popolnoma obrazložene. Kar se tiče konzularne pomoči. Konzularna pomoč je bila doslej, smo jo počeli, tudi sam sem bil v diplomaciji, kot se verjetno spomnite, in smo to počeli "ad hoc". Nismo imeli prave podlage, želeli smo ljudem pomagati maksimalno, ko so se znašli v težavah, in s tem bomo končno imeli tudi pravno podlago, da ne bo kakšnih vprašanj, zakaj pomagamo našim državljanom v tujini. Položaj političnega direktorja ni vezan na predsedovanje, mislim, da je bilo to napačno razumljeno. Vezano je na to, da smo v Evropski uniji in vse druge države članice, vsaj mislim, da poznamo vseh 26 kolegov, imajo politične direktorje, ki nimajo popolnoma identične funkcije. Od države do države je različno, gre pa pravzaprav za nekoga, ki v ministrstvu takoj pod politično ravnijo skrbi za to, da se oblikuje prispevek posamične države k skupni zunanji in varnostni politiki. Ker je gospod Anderlič omenil tudi moje morebitne ambicije, mu moram povedati, ko je bilo ministrstvo v težavah, sem bil vprašan, če bi to prevzel. Rekel sem da bi začasno, do konca predsedovanja, če se bo izšlo. Ker dve službi opravljati istočasno ni tako enostavno. Moram reči, da to mora biti profesionalna funkcija za države, ki niso članice Evropske unije, kjer se srečujemo na ravni na primer trojke političnih direktorjev, pa to delo opravljajo ponavadi državni sekretarji oziroma ministri. In mislim, da je bila ta rešitev ad hok ustrezno urejena, verjetno do konca predsedovanja. Kasneje pa, absolutno vam zagotavljam, nimam ambicije, da bi bil kdajkoli politični direktor ministrstva. Samo to sem hotel odgovoriti. In na drugo vašo pripombo glede posredovanja tajnih podatkov. Sam nisem bil nikdar pooblaščen, da lahko določim, komu lahko posredujemo te podatke. Za to so ustrezne službe v Sloveniji. In te službe posredujejo, sam tega ne morem, nisem mogel določati. Bilo je tudi napačno razumljeno v zvezi z Lizbonsko pogodbo, da potrebujemo spremembo zakona zato, da se prilagodimo Lizbonski pogodbi. Mi potrebujemo spremembo zakona, da se prilagodimo določbi 20. člena Pogodbe o evropskih skupnostih, ki je predvidena potem v 17. členu Lizbonske pogodbe, kar se tiče zaščite državljanov Evropske unije v tretjih državah. Torej to ni vezano na ratifikacijo. Hvala lepa.
Hvala. Vsi razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker pa čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika še kdo razpravljati? Prijava teče; po pet minut. Gospod Anderlič, izvolite.
Saj, gospod državni sekretar, tudi vi najbrž preberete tisto, kar pošlje Vlada v Državni zbor, in zagovarjate tukaj. V členu, ki predvideva političnega direktorja, piše, kaj naj bi počel. Obrazložitev k 2. členu je popolnoma jasna. In v tej obrazložitvi piše: "Vloga političnega direktorja je horizontalna in povezovalna na delovnem področju, ki ga vsebinsko pokriva Ministrstvo za zunanje zadeve, še zlasti na področju aktualnih zadev Evropske unije, pri čemer je politični direktor ključna oseba za oblikovanje stališč. Med predsedovanjem Svetu Evropske unije pa med naloge političnega direktorja sodi tudi..." in tako naprej. Če je temu res tako, da ta Vlada, to ministrstvo rabi političnega direktorja, takega kot ga uvajate, potem bi pričakoval, da bi po nujnem postopku lani jeseni to naredili. Pa tega niste storili. Ampak sedaj, ko se bo izteklo, in ker bo šel zakon po rednem postopku, drugo branje šele naslednji mesec, bo zakon začel veljati, če boste imeli srečo in če ne bo veta ali če se ne boste končno premislili, bo začel zakon veljati šele v juliju mesecu. Komu govorite te pravljice? Ali ne veste, kaj ste zapisali? Če pa po dolžnosti morate to početi, torej berem iz vaše obrazložitve, da vi rabite tega političnega direktorja za čas predsedovanja. Tega se nisem jaz izmislil, to je vaš zakon. In vi ste navedeni kot drugi, da ga tukaj zagovarjate. Iz Ministrstva za zunanje zadeve, ne vem, kdo je še tukaj, ki je matično za ta zakon, vi ste iz kabineta predsednika Vlade Republike Slovenije. Je vseeno, če mislite, da lahko svojim poslancem poveste, ups, pardon, nobenega iz koalicije ni več tukaj, je, gospod predsednik, rešujete čast zgolj slučajno, najbrž se tudi to zgodi, da oba podpredsednika pač nista trenutno na tej dolžnosti, ampak vendarle, te razprave ne rabite, pripomb ne boste upoštevali, lahko stokrat rečete, da jih boste upoštevali, če zdaj v razpravi ne podprete niti ene. Pravite podpora sindikatov oziroma pripombe sindikatov so upoštevane v tekstu. Niso. Po tem, ko ste zakon poslali v Državni zbor in ko se je začela tukaj razprava, je mogoče prebrati v medijih in pa tudi tisto, kar poslanci dobimo s strani te pošte, se vidi, da gre za nekaj drugega. Jaz absolutno sprejemam spremembe, ki gredo v smer prilagoditve ureditvam, glede na čas, na dinamiko, razvoj Evropske unije in tako naprej, potreb po konzularni pomoči in tako naprej. Ampak čemu od prvega do 12. člena, kjer se eksplicitno govori o kadrovskih, in še enkrat, kadrovskih in prioritetah, ki jih boste izvedli do jeseni na osnovi tega zakona. In potem boste rekli, da vam je zakon to omogočil. A se gremo stavit? Vam kuvertiram imena, ki se skozi tak način kadrovanja in usmerjanja pojavljajo in se bodo pojavila v končnem izboru. To bova storila gospod državni sekretar kasneje, nima smisla, da zbor obremenjujemo s tem. Bistvo je v tem, da vi profesionalno, diplomatsko službo z vsemi atributi kariernega diplomata in tako naprej, pripombe sindikata poznate bolje kot sam, in tudi razmere v hiši, ki jih zdaj poskušate na nek način prestrukturirati, narediti tako, da bi bile povšeči resnično, resnično ljudem, ki so prav lojalni, ki so prav usmerjeni in ki zaprisežejo, da bodo še naprej taki, tako ravnali. In kar se tiče tajnih podatkov, gospod Šinkovec, ni res. Vi ste tudi ob jasnih direktivah zveze Nato in usmeritvah Evropske unije v nasprotju s slovensko ustavo, v nasprotju z zakonom o tajnih podatkih na Odboru za zunanjo politiko Državnega zbora zavajali in skrivali podatke, ki bi jih morali posredovati, ali ki morajo biti na voljo predsedniku države, predsedniku Vlade, ministrom, poslancem, sodnikom in tistim, ki so eksplicitno našteti. Do sedaj v tem mandatu ste vse to prekrivali.
Hvala. Gospod Juri.
Gospod državni sekretar, trdili ste, da je mnenje sindikatov upoštevano v predlogu, ki je pred nami. Kakšna je stopnja upoštevanosti, je drugo vprašanje. Mi smo prejeli gradivo, kjer sindikat izrecno piše, da je večino predlogov sindikatov predlagatelj zavrnil. Mi danes nismo slišali zakaj, pričakujemo pa, da bomo to slišali. Če ne boste še enkrat pogledali v to gradivo, in v šestih rešitvah, ki vam jih sindikat predlaga: 1. člen, 2. člen, 4. člen, 8. člen, 9. člen in 10. člen. Če tega ne boste upoštevali v gradivu za naslednje branje, bomo mi pač vložili ustrezne amandmaje. Takrat na ustrezne amandmaje sta dve možni poti. Ena, da preprosto rečete, kot se praviloma dogaja v Državnem zboru, da Vlada tega ne podpira, ali pa ne pojasni, zakaj. S tem boste pokazali odnos do parlamentarcev in do javnosti, ali boste pritrjevali rešitvam. Verjamem, da so, če so pripravljene s strani sindikata, v prid večji kakovosti dela in boljše organiziranosti v vašem ministrstvu. Zame je pomembno, da se to partnerstvo vzpostavi. Da vodite znotraj ministrstva tudi ta socialni dialog. Da se ne zgodijo situacije, v katerih bo, kot je danes moda, napovedati stavko, da se bomo morda, ne v času predsedovanja, kajti sedaj so vsi malo prestrašeni, napeli so vse moči za to, da se predsedovanje izpelje uspešno do konca, ampak po tem, da se lahko kaj zalomi. Tega si ne bi želeli. Jaz verjamem, da bo nova vlada, če sami tega ne zmorete, opravila tisto anketo, ki sem jo predlagal. Opravite anketo in ugotovite, kakšno je, anonimno seveda, se ne bo nihče ustrašil, da se ne bo nihče bal za svojo nadaljnjo karierno pot. Anonimno anketo, ki bo objektivno pokazala stanje odnosov, razmerij, hierarhije znotraj ministrstva in bo tudi pokazala ideje za boljšo organiziranost ministrstva in za to, da bodo karierni diplomati res dobili na veljavi. Moj poziv in verjamem, vsi pozivi danes vam so bili dobronamerni. Pričakujemo, da jih boste res upoštevali, ampak da boste upoštevali tisto gradivo, ki že obstaja in ki je utemeljeno. Jaz nisem slišal enega razloga, enega ugovora temu, kar sindikati predlagajo. Zato me čudi, da teh šest predlogov niste upoštevali. Sporočajo nam, vsem poslanskim skupinam, da žal predlagatelj tega ni upošteval. Jaz upam in pričakujem, da bomo z malo večjim optimizmom in večjim veseljem šli v drugo obravnavo na Odbor za zunanjo politiko, in da si boste prislužili podporo tudi večine v tem odboru. Hvala.
Hvala. S tem zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri, v torek, 20. maja 2008, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Lahko noč!