Spoštovane kolegice poslanke, spoštovani kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 13. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: Maša Kociper, dr. Franc Trček, Janez Janša, dr. Matej Tašner Vatovec, mag. Matej Tonin, Jožef Horvat od 16.30 do 19.30, Blaž Pavlin od 16.30 do 19.30, Jernej Vrtovec od 16.30 do 19.30, Iva Dimic od 9. do 14. ure, Soniboj Knežak do 12. ure, Matjaž Nemec, Mojca Žnidarič do 12.30, Mateja Udovč od 18.30 dalje, Igor Zorčič od 12. do 15. ure, Eva Irgl, dr. Anže Logar in tudi sam bom odsoten od 12. do 14. ure ter od 16. do 21. ure. Vse prisotne še enkrat prijazno pozdravljam! Dovolite mi, spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, da pred nadaljevanjem današnje seje priložnostno nagovorim Državni zbor. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, gospe in gospodje, dragi otroci! Danes obeležujemo 30. obletnico Konvencije o otrokovih pravicah, ki jo je sprejela Generalna skupščina Združenih narodov natanko 20. novembra 1989. Države mednarodne skupnosti so tako po dolgih desetletjih vendarle dosegle soglasje, da je treba otrokom ustvariti prijaznejši svet, oziroma kot je zapisano v preambuli predhodnega dokumenta, to je Deklaracija o otrokovih pravicah, »da človeštvo dolguje otroku najboljše, kar premore«. Kot tisti, ki potrebujejo posebno zaščito, so bili otroci prepoznani že leta 1924, in sicer z Ženevsko deklaracijo o otrokovih pravicah, ki jo je sprejelo Društvo narodov, predhodnik Organizacije združenih narodov. A ves dotedanji razvoj je brutalno prekinila 2. svetovna vojna, ki je prav vse človekove pravice grobo izničila. Nov korak v smeri zaščite otrok je bil narejen z Deklaracijo Združenih narodov o otrokovih pravicah leta 1959, a preteči so morala še tri desetletja, preden je bila sprejeta zgodovinska Konvencija o otrokovih pravicah. Slednja predstavlja enega največjih zgodovinskih mejnikov v prizadevanju, da bi ustvarili otrokom prijaznejši svet, saj je pravno zavezujoči mednarodni dokument. Hkrati pa gre tudi za najširšo, skorajda univerzalno sprejeto, predvsem pa najhitreje ratificirano mednarodno pogodbo s področja človekovih pravic. S Konvencijo o otrokovih pravicah so si države naložile nove odgovornosti, v svet pa poslale jasno sporočilo, da so otroci celovite osebnosti, z vsemi pripadajočimi pravicami, gre za politične, državljanske, ekonomske in socialne; in da zaradi svoje ranljivosti potrebujejo posebno zaščito. Za Slovenijo lahko rečemo, da je ena tistih držav, ki je trdno zavezana otrokovim pravicam in njihovi blaginji. Ni le pogodbenica Konvencije, ampak je nedavno ratificirala tudi Izbirni protokol o postopku sporočanja kršitev. Ta namreč otrokom, ki so žrtve kršitev pravic, zagotavlja možnost pritožbenega postopka na mednarodni ravni, torej neposredno pri Odboru Združenih narodov za otrokove pravice. Poleg tega pa je Slovenija svojo zavezanost otrokovim pravicam potrdila tudi z obnovitvijo Unicefove Globalne zaveze za uresničevanje otrokovih pravic. Torej kakšno je stanje 30 let po sprejetju Konvencije? Mogoče pogledamo optimistično in ugotovimo, da več otrok kot kadarkoli doslej dočaka 5. rojstni dan, da ima več otrok kot kadarkoli doslej dostop do hrane in čiste pitne vode ter da več otrok kot kadarkoli doslej obiskuje osnovno in druge šole. Vendar – in tu je pa ta vendar, za katerega verjamem, da nas kot ljudi pa tudi kot politike mora pretresti –, drage poslanke in dragi poslanci, živimo v 21. stoletju, ko še vedno vsako leto zaradi podhranjenosti umre 3 milijone otrok, starih do pet let. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, živimo v svetu, ko vsako leto povsem po nepotrebnem, ker niso vakcinirani, umre milijon in pol otrok. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, živimo v svetu, kjer več kot 300 milijonov otrok ne obiskuje šole; in živimo v svetu, kjer je več kot 150 milijonov otrok vključeno v otroško delo. In nenazadnje, spoštovani poslanke in poslanci, živimo v svetu, kakršnega še ni bilo; živimo v svetu, kjer več kot 240 milijonov otrok živi na območjih, kjer potekajo vojne. Na otroke in njihove pravice vplivajo tudi podnebna kriza, onesnaženost, množične migracije, dezinformacije in tudi porast duševnih bolezni. Danes, ko obeležujemo ta dan, je samo čas za zavedanje, da je pred nami še mnogo dela, ki ga moramo opraviti hitreje. Vesel sem, da je, spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, danes z nami tudi mlada ambasadorka Unicefa gospa Arja Ela Hvala. Prosim jo, da nam pove, kako razume današnji dan. Arja, izvoli. / aplavz/
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci ter gostje! Danes je zelo poseben dan. Kot je že bilo rečeno, danes praznujemo 30. obletnico Konvencije o otrokovih pravicah. Življenja mnogih otrok so se v tridesetih letih od nastanka te Konvencije bistveno izboljšala. Številnim otrokom je Konvencija omogočila ne le preživetje ter razvoja, temveč tudi priložnost, da se izobražujejo in izpolnijo svoj polni potencial. Pred tridesetimi leti so se številne države zavezale k uresničevanju štirih temeljnih načel Konvencije: k uresničevanju pravice do življenja brez diskriminacije, k zasledovanju najboljših koristi otroka, pravici otrok do preživetja in zaščite ter uresničevanje pravice otrok do sodelovanja. Uresničevanje teh štirih načel je prvi pogoj, da lahko otroci izpolnimo svoj najboljši potencial – da se izobražujemo, da smo zdravi, da smo varni, da smo zaščiteni, slišani ter upoštevani. Uresničevanje teh štirih načel je v vaših rokah in je bilo v rokah vaših predhodnikov, ki so sedeli v teh klopeh mnoga leta pred vami. Samo zavezanost temeljnim načelom Konvencije o otrokovih pravicah je bila potrebna, da so življenja otrok v Sloveniji in po svetu bistveno boljša. Slovenija dosega imenitne rezultate na številnih lestvicah, ki spremljajo kakovost življenja nas otrok. Zahvala gre zato v veliki meri vam, spoštovani poslanke in poslanci. Morda se sprašujete, zakaj sem sploh tukaj, zakaj pred vami stoji 13-letnica, ki trenutno izostaja od pouka in vam govori stvari, ki naj bi bile samoumevne. O tem sem se vprašala tudi jaz, kaj naj bi vam sploh povedala. O tem, da v Sloveniji 45 tisoč otrok živi pod pragom tveganja revščine. To, da živi v revščini, je zelo verjetno za otroka, ki živi z mamo v najemniškem stanovanju. In še bistveno bolj verjetno za punco, katere starši ne prihajajo iz Slovenije. Revščina je resničnost življenja milijon otrok. Revščina ukrade sanje. Izniči upanje. Ukrade otroštvo. Mar o tem, da diskriminacija še vedno obstaja. To isto punco je mogoče včasih strah povedati, od kod prihajajo njeni starši, boji se, da jo bo kdo sovražil in jo zmerjal. Odprto sovraštvo, nestrpnost, rasizem in diskriminacija so vse stvari, ki žal mučijo otroke. Tega ne bi smel izkusiti nihče, otrok ali odrasel. Noben otrok se ne sme bati povedati, kdo je in kaj ga odloča. Kmalu bom šla v srednjo šolo. Raziskave pravijo, da bo v našem razredu vsak tretji učenec doživljal občutke žalosti in obupanosti, ki bodo trajali vsaj dva tedna, in da bo že v 1. letniku vsak peti med nami razmišljal o samomoru. V treh od štirih primerov so se težave odraslih, ki se soočajo z duševnimi motnjami, pričele v otroštvu ali v obdobju najstništva. Rada bi vam povedala te zgodbe, a se bojim, da so za vas samo statistika, informacije, ki padejo v kup vseh drugih, ki jih slišite tekom tedna. To niso moje zgodbe in bojim se, da me zaradi tega ne boste jemali resno; ali še huje, da teh podatkov, za katerimi so tudi dejanske zgodbe, ne bi jemali resno. Rada bi, da jih slišite vse, a imamo samo 10 minut časa, preden nadaljujete s svojim poslanstvom. Edina stvar, za katero sem prepričana, da jo vsak otrok izkusi, je strah. Strah pred temi pravkar izrečenimi informacijami, strah, da bomo postali samo statistika. Otroci slišimo stvari, jih vidimo – novice, govorice, vse. Slišimo, da človeštvo škoduje našemu planetu, da se bližamo točki brez povratka, vse to vpliva tudi na nas otroke. Vročinski valovi, suše, poplave in neurja sili vse več otrok in odraslih po svetu v beg. Jaz se o tem celo učim pri tekmovanju iz geografije. Ali se zavedate, kako me je prestrašila informacija, da se Slovenija segreva skoraj dvakrat hitreje od drugega sveta?! Vsi otroci mislimo, da moramo počakati, da bomo odrasli, da bomo lahko sedeli na teh stolih, na katerih trenutno sedite vi, in pomagali svetu. Sedaj pa nas postaja strah, da bo takrat že prepozno. Zato vas nekaj iskreno prosim. Prosim, upoštevajte ta strah in upoštevajte, da imamo mi, otroci, pogum za spremembe. A za to, da ta pogum uresničimo, potrebujemo vas odrasle kot zaveznike. Mislite na nas pri grajenju sveta prihodnosti, prihodnosti za vaše otroke ter vnuke. Trideset let obstoja Konvencije, pričevalke nekega časa, je dokaz tega, da je lahko sodelovanje, spoštljiva in k rešitvam usmerjena komunikacija ter zmožnost sprejeti skupne zaveze in odgovornost za njihovo uresničevanje nujni pogoj, ki bo prinesel napredek na področju uresničevanja pravic otrok, ki smo tu z vami, in otrok, ki se bodo še rodili. Odrasli morate prevzeti odgovornost za moč sprejemanja odločitev, ki jo nosite, ter s to odgovornostjo ravnati preudarno. Pomembno je, da nam otrokom ponudite priložnost, da skupaj z vami ustvarjamo sedanjost ter da skupaj z vami in za vse nas ustvarjamo prihodnost. Vsaka pravica – za vsakega otroka. Hvala lepa. / aplavz/
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, verjamem, da v imenu vseh nas se lahko mladi Unicefovi ambasadorki zahvalim za izrečene besede. Gospod poslanec Horvat, imate možnost za postopkovni predlog. Izvolite.
Najlepša hvala, spoštovani gospod predsednik. Predstavniki Vlade, dragi kolegice in kolegi, draga naša najmlajša, najdražja gostja, ki je ravnokar odšla! Iskreno čestitam, predsednik, za to gesto, za vaš govor in za povabilo. Srce mi je zaigralo, ko ste začeli vaš govor; ampak naredimo nekaj konkretnega danes, dragi kolegice in kolegi, da ne bo mladih strah. Danes je strah tiste, ki so prišli v svojo šlo pa so na šoli videli besedo – smrt. Neverjetno. Smrt klerofašistom. Si predstavljate, kakšen strah trpijo ti dijaki, šolarji. Zato vas, spoštovani gospod predsednik, kot prvega med enakimi prosim, da pozovete takoj vlado, mogoče pristojnega ministra, organe, mogoče se vseh nas 90 podpiše pod to zahtevo, da naj pristojni nemudoma, res nemudoma urgirajo v okviru svojih pristojnosti. Ne more v tretjem tisočletju v ustanovah, kjer se šolajo nekateri naši otroci, na stenah pisati – smrt. Lepo vas prosim, naredimo nekaj konkretnega, ne samo z besedami, z dejanji, ker dejanja štejejo. Najlepša hvala, gospod predsednik.
Hvala za vaš postopkovni predlog. Sicer ne vem, kam ga umestiti, ampak mislim, da tudi to lahko povem v imenu vseh prisotnih, da jaz in tudi vsi poslanke in poslanci obsojamo konkretno ter vsako obliko nestrpnosti in da zahtevamo od vseh nas, ki imamo takšno ali drugačno pristojnost, da proti konkretnim in vsem drugim oblikam nestrpnosti maksimalno ukrepamo, saj le tako se bomo kot družba lahko razvijali v smer, v katero želimo. Nadaljujemo s prekinjeno 2. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Dopolnjenega predloga proračuna Republike Slovenije za leto 2020. Prehajamo na proračunskega uporabnika 22711, to je Ministrstvo za zdravje, ter na razpravo o vloženih amandmajih pri tem proračunskem uporabniku. Ugotavljam, da prehajamo na razpravo o vloženih amandmajih. V razpravo dajem podprogram Urejanje in razvoj na področju zdravstva ter amandma Poslanske skupine Levica. Ali želi kdo razpravljati? Nihče. Gremo naprej. V razpravo dajem še podprogram Investicijska vlaganja na sekundarni in terciarni ravni ter amandma Poslanske skupine SDS in amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Nihče. Prehajamo na proračunskega uporabnika 3330, to je Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport, ter na razpravo o vloženih amandmajih pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Raziskovalni programi in projekti ter amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Nihče. V razpravo dajem podprogram Varstvo kulturne dediščine, arhivska in knjižnična dejavnost ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Nihče. V razpravo dajem podprogram Izvajanje predšolske vzgoje ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Nihče. V razpravo dajem podprogram Povečevanje vključenosti otrok v predšolsko vzgojo ter amandma Poslanske skupine Levica in amandma Poslanske skupine Nova Slovenija. Želi kdo razpravljati? Nihče. V razpravo dajem podprogram Izvajanje osnovnošolskih programov ter amandma Poslanske skupine SDS, amandma Poslanske skupine Levica in amandma Poslanske skupine Nove Slovenije. Želi kdo razpravljati? Ne. V razpravo dajem podprogram Izvajanje srednješolskih izobraževalnih programov ter amandma Poslanske skupine SNS. Želi kdo razpravljati? Ne. V razpravo dajem podprogram Študentski domovi ter amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Ne. V razpravo dajem podprogram Programske in razvojne naloge športa ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Ne. Gospod Igor Zorčič ima proceduralni predlog.
Spoštovani predsednik, zdaj ste naštel cel kup amandmajev, ki so jih vložili različni predlagatelji, ampak očitno ti amandmaji niso niti toliko vredni, da bi predlagatelji za njih vstali in jih obrazložili. Moj predlog je, če so toliko nepomembni, da jih nihče ne pojasnjuje, da jih tudi ne daste na glasovanje. Hvala lepa.
Saj poznate, da to, kar ste sedaj naredili, ni bilo korektno. Poslanske skupine, ki so izrabile svoj čas [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ali me želite, lepo prosim, poslušati, da dokončam svoje besede, potem pa vi ostali dobite. Poslanske skupine, ki so izrabile svoj čas, ne morejo več razpravljati, to je bilo nekorektno. Kdo sedaj želi razpravljati? Nihče. Hvala. Gremo naprej. V razpravo dajem še podprogram Športna infrastruktura ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Ne. Prehajamo na proračunskega uporabnika s število 3340, to je Ministrstvo za kulturo, ter – saj vas ne želim motiti – na razpravo o vloženih amandmajih pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Varstvo kulturne dediščine, arhivska in knjižnična dejavnost ter dva amandmaja Poslanske skupine SDS in amandma Poslanske skupine SNS. Želi kdo razpravljati? Izvolite, gospa poslanska, beseda je vaša.
Hvala, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem! Dopolnjen predlog proračuna velja za leto 2020 in 2021. Žička kartuzija je bila ustanovljena v 12. stoletju kot prva zunaj matičnih dežel Francije in Italije, prva v srednji Evropi in prva od štirih na Slovenskem. Sčasoma je postala evropski kulturni in politični epicenter na naših tleh. V 14. stoletju se je samostan ponašal s knjižnico, ki je štela preko 2 tisoč knjig in bila manjša le od vatikanske. Kartuzijani so se med drugim ukvarjali tudi z naravnim zdravilstvom, lekarništvom, vinogradništvom, mlinarstvom, opekarstvom, steklarstvom in podobnim. Danes na območju nekdanjega samostana žalostno samevajo le ruševine. V letu 2018 je država kartuziji priznala status kulturnega spomenika državnega pomena. Zaradi te odločitve je nedvoumno, da bi naj država v prihodnje še dodatno podprla razvojne projekte v povezavi z Žičko kartuzijo. Sredstva se namenijo za projekt delne rekonstrukcije strehe, pred rekonstrukcijo so potrebna obnovitveno-konservatorska dela na zidovih redovne cerkve sv. Janeza Krstnika, saj je to predpogoj za izvedbo strešne konstrukcije. Po naši oceni gre za nekaj več kot 2 tisoč kvadratnih metrov obodnih zidov cerkve sv. Janeza Krstnika. Po statični sanaciji zidov bi se lahko objekt zastrešil, saj bi tako obnovljeni zidovi nosili strešno konstrukcijo s historično kritino. Omenjeni projekt je le del celotne revitalizacije Žičke kartuzije glede na današnjo podobo in že prej opisan objekt v okviru samostana z namenom povrnitve nekdanje funkcije le-tega. Obnovitev kartuzije bi pomenila ponovno vrnitev Slovenije v evropski kulturni prostor, zato je nujno, da se z obnovitvenimi deli začne čim prej. Hvala.
Hvala, gospa poslanka. Ali želi še kdo razpravljati pri tem amandmaju? Ugotavljam, da ne. V razpravo dajem podprogram Mediji in avdiovizualna kultura ter amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Gospa poslanka Tomić, izvolite.
Hvala za besedo. Se opravičujem, minutažo sem hranila za kulturo, ki je pač moje področje. Dejstvo je, da je v tem proračunu, ki je rekorden, za letos in naslednje leto kultura močno močno zapostavljena. Iz celega proračuna imamo samo 1,82 % za namen kulture in kulturne produkcije, kar je nedopustno, kajti vemo, da kultura ni strošek, ampak je ena od gospodarskih panog, ki zaposluje veliko zaposlenih in tudi samozaposlenih. In ravno zato smo se tudi soglasno odločili in sklenili, bi vas rada spomnila, kolegice in kolegi, na 3. nujni seji Odbora za kulturo 13. 11. 2018, da bomo končali beg možganov naših najkvalitetnejših, predvsem mladih filmskih ustvarjalcev, ki odhajajo v tujino, ker tu ne dobijo filma, ne dobijo možnosti za ustvarjanje filma. In dobili so zavezo, da bodo dobili 11 milijonov letno za filmsko produkcijo, česar v tem programu ni videti. Zadnjič sem bila na digitalizirani verziji filma Ne joči, Peter. Še dobro, da jih digitaliziramo, kajti filmski zapis bledi. V tempu, kot zdaj digitaliziramo našo filmsko bogastvo, ki je nastajalo v vsej naši zgodovini, bo to trajalo 150 let. Koliko te kulturne dediščine bo do takrat za vedno izgubljene, lahko res samo ugibamo. Mislim, da bi za Slovenijo morala biti zaščita kulturne dediščine in aktualne kulturne produkcije prioriteta pred vsemi investicijami, na primer v štirikolesnike, orožje in strelivo, kajti Slovenija trenutno ni vojaško ogrožena in nismo sredi vojne. Lahko pa posnamemo kakšen dober vojni film, ni problema, vsi bomo imeli nekaj od tega. Na postavki Mediji in avdiovizualna kultura predlagamo dvig sredstev za 725 tisoč evrov in jemljemo na postavki Operativno delovanje in vzdrževanje pripravljenost Slovenske vojske, se pravi za Nato. Mislim, da se pri orožju to ne bo poznalo. Pri filmu, ki smo mu obljubili višja sredstva, pa se bo poznalo zelo. Kajti imamo zelo zelo dobre filmarje in vlagali smo v njihovo izobraževanje. In če danes oni snemajo film, zastavijo svoje lastno stanovanje ali pa odidejo drugam, drugje pa so jih kar veseli. Mislim, da boste ta moj predlog podprli, kajti gospodarska kulturna panoga je tako zapostavljena in vemo, kaj nas dejansko ohranja skozi zgodovino. Ne strelivo ali pa karkoli drugega, kar lahko počnejo tudi drugi, ampak specifična kultura, ki je zrasla tukaj, iz naših visoko kvalitetnih ustvarjalcev. Hvala.
Hvala, gospa poslanka. Ali želi še kdo spregovoriti? Če ne, ugotavljam, da lahko razpravo zaključim. Glasovanje o amandmajih na Posebnem delu dopolnjenega predloga proračuna bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v četrtek, torej jutri, v okviru glasovanj. Prehajamo na obravnavo Načrta razvojnih programov. Ali želi kdo spregovoriti? Ne. Glasovanje o Načrtu razvojnih programov bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v okviru glasovanj prav tako v četrtek. S tem prekinjam 2. točko dnevnega reda. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DOPOLNJEN PREDLOG PRORAČUNA REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2021. Prehajamo na razpravo o Dopolnjenem predlogu proračuna. Razpravljali bomo o posameznih delih dopolnjenega predloga proračuna in vloženih amandmajih. Kot posamezni del se šteje Splošni del, Posebni del in Načrt razvojnih programov. Prehajamo na obravnavo Splošnega dela Dopolnjenega predloga proračuna. Ali želi kdo razpravljati? Odpiramo prijave. Lista odprta. Imamo eno prijavo. Gospod Marko Pogačnik, izvolite.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovana državna sekretarka! Pred nami je Dopolnjen predlog proračuna za leto 2021. Osebno mnenje je zelo podobno kot pri Dopolnjenem predlogu za leto 2020. Osebno ocenjujem, da pri dopolnjenem predlogu za leto 2021 obstaja verjetno pri prihodkih in odhodkih še določeno višje tveganje, kot je bilo pri proračunu za leto 2020. Dejstvo je, da ta proračun razpolaga z rekordnimi prihodki; na drugi strani rekordnimi odhodki. Dejstvo je, da gre v večini zahvala gospodarstvu za rekordne prihodke. Dejstvo je, da ta vlada tudi proračuna za leto 2021 ni pripravila razvojno in ciljno usmerjenega. Pogrešamo v Slovenski demokratski stranki pa predvsem investicije. Teh investicij tudi pri letu 2021, vsaj mi, ne beležimo; sploh pa v primerjavi z absolutno bistveno višjimi prihodki, več kot 2,5 milijarde iz naslova davčnih prihodkov, v primerjavi z letom 2014. Osebnega mnenja sem, da dolg še vedno predstavlja velik problem za Slovenijo. Nekateri so včeraj govorili, da mi imamo zelo nizek dolg v strukturi bruto domačega proizvoda. To je mogoče res, vendar imejmo eno dejstvo pred očmi, da Slovenija še vedno plačuje 750 milijonov evrov obresti letno. 750 milijonov evrov obresti. Če mi teh obresti ne bi plačevali, bi lahko za ta denar zgradili 150 domov za ostarele danes, danes imamo 11 tisoč starostnikov, ki čakajo v vrsti za ta dom. To pomeni, da dolg je problem, na to opozarja tudi guverner Banke Slovenije. Na to opozarjamo že nekaj časa tudi v Slovenski demokratski stranki in ta dolg znaša 32 milijard. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da bo še naprej porušeno razmerje med delom in nedelom. Apeliram na vlado in na koalicijo, da tukaj nekaj naredi. Korenite spremembe so potrebne na področju trošarinske politike. Dejstvo je, da edini prihodki v proračunu za leto 2020 in za leto 2021 v primerjavi s prejšnjimi leti, ki padajo, so trošarine; trošarine pa izključno zaradi tega, ker ni ustrezne politike. Nerazumevajoče je, da je v Avstriji cena litra nafte cenejša kot v Sloveniji in da je tisoč litrov kurilnega olja v Avstriji cenejše za več kot 200 evrov. To je nesprejemljivo. Na področju naftnih derivatov, tobačnih izdelkov in alkohola je treba trošarinsko politiko spremeniti, to je moje osebno mnenje. Ukrepi Banke Slovenije glede omejitve kreditnih sposobnosti prebivalstva Republike Slovenije so na plan potegnili dva problema – Slovenija ima izrazito nizke plače in država ni dovolj naredila za reševanje stanovanjskega problema. Vlada pa s tem proračunom za reševanje stanovanjskega problema namenja zgolj 3,7 milijona evra. Mislim, da je to podcenjujoče, s tem se zadeve ne bodo rešile. Kaj je bila rdeča nit včerajšnje razprave pri proračunu za leto 2020, vsaj s strani koalicijskih poslank in poslancev? Kako se bomo rešili fiskalnega pravila, kako ga bi malo zrahljali, to so bile besede. Ampak, spoštovani poslanci koalicije, z rahljanjem ali z ukinitvijo fiskalnega pravila boste vi pridobili mogoče 100 ali 200 milijonov. Ali se vi zavedate, da vam v Bruslju ležijo 3 milijarde evrov, v Bruslju vam ležijo 3 milijarde evrov, ki jih vi ne znate pobrati. Neizterljiv davčni dolg vam leži – 1 milijarda, 4 milijarde vam ležijo, vi bi pa rahljali in ukinjali fiskalno pravilo, zato da boste dobili 100 milijonov. Lista Marjana Šarca je to potrdila, deloma tudi Socialni demokrati in SAB, dajmo rahljati fiskalno pravilo. Zakaj, da boste dobili 100 milijonov? 3 milijarde nam ležijo v Bruslju, več kot 2 meseca je Slovenija že brez ministra na tem področju, v enem letu ste zamenjali za to področje dva ministra. Na 19. mestu smo po uspešnosti črpanja evropskih sredstev. Ampak vi bi pa za 100 milijonov rahljali fiskalno pravilo. Pred pol ure je bil v dvorani glasen aplavz mladi ambasadorki Unicefa, upravičeno. Ampak fiskalno pravilo je zaradi nje; da neka nesposobna vlada, kot je vaša, ne bo mlade generacije zadolžila do neba. Zamislite se. Upravičeno je doživela aplavz. Ampak fiskalno pravilo je ravno zaradi njih, da jih nesposobne vlade, kot je vaša, ne bodo zadolžile do neba, 32 milijard evrov imamo dolga, vi bi pa fiskalno pravilo rahljali pri 2,5 milijarde evrov višjih davčnih prihodkov v primerjavi z letom 2014. Poglejte se v ogledalo, ali ste sposobni ali niste. Niste, 3 milijarde nepobranega denarja vam leži v Bruslju, ki čaka na projekte; še več, Slovenija je morala zaradi vaše nesposobnosti vračati 60 milijonov evropskega denarja, 60 milijonov evropskega denarja se je vračalo, ker ste dali projekte, ki potem z vaše strani niso bili realizirani; in je bilo 60 milijonov treba Bruslju vrniti. 1 milijarda davčnega dolga, vi bi pa rahljali fiskalno pravilo ali pa ga celo ukinili. Mislim, da ta pot ni pravilna, ni ustrezna. In ni razloga, da bi mi takšen predlog proračuna podprli. V Slovenski demokratski stranki smo vložili vrsto amandmajev, amandmaji, ki prerazporejajo sredstva. Ključni amandmaji tudi po mnenju SDS in po mojem mnenju so 150 milijonov za reševanje stanovanjskega problema, 80 milijonov za reševanje oskrbe za starejše, za domove za ostarele. V proračunu imate 6 milijonov za izgradnjo doma za ostarele, 10 let ali 12 let. Včeraj smo poslušali, da je država zadnji dom za ostarele zgradila leta 2008. Spoštovani poslanci in poslanke koalicije, zamislite se! Kje ste vi porabili 2,5 milijarde, ki jih je pridelalo gospodarstvo in delovni ljudje, državljanke in državljani Republike Slovenije? Kam je ta denar šel? Kajti za investicije ste vi namenili 81 milijonov več in vi bi zdaj rahljali fiskalno pravilo. Še enkrat ponavljam, 3 milijarde vam ležijo v Bruslju, milijarda vam leži na Fursu zaradi neizterjanega davka, 4 milijarde imate, pa še 2,5 milijarde imate več prihodkov. Mislim, da so to zaskrbljujoče stvari. Dejstvo pa je, da se je večina tega denarja porabila za plače za javno upravo. Saj je prav, da so plače; plače so v Sloveniji prenizke, vendar ste vi z nekimi ukrepi, ki ste jih sprejeli pod to vlado, naredili tudi dolgoročne fiksne odhodke. Jaz sem prepričan, da bi morali reševati zadevo preko davčne reforme in razbremeniti delo ter tudi gospodarstvo, prihodkov imate dovolj; imate pa tudi dovolj razpoložljivih sredstev. V Bruslju je razvojni denar, ki je nepovraten, in vi ga ne znate pripeljati v Slovenijo. In to je vaš problem, to je problem vlade Marjana Šarca in problem vaše koalicije. Žalostno je tudi, da vodja Poslanske skupine SMC, ki ga včeraj cel dan ni bilo, tu napada SDS, zakaj ne razpravljamo pri amandmajih. Ker nam je časa zmanjkalo, ker smo včeraj razpravljali do enajstih zvečer. In vse to govori, kako ta koalicija diha, ne ve, kaj dela leva roka, ne ve, kaj dela desna roka. In čas je, da rečete – nismo sposobni voditi Slovenije. V četrtek je za to lepa priložnost.
Hvala, gospod poslanec, za vašo razpravo. Ali želi še kdo razpravljati? Odpiram listo za prijave. Prijave potekajo. Kot prva imate besedo gospa Violeta Tomić. Pripravi naj se gospod Gregor Perič. Izvolite, gospa poslanka.
Hvala za besedo. Kolega pred mano je nekoliko zlorabil otroka, ki je tu govoril o strahu, sovražnem govoru, sramu, revščini in diskriminaciji; ne o fiskalnem pravilu. Fiskalno pravilo je nekaj, kar je naš minister razložil včeraj, ko je predstavljal ta zgodovinsko velik proračun, od katerega pa ljudje nimajo kaj dosti. Kot vemo, nimamo domov za ostarele, mladi so še vedno v stiskah, revščina med otroci je velika. In mislim, da bi tu moral ta proračun dati malo več oziroma mnogo več teže. Govorite o maastrichtskih kriterijih in fiskalnem pravilu kot o nekem božanstvu, ki ga je treba tako spoštovati, in se hvalimo, da smo eni prvih, ki ga spoštujemo. Zakaj smo eni prvih in najbolj pridnih? Ker so ga drugi že opustili. Mi pridneži pa pridno capljamo tja, kamor nihče več ne koraka. Nemec Christian Kastrop, ki je oče tega fiskalnega pravila, je sam ugotovil, da se je motil in da fiskalno pravilo zavira razvoj. Zato je Nemčijo pozval, naj raje investira v nove tehnologije, infrastrukturo, v boj proti podnebnim spremembam in tako naprej; kajti le denar, ki se investira, lahko prinaša nazaj kakršnekoli profite. Pa naj se znova vrnem h kulturi, za katero se mi zdi, da je tako zelo zapostavljena v tem proračunu, da bi bilo treba kar vpiti po njej. Kot sem že prej omenila, za kulturo ne gresta niti 2 % kompletnega proračuna, točneje 1,82 %, čeprav je v svoji koalicijski zavezi ta koalicija rekla, da bo podvojila denar za kulturo. In bi bilo dobro, da spoštuje vsaj svoje koalicijske zaveze. Obljubljena je bila tudi samostojna proračunska postavka za nevladne organizacije v kulturi (NVO) v kulturi, ki zaposlujejo kar precej kulturnikov in s tem dajejo kruh našim kulturnikom, ki so visoko usposobljeni. Po podatkih CNVOS in po teh izračunih, če vzamemo kot izhodišče leto 2017, bi moral znesek obljubljene samostojne proračunske postavke, ki je nimamo, za poklicne NVO v kulturi za leto 2020 – za 2021 pa še malo več – znašati vsaj 12 milijonov. Če bi k temu dodali še obljubljena sredstva za izboljšanje položaja in vsebinske projekte za samozaposlene v kulturi, pa bi ta postavka morala znašati okoli 15 milijonov evrov; je pa ni. Če si je vladajoča koalicija resno zadala cilj razvoja profesionalne nevladne kulture in je to zapisala v svojem sporazumu, bi bilo nujno, da bi se to tudi poznalo v teh dokumentih. Odbor za kulturo, ki ga vodim, je v tem mandatu sprejel določene sklepe. Sprejeli smo jih tako rekoč soglasno, ampak jih tukaj ni. Z njimi se je strinjal minister, z njimi so se strinjali vsi poslanci koalicije in opozicije, vendar to očitno ne pomeni nič. Sprejeli smo dvig filmske produkcije postopno na 11 milijonov evrov letno. Potem smo sprejeli sklep za vzpostavitev osrednjega kritiškega portala za strokovno umetnostno kritiko. Tudi tega ni, ker ni sredstev. Potem smo sklenili, da bomo uredili status upokojenih baletnikov, kajti pri petinšestdesetih letih ne boste videli baletnika ali baletnice, da bi vrtela piruete, malo razuma tukaj res potrebujemo. Minister pravi, da so tik pred rešitvijo. Obljubljena je bila tudi ambulanta za uprizoritvene poklice. V proračunu manjkajo sredstva za bolniška nadomestila za samozaposlene, ki jih je samo 2 tisoč 700. Samo 2 tisoč 700 boleznin, pa bi bilo okoli 50; in vseeno nikjer samostojne postavke. Na drugi strani pa imamo zapravljanje javnega denarja za nakupe vojne tehnike, ki jo je Generalštab Slovenske vojske že pred več kot desetletjem označil za zastarelo, skratka neko staro železo. Slovenska vojska že dlje časa načrtuje nakup sodobnejših oklepnikov, ki bi ta zastarela vozila nadomestili. Proračun, v katerem ni skrbi za najrevnejše, kjer najprej ne odpravlja revščine med najšibkejšimi, predvsem otroci, da jih ne bi bilo strah, ko prihajajo v šolo, da jih ne bi bilo strah povedati, od kod so njihovi starši, tukaj bi naslovila predvsem nestrpnost, ki jo večkrat slišimo tudi v tej dvorani in ki nekatere otroke spravlja v neznosno stisko, tudi proračun, kjer ni nobenega doma za ostarele za naše starostnike in ki preferira tiste, ki kao ustvarjajo dobičke, in jim še dodaja denar za investicije. Nič hudega, jasno je, da je treba tudi proizvajati, ampak ne pozabite, da je tudi kultura gospodarska panoga. Zelo pomembna gospodarska panoga, brez katere nas tukaj danes ne bi bilo. Kjerkoli boste skozi zgodovino gledali preplet politike in kulture, boste videli, da se je umetnost ohranila; in še danes prihajajo gledat kulturne dosežke izpred stotih ali še več let, tisočletij. Kdo je bil takrat politik ali pa kateri gospodarstvenik je takrat bil glavni, tega pa ne boste izvedeli, kajti to je dokaj nepomemben podatek, kajti te stvari so minljive. Kultura – predvsem enega takega majhnega naroda, kot je slovenski, da ne govorim, da imamo tudi visoko umetnost in umetnike, ki so priznani povsod po svetu – pa ne bi smela biti tako zapostavljena. Moram reči, da vse od osamosvojitve, skoraj 30 let, v nobenem programu strank ni bila omenjena kultura; do prihoda Levice, ki smo prvič naslovili to problematiko. Mislim, da je bil skrajni čas, da se na to opozori, vendar žal v tem proračunu vidimo, da bo kultura še vedno životarila, da bodo kulturniki na robu socialnega dna in predvsem samozaposleni bodo še vedno izčrpani, podplačani in nespoštovani, saj vemo, kaj je rekel Prešeren: »Slep je, kdor se s petjem vkvarja, Kranjec moj mu osle kaže; pevcu vedno sreča laže, on živi, umrje brez dnarja.« Potem mu pa postavljamo spomenike, ampak ti spomeniki umetniku ne pomenijo ničesar, kajti svoje celo življenje je preživel v mizeriji. In ne smemo nikoli verjeti, da lačen ptič lepše poje. Ne, lačen ptič prej ali slej izumre. Hvala.
Hvala, gospa poslanka, za vašo predstavitev. Besedo imate gospod Gregor Perič. Pripravite se gospod Zvonko Černač. Izvolite.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem! Tako bom začel, jaz težko kupim neko razlago, da v Sloveniji kultura in sociala trpita, ker smo se v Sloveniji odločili, da bomo vlagali tudi v varnost, pa naj bo ta varnost v obliki vojske, policije, pravosodnih policistov ali pa še česa tretjega. Eno je z drugim povezano in eno predstavlja predpogoj drugega, da lahko vsa ta tri našteta in še vsa ostala področja delujejo in tudi nekaj pokažejo, ustvarijo. Danes smo spet slišali to trditev, da ni dovolj sredstev na področju stanovanjske politike, tukaj je treba še enkrat poudariti, da ko bo nov Stanovanjski zakon potrjen, bo to podlaga potem tudi za proračun, da se vnesejo oziroma dajo ustrezna sredstva, ki bodo potem vzvod za vodenje neke bolj celovite stanovanjske politike. To je bilo že velikokrat povedano in bo treba očitno poudariti še večkrat, ker očitno do vseh ta informacija še ni prišla v celoviti obliki, ampak verjamem, da se bo tudi v prihodnjih razpravah lahko marsikdo seznanil. V okviru novega Stanovanjskega zakona so predvidena tudi večja sredstva, ki bodo omogočala drugačen način vodenja stanovanjske politike, tudi z vidika drugačne politike do samih najemnin, torej do stroškovne najemnine, ki bo nek realnejši odraz tega, kar je danes na trgu. V tem trenutku poteka na nek način prikrito subvencioniranje, ki pa je na srednji oziroma dolgi rok škodljivo za vse, zlasti pa za tiste, ki še nimajo neke pravice do nekega neprofitnega stanovanja, pa bi ga potrebovali oziroma bi bili do njega še kako upravičeni. S sprejetjem Stanovanjskega zakona se bo to področje uredilo, hkrati pa imamo tudi na mizi predlog, s katerim se koalicija strinja. V SMC smo predlagali, da se v letu 2020 in v letu 2021, torej v vsakem letu, zagotovi še poroštvo za 200 milijonov za kredite, zlasti za mlade družine, da tako lažje rešijo svoj stanovanjski problem. Verjamemo, da bo poleg ukrepov v okviru Stanovanjskega zakona in teh 400 milijonov za poroštvene kredite področje stanovanjske politike pri nas bistveno drugačno, kot je bilo v preteklosti, ker na žalost vlade iz različnih razlogov, tudi zelo utemeljenih, temu področju niso posvetile ustrezne pozornosti. Kar se fiskalnega pravila tiče, smo v SMC večkrat izpostavili, da si želimo neke bolj previdne politike in da nas naj ne zavedeta trenutni optimizem tudi na področju gospodarstva. Če spremljamo dogajanje znotraj regije in tudi globalno, vidimo, kako zelo hitro se lahko stvari spremenijo, kako lahko neki konflikti, neke napetosti, carinske ali druge, tudi vojne vplivajo na gospodarski optimizem, na gospodarsko rast. Seveda si vsi želimo tega, da tudi voditelji pomembnih držav ohranijo to zavezanost oziroma naklonjenost multilateralizmu, ker v tem primeru bo tudi Slovenija veliko lažje prodajala oziroma bo aktivna na mednarodnih trgih. Ker pa ne vemo, kaj bo, je fiskalno pravilo neka ustrezna garancija pred tem, da nas dogajanje znotraj politike včasih zavede in sprejmemo kakšne odločitve, ki niso dovolj premišljene. Dotaknil se bom tudi proceduralnega predloga kolega Zorčiča. Kolega Pogačnika včeraj do enajste ure zvečer več ni bilo z nami, včeraj se je v okviru razprave o proračunu za leto 2020 razvila zanimiva debata in padala so vprašanja vladni strani, tudi s strani kolega Černača, ampak ravno tako ni bilo časa za odgovore. Ta logika oziroma ta pristop, če tako rečem, ki ste ga v SDS uvedli, če potem dobite nazaj, ne biti presenečeni. Naj zaključim samo še s temi ocenami, ki so zelo pogosta praksa tukaj in so marsikdaj tudi pavšalne – ali je vlada sposobna ali je nesposobna; ali je koalicija sposobna ali ni sposobna. Naj še enkrat podčrtam, da v tem trenutku imamo še vedno manjšinsko vlado, koalicija znotraj državnega zbora nima večine, kar pomeni, da ima opozicija večino. In ker sprejemamo koalicijski predlog proračuna in koalicija nima večine oziroma da jo je uspela poiskati, če gledamo znotraj teh parametrov, potem bi lahko z neko logično razlago prišli do sklepa, da ni vlada oziroma koalicija nesposobna, ampak bi lahko rekli, da je opozicija nesposobna. Čeprav ima znotraj Državnega zbora večino, ne uspe sprejeti nekega proračuna za vlado, ki bi bil po njihovi meri. Hvala lepa.
Repliko ima mag. Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Kolegu Periču bi samo rad povedal, da sem jaz včeraj do 23.00 bil tukaj in sem zapustil sejo Državnega zbora, ko jo je predsedujoči končal. Malo premislite, katere besede izrečete, ne lagati, ne zavajati. Drugo dejstvo, jutri se bo odločalo, jutri je glasovanje. V Slovenski demokratski stranki smo dali amandma za 150 milijonov na področju reševanja stanovanjske problematike. Vi pa govorite – vse bo v redu, stanovanjski zakon smo pripravili. Kdaj? Kje je garancija, da bo sprejet? Po mojem vedenju bo prišel v Državni zbor meseca marca, tako so včeraj povedali. Kje je še mesec marec. Včeraj nam je pa finančni minister povedal, da bo odstopil v primeru, če tak proračun ne bo izglasovan, kot je bil predlagan. Ogromno je takšnih stvari in jutri je priložnost. Stanovanjska problematika bi se morala reševati 20 let nazaj. Ne, vi še zmeraj govorite – počakajte, mi smo pripravili rešitev. Preberite si včerajšnji članek v enem od slovenskih medijev: Napovedi o številu novozgrajenih stanovanj v Ljubljani se ne bodo uresničile. Mogoče bo od tega, kar se je napovedovalo, zgrajena samo ena tretjina. Tako ni pričakovati, da se bodo cene nepremičnin bistveno znižale. Ne gre to tako, kolega Perič, kar nekaj boste na zalogo, kar nekaj boste [[…]]Jutri podprite! Za občine je zadeva šla skozi na Odboru za finance, verjetno se del poslancev zaveda problematike občin in so podprli amandma SDS in Nove Slovenije. Jutri je priložnost za 150 milijonov, ker se zavedamo problematike in tudi prerazporedili smo sredstva. Vi pa tega ne boste reševali jutri, ampak čez pol leta ali pa čez eno leto. Kje je garancija, da bo Stanovanjski zakon sprejet v Državnem zboru, pa shema. Saj še nič niste povedali, kaj bi. Jaz naprošam malo resnosti, volivke in volivci spremljajo to zadevo. In vam pada, kot kopni sneg, ki je zapadal dva dni nazaj, tako vam pada podpora, in to upravičeno. Maske so padle.
Replika je končana. Besedo imate gospod Zvonko Černač. Pripravi se gospod Jože Lenart. Izvolite.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem prisotnim! Ali kolega Perič ni seznanjen z vsem, kar se dogaja v koaliciji, ali pa manipulira s tem državnim zborom in javnostjo. Eno in drugo je verjetno, verjetno drugo bolj kot prvo, ker dvomim, da ne bi bil seznanjen, saj posluša, kaj se okrog njega dogaja in je del te koalicije. Vodja Poslanske skupine LMŠ gospod Golubović vam je včeraj povedal – in mislim, da tega niste preslišali –, da ima vaša manjšinska vlada za ta proračuna in za ZIPRS dovolj glasov, ker je gospod Jelinčič javno napovedal, da bo te proračune podprl. Tukaj ni nobene bojazni, saj vas že od začetka mandata nekritično podpirata tudi oba poslanca narodnosti, je teh glasov toliko več. In kakšnih skrbi glede tega si po moje ni treba delati in po moje si jih tudi ne delate, ampak malo ustvarjate umetnega pritiska v javnosti, da bi na nek način dvigovali pomembnost vašega odločanja, ki je žal tukaj ni. Pomembnost bi si po moje pa morali dvigovati pri odločanju o dobrih stvareh, o dobrih proračunih konkretno. Mi smo že včeraj govorili, ko smo govorili o proračunu za 2020, in danes, ko imamo na mizi proračun za 2021, lahko ponovimo, da gre pri proračunih v bistvu za denar davkoplačevalcev, za denar vseh tistih, ki na kakršenkoli način prispevajo ta sredstva v državno blagajno. Gre za denar tiste upokojenke ali upokojenca, ki ima 500 evrov pokojnine ali še manj in si mora vsak dan kupiti kruh, ki je obdavčen in od tega plačuje DDV, in tudi za denar tistega mehanika, ki si mora z umazanimi rokami trdo služiti kruh vsak dan in ga inšpekcija po nepotrebnem nadleguje. Sem bil pri vulkanizerju, ko je bila največja gužva, so prišli s Fursa, ko je imel polno delavnico. Sem se zadnjič na Twitterju pošalil, da smo država, ki je v svetovnem merilu znana po čakalnih vrstah, ker se je bilo treba letos za zamenjavo gum naročiti. Sem bil pri svojem vulkanizerju, h kateremu hodim že 20 let, pa je rekel: Zvone, letos je noro, te ne morem vzeti pred 20. novembrom. In sem moral iti k drugemu. Ampak ko je največja gužva, pride davkarija kontrolirat, ali ti reveži odvajajo davek ali ne. Pridejo na dom, so napisali na Twitterju nedolgo od tega. Ni pa jih pri milijonskih utajah, kjer ni treba hoditi na dom, ker se stvari dogajajo preko interneta. Ko govorimo o proračunu, govorimo o denarju teh ljudi, teh ljudi, ki s svojimi lastnimi rokami, svojim lastnim delom, s kupovanjem storitev, ki jih nujno potrebujejo, da preživijo, plačujejo državi davke. In seveda vseh uspešnih podjetnikov, ki plačujejo toliko več in tako naprej, da ne zanemarim tega dela gospodarstva. In zaradi tega je treba pri načrtovanju politik v proračunu gledati s tega vidika, ne z vidika milijard pa milijonov. Z vidika centa, evra, 10 evrov, 100 evrov, tisoč, 100 tisoč in tako naprej. To, kar ta vlada počne in praktično vse leve vlade do sedaj, pa je gledanje od vrha navzdol, ne od spodaj navzgor. In zaradi tega nimamo pravilnih politik in zaradi tega nimamo pravilnega razreza v tem proračunu. Kajti če bi gledali, kot mora gledati vsaka gospodinja, upokojenka ali upokojenec, da preživi s 500 ali manj evri, potem bi bil, verjemite mi, ta proračun ob teh rezultatih, ki jih beležimo v teh letih, bistveno drugačen, kot je danes. Bistveno drugačen kot je danes. In ne bi govorili o tem, da ob več kot 2 milijardah več prihodkov, kot smo jih imeli iz naslova davkov in prispevkov pred petimi leti, imamo na investicijah samo 80 milijonov več. Ne bi govorili o tem. Če bi bilo načrtovanje s tega vidika, ne bi tudi govorili o tem, da imamo ob več kot milijardi evrov v zadnjih treh letih več v zdravstveni blagajni enake probleme, kot smo jih imeli nekaj let nazaj oziroma na nekaterih segmentih še večje. Še večje, imamo celovite prenove potreben Univerzitetni klinični center v Ljubljani, ki ne uspe nuditi ustreznih storitev tudi zaradi tega, ker je pač objekt, ki je že toliko let star in zahteva ustrezno prenovo, zagotovitev prostorov, da bodo ljudje v tej inštituciji normalno delali; pa ni denarja za to. Pa ni denarja za to ob več kot 3 milijardah evropskih sredstev, od katerih bi lahko en del porabili za ta namen, ne pa da so razfrčkani na več kot 4 tisoč projektov, kar je odobrila vlada Alenke Bratušek, ko je spremenila operativne programe, po tistem ko je druga Janševa vlada zapustila svoje stole. O tem bi se morali danes pogovarjati. Danes in včeraj bi morala teči debata o tem, ali je bolj prav, da se investira v prenovo nekega zdravstvenega centra, neke bolnišnice; ali je bolj prav, da se nekje naredi dom za starejše ali negovalna bolnica, kar tudi nujno potrebujemo; pa tega ni. Ampak se o tem sploh ne pogovarjamo. Mi se včeraj in danes pogovarjamo, oprostite, ena od nebuloz, ki smo jo slišali, je bila, da imamo najboljši proračun na svetu. Pazite, najboljši proračun na svetu ima Slovenija. Potem smo v večernih urah slišali vrhunec blefa. Slovenija se segreva dvakrat hitreje kot svet, je rekel namestnik ministra, zadolžen za okolje, gospod Marko Maver. Jaz sem že včeraj povedal in danes lahko ponovim, če to izreče nek otrok, mu ne gre zameriti, kar je bilo za to govornico ponovljeno. Če pa to reče namestnik ministra, da se Slovenija segreva dvakrat hitreje kot svet, oprostite, in podkrepi visoke vode, ki se dogajajo v zadnjih dneh, visoko plimovanje v Benetkah s podnebnimi spremembami; in istočasno reče, da tako visokih vod tam ni bilo že 150 let, kar je laž – vsak, ki malo pogugla, lahko pogleda, da je bila v Benetkah visoka voda pred 53 leti, leta 1966, za 7 centimetrov višja, kot je danes; takrat je bil rekord 193, sedaj je 187 centimetrov –, in to namerno poveže s podnebnimi spremembami in s tem bojem, potem se človek vpraša, ali je res tukaj neznanje zadaj ali pa podlaga za to, da bi se 184 milijonov, s katerimi se je vlada na svojem Twitter računu pred dnevi pohvalila, ki naj bi bili namenjeni boju proti podnebnim spremembam, ponovno porabilo za pumpanje takim in drugačnim svetovalnim institucijam, kot se porablja 74 milijonov za svetovanje, iskanje študij, kako bomo reševali oskrbo za starejše, domsko oskrbo, negovalne bolnišnice. Verjetno je to bolj v ozadju kot pa resnični boj proti temu, kar se dejansko v svetu dogaja, ker se svet svinja. Svet se svinja in Slovenija del tega svinjarija, odpadkov je pretirano preveč. Megaindustrija jih načrtno ustvarja, potrošniške navade so šle v smer, da se ne splača več stvari popravljati. Zadnjič se mi je pokvaril pralni stroj, je rekel serviser – Saj se ti ga ne splača popraviti, tukaj bo 90 evrov, nov stane pa 250. Sem rekel – Ne, ga bomo popravili, kaj bomo sedaj s tem starim, na smetišče pa dodatni odpadek več. Prišli smo v filozofijo, ampak Slovenija je majhen delček v tem svetu tega svinjarija. Ne glede na to pa bi morali nekaj na tem narediti, če se segrevamo dvakrat hitreje kot ostali svet. Ali se segrevamo morda zaradi tega, ker so v zadnjem letu gorele smeti po celi Sloveniji? In na nekaterih deponijah okoli Lenarta celo trikrat pri istem odlagalcu odpadkov; pa nobeden ni nič naredil, namesto da bi se skurile tam, kjer jim je mesto in kjer se kontrolirajo emisije. Vse je šlo v zrak. Vse tisto, za kar ste sprejemali leto dni nazaj interventni zakon. In mimogrede, kje je sedaj sistemski zakon? Čez mesec dni bo leto dni, ko je bil obljubljen sistemski zakon na področju ravnanja z odpadki. Ko smo sprejeli interventni zakon za več kot 10 tisoč ton odpadne embalaže in 2 tisoč ton sveč, za kar naj bi država dodatno plačevala sredstva, da bomo rešili ta problem, smo videli, kako se je rešilo. Pretežno je bilo to skurjeno na prostem. Vi govorite o 184 milijonih, ki bodo namenili boju proti podnebnim spremembam, lepo vas prosim. Ali se mogoče segreva Slovenija dvakrat hitreje zaradi tega, ker se je frekvenca tovornega prometa skozi Slovenijo popeterila v zadnjih desetih letih. Tudi tukaj bi lahko kaj naredili. Saj se da povišati cestnino, pa ne bodo več vozili skozi Slovenijo. Dars bo imel desetkrat manj prihodkov, ampak da se to narediti. Na vlake jih ne boste spravili, kar ste Cerarju govorili, ko ste zganjali propagando glede referenduma. Na 27 kilometrov proge bodo šli vlaki? Ker na ostalo jih itak ne morete spraviti, ker je to tehnično in praktično nemogoče. Zakaj se torej Slovenija dvakrat hitreje segreva kot svet? Zakaj? Se ne, ker je to blef, zato da bo mogoče pumpanje davkoplačevalskega denarja, ki ga, kot sem uvodoma povedal, prispeva sleherni upokojenec, sleherna upokojenka, sleherni delavec, ki si s svojim delom, z umazanimi rokami vsak dan trdo služi kruh in mora prenašati torturo finančnih inšpektorjev takrat, ko ima največ dela. Tu so razlogi, zaradi katerih seveda tega proračuna ni mogoče podpreti. Dodatni razlogi, zakaj ni mogoče podpreti, so pa argumentacije posameznih državnih sekretarjev, ki smo jih včeraj tukaj poslušali. Te argumentacije pa govorijo, da ne samo da v teh aktih tukaj ni mehanizmov, ampak da tudi ni volje, da bi se na tem področju kaj naredilo. Iz tistega, kar smo včeraj poslušali, jaz lahko zaključim: Ljudje, čeprav je denarja bistveno več, kot ga je kdaj bilo v zdravstveni blagajni, te storitve v prihodnjih dveh letih za vas ne bodo nič boljše. To lahko zaključim iz teh proračunov – Ne bodo nič boljše, še naprej boste čakali in umirali v čakalnih vrstah. Drugič, lahko zaključim – v naslednjih dveh letih se ne bo zgradil en dom za starejše. Ni se zgradil 12 let nobeden, zadnji v času prve Janševe vlade, in v naslednjih dveh letih se tudi ne bo očitno noben zgradil, mogoče bo podeljena kakšna koncesija, če bo pritisk dovolj velik, ampak kolegi iz Levice pravijo, da to ni prava pot, da s tem pumpamo kapitaliste. Ali res? Če plačujemo enako storitve kot v državnih domovih. Tudi tukaj se očitno ne bo nič premaknilo. Očitno so posamezne bolnišnice, med katerimi so nekatere izjemno dobre, uspešne in kvalitetne, prepuščene same sebi, ko iščejo poti, da bi ljudem pomagale, ko ustvarjajo neke nove bolniške postelje v negovalnih bolnicah, ker jih je premalo in ker nimajo suporta države, da bi jim dala eno roko. Ali imamo mi nek načrt – ne študije za 74 milijonov –, kjer bom ugotovili, kaj bomo v naslednjih petih do desetih letih naredili za to, da bodo imeli na eni strani ljudje, ker se prebivalstvo stara, da se življenjska doba zaradi povečanja kvalitete bivanja daljša, normalno domsko oskrbo, ko jo bodo potrebovali, za normalno ceno; oziroma da bodo tisti, ki tega ne zmorejo, subvencionirani pri tem? Ali imamo rešitev, kaj bomo naredili, da ljudje, ki bodo po operacijah potrebovali negovanje in zdraviliško zdravljenje, da bodo lahko prišli do njega in da se bodo na ustrezen način rehabilitirali? Nimamo. Nimamo teh odgovorov; kot nimamo odgovorov glede stanovanjske politike, kjer je iz rokava premier stresel, da bomo v dveh letih zgradili vsako leto po tisoč 500 stanovanj. Nemogoče. Danes bi morali imeti pravnomočna gradbena dovoljenja za ta stanovanja, o katerih je on govoril, če bi se želelo to zgoditi. Okoli 600 do 700 jih bo in nič več v dveh letih. To je to, ker je bilo že prej nastavljeno, ne zaradi te vlade, kar je direktor Stanovanjskega sklada načrtoval in počel že nekaj let nazaj; kot je bil Stanovanjski zakon že nekaj časa pripravljen in je zdaj po dolgih dolgih letih prišel končno v obravnavo, čeprav bi po Resoluciji o nacionalnem stanovanjskem programu moral biti v obravnavi že v času Cerarjeve vlade leta 2016. Tri leta kasneje prihaja ta stanovanjski zakon v obravnavo. O tem bi se morali mi danes pogovarjati, o tem, ali so rešitve, ki jih predlaga vlada, za posamezne skupine prebivalstva ustrezne ali ne; in ali se da te rešitve z razpravo v tem državnem zboru še izboljšati pa namesto nekega doma za starejše prenoviti neko bolnico na drugem koncu, kar je bolj potrebno. O tem bi se morali pogovarjati, ampak se o tem žal ne moremo pogovarjati, ker tega ni, tega v teh proračunih ni. Mi lahko z amandmaji utemeljujemo in prepričujemo proračunsko večino, tokrat manjšinska vlada plus stranka, ki bo ta proračun podprla, kar je večina, da je nekaj treba storiti, pri tem bomo verjetno – ali bomo ali ne bomo – uspešni, bomo videli. Ta razprava danes, in če bo potekala še jutri, bo pokazala, predvsem pa glasovanje jutri po 14. uri popoldne. Danes smo poslušali o tem, da je 30 let Konvencije o otrokovih pravicah. Poslušali smo o tem, da je bilo nekaj korakov v pozitivno smer storjenih v tem zadnjem obdobju, predvsem v civiliziranem svetu, in da so največje težave tam, kjer je itak revščina, in kamor očitno pomoč ne prijaha na pravi način in bo treba to politiko, ki jo vodijo veliki igralci, spremeniti; ampak pustimo to. Mislim, da moramo pogledati, ali so otroci v tej državi enakopravni. Ali so otroci v tej državi enakopravni? Niso. Ustavno sodišče je reklo, da otroci v tej državi niso enakopravni, in je naložilo Državnemu zboru, da to neenakopravnost otrok odpravi. Državni zbor tega ni naredil; ne v času Cerarjeve vlade, ne v času sedanje reciklirane vlade in tega tudi v teh proračunih 2020 in 2021 ni. Pa veste, za koliko sredstev gre, da bi se ta neenakopravno odpravila? Kaj menite? Milijon, 2, 10, 100, milijarda? Ne, za 300 do 500 tisoč evrov sredstev gre letno. 300 do 500 tisoč evrov za odpravo neenakosti otrok, ki hodijo v izobraževalne institucije in poslušajo isti javni program. Tisti, ki hodi v inštitucijo, ki jo tako ali tako plačuje država oziroma občina, ker za šolo mora poskrbeti občina, da jo zgradi, je v drugačnem položaju kot tisti, ki hodi v zasebno institucijo, kjer mora zasebnik – zasebnik, na primer Waldorfska šola, kdorkoli – poskrbeti za to, da se prostori zgradijo. In država mu v ceni programa ne prizna niti centa. Se pravi, da on mora sam, ker ima neko širše poslanstvo, poskrbeti za te prostore; ampak pri financiranju programa je pa prikrajšan. On dobi samo 60, 80, 85 % plačano, ne pa 100. In da bi odpravili to neenakost otrok, kajti za to gre, je treba v proračunu nameniti 350 tisoč evrov letno. In tega ni. Tega ta koalicija ni naredila in tudi očitno nima namena narediti. Ko ste včasih polni lepih besed, se morate malo tudi s pepelom posipati pa pogledati vase. Leporečenje ne pomaga nič. Leporečenje ne pomaga nič, lopato in kramp je treba vzeti v roke, ko je treba nekaj narediti, leporečenje in filozofiranje tistim ljudem, ki potrebujejo pomoč, ne pomaga dosti. Imamo pa seveda v tem državnem zboru moč, da to naredimo, pa ne samo moč, imamo predvsem odgovornost. Odgovornost do vseh teh ljudi, da bi to naredili. Ko smo se pogovarjali glede problema odpadkov, smo poslušali tudi kar močne filozofije iz ust državnega sekretarja, sicer zelo kratke in redkobesedne; ampak nismo dobili odgovora, kaj bomo storili na tem področju. Bilo je rečeno, da Kitajska je zaprla, noče več, oprostite izrazu, našega dreka prevzemati. In kaj bomo zdaj z njim? Iščemo rešitve, je bilo rečeno. Ali bomo imeli novo sežigalnico? Oziroma lepše se temu reče obrat za toplotno obdelavo teh odpadkov, ker sežigalnica ima negativno konotacijo, in dejansko to je obrat za toplotno obdelavo teh odpadkov. Ali bomo izkoristili enega od obstoječih obratov? Na primer Celje, Trbovlje, Primorska, ker v teh obratih že kurijo tuje smeti, tuje odpadke, naših pa ne morejo. Zakaj ne? Ker imamo prezapleteno birokracijo za pridobivanje ustreznih dovoljenj in vse, kar se pridobiva na novo, traja leta in leta. In ker grdi kapitalisti drugače poskrbijo za svoje odpadke in je bistveno manj nesnage v njih, ko jih pripeljejo v center za toplotno obdelavo. Zaradi tega se to dogaja. In tukaj smo imeli včeraj namestnika ministra, pristojnega za okolje, in smo poslušali nebuloze o tem, da se Slovenija vrti dvakrat hitreje kot preostali svet; okrog svoje osi ali okrog sonca. Mislim, da so nekatere glave pregrete, ker jim je oblast preveč stopila v glavo, in zaradi tega imamo velik problem v tej državi. Tudi kar se teh dveh proračunov tiče, imamo problem. In za zaključek. Včeraj sem poslušal ministra, ki se je ustrašil tega parlamenta, in je bilo približno tako rečeno, če bodo sprejeta sredstva za občine, tako da bodo občine dobile dodatnih 140 milijonov evrov, ki, mimogrede, bi bila najbolj koristno porabljena sredstva za investicije, potem pa verjetno ne bomo imeli več finančnega ministra. Moram reči, da po teh besedah se pa res bojim takega ministra, ki se je ustrašil, da ni sposoben prerazporediti 1 % proračunskih sredstev. Pri 10,5 milijarde je minister izjavil, da ni sposoben prerazporediti 140 milijonov. Če že on tega ni sposoben prerazporediti, potem sem prepričan, da ima okoli sebe ekipo ljudi, vsaj eno državno sekretarko, ki je to sposobna narediti manj kot v eni uri. Manj kot v eni uri je sposobna 1 % proračunskih sredstev prerazporediti za dober namen, če bi seveda dobila za to pooblastilo tega državnega zbora in ministra. In tudi o tem bomo odločali jutri. Treba se je vprašati, ali boste odločali ali glasovali proti svojim ljudem, kajti amandma, ki ste ga vložile koalicijske stranke, ta sredstva zmanjšuje. V občinah, kjer ste zastopniki, kjer ste bili izvoljeni, boste ljudem, ki tam živijo, zmanjšali sredstva za razvoj in investicije, če boste ta amandma, ki ste ga vložili, tudi podprli. Razmislite do jutri. Mislim, da to ni pametna poteza, če želite še kdaj te ljudi zastopati v tem parlamentu. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Po tej listi ima kot zadnji besedo gospod Jože Lenart. Potem pa bo verjetno še želja. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsednik. Današnja razprava kolega Pogačnika je bila res populistično hrabra, predvsem pa zavajajoča. Če stokrat ponoviš ene in iste zadeve, potem ljudje začnejo verjeti. In verjetno tudi sami sebi, ko to ponavljate, verjamete. In iz tega razloga moram danes še enkrat ponoviti, ker sem vsaj v polovici primerov odgovoril na to, kar se zavaja. Glede očitka, da ta vlada ne zna ukrepati na 32 milijard dolga, ki je bil ustvarjen, je kolega Pogačnik pozabil povedati, kdaj, s kakšno lahkoto in neodgovornostjo je pa ta dolg nastal. Kdaj že? V katerem obdobju? Tudi to lahko razčistimo. In danes kazati s prstom na to vlado oziroma gospodarstvo in državljane, ki so ustvarili, ki ustvarjajo in ki bodo morali ta dolg vračati ter se s tem odrekati višjemu standardu in razvoju. Ja, težko bo vračati in zmanjševati dolg. V tem dvoletnem proračunskem obdobju bomo že dosegli cilj 60 % BDP oziroma dosegli ta maastrichtski kriterij. Rast razvoja in zmanjšanja dolga – Slovenija je najhitrejša v Evropi. Ali sem morda bil pri tem, kar sem sedaj povedal, populističen? Ali sem morda zavajal? Povedal sem tisto, ker sem tudi prebral. Kam je šlo 2,5 milijarde evrov? V zadnjem mesecu, vsaj desetkrat smo v tem državnem zboru in tudi na odborih govorili o 2,5 milijarde, kam sta šli. Ali ne poznamo matematike?! Leta 2014 je bil milijardni primanjkljaj. Danes govorimo o pol milijarde presežka. Ali znamo računati, koliko je to – milijarda in pol. Odpravili smo v tem obdobju varčevalne ukrepe, ki so bili v tistem obdobju varčevanja postavljeni. Ljudje so dobili to nazaj. Iz proračuna namenjamo 13 % za socialne transferje. Katera država v Evropi ima tak procent proračuna namenjenega za socialne transferje? Povečali smo sredstva za razvoj, kolikor smo lahko. Lahko pa bi še bistveno več, če ne bi bilo nepremišljeno 24 milijard ustvarjenega novega dolga v tem obdobju. In seveda če tega dolga ne bi bilo, bi danes v razvoj in tudi še kam drugam lahko vlagali bistveno več. Mislim, da sem bil dovolj jasen in še enkrat odgovoril na tisto. Pa bojim se, da bo nekdo še vedno ponavljal to, kar je bilo danes rečeno.
Hvala, gospod poslanec, za vašo razpravo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, samo eno vprašanje, ali je še želja za razpravo. Vidim, da je, tako da bomo imeli še en krog prijav. Repliko ima gospod Černač. Izvolite.
Hvala lepa. Mislim, da bi bilo pošteno, da bi kolega Lenart povedal, kdaj je nastal ta dolg, o katerem je govoril. Računal sem, da bo to povedal, pa se je ustavil. Do leta 2004 je bil na nivoju 7 milijard, v letih 2004 do 2008 se je povečal za eno milijardo na 8 milijard. V času Pahorjeve vlade v obdobju 2009–2011 je narasel na 25 milijard. In preostanek dosedanje ravni je pridelala pretežno vlada Alenke Bratušek preko sanacije bank.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, ponovno odpiram prijave na listo. Postopek je odprt. Hvala. Imamo šest prijav. Saj bomo prijave še enkrat ponovili, ne se bati, danes bomo tu do enajstih zvečer, časa bo na razpolago več kot dovolj. Prva ima besedo gospa Violeta Tomić. Pripravi naj se gospod Boris Doblekar. Gospa poslanka, beseda je ponovno vaša, izvolite.
Najlepša hvala, predsednik. Očitno je to igra hitrih prstov, komur se uspe prvemu prijaviti. Rada bi povedala le še to; ko je udarila gospodarska kriza leta 2008, je udarila po tistih najrevnejših, najšibkejših. V tistem obdobju največjega zategovanja pasu se je število multimilijarderjev podvojilo. In tega bi se morali zavedati danes, ko Umar razglasi ohlajanje gospodarstva in naše ministrstvo takoj plane po tistih najšibkejših, ki si sploh še niso opomogli od prejšnje krize. In ravno tako je kultura, o kateri sem prej govorila, doživela največje reze od vseh drugih sektorjev. In znova moram poudariti, da ne glejte na kulturo kot na strošek, je enakovredna gospodarska panoga, sicer zelo zelo mačehovsko obravnavana in zapostavljena. Skratka, v časih konjunkture, ko smo se hvalili z rekordno gospodarsko rastjo, se za le-te, ki so plačali to gospodarsko rast in jo najbolj čutili na svoji koži, ni naredilo dovolj, niso prišli na čas pred krizo. Govorim o upokojencih, tu govorim o revnih zaposlenih, govorim o socialno šibkih, o revnih otrocih, njihovih družinah in tako naprej. In ko slišim, da delo ni vrednota in da se delo ne splača, pa zakaj ne dvignete plač?! Zakaj ne zahtevamo od delodajalcev, da normalno plačujejo zaposlene, ki delajo, ne pa da se uvaža delavce iz drugih držav, kjer se jih suženjsko izkorišča. In te primere imamo od Slovenskih državnih gozdov, sečnje do gradbenega sektorja in tako naprej. V tem primeru naši ljudje pod takimi pogoji nočejo in tudi ne morejo delati. Ko je Umar objavil ohlajanje gospodarstva, se je takoj štartalo rezati pri tistih najsiromašnejših, ukinjati dodatek za delovno aktivnost, socialne transferje napadati, uvajati prisilno delo in podobno. Zasledujemo pa samo konkurenčnost, konkurenčnost na podlagi izkoriščanja in nespoštovanja dela. Po drugi strani pa z davčnimi odpustki najbogatejšim znižujete proračunske prihodke. Tu je čudna logika, kajti prepad med najrevnejšimi in najbogatejšimi se poglablja. To nikoli ni dobro in to ni zdrava družba, naš srednji sloj tako rekoč izginja. Ko govorimo o segrevanju planeta, kot ste prej govorili, ali niste nikoli pomislili, da bolj kot to, ali se peljemo z električnim avtomobilom ali dizlom, na segrevanje planeta vplivajo vojne, v katere mi brez problema veliko investiramo. Vojne so tiste, ki uničujejo kompletna področja. Drugo je zažiganje amazonskih gozdov v imenu profita, govedoreje, sejanja na primer krme za te živali. In tako nam izginjajo razne živalske vrste za zmeraj. In zakaj izsekujejo in zažigajo pragozdove? Zaradi profita, zaradi pohlepa, ker je danes zelo pomembno, da jemo mango namesto jabolk, ker je zelo pomembno, da imamo palmino olje, ki je tako rekoč zastonj, in pozabljamo, da imamo doma bučno, olivno, repično in tako naprej. Ko se bomo zavedali, kaj so prioritete, se bomo mogoče lažje tudi odločali. Včeraj sem bila tukaj skoraj do 23. ure, potem sem prišla domov in sem prižgala televizijo in je bil en zelo zanimiv ameriški film o tem, kako ameriška vojska izvaja svoje operacije v Iraku. Po dvojčkih, ko so padli, je zaščita ameriških interesov izgledala tako, da so napadli Irak in s tem, kot vemo, sprožili porast ekstremizma, beguncev in tako naprej. Piloti ne letijo več, ampak sedijo v klimatiziranih sobah, kjer imajo pred sabo ekran, kjer zelo natančno vidijo hišo. Ko stisnejo gumb, traja 10 sekund, da to hišo raznese. Če slučajno pritečejo mimo otroci, rečejo – Ups, kaj pa zdaj? Nič. Hiša je mogoče stanovanjska, notri so ženske, otroci, ampak je tveganje. In potem danes poslušamo, ko ti ljudje bežijo – Zakaj se ne borijo, tako kot smo se mi tukaj borili v naši desetdnevni slavni vojni? Proti komu naj se borijo? Proti komu, če ti z neba pade granata, medtem ko si v postelji, in ti raznese vse, kar imaš. Vojne in vojna industrija, dragi moji, je najhujše zlo človeštva. In spodbujanje nuklearnega orožja, ki požge vse, ni ravno ekološko, to nam bo uničilo planet, to bo uničilo življenje na Zemlji, kajti vedno se bodo našli nekateri, ki bodo hoteli napasti nekoga, zato ker ima veliko nafte ali ker živi na bogati zemlji. Vedno se bodo našli nekateri, ki jih bodo uspeli prepričati, da je treba pobiti nek narod, ker so grožnja samo zato, ker so. Vemo, da so večkrat prirejeni podatki, zaradi česar pošljejo ljudi v vojne. In šele takrat, ko bo naša zavest takšna, da bomo rajši vlagali v ljudi in ne v smrt, kot pravite, da je pisalo na eni šoli, in orožje je smrt, ko bo zadnji vojak odvrgel orožje in rekel, da ne bo streljal na sočloveka; takrat bomo živeli v svetu, za kakšnega upam, da enkrat bo. Hvala.
Hvala, gospa poslanka, za vašo razpravo. Besedo imate gospod Boris Doblekar. Pripravite se gospod Jožef Horvat. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani poslanci, poslanke, predsednik, člani Vlade! Sem se že na hitro ustrašil, da smo v nekem vojnem stanju; in potem sem se nekako zavedel, da sem v Državnem zboru Republike Slovenije, kjer vlada mir, prijateljstvo, ljubezen, sočutje in tako naprej. Tudi naš proračun je zelo socialno naravnan, kot sem že včeraj v razpravi za proračun 2020 povedal. Še vedno pa je moje mnenje, da tudi pri proračunu za 2021 gre preveč denarja za mehke projekte, za migrante, za določene nevladne organizacije, od katerih ni nobene dodatne vrednosti, kvečjemu kakšna škoda, pa da ne bo kdo kaj narobe razumel. Tega vsega se menda sami zavedamo, ker dostikrat slišimo ravno tista ministrstva, ki tudi podpirajo ali financirajo določene nevladne organizacije, ki rastejo kot gobe po dežju, in pravijo, koliko problemov povzročijo po drugi strani. Ogromno denarja za študije, za različne raziskave, za različne projekte, ki ne zaživijo. Denar seveda odteka še vedno z različnimi odpisi dolgov nekaterim posvečenim, na različnih projektih, ki ne zaživijo zaradi takih in drugačnih razlogov, ker ne zna očitno nihče udariti po mizi, z različnimi slamnatimi podjetji, različnimi transakcijami, pranjem denarja in tako naprej. Koliko milijard je izginilo iz Slovenije, so neka ugibanja, neke ocene različnih inštitucij, držav, varnostno-obveščevalnih služb in tako naprej. Ogromno milijard denarja je izginilo, ogromno milijard je šlo tudi v našo bančno luknjo, ko so jo povzročili ravno tisti oziroma bi rekel predhodniki teh, ki sedaj govorite – kako je pa sedaj slabo, kako je težko, kako so slabe plače, kako je vse nerazvito, kako je vse propadlo, kam so ljudje šli, kaj se vse dogaja. Vse to so posledice nespametnega ravnanja oblasti doslej. Vemo pa, v kakšnem sistemu smo živeli in smo se nekako pobrali, se pobiramo, ampak še vedno imamo kar precej težav in nam gre zelo počasi. Da bom zelo konkreten še pri tem proračunu in ne bom trošil preveč časa, ker ga bomo še nujno potrebovali pri razpravi o amandmajih, naj se tukaj dotaknem gospodarstva. Slišali smo že, da je premalo sredstev, premalo volje, da bi spodbujali gospodarstvo z različnimi ukrepi, predvsem srednja, mala podjetja, mlade ljudi, ki bi se radi šli gospodarstvo, ki bi radi postali podjetniki. Po drugi strani pa zelo radi zategnemo pas gospodarstvu z različnimi novimi davki ali pa neolajšavami, kar ni prav. Moramo se zavedati, da gospodarstvo polni naš proračun. Ti papirji, špeh papirjev, ki jih imamo pred seboj, je notri denar s strani gospodarstva, podjetnikov, ljudi, ki delajo in služijo denar. Potem bi še enkrat več povedal za domove za starejše. To je skrb vseh nas, ki smo tukaj notri, pa vseh tistih, ki so zunaj te stavbe; v celotni državi. Vsi to poudarjamo, vsi se zavedamo problematike in težave, ampak vemo, da tudi v proračunu za leto 2021 ni namenjenih sredstev, da bomo gradili nove domove za starejše. Ko se stalno poudarja, da ni bil zgrajen noben dom za starejše v zadnjih desetih letih, to ni res. Dom za starejše je bil zgrajen, in to v Litiji, z lastnimi sredstvi, brez pomoči države. 7 milijonov evrov smo zaman pričakovali od države. Litija je sama poskrbela za starejše ljudi, za naše soobčanke in soobčane, ki nujno potrebujejo posteljo v domu za starejše občane. 92 jih je notri, 17 varovanih stanovanj, poleg tega smo zgradili tudi varstveno-delovni center za invalide. Pomoči države ni bilo, se pa nadejamo pomoči za nazaj. Upam, da se bo našel skupni jezik in se bo nekaj naredilo na tem, da bomo lahko tudi mi rekli, da država podpira institucionalno varstvo, da jo skrbi za starejše in tako naprej. 7 milijonov evrov ni malo denarja. To je velika vsota in občina se sooča s težavami od takrat naprej, ko smo se lotili te gradnje, ki pa je bila nujno potrebna. Država je pač zamahnila z roko, postavljala pogoje, da je bila gradnja še mnogo dražja. Kup težav, pa nič dobrega s strani države. Zato smo se morali sami tega lotiti in dom je bil zgrajen v zadnjih desetih letih. Kar se tiče pa sredstev za gradnje vrtcev in šol, to smo opozarjali že ne vem kolikokrat in še enkrat več opozorim, ni prav, da smo tako mačehovski, sicer se moram tudi sam v to vključiti, ker sem poslanec, ampak jaz več kot toliko, da opozarjam in govorim, ne morem narediti. Žal, če država, vlada ne prisluhne temu, da so objekti stari, zastareli. Za Hotič nikjer ne vidim postavke v proračunu, niti za obvoznico, ki jo čakajo že 20 let, se urejajo dokumenti 20 let. Ali ni to žalostno? Niti za šolo ne bo denarja, ki je stara čez 120 let. Ustanovitelj, to je občina, se trudi s tistimi malimi sredstvi vzdrževati ta propadajoč objekt. Otroci so prikrajšani, torej drugorazredni. Niso enakovredni tistim otrokom, ki imajo nove šole, nove prostore, lepe, svetle; in so prikrajšani. V 120 let stari šoli se učiti v vlagi, na prepihu in tako naprej. To ni način in vemo, da bi morala država tukaj znatna sredstva nameniti za take stvari, tudi za vrtce. Občine so siromašne s proračuni. Razvojnih sredstev je zelo malo. Vemo, da lahko nekatere občine pridobijo, predvsem mestne občine, mnogo več sredstev, manjše se pa dušijo v dolgovih in nikakor ne zmorejo več kot to, da zagotovijo sredstva za tiste zakonske stvari, ki jih naloži država. In ravno zato bi bilo še kako prav – in jaz upam, da to vsi razumemo –, da bomo skupaj podprli ta predlog za povečanje povprečnine občinam v Sloveniji, ker bo ta denar, vsak evro občina obrnila tako, da bo iz tistega evra naredila tri, štiri, pet ali pa še veliko več. Nujno potrebujejo občine denar, tudi zato, da se potem sploh lahko projekti pripravijo, da se lahko prijavijo tudi za evropska sredstva, saj to je vsakomur jasno. Če občina sama nima dovolj sredstev, se ne more iti projektov, predvsem večjih investicij, in se niti ne more prijaviti na nobena evropska sredstva; potem se pa sprašujemo, zakaj ni evropskega denarja. Upam, da bomo našli skupni jezik, da bomo vsi to razumeli. Župani si tega še kako želijo, vsi pričakujejo to, to bi bil res nek velik doprinos in edino pametno porabljen ali naložen denar iz tega proračuna. Še enkrat, premalo je denarja za protipoplavno zaščito, vlagamo ga v odpravo posledic, ko je treba intervenirati, ko je vse poplavljeno, uničeno; ne pa za to, da bi predhodno pripravili potoke, hudournike, nabrežja rek, očistili potoke vejevja, poglobili struge in tako naprej, vse, kar strokovnjaki vedo, tega pa ne delamo. To je zelo zelo žalostno. Zaščita in reševanje. Mnoge občine, ki so se morale združevati in se tudi same nekako truditi, da so regijske centre za odpadke delale, si prav tako želijo tudi zaščitno-reševalnih centrov, pa si jih s temi proračuni ne morejo privoščiti. Vemo, da je bilo 150 let gasilstva v Metliki, da so nas bila povsod polna usta, tako predsednika Vlade kot vseh, kaj vse bomo za gasilce naredili, ampak sredstev za to ni. Upajmo, da bodo vsaj v evropskem proračunu namenjena večja sredstva in bomo lahko potem skupaj te centre, ki so nujno potrebni, tudi gradili po večjih občinah, kjer se bodo združili gasilci, reševalci in običajno zraven pride tudi policija, kar je tudi prav, da imamo vse te institucije lepo na enem mestu in skrbijo za našo varnost. Vemo, kaj bi bilo treba narediti glede železnice. Radi bi bili brezogljična družba, trajnostno mobilni. Delali smo cestnoprometne strategije, kjer so bili projekti zelo dragi, to je bilo treba plačevati. Veliko je noter lepih stavkov, da ne bomo onesnaževali okolja, kako se bomo vozili z javnim prevozom; po drugi strani pa premalo denarja vložimo konkretno v obnovo železnic, da bodo vožnje vlakov hitrejše, udobnejše, varnejše, da ne bo zmanjšanih hitrosti, kot se zdaj dogaja in ljudi odvrača od vožnje z vlakom. Če ne bomo vlagali več denarja v obnovo prog, kakor imamo tudi predlog za gorenjsko progo, kar je nujno potrebno, ker so prosili tudi župani gorenjskih občin, ki imajo rezervirana sredstva v lokalnih proračunih, da bodo svojo soudeležbo tu dodali, kar je treba narediti, to so križanja, podhodi, nadvozi, urejanje postaj in tako naprej. Zmanjšali ste sredstva, ste jih vzeli obnovi postaje Grosuplje. V Grosupljem delajo novo garažno hišo na postaji, trudijo se maksimalno, da bodo ljudi zvabili na železnico, vi ste pa umaknili sredstva za obnovo železniške postaje. Ali ni to žalostno? Skratka, delamo ravno nasprotno, kot bi moralo biti. Upam, da ne bo kdo rekel, da je to populistično, ampak taka je žal realnost. Tudi v Litiji se soočamo s problematiko, ker je parkirišče premajhno za vse avte, za vse ljudi, ki hodijo na vlak. Vsi bi se radi z vlakom vozili. Nimajo več kam parkirati in grejo z avtom, normalno. Imajo mesečne karte, ne morejo parkirati in gre in onesnažuje in dela gnečo proti Ljubljani, proti tej cesti proti Ljubljani, ki bi bila že zdavnaj potrebna neke celovite, temeljite prenove, iz celotnega Zasavja. Ampak to vsi že poznamo, škoda, ga še enkrat več poudarjam. Mislim, da sem nekako zajel še tiste nujne zadeve, o katerih sem mislil spregovoriti pri proračunu za 2021. Vemo, kako je naravnan proračun, kako je sestavljen, kam gredo sredstva. Če nas boste kaj slišali pri amandmajih in kaj potrdil, bomo zelo zadovoljni. Ne samo mi, ampak tudi vsi tisti državljani, državljanke, ki so se obrnil na nas in prosil, da te amandmaje tudi vložimo, da popravimo določene zadeve, ki jih vi morda niste opazili. Ne bom rekel, da jih niste želeli opaziti. Mogoče bi s tem zaključil. Čisto na koncu samo še to, da ne pozabim, ohranimo muzejske vlake na železnici, našo dediščino, tisto železnico, ki je v našo Slovenijo v nekih prejšnjih časih pripeljala gospodarstvo, razvoj in tako naprej. Ohranimo parno vleko, muzejske vlake, namenimo denar, pomagajmo Slovenskim železnicam, potniškemu prometu, da se ta parna vleka ohrani in da laufa naprej; ne da bo drugo leto vse skupaj crknilo, kar me zelo žalosti. Toliko z moje strani pri tem proračunu, še enkrat pa apel, da dejansko strnemo glave in namenimo več denarja slovenskim občinam z dvigom povprečnine oziroma glavarine. To bo največ, kar bo ta vlada lahko tudi storila. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Preden dam besedo naprej, to ne bo komentar, ampak sem si pa zapisal – smo v parlamentu, kjer vlada mir, prijateljstvo, ljubezen in sočutje. Tudi sam se bom trudil, da tako delujemo. In sedaj prehajamo, gospod Jožef Horvat, na vas. Pripravite se gospod Primož Siter. Izvolite.
Najlepša hvala, gospod predsednik. Dragi kolegice in kolegi! Svojo razpravo bom začel v duhu današnjega dneva – svetovnega dneva otrok. Tukaj seveda vsi mislimo na otrokove pravice. Ta državni zbor oziroma ta država je že ponotranjila otrokove pravice in bi jih seveda morala tudi realizirati [[…]]
Gospod poslanec, samo dovolite, da nekoliko vpadem. Ravnokar sem odreagiral, kar se tiče dela in posledično hrupa v mali dvorani. Če želite, lahko počakamo, lahko pa govorite naprej.
Bom nadaljeval, gospod predsednik.
Izvolite.
Gospod predsednik, bom malo bolj glasno govoril. Ena od temeljnih otrokovih pravic je, po mojem razumevanju, in v skladu z Deklaracijo o otrokovih pravicah, tudi pravica do izobraževanja. To pravico mora otrokom omogočiti kdo? Država. Država smo mi, vsi državljanke in državljani, institucije države pa so parlament, vlada in ostale institucije. Gospe in gospodje, pa v Sloveniji žal ni tako. Nimamo oziroma v kratkem ne bomo imeli dovolj šol. Mi smo to zaznali že v začetku septembra, ko smo želeli ministru, pristojnemu za šolstvo, dr. Jerneju Pikalu pomagati, ko je bil še čas, da bi bil dovolj močen v pogajanjih za proračunski kolač. Takrat smo sklicali nujno sejo pristojnega odbora z naslovom Sofinanciranje investicij v objekte šolske in predšolske infrastrukture v lasti občin. Slovenske občine morajo do leta 2023, to je do jutri, zagotoviti dodatnih 14 tisoč 251 mest v osnovnih šolah. Ta številka drži, pod njo se podpiše tudi pristojni minister, ki je bil, sem mu hvaležen, ves čas na tej seji, ki jo omenjam; in da mi je izrekel zahvalo, da smo mu tukaj dali podporo, njemu in seveda predvsem otrokom, slovenskim otrokom, saj so naši. 14 tisoč 251 otrok do leta 2023 pomeni, če sem delil to številko s pravilnim normativom, 750 novih oddelkov, 750 novih razredov; denarja pa ni. No, je – 5 milijonov. Šole nam razpadajo, ne vse, nekatere. Nimamo denarja, da bi zamenjali okna in tako dalje. Ja, boste rekli, saj to ni v vseh krajih. Seveda ne, na žalost. V Ljutomeru bodo leta 2023 55 otrok manj, v Murski Soboti 42 otrok manj. Zakaj? Ker se Pomurje prazni, ampak to je sedaj druga zgodba, na katero še pridem. Ampak mi nismo poslanska skupina, ki bi zgolj govorila; delamo tudi to, kar je seveda v naši moči. Seja in amandma. Na odboru ste nas povozili, verjamem, da boste tudi jutri, ker jutri pa ne bo več svetovni dan otrokovih pravic. Gospe in gospodje, oprostite, ker se bojite za svojo eksistenco, ker je minister za finance rekel: Če pa ta proračun točno v tej obliki ne bo sprejet, potem pa konec, potem pa tudi jaz več ne bom minister za finance. Mi odgovarjamo in smo tukaj, nas 90 je tukaj zaradi in za dva milijona naših državljank in državljanov. Kljub razmahu in razvoju umetne inteligence je poslanec še vedno človek z naravno inteligenco, s čustvi, odgovornostjo in z lastno vestjo. Ne dovolite, da vas disciplinirajo, da vam nadanejo lisice. Naprej. In zato smo vložili skupaj z SDS oziroma vsak svoj amandma za dvig povprečnine, da bi občinam pomagali, da bodo te šole zgradile. Za koga? Za naše otroke. Politika z integriteto je politika, ki govori tisto, kar misli, in dela tisto, kar govori; vse ostalo je blef, oprostite. Tukaj gre dejansko za osnovnošolce, ki jih imamo toliko več. Hvala bogu, le-ti so se vsi že rodili in jih znamo prešteti – 14 tisoč 251. Prosim, povejte mi, predstavniki Vlade, vi, kolegice in kolegi, kako boste to rešili. Če bo zadovoljiv odgovor, bomo mi ta amandma umaknili in povprečnino ter prav amandma za leto 2020 in 2021, če imate rešitve. Ampak leto 2023 je tukaj; za gradbeno dovoljenje pa potrebujemo koliko let? No, kar vi povejte. Stanovanjski zakon, ja, seveda, ko bo, bo; ampak proračun je gotov, do leta 2021 je zakoličen. Lahko recimo kakšen milijon, dva, tri do deset prerazporedite, mi boste najbrž tako odgovorili. Za stanovanja, za stanovanjski problem, za reševanje stanovanjskega problema mladih imate 3 milijone 700 v koalicijski pogodbi, ker papir vse prenese. Pa ste rekli, do konca mandata proračunskih sredstev, to je to, kar danes obravnavamo, danes ne obravnavamo stanovanjskega sklada, proračunskih sredstev – 0,4 % BDP, to je 160 milijonov. Kje so ti evri? Ni jih. Kar se tiče povprečnine, so tukaj sedaj raznorazne debate. Jaz se močno strinjam z ministrom Rudijem Medvedom, ki pravi, da bi bilo treba narediti neko formulo. Absolutno ga podpiram, ampak proračun je sedaj na mizi. Še nekaj. Kje je denar za izredno uskladitev pokojnin? Na kateri postavki? Vladi sem dal pobudo glede razvoja obmejnih problemskih območjih, in mi odgovarja, da bo pripravila program štiriletnih razvojnih spodbud za obmejna problemska področja. Kje je ta denar? V redu, da obmejna območja vlada razvojno moralno podpira. To lahko tudi razumem, da vlada nam, skrajnemu severovzhodu, sporoča – Vi se kar razvijajte tako dolgo, dokler ne boste propadli oziroma dokler se ta regija ne bo spraznila. Zato sem prej govoril o otrocih, ki jih je vse manj, konkretno v Ljutomeru in mestni občini Murska Sobota. Gospodarstvo; danes se boste mnogi, predvsem ministri, predsednik Vlade, slikali na 14. vrhu slovenskega gospodarstva z naslovom Do Slovenije 5.0 z zaupanjem, inovativnostjo in razvojem. Kje so sredstva v proračunu za razvoj? Avstrija daje sedemnajstkrat več sredstev za razvoj. Razumem, da največ denarja mora dati podjetje samo, če ga ima, če mu ga država ne pobere. Davki bodo višji in gospodarstveniki sporočajo, da bo leto 2020 pasje, pasje bo za podjetja, ker so višji davki, ker ste jih dvignili, višji davki, ohlajanje trgov in več kreditno nesposobnih kupcev. In to je to. Kolegice in kolegi, kje je denar za skladni regionalni razvoj? Kje? Če kdo misli, da je Slovenija samo Ljubljana pa še malo okoli, ta se presneto moti. Tudi mi tam na skrajnem vzhodu, na skrajnem jugu, Koroška – vsi plačujemo davke. In še enkrat, kot sem včeraj povedal, ne morem se sprijazniti z izjavo ministra za finance, cenim njegovo poslovno kariero, profesorsko kariero, ampak ne more pred nas, pred vas postavljati ultimata. Če pa on ne bo minister, bo pa nekdo drug, recimo moj kolega Lenart, ki je tudi finančnik. Jaz nisem nevoščljiv, da se boste danes usedli na neko kosilo, vem, da ga vsak sam plača, ampak z menijem nisem zadovoljen, ker meni ima naslov disciplina. Takšnih delovnih kosil mora znotraj koalicije, znotraj kakršnegakoli kolektiva biti veliko, da se ljudje pogovarjajo, ampak ne na tak način, kot zdaj vidim; pa nočem biti zraven, kako se bo to dogajalo. Res prosim za konkretne odgovore na teh nekaj vprašanj, ki sem jih nanizal. Kar se pa tiče amandmajev, malo smo se zašili, ker smo dali premalo časa pri tej točki, jih bomo pa, če ne prej, pri obrazložitvi glasu pri glasovanju. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Besedo imate gospod Primož Siter. Pripravite se gospod Zvonko Černač. Gospod poslanec, beseda je vaša. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Poslanke in poslanci, pozdravljeni! Jaz bi svoj prispevek k tej razpravi začel z odgovorom ali pa neke vrste repliko na izvajanje kolega Periča, ki je z eno svojo izjavo perfektno opisal stanje duha trenutne koalicije in okolja, v katerem so ti proračunski dokumenti, ki jih danes obravnavamo, nastajali. Perič pravi, da težko rečemo, da v Sloveniji kultura in sociala trpita. Bog pomagaj, kdo pa v Sloveniji ne trpi, če ne kultura in sociala. Ali kdo pozna kakšnega kulturnika, kakšnega samostojnega kulturnega delavca, ki lahko reče: Uf, meni je ful dobro, delam stvari, ki so mi ljube, ne delam nič drugega, denar mi sam priteka, za mojo varnost in blagostanje je poskrbljeno. V mojem socialnem krogu je ogromno kulturnih delavcev, pa niti eden ni nikoli v vseh letih uspel tega izraziti na ta način. Zato se tudi v Poslanski skupina Levica, kakopak, z vsem svojim delom in z amandmaji k proračunoma obračamo k reševanju tega problema. In na drugi strani; težko rečemo, da v Sloveniji sociala trpi. 13-letnici je bilo jasno zjutraj, 13-letnici je jasno, da v Sloveniji 45 tisoč otrok živi pod pragom revščine. Ta izjava je malo sméla na eni strani, na drugi strani pa perverzna – sociala v Sloveniji ni problem. In to je, spoštovani kolegice in kolegi, okolje, v katerem so nastajali ti proračunski dokumenti; teh problemov mi nimamo. Saj potem je logično, da te probleme naslavlja koalicija tako, kot jih naslavlja – ničelno. In zdaj smo v teh dveh, treh dneh slišali že nekajkrat definicijo, kaj je proračun; da je proračun neka osebna izkaznica siceršnje politike, prelita ali prevedena v številke. Jaz sem se med razpravo spomnil neke šale, ki pravi, da nihče ni tako lep, kot je na Instagramu, in tako grd, kot je na osebni. In če kaj velja, potem to velja v tem primeru. Ta proračun in njegova, pod narekovaji, socialna naravnanost ali pa to okolje, ki ga je Peričeva izjava najlepše orisala, je prav to – najgrša možna slika razumevanja, kaj postaviti za prioritete. In potem imamo, oprostite, še z one strani; spoštovani predsednik, svoje odobravanje ste dodali govoru o ljubezni, spoštovanju, dialogu in ne vem čem. V času, ko kupujemo orožje, ko kupujemo tanke, valuke, ko sploh ne vemo, od kje bomo denar pobrali za njih, govorimo mi o ljubezni. Lahko je s poslanskega stola govoriti o ljubezni, sočutju in ne vem čem, kravatka in tako naprej. Na drugi strani sveta pa naši ljudje, ne moremo reči, da pritiskajo na petelina in streljajo po ljudeh, ampak učijo tiste, ki to počnejo. In ne govorim na pamet, številke imam za vas. V operaciji Odločna podpora Republika Slovenija sodeluje od leta 2015, v tej operaciji uri pripadnike afganistanskih varnostnih sil. Leta 2015 so te afganistanske varnostne sile, ki jih urimo, pobile 628 civilistov! Lani pa tisoč 185 civilistov! Skupno število ubitih civilistov, vseh vojskujočih v vojni, je zraslo s 3 tisoč 565 v letu 2015 na 3 tisoč 804 v letu 2018. Zato smo v Levici tudi k proračunu za leto 2020 predlagali najbolj proaktivno možno rešitev v naslavljanju tega problema, in to je humanitarna pomoč tem ljudem tam, po katerih tako rekoč zdaj streljajo naši ljudje. In zdaj govoriti o neki ljubezni, spoštovanju in ne vem kaj, lepo prosim. Sokrivi smo za teh 100 tisoč mrtvih vsega skupaj, odkar so te vojne v zadnjih dveh desetletjih na Bližnjem vzhodu. Sokrivi! Mi tukaj, iz varnih poslanskih foteljčkov! Moram pa se odzvati še na naslednje, ker res v tem času vsaj moja malenkost v Poslanski skupini Levica govorim o problematiki domov za starejše. Poslanec Černač se je odzval na naše, da tako rečem, pumpanje kapitalistov oziroma kritiko – tako sem razumel, pa me popravite, če se motim – v odpiranju vrat, podeljevanju koncesij. Ti koncesionarji ne delajo za dobro teh ljudi. Ti koncesionarji niso tu zato, da pridejo in investirajo v javni interes. Oni niti ne investirajo, kot ugotavlja Računsko sodišče, oni so samo tam, investicijo pa pokrijejo oskrbovanke in oskrbovanci v domovih za starejše sami. Ko pa je tega kroga investicije konec, ko svoje pufe odplačajo – tudi o tem poroča Računsko sodišče –, pa te neke njihove fiktivne pufe še vedno plačujejo oskrbovanke in oskrbovanci. Toliko o tem javnem interesu in pokrivanju tega, česar država ne omogoči. Država tega ne omogoči, tukaj je naša kritika skupna, ampak rešitev pa ni nikoli bila odpiranje vrat nekim zasebnikom, za katere vnaprej vemo, da ne bodo delali v javnem interesu, ampak za svoj zaslužek. In kot Trboveljčan se moram, kolega Černač, oglasiti na vaš predlog, da center za toplotno obdelavo morebiti porinemo tja, jaz verjamem, da si ne upate tega v Trbovljah izjaviti. Ne da samo navijam, ampak v zadnjih dvajsetih letih tega trdega boja z okoljskim terorizmom je več kot strokovno dokazala, da to pač ni primeren plac za to, in pika, čisto geografsko. Skratka, v Levici smo do vseh teh proračunskih dokumentov izjemno kritični, še posebej na točki, ko koalicija sicer govori, da je to rekorden in uau dokument ter socialno naravnan, še posebej na tem socialnem področju šepa, še posebej na področju dolgotrajne oskrbe, o katerem sem na dolgo govoril že včeraj in tudi danes. Tudi če se sprehodite skozi amandmaje, boste videli naš amandma, ki Vladi priporoča, da za to področje v obeh proračunskih letih nameni dodatnih 60 milijonov evrov, kar bo približno nagovorilo trenutno potrebo 11 tisoč čakajočih ljudi na svoje mesto v domu za starejše. Dokler teh konkretnih klicev po spoštovanju, ljubezni, vsem lepem in pravljičnem iz pravljičnega besednjaka ne prevedemo v številke, o katerih danes govorimo, človek ne more biti do teh dokumentov nič drugega kot kritičen. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Zvonko Černač. Pripravi naj se Samo Bevk. Izvolite.
Hvala lepa še enkrat za besedo. No, pa smo le prišli do malo bolj konkretnega pogovora, ampak žal med opozicijo. Danes bi se lahko kresala mnenja, recimo glede domov za starejše, kateri koncept je boljši, kateri je slabši, če bi mi v proračunu kaj od tega imeli, pa nič nimamo, to je problem. Drugače je pa po moje kombiniran koncept najboljši. Tam, kjer gre za ranljive skupine ljudi, ker gre za ljudi, ki imajo nizke pokojnine, mora za to poskrbeti država; ampak država tega ni naredila že 12 let in tudi naslednji 2 leti ne bo naredila nič. Prioriteta mora biti gradnja domov za starejše, kvalitetnih domov, ki skrbijo za najbolj ranljive skupine ljudi. Tisti, ki pa imajo višje pokojnine, recimo upokojenec Milan, tisti pa lahko gre v nek zasebni dom, ki ima koncesijo. S svojo bogato pokojnino – ker beremo, da znaša 4 tisoč 400 evrov – si lahko tak dom plača. Pa naj ga plača kapitalistu, samo pri nas je ravno obratno. Pri nas je res ravno narobe, da tisti siromaki ne morejo priti do doma; tamle, nekje blizu Murgel imamo en dom, ki ima sicer koncesijo, kamor lahko pridejo častni meščani Ljubljane za nizko ceno. Drugače je pa koncept, ki bi moral biti pravilen, kombinacija obojega. Nič od tega ni, tega 12 let ni bilo in tudi za naslednji 2 leti ni nič. In nekaj podobnega je razprava o tem, kako bomo to vedno večjo količino odpadkov pravilno obdelali, tako da bo čim manj trpelo okolje, ker bi bilo najbolj prav, da bi reševali stvari na izvoru, da bi bilo čim manj te embalaže, čim manj vsega tistega, kar po nepotrebnem nalagamo v okolje; in dobrine, ki jih pospešeno kupujemo, čeprav jih ne potrebujemo, bi lahko kakšno staro stvar imeli več časa, kot jo imamo. Tam bi morali začeti. Ampak smo del globalnega sveta in moramo pač za te odpadke poskrbeti. Najslabše, kar se nam dogaja v zadnjem letu dni, da se kurijo ti odpadki na prostem. To se nam zdaj dogaja. Ne da se toplotno obdelajo pod nadzorom, kurijo se na prostem. Moram pa povedati, veste tudi sami, da v teh proračunih in tudi v izjavah pristojnih ni nobene rešitve za naprej, ne glede lokacije ne glede načina. Pa že imamo obrate, jaz sem o tem govoril. Imamo obrate, ki to počnejo in ki bi to lahko počeli tudi v prihodnje, seveda ne tam, kjer lokalno okolje temu nasprotuje, to je pa tudi jasno. Vedno je treba ljudi poslušati in stvari umeščati na tak način, da so čim manj moteče. Če nekdo meni, da je za njega nekaj obremenjujoče, pa tudi če vse študije prikažejo drugače, potem se je treba teh konfliktov izogibati. V Sloveniji imamo dovolj lokacij, da se temu lahko izognemo. Oglasil sem se pa zaradi tega, ker se je v enem delu razprave začela odvijati razprava o tem, ali nas te fiskalne omejitve, ki si jih je ta država pred leti zapisala v Ustavo, v razvoju omejujejo in obremenjujejo ali ne. Začutila se je zelo močna razprava v smislu, da so to omejitve, ki nam onemogočajo, da bi lahko naredili več, kot lahko naredimo v danih okvirjih. Jaz mislim, da to ni res, to preprosto ni res. Zakaj ni res? Ker puščamo en velik del razvojnih sredstev – ki so nepovratna sredstva, ki so konec koncev naša sredstva, ki jih prejemamo preko bruseljske blagajne – po nepotrebnem v Bruslju oziroma jih ne uporabimo gospodarno in za projekte, ki bi pomenili dodano vrednost za ljudi. O tem smo že nekajkrat govorili. Govorili smo tudi o tem, da je ta vlada popolnoma zanemarila ta resor, da je Stranka Alenke Bratušek, ki je prevzela odgovornost, menjala že dva ministra, sedaj predsednica opravlja to funkcijo; in vidimo, da je kadrovski bazen Stranke Alenke Bratušek očitno popolnoma izpraznjen. Če v celi Sloveniji ni človeka, ki bi ta resor prevzel, in je treba najemati tujo delovno silo iz Avstrije, da bi ta resor vodila, to je pa problem, pa ne za državo, ampak za volivce te stranke, ki se morajo vprašati, koga so volili. Če stranka nima ljudi, če nima človeka v Sloveniji, ki bi lahko kompetentno opravljal to delo, mislim, da je to zelo žalostno in zaskrbljujoče. Bilo bi za pričakovati, da bi premier ta gordijski vozel presekal, ta resor pač stranki vzel in ga dal neki drugi, ki ima bistveno bolj močen kadrovski bazen in ki bi lahko to storila brez problema. Ampak to je stvar koalicije. Mislim pa, da je stvar vseh nas, davkoplačevalcev, državljanov, zakaj se ta denar ne koristi gospodarno in tako, kot nam je bil odobren. Jaz sem povedal, da je v tej perspektivi milijardo manj denarja, kot ga je bilo v prejšnji. V prejšnji je bilo preko 4 milijarde, sedaj pa ga je čez 3 milijarde in smo slabši v petem letu koriščenja, kot smo bili v prejšnji perspektivi. V petem letu koriščenja, to je bilo leto 2011, je bila stopnja koriščenja 37-odstotna. V petem letu sedanje perspektive, to je leto 2018, pa je stopnja koriščenja 24-odstotna. Izračunano to pove član Evropskega računskega sodišča gospod Samo Jereb in številke držijo. 850 milijonov imamo trenutno izkoriščenih, kar pomeni, da smo letno približno 150 milijonov teh sredstev koristili. 150 milijonov evrov. Če bi imeli to časovnico tudi finančno pravilno razporejeno, bi jih morali okoli 400 milijonov evrov letno. Okoli 400 milijonov evrov. Da bomo v naslednjih letih nadoknadili ta zaostanek, bo treba koristiti povprečno do konca leta 2023 pol milijarde, 500 milijonov evrov, ob tem da bo že nova perspektiva začela teči; torej dvakrat narobe. Še nekaj je treba povedati. Ko se je pisalo leto 2012 in je vajeti prevzela druga Janševa vlada in je bila stopnja koriščenja boljša od evropskega povprečja, sem povedal – 37-odstotna, je bilo treba sprejeti nek akcijski načrt, ki je bil sprejet v roku desetih dni, in sicer tedenska spremljava po sejah Vlade glede absorpcijske sposobnosti in stopnje koriščenja teh sredstev, da so bila do konca izkoriščena v celoti. Bila je ena prednost v tisti perspektivi, ki je sedaj ni, da so bila sredstva namenjena večjim projektom, kot so danes. Slišali smo premiera, da teče več kot 400 tisoč projektov, ena velika razdrobljenost in razpršenost, kar pomeni veliko težavo in zelo veliko verjetnost, da ta denar do konca naslednjega leta ne bo zavezan. Ne bo zavezan. In kar je še slabše, da bo zavezan za projekte, ki ne prinašajo dodane vrednosti, ker ko se hiti in ko se zadeve rešuje, potem ni dobre in koristne porabe. Tukaj se človek sprašuje, zakaj danes ne razpravljamo o tem, kdo je odgovoren že več kot leto dni, da se ta časovnica in ta sredstva ne razporedijo pravilno. Pred letom dni, ko smo na to opozarjali, smo opozarjali tudi na to, da se spremenijo operativni programi, da se sredstva namenijo za projekte, ki jih že imamo in ki so že pripravljeni, ready to go, to ni bilo storjeno, pa bi se to dalo narediti. Zakaj imamo evropska sredstva odobrena za južni del 3. razvojne osi, ne pa za severni; saj to je isti projekt. Zakaj smo jih tam uspeli zavezati, tukaj pa ne? Ker je verjetno tisto naredila neka druga vlada. Danes se pogovarjamo o domovih za starejše, o negovalnih bolnicah. Veste, koliko objektov bi lahko zgradili s 400 milijoni letno? Jaz govorim o 400 milijonih letno, ki jih ne porabimo. 150 milijonov letno se zdaj porablja tega denarja, ostanka je še 250 milijonov evrov letno. Domovi za starejše, neprofitna stanovanja, nič od tega ni. In potem poslušamo silne razprave o tem, kako nas pri tem, da bi lahko kaj več naredili, omejuje fiskalno pravilo, zapisano v Ustavi. Ne, tisto, kar to državo omejuje, je operativno omejena sposobnost Šarčeve vlade in državna birokracija, ki je ta vlada ni bila sposobna spraviti v pogon v pravo smer. Mi imamo zelo močen državni aparat, zelo močen. Glede na tisto, kar dobimo nazaj, premočan. Ampak vemo, imamo nek sistem, ki je bil zavezan leta 2006, utemeljen s tako imenovano Virantovo reformo, in ne moremo kar polovice ljudi odpustiti. Če bi jih, bi bila dodana vrednost približno enaka, kot je danes, ali pa še boljša, ampak tega se ne da narediti. Pač imamo zatečeno situacijo. Tisto, kar bi lahko vlada naredila, je pa to, da te ljudi požene v to, da delajo konkretne, ljudem pametne stvari. In tega ni. In zaradi tega se mi danes ne pogovarjamo in se tudi do konca dneva verjetno ne bomo, razen pri amandmajih, o tem, za katere namene bi bilo bolje uporabiti sredstva, ki so planirana v državnem proračunu, ker tega pač nimamo na mizi. Nimamo na mizi. Imamo zelo slabo koriščenje evropskega denarja in imamo pomanjkanje projektov tam, kjer jih ljudje najbolj potrebujejo. Eno je vlaganje v nove kapacitete v zdravstvu, v domovih za starejše, v neprofitna stanovanja, drugo pa je seveda izboljšanje kvalitete storitev približno na istih področjih, predvsem pa v zdravstvu, kjer je še sledeče absurd. V zdravstvu imamo zelo kvalitetne ekipe, zelo kvalitetne ljudi, ljudi, ki so sposobni in pripravljeni narediti dvakrat toliko operacij, kot jih delajo trenutno, pa jih ne morejo, jih ne morejo, ker niso za to plačani. In kaj je rezultat tega? Da ti ljudje, ki so bili tukaj šolani, izobraženi in delajo v javnih inštitucijah, velik del svojega časa v letu posvetijo operacijam, ki jih opravljajo na zasebnih klinikah v tujini. Ali ni to narobe? Ali ne bi raje mi teh ljudi plačali?! Normalno pa, da ne bo naredil 600 kolkov na leto za isto ceno kot 300, jih je pa sposoben narediti 600, brez problema. Mi imamo – pa oprostite temu, nič slabšalnega – socialistični sistem planiranja, kaj bomo naredili v zdravstvu. Nekje meseca aprila, maja rečete v tistem dogovoru, toliko bomo teh rakov operirali, toliko tistih, toliko tretjih, toliko jih bomo na rentgen poslali; potem pa prideš na začetku decembra na rentgen v enem manjšem kraju, pa ti rečejo – Smo izpolnili kvoto, pridi raje po novem letu pljuča slikat. To je sistem, ki ne more funkcionirati, oprostite. In nič od tega v teh proračunih ni, čeprav ni problema v pomanjkanju sredstev in kadra. To so razlogi, zaradi katerih takih dokumentov ni mogoče potrditi in sprejeti.
Hvala lepa. Niste še razpravljali, gospod Kramar, ne morete imeti replike. Besedo ima Samo Bevk. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Kolega mag. Marko Pogačnik je včeraj v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke navedel podatek in ga danes tudi ponovil, da ima trenutna vlada 2,5 milijarde evrov več prihodkov kot v letu 2014. Mislim, da je ta navedba rahlo zavajanje. Mislim, da bi dobili bolj realen podatek, če bi to primerjali z letom 2008, to je z obdobjem pred krizo. Pred krizo smo imeli okoli 63 tisoč brezposelnih. V času krize se je ta številka skoraj več kot podvojila, sedaj je število brezposelnih bistveno nižje. Ponovno se je razpolovilo, je več prihodkov v državnem proračunu. Poleg tega smo imeli maja 2012 tudi Zakon o uravnoteženju javnih financ, ki ga je sprejela vlada Janeza Janše, takratni minister za finance je bil dr. Šušteršič. Takrat je recimo udarilo po upokojencih. Skupni učinek je bil okoli 633 milijonov. V letu 2012 je bilo učinkov tega zakona okoli 332 milijonov, v letu 2013 – 489 milijonov in tako dalje in tako dalje. Udarilo je tudi po plačah javnih uslužbencev, prejemkih upokojencev, kot sem rekel. Skupni učinki tega zloglasnega zakona so bili več kot milijarda evrov in udarilo je ravno po tistih, kjer bi bilo najmanj smiselno. Ti podatki, 2014 in 2019, niso povsem realni. Tudi davčni prihodki so se v primerjavi z letom 2008, če jih primerjamo z obdobjem okoli ZUJF-a, znižali za 819 milijonov evrov, davek od dohodka pravnih oseb se je zmanjšal z milijarde 257 milijonov na 577 milijonov evrov. Kot rečeno, bi bolj realne podatke dobili, če bi primerjali državne blagajne z letom pred krizo, ne pa z letom 2014; ampak učinek te primerjave je bolj atraktiven. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko ima mag. Marko Pogačnik. Izvolite.
Spoštovani kolega Bevk, meni je bolj kot atraktivnost pomembna vsebina. Vi bi morali vedeti, kateri podatki so bili, dejstvo pa je takšno, kot je. Številka je najlažja. V primerjavi z letom 2014 imate zdaj samo z naslova davčnih prihodkov 2,5 milijarde več prihodkov. Ta številka drži. Predlagam, da jo tudi potrdi državna sekretarka, ali drži ta številka, približno 2,5 milijarde je več davčnih prihodkov, kot jih je bilo leta 2014. Spoštovani kolega Bevk, vaša stranka je bila v zgodovini Slovenije največkrat v vladi, poleg Desusa. O ZUJF ste govorili. Ali veste, zakaj je ZUJF moral biti sprejet leta 2012? Spomnite se, kdo je 3 leta in pol prej vodil vlado? Borut Pahor, na čelu s Socialnimi demokrati. Zaradi te vlade je bil sprejet ZUJF, ker ste Slovenijo pripeljali skoraj pred trojko; zaradi katastrofalnega vodenja vlade z Borutom Pahorjem na čelu. Takrat je bila tudi največja zadolžitev. O tem bom govoril v razpravi. Omenjate zloglasni ZUJF. Pol leta po sprejetju ZUJF-a ste bili v vladi Alenke Bratušek, potem ste bili v vladi Mira Cerarja, zdaj se v vladi Marjana Šarca. Škarje in platno ste imeli, 46 glasov ste vedno imeli, da bi ZUJF ukinili, če je bil tako zloglasen. Nikoli ga niste, ker ste vedeli, da bi zadevo potopili, kolega Bevk. Tri vlade ste imeli, trikrat ste imeli 46 glasov plus in bi lahko ZUJF, če je bil tako zloglasen, ukinili ali ga spremenili. Niste ga, ker ste se zavedali, zakaj je bil sprejet.
Hvala lepa. Besedo dajem državni sekretarki Ministrstva za finance, mag. Saši Jazbec. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovani! Lahko bi rekla, da je današnja razprava 95-odstotna ponovitev včerajšnje razprave, zato se niti nisem imela namena odzivati, ampak zdaj se vseeno bom. Lahko bi rekla, da je bilo nekaj napačnih številk, nekaj je bilo napačnih trditev, nekaj je bilo pa mogoče izjav, vzetih iz konteksta; in so potem zavajajoče. Če začnem pri 2,5 milijarde, to sem res zdaj že tolikokrat ponovila, če je spoštovanje v tem državnem zboru. Za mene je spoštovanje to, da če nekaj argumentirano odgovoriš, se potem to razume; ne pa da se potem še petkrat vpraša, ampak v redu. Ja, zdaj je 2,5 milijarde več prihodkov, kot jih je bilo recimo leta 2014 ali pa kateregakoli leta pred tem. Ampak v tistih letih, ko so bili seveda drugačni makroekonomski pogoji, so državni proračuni beležili minuse, primanjkljaje, primanjkljaje velikosti milijarde, milijarde 300, milijarde in pol do milijarde 700. Takrat pač s prihodki nismo bili sposobni pokriti vse porabe in zato so bili takrat primanjkljaji. Zdaj, ko pa imamo več prihodkov, pa lahko ustvarjamo presežke, da bi vsaj delno pokrivali te primanjkljaje oziroma generiran dolg, ki so ga povzročili ti primanjkljaji. Poleg tega so se pa v vmesnem času bistveno povečale tudi zakonske obveznosti. Ker so bili ukinjeni varčevali in omejevalni ukrepi, so porasle plače javnih uslužbencev, sproščeni so bili vsi ukrepi na področju družinske politike, na področju socialne politike in je zato v tem proračunu, ali v 2019 ali v 2020, če ga primerjamo s tistimi, več zakonskih obveznosti. In denar, ki se ga zbere več za 2,5 milijarde, je namenjen ljudem, ne samo javnim uslužbencem; vsem ljudem, ker iz državnega proračuna se financirajo poleg javnih uslužbencev vsi ljudje, ki so upravičeni do transferjev posameznikom in gospodinjstvom, podjetja, ki so upravičena do subvencij. Doplačuje se v pokojninsko blagajno, zato da imajo upokojenci take pokojnine. V bistvu bi rekla, da je šel denar ljudem in za zniževanje, torej izboljševanje salda, ki ima, ker je to vse povezano, vpliv na dolg, na bonitete, na fiskalno pravilo. Te stvari so vse povezane. Druga tema so EU-sredstva. V Bruslju ali pa na cesti, spoštovani, nam ne ležijo 3 milijarde evrov. 3 milijarde in 68 je celotna ovojnica, ki je bila tej državi namenjena v obdobju 2014–2020. Od tega je organ upravljanja že dodelil 2,5 milijarde. Upravičenci, ki jim je namenjen ta denar, imajo odločitev o podpori, ki jo je izdala Služba Vlade za razvoj in evropsko kohezijsko politiko (SVRK), in so z njimi tudi sklenjene pogodbe. Ampak od takrat, ko se sklene pogodba za nek projekt, je treba iti v javni razpis, je treba izbrati izvajalca, je treba začeti izvajati zadevo; in to traja. In tudi projekti, ki so projekti tako imenovanih mehkih vsebin, so večletni, so neka določena sredstva za nek projekt, za nek program dodeljena za več let in se izvaja po letih. In lahko vam navedem številke. Izjava je bila, da nam leži ta denar v Bruslju. Ne leži nam, ga imamo na razpolago in ga lahko upravičenci koristijo. Koristijo ga pa lahko potem, ko so pač izpolnjeni vsi pogoji in ko so dela opravljena. In to ni značilnost Slovenije. V tej perspektivi 2014–2020 so bile pravne podlage že v Bruslju sprejete tako pozno, da v 2014 ni prišlo do nobenega črpanja, ne samo v Sloveniji. V Sloveniji je bilo prvo črpanje leta 2016. Takrat smo porabili iz kohezijskih sredstev 120 milijonov. V letu 2017 – 214 milijonov plus 63 milijonov za finančne instrumente. In v lanskem letu 300 milijonov. V letošnjem letu je v proračunu rezerviranih za ta namen 625 milijonov. Ocenjuje se, da bo poraba nekje na ravni 400 milijonov. V bistvu me je zmotila izjava, da smo vračali. Ja, smo; likvidnostno smo vračali. Zakaj smo vračali? Ker vsaka država ne pove na začetku leta, koliko ocenjuje, da bo porabila določenih sredstev kohezije v tistem letu; in zato dobi avans. In če pač tega vsega ne porabi, potem to vrača; ampak to je likvidnostno, zaradi tega nismo izgubili ničesar. In naj vas pomirim, tudi lani v tem času je bila v državi panika, da bomo izgubili EU-sredstva zaradi pravila n + 3, da ne bomo porabili tistih sredstev, ki bi jih morali v tistem letu porabiti. Za letos smo certificirali že dovolj izdatkov za letošnje leto, tako da letos smo presegli ta znesek in v bistvu tega strahu ni. In zato bi želela povedati, da na Vladi ne verjamemo, da bomo izgubili kakšna sredstva iz te perspektive, ne glede na to, kje v ciklu tega obdobja 2014–2020 smo, ker se lahko ta sredstva porabljajo do leta 2023. Mogoče še glede vsebine, pa čeprav ni to čisto namen. V tej perspektivi, ki je bila programirana recimo v letu 2013, se določi, za kaj se bo kohezija porabila, torej operativni program se pripravi za vsebine. In takrat je bilo določeno, da je nekaj več teh tako imenovanih mehkih vsebin. Mehke vsebine – lahko se s tem strinjamo ali pa ne – so neko ozaveščanje, so neka preventiva, se mogoče ne pozna toliko, kot se poznajo kakšni, kaj naj rečem, pločniki, čistilne naprave ali pa beton, kot se včasih reče pa je slabšalno. Naslednja izjava, ko so me zabolela ušesa, pa vem, da bom zagotovo dobila kot bumerang kaj nazaj, je, da nam razpadajo šole po Sloveniji. Jaz s svojim sinom hodim po celi Sloveniji na košarkarske tekme in moram reči, da sem vesela, da imamo povsod po Sloveniji krasne športne dvorane. Pa v Ljubljani dve leti nismo imeli telovadnice in so hodili ne vem kam. Poglejmo tu malo relativno. Naslednja izjava je, da je proračun do leta 2021 zakoličen. Ne, spoštovani, proračun do leta 2021 ni zakoličen. Mi imamo prakso oziroma pravne podlage, da pripravljamo dvoletne proračune, za to pač obstaja razlog, kar pa pomeni, da bomo naslednjo jesen ponovno pripravljali proračun 2021; vedno pač v tistem letu, ki je bližje, je večja gotovost, je večja jasnost in se lažje pripravi nek boljši proračun. Zabolela me je izjava, da so reveži tisti, ki jih pride pregledovati Furs in morajo plačevati davke. Tu bi rada povedala, da bi moral biti po teoriji davčni sistem nastavljen tako, da ima široko bazo, nizke stopnje in čim manj izjem. Koliko je to nam uspelo s to našo davčno zakonodajo, pustimo ob strani, ker je stvar presoje. Ampak rada bi povedala, da odkar imamo davčne blagajne, ima Furs lažje delo, ker lahko natančno spremlja, kako in kaj. In ko pride sezona vulkanizerjev in ni nobenih računov s tega področja, potem lahko bolj usmerjeno gredo gledat, kako in kaj. Glede Fursa poslušam te pikre pripombe, da ne dela dobro, da je vse narobe. Rada bi povedala, kar sem tudi že včeraj, da se davčni dolg v vseh letih od ustanovitve Fursa znižuje, nominalno se znižuje, ne na račun odpisov, ampak tudi na račun zniževanja aktivnega dolga. In če se nominalno znižuje dolg, hkrati pa prihodki, ki jih pobere Furs, rastejo, že to samo po sebi pomeni, da se učinkovitost Fursa povišuje. Še glede področja ZIPRS in predlaganih sprememb. 140 milijonov je težek že sprejet amandma, torej trenutna ureditev v ZIPRS, in pri oblikovanju državnega proračuna se ga ni delalo ob tej predpostavki. Kaj vam želimo povedati, ko pravimo, da ima državni proračun 95 % bolj ali manj fiksnih obveznosti. Naj vam povem zelo plastično: od teh dobrih 10 milijard gre 3,2 milijarde za plače, to je zakonska obveznost, tu nimamo manevrskega prostora; potem za transferje posameznikom in gospodinjstvom – milijarda 200, milijarda 300, ljudje imajo odločbe, imajo pravico, tu ni manevrskega prostora; ZPIZ, doplačilo v pokojninsko blagajno, zato da lahko izplača vse obveznosti, ki jih ima do upokojencev, je okoli milijarde, tu ni manevrskega prostora; obresti – slabih 800 milijonov, naslednje leto 152 milijonov. To so naše obveznosti do kreditodajalcev, ki jih moramo plačati. Vplačilo v EU – 500 milijonov. Če želimo črpati evropska kohezijska in kmetijska sredstva ter centralizirane programe, moramo ta prispevek plačati. Potem imamo v proračunu tako imenovane namenske prihodke, ki so lahko namenjeni samo za točno določene namene. Tam ni manevrskega prostora, tistega je velikosti 350, 400 milijonov. In v končni fazi tudi evropska sredstva, ki jih imamo, ki tečejo čez proračun, niso tista, kjer bi lahko iskali rezerve ali pa bi jih lahko nadomeščali, zato ker – kot zelo dobro veste – so tudi evropska sredstva namenjena za točno določene namene. In o tem govorimo, ko govorimo, da je 95 % proračuna nekje fiksnega. Spoštovani, najti 140 milijonov rezerve v teh gabaritih, v tem razpoložljivem prostoru, jaz ne poznam državne sekretarke, ki bi to našla. Hvala.
Hvala lepa. Repliko ima mag. Marko Pogačnik. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Hvala državni sekretarki, da se je tako potrudila pa odgovorila glede evropskih sredstev, ampak tam imamo državno sekretarko s tega področja – dr. Ribič. In mislim, da bi tudi iz njenih ust lahko danes kaj slišali, da bi povedala, kajti res so problematika evropska sredstva. Ne vem, kdo zavaja. Slovenija ima v obdobju 2014–2020 za izvajanje evropske kohezijske politike na voljo 3 milijarde 67 milijonov evrov evropskih sredstev, poleg tega iz domačega proračuna še slabih 800 milijonov evrov. Spoštovana državna sekretarka, ta podatek drži ali ne drži? Boste potem povedali. Do konca junija je bilo porabljenih dobrih 800 milijonov oziroma 26 % iz razpoložljivega dela EU, sicer pa skupno slaba milijarda. Slovenija je Evropski komisiji od januarja 2014 poslala skupno za slabih 760 milijonov evrov zahtevkov za povračilo v slovenski proračun, kar je četrtina vsega razpoložljivega. To je poročilo o črpanju evropskih sredstev. Takrat ga je še vodil Iztok Purič, danes smo brez ministra oziroma imamo nadomestno ministrico. Sveži podatki o povračilih iz bruseljskega v slovenski proračun, ki jih vodi Evropska komisija, kažejo, da je Slovenija dobila povrnjenih 27,6 % sredstev, s tem smo na 19. mestu med članicami Evropske unije. Bo držal ta podatek ali ne bo držal? Lahko bi bili tudi na prvem, če bi bili uspešni. Na prvem mestu je pa Estonija, ki pa je počrpala 43 % teh sredstev. Zakaj lahko Estonija, zakaj ne moremo mi? Verjetno je tam nekdo bolj sposoben, kot je tukaj. Kaj še narediti? Kaj je bila največja grožnja Sloveniji? Slovenijo je sicer Evropska komisija opozorila, da jo zaradi slabega delovanja sistema za črpanje evropskih sredstev e-MA utegne doleteti začasna ustavitev povračil iz evropskega proračuna v slovenski proračun. Grozi nam začasna ustavitev. S tem informacijskim sistemom se ukvarjate že štiri leta. To je ključni problem. Spoštovana državna sekretarka, od vas pričakujem odgovor, ali držijo te navedbe ali ne držijo. Jaz bom še vedno trdil, da v Bruslju na tleh stoji 3 milijarde evrov.
Hvala lepa. Repliko ima Boris Doblekar. Izvolite.
Spoštovana državna sekretarka, razpadajo šole, osnovne šole, objekti. Čeprav včasih s kakšnim načinom obnašanja nekaterih razpada tudi osnovna šola kot sistem, ampak to pustimo. Če ne verjamete, jaz ne bom rekel, da vse razpadajo, tega nisem rekel, pridite v Hotič pri Litiji, vas bomo z veseljem sprejeli, pa si pojdite ogledat podružnično osnovno šolo Hotič, staro 121 let, pa boste videli, ali razpada ali ne razpada. Pa vrtec Najdihojca v Litiji, ki je bil v nekem sistemu grajen bolj površno, neprimerno, kljub dobremu vzdrževanju po zagotovilih ravnateljice tudi razpada, je prav tako potreben nov. Tudi vrtec v Šmartnem pri Litiji razpada, je tudi potreben nov. Trije objekti v dveh občinah pa 5 milijonov sredstev za gradnjo šol in vrtcev. To je žalostno. In še enkrat povem, so tudi nove šole, ampak jih gradijo občine s svojim proračunom, pa včasih se dobi kakšen evro kakšnih državnih sredstev, če imaš srečo pa če si v kakšni veliki mestni občini. Načeloma pa so določeni objekti stari, so slabi, so potrebne novogradnje, obnove, prenove in zato bi moralo biti namenjenih mnogo mnogo več sredstev, ne pa 5 milijonov za celo državo, toliko sem vam hotel povedati. Pa še enkrat vabljeni v Hotič, kjer si boste lahko ta objekt tudi sami ogledali pa boste mislili, da ste v kakšnih zaporih iz srednjega veka, v katakombah ali pa v kakšnih kletnih prostorih kakšne ne vem kaj, ne znam povedati. Pridite pa boste sami videli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Poslanka Anja Bah Žibert ne more dobiti replike, ker niste še razpravljali. Repliko ima gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa. Dr. Bertoncelj je lahko zadovoljen, da ima takšno državno sekretarko. Mene vseeno zanima – skladni regionalni razvoj, so kakšni premiki. Vlada mi je obljubila, da bo naredila štiriletni program spodbud za obmejna problemska območja. Kje je denar in kje je denar za izredno uskladitev pokojnin? Kar se tiče šol, pa je že kolega Doblekar izpostavil. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Zvonko Černač. Izvolite.
Hvala lepa. Koliko energije posvečamo prepričevanju o tem, ali smo malo manj ali malo manj manj slabi pri koriščenju evropskega denarja, namesto da bi se pri proračunu za 2021 pogovarjali o prihodnji finančni perspektivi, kajti 2021 je že prvo leto prihodnje finančne perspektive; in o tem, ali bomo vendar v tej prihodnji perspektivi pa le kakšen dom za starejše pa kakšno neprofitno stanovanje, kakšen vrtec ali šolo iz tega denarja zgradili, pa morda še kakšen kos ceste ali železnice. Številke so neusmiljene, to vemo vsi. Spoštovana državna sekretarka, konec leta 2011, peto leto prejšnje perspektive, je bila Slovenija boljša od povprečja Evropske unije. Je bila stopnja porabe 37-odstotna, povprečje je bilo takrat 33,4. Konec leta 2018, peto leto sedanje perspektive, je Slovenija slabša, kot je povprečje Evropske unije. Poraba je 24,2; povprečje Evropske unije 37,3. Drži pa, da je tudi Evropa slabša, kot je bila prej, ker se je začela ta perspektiva kasneje, ampak zakaj se bi mi vedno postavljali v vrsto med najslabše, če imamo najboljši proračun na svetu, kot pravite oziroma kot ste včeraj govorili. Glede učinkovitosti Fursa, ja, res je, zelo učinkovit je pri tistih, ki nekaj dni zamudijo s plačilom prispevkov od najnižje odmerne osnove. Zelo učinkovit. Pa zamudijo zaradi tega, ker nimajo prihodkov, sem primeroma povedal, da je treba toliko gum menjati ali pa toliko glav oprati, da ti prihodki pridejo. In zelo slabo učinkovit je pri tistih, ki mesece, mesece, mesece, leta ne plačujejo teh prispevkov. Kako se drugače lahko neki družini Janković nabere davčnega dolga ne za nekaj 100 tisoč, ampak za nekaj milijonov evrov?! Ali pa recimo državnemu prevozniku, ki ni plačeval prispevkov mesece in leta?! O tem sem govoril, da morajo vatli enako veljati za vse in da naj se učinkovitost, tudi Fursa, meri pri tistih, ki so resnični problem; ne pa pri vseh teh malih revežih, ki izpolnjujejo svoje obveznosti bolje kot vsi veliki.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Nevenka Ribič, državna sekretarka Službe Vlade Republike Slovenije za razvoj in evropsko kohezijsko politiko. Izvolite.
Spoštovani, hvala za besedo. Res se moram odzvati na številke, ki so bile glede črpanja evropskih kohezijskih sredstev. V prvi vrsti bi želela povedati, da se pri črpanju evropskih kohezijskih sredstev vse prepogosto govori samo o četrti fazi črpanja. Govorite o tem, ko gre za povračilo sredstev iz proračuna Evropske unije. Res je, iz proračuna Evropske unije je bilo do današnjega dne, to je od 1. januarja 2014 do danes, povrnjeno 812 milijonov. Ampak pozabljate na to, da je koriščenje evropskih sredstev sestavljen proces, večfazni proces. Prva faza, SVRK v vlogi organa upravljanja je do današnjega dne izdal za 2 milijardi 544 milijonov evrov odločitev o podpori. Druga faza, potrjene operacije – 2 milijardi 30 milijonov. Kaj to pomeni? To pomeni, da so bile s posredniškimi organi sklenjene pogodbe o sofinanciranju. O tem se nič ne govori. Govori se samo o tisti četrti fazi – denar, ki pride iz proračuna Evropske unije. Tretja faza, izplačila iz državnega proračuna. Res je, 872 milijonov za izvedene projekte, ampak vi morate vedeti, da do izplačila iz državnega proračuna pride šele takrat, ko so dani zahtevki za izplačila. Zahtevki za izplačila so pa lahko dani takrat, ko so projekti dejansko izvedeni. In tukaj nastaja večina problemov. Projekti niso izvedeni. In če projekti niso izvedeni, ne moremo dati zahtevkov za plačilo do Evropske komisije. Zakaj projekti niso izvedeni? Ker v praksi prihaja do tega, da niso izdana gradbena dovoljenja in raznorazna soglasja, ki jih pa tisti, ki hočejo projekte izvesti, rabijo. SVRK v vlogi organa upravljanja vseskozi poskuša pomagati upravičencem. Pomagamo jim na ta način, da jim razlagamo, recimo informacijski sistem e-MA je bil v preteklosti problem, ampak smo v fazi, ko lahko rečem, da informacijski sistem e-MA ni več tisti, ki bi blokiral črpanje evropskih sredstev. Urad za nadzor proračuna je 6. septembra poslal v Bruselj podatke o tem, da je na podlagi preverbe informacijskega sistema e-MA le-ta takšen, da zagotavlja vse potrebne podatke za črpanje evropskih sredstev. Informacijski sistem e-MA ne blokira črpanja evropskih sredstev. Res je, da bo končno besedo pri tem imel nadzorni organ v Evropski uniji, na to v bistvu še čakamo; ampak vsi izgledi kažejo na to, da bomo dobili oceno 2, kar daje jamstvo, da naš sistem deluje. Upravičenci, ki imajo recimo probleme s samo uporabo informacijskega sistema, se lahko vedno obrnejo na organ upravljanja. Mi jim pomagamo pri uporabljanju tega sistema, izobražujemo posredniške organe. Navodila za uporabo gredo vedno v smeri tega, da so prijaznejša za uporabnike. SVRK v vlogi organa upravljanja se zaveda pomena evropskih sredstev, 3 milijarde 67 milijonov je na razpolago in mi imamo to možnost koristiti do leta 2023. To se pravi, da imamo še štiri leta. To ni opravičilo, da bi jaz zdaj hotela vam povedati, da imamo še čas, ki je na voljo; ampak hočem povedati, da so dejansko projekti na terenu tisti, ki jih je nekako premalo. Državna sekretarka Ministrstva za finance je povedala, da je v proračunu za leto 2019 pravic uporabe za namen koriščenja evropskih sredstev 625 milijonov. Do današnjega dne je bilo pokoriščeno 215 milijonov. Ta razlika še vedno ni bila pokoriščena, so pa ministrstva v vlogi posredniških organov dala te podatke, na to pač SVRK kot organ upravljanja na nek način nima vpliva. Državni sekretarji vsako tromesečje pred obravnavo kvartalnega poročila, to je zdaj uvedeno na novo, pogledamo, kje so tisti problemi. Verjamem, da bomo pripomogli tudi s tem, ko bomo pritisnili na tiste končne izvajalce projektov, ki morajo poročati, zakaj se neki projekti ne izvajajo po planu, tako kot je bilo planirano, da bodo tudi začutili, da organ upravljanja tudi v tej smeri recimo pritiska na njih. Ni smo organ upravljanja edini krivec, da črpanje evropskih sredstva ne gre tako, kot bi si želeli. Že samo črpanje se je začelo z zamudo. Šele konec leta 2016 je prišlo do prvega črpanja. Pa še nekaj bi rada povedala. Izplačila, 812 milijonov, do konca leta, to se pravi od 1. 1. 2014 do 31. 12. 2018, smo počrpali 16 %. V tem enem letu do današnjega dne smo prišli do 26,4 %. V enem letu je bil narejen velik napredek. Ne moremo reči, da ni bil. 6. decembra 2018 je Sloveniji grozila izguba 183 milijonov evrov evropskih sredstev. 21. decembra smo potrdili, do evropskega proračuna, zadnjih 52 milijonov in s tem preprečili izgubo tega denarja. V tem enem letu je SVRK v vlogi organa upravljanja oddelal, mislim da, veliko dela. Toliko z moje strani. Hvala.
Hvala lepa. Repliko ima mag. Marko Pogačnik. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala. Spoštovana državna sekretarka dr. Ribič, vi ne smete verjeti; vi morate biti prepričana v to. Vi ste napovedali za predlog proračuna 2020 malo več kot eno milijardo priliva iz evropskih sredstev. Za leto 2021 ste pa napovedali 850 milijonov evrov prilivov iz evropskih sredstev. Sedaj pa tukaj govorite, da imamo čas do leta 2023. Sedaj se pa odločite, ali boste ta sredstva pripeljali leta 2023 ali potem pa ta proračun ni skladen in zavajate. Za leto 2020 ste napovedali evropskih sredstev za 1 milijardo 71 milijonov. Za leto 2021, ki ga sedaj obravnavamo, pa 850 milijonov. Vi pa že sedaj govorite – Aha, 2023, saj imamo čas. Na 19. mestu smo. Se pa strinjam s kolegom Jožetom Horvatom, kar je rekel za državno sekretarko na Ministrstvu za finance. Pa če bi mogoče vi sedeli na koheziji, bi bilo več počrpanih sredstev, samo toliko. Sedaj me pa tukaj zanima, spoštovana državna sekretarka Ministrstva za finance, ali to sedaj drži. Kam peljemo to stvar z evropskimi sredstvi? V leto 2023, kar je sedaj državna sekretarka rekla? Ali bomo to realno pripeljali v slovenski proračun, kar ste napovedali za leto 2020 1 milijardo 71 in za leto 2021 850 milijonov? Sedaj pa je mene še bolj začelo tukaj skrbeti; da bomo morali rebalans delati takoj in da je danes tole bolj tako, samo toliko, da ste proračun skupaj sklaftrali, številke nekaj na pamet napisane. Na 19. mestu smo po uspešnosti črpanja evropskih sredstev. Ne bom še enkrat ponavljal teh številk, ampak sedaj glede na napovedano s strani državne sekretarke – ne vas skrbeti, ta sredstva bomo mi počrpali, čas imamo do leta 2023. Ampak vi ste v proračun, ki ga obravnavamo danes, napovedali skoraj za 2 milijardi sredstev do leta 2021. Hvala.
Hvala lepa. Najprej ima repliko Zvonko Černač. Potem dobi besedo državna sekretarka mag. Saša Jazbec. Izvolite.
To, kar je bilo povedano – premalo projektov na terenu in problem so gradbena dovoljenja –, nas pa res lahko skrbi. Ja, kdo pa skrbi za procedure pri gradbenih dovoljenjih?! Ali ni država tista, ki zaradi tega, ker ima nesrečne mehanizme take, kakršne ima, preprečuje, da bi se lahko projekti normalno odvijali. Ravno danes sem govoril z nekom iz Mestne občine Koper, imajo namero začeti graditi v roku pol leta 270 neprofitnih stanovanj in 30 oskrbovanih stanovanj. Več kot pol leta so čakali na odgovor ministrstva, da ni treba pridobiti vodnega soglasja. Ne da ga je treba dobiti pa dati kaj, ampak na informacijo, da ga ni treba, je bilo treba čakati več kot pol leta. In ne govoriti, kdo je tukaj tisti, ki je cokla v razvoju. Ali tisti, ki se trudijo na terenu, občine in vsi ostali, ki pripravljajo projekte; ali je problem birokracija, ki je preštevilna in ki ne opravlja svojega dela tako, kot bi ga morala opravljati. In zakonodaja, ki se ne spremeni tako, da bi omogočila normalne procese investiranja, je problem. Drugi problem, ki je bil iz tega, kar je bilo povedano, hujše zaznan, pa je, da mi sploh ne vemo, kaj so naše prioritete za naslednjo finančno perspektivo. Mi bi danes morali vedeti za 80 %, 90 %, kako bo ta denar porabljen do konca leta 2027, in v skladu s tem, kako imamo pripravljene projekte, ki so nacionalnega pomena, bolnišnice, domovi za starejše, neprofitna stanovanja, prenova mestnih jeder, infrastruktura, locirati naše programe za naprej. To bi bila pravilna pot. Ne pa da si neka birokracija zamisli, kaj bi bilo pametno narediti, neke futuristične zgodbe, in potem na tej osnovi delate razpise in iščete, kdo bo to izpeljal. In tako imamo zdaj v proceduri preko 4 tisoč projektov, ki tečejo – ja normalno, da imamo probleme oziroma da jih imate. Ampak jih vi povzročate. Ne vi osebno in ne vaša služba, pač pa odsotnost vladne politike. Vlada bi morala biti tista, ki bi morala imeti danes glede na to, da govorimo o proračunu za leto 2021, ki je prvo leto naslednje finančne perspektive, zelo jasen vsebinski seznam prioritet, ki bodo iz tega denarja, ki ga bo ponovno na voljo približno toliko kot v iztekajoči se, nekaj čez 3 milijarde, prioritetno financirane. To bi bila pravilna pot. Potem se ne bi spraševali o nobenih zamudah, denar bi bil kvalitetno porabljen in v pravilnih časovnih okvirih.
Hvala lepa. Repliko ima poslanec Boris Doblekar. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovana državna sekretarka, saj ne, da bi hotel biti škodoželjen ali karkoli, želim vam samo pomagati. In tudi mislim, da opozarjamo popolnoma upravičeno na vse. Tudi vse razprave doslej, ki so bile tako na odborih kot tukaj, so zgolj pomoč ali pa neke sugestije, kako stvari izboljšati, pognati naprej. Repliciral bi samo v tem delu, ko ste dejali, da služba Vlade za razvoj in kohezijo poskuša pomagati upravičencem. Poskuša pomagati upravičencem. Jaz bi bil veliko bolj vesel, če bi enkrat tukaj slišal, da bi rekli, da pomagate upravičencem, bolj kot pa tega, da poskušate pomagati. Upravičenci naletijo na mnoge birokratske težave. Problem je, ker so ti ljudje preveč v pisarnah, preveč zaprti med štiri stene, tisti, ki bi ne poskušali, ampak morali pomagati upravičencem pri pridobitvi evropskih sredstev. Preveč jih je po pisarnah, preveč je birokracije, preveč je, pa ne samo s strani vaših uslužbencev, vašega ministrstva, Svrka, ampak tudi ostalih ministrstev, kjer se vlečejo ti postopki pridobivanja dovoljenj in tako naprej, da se bog usmili. Težave ste imeli z informacijskim sistemom, kot ste povedali, to ste nekako rešili, pa smo tudi nonstop na to opozarjali. Težave imate z odstopi ministrov, se pravi, problem je vodenje te tako pomembne vladne Službe za razvoj in kohezijo. In kot mi je kolega ravnokar napisal, da naj povem, kaže se neko upanje, da bo pa le boljše črpanje evropskih sredstev, zdaj ko bo Avstrija prevzela vodenje našega ministrstva. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Saša Jazbec. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Naj pojasnim zdaj to zmedo – če je zmeda – glede sredstev EU. Spoštovani gospod Pogačnik, v proračunih 2020 in 2021 so načrtovana sredstva iz EU ne samo iz kohezijske politike, kolegica je govorila o sredstvih evropske kohezijske politike, ker je Svrk organ upravljanja za ta del evropskih sredstev. To, kar pa vi gledate v proračunih 2020 in 2021, so pa realni plani, koliko se bo tega počrpalo, ker je zraven še kmetijska politika, kar je reda velikosti 300 milijonov na letni ravni, in ker so zraven še centralizirani programi. Tako evropska sredstva načrtujemo realno in v skladu z INOP, kot sem že povedala, to je izvedbenim načrtom operativnega programa. Izvedbeni načrt operativnega programa je bil že zastavljen tako, da se bo porabljal do leta 2023. Tako so tukaj stvari skladne. Ideja in želja Svrka je bila, da poraba sredstev ne bi bila taka, kot je bilo v prejšnji perspektivi, se pravi na začetku malo pa na koncu vse. Veste, da smo imeli v letih 2014 in 2015, ki sta bili izjemni investicijski leti, ker smo takrat porabili ves evropski denar iz prejšnje perspektive, ki nam je bil na razpolago. Se pravi, želja je bila, da se ta perspektiva ne bi zgodila tako, ampak da bi bilo bolj na sredini, ampak stvari se v življenju ne zgodijo vedno tako, kot so načrtovane. Upam, da zdaj ta zmeda ni več zmeda. Glede teh sredstev EU je tudi to, kar sem že večkrat povedala, v bistvu načrtujemo enako na prihodkovni in na odhodkovni strani. To so za nas neka pretočna sredstva, takrat ko jih porabimo, jih potem dobimo iz Bruslja. Se pravi, če v nekem letu niso porabljena, potem ni prihodkov, ampak z vidika državnega proračuna je to nevtralno, razen če se ne porabi EU-del, potem ta slovenska udeležba postane neporabljena. Gospod Horvat je vprašal glede izredne uskladitve pokojnin. Tako je. Ko smo pripravljali predlog proračunov 2020 in 2021, smo izhajali iz koalicijskega sporazuma, kjer je bila določena ta meja, da bo prišlo do izredne uskladitve v letu 2020, če bo rast BDP v letu 2019 višja od 3 %. Ker je rast za letos ocenjena na manj kot toliko, v proračunu 2020 in 2021 za ta namen nismo načrtovali sredstev. Je pa v končni fazi to negotovo dejstvo. Tako da tudi če bo zdaj sprejet kakršenkoli drugačen amandma na to uskladitev, bi to pomenilo v letu 2020, ker gre za en mesec, približno 5 milijonov. Ampak pravim, da je to negotovo dejstvo, ker ta hip niso, ampak teh 5 milijonov se glede na obseg proračuna, če bo do tega prišlo, v decembru 2020 lahko zagotovi, medtem ko je pa, kot sem omenila že prej, v letu 2021 to bistveno višji znesek, in če bo do tega prišlo, se bo to že vedelo, ko se bo pripravljal naslednji proračun, tako da bomo to uredili takrat. Vprašali ste pa še glede skladnega regionalnega razvoja. To ni čisto moja tema, ampak ker ni ta pravih kolegov tukaj, so mi takole sporočili. Na podlagi spremembe uredbe o endogeni regionalni politiki pripravljajo nov program, ki bo povezoval različne resorje, da bodo sredstva zagotovljena na posameznih resorjih, višina bo določena s tem novim štiriletnim programom, ki bo predvideno potrjen v prvi polovici naslednjega leta. MGRT ta program pripravlja, interni sklep je že podpisan, v kratkem se bodo na sestanku sestali pristojni resorji. Tako da to je to. Glede tega, kar ste pa po navadi spraševali za pomurski zakon, imam pa tudi informacijo, da bo zagotovljenih vseh teh 33 milijonov, tako kot je bilo v zakonu. Tako da to razumem s tega vidika, da bo kljukica. Potem pa še, da zaključim tukaj, glede tega, kaj bo s programiranjem oziroma kaj bo v naslednji finančni perspektivi, v evropski kohezijski politiki 2021–2027. Te razprave, ki jih imamo tukaj, so seveda odličen pokazatelj tega, kaj rabimo. Če ne bi vedeli – se pravi, jaz mislim, da so potrebe jasne. Ko se bo to programiralo – in to se bo programiralo v naslednjem letu, pa ne na ravni Slovenije, pač pa je to proces, ki se bo dogajal na ravni Evrope – je že jasno, da je vsebinskih ciljev in prioritet obdobja EKP 2021–2027 pet. Eden je pametna Evropa, kjer se bodo zagotavljala sredstva za inovacije, digitalizacijo, podjetništvo. Cilj dve je bolj zelena in nizkoogljična Evropa, se pravi, da se bo iz tega naslova zagotavljal denar za energetiko, vodo, odpadke, podnebne spremembe. Tretji cilj je bolj povezana Evropa. Tukaj gre tako za digitalno povezanost kot za mobilnost kot za TEN-T. Četrti cilj je bolj socialna Evropa, se pravi, da bodo šla sredstva za zaposlovanje, izobraževanje, socialno vključenost in zdravje. Peti cilj pa je Evropa, bližja državljanom. Tukaj so pa mišljene celostne, trajnostne naložbe in razvoj, ki ga vodijo lokalne skupnosti. Prepričana sem, da se bomo v teh petih ciljih tudi v tej državi našli in da bomo lahko ustrezno naslovili potrebe, ki se jih zavedamo in na katere nas tudi vi v svojih razpravah opozarjate. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Vidim, da so roke dvignjene. Prosim za prijavo. Prvi dobi besedo Vojko Starović. Izvolite.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Danes v tem parlamentu zopet govorimo eden mimo drugega, se ne pogovarjamo, eden čez drugega govorimo, drug drugega dajemo v nič, mi nimamo pojma in tako naprej, in tu se verjetno ne da doseči nekega kompromisa. Ne dajemo nastavka, da bi se nekaj zmenili v parlamentu, čeprav smo tukaj s temi nameni. Jaz nimam problema z obstojem več resnic, res nimam problema. Že Albert Einstein je rekel, da obstaja toliko resnic, kolikor je opazovalcev. Odvisno od izkušenj, odvisno od interesov, pač imamo vsi svoje oblike. Zato pa je narejen parlament in zato je demokracija. Po mojem je bistvo demokracije ravno v priznanju, da je več resnic. In to je pravzaprav v demokraciji najpomembnejša pravica. Albert Camus se je o tem izrazil zelo jasno: »Kot demokrat se zavedam, da nihče nima v lasti resnice, ampak si jo delimo, in ker je resnica porazdeljena, lahko do nje vodi le dialog.« Zato se mi zdi tudi povsem ustrezna misel Winstona Churchilla, da je bistvo politike sklepanje kompromisov. Zato ker različni interesi v družbi so in je treba neke kompromise sklepati, drugače ne gre. Če se pa postavimo na skrajne zadeve, na navijaštvo, jaz imam danes občutek in včeraj sem imel občutek in sploh v tem parlamentu ga imam, da govorimo gledalcem, ne govorimo eden drugemu. Navijamo, gledalcem hočemo povedati, da druga stran nima pojma, ta stran nimate veze, nakladate in tako naprej. In ker je temu namenjeno – eno raziskavo so tudi v Ameriki naredili, mimogrede. Spraševali so dve skupini navijačev, ki so spremljali isto tekmo, eno, ki je za eno moštvo navijala, druga za drugo. Ko so njihove izjave sestavili, to je računalniško lepo obdelano in tako naprej, je bilo popolnoma jasno, da so videli dve popolnoma različni tekmi. Popolnoma različni. In verjemite, da za Green Dragons ali Viole, ko je derbi med Olimpijo in Mariborom, je čisto nekaj drugega, nič se ne morejo zmeniti, kdo je boljši, in tukaj prihaja tudi do grdih zadev, do psovk, do pretepov in razbijanja. To je tako. Ker je bilo v tej razpravi toliko takšne razprave, ko je bilo bolj govorjeno gledalcem in kjer gre bolj za to, da pritiskamo na čustva in da poskušamo prepričati publiko, sem po krivici nekaj izpustil, in zaradi tega se tudi oglašam. Namreč, govoriti, zdaj ko smo odrasli – od leta 2014 smo odrasli, takrat ko smo sanirali bančni sistem. Še vedno se govori o tistem, ki je saniral bančni sistem in ki je pripravil, in ko se je začela rast, da ta je pa slabo delal, ta pa nima pojma. Ko smo začeli dolgove vračati, ko smo začeli zmanjševati dolgove, bi jaz vseeno opozoril – v parlamentu sem že pokazal to sliko – na to, kdaj je začela zadolženost rasti, in to dinamično. Skupna zadolženost prebivalstva in podjetij in finančnih organizacij je zrasla od leta 2004 do 2008 s 17 milijard na 43 milijard. Temu je sledila, jasno, socializacija teh dolgov prebivalstva in podjetij in bank. In potem je država to prevzemala, tako kot po celem svetu. Ampak to v dolgem procesu. Amerika je to naredila od danes do jutri, tam se je v tistem času tudi menjal predsednik, ampak tam so zmetali v bančni sistem tisoč 700 milijard in so ga sanirali takoj. Amerika, o ZDA govorim, pač ni doživela takih težav. Mi smo pa do te sanacije prišli v letu 2014. Torej, mi govorimo o tem, ko smo se zadolžili zato, da smo sanirali. Kot zdaj kaže ta sanacija, bo s prodajo bank, z DUTB, kolikor je izterjal in kolikor ima še premoženja, ta luknja pokrita in še nekaj bo ostalo. Ampak kdo je to luknjo kopal? To, kdo jo je skopal, vsi pozabljamo, ko o tem govorimo. In z luknjo je tako, če se vprašam, kam je šlo pet milijard, tu imam listo, največjo luknjo je skopal Zvon 1 Holding – veste, kam spada – drugi je bil Vegrad, tretji je bil T2, četrti je bil Zvon 2 Holding in tako naprej. Na te pozabljamo, kdo je bil tam zraven, kdo je imel prste zraven, kdo je delal. Tako da je bilo teh napak, bi rekel čisto enostavno, kar nekaj narejenih. In ko smo končno sanirali in ko se je saniral bančni sistem, je, ker smo v denarnem gospodarstvu, jasno, da je gospodarstvo krenilo nazaj navzgor. Zdaj smo v neki ugodni rasti, pravzaprav največji v Evropi, kolikor vem, ima edino Irska nekaj malega večjo rast. Še nekaj bi rekel. Včasih, ko se govori za nazaj in se govori, kje smo – kdaj je bil UKC postavljen, kdaj so bile bolnice postavljene, kdaj so bile šole postavljene? Vsi govorimo o tistem gnilem, strašnem sistemu, ampak v tistem sistemu, preden je postala Slovenija samostojna, smo delali ljudje konkretne stvari in jaz trdim, da smo delali dobro. Resno smo delali dobro. Od 60. leta naprej smo imeli eno najvišjih rasti gospodarstva, tudi produktivnost je rastla, BDP nam je strahovito rastel, tudi s 7 % in 8 %. Tako da se je takrat naredilo ogromno, in to smo mi podedovali. Ni se naredilo toliko, ampak to smo mi podedovali in mislim, da smo s tem sorazmerno slabo upravljali. Zapravili smo zavarovalnice, banke, tisto, tretje, imeli smo eno banko, ki je kaj pomenila, Ljubljanska banka, ne NLB, v tem prostoru, tam smo zapravili Istrabenz, recimo pri nas Cimos, hotele, en kup stvari je šlo v druge roke. Zakaj? Zato, ker smo začeli s tem premoženjem in vsem skupaj, dali smo ga v roke špekulantom, bom tako rekel. In ti špekulanti so nas spravili tja. Špekulacija je bila največja v času tajkunizacije in v času te zadolženosti, ko smo šli na 43 milijard. In potem je bilo treba to sanirati. Na žalost se nismo te sanacije lotili takoj in smo v težavah. Ampak zdaj jamramo, govorimo, kako bi tista vlada, tretja vlada – zdaj smo v tej situaciji, da imamo pozitivno rast, da dolgove odplačujemo, da se nam zmanjšujejo, da za obresti ne dajemo več milijarde in pol, ampak samo še 700 milijonov v letošnjem letu, v drugem letu bomo dali še manj, tako da gre v nekaj stvari. Kam bomo pa dali denar, kako ga bomo dali, glede tega so pa jasno različni interesi. Ne more biti drugače, so različni interesi, ker smo različni, in zato so tudi stranke. Ampak če se hočemo pogovoriti, uskladiti, jaz mislim, da bi morali bolj delati na kompromisu in ne govoriti v kamero, ampak eden drugemu, se večkrat sestajati, se večkrat usesti, se pogovarjati. Saj mene poznate, jaz se z vsemi pogovarjam, nimam problema s tem in tudi dopuščam, da nekdo čisto drugače misli. Ampak zaradi tega mu ne rečem, da je budala, da je svinja, kot se tudi uporablja v tem parlamentu. Kaj mi s tem govorimo ljudem, našim gledalcem? Zato pa imamo tako nizek rating. Tako da bi jaz rekel, da bodimo malo bolj prijazni eden do drugega in bomo lažje prišli do kakšnega dogovora. Ne pa, da smo govorimo, kot sem se včeraj izrazil, zopet sem uporabil besede od Harryja Frankfurta, »bullshit«, nakladamo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko ima Zvonko Černač. Izvolite.
Kolega Vojko Starović je povedal A, ni pa povedal tudi B-ja. Ko je govoril o tem, da je skupni dolg v letu 2004 pa naprej najbolj narasel v zadnjih 20 letih, je pozabil povedati, kdo je za porast tega dolga, kar se tiče prebivalstva pa podjetij, odgovoren. Vemo, kdo je odgovoren, Banka Slovenije – ne katerakoli vlada. Banka Slovenije kot regulator takrat ni odigrala vloge, kot jo očitno želi odigrati zdaj v teh časih, žal samo na segmentu prebivalstva. Nobena vlada s tem nima nič. Državni dolg oziroma javni dolg je pa narasel, tako kot sem povedal že prej, leta 2004 je bil na nivoju približno 7 milijard evrov, do konca leta 2008 je narasel za 1 milijardo, torej na 8 milijard, potem je prišla Pahorjeva vlada, je narasel do konca leta 2011 – na koliko? – na 25 milijard, potem je prišla vaša vlada, vaše predsednice Alenke Bratušek, je pa narasel v dobrem letu na preko 30 milijard evrov. To je to. To so te številke, ki so pomembne. Da pa regulator Banka Slovenije ni odigral vloge, smo pa že večkrat povedali. Ampak na njo, kot vidite, Vlada nima vpliva. Čeprav, kot poslušamo vašega predsednika, bi si to želel, na škodo ljudi, kot kaže. Druga zadeva, ko ste naštevali tajkunizacijo in tiste, ki so v bistvu želeli potajkunizirati ta podjetja zaradi ohlapne politike Banke Slovenije v obdobju 2004–2008, gre za bivše tovariše, gre za old boyse, gre za vaše bivše kolege, spoštovani gospod Starović. Nekaterim je uspelo, nekaterim pa ne. Pozabili ste omeniti enega izmed večjih tovarišev, gospoda Rigelnika. Nekaj časa je bil predsednik Državnega zbora. Obesil je iz Factor banke in vseh podjetij ACH-ja kredite na ljudi, na davkoplačevalce, zdaj pa beremo, da je eden izmed najbogatejših Slovencev, ker mu je uspelo ohraniti dragulj Adria Mobil, ki je kasneje, ko so jo prodali Francozom in tako naprej [[…]]Torej, streljate se v lastno koleno. Tovariši ste tajkunizirali to Slovenijo in tovariši ste povzročili, da Slovenija danes ni na tisti točki, na kateri bi morala biti.
Hvala lepa. Besedo ima Anja Bah Žibert. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Dolžna sem odgovoriti kolegu Staroviću, da mi tukaj notri razpravljamo, zato smo parlament. In ne zato, ker so prižgane kamere. To, da so kamere, je samo dodana vrednost, da državljanke in državljani vedo, na kakšen način in kako zastopamo njihove interese. Tistim, ki jih je nekoliko bolj sram, kako zastopajo te interese, verjetno to, da so prižgane kamere, ni po godu, tisti, ki stojijo za svojimi besedami v času kampanje in tudi po njej, pa verjetno s tem nimajo nobenih težav. Zdaj pa na proračun 2021. Če nekako pogledamo, zelo podobno kot leta 2020. So pa neke stvari, ki po svoje bodejo v oči in kažejo na to, da je res tisto, kar smo že včeraj govorili o proračunu 2020 – da se premalo naredi za državljane, in to, da bodo ti uspešno in tudi učinkovito delovali v tej državi. Včeraj sem omenjala, koliko sredstev gre za razvoj malih in srednjih podjetij. Leta 2020 bomo v proračunu namenili 24 milijonov. 24 milijonov. Povedala sem, da je to tudi toliko, kolikor se bo pojedlo in popilo, kajti enako namenjamo, celo nekaj več, protokolu. Leta 2021 pa za mala in srednja podjetja namenjamo zgolj še 17 milijonov. Se pravi, kar krepek padec za razvoj tistega dela slovenskega gospodarstva, ki je še kako pomemben. Kajti Slovenija temelji na malih in srednjih podjetjih. To so na nek način tudi tisti, ki omogočajo polnjenje proračunov. Ampak na drugi strani, ko gre za razvoj, ko gre za uspešnost teh podjetij, pa na njih pozabljamo. In to je slika prihodnosti Slovenije. Se pravi, za podjetništvo bomo dajali leta 2021 celo manj kot leta 2020. Na drugi strani pa, spoštovani, boste leta 2021 za delovanje Vlade, podporo delovanja Vlade namenili skoraj 13 milijonov. V letu 2020 bo to okrog 6 milijonov, leta 2021 pa kar 13 milijonov. To so za več kot enkrat povečana sredstva. In se resno sprašujem, kaj ta vlada, ta vladna služba počne, da potrebujejo tak skok sredstev v enem letu. In zopet, ko pogledaš, kam gre, gre največ denarja za protokol, največ se bo pojedlo in popilo. Saj če bi šlo to za kakšno službo, ki bi mogoče bila dodatna pomoč pri črpanju evropskih sredstev, bi človek še pogledal skozi prste in bi rekel, upam, da bo črpanje potem boljše. Ampak to gre izključno za delovanje Vlade. In to so stvari, ki so problematične. Naslednje. Ob rekordnem proračunu, ob tem, da smo celo slišali, da je to najboljši proračun nasploh v Evropi ali pa na svetu – zdaj ne vem več, kje – se skrajno resno sprašujem, kako to, da ne bomo zmogli ustvariti takšnih pogojev in takšnega okolja za razvoj in uspešno vključenost lastnih državljanov na trg dela, da bo za socialno politiko v letu 2021 potrebnih še več sredstev kot leta 2021. Tega ne razumem. Jaz sem upala, da se bodo sredstva za razne socialne pomoči in tako naprej zmanjševala, ne pa da bo to področje potrebovalo še celo nekaj več sredstev kot leta 2020. Veste, to pa je odraz proračuna, kajti že ta njegov namen sredstev kaže na to, v kakšno smer gre Slovenija. Mislim, da bi ravno to področje moralo imeti padec sredstev, socialna pomoč državljankam in državljanom. Pa ne da jim ne bi dali, ampak zato, ker je ti ne bodo več potrebovali. Že včeraj sem povedala, da me blazno skrbi, da Vlada nima osnovnega podatka, koliko državnih podjetij še vedno izplačuje minimalno plačo oziroma imajo ocenjena delovna mesta, ki so pod minimalno plačo. Veste, vse to potem vpliva tudi na neko socialno politiko. Ampak tega enostavno nimamo, in to so zame osnovni kazalci, ki bi pokazali, kako gospodari država s temi podjetji. Moram se ustaviti tudi pri zdravstveni politiki. Kar veliko sredstev gre za zdravstvo. Ampak včasih – pa to večkrat poudarjamo – je med državljani občutiti, kot da je to lopata, ki jemlje denar in ga meče skozi okno, kajti zadeve se enostavno ne uredijo sistemsko. Zadnjič sem gledala podatek, koliko dolgotrajnih bolniških ima Slovenija. Podatek je res zaskrbljujoč. Ampak veste, na drugi strani pa me še kako zanima korelacija med dolgotrajnimi bolniškimi in čakalnimi vrstami. Kmalu boste videli, kako zelo pomembna je in kako vidna je, in še huje, kako jo občutijo državljanke in državljani. Ob neki poškodbi potrebuje nekdo samo za to, da dobi osnovne izvide, več mesecev, spoštovani. Razen če gre na samoplačniško in potem sam išče pomoč. Je to vaše tako imenovano brezplačno zdravstvo? Ampak to se dogaja. Ljudje so doma po pol leta in več samo zato, ker še nimajo osnovnih diagnoz, kajti toliko je čakalna doba za določene preglede. Zdaj vam bom povedala eno osebno zgodbo. Nikoli je nisem imela namena povedati, danes pa jo bom, zato da vidite, kaj se dogaja. V moji ožji družini je oseba, ki je, hvala bogu, prišla do svoje pokojnine. Ves čas je vplačevala v blagajno, pravzaprav bolniškega staleža v času dela niti ni potrebovala, kar je dobro, ampak ves čas je vplačevala osnovno zdravstveno zavarovaje, dodatno zdravstveno zavarovanje. Zdaj je v penziji in na nekem zdravniškem pregledu, ki ga je šel opravit, se je pokazalo, da ima anevrizmo. Takoj, pod hitro, so ga odpeljali v bolnišnico z rešilcem. V bolnišnici so ga pogledali in so rekli: »No, saj ni tako hudo, vam bomo dali datum za dodatne preglede.« Potem je vprašal: »Kako pa naj se vrnem domov?« »To je pa sedaj vaša stvar.« Na vrat na nos smo naredili sto kilometrov, da smo osebo sprejeli in jo odpeljali domov. Potem je opravil vse preglede in dobil prvi datum operacije po, ne vem, več kot mesecu dni. Prišel je na operacijo, ga že začnejo pripravljati in rečejo: »Ops, vi pa danes ne boste imeli operacije, smo se odločili za drugi tip operacije, pridite mimo zopet čez mesec dni.« Gospod je zopet odšel domov, razočaran, seveda tudi delno prestrašen, kajti tisti, ki veste, kaj je anevrizma, veste, da je to tempirana bomba v telesu. Odšel je domov in mirno počakal na drug termin operacije, ki mu je bil dan. Odšel je na to operacijo, prišel in mu rečejo: »Ne boste operirani, danes nimamo postelj,« in je odšel nazaj domov. Sedaj ima zopet dodeljen drug datum in bomo videli, ali bo človek vendarle prišel do te operacije. To je naš zdravstveni sistem. Če pokažemo takšnim, njemu in podobnim, te številke, se bodo prijeli za glavo, bodo rekli: »Pa kam vendar gre ta denar?!« In resno se sprašujem, kam gre ta denar. Dotaknila se bom še izobraževanja, ker mi je to vedno trn v peti. Vesela sem, da je prej državna sekretarka odgovarjala na vprašanja, vendar pa je bil en vehementen vložek, ki ni bil potreben, to pa je, da so po Sloveniji naše šole urejene, ker ona to vidi, ker hodi na tekmovanja s svojim sinom. Seveda, logično, da na tekmovanja hodiš tja, kjer so razmere urejene in kjer so možnosti, da se izvede tekmovanje. Obstaja pa ogromno šol, podružničnih šol, ki nimajo osnove za svoje delovanje. In ko sem to omenila že pri rebalansu proračuna za leto 2019, so jasno povedali, da ni razpisov. Ministrstvo je obljubilo razpise, pa teh razpisov ni. Pa teh razpisov ni. Te šole, veste, se morajo znajti. Podružnične šole so vendar ja pomembne. Pomembne so za razvoj tudi periferije, tudi otrok, ki ne živijo v mestih, pa vendar se morajo nekatere šole ukvarjati s tem, ali je kuhinja še primerna ali ne. Spoštovani, povabite državno sekretarko v mojem imenu, da gre enkrat z mano na periferijo pa si bova ogledali te šole pa bo videla, kako velika razlika je in koliko šol nima nekih osnovnih možnosti za delovanje. Če pogledam skupek proračuna za leto 2021, je film, ki sem ga omenjala včeraj – nekatere je zelo razburil – dejstvo. Kaže se, da gre ravno v to smer, in lahko bomo rekli samo prva in druga epizoda filma, scenarij pa ostaja enak – črn.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Marko Pogačnik. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Danes je bilo kar nekaj razprave na temo dolga, katera vlada ga je pridelala koliko. Jaz bom zdaj prebral, ker mislim, da je kolega Lenart precej zavajal. Začel bom z letom 2005, ko je vlado prevzela vlada Janeza Janše, dolg je bil 7 milijard 68, ko se je 2008 mandat zaključil, je bil dolg 8 milijard 28. Samo malo več kot pol milijarde je bilo zadolžitve v prvem mandatu vlade Janeza Janše. Potem je prevzel vlado Borut Pahor. Prevzel jo je z 8,28 milijarde evrov dolga, zaključil je s 17,20 milijarde. 9 milijard dolga, čez palec. Potem je bilo tisto enoletno obdobje druge Janševe vlade, začetek 17,20 milijarde dolga, zaključek 19,40. Potem je vlado prevzela Alenka Bratušek na 19,40 milijarde, zaključila jo je s 30 milijardami dolga. To pomeni 11 milijard zadolžitev. Danes smo pa na približno 32 milijardah evrov. Gospod Lenart govori, da je bil v času vlade Janeza Janše pa največji celotni zunanji dolg države. Spoštovani gospod Lenart, ali vi veste, kdo ima vpliv na celotni zunanji dolg? V celotni zunanji dolg države se štejejo vsi krediti podjetij, prebivalcev, Miha, Samirja, Nike, vseh. Ali si lahko zamislite, kaj bi bilo, če bi v mandatu 2005–2008 ali finančni minister dr. Bajuk ali pa predsednik Vlade Janez Janša ali Mihu ali Mojci rekel, ti pa ne smeš kredita vzeti? To razlaga kolega Lenart in meša hruške z jabolki. Država se je v danem trenutku zadolžila in dolg države je problematičen. Kolega Starovića bi vprašal, kdaj je država plačevala letno 1 in pol milijarde evrov obresti. Po mojem vedenju nikoli in je bil ta znesek največ, ne vem, približno ena milijarda. Ne moremo zdaj razpolagati s 500 milijonov kar čez palec, tako da se lepše sliši. Včeraj smo slišali od finančnega ministra, da imamo najboljši proračun v Evropi. Jaz bi ga vprašal, če imamo res najboljši proračun v Evropi, zakaj imamo potem take čakalne vrste v zdravstvu, zakaj imamo pred vrati domov starostnikov 11 tisoč ljudi, zakaj imamo toliko mladih brez lastnih stanovanj, pa ne nazadnje, zakaj imamo, če imamo najboljši proračun v Evropski uniji, dodatno 300 tisoč ljudi, ki se ne morejo pri banki zakreditirati. 300 tisoč ljudi. Za ministra za finance imamo pa najboljši proračun v Evropi. Imamo najboljši proračun v Evropi, danes sta pa dve največji državni podjetji, Telekom in Petrol, brez vodstva ali z nepopolnim vodstvom.
Hvala lepa. Besedo ima Nataša Sukič. Izvolite.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Prejle nas je državna sekretarka malo okrcala, češ, v 95 % se današnje razprave ponavljajo glede na včerajšnje. Ampak, oprostite, saj v 95 % se tudi napake iz leta 2020 v proračunu za leto 2021 ponavljajo. Ali je mogoče proračun za leto 2021 nekaj popolnoma drugega kot za leto 2020? Ali je proračun za leto 2021 slučajno socialen? Je slučajno razvojno naravnan? Ker za leto 2020 vemo, da ni. Recimo, ali ima proračun za leto 2021 dovolj sredstev za dolgotrajno oskrbo? Slišali smo, da je več kot 11 tisoč starostnikov pred vrati domov za ostarele, da ne omenjam, da bi 40 tisoč starostnikov potrebovalo pomoč na domu, ki jo seveda takšni proračuni, pa četudi je najbolj obsežen proračun v zgodovini, ne zagotavljajo. Ali imamo tistih obljubljenih 10 tisoč neprofitnih stanovanj, ki so bila predmet celo koalicijskih zavez? Je to slučajno kje na vidiku? Ni. Kakšna so sredstva notri? Danes berem, hvalimo se z nekim novim stanovanjskim zakonom, ki je še v obravnavi – ja seveda, ampak kdaj se bo to realiziralo? Mi lahko imamo super zakonodajo, ampak če je implementacija slaba, če je skorajda nična, kaj nam vse skupaj pomaga? Ljudje se bodo še vedno – kljub temu da že 25 let nismo pri stanovanjski politiki naredili nič, pa bi morali, po ustavi bi morali – morali znajti v tem kaosu, v tej stihiji na trgu, pristajati bodo morali na tržne zakonitosti, ki so ubijalske, predvsem za revnejše sloje ali pa za mlade. Ali bomo zares kaj vložili v obnovo železnic? Ne, mi bomo raje širili ljubljansko obvoznico. Kaj nas pa brigajo podnebne spremembe, kaj nas briga ogljični odtis, kaj nas vse skupaj pravzaprav sploh briga? Pa kaj potem, če bi mreža železnic – samo okrog Ljubljane govorim – ki bi povezovala manjša okoliška mesta z Ljubljano, ki bi nam omogočila celo progo do letališča, stala isto kot ta širitev obvoznice. Kaj potem? Nič. Pač nič. Ali imamo v tem proračunu kaj več za študentske domove in štipendije? Tudi nimamo. Imamo kaj več za osnovnošolske programe? Tudi ne. Imamo kaj več za znanstvenoraziskovalno dejavnost glede na to, da smo baje razvojno naravnani? Tudi ne. Za kulturo? Manj kot nič, bi lahko rekla. Naj se mogoče res bolj osredotočim na stanovanjsko politiko. Čisto vseeno je, kateri amandma bi dali, ali bi ga dali za leto 2020 ali 2021, ali bi ga sploh dali ali ga ne bi dali, amandmaji tistih, ki nismo v koaliciji, več kot očitno pač ne bodo šli skozi, stvar je domenjena, proračun je praktično sprejet. Tukaj je kolega Starović govoril, namesto da bi se poslušali in bi bili sposobni sprejemati kompromise – ja, kdo nas ne posluša, kdo ni sposoben sprejemati kompromisov? Tisti, ki nismo del koalicije, pač nismo slišani in teh kompromisov ne bomo ugledali. Letos gotovo ne, za naslednji dve leti v proračunu gotovo ne. Kot sem rekla, Slovenija je že 25 let tako rekoč popolnoma brez ustrezne stanovanjske politike, pa čeprav nam Ustava v 78. členu jasno določa, da mora država ustvarjati možnosti, da si državljani lahko pridobimo ustrezno domovanje. Ampak v resnici ni tako. Celo več, celo naš Stanovanjski sklad je tržno usmerjen in prodaja kvadratni meter stanovanja po debelih 3 tisoč evrov. Predstavljajmo si torej to situacijo. Zato seveda stanovanjski problem danes ljudje večinoma rešujejo, rešujmo na prostem trgu. Pa ne zato, ker bi nam bilo to všeč, ampak zato, ker smo enostavno prisiljeni v to. Naša očaranost s tržnim gospodarstvom nas je torej prisila v to. Ampak pri tem pozabljamo, da trg tega stanovanjskega problema ne more reševati. Trg, tržne zakonitosti, na katere se tako prisega, so pravzaprav katalizator problema, ustvarjajo ta problem. Nič ne pomaga. Na delu je pač nepremičninski trg s svojo lakomnostjo, s svojimi velikimi apetiti po profitu, na delu so raznorazni lobiji, kapitalski lobiji, lobiji kapitalskih elit, na delu je vojaški lobi s svojimi zahtevami in seveda reveži, revni državljani in državljanke svojih lobistov pač nimajo, zato je tako, kot je. Politika pa kljub temu da se vse to dogaja pred našimi očmi, ostaja neodzivna. Politika ne ukrepa, politika torej ne namenja sredstev ne za krepitev socialne države, pa čeprav se tukaj širokoustite na debelo in na veliko, kako je to zelo socialno naravnan proračun, niti ne za razvoj, ki bi omogočal, da bi ljudje dobili kvalitetna delovna mesta, izplavali iz težav in imeli končno primerne dohodke. Ob takih pogojih, kot jih opisujem, so mnogi naši sodržavljani in sodržavljanke v resnici revni, teh je kar 268 tisoč, in kar 45 tisoč otrok. Toliko, ko govorimo o otrocih, do katerih ste tudi vsi sočutni, ko je treba govoriti o njih, ko je treba to zapisati in preliti v številke v proračunu, pa to sočutje izpuhti nekam v zrak. Tako imamo mlade brezposelne, upokojence, matere samohranilke, hendikepirane in tako naprej, ki so pač brez perspektiv v tej družbi. Vsi ti ljudje so v hudi socialni stiski. Ta proračun za naslednji dve leti ne samo, da ne bo rešil te socialne stiske, tiste najrevnejše zaposlene, kot smo pred kratkim videli, ali pa tiste reveže, ki so brezposelni, ki trenutno ne morejo dobiti ustreznega dela, bi oklestil še za dodatek za delovno aktivnost, torej bi jim še vzel, jih potisnil v še večjo bedo. Če to ni sprenevedanje. In za kaj bi to naredil? Za borih 16 milijonov drobiža, ki bi jih s tem bojda proračun prihranil. Ta megalomanski proračun, največji proračun vseh časov bi za drobiž do konca potopil tiste najrevnejše. Kaj naj rečem? Eno so politike, drugo je govorjenje o politikah, tretje pa je prenos politik v prakso. In kaj nam pomagajo? Okej, mogoče bomo dobili malo boljši stanovanjski zakon, ampak kdaj bo ta sploh implementiran, kdaj se bo to udejanjilo, kdaj bodo ljudje imeli kaj od tega? V letu 2020 in v letu 2021 glede na drobiž, ki je notri zapisan, gotovo ne. Bojim se, da bomo ob fanfarah vrtalnih strojev, ki vrtajo tam doli v Državnem svetu, pompozno sprejeli ta čudoviti, najboljši proračun vseh časov, celo najboljši v Evropi, izgleda. Seveda ne s pomočjo Levice, pač pa se boste tokrat naslonili na SNS – pa kaj potem, samo da bo. Hvala lepa za razpravo.
Hvala lepa. Besedo ima Franc Kramar. Izvolite.
Podpredsednik, hvala. Spoštovane kolegice in kolegi! Jaz se bom v prvi vrsti osredotočil na povprečnino za občine. V proračunu za leto 2021 ni povišanja sredstev za povprečnine za občine. Ali to pomeni, da bodo ostale te povprečnine na isti ravni, kot bodo letos? Kajti zavedati se moramo, da sta zakon o izvrševanju proračunov in pa proračun povezana. Se pravi, mi lahko sprejmemo v zakonu o izvrševanju proračuna povišanje, četudi v proračunu ni zagotovljenih sredstev, in to pomeni, da bi morali nekje vzeti in dati na povprečnine. In resno dajem pobudo, da za naslednje leto, za proračun za leto 2021 povišate zneske povprečnin za občine, tako da bomo sledili tistemu zakonu, ki točno določa, kakšna višina povprečnine bi morala biti. To je prva stvar. Druga stvar je javna poraba. Ne slepimo se, 4 milijarde 200 gre za plače različnim državnim inštitucijam, od zavodov, skladov, agencij, in še bi lahko našteval, do društev. Celo društva, ki so financiranja iz proračuna, imamo. Na primer društvo za opazovanje ptic ima kar 22 zaposlenih. To je resen precedent, ampak očitno pri nas te zadeve tečejo dobro. S tem da se je treba zavedati, da je večina javnih služb v Ljubljani, nekaj tudi na periferiji, skratka, vse te javne službe so blizu povprečne plače, so plače blizu povprečnih plač, medtem ko so na periferiji v industriji plače bistveno slabše, večina zaposlenih dela za minimalno plačo, tako da tukaj bo potrebno, v to sem prepričan, racionalizirati javno upravo, jo narediti bolj fleksibilno. Danes smo že slišali, da če hočeš dobiti eno gradbeno dovoljenje ali pa če hočeš prostorski plan občine spremeniti, traja, verjemite mi, od tri do štiri leta, zato ker mora 37 soglasodajalcev dati pozitivno mnenje k prostorskemu aktu. A vi veste, kakšen zastoj v razvoju neke občine je to, da čaka občina tri, štiri leta, da se soglasodajalci odločijo in dajo svoja soglasja, ker brez teh prostorskega plana ne more sprejeti? Ob tem bi tudi rad rekel, da se strinjam, da Furs dela dobro. Furs dela dobro. Vsi mali, ki so zavezanci za plačilo davkov, so pod ingerenco Fursa in se tega držijo. Problem pa vidim drugje: fakultete, Univerza v Ljubljani, dodatki, ki si jih izplačujejo profesorji. Imeli smo možnost to videti v medijih, po moji oceni si izplačujejo abnormalne dodatke, ki so javna sredstva. Zanima me, kdo bdi nad to porabo. Moram reči, da je mogoče malo problem te države tudi, da se ne kontrolira, kako se trošijo javna sredstva. Vem, kako je to v občinah, nadzorni sveti so, kontrolira se, vedno moraš povedati, za kaj so sredstva, delati v skladu z zakonodajo. Na državini ravni ta glomazni aparat tega ne premore. Ne premore in javna sredstva se trošijo nekontrolirano. Mislim, da je treba začeti na tem delati in dejansko vzpostaviti neke mehanizme, kontrole, ki bodo kontrolirale to, kam se ta sredstva prilivajo. Drugače se pa strinjam, da je v redu, da imamo tako visok proračun. Verjamem, seveda, različni smo si, nekaterim je všeč, drugim ni všeč, eni bi še to, drugi bi še to, ampak to je pač demokratična razprava, v kateri se bipolarnost pozna, in tukaj se upoštevajo kriteriji, ki jih žal postavi koalicija. Koalicija je tudi odgovorna za to, nosi maksimalno odgovornost in tukaj se mi zdi ta sistem ta pravi. Je pa dejstvo, da bi lahko imeli še 10 milijard pa bi v končni fazi še zmerom zahtevali kaj, kar ni v proračunu. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ja. Samo trenutek. Prosim za prijavo. Prijavljena imamo dva poslanca. Besedo dobi Jani Ivanuša. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik Državnega zbora. Lep pozdrav vsem prisotnim, še posebej gostom vladne garniture! Včeraj sem pri razpravi za 2020 že razpravljal, tako da se ne bi rad ponavljal. Glede proračuna za 2012 pa bom izpostavil samo eno vprašanje, in sicer na koncu. Včeraj sem spraševal državno sekretarko glede zadolževanja države v obdobju 2020—2021 in glede povprečnin – o čemer so že moji predhodniki govorili – glede občin, glede dviga povprečnin, ki se je zgodil na matičnem delovnem telesu prejšnji teden. Dobil sem odgovor, državna sekretarka je dobro povedala, vendar se mi je danes porajalo še eno vprašanje. Zdaj imamo tu državnega sekretarja, mogoče bi odgovor zahteval direktno od njega. Glede povprečnin. Mi smo v petek sprejeli en amandma, ki ruši, v narekovajih, proračun, na nek način, ker na eni strani imamo proračun in na eni strani imamo ZIPRS, se pravi zakon o izvrševanju proračuna. Tu gre za neskladje. Bom tako vprašal. Za mene je to zelo važno, da se lahko potem odločim na glasovanju. Ali je amandma, ki ga je predlagala opozicijska stranka SDS v petek, v neskladju s fiskalnim pravilom? Ali sprejetje tega amandmaja potem povzroča neustavnost proračuna oziroma ZIPRS? Tu mi je zelo važen odgovor oziroma vprašanje, to je dilema, ki je nastala, ali je bil v neskladju sprejet, ali se ni upoštevalo fiskalno pravilo. Verjamem, da ima stranka SDS dobre finančne strokovnjake in me tu malo moti, ali je to bilo upoštevano ali ne. Kar se pa tiče še ostalega dela proračuna, bi se navezal na črpanje evropskih sredstev. Vemo, da imamo tu težave, slišimo o njih, vendar še vedno imamo težave tudi znotraj samega našega sistema, kajti recimo na kmetijskem ministrstvu je za evropska sredstva zadolžena Agencija za kmetijske trge, na nekaterih ministrstvih imajo financiranje urejeno direktno, vendar tu zaostajamo. Kot slišim, imamo na našem koncu ogromno projektov, ki so zaključeni, vendar čakajo na denar države, da jim ga povrne. Naše javne ustanove ali kakšni drugi projekti ne morejo zdržati te čakalne dobe, ki je ni nikjer v zakonu napisane, kdaj se ta sredstva vrnejo nazaj v projekte oziroma tistim, ki jih vodijo. Slišimo tudi, da bomo imeli tujo državljanko za novo ministrico, kar mi sploh ne gre v glavo, ali je to pri nas sploh možno. Če bomo že imeli Avstrijko za ministrico za kohezijo, potem pripeljimo še Kurza, da zamenja Šarca, pa je to to. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Marijan Pojbič. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Najprej moram reči, da je neverjetno, da v stanju, v kakršnem je naša družba, in v situaciji, kakršna je, slišimo slavospeve o proračunih, poslušamo, kako oh in sploh se v Sloveniji živi, kako ne smemo biti zaskrbljeni, da naše državljanke in državljani celo – slišal sem razprave – živijo v izobilju. Seveda tisti, ki so tako razpravljali, niso povedali, da gre za ozko skupino privilegirancev in lopovov, ki kradejo tej državi. In potem, da je treba zvišati davke, da so višji davki garancija za to, da se družba dobro razvija, da je gospodarstvo veselo, da se jim zvišujejo davki – to sem poslušal, tako bedasto razpravo sem poslušal tukaj v parlamentu, res bedasto – in tako dalje in tako dalje. Res neverjetno. Slišal sem, kar je finančni minister rekel – da je to najboljši proračun v Evropi. Prav tako sem poslušal, kot sem že rekel, slavospeve, da proračuna za leti 2020 in 2021 zagotavljata blaginjo – ne vem, kakšno blaginjo – vsem državljankam in državljanom in tako dalje. Moram reči, da sem ravno zaradi tega zelo žalosten in razočaran. Vsi ti slavospevi v danih okoliščinah niso niti primerni niti pošteni. Zdaj pa bom povedal, zakaj. Sprašujem vas, spoštovani, tisti, ki ste pripravljali proračun, kje ste zagotovili sredstva za zakon o dolgotrajni oskrbi. Zakaj tega zakona Vlada ni prinesla v Državni zbor, da bi bil sprejet? Imamo proračuna za leti 2020 in 2021, dva proračuna, največja proračuna v zgodovini, tako trdite, na drugi strani pa nimamo zakona o dolgotrajni oskrbi niti še na mizah, kaj šele, da bi lahko govorili o tem, da vemo, v katero smer zadeva gre. Če govorimo, da je taka oh in sploh blaginja v naši družbi, v naši državi, bi ta problem moral biti že zdavnaj rešen. In sredstva za izgradnjo domov za ostarele in tako naprej, da ne bom našteval. Imamo 11 tisoč ljudi, ki čakajo v vrsti, da jim bomo rešili ta problem, ker niti starši niti otroci ne vedo, kako rešiti težave, ko so v tako problematičnem položaju, ker si ne morejo sami nič pomagati. Starši so v službi, otroci brez prihodkov zapuščajo to državo in gredo v tujino, visoko izobražen kader in tako dalje. Mi pravimo, da imamo tako fenomenalen proračun za leti 2020 in 2021, pa tega nismo rešili. In tega ni videti niti v proračunu za leto 2020 niti v proračunu za leto 2021. Kako bomo rešili teh 11 tisoč ljudi, ki čakajo? Pa mislim, da jih je še bistveno več. In sedaj ta država govori, da država funkcionira oh in sploh, na drugi strani pa moramo otroci plačevati in reševati svoje starše v domovih za ostarele. Jaz sem eden izmed njih, ampak sem ponosen na to, da pomagam svoji mami. Na to sem ponosen. Je pa to sramota za državo, ko se hvalijo s takimi presežki. To je sramotno. Tu bi morala politika stopiti skupaj. Vseskozi pravim, da tu ni nobenega problema, imate popolno podporo Slovenske demokratske stranke, samo prinesite nekaj na mizo, naredite nekaj za to. In ne govorite, da nam gre super, če na drugi strani 11 tisoč ljudi čaka na to, da bi lahko pristopili v dom za ostarele ali kakršnokoli drugo obliko. Nič od tega. Druga stvar. Kako je z odpravo čakalnih vrst v zdravstvu? Zakaj ni denarja za to, da bi ta problem rešili in da ne bi ljudje čakali po ne vem koliko, 300 dni ali pa celo tri leta za nek pregled za neko zadevo? Samo govoričenje, veliko govoričenje vseh, ki ste v koaliciji, pa čisto nič se ne spremeni. Čakalne vrste se podaljšujejo, ne skrajšujejo. To, kar vi uporabljate tukaj notri, so neki podatki, ki ne držijo, realnost je popolnoma drugačna. V zadnjem času sem govoril z velikim številom ljudi, ki me opozarjajo na to. Pravijo: »Marijan, mi poslušamo to vašo razpravo v Državnem zboru. Kaj ste vsi nori, ste vsi zmešani? Zakaj lažete, zakaj zavajate, zakaj govorite eno, v resnici pa je stanje popolnoma drugačno?« To so pomembna vprašanja, ki so še kako soodvisna s proračunom za 2020 in 2021, in tu od vas nič od nič. Tretja stvar. Spoštovane in spoštovani, veste, koliko imamo revnih upokojencev v naši družbi? In potem se vi hvalite tukaj, da boste za šest evrov dvignili pokojnino po novem letu. Ja, poglejte zapise, berite kaj piše. Zdaj se pa kregate med seboj. Zdaj se pa kregate med seboj, ali bo obveljalo to, da bodo vsi enako dobili šest evrov ali bodo zdajle tudi tisti upokojenci, ki imajo 5 tisoč evrov pokojnine, dobili 1 % povišanja. Z Desusom in še ne vem katero stranko se zdajle tukaj pogajate med seboj. To je sramotno. To je žalostno. To je tisto, kar bi morali takoj urediti. Za marsikatero stvar, marsikatero študijo, marsikaj, o čemer govorite, zapravljate stotine milijonov, da ne govorim o korupciji v zdravstvu in tako naprej! Nič niste naredili! Še naprej vse teče tako, kot je teklo po ustaljenih tirih. Če bi ta denar bil, bi se lahko brez vsakega problema dogovorili za enkratni dvig najnižjih pokojnin tistih, ki imajo tam do 800 evrov pokojnine, in bi rekli, poglejte, vemo, da živite v revščini – ne na pragu revščine, v revščini, čisti revščini, tistih 300, 400, 500 evrov in tako naprej. To bi bile prave rešitve, ki bi morale biti v teh dveh proračunih zajete. To bi bile prave rešitve. Da bi najprej rešili tiste, ki ne morejo živeti. Najprej. To smo dolžni vsi skupaj, ki sedimo tukaj, in se nimamo na karkoli deliti, na nobeno politično stranko. Nobena poslanka in poslanec, ki je bil izvoljen v Državni zbor, si ne more dovoliti, da ne bi stal za temi besedami, ki sem jih jaz rekel – da pomagamo najprej najšibkejšim. Ampak od tega nič. Velike besede gospoda Šarca, ki pride v Državni zbor pa se dela iz nas norca. Ko odgovarjajo na vprašanja – prej sem skoraj bruhal, jaz sem moral iti ven. Jaz sem moral iti iz Državnega zbora! Govori popolne nebuloze, poskuša zavesti slovensko ljudstvo, da bo še naprej verjelo, da je – saj to mu verjetno verjamejo, da je komik, to mu verjamejo. Saj drugega od njega ne slišiš več, vsako zadevo obrne v komedijo, namesto da bi kvalitetno in z argumenti odgovarjal na postavljena vprašanja. Direktno norčevanje iz obubožanega naroda. Resnično direktno norčevanje. Da grem naprej. Imamo med 300 in 400 tisoč socialno ogroženih, na robu preživetja. Kaj je s to skupino ljudi? Kaj ste za njih naredili? Ali mislite, da ste jih rešili s tem, da ste dvignili socialno pomoč? Ali vi še vedno razmišljate v tej smeri, da je socialna pomoč tista, ki rešuje ključne življenjske interese posamezne družine ali pa posameznika? Pa vseskozi vam poskušamo dopovedati, da mora država zagotoviti pogoje, da se lahko gospodarstvo primerno razvija, in gospodarstvo lahko potem tudi da primerne plače, da ljudje lahko od plače živijo, ne od socialnih transferjev! Mi, ker pač očitno ta vlada ne razmišlja normalno, logično in, ne vem, kaj bi še rekel, brez vsake zdrave kmečke pameti, smo naredili to, da imamo sedaj 91 tisoč ljudi na centrih za socialno delo ali pa zavodih za zaposlovanje, medtem ko nam ne vem koliko tisoč ljudi primanjkuje, zato da bi lahko gospodarstvo normalno funkcioniralo! Enostavno resnično nekih stvari tukaj ni več za razumeti. Ali smo mi tisti, ki nam gre za državo, ki nam gre za stvar, ki nam gre za ljudi in ki razumemo stisko ljudi, stisko tistih posameznikov, tistih obubožanih 400 tisoč ljudi, ki živijo na pragu revščine, tiste polovice upokojencev ali pa dveh tretjin upokojencev, ki živijo pod pragom revščine, in tako dalje, vi pa, kot da tega ni?! In potem, včeraj, res, sem poslušal, jaz sem skoraj bruhal, no. Da nekdo govori, da je z višanjem davkov možno zagotoviti blaginjo, mislim, pa saj to je noro. To je noro. Resnično noro in nerazumno. Taki poslanci tu nimajo kaj iskati, ker so to nebuloze, to so stvari, ki niso sprejemljive. Se pravi, ne živijo v realnosti, ne prisluhnejo. In to, kar zdaj govorim, nima nobene zveze s politično pripadnostjo katerikoli stranki, nobene, ampak osnovna naloga poslanca v Državnem zboru bi morala biti – in po mojem je, ker jaz se tega držim – da poskušamo poiskati rešitve za vse skupine v tej družbi, ampak ene so prioritetne. Vlada, ki hoče dobro funkcionirati, si mora znati pravilno postaviti prioritete. In pri nas se zgodi v tej koaliciji in tej vladi, da so prioritete študije, ne vem, kaj vse, kakšne oslarije vse si izmislite, da odteka denar z ministrstev, po 100 milijonov. Ne bom začel naštevati, ker vam lahko začnem, grem si spisek naredit ta naslednjič, ko se bom prijavil k razpravi, kam vse gre denar – za študije, za oslarije, za ne vem kaj, povezave, za neke nevladne organizacije tam, da lahko nekateri posamezniki zaslužijo po ne vem koliko, 20 tisoč evrov. En sam namig bom dal, Ministrstvo za okolje in prostor – poznate zgodbo? Upam, da je ne rabim ponavljati, vsega od A do Ž, in tako dalje. Vprašal bi vas, tiste, ki se vozite po Štajerski, iz Prekmurja, od Lendave pa do Ljubljane – kdaj bomo dobili tretji pas ali pa četrti pas oziroma tretji in četrti pas? Jaz se vozim vsak dan. Dve uri iz Sladkega Vrha do Ljubljane in dve uri nazaj, dnevno štiri ure zapravim samo za vožnjo! Vprašajte ljudi, ki gredo vsak dan od tam, pa da ne govorim, da potem nadaljujejo svojo pot do Kopra. Ljudem se meša. Ljudem se meša! Objektivno se jim meša. Vi govorite, da imate taki oh in sploh specialni proračun in od tega ni ne duha in ne sluha. Vsakih deset metrov tovornjaki prehitevajo drug drugega! Vsakih deset metrov. Drage moje poslanke in poslanci, tudi koalicije, jaz mislim, da imamo mi v tej družbi iste probleme. Saj jih nimamo samo v Slovenski demokratski stranki, jih ne prepoznamo samo v Slovenski demokratski stranki, jaz sem prepričan, da vsi, ki se vozite po tej poti, te probleme prepoznate. Kako lahko glasujete za neki proračun, kjer niso upoštevane te stvari? Vi kot koalicijski poslanci imate možnost na to vplivati, saj ste vi postavili vlado, saj pa mora vlada delati to, kar vi rečete, ne tega, kar vlada reče! Ona pripravi predloge, koalicija podpira predloge in koalicija sprejema ključne odločitve v naši družbi. In poglejte, da se sedaj obregnem še ob povprečnino. Vse stranke so na odboru soglasno podprle amandma, pa v tem trenutku ne želim – da ne bi kdo rekel, da želim – politično nastopati, ne glede na to, kdo ga je vložil, vse stranke so ga podprle, da se povprečnina zviša v obeh letih, se pravi 2020 in 2021. In kaj se zgodi? Vlada in v ozadju strici iz ozadja lepo pritisnejo na predsednika Vlade – on tako ni predsednik Vlade, on je za mene komik, ne pa predsednik Vlade. In rečejo strici: »Poslušaj ti zdaj, kolega, mi nismo tebe postavili za predsednika Vlade kar tako za hec. Zdaj bo treba pa nas poslušati. Nas lepo poslušati. Ti svojim delavcem, poslancem reci, da naj jim ne pade na pamet, da bi šel ta amandma skozi. Da vam ne pade na pamet, mi ta denar rabimo drugje.« Zato da bodo lahko ekipe lopovov praznile posamezne podsisteme v tej naši družbi, v zdravstvu, sociali, vojski in da ne bom našteval naprej. Ampak govorim o privilegiranih skupinah, hudodelskih in roparskih združbah. No in zdaj se je na koncu zgodilo, da se je koalicija usrala – oprostite izrazu, grdo sem se izrazil, se opravičujem [[…]] [[smeh v dvorani]] To ni smešno, to je resnično, tako da prosim, da [[…]]In bodo zdaj vložili amandma na amandma in bodo ta amandma, ki so ga vsi skupaj podprli, anulirali. Zato ker je en gospod Bertoncelj rekel, poglejte, če pa ta amandma gre skozi, pa jaz najverjetneje ne bom več finančni minister. Pa ne se hecati, no. Ne hecajte se. Ali smo mi v tej državi normalni? Celotna koalicija se skupaj z opozicijo odloči, da bo en amandma šel skozi, da bomo pomagali razvoju, da bomo vlagali v investicije – in kaj je pomembno, kdo je najboljši investitor? Občine. Daleč najboljši investitor. Recimo Občina Šentilj bo, če ta amandma ne bo sprejet, v naslednjem letu izgubila okrog 350 tisoč evrov investicijskega denarja, ki bi ga lahko vložila, in marsikaj v občini Šentilj zaradi tega ne bo narejenega. Ker ne morejo narediti, če ni denarja. To podpira ta koalicija, ki se pri vsaki malenkosti ustraši, ko pride gospod s palico in samo reče, ti, pubec, ki si šef te poslanske, pridi sem, če ne bo v redu, jih dobiš po riti. In to se je zgodilo. Dobili ste jih vsi poslanci koalicije po riti. V narekovajih govorim, da ne bo kdo napačno razumel, kaj hočem povedati. Vsi. Zakaj tako govorim? Zato ker to preprosti ljudje razumejo. Nimajo nobene težave, oni to razumejo. Oni tudi vedo, kaj pomeni, ali se občina lahko razvija kvalitetno ali ne, ali je država pripravljena pomagati. Kaj pa so občine drugega kot podaljšana roka države? Kaj pa so drugega, mi povejte. Kaj pa so drugega? Ampak bistveno boljše upravljajo s sredstvi kot država in ministrstva, kjer se izgublja na stotine milijonov, pa nihče ne ve zakaj, kako in na kakšen način. Približno se ve, ampak ker so vse strukture povezane med seboj, se nič ne zgodi. Nikomur se nič ne zgodi. Poglejte Jankovića, poglejte 105 milijonov ali koliko direktorja, kolega od Jankovića. V katerem obdobju je bil zakon sprejet? Alenke Bratušek. Ja, vse to je povezano, ker ta denar bi moral biti v proračunu, ne pa na računih lopovov. Pa kaj ste smešni ali kaj?! Saj mi govorimo o državnem denarju, saj ne govorimo o denarju nekega kavbojca! Govorimo o državnem denarju. 100 milijonov tam, pa Janković 50, pa ne vem, komu vse. To potegnite skupaj pa boste videli, kje smo! S tem denarjem bi lahko naredili veste koliko domov za ostarele, pa ne bi danes 11 tisoč ljudi čakalo v vrstah pa otrokom ne bi bilo treba plačevati! To so pomembna vprašanja. Marsikateremu to ni pri srcu, ampak na žalost, jaz vem, da je to treba povedati zelo javno, da se bodo enkrat Slovenke in Slovenci zbudili pa bodo rekli, poglejte, res vas imamo dosti. Po tolikem času vladanja novih obrazov smo ugotovili, da so pettisočkrat slabši od tistih, ki so dokazane politične grupacije v tej naši družbi, ki so se dokazale. Upam, da bodo Slovenke in Slovenci enkrat to spoznali. In tudi naše občanke in občani, ker zdajle zaradi tega v Šentilju treh, štirih cest ne bodo dobili, tisti, ki skorajda nimajo dostopa do svoje hiše. Zaradi tega, ker ste vi s svojo potezo anulirali lastno voljo in lastno odločitev. S tem, da ste vložili amandma na amandma in se povprečnine ne bodo dvignile v skladu z odločitvijo odbora, ki je soglasno to potrdil, v njem ste pa praktično vse politične stranke. Stranki, ki mogoče ni bila prisotna na tem odboru, se opravičujem, ker nisem šel posebej gledat, ampak jaz mislim da ste bile vse, ker je bila odločitev soglasno sprejeta. To pomeni, da je soglašala koalicija z opozicijo, da je to potrebno narediti, in da občine potrebujejo denar za investicije. Zelo poenostavljeno povem, ampak to je dejstvo in resnica. To je naša realnost. Torej, spoštovane poslanke in poslanci, jaz upam, da sem nanizal nekaj zelo konkretnih argumentov, ki kažejo na to, da sta ta dva proračuna pripravljena tako, da bodo neke določene strukture še naprej uživale svoj status, ki je bil do sedaj uveljavljen, in to je, da bodo tisti, ki že tako ali tako živijo v skrajnem izobilju, ki imajo jadrnice, ne vem kakšne velike jahte, ki imajo po vseh ne vem kakšnih otokih okrog po stotine milijonov denarja iz našega proračuna, še naprej živeli kot mali bogovi. V zdravstvu, kjer so čakalne vrste take, kot so, bo ostalo vse tako, kot je. Investicije v zdravstvu, da ne govorim o investicijah. O širjenju kliničnih centrov, da ne govorim o novih bolnicah, o plačah medicinskih sester in tako dalje in tako dalje. Da ne govorim o pomanjkanju. Pojdite si pogledat, koliko ljudi manjka v celotnem zdravstvenem sistemu, koliko medicinskih sester manjka, koliko zdravnikov manjka in tako dalje. Škarje in platno sta v rokah koalicije in Vlade. Mi se lahko za nazaj izgovarjamo, kolikor se hočemo, ampak dragi moji, mi ne govorimo o tem, kar je bilo, zato ker je tisto mimo. V danih okoliščinah pa imate popolno podporo Slovenske demokratske stranke tistim rešitvam, ki bi bile na kožo pisane našim državljankam in državljanom, in nikakor nimate naše podpore, ko gre za to, da še naprej funkcionirajo lobiji, lopovi, strici iz ozadja kot mali bogovi v naši družbi. To je temeljna stvar, ki jo je potrebno v tej družbi razčistiti, da ne bomo imeli prvorazrednih in drugorazrednih. Drugorazrednih je vedno več, prvorazrednim pa je čisto vseeno, ali bo en upokojenec imel možnost, da si bo lahko kupil liter mleka, ali bo en podjetnik lahko plačal vse to, kar je potrebno, ali bo imel delavec višjo neto plačo, ker vi to zavirate s tem, da ne greste v korak z delodajalci, da bi jim na eni strani pomagali, zniževali davke, kolikor je le mogoče, da bi lahko svobodno funkcionirali, da bi lahko več vlagali, da bi lahko več zaposlovali, lahko dali večje neto plače in tako dalje in tako dalje. In potem en poslanec reče, da je tista država, ki povišuje davke, super in da je to dokaz, da je država ekonomsko močna in da država odlično funkcionira. Sramotno razmišljanje ali pa ne dovolj dobro poznavanje te tematike. Moram povedati, da takega predloga proračuna ni možno podpreti, ne enega ne drugega, ker je za mene navadno skropucalo, napisano v interesu privilegiranih skupin. To je pa sramotno in nesprejemljivo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Postopkovno, poslanka Karla Urh. Izvolite.
Ne morem si kaj, da se ne bi oglasila. Približno 20 minut ali malo več smo poslušali – kako naj rečem? – sovražni govor, dobesedno. S takim tonom, ne vem, no [[…]]Vi imate daljšo kilometrino kot nekateri, ki smo komaj prišli, vendar zavedajte se, da ljudje to gledajo. Zdi se mi, da bi bilo na takem nivoju potrebno gospoda Pojbiča nekako ustaviti oziroma ga opozoriti, da z vsemi besedami in žaljivkami pa vendar res ni treba na tem zboru sodelovati in govoriti. Tema pogovora je proračun 2021 in mislim, da bi bilo prav, da se tega držimo. Res ne morem iz svoje kože in sem morala to povedati. Ne zdi se mi prav, počutim se kot en smrkavec tamle nekje, ker sem poslušala tole zdaj 20 minut in več. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Sicer niste povedali, kaj je vaš postopkovni predlog, kje je kršen poslovnik. Gospa poslanka, dolžni ste povedati, kje je kršen poslovnik, svoje osebne travme pa lahko poveste v razpravi. Kar zadeva razpravo kolega Pojbiča, ni nič odstopala od razprav vseh preostalih poslancev pri tej točki dnevnega reda, pa tudi pri včerajšnji ne. Gospod Pavšič, postopkovno. Izvolite.
Hvala lepa. Predlagam, da gospodu Pojbiču priskrbite zapisnik Odbora za finance, predvsem pa rezultate glasovanja, ker jaz sem bil na tem odboru in nikakor rezultat ni bil soglasno potrjen. Samo to bi želel, gospod predsednik, če lahko uredite, da dobi te podatke.
Gospod Pavšič, ni potrebe. Imate možnost prijave za razpravo pa bosta tam komentirala glasovanje, imate možnosti za replike, za razprave, to vsekakor ni stvar postopkovnega predloga. Želi še kdo razpravo? Državna sekretarka gospa Jazbec, bi se želeli prijaviti? Pozneje. Dobro. Potem vidim, da je še želja za razpravo. Prosim za prijavo. Besedo ima Jožef Lenart. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Povedal bom, da sem razočaran nad predlogom proračuna, predvsem nad tem, da smo štajerski poslanci tako slabo stopili skupaj, da bi se na Štajerskem naredilo iz tega proračuna kaj več. Imamo zelo zadovoljne koalicijske poslance iz Štajerske, kjer ves čas govorimo, da je treba državo enakomerno razvijati, in če ne bi bilo predlogov Slovenske demokratske stranke z amandmaji, s katerimi smo predlagali neka sredstva, da se na Štajerskem tudi kaj od infrastrukture postori, tudi od drugih prepotrebnih inštitucij dobi kaj sredstev – dejansko so v večini vsi stisnili rep med noge. In seveda, centralizacija države se v tej smeri nadaljuje. Tako da v prihodnosti želim, da se sliši tudi boljši glas štajerskih poslancev ne glede na to, ali ste v koaliciji ali smo v opoziciji, da potem ne bi nadaljevali teme, da je cesta proti Ljubljani še vedno preozka. Kajti če bi bila regionalizacija, če bi bili amandmaji v smeri tega, da se zagotavljajo dobra delovna mesta z dodano vrednostjo za visoko izobražene ljudi tudi na Štajerskem, se nam ne bi bilo potrebno tolikim voziti v Ljubljano in bi dren na cesti takoj pojenjal. Še enkrat, verjamem, da v prihodnosti tudi tisti, ki prihajate z mojega konca pa ste v koaliciji, dozorite in ne pustite, da se vas v Ljubljani tako močno preglasuje. Hvala.
Hvala lepa. Poslanka Jelka Godec, izvolite.
Na kratko se bom ustavila pri zdravstvu in investicijah oziroma pri tem, kar so sicer že tudi moji kolegi povedali. 2 milijardi več v proračunu, pa le 80 milijonov na investicijah. Kot je rekel moj kolega, sramotno je, da je toliko amandmajev na področju infrastrukture, cest in da na strani koalicije – posebej pa še tisti, ki se jih ti amandmaji dotikajo, torej tisti poslanci, ki tam živijo – glasujejo proti in da se centralizirajo zadeve na tem področju, da se gradi infrastruktura le v Ljubljani in da se ne gradi, v infrastrukturo ne daje denarja za podeželje, da tam ceste dobesedno razpadajo. V naši vasi, v naši krajevni skupnosti, v naši občini se vozimo po državni cesti po makadamu. Že 10 let nas te leve vlade, bom rekla – zdaj bom uporabila grd izraz, se opravičujem, predsedujoči – nategujejo iz leta v leto, ne boste verjeli, za milijon in pol evrov. Milijon in pol evrov ne najdejo za eno etapo navadne ceste, ki je državna, ki je obvozna, ki je smrtno nevarna, kjer se dogajajo nesreče. 10 let za milijon in pol nategujejo, medtem ko ni problema Jankoviću v prejšnji vladi dati 300 milijonov za to, da zdaj, ne vem kaj, gradijo kanalizacijo čez vodovod, gradijo nove zapore in tako naprej, če omenim samo te stvari. In me žalosti, da so ti amandmaji, ki jih predlagamo poslanci, ki pridejo od ljudi za konkretne potrebe, zavrnjeni, češ, mi smo odločili tako in tako in kaj imate ostali za govoriti. Kar se pa tiče zdravstva. Glejte, vedno več denarja v zdravstveno blagajno, obljublja se vedno več – kaj za boga imajo državljani od teh milijonov, ki so namenjeni za zdravstvo, več? Kaj? Nič! Nič, samo daljšanje čakalnih dob. Zdaj se posmehujete. Prejšnja vlada je – nismo več šteli, koliko milijonov je bilo, ampak mislim, da je bilo – že dala okoli 100 milijonov za skrajševanje čakalnih dob. Interventni zakon, 136 milijonov za poplačilo dobaviteljem, pa pilotni projekti, takšni in drugačni. Nič! Ta vlada danes govori 10 milijonov ponovno za čakalne dobe. In veste, kaj je za njih največja kvaliteta v zdravstvu, ko bodo skrajševali čakalne dobe? Poslušajte si včerajšnji govor sekretarja. Prvi ukrep je »kvalitetno spremljanje čakalnih vrst«. Človek dol pade! Za 10 milijonov kvalitetno spremljanje čakalnih vrst. Denarja smo v zdravstvo že toliko zmetali, da bi jaz vzela iz zdravstva, vzela pa dala kam drugam, ker haska od tega denarja v zdravstvu ni. Ni že, bom spet rekla, 10 let. Pa kar, pa kar, pa kar [[…]] Dolgotrajna oskrba. 20. aprila 2020 – ponovno napovedujem – bo seja Odbora za zdravstvo, izredna seja, za 20. april je obljubljen zakon o dolgotrajni oskrbi. Kje v proračunu je denar, namenjen za dolgotrajno oskrbo? Ga ni! Ga ni. Pa tudi tega zakona ne bo, ker prvo kot prvo nimate denarja, drugo kot drugo pa ne bo zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki je pogoj, da boste sploh lahko to delali. In vi danes govorite – toliko, da ni včeraj sekretar rekel – o zdravstveni reformi, denarja dajete ogromno, zgodi se pa nič ne. Preberite si zdravstveni bilten iz zadnjega tedna, preberite si poročila bolnišnic: odhodi medicinskih sester, pomanjkanje kadra na intenzivi, internih klinikah. Vi pa tu govorite »kvalitetno spremljanje čakalnih vrst« in ne vem koliko milijonov za specializacije, ki jih ni. Razpisujejo, dvakrat ali trikrat ponovijo razpis, ker jih ni! Kam bo šel ta denar? 136 milijonov poplačilo v prejšnji vladi – ni haska. Kot pravim, zdaj ponovno dvig pri zdravstvu, nič od nič, minister dela samo piarovsko, ta vlada dela na zdravstvu samo piarovsko. Prejšnja vlada je prinesla zakone pa vse razsula, ta dela pa samo piarovsko, »imamo zakon«, »ga bomo naredili naslednji mesec«, »imamo že vse pripravljeno, usklajeno s koalicijo«. Vprašaš koalicijo, »pojma nimamo«. Dolgotrajna oskrba je baje že napisana, »pojma nimamo.« Torej, ta denar, ki se v zdravstvu namenja – žalostno. Naslednja stvar je, kako boste vi na področju investicij v osnovno šolstvo uredili zadeve. 4 milijone! 4 milijone ima minister za osnovno šolstvo – to niti za en vrtec ni. En vrtec! In koalicija zdaj govori: »Mi vlagamo v kadre, v otroke, v šolstvo.« 4 milijone! V sociali je 74 milijonov namenjenih za raziskave, pilotne projekte, za katere še zdaj ne vemo, kaj sploh bo rezultat teh pilotnih projektov, ali sploh kaj je. 4 milijone v to. Na postavki gradnja domov oziroma v tem delu je 5 milijonov. In predsednik Vlade se zadnjič v odgovoru na poslansko vprašanje pohvali: »Mi delamo na sociali, mi delamo na domovih za starejše, 5 milijonov imamo.« Veste, koliko je to? Niti ena streha doma za starejše ne. Ena streha ne! Nehajte govoriti o tem, da vlagate v to infrastrukturo in da vlagate v ta področja. Vlagate v raziskave, analize. Ministrstvo za zdravstvo je včeraj povedalo, da so spet vključili WHO, da jim bo naredil analizo. Ja pa katero že spet? Petnajsto? Da vam bodo povedali, da imamo zanič zdravstveni sistem. Ne, v raziskave bomo dali, za pilotne projekte na sociali 74 milijonov. V to dajete. V to, da se zemlja ali Slovenija dvakrat hitreje segreva. O tem se je raziskava naredila. Ali boste zato, ker se dvakrat hitreje segreva, morali narediti še raziskavo o tem, kako ohlajati, da se bo dvakrat manj segrevala od ostalega svet? Takšne stvari razlagate. Ne farbati ljudi, no. Potem pa še kolegica, jaz verjamem, da se je zmotila, o milijardah govori, o 10-milijardnem proračunu govori, da je za kulturo 200 milijard, pa še malo bi ona zraven dala. Ja, pozna ura je bila, samo tako noro pa spet ne moreš notri dati [[…]]In potem ljudje sprašujejo, ali res damo toliko milijard in kam pa potem gre denar. Ja, seveda, s takšnimi. Pa to, da imamo brezplačno šolstvo. Dajte mi povedati z Ministrstva za finance, ali drži to, da imamo v Sloveniji brezplačno šolstvo. Starši eni poslanki niso dali niti evra za to, da se je šolala, niti evra niso plačali za njeno šolanje? To sporočate ljudem – da je šolstvo brezplačno. Vsi plačujejo davke, prispevke za zdravstvo, socialo, za šolo, na koncu pa jim še kratite pravice, niso enako obravnavani, to je odločilo Ustavno sodišče. Tudi tisti starši, ki imajo otroke v zasebnih šolah, plačujejo davke za 300 tisoč evrov letno. Imajo svobodno izbiranje šolanja, ja, res je, ampak nimajo pa plačano, tako kot piše v ustavi – da so javno veljavni programi plačani iz državnega proračuna – in ti plačujejo davke. In vsi, ki gredo zdravniku pa jim rečejo leto dni do operacije kolka, hrbtenice, plačajo prispevke, dragi moji. Zvišujete jih v zdravstvu, na koncu pa mora plačati zasebno, če hoče normalno živeti še nekaj let. Moje stališče do tega proračuna je, da v zdravstvu mečete stran denar, ker iz tega ne bo nič, ker razlagate, da nimate denarja za dolgotrajno oskrbo, nimate denarja za investicije v srednje šole. V občini Šentjur je srednja šola stara 100 let, Ipavec jo je ustanovil, še danes ni telovadnice pri tej šoli. Ni, ker ne najdete tega denarja, niti 300 tisoč za začetek. Ker ne morejo priti do telovadnice, ker ni denarja, pravijo ministrstva že od leta 2008, hočejo pa zdaj postaviti balon, takšen kot je za tenis, za 300 tisoč evrov. Ni denarja, ni denarja za to. Ampak ti otroci, srednješolci, hodijo po glavni državni cesti, prometni cesti Šentjur–Rogaška, v 2 kilometra oddaljeno telovadnico. Ni denarja. Zato tega proračuna jaz enostavno ne morem podpreti. Še enkrat bom povedala, stran mečete denar na zdravstvu, ker iz te reforme, o kateri vi in državni sekretar razlagate, ne bo nič, na sociali, domovi za starejše, dolgotrajna oskrba – nič od nič, same obljube. Veliko raziskav, nobenih zaključkov, investicije, nič v smislu srednješolskega izobraževanja, telovadnic, športne infrastrukture, lahko bi še naštevala, da ne govorim o tem, kako na periferiji obravnavate ljudi, predvsem v cestni infrastrukturi. Žal se v Sloveniji še vedno ukvarjamo s tem, namesto da bi se drugače ukvarjali s kvaliteto življenja. Še vedno ljudje zadeve ocenjujejo po metrih asfalta in v naši občini tega očitno še nekaj let ne bodo videli. Napoveduje se sprejetje amandmaja pri ZIPRS, torej znižanje povprečnin, pa zdaj ni ta tema, ampak tudi s tega stališča tega ne morem podpreti. Moj glas gre proti proračunu.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Žan Mahnič. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Kolegice in kolegi! Eno zagotovo drži, in to je, da Republika Slovenija še nikoli ni imela toliko denarja v proračunu, kot ga ima v teh dveh letih, ki prihajata. Drži pa tudi, da odkar ima Republika Slovenija tako visoke proračune, od teh proračunov njene državljanke in državljani še nikoli niso imeli tako malo, kot bodo imeli sedaj, ko so ti proračuni največji. Seveda imajo nekateri od tega več, drugi imajo od tega manj, vendar pa bi morala država, ki sledi temu, kar piše v ustavi, denar investirati v projekte, kjer imajo državljanke in državljani nekaj od tega, bodisi posredno bodisi neposredno. Prej je kolegica Violeta govorila, kako naši vojaki, ne vem kaj, delajo v Iraku, v Afganistanu, kako padajo bombe. Tudi sam sem gledal film, ki ga je ona gledala, sodobno vojskovanje je nek približek tega, ampak ni se bati, da bi Slovenija kadarkoli, sploh pa ne ob takšnih proračunih, imela oborožene sile, kjer bi tamle iz recimo Vojašnice Edvarda Peperka nekdo v eni sobi usmerjal brezpilotni letalnik, ki bi odvrgel bombe na neko tarčo. Mi nimamo niti streliva za primer vojne oziroma oboroženega konflikta za več kot tri oziroma štiri dni. To so povedali nekaj časa nazaj na Generalštabu Slovenske vojske. In ker so vas polna usta, kako vlagate v varnost, si poglejte številke in poglejte si dejansko stanje. Vlagate v varnost tam, kjer je potrebno nadzirati lastne državljanke in državljane, ne vlagate pa v varnost tam, kjer to pomeni zaščito lastnih državljank in državljanov. Namesto da bi sodelovali, tako kot po zakonu piše, z raznoraznimi civilnimi iniciativami, kjer lahko brez finančnega vložka zagotavljate varnost državljank in državljanov, te civilne iniciative očitno želite preganjati. Bilo je govora o evropskih sredstvih. Potem ko je državna sekretarka naštela številke – 120 milijonov, 214 milijonov, 300 milijonov, 400 milijonov – vidimo, da ni počrpana niti milijarda evrov od dobrih 3 milijard, ki nas čakajo. In potem reče, da je problem pri projektih. Seveda je problem pri projektih. Problem je pri projektih, ker Vlada Republike Slovenije ni pripravljena ali pa sposobna organizirati, izvesti nekih razpisov. Občine so zainteresirane za investicije, so zainteresirane za vlaganje, bi gradile, obnavljale in tako naprej, ampak kaj je problem? Ni evropskih sredstev, ker ni razpisov. Konkreten primer. V Občini Gorenja vas - Poljane v Poljanski dolini imamo staro avstro-ogrsko šolo. Že nekaj časa nazaj smo se odločili, da bomo tukaj notri naredili nek dnevni varstveni center za starejše občane, recimo temu vrtec za starejše. Se pravi, zjutraj ga pripelješ, potem ga prideš na poti iz službe iskat. Ampak ker smo investirali v športno dvorano – 5 milijonov evrov v zadnjem času – ker potekajo investicije v drugo infrastrukturo, te investicije pač ne moremo izpeljati. Čaka pa nas nepočrpanih 70 milijonov evrov za dolgotrajno oskrbo starejših. Hvala bogu se zdaj premika, in kakor sem seznanjen, bo razpis, se bomo lahko prijavili, upam, da bomo dobili sredstva, in bomo investirali. Ampak kje je problem, da se ta sredstva ne črpajo in da ni investicij? Zato, ker ni razpisa, ker se ne pripravi razpis, ker ministrstvo za izobraževanje ne pripravi razpisa, da bi se črpalo evropska sredstva iz skladov, da bi lahko gradili športno infrastrukturo, in se potem občine zadovoljujejo z drobtinicami, kot so v proračunih za naslednji dve leti, kjer bo šlo približno 7 milijonov evrov za gradnjo športnih dvoran. Za 7 milijonov evrov ne moreš zgraditi dveh dobrih športnih dvoran, eno vrhunsko lahko narediš – pa govorim to za podeželje, tukaj v Ljubljani pač ne moreš ne vem kakšne zgraditi. Mi smo res vrhunsko zgradili, stala je 5 milijonov evrov. Dveh takšnih za ta denar žal ne moreš narediti. In ko se govori, kako se bo vlagalo naprej v proračunih, tako v tistem včeraj, o katerem smo se pogovarjali, kot v tem, o katerem danes govorimo, za leto 2021, jaz teh stvari ne vidim. Mi se tukaj lahko pogovarjamo o številkah, kolega Lenart je rekel, da 12 % proračuna damo za socialo – dajte mi povedati, kam ta denar gre. Mi se v času ene najvišjih gospodarskih rasti, ki jih imamo, odkar smo samostojni, v času, ko imamo drugo najnižjo brezposelnost, odkar smo samostojni, pogovarjamo, koliko bomo dajali za socialo. Imamo 60 tisoč manj brezposelnih kot v obdobju krize, a hkrati dajemo več denarja za socialno podporo. Kako je to možno? Ali bo šel ta denar recimo za otroške dodatke, ali bo šel ta denar za spodbude, da bo več otrok, ali bo šel ta denar mladim družinam? Čeprav mislim, da je pri družinski politiki težko govoriti o socialni politiki, ker družinska politika ni socialna politika. To je družinska politika. To je treba ločiti. To so investicije. Mi smo imeli v programu pred volitvami, da vam bomo ob najemu kredita, ob nakupu nepremičnine znižali glavnico za 20 % za vsakega rojenega otroka. Poglejte Madžarsko, poglejte Poljsko – direktne finančne spodbude za rojstvo otrok, direktne finančne spodbude pri kreditih. 15 tisoč ali 20 tisoč ob rojstvu otroka na Madžarskem. Ali je kaj od tega v proračunu, ko govorimo o tako visoki sociali? To so investicije, ki se sicer ne poznajo na kratek rok, zagotovo pa je to dolgoročni vložek. Tudi zaradi problema demografije. Državna sekretarka, je kje v teh številkah direktno naslavljanje problema in reševanje slovenskega demografskega problema? Ena najstarejših držav, ne v Evropi, ampak na svetu, deveta najstarejša država na svetu je Slovenija, ob takšnih investicijah, ki jih mi izvajamo – dajte mi povedati, katere investicije v Sloveniji sploh izvajamo. Pogovarjamo se že nekaj časa o drugem tiru, vidimo pa, kako se Glinščica in vse ostale stvari zapletajo. Dajte mi direktno povedati, katere investicije bo država izvajala, kljub temu da je ob takšnih številkah samo 81 milijonov evrov več za investicije. Za zdravstvo gre toliko in toliko, povejte mi, kam se bo to vlagalo, kako se bo to poznalo pri boljši zdravstveni oskrbi, kako se bo to poznalo pri hitrejši zdravstveni oskrbi, pri skrajševanju čakalnih vrst. Vi lahko v proračun zapišete karkoli želite, če ni tukaj neke jasne politike, so to samo številke. Enako je s postavko boj proti podnebnim spremembam. Poglejte, kako se hitro državnega sekretarja postavi na laž oziroma se mu dokaže, da si izmišljuje. Včeraj je rekel, da je na Kredarici toliko snega, kot ga ni bilo v zadnjih, ne vem koliko, 70 ali 80 letih. Evo, takoj pride, da ga je 12 ali 13 centimetrov manj, kot ga je bilo nekaj let nazaj. Vaš posnetek je krožil na družbenih omrežjih, ko ste rekli, koliko snega je na Kredarici, pa je takoj prišel dokaz, da nimate prav. Veste, to so te podnebne spremembe – kar nekaj na pamet. In tudi teh 40 milijonov je kar nekaj na pamet, verjetno kakšni mehki projekti, analize na analizo, raziskave. Ali bo šlo teh 40 milijonov evrov recimo za subvencije državljankam in državljanom, ko se bodo, kaj jaz vem, namesto kurilnega olja raje odločili za peč na pelete ali pa IR-panele ali kakorkoli želite, recimo okolju bolj prijazne tehnologije? Če je teh 40 milijonov evrov namenjenih za subvencije za državljanke in državljane, za prenove nepremičnin, za energetske sanacije, potem jaz s tem nimam težav. Če boste pa delali to, kar jaz predvidevam, da boste delali, so pa tukaj spet nastavki za to, da se bo nek sklop ljudi samo futralo s tem davkoplačevalskim denarjem. Kako je Slovenija radodarna tudi to tujcev? Kolegica Alenka Jeraj je postavila poslansko vprašanje, in sicer koliko je v Republiki Sloveniji tujcev s stalnim prebivališčem, ki so ga pridobili na podlagi petletnega začasnega prebivališča. Odgovor je bil 33 tisoč 369. In približno 2 milijona otroških dodatkov dobivajo, seveda prednjačijo Kosovo, Albanija, Romunija, Bolgarija. Ampak ko boste šli pogledat, kako nekateri to izkoriščajo, boste ugotovili, da so velike rezerve. Tako kot je kolega Pogačnik na začetku rekel, če ne znate počrpati denarja, ki je v Bruslju, zakaj potem govorite o tem, da boste rahljali fiskalno pravilo? Problem: Direkcija za vode. Koliko projektov bi se že lahko peljalo, ampak jih Direkcija za vode bremza? Mi konkretno v naši občini ne moremo izpeljati projekta, v sklopu katerega lahko govorimo tudi o četrti razvojni osi, zaradi tega ker tam na nekih metrih pride voda 30 centimetrov čez stoletne vode. Pa je v OPN pa je v OPPN, pa Direkcija za vode bremza! Zadeva stoji, denar stoji! Saj se strinjam, da niso Saša Jazbec pa dr. Ribič, te gospe tak problem tukaj, oziroma so problem v tej meri, da na Vladi v četrtek, ali kadar pač imate zasedanje vlade, ne udarite po mizi, da naj ministrstvo za okolje že končno naredi red. Če pa je problem zakonodaja, pa spremenimo zakonodajo, da ko sta enkrat OPN in OPPN pod streho, dobiš gradbeno dovoljenje in greš v izvajanje. Ne pa da so spet potrebna neka soglasja in ne vem kaj še vse, zato da imamo zaposlenih na desettisoče birokratov, ki dušijo to državo in tudi proračun in zaradi njih ne moreš črpati evropskih sredstev. In potem, kljub temu da napišete v te proračune, da boste črpali leta 2020 milijardo pa leta 2021 850 milijonov evrov, ne morete, ker imate v lastnih vrstah na direktoratih, po ministrstvih nek srednji menedžment, ki se drži zakonov kot pijanec plota in samo gleda, kako bo tam neko zadevo čim dlje reševal, zato da bo tistih osem ur tam odsedel in potem šel domov. Tega se lotite in bodo tudi lahko številke v proračunu bistveno drugačne. Jaz sem res pričakoval, da bodo ob takšnih številkah tudi neke vsebine. Ker kolegice in kolegi, če bodo volitve redne, imate vi samo še naslednje leto, ker leto 2021 bo neproduktivno. Koalicija je že zdaj razsuta, ne glede na to, kaj bo danes za južino pri premierju, 2021 bomo pa gledali točno to, kar smo gledali pri prejšnji koaliciji – vsak poslanec je leto pa pol, leto pred volitvami začel vlagati svoj zakon, nobenih rešitev ni bilo več na mizi, tukaj jih itak že od lanskega leta ni. Vi imate efektivnega časa mogoče še prvo polovico naslednjega leta, drugo polovico se boste ukvarjali s pripravami na predsedovanje, prvo polovico 2021 boste predsedovali, devet mesecev pred volitvami bo pa volilna kampanja in je zadeva zaključena. Malo spremenite razrede in rečete, to je davčna reforma. Kaj je ljudem direktno prinesla ta gospodarska rast, razen regresov, ki so jih dobili neobdavčene v letošnjem letu – govorim o srednjem razredu – in nekaj evrov s prestrukturiranjem davčnih razredov? In to je to. Minimalna plača je za tiste, ki živijo z najnižjimi dohodki, kje so drugi ukrepi? V času, ko proračun omogoča, da bi res razbremenili plače, jih niste razbremenili. Ni zdravstvene, ni davčne, ni pokojninske reforme, ni reforme izobraževalnega sistema, ni reforme javnega sektorja, ampak vse te reforme se napovedujejo v proračunih in v teh proračunih tega ni. V času, ko bi lahko izvajali reforme – ali če predsedniku Vlade beseda reforma, kot sam pravi, ni všeč, ker takoj nek odpor naredi, bi pa lahko rekli spremembe, ampak res korenite spremembe – jih ne delate. Žal jih ne delate. Vse, kar delate, so kozmetični popravki. Tudi včeraj ni bilo odgovora na to. Pravite, da bo ta sprememba Zpiza prinesla boljše odmerne odstotke in boljše pokojnine. To pravi ministrica, v proračunu pa je za pokojnine namenjeno manj. Se pravi, pokojnine bodo višje. Jaz ne vem, ali bo še 10 tisoč več zaposlenih, ki bodo še več vplačevali v pokojninsko blagajno, ampak vi načrtujete leta 2021 40 milijonov evrov manj za pokojninsko blagajno na postavkah Ministrstva za finance, kot je to danes. V glavnem, jaz tega proračuna ne morem podpreti zaradi tega, ker ste sami proti temu, da bi državljanke in državljani imeli več, predvsem pa, ker očitno ne znate zastaviti ali prilagoditi proračuna amandmaju, ki bi bil sprejet. Za 140 milijonov evrov, ki ne bi šli za delovanje občin v smislu naročanja študij, financiranja kadrov, ampak direktno za projekte. Direktno za projekte. Naša občina bi dobila približno 320, 340 tisoč več in mi vemo, kam bi ta denar dali, če bi ga dobili. Dali bi ga v vsebine, ki bi šle direktno za naše občanke in občane. Zaradi vas tega ne bo. Ko bom imel decembrsko kolumno v lokalnem časopisu, bom napisal, katere stranke, predvsem pa kateri poslanci iz Gorenjske – ker je treba vedeti, če bomo ukinjali okraje, potem bomo tekmovali med sabo, bo treba vedeti, kateri ste bili proti razvoju Gorenjske – vas bom napisal v njej, ker je prav, da ljudje vedo, kdo dela za kraj, kdo dela za regijo, kdo dela za državo, kdo pa vsak dober predlog izpodbija. Tudi minister pravi, da je, če se sprejmejo ti amandmaji, zadeva porušena. V zakonu jasno piše, kako se lahko amandma na proračun vloži – če nekje nekaj predlagaš, potem moraš drugje nekaj vzeti. Se pravi, če ti nekje 10 milijonov predlagaš, moraš tudi predlagati, kje naj se vzame, in zaradi tega ni neravnovesja v proračunu. Je pa res, da je potem treba zagotoviti 140 milijonov pri zakonu, če se dvigne povprečnina. Ampak glede na to, kakšni strokovnjaki ste tam, glede na to, da ste taki strokovnjaki, da lahko dokažete dvakratno hitrejše segrevanje pa ne vem koliko več centimetrov snega na Kredarici, kot ga je v resnici, verjamem, da boste tudi 140 milijonov evrov lahko našli.
Hvala lepa. Besedo ima poslanka Mateja Udovč.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Danes se res nisem nameravala oglasiti, ampak razprave opozicije so me spodbudile, mi pokazale, da moja včerajšnja razprava ni bila zadostna, zato se moram v določenih delih mogoče celo ponoviti, ker očitno ni bila slišana. Na začetku, da mi misel ne uide, se bom oprla na kolega Mahniča, ki je rekel »kar nekaj na pamet«. Državni sekretar je pač to izjavil ponesreči, je bilo res, se mu je zgodilo, ampak zaradi tega ne moremo reči za delo, ki je prikazano s številkami, ki stojijo, za katere imamo podlage, da ne drži. Dejstvo pa je, da je vaš kolega danes v razpravi rekel, da je na Odboru za finance prišlo do soglasne podpore za dvig povprečnin, to je navedel vaš kolega Pojbič v svoji razpravi in je s tem zavajal javnost. To pa je dejstvo, ker dviga povprečnin nismo podprli vsi. Čeprav bi na tej točki povedala, da se absolutno strinjam, jaz ne verjamem, da obstaja kakšen poslanec, ki se ne strinja, ki ne bi dal povprečnine tudi nad tisoč evrov, če bi lahko, ampak ne moremo, ker tega denarja ni. In če pokomentiram vaše amandmaje, ki so na mestu, za razvoj na lokalnem območju. Tako kot jih je kolega Doblekar predlagal, za železnice, za obvoznico, so na mestu, ampak vaši predlogi, od kod denar vzeti, pa ne zdržijo. Državna sekretarka je jasno povedala, da tam, kjer vi jemljete denar, gre za evropska sredstva, ki so namenska evropska sredstva, ki jih ni moč prenesti na rekonstrukcijo ceste Jesenice–Ljubljana. In kot sem že včeraj poudarila in jasno povedala, ima čisto vsak deležnik oziroma čisto vsak izmed nas oziroma vsak državljan svojo košarico prioritet. Danes se tukaj obnašamo kot otroci v otroškem vrtcu. Pa lepo vas prosim, proračun je nekaj velikega, nekaj takega, pri čemer moramo stremeti k cilju! Na pa, da danes rečete, da boste dali sem, na odborih rečete toliko milijonov za zamejce, toliko milijonov za Slovence po svetu, enkrat rečete za infrastrukturo, enkrat rečete za to cesto, enkrat za to javno razsvetljavo! Veste, včeraj sem naštela resnično, ampak resnično veliko primerov pa jih danes ne bi želela ponavljati. Strinjam se, čisto vsak ima svojo košarico želja, ampak Vlada je tista, ki si določi smernice in cilj, ki mu moramo tudi mi slediti. Res je, prav imate, tukaj imamo možnost korekcije, in to bomo v določenih delih tudi naredili, ne verjamem pa, da bi bilo dobro, da bi premetali čisto vse, kar se je Vlada odločila. Ker tukaj ne gre samo za vaše predloge. Če bi čisto vsak poslanec dal svoje predloge, veste, bi bilo pa malo smešno, no. Jaz verjamem temu, kar je govoril vaš kolega o cestah, kakšne so ceste, ko se vozi v Ljubljano, in tovornjaki na cestah in koliko časa porabite na cestah – jaz prihajam iz Kranja, pa potrebujem eno uro pa pol na dan, samo da pridem v Državni zbor! Pa tega ne obešam na ves glas in ne poudarjam vsak dan. Vsi, ki se vozimo po cestah, imamo te težave, vsi se soočamo s temi težavami in vsi, verjemite mi, popolnoma vsi si želimo, da teh težav ne bi imeli in da bi prišli v Ljubljano v 25 minutah ali iz Maribora mogoče v uri pa pol, ko bo nekoč to mogoče. Čisto vsi si želimo, da bi se železnice in infrastruktura obnovile, na nove zgradile, ampak potrebno je vedeti, od kod bomo vzeli denar, resnično. Bistvo je pa tudi drugo – da se ali ne znamo ali pa ne zmoremo samokontrolirati, zadolževanje na zadolževanje tudi v času konjunkture, še in še in še in še in še, pohlep. Ja, resnično lahko rečemo, ta cesta, ta infrastruktura, dom upokojencev, vse je prioriteta, verjemite mi. Ampak bistvo vsega tega pa je, da gremo naprej, zato jaz ocenjujem, da sta predloga proračunov glede na stanje in gibanje gospodarske rasti ter potreb po javnem denarju načrtovana korektno in uravnoteženo. Državi bosta v prihodnje omogočala stabilno delovanje in razvoj, ne moremo pa tega naredit čez noč, saj nimamo čarobnih palčk. Kljub temu da smo bili že včeraj seznanjeni s strani državne sekretarke, da bodo sredstva zagotovljena s prerazporeditvijo, danes še vedno vztrajate pri svoji odločitvi za amandma za železnice, zato prosim državno sekretarko, če lahko še enkrat pove, ali so uspeli zagotoviti sredstva za rekonstrukcijo železnice Jesenice–Ljubljana v času, ko bo tunel zaprt. Prav tako bi prosila, lepo prosim, državna sekretarka, da navedete, ali se bodo začela začetna dela za blejsko obvoznico, tudi če jutri ne bodo sprejeti amandmaji. Prav tako prosim za obrazložitev, zakaj se ta obvoznica še ne more zgraditi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika, poslanec Marko Pogačnik. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Kolegica Udovč, jaz sem prepričan, da ima vsak poslanec pravico dati svoj amandma – zakaj ne? Potem je pa demokratičen proces znotraj parlamenta in o tem odloča 90 poslank in poslancev. Za sprejetje amandmaja se potrebuje večina. Demokracija pač. Jaz sem prepričan, da je vsak poslanec, ki je vložil predlog amandmaja, to naredil s svojim razlogom. Amandma, ki je bil sprejet na Odboru za finance, ZIPro, povečanje povprečnin občine, povečanje s 589 na 658 v letih 2020 in 2021, predlagan s strani Nove Slovenije in s strani Slovenske demokratske stranke, je bil potrjen tudi s strani koalicijskih poslancev. V koaliciji se morate odločiti. To pomeni, da je bila večina na Odboru za finance prepričana in je verjetno še vedno prepričana, da se morajo povprečnine občinam dvigniti. Izid glasovanja, spoštovana kolegica, je bil 11 : 8 za amandma, in med temi 11 glasovi za so bili tudi poslanci koalicije. Zgolj toliko. Bili so tudi poslanci koalicije, z 11 : 8 je bil izglasovan. Druga stvar. Rekli ste: investicije, amandma pri železnici, obnova Gorenjske, jemljemo iz sredstev, iz katerih ne moremo jemati, iz evropskih sredstev. Ni res. Dajte si prebrat predlog amandmaja in iz katerih podprogramov bomo sredstva prestavili. Jaz sem enako kot večina danes tukaj, ki je razpravljala, tudi prepričan – mislim, da bomo do te razprave še prišli pri Ziprsu – da govorimo o 1 % proračuna, in z neko voljo bi se verjetno ta sredstva tudi dala prerazporediti. Še enkrat bom poudaril, tudi koalicijski poslanci so podprli zvišanje povprečnin. Glasovanje na Odboru za finance je bilo 11 : 8. Hvala.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosila državna sekretarka mag. Saša Jazbec. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Gospod Jani Ivanuša je vprašal, ali je predlog o višji povprečnini fiskalno sporen. Jaz bi tukaj še enkrat poudarila, da sta predloga proračunov 2020 in 2021 pripravljena ob predpostavki, da je višina povprečnine za leti 2002 in 2021 taka, kot je bila v vladnem predlogu, kar pomeni, da če boste jutri potrdili predloga proračunov ob teh predpostavkah – in drugih, ki smo jih tukaj zdaj v teh dneh navajali – in potem nekaj ur kasneje potrdili zakon, katerega višina povprečnine ne ustreza tisti, se pravi, da ta predpostavka ni več enaka, bo to pomenilo, da proračuna, če ju boste potrdili, in zakon, ki skrbi za izvrševanje teh dveh proračunov oziroma je s tem povezan, ne bodo usklajeni. Tehnično gledano po 164. členu Poslovnika Državnega zbora to pomeni, da proračunov ne bomo imeli. To je tehnični del. Kar ste pa vprašali, kaj bi bilo, če bi bilo, če bi na nek način vseeno dali teh 140 milijonov – kako bi to izgledalo na fiskalni strani? Teh 140 milijonov pomeni približno 0,3 % bruto domačega proizvoda, in če je Fiskalni svet že zdaj rekel, da se gibljemo na robu, potem bi se zaradi teh 0,3 % BDP, ker bi te občine, kot ste povedali, ta denar verjetno potrošile, saldo sektorja država ustrezno znižal. In če smo zdaj ob teh številkah na robu, utemeljeno domnevamo, da bi bila to tista kaplja čez rob, da bi bila potem ta dva proračuna, če bi bila taka, v veliki sliki, torej vseh teh 2 tisoč 700 enot skupaj, kolikor jih je v sektorju država, neskladna oziroma da bi bilo to tveganje neskladja s fiskalnim pravilom toliko večje. Upam, da sem to zdaj jasno povedala. Jaz mislim, da je sicer to v svojem govoru povedal že minister, ampak je v redu, da si stvari razjasnimo. Potem bi se pa rada odzvala samo še na izvajanje gospoda Mahniča. Zpiz, zakon, je v proceduri v Državnem zboru, ni še sprejet. V njem se načrtuje, da bodo višji odmerni odstotki. Višji odmerni odstotki se bodo, tako kot je zdaj v predlogu, postopoma dogajali, se pravi tisti ljudje, ki se bodo drugo leto upokojili, ne bodo imeli za šest odstotnih točk višjega odmernega odstotka, ampak za eno. Se pravi, to se bo dogajalo postopoma. Ta zakon, kot sem že rekla, še ni sprejet. Ko pripravljamo predloge proračunov, moramo nekje potegniti črto, kaj upoštevati, česa ne upoštevati. Predlog proračuna je v tem delu, kjer gre za transfer v Zpiz, seveda usklajen s finančnim načrtom Zpiza. Se pravi, mi si teh številk ne moremo kar izmisliti pa kar nekaj znižati ali ne vem, kaj je bilo mišljeno. Kot ocenjujejo na Zpizu, da bo porast števila upokojencev, do kakšnih uskladitev in tako naprej bo prihajalo na teh predpostavkah, potem naredijo odhodkovno stran, ki določa velikost pokojninske blagajne, potem preračunajo, koliko bodo imeli prihodkov iz naslova prispevkov delodajalcev, delojemalcev, in kolikor jim zmanjka, je tisto, kar pričakujejo, potrebujejo in dobijo s strani državnega proračuna. Tako da tukaj zadaj so izračuni, ki so zelo skrbni izračuni. In če napoved UMAR kaže, da bo zaposlenih toliko in toliko, se pravi tistih, ki bodo prispevali plače toliko in toliko, če se bodo plače toliko povišale, je pač matematika tukaj relativno preprosta. Omenil ste še evropska sredstva. Verjetno se nimamo s čim pohvaliti, smo pa v povprečju Evrope. Zadnji podatki za Evropo so, da je 35-odstotno počrpano na ravni evropskih držav članic, Slovenija je 34., se pravi, smo tam, kjer smo. Me je pa zmotilo to, da ste rekli, kako ministrstva seveda spet nič ne delajo. Mi smo s sodelavci šli gledat, kdo so koristniki, kdo so končni upravičenci do teh sredstev iz evropske kohezijske politike. Naredili smo analizo za prejšnjo perspektivo, ki je že končana, in naj vam povem, da gre takole. Se pravi, govorili ste, da ni projektov in tako naprej, ko je kolegica razlagala, zakaj je ta razlika med tem, koliko je sklenjenih pogodb in koliko je dejansko potem izplačil, ker tukaj vmes je dogajanje, je izvrševanje oziroma izvajanje projektov na terenu. Ministrstva so bila v prejšnji perspektivi končni uporabnik 21 % celotne kohezijske ovojnice, občine so jih dobile 35 %, javna podjetja, to so torej javna podjetja in družbe v lasti države, občin, javni skladi, javne agencije, javni zavodi, so dobili 15 % teh sredstev, nevladniki 6 %, posamezniki in gospodinjstva, to so kakšna sofinanciranja študijev in tako naprej, 2 % in privatna podjetja so dobila 20 % evropskih sredstev. Zato enostavno ni res, ko pravite, da se na ministrstvih ne dela, da projekti niso pripravljeni. Ta statistika kaže, kdo so končni uporabniki teh sredstev in kdo vse ima težave na terenu, preden spravi do tega, da ima izvršen projekt, da ima račune, ki jih potem lahko pripelje, da se mu jih izplača iz državnega proračuna. Hvala.
Hvala lepa. Replika, poslanec Žan Mahnič. Izvolite.
Hvala. Nisem rekel, da ministrstva nič ne delajo. Včasih delajo še preveč zagrizeno, ko je treba stvari blokirati, ko je treba nagajati in pod noge metati birokratske postopke. Sem pa res rekel, da projektov ni. Poglejte, gospa državna sekretarka, sam prihajam iz stranke, ki je imela že dvakrat predsednika Vlade, in ravno v soboto sva na večerji ob obletnici podmladka govorila o teh evropskih sredstvih. Povedal mi je, da so se, ko je prišel drugič na mesto predsednika Vlade, ko je videl, kakšen nered je in kako se ni delalo na črpanju evropskih sredstev, usedli za mizo in je potem dnevno zahteval, kako je potrebno projekte pripravljati in kaj je potrebno, da se stvari začnejo črpati. In kar naenkrat je sistem začel delovati. Če je pa odsotnost nekega vodstva, če imaš predsednika Vlade, ki gre raje vsak dan na teren pa je govornik na eni ali dveh proslavah, pa to ne more biti tako, če nimaš nekoga, ki bi tiste, ki so za to odgovorni, posedel za mizo in rekel: »Zdaj se bo pa tole pa tole pa tole naredilo in želim, da se mi o tem redno poroča. Če tega ne boste naredili, boste pa šli.« Tako nek odgovoren lastnik podjetja, predsednik nekega upravnega odbora, predsednik vsakega društva ali pa predsednik Vlade dela. Če pa vi ne funkcionirate tako, ste pa vi tisti, ki ste krivi. Saj ne rečem, da ni nič počrpano, seveda je, upam pa, da se strinjate, da bistveno manj, kot bi lahko bilo. Pa tudi način, kako črpamo – milijardo 200 naj bi bila končna vrednost, čeprav bo verjetno višja – 10 % je sredstev EU pri tej investiciji v drugi tir, Hrvati so dobili pa 80 % za most Pelješac.
Hvala lepa. Replika, poslanec Jani Ivanuša. Izvoli.
Hvala za besedo. Državno sekretarko moram ponovno vprašati ali pa jo povsem stisniti v kot z vprašanjem. V svojem odgovoru ste povedali, da sta tu dve materiji, ki naj bi se bíli med sabo oziroma tepli. Vprašal bom na kratko: Ali je bilo pri predlogu stranke SDS za povišanje povprečnin upoštevano fiskalno pravilo, da ali ne? In če gre ta amandma dalje, ali povzroča neustavnost zakona, da ali ne? Hvala lepa.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosila tudi državna sekretarka Nina Mauhler. Izvolite.
Hvala za besedo. Želim še dodatno pojasniti dva projekta, ki sta bila večkrat omenjena že včeraj in danes, in sicer glede obnove železniške proge med Kranjem in Jesenicami in obnove železniškega predora Karavanke. Torej, obnova železniškega predora Karavanke je predvidena, sredstva so predvidena v proračunu. Predvideno je, da se bo obnova predora začela v mesecu oktobru naslednje leto, se pravi oktobra 2020. Takrat bo direkcija načeloma začela tudi z nekaterimi deli na nadgradnji proge. Ker pa gre za konec leta in ker ne moremo počrpati več, kot je predvideno, med 10 in 20 milijoni, smo že včeraj opozarjali, da vsebinsko ta amandma nima smisla. Prav tako pa nima smisla predlog, od kod počrpati denar, od kod prerazporediti denar. Predlog je bil, da bi se denar prerazporedil iz projekta drugi tir, in sicer iz evropskih sredstev. Ponovno imamo podpisani dve pogodbi za sredstva IPE oziroma CEF, gre za Instrument povezovanja Evrope, prvi projekt oziroma prva pogodba je vredna okrog 44 milijonov, druga okrog 109 milijonov. Ena pogodba namenja sredstva za izgradnjo premostitvenega objekta v dolini Glinščice in za izgradnjo dostopnih cest, drugih 109 milijonov je namenjenih za gradnjo predorov od predora ena do sedem z 80 % slovensko udeležbo. Iz teh dveh virov ne moremo prerazporejati sredstev. Včeraj sem že pojasnila, da imamo neke ideje, kako prerazporejati kohezijo, govorim generalno, o celem kohezijskem paketu oziroma o celi kohezijski ovojnici. In ja, imamo namen pospešiti ta projekt, se pravi nadgradnjo železniške proge. Obnova predora Karavanke bo trajala nekje do konca aprila 2021 in v tem času bi se seveda tudi neka najnujnejša dela na nadgradnji proge začela, ostalo, razlika pa potem pod prometom, kar je tudi tehnično oziroma tehnološko izvedljivo. Kar se tiče Bleda oziroma blejske obvoznice, je pa projekt razdeljen na južno in severno blejsko obvoznico. Severna blejska obvoznica je že zaključena, ostane nam še drugi del, torej južna obvoznica. Umeščanje južne obvoznice je bilo v domeni Občine Bled, Direkcija Republike Slovenije za infrastrukturo pa sedaj nadaljuje z vodenjem tega projekta. Na žalost direkcija v tem trenutku še ne more vložiti dokumentacije za gradbeno dovoljenje oziroma vloge za izdajo gradbenega dovoljenja, saj še niso pridobljena vsa zemljišča. Vsa zemljišča pa niso pridobljena zaradi tega, ker določen del lastnikov zemljišč, gre za približno 20 parcel, pač nasprotuje prodaji teh zemljišč, ki so pa seveda nujno potrebna za pridobitev pravice do gradnje. Pričeli bomo s postopkom razlaščanja, takoj ko bodo ti postopki končani, bo potem direkcija tudi vložila vlogo za pridobitev gradbenega dovoljenja. Časovnico je zaradi tega pravzaprav nemogoče napovedati. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo od predstavnikov Vlade na kaj odgovoriti? Državna sekretarka mag. Saša Jazbec, izvolite.
Gospod Ivanuša, ste me stisnili v kot, pravite. Takole bom rekla. Če je SDS svoj predlog preračunaval v skladu s formulo iz 3. člena Zakona o fiskalnem pravilu, jaz ne vem, tako da to morate vprašati njih. Jaz vam lahko odgovorim takole. Na pripravljene predloge proračunov je Ministrstvo za finance potem pripravilo in Vlada sprejela osnutek proračunskega načrta za leto 2020, ki je odraz stanja financ, javnih financ, v državi za celo leto 2020. To je tisti dokument, ki ga je ocenil Fiskalni svet, in je na podlagi presežka v višini 0,9 % bruto domačega proizvoda, ki je načrtovan za naslednje leto, Fiskalni svet ocenil, da so take javne finance skladne s fiskalnim pravilom. To, kar predlaga amandma SDS in Nove Slovenije, ta višja povprečnina, ki bi šla v dodatno porabo pri občinah, bi pomenila v številkah, da presežek sektorja država za naslednje leto najverjetneje ne bi bil več tak, kot je zdaj načrtovan, ampak če je vrednost tega 0,3 % BDP, lahko ocenjujemo, da bi bil toliko nižji. In če je Fiskalni svet že originalni dokument ocenil tako, da je ravno toliko, da je skladen, da obstajajo velika tveganja, da vsako tveganje, ki se udejanji, že pomeni potem tveganje za odstop od formalne skladnosti, jaz pravim, da bi se to tveganje ob tem scenariju še povečalo. Žal vam pa ne morem odgovoriti z da ali ne, zato ker ali je en proračun skladen ali ne, se lahko ugotavlja po tem, ko se izvrši. Zato ker to, kar imamo zdaj pripravljeno, so pač načrti, ki so narejeni na best effort, torej najboljše za vse, kar vemo, kaj pa dejansko bo, bomo pa vedeli, potem ko se bodo ti proračuni izvršili. Hvala.
Hvala lepa. Replike. Najprej Boris Doblekar. Izvolite.
Hvala lepa. Gospa državna sekretarka Mauhler, naj vam povem – saj sva bila oba nekoč na Železnicah – proti Gorenjski je samo ena proga oziroma en tir. Samo en tir je. Če ne boste sprejeli našega predloga oziroma boste zamaknili nadgradnjo na kasneje, v promet, kot ste rekli, je to praktično – prvič je zelo drago, to je prvo kot prvo, zapore so nenormalno drage, drugič je pa samo en tir, ni obvozne poti. In tam, mislim [[…]]popolnoma nesmiselno, no. Jaz še enkrat predlagam, da upoštevajte to in da se istočasno z deli, v tistem trenutku, ko bo zaprta proga proti Gorenjski, začnejo dela tudi na nadgradnji. Mislim, da je to edina prava pot, tudi racionalna, kar se tiče same izvedbe prometa, in pa tudi, kar se tiče finančnega vidika. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko ima poslanec Zvonko Černač. Izvoli.
Hvala lepa. Mislim, da pri tej povprečnini ne gre za formalno-tehnično vprašanje in da ne zadeva fiskalnega pravila in teh težav, ki jih omenja državna sekretarka. Pri tej zadevi gre za čisto vsebinsko vprašanje, ali je Vlada pripravljena dati občinam v naslednjih dveh letih nekaj več denarja za investicije, ker jim ga odjeda že zadnjih 10 let, ali ne. Mene ne bo nihče prepričal, da je 1 % proračuna nemogoče prerazporediti in najti sredstva na drugih postavkah, če že govorimo o tem in ne gremo iz nobenih okvirov. Tudi me ne bo nihče prepričal, da je proračun vsako leto 100 % realiziran, kot je načrtovan, ampak so odstopanja od enega, dveh, treh ali pa še več odstotkov. Tukaj ne gre za tehnična vprašanja, ki jih je kolega poslanec naslavljal. V kolikor bo to sprejeto v Državnem zboru, bo treba pač sprejeti uskladitveni amandma, prilagoditve, če bo treba, tudi rebalans proračuna zaradi mene. Lahko pa Vlada po 28. členu ZIPRS naredi prerazporeditve med porabniki in je zadeva rešena. Tako da tukaj gre za vsebinsko vprašanje, ali je koalicija pripravljena prisluhniti potrebam v okoljih, iz katerih poslanci izhajajo, ali so poslanci za okolja, kjer so bili izvoljeni, pripravljeni zagotoviti nekaj več denarja, da se bodo lahko normalno razvijala, ali ne. Tukaj ne gre za formalistična in tehnična vprašanja.
Hvala lepa. Replika, poslanec mag. Andrej Šircelj. Izvoli.
Hvala lepa. Jaz se s kolegom Černačem popolnoma strinjam glede tega, da gre tukaj za vsebinsko vprašanje, o tem sem že veliko govoril, bom pa malo pomagal tudi državni sekretarki, tako da bomo prišli tudi do nekih računskih številk, ocen, govorimo o cenah. Ona je povedala, da bi dejansko znašal strukturni primanjkljaj, oziroma bom tako rekel – ne vem, kaj je povedala, da ne bo narobe. Minus 0,1 %, če upoštevamo tudi povprečnine. Zdaj znaša strukturni primanjkljaj 0,2, prinašal bi pa minus 0,1. Dovoljen strukturni primanjkljaj pa je minus 0,25 %. To je dejansko sprejeto tako. To so pač te ocene, o katerih lahko govorimo. Te ocene kažejo, da je ta strukturni primanjkljaj v okviru dovoljenega primanjkljaja, tudi če se povprečnina poveča. Malo je novosti glede tega in jaz mislim, da je tudi državna sekretarka seznanjena s temi podatki. Ne bi zdaj govoril o tem, kaj je strukturni primanjkljaj, vzel bi to, če želite, izključno kot računsko. Lahko se ona ne strinja pa naj pove druge ocene, če ima Vlada druge ocene. Ampak imamo na eni strani minus 0,1 %, na drugi strani imamo plus 0,2 in dovoljen strukturni primanjkljaj je minus 0,25. Toliko čisto računsko glede tega. Imamo kompenzacijske ukrepe, če bi se zgodilo, da javne finance ne bi bile v okviru fiskalnega pravila. Kajti tukaj je treba gledati, kaj vse se šteje v fiskalno pravilo, ni samo državni proračun, so še drugi proračuni, je dejansko celotna državna poraba in tako naprej in tako naprej. Tukaj se midva strinjava, no. Ampak tele ocene sem dal, ki kažejo na to, da je tudi s tem ukrepom ta strukturni primanjkljaj takšen, da je v okviru dovoljenega. S tega zornega kota malo pomoči Vladi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosila še državna sekretarka Nina Mauhler. Izvolite.
Najlepša hvala. Samo na kratko naj odgovorim gospodu Doblekarju. Ne vem, ali nisem bila dovolj jasna. Pravzaprav je naš namen tak oziroma je namera direkcije, da se v oktobru 2020, ko se bo torej pričela obnova tunela Karavanke, hkrati prične tudi z rekonstrukcijo proge. Glede na dejstvo, da bo pa možno ta dela izvajati samo v oktobru, novembru in decembru, bo možno v letu 2020 zapirati samo finančne situacije iz meseca oktobra, kar pomeni, da bo v letu 2020 mogoče porabiti med maksimalno 10 in 20 milijoni. Zato pravim, da vsebinsko ta amandma nima smisla, ker niti ne bo možno porabiti toliko sredstev. In tudi jih ni možno prerazporejati iz virov, ki ste jih predlagali. Zato pravim, da to nima smisla. Drugače pa ja, ko bo tunel zaprt, se pravi, ko se bo delala obnova tega tunela, bi se izvajala tudi rekonstrukcija proge. Upam, da je zdaj jasno. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Vidim, da je še interes. Prosim za prijavo. Besedo ima poslanec Bojan Podkrajšek. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik tega državnega zbora, hvala za besedo. Cenjene državne sekretarke, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Že mesec in še nekaj je v tem državnem zboru govorjenje oziroma predstavitev, zdaj obravnava proračunov za 2020, 2021. Jaz se spomnim predsednika Vlade, ko je pred nekaj časa naredil uvod v to razpravo, ko je predstavil ta proračun Republike Slovenije, da je najvišji v zgodovini samostojne Slovenije. Minister za finance pa je izjavil, mislim da včeraj, da je to najboljši proračun v Evropski skupnosti. Nedavno sem sedel s podjetnikom, ki tri tedne dela v New Yorku, en teden je pa v domačem podjetju. In sva govorila, pa ker sem kot poslanec vsak dan v politiki, mi je mogoče razjasnil pogled na neke segmente, ko sva se pogovarjala tudi o proračunu, dal mi je sliko, na katero mogoče mi največkrat pozabljamo. Danes mi največkrat govorimo o milijonu ali 100 tisoč evrih za šolstvo ali domove ali vrtce, ali neka cesta bo ali ne bo. Danes živimo v državi, kjer – sem uvodoma povedal, da – je predsednik Vlade predstavil, da je največji proračun, minister za finance pravi, da je najboljši proračun, sedaj ko se že več mesecev naši strokovnjaki pogovarjajo, ali bomo delali predor Karavanke ali ga ne bomo. To ljudje tudi od zunaj spremljajo. Leto in še več se pogovarjamo o drugem tiru, ustanovili smo svoje podjetje. Dokler tega podjetja ni bilo, smo poslanci zelo pozdravljali to investicijo, pa tudi ko je bila pod 800 tisoč evri, sedaj ko se je ustanovilo to podjetje in ko je investicija ušla nad milijardo, smo začeli biti pozorni. To je pomembno za proračun. Ko sprejemamo ta proračun, živimo v času, ko sta bila naj menedžerja v Telekomu in v Petrolu čez noč odrezana. Ko sprejemamo ta proračun, živimo v času, ko ljubljanski župan uničuje za mene najboljšo pitno vodo v Evropi. Živimo pa sprejemamo proračun, ko niti nimamo ministra za kohezijo. Nedavno nazaj smo ugotovili, da ga že dva meseca nimamo, s tem da smo že dva zamenjali. Eden najbolj pomembnih segmentov. V tem državnem zboru je pa vseskozi debata, ali bo milijon za en projekt ali ne bo. In seveda, ko na to opozarja opozicija, je največkrat neslišana oziroma nam znate povedati, da imamo neke želje, ki pač niso uresničljive. V državi – jaz sem zgrožen, ko imamo podatek, da – imamo preko milijarde nepobranih davkov, davkov, ki jih verjetno proračun Republike Slovenije nikoli ne bo začutil. To je za mene kot državljana nesprejemljivo. Zopet ponavljam, mi se pogovarjamo o milijonih, o enem milijonu, ali bo šel v občino, ne vem, Radovljica ali Prekmurje. Sprejemamo ta proračun, kjer smo nekoč dali v državno gozdno podjetje 20 milijonov denarja pa 20 milijonov poroštva. Za vse šole v Sloveniji v letu 2020 ta proračun namenja 5 milijonov, pa v letu 2021 5 milijonov. To gozdno podjetje, ki ga omenjam, pa želi za poslovno stavbo dati 6 milijonov evrov. Na strateški točki, kjer bi po neki zdravi kmečki logiki moral stati center lesnopredelovalne industrije. Tam na Koroškem, ne vem kje, na Gorenjskem pa še kje. Zdaj pa gradimo poslovno stavbo, ki stane 6 milijonov evrov. Za vse šole – pa da ne pozabim na domove, na to, da 11 tisoč naših državljank in državljanov, ki so seveda pošteno delali 40 ali pa še več let, nima možnosti dobiti sobe tam, kjer jo potrebujejo. Tudi za to imamo namenjenih samo 5 milijonov. Skratka, proračun, ki je po oceni predsednika Vlade najvišji – s tem se, ker vsi beremo številke, načeloma strinjamo, manj pa se moremo strinjati z ministrom za finance, ki govori, da je to najboljši proračun. Velikokrat je včeraj, pa tudi danes teče debata o tem, ali na katerem od ministrstev kdo dela ali ne dela. Včasih bi bilo mogoče boljše, če kdo česa ne bi delal. Najboljše za državo se mi zdi, če kdo dela, da dela dobro, da so rezultati. Če pa kdo dela in dela napake, je pa potem boljše, da ne dela. Naj zaključim. Ko govorimo o proračunu, nismo v stanju, da bi tudi razbremenili neto plačo, da bi ljudje lahko več zaslužili. Skratka, živimo v državi, ko lahko nekomu odpišejo, to celo sodišče požegna, ne vem, 29 milijonov ali 30 milijonov ali 20 milijonov, nimamo pa za osnovne stvari. In sem lahko zelo slabe volje, ko se peljem na Štajersko, da bodo s predlogom Slovenske demokratske stranke, z amandmajem, vse občine ostale na istem. Jaz mislim, da če je kaj razvoja v Republiki Sloveniji, potem je razvoj v občinah na široko po Sloveniji, od Kopra do Prekmurja, Dolenjske, Koroške. Proračun, kot ga imenuje minister za finance, za mene ni dober, zato ga tudi ne bom podprl. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Jani Ivanuša. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Jaz sem sicer prej želel replicirati gospe državni sekretarki, ampak ste me potem upoštevali kot razpravljavca. Vseeno se bom dotaknil gospe državne sekretarke. Nekako sem malo v dilemi, ker od vas nisem dobil pravega odgovora oziroma čistega odgovora, da bi se lažje odločal okrog tega. Izredno težko vam je, kot sem vas razumel, na to odgovoriti. Se pravi, to se mora izvršiti, potem se lahko ugotovi, ali je bilo upoštevano to fiskalno pravilo ali ne. Meni je to zelo važno pri tem odločanju, ki je pred vrati. Kar se tiče vaših odgovorov, sem pričakoval vsaj oceno, vi ste pa rekli, da ne morete dati odgovora, tako da sem tu malo razočaran. Pa nič ne de, vi ste pač v svoji službi. Državna sekretarka za infrastrukturo pa je odšla, tako da [[…]]Aja, tu je, pardon. Oglasil se bom še glede proračuna. Zanima me, naša vrla hitra cesta, bodoča cesta Ormož–Ptuj, ki je zopet zastala tam nekje med oblaki, že 30 let se to vleče, žal. Ali mi lahko poveste kaj več, sicer imam vedno vprašanje, za ministrico pa za predsednika Vlade smo imeli, ampak mi gradimo en odsek, prehod čez železnico pri Ormožu, to je tudi vse, kar se trenutno gradi na tej relaciji, in to je zdaj en velik spomenik iz betona, to je pa tudi vse. Upam, da ne bo ostalo pri tem betonskem spomeniku. Mogoče mi lahko poveste kaj več. Osebno sem bil tudi na Darsu in sem bil strašno razočaran, ko sem šel iz Celja, z uprave, ko sem se pozanimal okrog te ceste. Verjamem, da sta bila tudi druga dva poslanca z ormoškega konca pri vas oziroma sta se informirala. Jaz drugega tukaj ne vidim, kot da, če ne z drugim, pač poskušamo z nekim, kot rečemo temu, političnim pritiskom, da se ta cesta začne graditi. Kajti vidimo, kaj se je zdaj zgodilo s tretjo razvojno osjo. Tam je celo nek dokument nastal s pomočjo civilne iniciative, več civilnih iniciativ, ne samo ene, na tretji razvojni osi, ki bo bistveno prej prišla na vrsto – hvala bogu, daleč od tega, da ne bi kdo razumel, da imamo kaj proti temu, niti slučajno. Je pa res, da smo za to, da gre za skladen regionalni razvoj, da se vsi segmenti države enakomerno in – kako bi rekel? – pravično posodabljajo v smislu infrastrukture, cestne bolj in železniške. Mi imamo to smolo, da smo nekje tam, ne vem, to sem že zadnjič razlagal predsedniku Vlade, ali smo drugorazredni ali ne, ne vem, kateri smo. V glavnem, ta cesta je ena velika katastrofa, 30 let se že vleče. Ne vem, meni je to težko, mogoče je nekomu to tečno, meni pa ne, meni je težko, ko se vsak dan vozim, kot smo danes že poslušali, koliko ur se kdo vozi. Tako da dajte mi malo bolj spodbudne informacije. Zdaj imam priliko o tem direktno vprašati. To je to. Kar se pa tiče proračuna. Še enkrat ponavljam, edino dobro v teh dveh proračun je, da izkazujeta presežek. Ne vem, kaj bi bilo, če bi izkazovala 2-milijardni minus vsako leto. Zdaj se kregamo pri plusu, kaj bi šele bilo, če bi imeli minus. Potem bi se tako po mojem streljali tukaj notri, ne vem. No, tako se reče, z besedami sem mislil, da ne bi kdo kaj drugega mislil. Proračuna sta takšna, kakršna sta. Če bi ju jaz sestavljal, bi sestavil boljša, s prioritetami. Saj se ve, kje vse je v naši državi narobe. Da ne govorim o tem megalomanskem javnem sektorju, ki je zdaj že na 170 tisoč. Zadnjič smo slišali na Odboru za finance, 3 tisoč 668 je bilo novih zaposlitev od januarja pa do danes. To je neverjetna številka. Pa dajte 3 tisoč 600 ljudi skupaj, petega imajo plačo, mene zanima efekt teh zaposlitev, samo to. Sicer vem, da vi meni ne morete danes na to odgovoriti, gospa državna sekretarka, ker to je pa spet nekaj drugega, kar jaz govorim, ampak 3 tisoč 668 letos. Skoraj smo že na cifri naše vojske. In ne razumem, da se sektor širi, jaz bi kvečjemu razumel, da se krči, kajti važno bi bilo, da bi zdaj, ko imamo konjunkturo, ko imamo vseeno BDP vsako leto v rasti, te ljudi, ki jih zaposlujete v javnem sektorju, zaposlili v gospodarstvu. Efekt bi bil krat dva. Zdaj pa jih zaposlimo v javnem sektorju, pa ne vem, kaj sploh delajo. In seveda, posledično pa gre, tako kot smo danes slišali, 3 milijarde 200 za plače na letni ravni. 3 milijarde 200 evrov iz proračuna za plače. In tako dalje in tako dalje. To so takšne številke, da te glava zaboli, ampak to je moja razprava. Ne bom se več oglašal. Bi pa rekel tako. Predhodnega gospoda moram opozoriti, da je za 2020 vseeno povprečnina predvidena s strani Vlade na 15,61 evrov, tako da je bil predlagan, ne bo ostalo istem, tu bi ga popravil. Res pa, da so povprečnine dobrodošle, kakršne so, da so le z dvigom. Jaz bi pričakoval odziv koalicije, ki je včeraj vložila predlog amandmaja, da bi bil, če že ni 70, tako kot je bil opozicijski predlog, ta vmesni moment pa bi bila koza cela, pa volk sit. Ampak to se ni zgodilo. Tu sem razočaran, da koalicija ni šla z nekim bolj pozitivnim predlogom naproti temu, ki je bil izglasovan na matičnem telesu, se pravi na Odboru za finance. To. Državna sekretarka, vas ne bom utrujal, bom pa drugo gospo. Hvala lepa za poslušanje.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Žan Mahnič. Izvolite.
Hvala. Jani, ti bom jaz odgovoril namesto državne sekretarke, ker ona da takšen odgovor – po eni strani ve, da mora tako odgovoriti, da boš podprl njihov amandma, po drugi strani pa hoče ostati kredibilna in te ne zavajati. Nič se ne bo spremenilo, če bo naš amandma ostal. Nič se ne bo spremenilo. Država ne bo propadla, Vlada ne bo padla, finančni minister ne bo odstopil, v vmesnem času, ko se bo tudi zaradi drugih sprejetih amandmajev sestal Odbor za finance, bodo sprejeli uskladitveni amandma, in tako kot si ti rekel, volk bo sit, koza cela, tvoj Ormož bo dobil 700 tisoč evrov več in jaz resnično ne razumem, kako lahko kdorkoli od poslancev, ki je bil kdaj župan ali podžupan, nasprotuje takšnemu amandmaju, ali da bi kdorkoli, ki želi dobro svojim občankam in občanom, lokalnemu prebivalstvu in ne nazadnje vsem državljanom, nasprotoval temu amandmaju, ker gre za njihov denar. Samo dotaknil bi se tega, kar je dejala kolegica Mateja Udovč – da so naši amandmaji sicer v redu, ampak je problem v tem, od kod jemljemo. Nobenega problema, naj pride sem, se usedemo, mi do glasovanja lahko še spremenimo, pa naj pove, kje ona misli, da se da vzeti, in bomo samo spremenili odhodkovno, to se pravi, na kateri strani vzamemo, ker se potem tam da. In ko je rekla: »Vlada določi smernico razvoja in mi moramo temu sledi,« s tem se jaz ne morem strinjati. Pa kdo je Vlada, da bo diktirala, kaj bo parlament delal, kako bo parlament videl, kje je cilj razvoja te države, kje so smernice te države?! In potem reče, ali bo zdaj vsak poslanec imel svoj amandma. Veste, kaj bi bilo najbolj pametno, kljub temu da se mogoče sliši čudno? Vlada bi morala ob vsakoletnem proračunu, ko ga pošlje v parlament, imeti 90 milijonov rezerve in reči, vsak poslanec ima svoj milijon in ga naj da, kamor ga želi z amandmajem. Se pravi, 90 milijonov rezerviramo, to je naš dogovor, vsak poslanec lahko od tega milijon nekam da, ali za eno šolo ali za neko cesto ali sem ali tja ali na tri različne. Razprava bi bila bistveno krajša, mogoče bi se tudi na lokalnem nivoju kaj premaknilo. Kašna država to že ima, ne uzakonjeno, ampak to je nek gentlemanski dogovor. In bi bilo bistveno lažje in tudi parlament bi imel neko vlogo. Tudi ne bi bilo vse te poplave amandmajev, vedelo bi se, približno 90 amandmajev bi bilo vloženih, kam kdo želi denar dati, in bi bila zgodba zaključena. Tisto, kar sem jaz rekel, da ne vidim, kaj bodo državljani imeli od tega – od naših dveh amandmajev bi imeli zelo veliko. Prvi je ta za občine, kjer bodo direktno dobili, drugi je pa to, kar smo predlagali. In nismo predlagali nič drugega, celo 10 milijonov evrov manj, kar ima pa Vlada v koalicijski pogodbi, 160 milijonov evrov za stanovanjsko politiko. Se pravi, z našimi približno 290 milijoni bi se začeli projekti na občinski ravni in stanovanja bi se začela graditi. To bi imeli državljani od naših dveh amandmajev, ki ju sam ocenjujem kot najpomembnejša na neki državni ravni, seveda pa nič manj pomembna kot vse ostale, ki so jih naši poslanci vložili za lokalno okolje.
Hvala lepa. Želi še kdo besedo? Želi še kdo razpravljati? Vidim, da ne, zato zaključujem razpravo. Glasovanje o splošnem delu dopolnjenega predloga proračuna bomo v skladu s časovnim potekom seje opravili v četrtek, 21. novembra 2019, v okviru glasovanj. Prehajamo na obravnavo posebnega dela dopolnjenega predloga proračuna. Želi kdo razpravljati? Tudi tukaj se lahko prijavite, gospa državna sekretarka, če želite. [[oglašanje iz dvorane]] Kako? Lahko tudi kasneje pri amandmajih. Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na razpravo o vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 18. novembra 2019. Prehajamo na proračunskega uporabnika 1537 Urad Vlade Republike Slovenije za Slovence v zamejstvu in po svetu ter razpravo o vloženih amandmajih pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Podpora Slovencem v zamejstvu in po svetu ter amandma Poslanske skupine SDS in amandma Poslanske skupine Nova Slovenija. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 1611 Ministrstvo za finance ter na razpravo o vloženem amandmaju pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Izplačevanje pravic ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 1811 Ministrstvo za zunanje zadeve ter razpravo o vloženem amandmaju pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Gospodarsko sodelovanje ter amandma Poslanske skupine Nova Slovenija. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 1912 Uprava Republike Slovenije za zaščito in reševanje ter razpravo o vloženem amandmaju pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Delovanje sistema za zaščito, reševanje in pomoč ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? [[Da.]] Poslanec Černač, izvolite.
Hvala. S tem amandmajem namenjamo dodatna sredstva za sistem civilne zaščite in reševanja za gasilce. Konkretna sredstva za konkretne aktivnosti, namesto virtualnih sredstev oziroma sredstev za študije in projekte, ki naj bi povečevali boj proti podnebnim spremembam, da se Slovenija ne bi dvakrat hitreje segrevala kot ostali svet. Tukaj namenjamo sredstva za tiste, ki ta sredstva dejansko potrebujejo, ki so vsak dan na terenu, ki rešujejo življenja. Mislim, da bi bilo prav, da bi Vlada ta amandma podpirala, pa ga ne podpira, žal.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? [[Ne.]] Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 2130 Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo ter razpravo o vloženih amandmajih pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Podpora tehnološkim razvojnim projektom ter amandma Poslanske skupine NSi. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem še podprogram Lokalno razvojna infrastruktura ter amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 2330 Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano ter razpravo o vloženih amandmajih pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Upravljanje kmetijskih zemljišč ter amandma Poslanske skupine NSi. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem še podprogram Odprava posledic naravnih nesreč ter amandma Poslanske skupine NSi. Želi kdo razpravljati? Tudi tu ne. Zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 2431 Direkcija Republike Slovenije za infrastrukturo ter razpravo o vloženih amandmajih pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Investicijsko vzdrževanje in gradnja državnih cest ter devet amandmajev Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke in tri amandmaje Poslanske skupine Nova Slovenija. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem podprogram Investicijska dejavnost na železniški infrastrukturi ter amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke in amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Kolega Černač, izvolite, imate besedo.
Se opravičujem, predsedujoči, malo sem se zgubil, pa me zanima, če gre za podprogram Investicijska dejavnost na železniški infrastrukturi ali še nismo tam?
Točno tukaj smo.
Hvala lepa. Gre za gorenjsko progo. Vlagamo amandma zaradi tega, ker gre za pomemben projekt, ki je umeščen tudi v Strategijo prostorskega razvoja Slovenije in v Strategijo razvoja prometa v Republiki Sloveniji. Torej, dokumenta sta bila sprejeta v preteklosti; Strategija razvoja prometa in nacionalni program razvoja prometne infrastrukture v letih 2016 in 2017. Gorenjska proga je po časovnici umeščena nekje v obdobje od leta 2020 do 2023. Torej, točno v to obdobje, za katerega predlagamo, da se ta sredstva za to investicijo namenijo. Se pravi, za prihodnje leto, predvsem pa za leto 2021. Gre za pomemben projekt tudi z vidika pretovornih zmožnosti. V tem dokumentu Strategija razvoja prometa je namreč predvideno, da naj bi v letu 2030 na tej progi Jesenice–Ljubljana znašal pretovor preko 13 milijonov ton in število potnikov preko 3 milijone. Vrednost te investicije pa je manj kot 120 milijonov evrov. Na drugi strani imamo v istem dokumentu enotirno progo, nov drugi tir, Divača–Koper, kjer imamo predvideno količino pretovora v istem letu 2030 18 milijonov 900 tisoč ton. Se pravi, samo 5 milijonov ton več. Imamo pa bistveno manjšo predvideno število potnikov 700 tisoč, ne pa 3 milijone 300, tako kot je to predvideno na gorenjski progi. Torej, gorenjska proga, več kot desetkrat cenejši investicijski projekt kot enotirna proga Divača–Koper. Po tej stroškovnosti bi morala biti rentabilnost, ekonomika Divača–Koper tam, če bi stala nekje med 120 in 130 milijonov evrov. Vemo pa, da je vrednost najmanj milijardo 200, pa verjetno kaj več. Sredstva za enotirno progo Divača–Koper so zagotovljena, sredstva za gorenjsko progo pa ne. To, kjer se jemlje, je stvari potem uskladitvenega amandmaja, če kaj ni pravilno napisano, ampak po vsebini je pa v bistvu to, da je potrebno ta sredstva zagotoviti in da je treba vse aktivnosti na projektu, ki je ready to go, peljati naprej.
Hvala lepa. Samo da spomnim, predstavniki Vlade se lahko pri razpravi o amandmajih vključite v razpravo takrat, kadar ocenite, da je to potrebno. Želi še kdo razpravljati? Poslanec Miha Kordiš. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Včerajšnjo proračunsko razpravo sem zaključil s pozivoma za podporo našemu amandmaju za proračun 2020, ki je za izgradnjo gorenjske proge namenjal 30 milijonov evrov. Amandma k proračunu za leto 2021, ki smo ga predložili v Levico, za isti projekt namenja dodatnih 40 milijonov evrov. Celotna pobuda prenove gorenjske proge je težka 113 milijonov evrov plus DDV zraven tega. 30 plus 40 je 70 milijonov, razkorak v teh sredstvih, če sta potrjena naša amandmaja, dobimo iz kasnejšega proračuna v letu 2022. Prenova gorenjske proge je krvavo potrebna, proga je bila zgrajena 130 let nazaj. Signalizacija na tej progi ima že 40 let, prehitevalni tiri so prekratki, zato se pri vlakih množijo zamude in okvare. Če ste kaj spremljali poročanje medijev, kaj se je dogajalo v javnosti, ste lahko videli, tam mislim, da v Radovljici most, ki je bil pa dobesedno zgrajen še v času Marije Terezije in mu kaže, da bo vsak čas zgrmel na progo. Prenova gorenjske železniške proge je nujno potrebna. Hitrost vlakov je zaradi njene dotrajanosti mestoma omejena na 50 kilometrov na uro. Se pravi, še ta ena proga, ki jo sploh imamo, pa je polno zasedena, ni pretočna, kolikor bi lahko bila. Posodobitev, ki je bila predvidena tudi v resorni resoluciji, ne predvideva izgradnje drugega tira, čeprav bi si nadvse želel, da bi se o tem danes pogovarjali, ker je tudi ta potreben. Predvideva pa to, da se izčrtajo linijski prehodi, da jih zamenjajo podvozi, nadvozi, da se te dotrajane stavbe ob progi, kot so železniške postaje, obnovijo, se prenovijo. Pod črto bi ta posodobitev, ki z vidika proračuna spet ni tako zelo velika investicija, vse skupaj nekaj čez sto milijonov evrov, ogromno prispevala k temu, da vlaki na gorenjskem postanejo veliko bolj točni, veliko bolj zanesljivi, da sama proga postane bolj pretočna, kot v tem trenutku je. Ker zamude potniških vlakov, sem že včeraj omenil, lahko rečem vsaj za Gorenjsko – ne vem, kako je na drugih koncih Slovenije –, so postali šala, so ponarodele, postale so šala. Nihče potniškega vlaka dejansko ne jemlje resno, da bo pripeljal točno, in vsakič znova je kar malo presenečenje, ko oziroma če se to dejansko zgodi. Ravno dotrajanost gorenjske proge je razlog, zakaj je železniški promet v upadu. Tudi ne velja to samo za Gorenjsko, številke so alarmantne za celotno Slovenijo. Če pogledamo, kaj se je dogajalo s potniki, ki potujejo po tirih med leti 2008 in 2016, ugotovimo, da je število potnikov dejansko upadlo. Torej, v 21. stoletju, v evropski državi je število potnikov, ki se vozijo z vlaki, upadlo! Skoraj pričakujem, da bi se k besedi prijavil kdo, in začel razlagati, kako potniki ne potujejo z vlakom, ampak se raje usedejo v avto zaradi tega, ker so preleni, ker smo tudi take argumentacije že slišali v obrambi tega proračuna. Resnica se skriva v tem, da človek preprosto ne bo šel na vlak, če mu ta ne bo nudil zanesljive, hitre, udobne povezave. Pika. Raje se bo usedel v avto, na ta način dodatno obremenjeval okolje in izgubljal živce za volanom v prometnem zamašku na Celovški zaradi tega, ker tam ima vsaj približno pokalkulirane gabarite, da se bo začasa pripeljal v službo. Greš ti čakat vlak na postajo, si se vpisal v tombolo. Sam sem reden uporabnik relacije predvsem med Škofjo Loko in med Ljubljano. Imam veliko povedati o zamudah vlakov na tej relaciji in o stanju infrastrukture, ki te zamude spremlja. Ampak v resnici je ta del gorenjske proge še najmanj problematičen. Če pogledamo višje gor, od Škofje Loke proti Kranju oziroma sploh od Kranja naprej proti Jesenicam, tam se šele zares začnejo težave, ki gredo v absurde! Polovico časa, če se boš vozil iz Kranja proti Jesenicam ali pa v drugo smer, ti telefon sploh ne bo lovil. Zdaj si pa predstavljajte nekoga s polnim urnikom, ki hiti na delo, ki bi želel koristno svoj tranzitni čas izkoristiti za to, da popije kavo, da prebere dnevni časopis, morda potegne ven leptop in kakšen preostanek dela iz prejšnjega dneva zjutraj podela na poti na šihrt ali karkoli podobnega, saj navsezadnje je vseeno – tovrstni tranzit, gorenjska proga ga ne omogoča! In ga ne bo omogočala še naprej, če je ne posodobimo. Trajnostni promet, trajnostna mobilnost je eden izmed vogelnih kamnov blaginje neke države, če jo seveda vzamemo resno. Pa ni to samo stvar vprašanja blaginje. Na vrata nam trka podnebna kriza. Emisije CO₂ iz cestnega prometa dosegajo 38 %. Z vidika okolja je to, da se vozimo po cestah, da se vozimo v avtih, po možnosti vsak v svojem avtu, živa katastrofa. Železnice, na drugi strani, v Sloveniji proizvedejo samo 1 % emisij CO₂. In če podnebne spremembe jemljemo resno, če jih res razumemo kot krizo, potem je eden izmed temeljnih korakov, ki jih moramo narediti, ta, da ljudi spravimo s ceste na železnico. Pa v resnici niti ni potrebno tako silno veliko. To ni stvar propagandnih kampanj, ki naj prepriča ljudi, da naj štiri kolesa in volan zamenjajo za vagon in lokomotivo. Ampak zgolj tega, da vlak postane boljša, privlačnejša, hitrejša alternativa, kot je nujno zlo jutranjega in večernega commuta, v katerega si prisiljen, zato da prideš na delo in nazaj. Pa bodo ljudje konec koncev tudi sami sledili potem tovrstnim nadgradnjam železniškega prometa, brez problema. Kdo si pa želi čepeti v prometnem zamašku na Celovški vsako jutro? Prav nobeden. To je nujno zlo. Po drugi strani bi lahko vožnja z vlakom postala nekaj prijetnega. Preden bo začel kdo tuliti, Venezuela, Venezuela, socialisti želijo vlak zato, ker Venezuela – ali karkoli podobnega. Ne, to, kar želimo zagotoviti socialisti s posodobitvijo gorenjske proge, je normalna stvarnost resne, razvite evropske države. Samo pri nas se je pač favoriziralo beton, favoriziralo se je asfalt, favoriziralo se je ceste, pa v resnici za tem ne tiči noben dober razlog. Mislim, lahko razumem, da so zadaj tako imenovane cestne mafije ali pa betonske mafije ali kakorkoli se jim že reče, ki iz takih infrastrukturnih projektov lahko na veliko zaslužijo. Ampak, z vidika policy, z vidika politike, kar bi bilo dobro za ljudi, kar bi prispevalo k ohranitvi okolja, je pa še nadaljnje investiranje v razvitem delu države, torej v osrednji Sloveniji, v avtoceste nekaj tako zgrešenega, da bi težko bilo bolj zgrešeno. Tudi ljubljanska obvoznica, o kateri smo se pogovarjal na seji v Državnem zboru nekaj mesecev nazaj. Ljubljana ne potrebuje naslednjega avtocestnega ringa, ki bo požrl milijardo najmanj – take ocene smo lahko slišali. Celotna ljubljanska urbana regija pa, ki se razteza čez celo osrčje Slovenije in je malo zavajajoče poimenovana v resnici, potrebuje kakovosten železniški tranzit. Investicije v ceste največ hranijo same sebe. Če meni ne verjamete, poglejte si fotografijo katerekoli avtoceste v Združenih državah Amerike, na drugi strani Atlantika – 5 pasov, 6 pasov, 7 pasov, 8 pasov. Ali mislite, da so vse te enormne, kaotične, zamašene avtoceste začele – tako mastodonsko zgrajene, pa zaplanirane – kot sedempasovnice? Ne, seveda ne. To je bil manjši tranzit, končale so ožje. Ampak kaj se je zgodilo? S tem, ko se je število ljudi povečevalo, ko se je povečevala potreba po dnevnih migracijah, je politika na to potrebo odgovarjala vselej enako – vsako desetletje še en pas avtoceste, še en pas obvoznice bo rešil problem. Pa naslednje leto spet; o, poglej, še več avtomobilov, še en pas avtoceste, še en pas obvoznice bo rešil problem. No, problem se nikoli ni rešil. Si imel avtocesto s štirimi pasovi, v 70., v 80. je postala petpasovnica, v 90. je postala šestpasovnica in tako naprej. Zakaj? Zato ker cesta hrani samo sebe; nikoli ni dovolj široka, nikoli ni dovolj pretočna. Če želimo tu kvalitativen preskok v dnevnih migracijah, v udobju državljank in državljanov pri teh migracijah, potem so za nekaj takega potrebni zavestni in strateški premiki o tem, kako razumemo našo javno potniško infrastrukturo. Zelo konkretno; proračun je razrez teh prioritet in v temu proračunu investicije v gorenjsko progo žal ne najdemo. Vsaj ne take, kot bi morala biti, čeravno je večji del dokumentacije zanjo pripravljen. Kar mora vsem tem pripravljenem papirjem slediti, je malha denarja. Ampak ker je kljub vsem dogovorom, kljub vsem potrditvam nadgradnja gorenjske proge kar naenkrat padla iz proračuna, smo v Levici vložili amandmaje, da jo v proračun nazaj vrnemo. Študije so nastale vzporedno z idejami o tem, da je treba okrog Ljubljane zgraditi še en avtocestni ring, zelo jasno pravijo, da se ta prometno najbolj obremenjen del Slovenije lahko veliko bolje uredi in organizira, če se promet preseli na tire. Določene relacije so take, da bi zgolj s temu, da se nekoliko dvigne kakovost železniškega prometa, število potnikov na njih podvojilo. In prva izmed takih relacij, kot lahko zasledimo, je ravno relacija na gorenjski progi: Kranj–Škofja Loka–Ljubljana. Z nekaj posodobitvami, z nekaj investicije se na tej progi lahko dvigne obseg udeležencev v železniškemu prometu, ki za svoj dnevni tranzit izberejo vlak namesto ceste, poveča za 100 %. Še za še enkrat. Pa se ponovno pri posodobitvi gorenjske proge ne pogovarjamo o milijardah, pogovarjamo se o dobrih 100 milijonih evrov. Kako pomembna, kako nujna je posodobitev te proge, priča tudi dejstvo, da so zanjo, torej za to posodobitev, svojo težo vrgle tudi gorenjske občine. Praktično vse gorenjske občine so se izrekle v korist tega, da se zagotovijo proračunska sredstva in se prenovo gorenjske železnice obravnava kot prometno prioriteto. Še več, ker je bila posodobitev gorenjske proge praktično done deal, zmenjena stvar, vse narejeno, so nekatere občine že rezervirale sredstva v svojih proračunih, zato da k tej posodobitvi prispevajo. Dogovorjeno je bilo, da pokrijejo predvsem dovoze do linijskih in izvenlinijskih objektov in podobno. Ti občinski proračuni so napisani, so sprejeti, so potrjeni, potem se pa Ministrstvo za infrastrukturo iz neznanega razloga kar naenkrat izjasni, da v proračunu 2020 in 2021 denarja za posodobitev gorenjske proge ne bo. Kot da bi se malo norca delali. To ne gre. Pa če vam ni do tega, da se investira vsaj v kakovost javnega prometa za potnika, premislite o naslednjem. Radi govorite o gospodarstvu, radi ga postavljate na piedestal in na eksaltirano mesto v družbi. Gorenjska proga je od Kranja do Jesenic že zdaj zasedena v 90 odstotkih. Praktično nafilane so te kapacitete, pa je to naša glavna arterija, čez katero se izvaža v Avstrijo in naprej po železnici. V resnici, kolegice in kolegi, bi se morali, danes že skrajni čas, pogovarjati o tem, kako bomo na Gorenjskem potegnili drugi tir, ne pa, da se pogovarjamo o tem ali bomo postaje, podvoze, nadvoze, signalizacijo in tako naprej posodobili, zato da bo obseg tega tranzita, ki zdaj na gorenjski železnici poteka, potekal malo bolj gladko pa da se bo odprlo še malo manevrskega prostora in se bo vmes stisnila še kakšna vlakovna kompozicija. O tem bi se morali v resnici pogovarjati. Iz čisto vsakodnevne izkušnje ne vem, če bi lahko vas večina tu v to debato prispevala, ker ste verjetno vsi privezani na svoja štiri kolesa, pa vam povem ponovno, čisto iz prvoosebnih izkušenj Škofja Loka–Ljubljana, kako to zgleda. Med drugim je na tej relaciji samo eno mesto, kjer se dva vlaka lahko srečata – v Medvodah. In najprej, kaj se ti zgodi. Prideš na postajo deset minut prej v Škofji Loki in slišiš po obvestilih, da bo vlak prišel s tako in tako zamudo. Pet minut, deset minut, petnajst minut – zakaj? Zato ker se je pokvarila lokomotiva, zato ker so morali na vrat na nos zašvasati tam en tir ali kaj tretjega. Potem se pelješ naprej, veš, da si prišel do naslednje postaje v Retečah. Zakaj? Zaradi tega, ker je železnica speljana skozi grapo in ti tam crkne telefon. No, potem naslednja postaja so pa že te Medvode, kjer se vlak običajno ustavi. Zakaj? Kot rečeno, je tam edino mesto, kjer se dve kompoziciji lahko srečata in seveda, če kompozicija iz ljubljanske smeri proti gorenjski zamuja, potem mora vlak, ki pelje z Gorenjske v Ljubljano oziroma v tem konkretnem primeru iz Škofje Loke v Ljubljano na postaji v Medvodah čakati. Čakaš deset minut, čakaš dvajset minut, čakaš, kolikor je pač treba zato, da vlak pripelje iz nasprotne smeri in da se lahko promet potem dalje normalno odvije. Ni čudnega, da ljudje bežijo stran od vlaka in se raje usedejo v avte in trpijo hupanje na cestah, živčnosti, rdeče luči in ne vem kaj še vse. Velik delež k temu, da vlak postane privlačnejša alternativa, da se ljudje raje zanj odločajo, da se emisije iz prometa na ta način zmanjšajo, je ravno posodobitev, pa ravno posodobitev gorenjske proge. Drugače bomo šli mimo vseh mejnikov, ki so postavljeni zato, da se kakorkoli pripravimo, odzovemo, prilagodimo na podnebno krizo, a gorenjske proge še vedno ne bo. Potem se bo pa nekje kakšna huda nesreča zgodila, se bo nekaj podrlo popolnoma dotrajanega, se bo pa sklicevalo izredne seje, pobiralo glave, kazalo s prstom in podobno. Kolegice in kolegi, pri glasovanju o tem proračunu imamo vso možnost, da preprečimo, da se kaj takega zgodi in gorenjsko železnico končno posodobimo. Lahko slišimo, v nasprotovanju ideji, da je treba gorenjsko železniško progo posodobiti, tudi argumente, češ, dela se lahko začnejo šele v oktobru 2020, kar pomeni, da večina računov zapade v leto 2021 in v nobenem primeru v letu 2020 sploh ne potrebujemo teh 30 milijonov, kolikor smo jih v Levici namenili. Slučajno vem, da je to živa traparija in kdorkoli misli, da je to argument, ki pije vodo, ga lepo povabim, da se z mano usede na vlak in pa konec koncev se lahko usedemo tudi v avto in naredimo eno ekskurzijo po gorenjski progi in gremo od kandelabra do kandelabra, vam ga pokažem vsakega posebej, če želite, ki se ga lahko pošmirgla pa štriha, brez da bi se čakalo na to, da se Karavanke zaprejo ali pa, da se železniški tranzit po gorenjski progi kakorkoli začepi. Brez težav se lahko dela začnejo pred oktobrom 2020 in če se ta dela lahko začnejo pred oktobrom 2020, potem lahko posodobitev gorenjske železnice porabi tudi kaj več, kakor je 10 milijonov evrov, že v sledečemu letu, kaj šele v letu kasneje, torej v letu 2021. Da ne gre za kar en umislek in barvito metaforiko, vam lahko povem še naslednje. Doma sem iz Svetega Duha v Škofji Loki. Ko se zjutraj zbudim, pogledam skozi okno. Tako desnim kotičkom očesa vidim Knaufovo fabriko, dimnik, po novem je tam, tudi kisikarno. Večji del pogleda se mi razpre na Sorško polje, zadaj hribi, vmes železnica. 500 metrov od hiše imam linijski prehod. Ne, to ni tisti linijski prehod, ki ga zdaj želi Ministrstvo za infrastrukturo na vrat na nos zapreti. To je drug, dva prehoda višje gor, proti severu. No in že nekaj tednov, mogoče mesec, celo dva, okrog tega odseka proge ropota gradbena mehanizacija, brez da bi trenutni režim železniškega prometa bil kakorkoli oviran ali kakorkoli potegnil kratko. Tam se dela. Tam se že nekaj dela in dela se tako, da promet na progi ni nikakor oviran in zato ponovno zavračam, na vseh točkah, argument, češ da za gorenjsko progo lahko investiramo v letu 2020 samo 10 milijonov, vse ostalo pa postopoma pa kasneje. Pač ni res. Drži, da se mora prenova gorenjske proge sinhronizirati z zaprtjem Karavank. To je dobra stvar, zaradi tega, da na Gorenjskem ne bomo imeli dveh prometnih zamaškov, ampak samo enega naenkrat, ampak, tovrstna dela in tovrstnih del je mnogo za postoriti na gorenjski progi, ne rabijo čakati ponovno oktober 2020. Če ne verjamete meni, kolegice in kolegi, pa predstavniki ministrstva, poglejte si dopis, ki so ga na vas naslovile nekatere občine – Škofja Loka, Kranj, Radovljica in tako naprej – 2 dni nazaj, 18. novembra, kjer pravijo do pičice enako, kot vam v Državnem zboru poskušamo dopovedati socialisti. Točen vlak, resna železnica – to je prometna perspektiva 21. stoletja in odgovor na podnebno krizo v tranzitu. Hvala.
Hvala lepa. Vidim, da je še večji interes za razpravo, zato bom odprla prijavo, pa se, prosim, prijavite tisti, ki želite razpravljati. Imamo tri prijavljene razpravljavce. Prvi dobi besedo mag. Andrej Rajh, pripravi se gospod Boris Doblekar. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Ni kaj, da se ne bi na to izvajanje odzval. Osebno zelo zavračam levi in desni populizem, ki temelji na potvarjanju tehničnih dejstev, to so lažne novice, to so nesramna zavajanja javnosti, s ciljem doseganja samopromocije. Po poklicu sem gradbeni inženir in težko si predstavljam, da nekdo kar tako pride, pa reče, da si lahko za gradbena dela brez projektov, ni jasno, katera dela se lahko izvajajo in postavljati celotno stroko, tehnično stroko, kot nekompetentno, zato ker ima nekdo čas 3 minute ali pa 5 minut o vseh tehničnih zadevah razpravljati. Takih laži nismo prvič, to kar jasno povem, da so to laži in potvarjanje dejstev. Tega v Državnem zboru žal nismo slišali prvič. To je, žal, v tem državnem zboru stalnica in nekateri to dnevno uporabljajo v svojih argumentacijah.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Kordiš. Izvolite.
Hvala. Kolega iz vrst Poslanske skupine SAB, ki drži Ministrstvo za infrastrukturo in blokira prenovo gorenjske proge, je seveda skočil v obrambo te zgrešene politike, ki favorizira dodatno vlaganje v avtoceste v sredini Slovenije. Zdaj o tem, kaj se dela in kaj se ne dela brez projektov, lahko se odpelje z mano do Svetega Duha povedat tistim bagerjem, da oni tam ne bi smeli biti in ne bi smeli delati, ker to očitno se ne da. 500 metrov od moje bajte. Prva stvar. Druga stvar, če je res posodobitev gorenjske železniške proge brez projektov, kot trdite, zakaj potem sočasno trdite, da se bodo pa vendarle začela dela na tej progi v drugi polovici naslednjega leta in da bodo po možnosti končana do leta 2022, če smo pa brez projektov. Oprostite, to so natolcevanja, nisem inženirec, ampak vem dovolj, da lahko to rečem. Hvala.
Hvala lepa, postopkovno ima gospod Rajh. Izvolite.
Rad bi samo predlagal [[…]]Sem projektant po poklicu in vem, kako zgleda projektna dokumentacija. Vi je verjetno še niste v življenju videli in bi pač predlagal, da ste bolj pazljivi pri izjavah. Hvala lepa.
Gospod Rajh, to ni bil postopkovni predlog, ampak replika na repliko, ki je v izjemnih primerih sicer dovoljena, ampak ne v obliki postopkovnega predloga. Zato prosim, da v prihodnje ne zlorabljamo postopkovnih predlogov. Nadaljujemo z razpravo. Gospod Boris Doblekar ima besedo. Izvolite.
Hvala za besedo. Pri tem našem vloženem amandmaju je treba še enkrat več povedat, da gre za nadgradnjo gorenjske železniške proge od Kranja do Jesenic. Ocenjena vrednost del je 125 milijonov evrov. Za proračun 2021 pa predlagamo z amandmajem 65 milijonov evrov. Ne smemo pozabiti, da je nujno prav dela v času zapore karavanškega predora, ko se obnavlja tir oziroma predor, in pa ne pozabimo, da župani gorenjskih občin ob progi prosijo, rotijo vlado z dvema pismoma že in tudi Slovenske železnice – Infrastruktura, ki skrbi predvsem za varnost, varno izvajanje železniškega, potniškega in tovornega prometa po tej progi. Zato je nujno potrebno ta dela opraviti in pa tudi podpreti naš predlagani amandma. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še kot zadnji v tem krogu gospod Luka Mesec. Izvolite.
Hvala lepa. Mene v bistvu sploh pri tem proračunu moti, da če ga pogledate, kaj je notri za železnice, je nekaj popravil predvsem tovornih poti in drugi tir. Vse ostalo bo ostalo tako, kot je. Imamo enotirno progo med Ljubljano in Jesenicami, imamo enotirno progo med Ljubljano in Mariborom, imamo železnice, ki niso ostale v 20. stoletju, ampak v devetnajstem, kar vam povejo podatki, če greste samo pogledat, kakšni so potovalni časi. Recimo, od Ljubljane do Maribora vlak za borih 125 km rabi kar v povprečju dve uri in triintrideset minut. V istem času, v manjšem času prideta iz Bruslja do Londona za trikrat večjo razdaljo. Vožnja tam traja dve uri in šest minut. Je pol ure krajša. Od Ljubljane do Kopra se boste vozili dve uri in triindvajset minut, od Bruslja do Pariza vožnja traja uro in štiriinpetdeset minut, pa je pot trikrat daljša. Če pa hočete priti od Kopra do Maribora je pa to cela avantura. Vzela vam bo vsaj pet ur, kar je več kot traja trenutno vožnja od Pekinga do Shanghaja, ki ima kar tisoč 250 kilometrov. To so približno pač razmere pri nas v primerjavi z razmerami v svetu. In zdaj dobimo proračun, kjer še ta edina proga, ki naj bi se jo zares posodabljalo in je primerna za potniški ali pa namenjena predvsem potniškemu prometu, to je gorenjska, zgubi sredstva tik pred zdajci. To je naravnost škandalozno, sramotno. Ne vem, kako pač sploh lahko Vlada razmišlja, da bo še en mandat minil, ne da bi železniški promet pri nas poskusil vsaj za silo pokrpati, da nam ne bo več služil kot zgolj nacionalna sramota. Jaz bom te amandmaje absolutno podprl.
Hvala lepa. Gospod Mahnič je še želel razpravo. Izvolite, imate besedo.
Hvala. Zakaj ljudje ne uporabljajo javnega prometa? Ker je cenovno neugodno in ker je časovno neugodno. In to je to. Zakaj bi se jaz z vlakom peljal iz Ljubljane v Mirno peč in porabil uro petindvajset, če pa lahko grem z avtom in porabim trideset do petintrideset minut? Vemo, kakšna je dolenjska proga, in vemo, kakšna je gorenjska proga. Tukaj je državna sekretarka, lahko pove, kar želi. Jaz ne verjamem besedam, jaz verjamem dejanjem; na eni strani imamo besede, na drugi strani imamo dejanje. Edino amandma, ki je vložen na podlagi vseh izračunov in na podlagi tudi tega, kar je prej kolega Černač govoril, kakšen bo pretovor, koliko potnikov bo, koliko sedaj za gorenjsko progo, koliko se bo dalo za drugi tir. Samo te številke bodo omogočile, da se bo dejansko na tej progi nekaj začelo delati. Povedal je pa kolega Kordiš prej, kaj vse se pa lahko začne, kar je, recimo, potrebo, če so še kje kakšni odkupi ali karkoli, kar je, recimo, posebej pri blejski južni obvoznici problem. Pa vemo, da je gospa Bratušek rekla, da so prioriteta te vlade absolutno obvoznice. Ampak v proračunu vidimo, da se marsikatera zadeva zamika. Zato bom ta amandma podprl, ker sem lokalpatriot in verjamem, da bo marsikdo temu oporekal. Ampak poglejte, kdaj je pa bila s strani te države narejena neka investicija na Gorenjskem. Za nekatere regije smo celo sprejemali posebne zakone, da je šel denar za tako imenovani razvoj. Pa vemo, kaj je bilo potem s tem denarjem oziroma bolj vemo, kaj ni bilo, pa bi moralo biti. Nočem karkoli, ampak veliko se je vlagalo na vzhod Slovenije, pa se s tem strinjam. Če govorimo o nekem enakovrednem razvoju. Ampak mislim, da tudi Gorenjska, za katero sem prepričan, da je ena izmed regij, ki največ prispeva v smislu BDP, v smislu ekonomskih, gospodarskih kazalcev, da si tudi Gorenjska nekaj zasluži. Ne moremo samo govoriti, kako bomo urejali javni promet, potem ko pa nekaj konkretnega pride, ki očitno lahko poenoti in nas na desni strani in kolege na levi strani, pa se potem samo išče neke izgovore, da to tega ne bi šlo. Veste, javni promet, kaj se bo zdaj zgodilo. Tam park and ride gradijo takoj za Mednim, pred Ljubljano. Kdo bo tisto dejansko uporabljal? Naredilo se bo samo to, da bomo imeli pred Ljubljano še en semafor in da bo kolona do Medvod ali pa še ven. Ko so tamle, pri bivšem gostišču Jelen, zraven industrijske cone postavili semaforje, je kolaps zjutraj praktično do Mednega in še naprej. Zdaj bo semafor še prej, zaradi tega park and ride, ki ga ljudje itak ne bodo uporabljali, ker vemo, kakšen je Ljubljanski potniški promet. Vse, kar se bo zgodilo, je to, da se bo kolona pomaknila do Medvod ali pa še naprej proti Jeprci. Skratka, ne govoriti, da se ne da tega denarja prestaviti, ker se ga da prestaviti, predvsem pa se da na podlagi tudi tega, kar se da v proračun, nekaj narediti. Tako bom ta amandma podprl.
Hvala lepa. Repliko ali razpravo, gospod Kordiš? Razpravo, izvolite. Imate besedo.
Hvala. Morda še ena ilustracija, čisto plastična, v kakšnem stanju je gorenjska proga. Včasih iz Škofje Loke v Državni zbor v službo pridem s kolesom. In vožnja s kolesom je hitrejša, konsistentno, kakor če grem v Škofji Loki na vlak in se v Ljubljani z vlaka izkrcam in če vse to poštejem skupaj. Torej, zjutraj, ko stopim iz hiše, pa potem, ko pridem na parlamentarna vrata, cela ta logistika me pride manj časa, če grem s kolesom, kot če je vmes moje glavno prevozno sredstvo železnica. To bi vam moralo, kolegice in kolegi, povedati vse, zakaj je treba naše amandmaje podpreti in gorenjsko progo posodobiti. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? [[Ne.]] Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 2550 – Ministrstvo za okolje in prostor, ter razpravo o vloženih amandmajih pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Podporne dejavnosti na področju okoljske politike ter amandma Poslanske skupine NSi. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Ker ne žali nihče razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem podprogram Upravljanja z vodami ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Gospod Boris Doblekar. Izvolite.
Hvala za besedo. Vložili smo amandma za 10 milijonov evrov za nujno zadevo, o kateri stalno govorimo in ker vemo, da nam povzroča veliko gospodarske in ekonomske škode. Vodotoki niso urejeni tako, kot bi morali biti, tako kot so bili urejeni nekoč; prihajajo plazovi, poplave, škoda je vedno večja. Dostikrat pa se potem najdejo izgovori, češ podnebne spremembe, nevihte, takšne, drugačna, ampak bolj kot ne je krivo to, da je država na tem področju premalo aktivna, premalo denarja se za to namenja, ali pa se mogoče celo dovolj denarja nameni, pa se premalo dela. Struge se ne poglabljajo, vejevja se ne umika iz strug in potem prehaja do teh velikih škod, tako ekonomskih kot gospodarskih, potem pa lastniki čakajo na državo, kdaj jim bo priskočila na pomoč. Seveda pa to tudi stane. Potem je treba posledice odpravljati, vse to stane, dostikrat se pa niti ti koncesionarji ne odzovejo in tudi ministrstvo jim pomaga s kupi izgovori, na koncu pa seveda k temu pristopi potem občina, lokalna skupnost potem to sama nekako poskuša urediti. Zato predlagamo, da se ta amandma za urejanje vodotokov za 10 milijonov evrov tudi potrdi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Če ni več interesov za razpravo, zaključujemo razpravo. V razpravo dajem podprogram Ravnanje z odpadki ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Zaključujem razpravo. V razpravo dajem še podprogram Stanovanjska dejavnost ter tri amandmaji Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Gospod Černač, izvolite, imate besedo.
Hvala. Z amandmajem povečujemo sredstva na stanovanjskem področju na 0,4 % GDP. To je toliko, kot ste vi zapisali v vaši koalicijski pogodbi, ki je že drugo leto ne izvršujete. Torej povzemamo tisto, za kar ste se obvezali, pa tega ne uresničujete, in nas res čudi, da Vlada tega amandmaje ne podpira. Na dan, ko je Slovenska demokratska stranka vložila Zakon o stanovanjski jamstveni shemi, smo zasledili novico na uradnem Twiter računu Vlade, da namenja za boj proti podnebnim spremembam 184 milijonov evrov. Pričakovali smo, da se bo Vlada odzvala na zaostrene pogoje pri kreditiranju prebivalstva, predvsem na stanovanjskem področju, in namesto tega dobimo novico o boju proti podnebnim spremembam in 184 milijonov evrov za noben konkreten projekt. Tukaj gre za konkretne projekte, za konkretno reševanje stanovanjskih vprašanj, predvsem tistih, ki se jih najtežje rešijo, to so mladi in družine z otroci. Zaradi tega predlagamo, da podprete uresničitev vaše lastne zaveze v vaši lastni koalicijski pogodbi, torej ta amandma in dvignite sredstva za stanovanjsko problematiko na 0,4 % GDP.
Hvala lepa. Zaključujemo razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 2611 – Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti ter razpravo o vloženih amandmajih pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Kreiranje delovnih mest ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo besedo? Če ne, zaključujem razpravo. V razpravo dajem podprogram Štipendije ter amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo besedo? Gospod Kordiš, izvolite.
Hvala. Štipendijska politika je pri nas nezadostna. Državne štipendije naj bi študentom iz najbolj depriviligiranih, najrevnejših okolij in zaledij omogočale, da normalno študirajo kljub nepravično nizkim izhodiščnim položajem, ki so jih bili deležni v situaciji, za katero niso sami ne krivi ne odgovorni. Pa vendar je po raziskavi Euroštudent VI, po zadnjemu Euroštudentu, če ga vzamem v roke, potreben znesek za preživetje študenta 250 evrov na mesec. Pa ne vem, če tukaj notri v resnici so vštete najemnine ali pa karkoli podobnega. No, najvišja državna štipendija znaša 190 evrov, absolutno premalo, da bi pomagala res tistim najranljivejšim študentom. Nujen je obrat na področju štipendijske politike, obrat, ki ne bo ciljal v golo gašenje požara, ampak bo študentom omogočil, da se tekom študija ukvarjajo s tem, s čimer se morajo, s študiranjem. Ker če si ti prisiljen v to, da loviš tri različne študentske jobe, ti seveda potem zmanjka časa. Komu bo največkrat zmanjkalo časa, kdo bo najbolj prisiljen naokrog iskati študentske zaposlitve – tisti študentje, ki jim že tako starši najtežje pomagajo ali jim sploh ne morejo, ali pa morajo celo ti študentje sami preživljati nazaj svoje družine. In je cikel revščine in družbene stratifikacije narejen, zaprt: revni ostajajo revni, za bogate pa so odprte vse družbene privilegirane pozicije. Tako da, če podprete naš amandma, bomo postavko štipendije za štipendije dvignili za teh nekaj milijonov, študentom življenje olajšali, na tak način pa naredili vsaj pol koraka naprej proti družbeni pravičnosti. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. In dajem v razpravo podprogram Program iz socialnega varstva ter 4 amandmaje Poslanske skupine SDS. Želi kdo besedo? Gospod Tanko, izvolite.
Hvala lepa. V demografsko ogroženi in pa redko poseljeni občini na južni meji Loški Potok so se odločili, da bi v objektu, ki je na razpolago, v eni etaži, pripravili varovana stanovanja in v zgornji etaži stanovanja za mlade družine. Za pripravo oziroma izvedbo tega projekta potrebujejo skromnih 500 tisoč evrov, gre pa za pomemben projekt, ker je pač to eden izmed načinov, da se stabilizira odlivanje prebivalstva z južne meje v večja središča. Skratka, pričakujem, da bi s potrditvijo tega amandmaja omogočili občini, da tudi nekaj stori na varovanju oziroma za starejše in tudi na ohranjanju prebivalstva v svoji lokalni skupnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker ni več interesa, zaključujem razpravo. V razpravo dajem še podprogram Dolgotrajna oskrba ter amandma Poslanske skupine Levica ter 2 amandmaja Poslanske skupine NSi. Želi kdo besedo? Izvolite, gospod Primož Siter.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. S tem amandmajem odpiramo tisto, kar smo vztrajno odpirali že v zadnji polovici leta in ker je, če uporabim besednjak na tisti prvi seji maja, ki smo jo sklicali na temo problematike v domovih za starejše občane, komentirala v svojem izvajanju poslanska kolegica Sluga: »To področje je nujno, nujno, nujno urediti.« Strinjam se z njo in zato, ker je to področje nujno, nujno, nujno, ne samo nujno, ampak trikrat nujno urediti, z amandmajem tako rekoč pošiljamo na pot več sredstev za gradnjo kakovostnih javnih domov za starejše občane. Situacija v tem trenutku v državi je, da je odprtih 54 tisoč prošenj za posteljo v domu z naslova 11 tisočih oseb, ki si želijo do postelje priti, država na tem področju v 14 letih ni naredil ničesar in niti na tej točki nima strategije za razvoj tega področja, vsaj, da bi prišli do neke nule. V tej proračunski ideji, ki jo imamo na mizi, je v ta namen skozi obe leti namenjeno 14 milijonov, kar pri sami infrastrukturi je dosti za popraviti kakšno streho ali pa kakšen kozmetični popravek. Ni pa to konkretna vsota, ki bi odprla vrata razvoju te panoge navkljub demografski sliki. Koalicija – večkrat kličete k dialogu. Na tej točki imate koalicijski poslanci priložnost stopiti v dialog z enim zelo konstruktivnim predlogom. To ni postavljanje ultimata, naš amandma je zgolj klic po dialogu. Sicer bodo, če pogledate proračunski prerez, sredstva, ki bi sicer lahko bila v ta državotvorni program namenjena ali v predsedovanje Svetu Evropske unije, za katerega še vedno ni narejena ocena, koliko bo dejansko stalo, ali v neke represivne prijeme Sove, ki je jackpot dobitnik tega proračuna, ali pa za strelivo in neko strelno opremo Slovenske vojske, ki pa, smo že zjutraj diskutirali o tem, pošilja svoje ljudi v Afganistan, da uri njihove »varnostne sile«, da streljajo po civilistih, potem se pa mi pritožujemo, ker bežijo k nam kot begunci in se moramo z njimi tudi proračunsko ukvarjati in reševati ta problem. Polna usta pa je ta problem vseh poslancev z vseh koncev. Zato še enkrat, zelo proaktivna, zelo tvorna ideja prihaja s tem amandmajem. Kot rečeno, odpira vrata gradnji novih domov, javnih domov, ki kakovostno skrbijo za rastočo populacijo starejših državljank in državljanov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo besedo? [[Ne.]] Če ne, zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 2711 – Ministrstvo za zdravje te razpravo o vloženih amandmajih pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Urejanje in razvoj na področju zdravstva ter amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo besedo. Če ne, zaključujem razpravo. V razpravo dajem še podprogram Investicijska vlaganja na sekundarni in terciarni ravni ter amandma Poslanske skupine SDS in amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo besedo? Če ne, zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 3330 – Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport ter razpravo o vloženih amandmajih pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Raziskovalni programi in projekti ter amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo besedo? Gospod Mesec. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav! V Levici ves čas opozarjamo Vlado, da je treba skokovito povečati vlaganja v razvoj in raziskovanje. Smo, sicer če seštejemo sredstva, ki jih država vlaga in ki jih privatniki vlagajo v razvoj in raziskovanje, tam nekje blizu povprečja EU, 2 % vse skupaj približno, ampak če gledamo po deležu zgolj javnih sredstev, pa vidimo, da smo podpovprečni v Evropi, predvsem pa se ne približujemo ciljem, ki si jih je konec koncev tudi ta vlada sama zadala. Vlada je rekla v koalicijski pogodbi zelo lepo, da je treba družbo pripraviti na tehnološki in razvojni preboj. V ta namen je treba povečati sredstva za razvoj in raziskovanje na 1 % BDP, kar pomeni v prevodu 440 milijonov – sedaj smo nekje na dveh tretjinah tega, tudi po sprejetju proračuna – in nadaljuje, da je treba uresničiti cilj 3 % BDP v raziskovalne in razvojne namene. Temu cilju se v naslednjih dveh letih, kar je v bistvu čas trajanja tega proračuna in na nek način tudi večina časa trajanja tega mandata, ne bomo približali. Zato v Levici poskušamo popravljati te tarče z vlaganjem amandmajev pod to točko. Zakaj to počnemo, sem že povedal. Pač, eno je, da je treba družbo pripraviti na razvojni preboj. Ne bomo mogli večno računati na to, da bodo naša podjetja podizvajalci predvsem francoski in nemški avtomobilski industriji. Upam, da bo odzvonilo času, ko so vlade računale na to, da ima Slovenija kot glavno kompetentno prednost, glavno konkurenčno prednost cenejšo delovno silo kot, recimo, Avstrija ali pa Nemčija in druge države centra. In če bomo hoteli pač te ustaljene vzorce, ki smo jih sedaj pač imeli 20 let, preseči, bo treba bistveno več vlagati v domači razvoj, bistveno več vlagati v domače kadre, predvsem pa poskrbeti, da bodo mladi, ki se danes na žalost še vedno pospešeno izsiljujejo iz države, lahko tukaj ostajali. Leta 2016 smo dobili podatek, da se je od leta 2011 število izseljenih mladih podvojilo. V večini gre za ljudi, stare od 25 do 34 let, 40 % jih ima višjo ali visokošolsko izobrazbo. Zakaj se izseljujejo? To vam v Levici poskušamo ves čas povedati. Prvi in največji problem je stanovanjska politika. V Sloveniji so stanovanja tako nesramno draga, da če greste sedaj gledat na nepremicnine.net, boste videli, da po Ljubljani oddajajo že 25-kvadratne garsonjere za 600 evrov – samo najemnina brez stroškov. Kar pomeni, več kot pol povprečne slovenske plače. Drugi problem je prevoz. Če si ne moreš privoščiti stanovanja v Ljubljani, pa bi lahko živel, ne vem, kje okoli, na žalost, država trenutno ne omogoča druge možnosti, kot da se vsak dan v službo v Ljubljano verjetno eno uro voziš z avtom ali pa še več, od tega pol časa preživiš nekje ujet v gneči na obroču. Kaj je rešitev za to? Rešitev za to je ne širitve cest, pač te učinkujejo, kot so opozorili že številni prometni strokovnjaki, nekje za tri leta, potem pa se stvar spet zatakne, ampak je rešitev v vlaganju v javni prevoz in v železnice. Lahko pogledate v zahodno Evropo, kako je to urejeno. Prej sem govoril relacije Berlin, Pariz, Bruselj, London in tako naprej, tam večina ljudi potuje z javnim prevozom, z železnicami, po mestih se prevažajo, sploh v Beneluksu, s kolesi. To bi morala biti tudi naša prihodnost, ampak na žalost tega ni. In tretji faktor, zakaj se mladi izseljujejo, pa s tem se vračam k našemu amandmaju, pa je seveda pač struktura tukajšnjega gospodarstva, službe, ki jih omogoča. Dokler bomo držali naš gospodarski model pripet na to, da smo podizvajalci razvitejšim državam, bo pač ponudba delovnih mest tukaj takšna, kot je; slabše plačana kot so v sosednjih državah, sploh na severu, celo pol slabše plačana, manj zanimiva in predvsem za mlade intelektualce, za katere sem vam povedal, da gredo iz države, ne predstavljajo izziva. Če pa se ti mladi intelektualci želijo zaposliti na javnih raziskovalnih inštitutih ali pa na univerzah, bodo pa naleteli na dolge vrste čakanja, podplačanost, akademski prekariat in tako naprej, kar pa neposredno povezano z našim amandmajem in je odgovor na to, zakaj nujno rabimo pospešiti vlaganje v razvoj in raziskovanje. To je naložba v našo prihodnost in upam, da boste naše amandmaje podprli, da se zadanim ciljem Vlade vsaj delno približamo. Sam bom to vsekakor storil, v prihodnjih dveh letih pa seveda aktivno delal na tem, da najdemo tudi druge vire za to, da te dejavnosti, ki sem jih zdaj našteval, spodbudimo in da se končno začnemo razvijati v družbo, kakršno bi na nek način, se mi zdi, vsi v tej sobi radi, ampak se vse zatakne, ko je treba sestaviti proračun in obljube preliti v številke.
Hvala lepa. K besedi se je javila gospa državna sekretarka. Izvolite.
Najlepša hvala. Da zaključimo še odgovore s področja infrastrukture. Gospod Ivanuša, prej ste me izzvali glede cestne povezave Ormož–Gorišnica–Markovci in za izvedbo dveh ločenih odsekov, in sicer med Ormožem in Gorišnico in pa med Gorišnico in Markovci. Žal ta dva odseka fazno nista usklajena, stikata se v Gorišnici na območju, ki pač ne omogoča funkcionalne uporabe enega ali drugega odseka, če bi bila ta zgrajena časovno ločeno. Zaradi tega je Dars oziroma investitor mnenja in zagovarja stališče, da se oba odseka uskladita, da se oba odseka začneta graditi istočasno, s tem namenom, da bi ta odsek, se pravi Ormož–Gorišnica–Markovci bil neka funkcionalna celota. S predstavniki Darsa in z vašima kolegoma poslancema iz poslanskih skupin SMC in LMŠ smo se v mesecu septembru srečali s predstavniki Darsa, a žal takrat nismo uspeli uskladiti stališč, zato na pobudo gospoda Ivanuše predlagam, da se v prihodnje ponovno srečamo in poskušamo z Darsom na nek način uskladiti ta stališča. To je, kar se tiče tega. Glede pripombe Levice, da Ministrstvo za infrastrukturo na vrat na nos želi urediti oziroma zapreti nivojski prehod na gorenjski progi, Ministrstvo za infrastrukturo samo na vrat na nos ne ukinja nivojskih prehodov niti jih ne ureja. Urejanje nivojskih prehodov je v domeni tako imenovane Komisije za nivojske prehode. To komisijo sestavljajo strokovnjaki iz družbe Slovenske železnice-Infrastruktura, strokovnjaki iz Agencije za železniški promet, iz Agencije za varnost v prometu in en predstavnik Ministrstva za infrastrukturo. Komisija se odloči, katere nivojske prehode je treba ustrezno zavarovati, na kakšen način jih je treba zavarovati. Po zakonu o upravnem postopku je potem izdana tudi odločba in občine oziroma lokalne skupnosti so dolžne te odločbe tudi uresničevati oziroma jih izvrševati in zato ministrstvo na vrat na nos ne zapira nivojskih prehodov. Kar se pa tiče komentarja gospoda Mahniča, me veseli, da nas ocenjujete po dejanjih, ne po besedah. Na področju javnega potniškega prometa je bil vsekakor storjen korak naprej. Letos je bila uvedena skupna, torej integrirana vozovnica, urejen je bil status invalidov oziroma športnikov oziroma subvencije za te skupine uporabnikov. Dodatno smo uredili prevoz, se pravi, popolnoma subvencioniran prevoz upokojencev – to se bo začelo izvajati v naslednjem letu, mislim da s 1. 7. 2020. Družba Slovenske železnice dobi 52 novih garnitur, prve garniture se bodo pričele dobavljati že meseca decembra, tako da me veseli, da ste opazili te korake naprej na javnem potniškem prometu. Hkrati pa naj izrazim podporo in pohvalo tej pravi trajnostni mobilnosti – kolesarjenje je vendarle trajnostna mobilnost, ki pušča najmanjši ogljični vtis, krepi duha in telo in me zelo veseli, da imamo med poslanci tudi tako zagrizene kolesarje. Hvala.
Hvala lepa. Smo opazili, da razprava ni bila razprava o amandmaju, ki ga trenutno obravnavamo, ampak sem se odločila, da gospe državni sekretarki vseeno dam besedo, da nekoliko strne svoje misli o preteklih amandmajih, ker se sprotno javljala. Tako hvala lepa za ta komentar. Gospod Ivanuša, imate [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Repliko ima najprej gospod Kordiš. Izvolite.
Hvala. Gospa sekretarka, saj morda se nisva razumela, vem, da za zapiranjem nivojskih prehodov stoji komisija, ampak glavni politični power house, ki to forsira, je pa Ministrstvo za infrastrukturo. Pa bodimo pošteni, tudi Slovenske železnice tukaj nosijo določen del bremena. Ampak ta konkreten prehod, o katerem je tekla beseda v ponedeljek v mojem poslanskem vprašanju gospe Bratušek, ta prehod na Trati v Škofji Loki, mislim, da ta hip ni predmet diskusije. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Ivanuša, vi imate postopkovni predlog?
Repliko.
Repliko. Izvolite.
Državno sekretarko bi vseeno samo malo [[…]]Dobil sem občutek, da je naklonjena, da se ta stvar uredi: proti Ormožu, proti Središču ob Dravi, proti Svetemu Tomažu in vsem ostalim občinam, ki jih muči ta hitra cesta, vendar, tu smo dobili tudi žegen gospoda predsednika Vlade, da bo bdel nad tem projektom. Za Ministrico Alenko Bratušek imam občutek, da ni najbolj naklonjena, imam pa občutek, da ste pa vi, državna sekretarka, vseeno malo bolj naklonjeni tej zgodbi, da se to enkrat zaključi. Pa vseeno, mnenje, zakaj se ta cesta 30 let dela, bi pa vseeno rad slišal od vas. Kje so tisti problemi, napake, da še vedno to ne zaživi v izgradnji? Hvala.
Hvala lepa. S tem zaključujemo razpravo tako o infrastrukturnih projektih kot o amandmaju glede Raziskovalnega programa in projekti. Nadaljujemo razpravo o podprogramu Varstvo kulturne dediščine, arhivska in knjižnična dejavnost ter amandma Poslanske skupine SDS. Si želi kdo besedo? [[Ne.]] Če ne, zaključujem razpravo. V razpravo dajem podprogram Izvajanje predšolske vzgoje ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo besedo? [[Ne.]] Zaključujem razpravo. V razpravo dajem podprogram Povečanje vključenosti otrok v predšolsko vzgojo ter amandma Poslanske skupine Levica in amandma Poslanske skupine NSi. Želi kdo besedo za razpravo? [[Ne.]] Ne, zaključujem razpravo. V razpravo dajem podprogram Izvajanje osnovnošolskih programov ter amandma Poslanske skupine SDS, amandma Poslanske skupine Levica in amandma Poslanske skupine NSi. Želi kdo besedo za razpravo? Razpravljamo o programu Izvajanje osnovnošolskih programov ter o amandmajih poslanski skupin SDS, Levica in NSi. Gospod Cigler, izvolite.
Hvala. Želel bi povedati, da je Levica podala predlog, da se v proračunu pripravijo sredstva za sofinanciranje potrebnega prostora osnovnih šol in vrtec v Sloveniji, to kar se je do leta 2011 delalo. Namreč, izhajamo iz zahtev in opozoril tako šol, občin kot tudi samega Ministrstva za šolstvo s seje Odbora za izobraževanje, ki je bila trinajsta, pred kratkim. Namreč, v slovenskih šolah in vrtcih že zdajle manjka šolski prostor in imajo, zlasti v urbanih središčih, šole in občine velike probleme z vpisom otrok. Namreč, država, to je ministrstvo, narekuje normative in standarde in s tem prostorske pogoje za osnovne šole. Tisti, ki pa to mora financirati, pa so občine, lokalne skupnosti, ki jim država za ta namen ne daje dovolj velike, prvič, povprečnine. Hkrati bi pa rad rekel, da ob tem je treba vse te šolske in tudi vrtčevske prostore tekoče vzdrževati in zagotavljati funkcionalne. V moji občini, in to je samo povprečje Slovenije, je 9 rednih osnovnih šol, posebna šola, glasbena šola, ljudska univerza in 24 enot vrtcev – vse to je treba vse skupaj vzdrževati. Kje boste imeli šele investicije za nove potrebne prostore tako vrtcev kot osnovnih šol? Še posebej ob opozorilu občin in šol, da prihaja 14 tisoč 251 novih osnovnošolcev, to pomeni 750 oddelkov. To je treba investirati. Minister za izobraževanje gospod Pikalo je povedal, da gre za cirka 75 milijonov potrebnega denarja. Občine same tega ne morejo zagotoviti. In tukaj država mora stopiti ob rob občinam, zato je Levica predlagala ta amandma; zato, da se otrokom zagotovi izvajanje pravice do osnovnošolskega izobraževanja. Ker če ni prostora, preprosto šola ne more funkcionirati. Kar se pa vrtcev tiče, bi pa rad povedal tole; že zdaj so, še posebej v urbanih središčih, pa verjetno v manjših občinah, pri vpisih otrok v vrtce velike težave, če prostora ni dovolj. Prvega septembra 2023 je treba po pravilniku, ki ureja prostore v vrtcih, zagotoviti 4 kvadratne metre oziroma najmanj 3 kvadratne metre prostora na otroka. Če tega ni in pride šolska inšpekcija, je vrtec kaznovan. Izhod iz tega je samo, da se manj otrok vpisuje v obstoječe vrtce. Ali je to naš korak in pozitivna beseda mladim družinam do otrok? Danes je svetovni dan otrok, otrokovih pravic, spoštovani gospod minister za finance! Zato predlagam in prosim, predstavniki vseh strank, razmislite o podpori in podprite amandma Levice, kar se tiče dodatnega investiranja s strani države v osnovnošolske in vrtčevske prostore, ker v nasprotnem primeru bomo imeli leta 2023 oziroma čez dve leti, ko bosta ta dva proračuna, o katerih zdaj govorimo, bistveno večje težave pred sabo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Boris Doblekar ne želite besede? V redu. Potem zaključujemo razpravo. V razpravo dajem program Študentski domovi in amandma poslanske skupine Levica. Želi kdo besedo? Gospod Kordiš, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. 40 tisoč študentov v Ljubljani - 7 tisoč študentskih postelj. Dobrih 10 tisoč študentov v Mariboru – 2 tisoč 500 študentskih postelj. Taka je slika nastanitvenih možnosti, ki jih imajo študentje. Temu primerno se, namesto da bi se normalno namestili v študentskih domovih, študentje zatekajo k zasebnikom. Stanje nepremičninskega trga je pa katastrofalno – tisto prgišče rentnikov, ki ima v lasti vsa stanovanja, navija najemnine do neba in še preko. Nekateri študentje se zato celo v hostle zatekajo, da lahko kakorkoli normalno študirajo. Tako kot na vseh drugih področjih, pri vseh drugih družbenih problemih, bo problematično stanje vztrajalo, se bo stopnjevalo, razen če politično ne ukrepamo. In politični ukrep niso deklarirane izjave v kamero, ampak so številke, ki jih napišemo v proračun, konkretna sredstva, ki naj zavezam sledijo. Zato naše povečevanje budžeta za izgradnjo študentskih domov neposredno prispeva: prvič, k temu, da bodo študentje lažje študirali, in drugič, k temu, da vsaj za določen del mlade populacije, vsaj začasno, naslavlja stanovanjsko vprašanje. Da ne bodo istočasno, ko so vpisani na fakultete študentje izpostavljeni odiranju zasebnikov na tem divjem, nereguliranem hiperprofitabilnem nepremičninskem trgu. Hvala.
Hvala lepa. S tem zaključujem razpravo in v razpravo dajem podprogram Programske in razvojne naloge športa ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo besedo? Če ne, zaključujem razpravo. V razpravo dajem še podprogram Športna infrastruktura ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo besedo? [[Ne.]] Potem zaključujem razpravo. In prehajamo na proračunskega uporabnika 3340 – Ministrstvo za kulturo ter razpravo o vloženih amandmajih pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Varstvo kulturne dediščine, arhivska in knjižnična dejavnost ter dva amandmaja Poslanske skupine SDS in amandma Poslanske skupine SNS. Želi kdo besedo? Če ne, zaključujem razpravo. Glasovanje o amandmajih in o posebnem delu Dopolnjenega predloga proračuna bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v okviru glasovanj v četrtek, 21. novembra, torej jutri. Prehajamo na obravnavo Načrta razvojnih programov. Želi kdo razpravljati? Gospod mag. Marko Pogačnik, izvolite.
Spoštovana predsedujoča, hvala za dano besedo. Zelo na hitro, ene številke bodo iz splošnega dela, ampak se mi zdi, da so pomembne. Glejte, Izdatki za blago in storitve; v letu 2014 je za to država porabila 650 milijonov, v letu 2021 imate pa planirano eno milijardo 62. Eno milijardo 62, 650 milijonov pa v letu 2014. Torej, bližamo se pol milijardi več. Povedal bom ene številke, spoštovani minister pa spoštovana generalna sekretarka. Res ne vem, zakaj bi morali v letu 2020 50 milijonov več zapraviti za pisarniški material kot v letu 2014, pa zakaj bi morali 50 milijonov več za pisarniški material ponovno zapraviti v letu 2021 kot v letu 2014. Tukaj imamo že 100 milijonov evrov. Potem imate pa tukaj notri Posebni materiali in storitve – 218 milijonov za leto 2021, 84 milijonov smo pa na tem področju zapravili v letu 2014. In potem boste rekli, da za občine ne moremo najti denarja. 136 milijonov je povprečnina za občine. Vi imate pa tukaj notri pri izdatkih za blago in storitve v primerjavi z letom 2014 povečanje stroškov skoraj za pol milijarde! Za pisarniški material 100 milijonov več! Povejte mi, zakaj rabite pisarniški material v letu 2021 pa 2020 po 87 milijonov. 31 ste jih pa zapravili leta 2014 – saj to mi je všeč, da tudi poslanci koalicije poslušate. To so pa res številke, se mi zdi [[…]]Potem pa minister pride: če ne bo tako, bom pa odstopil. Minister, potem pa pojasnite. Na milijardo smo prišli, Izdatki za blago in storitve. Okej, prevozni stroški pa storitve se povečujejo za 3, 4 milijone, zato ker je več zaposlenih pa vsega skupaj. Ampak za pisarniški material pa posebni material in storitve [[…]]Potem pa Drugi operativni odhodki – ste jih za leto 2021 nabili na 307 milijonov, v 2020 jih imate pa samo še 171. Zakaj se bodo operativni prihodki povečali, recimo, z 2020 na 2021 spet za 150 milijonov? Ptem pa tukaj nimate, ne vem, enega milijona vsaj za nekaj drugega. Tukaj bi pa res prosil, imate še čas za ta pojasnila.
Hvala lepa za to razpravo. Gospa državna sekretarka, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani, kot sem vam v bistvu povedala, odgovorila že na vprašanji. na Komisiji za nadzor javnih financ, je do večje rasti izdatkov za pisarniški material prišlo že v letu 2019. Visoke ravni se nadaljuje, povečujejo tudi v 2020. Skupna rast na temu namenu je po oceni realizacije za 2019 glede na 2018 višja za 31 %, v letu 2020 pa potem za 11 % in v 2021 za 5 %. Tukaj gre največ za planiranje na EU sredstvih. Namreč, to povečanje, ki ga izpostavljate, je največje pri EU sredstvih, kjer sem vam pojasnila, da ko se pripravljajo ti proračuni, da se ne ve točno, na katerem šestmestnem, štirimestnem kontu se bo zadeva porabila in zato se je ta denar potem prikazan tukaj. Največja povečanja, ki smo si jih pogledali, kje smo to načrtovali, največje povečanje so za naslednje namene: najem in obnova stalnega predstavništva v Bruslju, stroški diplomatsko-konzularnih predstavništev, meddržavno sodelovanje, razvoj nacionalnega vizumskega sistema, stroški s pripravo na predsedovanje, potem sredstva – ko ste omenjali tudi ta posebni material – za delovanje Slovenske vojske, usposabljanje in vaje za promocijo vojaškega poklica, potem izvajanje, informiranje in promocija kmetijskih in živilskih proizvodov, program razvoja podeželja, knjigovodstvo na kmetijah, pomorstvo in ribištvo, računalniška oprema centrov za socialno delo, ravnanje s stvarnim premoženjem, mejni prehodi, prevajanje zakonodaje. Rada bi povedala, da so v teh 40, 20 kontih v bistvu tudi te podjemne pogodbe za pravne osebe. Tako smo raziskali to povečanje. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? [[Ne.]] Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Glasovanje o Načrtu z razvojnih programov bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili jutri. S tem prekinjam 3. točko dnevnega reda. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA – NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O UKREPIH NA PODROČJU PLAČ IN DRUGIH STROŠKOV DELA V JAVNEM SEKTORJU ZA LETI 2020 IN 2021 TER IZREDNI USKLADITVI POKOJNIN. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada, zato za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo gospodu ministru. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica Državnega zbora, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! S predlaganim zakonom se določa pravna podlaga za ukrepe, ki so bili dogovorjeni s sindikati javnega sektorja decembra 2018. Takrat je bila dogovorjena postopna uveljavitev dvigov plač, podaljšanje ukrepa, ki se nanaša na izplačevanje delovne uspešnosti do 30. junija 2020, ter trajni zamik pravice do napredovanja na 1. december tekočega leta. Vsebini v delu delovne uspešnosti predlagani zakon tudi sledi. Nadalje se s predlaganim zakonom določa tudi višina bolniških odsotnosti, način izplačevanja jubilejnih nagrad za funkcionarje in možnost izrednega usklajevanja pokojnin in drugih prejemkov. Povedano pomeni, da predlagani zakon določa naslednje: višino nadomestila, ki v letu 2020 in v letu 2021 pripada funkcionarjem za čas odsotnosti z dela zaradi bolezni ali poškodbe, ki ni povezana z delom. Navedeno ureditev je bilo treba določiti zaradi zagotovitve enakega položaja funkcionarjev in javnih uslužbencev. Nadalje, način izplačevanje jubilejnih nagrad v javnem sektorju. V povezavi s predlagano ureditvijo je treba pojasniti, da za javne uslužbence aneksi h kolektivnim pogodbam dejavnosti in poklicev določajo, da javnemu uslužbencu pripada jubilejna nagrada le v primeru, če za posamezni jubilej še ni prejel v javnem sektorju. Upoštevaje navedeno je treba enako obravnavo zagotoviti tudi za funkcionarje, kar pomeni, da lahko tudi funkcionar prejme jubilejno nagrado za isti jubilej pri delodajalcih v javnem sektorju, vendar le, če v javnem sektorju še ni prejel za 10, 20, 30 ali 40 let skupne delovne dobe. Nadalje, omejitve pri plačevanju redne delovne uspešnosti za javne uslužbence in funkcionarje. V zvezi s plačevanjem redne delovne uspešnosti pojasnjujemo, da so se v dogovoru o plačah in drugih stroških dela v javnem sektorju Vlada in reprezentativni sindikat javnega sektorja dogovorili, da se redna delavna uspešnost ne izplačuje do 30. junija 2020. Za leto 2019 je bila ta omejitev urejena v letnem zakonu o izvrševanju proračuna, zato je to treba na enak način urediti tudi za obdobje do 30. junija 2020. Nadalje, omejitve pri sklepanju dogovorov o povečanem obsegu dela z javnimi uslužbenci. Enako kot pri redni delavni uspešnosti je ta vsebina po 30. juniju 2020 zajeta v dogovoru o plačah in drugih stroških, stroških dela v javnem sektorju in v primerjavi z veljavnimi predpisi nekoliko omejena. Ter izredna uskladitev pokojnin v letu 2020 ob pogoju, da je letos dosežena 2,5-odstotna gospodarska rast.
Hvala lepa, gospod minister. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za finance, zato za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku gospodu Robertu Polnarju. Izvolite.
Gospa podpredsednica Državnega zbora, gospe poslanke, gospodje poslanci! Odbor za finance je na 25. nujni seji 15. novembra letos kot matično delavno telo obravnaval Predlog zakona o ukrepih na področju plač in drugih stroškov dela v javnem sektorju za leto 2020 in 2021 ter izredni uskladitvi pokojnin, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje po nujnem postopku predložila Vlada. V skladu s 129. členu Poslovnika državnega zbora so amandmaje vložile Poslanska skupina Desus k 6. členu, kasneje je amandma umaknila, poslanske skupine koalicije prav tako k 6. členu predloga zakona in Poslanska skupina Levica ravno tako k 6. členu. Poslanske skupine LMŠ, SD in SAB so vložile amandma k amandmaju poslanskih skupin koalicije k 6. členu predloga zakona. V uvodni dopolnilni obrazložitvi je minister za finance predstavil cilje, načela in poglavitne rešitve predloga zakona. Pojasnil je, da se s predlogom zakona določa pravna podlaga za ukrepe, ki so bili dogovorjeni s sindikati javnega sektorja že v decembru 2018. leta. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je navedla, da je služba pripravila pisno mnenje, v katerem je ugotovila, da predstavljene določbe predloga zakona pomenijo podaljševanje ukrepov, ki so na področju plač ustaljen način urejanja že od leta 2009. Predlog zakona pomeni nadaljevanje razpršenega zakonskega urejanja, kar posega v načelo pravne varnosti, saj zmanjšuje preglednost pravnega urejanja. Glede amandmajev je pojasnila, da amandma poslanskih skupin LMŠ, SD in SAB k amandmaju poslanskih skupin koalicije spreminja način izredne uskladitve pokojnin tako, da bi se ob izpolnjenem pogoju gospodarske rasti ti prejemki višali nominalno. Ta rešitev pa se odmika od dosedanjega načina urejanja v odstotkih, uskladitev v odstotkih namreč zagotavlja prilagoditev prejemkov cenam življenjskih stroškov ob ohranitvi razmerij med temi prejemniki. V razpravi, ki je bila osredotočena predvsem na vsebino vloženih amandmajev k 6. členu predloga zakona, so nekatere članice in člani odbora opozorili na dejstvo, da 18 % vseh upokojencev živi pod pragom revščine, določitev nominalnih zneskov pri izredni uskladitvi pokojnin pa bi prispevala k zmanjšanju razlik med upokojenci. Z določitvijo nominalnega zneska izredne uskladitve bi se sledilo cilju socialne pravičnosti, ukrep pa bi bil fiskalno nevtralen. Po mnenju nekaterih drugih članic in članov bi izredna uskladitev pokojnin ob sprejetju predlaganega amandmaja k amandmaju zagotovila prilagoditev pokojnin predvsem rasti življenjskih stroškov v enaki meri za vse upokojence. Državni sekretar na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti je izpostavil nekatere pomisleke glede vloženega amandmaja k amandmaju predvsem z vidika delovanja amandmaja glede na različen status, ki ga lahko imajo upokojenci v sedanjem sistemu. Odbor je v skladu s 130. členom Poslovnika državnega zbora obravnaval vložene amandmaje ter sprejel amandma poslanskih skupin LMŠ, SD in SAB k amandmaju poslanskih skupin koalicije k 6. členu. Prav tako je odbor sprejel amandma k predlogu zakona poslanskih skupin koalicije k 6. členu. Zato je postal brezpredmeten amandma poslanske skupine Levica k 6. členu predloga zakona. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjen predlog zakona je sestavi del tega poročila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prvi bo mag. Andrej Rajh predstavil stališče Poslanske skupine SAB. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani vsi prisotni! Sredi septembra je Umar v napovedi gospodarskih gibanj za leto 2019 ocenil, da se bo gospodarska rast umirila in tudi v prihodnjih dveh letih ostala na 2,8 %. Slednji je odraz upočasnitve gospodarske rasti v trgovinskih partnericah in poslabšanja pričakovanja do konca leta. S predlogom za obseg izdatkov državnega proračuna znižuje za 100 milijonov evrov. Javnim uslužbencem in funkcionarjem do 30. junija prihodnje leto tako ne pripada del plače za redno delovno uspešnost, znižuje se tudi maksimalna višina nadomestila ob povečanem obsegu dela. Višina nadomestila za bolniško odsotnost, ki gre v breme delodajalca, se bo tudi za funkcionarje določala pri 80 %. Nadalje bodo ohranjene omejitve glede jubilejnih nagrad. Predlog zakona tako podaljšuje nekatere že uveljavljene ukrepe na področju plač v javnem sektorju. Dovolite pa mi, da se dotaknem še najpomembnejšega dela predlog zakona, predloga izredne uskladitve pokojnin v letu 2020 ob doseženi 2,5-odstotni gospodarski rasti v višini 1 %. V Poslanski skupini SAB smo to dopolnilo seveda podprli in ga podkrepili z lastnim predlogom, ki je na obravnavi na matičnem delovnem telesu prejel zadostno podporo. Grafično ponazoritev predloga SAB in obstoječega načina izrednega usklajevanja pokojnin lahko vidite tudi na zaslonih v dvorani. V SAB smo predlagali, da se v primeru 2,5-odstotne gospodarske rasti izredna uskladitev pokojnin v letu 2020 opravi nominalno in torej v enakem znesku za vse upokojence. Naš predlog, ki nima dodatnih finančnih učinkov, zasleduje cilj socialne pravičnosti in je namenjen izključno temu, da se razlike med upokojenci ne povečujejo. V primeru, da se pokojnine izredno uskladijo v enakem znesku za vse upokojence, bi postopoma dvignili pokojnino najrevnejših upokojencem. Po zadnjih podatkih SURS je kar 89 tisoč upokojencev, ki živi pod pragom tveganja revščine, od tega več kot 60 % žensk. Z našim predlogom bi socialno najšibkejše upokojence pomikali navzgor. Upokojenec, ki ima 218 evrov pokojnine in bi po prvotnem predlogu prejel 24 evrov na leto bi po našem predlogu prejel 78 evrov na leto. Upokojenec, ki ima tisoč evrov pokojnine in bi po prvotnem predlogu prejel 120 evrov na leto pa bi po našem predlogu na koncu leta prav tako prejel 78 evrov. Skladno z Zakonom o pokojninskem in invalidskem zavarovanju je eden od pogojev za izredno uskladitev pokojnin ob dovolj veliki gospodarski rasti tudi soglasje Vlade. Brez soglasja Vlade se torej izvedba uskladitev pokojnin ne more izvesti. To je bistvena razlika med redno in izredno uskladitvijo pokojnin. Redno usklajevanje je namreč obvezno in ostaja v odstotkih po progresivni lestvici, kar pomeni, da ohranja realne vrednosti pokojnin. Izredno usklajevanje pa je pravzaprav kot neka vrsta nagrade takrat, ko država dela dobro. Zato se nam zdi prav, da vse upokojence nagradi v enakem znesku. Kajti, tako kot se Vlada lahko odloči, ali se bo izredna uskladitev pokojnin lahko izvedla, se po našem mnenju lahko odloči tudi na kakšen način in v kakšni višini bo slednja izplačana. Razumemo pomisleke Zakonodajno-pravne službe in nekaterih, ki se zaradi enakega zneska za vse upokojence ob izredni uskladitvi pokojnin počutijo prikrajšane. A hkrati še bolj razumemo tiste, ki so vsakodnevno prikrajšani za lasten prihodek in jim lastni prihodek ne zadošča niti za osnovno preživetje. Naša ideja je, da zagotovimo pomoč in spodbudo tistim, ki jo najbolj potrebujejo. Ta argument v naših očeh prevlada. Naj dodam, da smo zbrali preverljive podatke in zneske, koliko so upokojenci že prejeli ob redni uskladitvi pokojnin marca letos in koliko bodo prejeli ob prihodnjih treh uskladitvah do konca leta 2020. Grafični prikaz na zaslonih kaže, da bo upokojenec z 218 evri pokojnine od marca letos do decembra 2020 na račun uskladitev pokojnin prejel skupno 23 evrov po predlogu SAB oziroma 19 po trenutnem predlogu. Na drugi strani bi upokojenec s tisoč evri pokojnine skupno prejel 83,5 evra po predlogu SAB oziroma 87 evrov po trenutnem predlogu. Kot rečeno, je izključni namen našega predloga ta, da se razlike med upokojenci ne povečujejo. Predlog zakona bomo v Poslanski skupini SAB soglasno podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa za tako slikovito predstavitev vašega stališča. Naslednji bo gospod Robert Polnar predstavil stališče Poslanske skupine DeSUS.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Ukrepi s področja stroškov dela v javnem sektorju zasledujejo primarni cilj – zmanjšanje odhodkov na nivoju državnega proračuna za 38 milijonov evrov, v okviru sektorja država pa za 64 milijonov. Funkcionarjem omejujejo izplačevanje višine nadomestila za bolniško odsotnost in izplačevanje jubilejnih nagrad, javnim uslužbencem in funkcionarjem do konca junija prihodnjega leta onemogoča izplačevanje dela plače za redno delovno uspešnost in močno reducirajo plačilo delovne uspešnosti iz naslova povečanega obsega dela. Bistvena komponenta zakona je za Desus izredna uskladitev pokojnin. V Sloveniji se zelo rado pozablja, da je bilo zavoljo gospodarske krize usklajevanje pokojnin delo zamrznjeno v letih 2010 in 2011, povsem zamrznjeno pa v letih 2012, 2014 in 2015. Predvsem zaradi zamrznitev in delnih zamrznitev usklajevanja pokojnin je v obdobju do 2010 do danes prišlo do dokaj občutnega znižanja razmerja med povprečno neto starostno pokojnino in povprečno neto plačo. Zaostanki pri usklajevanju še niso v celoti odpravljeni – razlika znaša 7,2 % in se bo zaradi izredne uskladitve v višini 1,5 % v decembru znižala na 5,6 %. Urad za makroekonomske analize in razvoj je v svoji jesenski napovedi makroekonomskih gibanj znižal napoved o gospodarski rasti v odstotku BDP s 3,4 % na 2,8. Prvotno je bilo predvideno, da se bodo pokojnine ob 3-odstotni rasti v letu 2019 izredno uskladile za 1 %, kar bi lahko pomenilo tudi možnost neuskladitve ob neizpolnitvi tega pogoja. Poslanci Poslanske skupine Desus smo z vloženim amandmajem v začetku oktobra želeli ohraniti izredno uskladitev, pri čemer smo predlagali, da se spodnji prag kot pogoj za izplačilo zniža za pol odstotne točke, s 3 % na 2 in pol. Postopno so naš predlog sprejele tudi ostale koalicijske stranke, toda ne za dolgo, saj so tri od njih z amandmajem na amandma predlagale, da se izredna uskladitev opravi, vendar ne v odstotku, ampak v absolutnem znesku, za vsakogar enako. Na matičnem delovnem telesu je bila ta odločitev tudi sprejeta s samo enim glasom proti – z glasom Desusa. Jaz sam sem glasoval proti. Dejstvo je, da je naš pokojninski sistem zasnovan tako, da nekoliko omili nepravičnosti, ki se pojavljajo na trgu dela, ne more pa jih povsem izbrisati. Vprašanje je, ali bi bistveno večje poudarjanje solidarnosti v pokojninskem sistemu lahko ogrozilo njegov drug pomemben konstitutivni element – odvisnost pokojnine od vplačanih prispevkov. Predvsem namreč taka odvisnost zagotavlja široko družbeno podporo javnemu pokojninskemu sistemu. Vse pretekle pokojninske reforme na Slovenskem so dokaj posrečeno upoštevale oba osnovna elementa in to je tudi temeljna dilema za naprej – na kakšne načine zagotavljati solidarnost v sistemu in na kakšne načine krepiti družbeno podporo javnemu pokojninskemu sistemu? Sprememba, s katero se relativizira višina vplačanih prispevkov, pomeni poseganje v temeljna načela, pri čemer ni mogoče in tudi ne smemo spregledati, da tudi v času krize upokojenci niso bili vsi enako prikrajšani v pavšalnem znesku, temveč odstotkovno. V Poslanski skupini Desus menimo, da bi morali socialni položaj upokojencev reševati drugače. Predvsem z dvigom minimalnih pokojnin bi morali zagotoviti, da pokojnina za polno delovno dobo ne bi smela biti odmerjena pod pragom revščine, drug primer pa je, denimo, letni dodatek, ki je ravno zaradi vztrajanja Desusa določen v petih razredih. Menimo, da je to pravičneje, saj se na ta način v večji meri upošteva socialni položaj prejemnikov pokojnin. Dejstvo je, da bo upokojenec s pokojnino do 500 evrov v letu 2020 dobil letni dodatek, ki bo za 310 evrov višji od letnega dodatka, ki ga bo prejel upokojenec s pokojnino nad 860 evrov. V Poslanski skupini Desus smo skupaj s kolegi iz Poslanske skupine Stranke modernega centra sopodpisniki predloga amandmaja za izredno usklajevanje pokojnin v odstotku, zato ker smo prepričani v najvišjo prioriteto odvisnosti višine pokojnine od višine vplačanih prispevkov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Dušan Šiško bo predstavil stališče Poslanske skupine SNS. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Umar sporoča, da se gospodarska rast umirja hitreje od prvotno načrtovanega ohlajanja. V Sloveniji se je zopet pojavila neka negativna klima. Vse bolj se govori o novi krizi. Slišimo tudi informacije o večjih odpuščanjih, za katere nihče ne ve, ali držijo ali ne. Zato prosim predstavnike Vlade, naj obvestijo ljudi o tem, kaj se dogaja. Vlada ima to moč, da preko svojih sporočil pomiri javnost. Če se pa res obetajo slabši časi, naj Vlada to jasno pove, da se bodo ljudje pravočasno pripravili. Vlada je pri oceni stanja zapisala, da je treba zajeziti rast izdatkov pri tistih kategorijah, ki se povečujejo preko razumne meje. Ja kdo pa to dopušča? Vlada. Upam, da na bosta predsednik Vlade oziroma finančni minister povedala, katere kategorije proračunskih uporabnikov so to, predvsem pa pričakujem, da bodo pristojni to nerazumno povečanje izdatkov zajezili. Namesto da bi Ministrstvo za finance krčilo javne izdatke, jih povečuje. To zna vsak. Če pa se izdatki že povečujejo, naj se povečajo pri investicijah, na primer v infrastrukturi. V predlogu zakona piše tudi, da so izdatki na področju plač v javnem sektorju skokovito narastli. Zakaj pa? Ali imamo boljši javni sektor? Ali kaj več naredijo? A je kdo dobil Nobelovo nagrado od njih? Ali je kdo potemtakem tudi naredil kak izum? Mi imamo številne javne uslužbence, ki redno prejemajo dodatke za delovno uspešnost, pa dodatke za povečan obseg dela. Kdo pa jih nadzoruje? Nihče, ampak so ocenjeni. Kako pa se njihovi rezultati kažejo v praksi? Dolge čakalne dobe v zdravstvu, dolge vrste na upravnih enotah, ko kličemo državne organe, imajo telefonske odzivnike. Če se slučajno kdo oglasi, nič ne ve in te vežejo od enega do drugega uslužbenca, na koncu se prekine linija. Uradne ure so izjemoma ob sredah, vendar tudi takrat niso tako dolge, da bi lahko vsi občani, državljani, prišli na upravno enoto in na občino, večinoma pa so v dopoldanskih časih odprte za državljane. Uslužbenci vlečejo vse postopke nerazumno dolgo, od ljudi zahtevajo različne podatke, do katerih lažje pridejo sami. Nekateri javni uslužbenci še danes ne znajo vročiti po ZUP niti ne spoštujejo instrukcijskih rokov za izdajo odločb, kaj da bojo šele odgovorili pravočasno. Ljudje se pritožujejo, da jih nadzorni organi kaznujejo z visokimi globami za majhne prekrške, po drugi strani pa nadzorni organi ne ukrepajo pri določenih posameznikih, ki veljajo za nedotakljive. Sodišča določene zadeve presojajo več let, če imaš srečo, pa dobi še nezakonito sodbo. Vlada se sklicuje tudi na dvig plač zdravnikom. Ali smem vprašati, zakaj so se zdravnikom plače zvišale? Ali se je kakšna čakalna vrsta skrajšala? Veste, kako se skrajša čakalne vrste? Imamo lepe primere v Lidlu, v Hofru in tam se hitro spraznijo blagajne in ni čakalnih vrst. Če je preveč ljudi, se nato zapre. Čakalne vrste se ne krajšajo z dvigom plač, temveč z boljšo organizacijo. Ne vem, če je minister za zdravje že slišal kdaj za optimizacijo procesov in ne nazadnje tudi v tem državnem zboru smo dvignili finančna sredstva za zdravnike. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SDS bo predstavil mag. Marko Pogačnik. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, hvala za dano besedo. Spoštovani minister, kolegice, kolegi! S predlaganim zakonom se določa višina nadomestila, ki je v letu 2020 in 2021 pripada funkcionarjem za čas odsotnosti z dela zaradi bolezni ali poškodbe, ki ni povezana z delom. Način izplačevanja jubilejnih nagrad v javnem sektorju, omejitev pri plačevanju redne delovne uspešnosti za javne uslužbence in funkcionarje, omejitev pri sklepanju dogovorov o povečanem obsegu dela z javnimi uslužbenci in pa izredna uskladitev pokojnin v letu 2020. V Poslanski skupini SDS bi samo to poudarili, da resna izredna uskladitev pokojnin za upokojence je bila leta 2008. To pomeni takrat, ko je bila vlada Janeza Janše. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlaganim spremembam zakona ne bomo nasprotovali.
Hvala lepa. Gospod Robert Pavšič bo predstavil stališče Poslanske skupine LMŠ. Izvolite.
Spoštovani kolegi, predstavniki Vlade, podpredsednica! Umar je septembra letos seznanil Vlado z jesensko napovedjo gospodarskih gibanj, ki v primerjavi s spomladansko napovedjo za leti 2019 in 2020 kaže na umirjanje gospodarske rasti glede na prvotno načrtovano. Nova jesenska napoved predstavlja novo dejstvo pri pripravi proračuna države. V primeru neodzivnosti bi lahko bilo po denarnem toku ogroženo doseganje javnofinančnih ciljev štirih blagajn javnega financiranja, prav tako pa ima navedena napoved velik vpliv na sektor država. Zaradi povečanega tveganja je bila zato sprejeta odločitev, da se za leto 2020 proračunski izdatki znižajo za 100 milijonov evrov. Osnovni cilj zakona, ki ga obravnavamo, je tako uzakoniti rešitve, ki bodo omogočile tekoče in nemoteno izvrševanje proračunov države za leti 2020 in 2021. Sprejetje predlaganega zakona je potrebno, ker je za zagotovitev srednjeročne uravnoteženosti proračunov treba izdatke omejiti. S predlaganim zakonom se zato določajo višina nadomestila, ki v letu 2020 in 2021 pripada funkcionarjem za čas odsotnosti z dela zaradi bolezni ali poškodbe, ki ni povezana z delom, način izplačevanja jubilejnih nagrad v javnem sektorju, omejitve pri plačevanju redne delovne uspešnosti za javne uslužbence in funkcionarje, omejitve pri sklepanju dogovorov o povečanju obsega dela z javnimi uslužbenci in izredna uskladite pokojnin v letu 2020. Pri tem smo koalicijske stranke v skrbi za upokojence vložile amandma, ki zagotavlja izredno uskladitev v letu 2020 že, če bo gospodarska rast za leto 2019 presegla 2,5 % BDP, s čimer bomo zagotovili prilagoditev pokojnin predvsem rasti življenjskih stroškov.
Hvala lepa. Gospod Soniboj Knežak bo predstavil stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala podpredsednica, predstavnika Vlade, spoštovane kolegice in kolegi! Predlog Zakona o ukrepih na področju stroškov dela v javnem sektorju ter izredni uskladitvi pokojnin Državni zbor v sklopu proračunske obravnave sprejema prvič. Njegova določila so bila sicer stalnica proračunskih obravnav, vendar so bila zadnja leta vključena v vsakoletni zakon o izvrševanju proračuna. Zakonodajno-pravna služba je ob vsakoletni obravnavi zakona o izvrševanju proračuna redno opozarjala, da vanj ne sodijo določbe, ki pomenijo odstop od veljavnih ureditev, in izredni ukrepi, ki so namenjeni omejitvi določenih stroškov. Iz tega razloga se je Vlada letos odločila, da poleg proračuna in zakona o izvrševanju proračuna predlaga še dodaten zakon. V njem so zbrane tiste določbe in ukrepi, ki pomenijo dodatno omejevanje izdatkov zaradi upoštevanja fiskalnega okvirja. Velik del zakona se tako veže na omejevanje stroškov dela v javnem sektorju, delno zaradi še vedno veljavnih omejitev iz preteklosti, delno pa zaradi prilagajanja omenjenemu fiskalnemu okvirju. Tako se na primer s tem zakonom izenačuje plačilo bolniške odsotnosti za funkcionarje in druge javne uslužbence ter ureja izplačilo jubilejnih nagrad. V zakon se prenaša tudi lani sklenjen dogovor med Vlado in sindikati javnega sektorja, ki predvideva, da se redna delovna uspešnost do konca junija prihodnje leto ne izplačuje. Prav tako usklajene s sindikati pa so tudi določbe o omejenem izplačevanju delovne uspešnosti iz naslova povečanega obsega dela. Člen, ki je in bo še sprožil največ razprave, pa je določilo o izredni uskladitvi pokojnin. Področni zakon določa, da se izredna uskladitev pokojnin opravi, če so za to izpolnjeni določeni makroekonomski pogoji, od katerih je najpomembnejša gospodarska rast. Izvorni predlog Vlade se je vložitve proračunskega predloga v Državni zbor že spremenil. Ob soočenju z manj ugodnimi napovedmi gospodarske rasti za prihodnje leto se je Vlada odločila predlagati, da se izredna uskladitev pokojnin opravi le v primeru, če bo realizirana gospodarska rast v letošnjem letu presegla 3 %. Na to so se najprej odzvali poslanke in poslanci koalicije ter predlagali amandma, s katerim bi se izredna uskladitev opravila tudi v primeru, da bo gospodarska rast višja od 2,5 %. Matični odbor pa je na koncu sprejel dopolnilo, ki namesto odstotka uskladitev določa znesek, ki bi ga v primeru izpolnitve pogojev prejeli vsi upokojenci v enaki višini. Na odboru je bilo obrazloženo, da uskladitev v enakem znesku za vse pomeni bolj ustrezen odziv, saj so upokojencem na ta način usklajujejo pokojnine glede na rast cen, ne da bi za to tudi z izrednimi usklajevanji stalno večali razliko med najnižjimi in najvišjimi pokojninami. Prav zaradi te argumentacije smo tudi Socialni demokrati podprli ta amandma, saj se načelo, da so pokojnine vezane na vplačane prispevke, upošteva že pri rednih uskladitvah pokojnin. Z rešitvijo, ki jo je podprl tudi matični odbor, se zagotavlja, da bo večji del skupnega zneska izredne uskladitve šel k upokojencem z najnižjimi pokojninami. Del poslank in poslancev temu nasprotuje in meni, da bi se morale tudi izredne uskladitve pokojnin opravljati le v odstotkih od sedanje pokojnine. Tak sistem res bolj upošteva načelo odvisnosti pokojnin od vplačanih prispevkov, a tudi nesorazmerno večji delež skupnega zneska prenaša k upokojencem z višjimi pokojninami. Glede na strukturo slovenskih upokojencev, ki praviloma prejemajo zelo nizke mesečne pokojnine, se Socialni demokrati nagibamo k podpori rešitvi, ki jo je sprejel že Odbor za finance, ter uskladitev pokojnin v enakem znesku za vse, ki bo več prinesla tistim z najnižjimi pokojninami. Sicer pa bomo, spoštovani kolegice in kolegi, v Poslanski skupini Socialnih demokratov podprli predlog zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja je na vrsti gospa Monika Gregorčič, da predstavi stališče Poslanske skupine SMC. Izvolite.
Spoštovani! Ta vladni zakonski predlog je del proračunskega paketa, s katerim se omejujejo nekatera izplačila na področju plač v javnem sektorju. Ker imajo obveznosti iz naslova plač javnih uslužbencev velike finančne učinke, se po dogovoru s sindikati izplačila nekaterih uskladitev in napredovanj odlagajo na kasnejša obdobja. Brez teh omejitev bi namreč izdatki iz naslova plač javnih uslužbencev v prihodnjih dveh letih prekomerno narasli in ogrozili javnofinančno stabilnost. Na drugi strani zakon ureja tudi izredno uskladitev pokojnin v decembru leta 2020. Koalicijska dogovarjanja o pogojih in višini te izredne uskladitve so potekala tako rekoč pred očmi javnosti. Posamezni koalicijski partnerji pa so kar tekmovali, kateri bo ponudil bolj všečen predlog. V SMC smo prvenstveno želeli slediti koalicijskemu dogovoru, da bo dodatno izredno usklajevanje pokojnin vezano na 3-odstotno gospodarsko rast, a kasneje se je zaradi poslabšane gospodarske napovedi ta meja znižala najprej na 2,8, nato pa še na 2,5 %. Tudi v SMC smo pristali na tako spremenjene pogoje izredne uskladitve. Zavedamo se, da so bili tudi upokojenci v času krize med finančno najbolj prikrajšanimi. A želimo poudariti; izredna uskladitev je namenjena, da se zmanjšajo razlike med izplačanimi pokojninami in zneskom, ki bi upokojencem pripadal, če bi se pokojnine v preteklih letih usklajevale redno. Zato nismo mogli podpreti predloga, da se izredna uskladitev opravi v absolutnih zneskih. Na seji Odbora za finance je predlog sicer dobil večinsko podporo, a presenečeni smo bili nad neverjetno lahkotnostjo odločanja celotne opozicije, ki je brez večjih strokovnih pomislekov pritrdila populizmom o višjih cenah kruha in mleka za vse. Za kaj gre? Za bistveno spremembo načina izredne uskladitve pokojnin. Pokojnine bi se po sedaj veljavnem predlogu zvišale nominalno, za najmanj 6,5 evra v absolutnem znesku, za vse upokojence enako. A v Poslanski skupini SMC se pridružujemo opozorilom Zakonodajno-pravne službe o možni neustavnosti takšne rešitve in pomislekom resornega ministrstva. Opozarjamo, da gre za nesistemski, nekonsistenten odmik od dosedanjega načina usklajevanja v odstotkih. Rušijo se vsa dosedanja razmerja med pokojninami in v sistem se vnaša uravnilovka na področju vrednotenja preteklega dela. To je negativen signal tudi za vse še delovno aktivne, ki prispevamo v pokojninski sistem. Na koncu to lahko vodi celo v porast sive ekonomije. Na isti imenovalec se spravljajo vsi upokojenci, ne glede na višino in trajanje njihovih plačil v pokojninski sistem, kar nikakor ni pošteno. Uskladitev pokojnin je resda namenjena prilagoditvi rasti cen življenjskih stroškov, a hkrati mora ohraniti tudi razmerja med pokojninami. Kajti tudi upokojenci z relativno višjimi pokojninami so zaradi preteklih proporcionalnih varčevalnih ukrepov utrpeli tudi večje izgube. Res je, da se cene vseh dobrin podražijo za vse enako, a pravi blažilec socialnih neravnovesij ne sme in ne more biti pokojninski sistem. Tam je to sistem socialnih transferjev. Opozarjamo, da sprejeta rešitev predstavlja odstop od zavarovalniškega načela pokojninskega zavarovanja in ruši razmerja med pokojninsko dobo in višino vplačanih prispevkov. Je pa to seveda na prvi pogled zelo populističen in všečen predlog. A le na prvi pogled. Na drugi pogled, ko se opravi vsaj kakšen strokovni razmislek, pa tak ukrep prinaša negativna sporočila predvsem bodočim upokojencem. Zakaj bi mi vsi v delovnem razmerju vztrajali 40 let, plačevali prispevke v pokojninsko blagajno, če se država nekega dne lahko odloči, da bomo kasneje vsi dobivali enako? Ne glede na vse, v Poslanski skupini Stranke modernega centra se zavedamo, da je uveljavitev tega zakona povezana s proračunoma za leti 2020 in 2021, zato bomo zakon podprli. Smo pa skupaj s Poslansko skupino Desus vložili tudi amandma, ki ureditev vrača v prvotni okvir usklajevanja v odstotkih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil gospod Luka Mesec. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav. Pa smo spet tam, ko je vsak ukrep, kjer niso izdatno nagrajeni tisti, ki imajo več, ampak so bolj nagrajeni tisti, ki imajo manj ali pa celo vsi enako, tako označen za populističnega. Sam na to absolutno ne gledam tako. Glede na to, da imamo v Sloveniji od 268 tisoč upokojencev oziroma ljudi pod pragom revščine skoraj tretjina upokojencev, je nujno, da se popravlja najprej situacija za ljudi, ki so delali in živijo pod pragom tveganja revščine. Zakaj je takšna situacija nastala? Tukaj je treba mogoče malo razvleči časovnico in pogledati, kaj se je dogajalo v zadnjih letih. V letih od 2010 do 2017 se zaradi varčevanja tako rekoč pokojnine niso usklajevale. Zaradi tega je danes v skupnem znesku izplačanih za približno 319 milijonov evrov manj pokojnin, kot bi jih bilo, če bi se usklajevale. Še vedno smo pri 319 milijonih evrih manj. In če potem pogledamo, kaj naj bi bil največji dosežek tega proračuna, kot pravita minister Bertoncelj in premier, se pravi presežek, to, da imamo v proračunu presežek, pa se vprašamo, od kod ta presežek pride, boste na velik del zgodbe odgovorili, če boste primerjali, koliko je proračun pred 5 leti prispeval za pokojnine in koliko bo prispeval naslednje leto. Pazite – razlika je 600 milijonov evrov. Pred 5 leti je za pokojnine prispeval 600 milijonov evrov več, kot bo prispeval naslednje leto. Torej ta presežek, s katerim se ponašata premier in finančni minister, je na nek način v dobršni meri hrbtna stran manjka sredstev za pokojnine oziroma podfinanciranosti pokojnin s strani države. To je prvo. V Levici smo predlagali kup amandmajev, s katerimi bi pokojnine izredno uskladili, bolj kot bi to naredila Vlada. Je pa ključno, in to poudarjamo že celo leto, da se poišče dodaten vir za pokojnine, konkretno je v koalicijski pogodbi zapisan dvig prispevnih stopenj za pokojninsko in invalidsko zavarovanje za delodajalce za 0,8 odstotne točke na leto, štirikrat, se pravi 3,2 % skupaj. S tem bi pridobili približno ta sredstva, ki trenutno manjkajo v pokojninski blagajni, da bi lahko vse upokojence, ki so delali polni delovni čas, potegnili iznad praga tveganja revščine. To mislim, da bi bilo treba narediti čim prej. Zdaj pa če grem na drugo stran, se pravi ZUPPJS, to je plače. Tukaj je moja pripomba naslednja: še vedno imamo ZUPJS dediščino ZUJF, Zakona o uskladitvi javnih financ, še vedno imamo notri varčevalne ukrepe, ki so vidni pri tem, da za ministrstvo ni bilo sprejemljivo nameniti med 38 oziroma 64 milijonov evrov, ki bi bili potrebni, da bi se po 10 letih ponovno omogočilo nagrajevanje delavcev v javnem sektorju z izplačilom redne delovne uspešnosti, se pravi teh 38 do 64 milijonov ni bilo mogoče najti, na drugi strani ni bil problem dati 135 milijonov za davčno razbremenitev nekaj odstotkov najbolje plačanih. Tukaj se spet vidi, koga se nagrajuje in koga ne. Zadnja pripomba. Ko sem poslušal razprave drugih poslancev, ni bil nemalokrat omenjen nek tak, omalovažujoč odnos do zaposlenih v javnih sektorju; češ, kaj pa znajo, kdo pa tam sploh kaj dela. Glejte, zdravstvo in šolstvo sta visoko produktivni dejavnosti vsake družbe. Samo zato, ker želimo vsem zagotavljati enak dostop do njih, se je ta družba odločila, da jih bo plačala iz davkov. Če hočemo biti uspešna družba, bomo morali verjetno za te dejavnosti nameniti več. Če boste pogledali po Evropi, poglejte, katere države so bolj uspešne. Po navadi so bolj uspešne tiste, ki več vlagajo v izobraževanje in imajo večji javni sektor sploh. Če pa sem lahko piker za konec – zakaj bi bilo treba več vlagati v te dejavnosti, kaže tudi to, da večina teh poslancev, ki se tukaj hudujejo nad javnimi uslužbenci, ki da naj ne bi ničesar znali, sami komaj znajo prebrati list, ki ga imajo pred sabo. Zakona ne bomo podprli iz povedanih razlogov.
Hvala lepa. Kot zadnji bo gospod Jožef Horvat predstavil stališče Poslanske skupine NSi. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovani gospod minister, državna sekretarka, drage kolegice in kolegi! Poslanci Poslanske skupine Nova Slovenija - krščanski demokrati smo naklonjeni dopolnjenemu predlogu zakona o ukrepih na področju plač in drugih stroškov dela v javnem sektorju za naslednji dve leti ter izredni uskladitvi pokojnin. Zakon bomo podprli. Kakšna je sploh masa bruto plač v javnem sektorju na letni ravni, o tem morda nekoliko kasneje. Je pa povsem normalno, da je ta masa bruto plač izjemno visoka in je treba z zakonom omejevati izdatke na področju plač v javnem sektorju. Ti so se v preteklih dveh letih bistveno povečali, zato se predlagajo rešitve, ki bodo omogočile tekoče in nemoteno izvrševanje proračunov Republike Slovenije za leti 2020 in 2021. S predlaganim zakonom se določajo omejitve pri plačevanju redne delovne uspešnosti za javne uslužbence in funkcionarje, omejitve pri sklepanju dogovorov o povečanem obsegu dela z javnimi uslužbenci, višina nadomestila, ki v letu 2020 in 2021 pripada funkcionarjev za čas odsotnosti z dela zaradi bolezni ali poškodbe, način izplačevanja jubilejnih nagrad v javnem sektorju ter izredna uskladitev pokojnin v letu 2020. Mi si v Novi Sloveniji postavljamo vprašanje, recimo, ali je na področju zdravstva, kjer je prišlo do kar nekaj aneksov, dodatnih dogovorov, ali so zdaj ti aneksi, ti dodatni dogovori, vključeni v ta obseg mase bruto plač – od tega je seveda odvisen tudi proračun Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije –, glede vzdržnosti enotnega plačnega sistema v javnem sektorju in ali je ta sploh usklajen, ali je še vedno enoten, pa je seveda veliko vprašanje, če samo primerjamo zdravstvo s kar nekaj dogovori in aneksi in šolstvom. Ampak to najbrž danes ni tema razprave. Rad bi za slovensko javnost povedal, da se je masa bruto plač v letu 2018 glede na leto prej, torej 2017, dvignila za 4,3 %. Sam pa sem izračunal projekcijo mase bruto plač za leto 2019 – ta naj bi porasla glede na leto 2018 za 8,1 % in številke so naslednje: v letu 2017 je država Slovenija za plače v javnem sektorju zagotovila maso 3 tisoč 723 milijonov, potem v letu 2018 že 3 tisoč 883 milijonov evrov in, kot rečeno, po projekciji za letošnje leto bo masa bruto plač v javnem sektorju dosegla višino približno 4,2 milijarde evrov. Fantastične številke. In zdaj k izredni uskladitvi pokojnin. Mi smo na odboru podprli predlog, ki so ga napisale stranke LMŠ, Socialni demokrati in Stranka Alenke Bratušek. Prej smo videli, da je menda amandma vložila samo Stranka Alenke Bratušek, mi tega na odboru nismo videli. Ocenili smo, gospe in gospodje, da bi bilo dobro, da tisti, ki imajo najmanj, da dobijo le nek znesek, to se pravi 6 evrov pa pol. Ocenili smo, da je ta rešitev dobra, zato smo amandma omenjenih strank tudi podprli in, kot rečeno, dopolnjen predlog zakona bomo podprli. Morda za zaključek samo to, gospe in gospodje, mi ne trdimo, v Novi Sloveniji, da so plače v javnem sektorju previsoke. Mi ne trdimo, da so previsoke. Pravimo pa, da nismo racionalno organizirani, da nismo gospodarno organizirani in enostavno tako več naprej ne bo šlo. Slovensko gospodarstvo takšne mase plač za javni sektor ne bo moglo več zagotavljati. Imamo digitalizacijo, imamo tehnologije na razpolago, pa enostavno tega ne znamo izkoristiti. Poenostaviti je treba postopke, jih maksimalno informatizirati, če hočete digitalizirati, in državo poceniti. Naša država je predraga, tako več naprej ne bo šlo, če se motim, bomo to videli, pa upam, da ne bi prišlo do tega, da bi se dejansko spet znašli v globoki recesiji. Hvala lepa.
Hvala lepa. S tem smo zaključili s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in prehajamo na razpravo o členu in vloženem amandmaju k 6. členu. Torej, v razpravo dajem 6. člen ter amandma poslanskih skupin SMC in Desusa. Sprašujem, če želi kdo razpravljati? Vidim, da je interes, zato bom odprla prijavo. Prosim, da se prijavite. Prijava teče. Imamo 6 prijavljenih razpravljavcev. Prvi dobi besedo gospod Luka Mesec, pripravi se Franc Kramar. Izvolite.
Hvala lepa. Kot veste, je tema amandmajske razprave, ali bo zdržal amandma, ki ga je predlagal SAB, po katerem bi vsak upokojenec ne glede na višino svoje pokojnine dobil z letno uskladitvijo šest evrov in pol na mesec, ali bo zdržal prvotni plan koalicije, po katerem bi se to odmerjalo v odstotkih, kar pomeni seveda pač, da tisti, ki imajo višje pokojnine, dobijo več, tisti, ki imajo manjše pokojnine, dobijo manj. Če se na hitro že takoj na začetku opredelim do tega, mi bomo nasprotoval reverzu tega amandmaja nazaj na prvoten predlog koalicije, ker se strinjamo, da je treba poskrbeti, da dobijo vsi enako oziroma morali bi najprej poskrbeti za to, da se upokojence, ki so pod pragom revščine, dvigne nad prag revščine in v tem smislu nam je rešitev, ki jo je predlagala Stranka SAB bližja. Je pa treba povedat, da se tukaj prerekamo okrog drobiža. Pač šest evrov in pol je šest evrov in pol. To praktično za nobenega upokojenca ne bo spremenilo njegovega socialnega položaja na noben način, če bi hotel resno popraviti stanje med upokojenci, ste imel pred štirinajstimi dnevi priložnost, ko smo na odboru glasoval o ukinjanju dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Tisto je bil ukrep, ki bi vsakemu upokojencu prinesel, in tistim z manjšimi prejemki še več, trideset evrov na mesec, 360 evrov na leto. To je že nek znesek, ki nekaj pomeni, to je ena položnica, ki jo zdaj morajo plačati iz svojega neto dohodka in bi se je lahko znebili, ampak zdaj smo teh trideset evrov, pa bi bilo to zelo poceni za proračun, smo pripravili zakonodajo, s katero bi to stalo zgolj 69 milijonov evrov, zdravstvena blagajna bi bila pa celo sto evrov v plusu. Po našem predlogu, se pravi proračun, če gledamo vse blagajne, bi bil v plusu, pa bi dobil vsak upokojenec 30-evrsko mesečno razbremenitev oziroma 360-evrsko letno razbremenitev, ampak tega zdaj ni več na mizi in zdaj se v resnici tukaj pregovarjam o drobižu. O šestih evrih in pol na upokojenca, kar pa, saj se boste zdaj med sabo pomerili v koaliciji. Jaz se niti ne bom o tem prepiral, samo hočem pa povedati, da je to šest evrov in pol in ne bo prineslo bistvene spremembe. Treba bo, kot rečeno, ponovno razmisliti o ukinjanju dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, 27. novembra je to še enkrat na odboru, če do takrat predvsem koalicija spremeni svoj pogled, lahko naš zakon, ki ga ukinja, sprejme, finančni del pusti odprt in se o financah dogovorimo do leta 2021, ko bi začela stvar veljati. Drugi sistemski ukrep, ki bi ga moral izvest, je, da popravimo socialno stanje upokojencev, je razmisliti o prispevku delodajalcev. Zdaj, veste, da zaposleni za pokojnine prispevajo 15,5 % svoje bruto plače, medtem ko delodajalci prispevajo 8,85 %, se pravi skoraj pol manj. To je bilo znižano leta 1996 praktično čez noč, od takrat je v pokojninski blagajni po nekaterih izračunih zmanjkalo tam nekje cirka deset milijard evrov zgolj zaradi tega ukrepa. Če hočemo postaviti pokojninsko blagajno nazaj na noge, zagotoviti, da se bo lahko začelo vsem upokojencem izplačevati dostojne pokojnine, bo nujno treba razmisliti o vsaj delnem vračilu tega prispevka na višino, kjer je bil pred letom 1996. V koalicijski pogodbi je nastavek za to, štirikratni dvig za 0,8-odstotne točke, to je 3,2-odstotni dvig v štirih letih. Je postopek, da se lahko podjetja prilagodijo, bi pa s tem dobili prepotrebne milijone evrov, da zagotovimo vzdržnost pokojninske blagajne na eni strani in upokojence, ki ne bodo hirali v revščini po štiridesetih letih dela, na drugi strani. Toliko bi povedal za začetek.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Kramar, pripravi pa se gospod Branko Simonovič. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica. Jaz sem eden tistih, ki so na odboru seveda podprli amandma, ki ga je vložila Stranka Alenke Bratušek skupaj z ostalima koalicijskima partnerjema. Treba je vedeti; to, kar je rekel Luka, je res, 6,5 izgleda majhno, to je drobiž za nekoga. Ampak za tistega, ki ima 218 evrov pokojnine pa 6,5 evrov nekaj pomeni. In če to dobi vsak mesec, potem je na leto prejel 78 evrov. Pa če to prištejemo k temu, da je bila marca že uskladitev pokojnin in da bo sedaj decembra še izredna uskladitev pokojnin, pa da bo potem marca 2020 spet redna uskladitev pokojnin, tako da je izračun, ki smo ga naredili za nekoga, ki danes prejema 650 evrov pokojnine: je prejel marca 17,6 evra, potem bo sedajle dobil decembra 9,8 evra in potem spet marca redna uskladitev 22,8 evra in če bo sprejet naš amandma, bo dobil konec leta še 6,5 evra in tako naprej celo leto. Res je, da se bodo ti zneski izplačevali decembra, da se bo izredno usklajevanje izplačevalo decembra meseca, do takrat bodo ta redna usklajevanja. To pa govorim zaradi tega, ker je dejansko res treba vedeti, da populacija upokojencev je, sploh na periferiji [[…]]Tukaj moramo vseeno ločiti periferijo od glavnega mesta ali večjih mest, kjer so službe bistveno bolje plačane kot pa na periferiji, tudi veliko kmetov je na periferiji, prejemajo kmečko pokojnino. Ta razlika med periferijo in glavnim mestom je velika. Veste, če je nekdo delal 40 let in starostno šel v pokoj, danes prejema 530 evrov pokojnine. Takemu bo vsak mesec 6,5 evra prišlo prav, konec leta bo imel 79 evrov več samo z izredno uskladitvijo, poleg tistih uskladitev, o katerih sem prej govoril. Govori se o tem, da je nepravično zaradi tega, ker so nekateri vlagali več v pokojninski sistem. Ja, saj zato imajo tudi večje pokojnine. Zato tudi vsa ostala usklajevanja, ki so, bazirajo na procentih, ne na nominalni vrednosti. Edino ta se nam je zdel pa pravičen, da tudi nekdo, ki ima 218 evrov pokojnine, ki je prejel marca 5,9 evra, ki bo prejel sedaj decembra 3,3 evra, ki bo dobil marca 2020 še 7,6 evra in konec leta 6,5 evra, se mu bo pokojnina realno gledano dvignila za 16,8 evra vsak mesec naprej. In zato se nam zdi to pravično. Verjamem tudi, spremljam polemiko po medijih, po časopisih, da se dela uravnilovka, da je to socialistično in ne vem kaj še vse. Zakaj? Zato, ker dajemo malemu nekaj več od tistega velikega. Kolumne v časopisih pišejo ljudje, ki imajo pokojnine višje od tistega, kar jim je obljubil Karl Erjavec – tisoč evrov –, imajo višje, imajo 2 tisoč evrov pokojnine. In takemu, če ne bi bilo tako, kot mi predlagamo, ampak bi veljal prvotni predlog, bi dobil ta, ki ima 2 tisoč evrov pokojnine 240 evrov, tisti z najnižjo pa 24 evrov, pri 500 evrih pa 60 evrov. S tem še večamo razlike med upokojenci. Zato pozivam vse, da podprete predlog, da se te pokojnine izplačajo nominalno za vse enako. Hvala.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Luka Mesec. Izvolite.
Hvala. Zgolj zato, da bomo jasni, bi rad odgovoril, da se absolutno strinjam s tem, kar ste povedali. Mislim, da je popolnoma deplasirano govoriti o populizmu, ker populizem sedaj [[…]]Nekaj poslancev sem že zadnje čase velikokrat slišal govoriti na ta način, da je praktično populistično vse, tako kot je Franc Kramar lepo rekel, kadar se pač da nekemu malemu človeku z manj denarja, ne pa nekomu, ki je že tako premožen in vpliven. Če se pač dela za male, potem smo populistični. Saj če gremo k izvoru besede populizem, je to res. Pač populistična je izvorno tista politika, ki dela za ljudstvo, pač populus, populizem, delamo za ljudstvo. Lahko, ampak kar vi skušate sporočati, ker je populizem danes zmerljivka, pa je, da so to pač neke nerealistične politike, škodljive politike, ki jih nekdo izvaja zgolj zato, da bi si pridobival politične točke, kot se reče. Ampak, kot rečeno, ne morete tako enostavno pač reči, da vse, kar gre v prid večine prebivalstva, je populizem. Pač to enostavno ne drži. Mi smo vsi tukaj zato, da v prvi vrsti delamo za blaginjo vseh. Za blaginjo vseh, saj konec koncev ste to imeli tudi v SMC, ki najrajši to besedo izrekate v svojem volilnem sloganu: Dobro za vse. Ravnajte se po tem! Drugo pa, če smem še to odgovoriti glede uravnilovke, ker jaz tudi mislim, da je ta strah popolnoma neupravičen, ker odmera je za pokojnino od plače. Ko nekdo dobi odmero od plače, potem pa se od pokojnine usklajuje glede na odstotke, od takrat naprej se razlike samo povečujejo. Če gledamo, kako se odmeri od plače in kako potem nastajajo razlike med upokojenci, mislim, da celo, če bi sistemsko spremenili usklajevanje pokojnin v nominalno, bi bilo to bolj pravično in dolgotrajno vzdržno, kot je trenutni model, ko se usklajuje po procentih.
Hvala lepa. Nadaljujemo. Besedo ima gospod Branko Simonovič, pripravi pa se gospod Igor Zorčič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednica. Opozoriti je treba, da se z izrednimi uskladitvami upokojencem vrača tisto, kar jim je bilo odvzeto v preteklih desetih letih. Zaradi tega ker se pokojnine sploh niso ali so se le delno redno usklajevale in so zato še vedno za 7,2 % nižje, kot bi bile, če bi se pokojnine usklajevale po sistemskem zakonu ZPIZ-2. Tukaj gre za vračilo po 105. in 106. členu ZPIZ-2, se pravi sistemskemu zakonu, je uskladitev pokojnin namenjena ohranjanju njihove vrednosti in mora biti izražena v odstotku, saj lahko v nasprotnem primeru ogrozi obstoječi pokojninski sistem. Amandma, ki sta ga podlagali poslanski skupini SMC in Desus, podpira tako Svet Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, Civilna iniciativa Za upokojence, Strokovni svet Zveze društvo upokojencev, ki kot največja reprezentativna organizacija zastopa interese civilne družbe starejših, zlasti pa upokojencev. Sam sem prepričan, da bi s sprejetjem predlaganega izrednega usklajevanja pokojnin v nominalnem znesku, tako kot je predlagan v zakonu, rušili osnove pokojninskega sistema. In še to si bom dovolil, da bom prebral zadnji odstavek, ki so mi ga poslali iz Strokovnega sveta Zveze društev upokojencev Slovenije. Menimo, citiram, »da ne zahtevamo preveč, ko zahtevamo izvrševanje pravic, ki nam, uživalcem pokojnin pripadajo na podlagi minulega dela in vplačanih prispevkov. Izredno usklajevanje pa mora biti izraženo v odstotku.« Dodali so še, da »socialni problemi se morajo reševati na drug način in v skladu s pozitivno zakonodajo o socialnih pravicah in obveznosti Republike Slovenije«. Sam bom gotovo ta amandma podprl in si ne bom dovolil, da zaradi nekih populističnih namenov kršimo sistemske zakone. Ne nazadnje, če sprejmemo tako, kot je predlagano, povozimo 105. in 106. člen Zakona o ZPIZ-2. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima sedaj gospod Igor Zorčič. Pripravi pa se gospod Franc Jurša. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! V zadnjih dneh je bilo veliko besed izrečenih o proračunu kot najpomembnejšem dokumentu, o spremljajočih zakonih in o vsej odgovornosti Državnega zbora pri sprejemanju le-teh. Nas v Poslanski skupini SMC čudi ta, recimo temu, lahkomiselna politika do nekaterih vprašanj, ki so ključnega pomena za samo delovanje države, torej ključnega pomena za sistem pokojnin. Dejstvo je, da v Sloveniji imamo pač že dalj časa oziroma od nekdaj sistem pokojnin, ki temelji na višini vplačevanih prispevkov in na dolžini zavarovalne dobe. Če danes oziroma jutri sprejmemo oziroma ne sprejmemo amandmaja, ki zadevo popravlja tako, da pokojnine usklajujemo v odstotkih, se zna zgoditi, da bomo pač ta sistem sesuli. Predstavljajte si nekoga, ali dva soseda, ki imata obadva neko enako pokojninsko osnovo, eden je delal 19 let, drugi 20 let. V zakonu za oba piše, da dobita pokojnino v različnih odstotkih, torej bo en imel nekoliko višjo kot drugi, in da se zatem, ko se obadva upokojita, zgodi nekakšna izredna uskladitev pokojnin na ta način, kot se danes tu lahkomiselno ponuja. Veste, kaj se bo zgodilo? Tisti, ki je bil eno leto več v službi, se bo vprašal, če je bil bedak. Dejansko gre za to, da v sistem, ki ima vgrajeno to, da je vedno potreben nekega zaupanja, vnašamo negotovost in nezaupanje. Nam se bo zgodilo to, da bomo s takšnimi izrednimi uskladitvami pokojnin v nekih nominalnih zneskih, ki porušijo tista razmerja, ki so zapisana v zakonu in na katera vsi računajo, da bomo s tem dejansko mlade, tiste, ki danes delajo, odvrnili od tega ali pa jih spravijo v pomisleke v zvezi s tem, ali naj vplačujejo – sploh tisti, ki so espeji in odločajo sami o višini prispevka – ali naj vplačujejo v ta sistem ali ne. Torej, mislim, da tu ne gre za to – kolega Luka je prej omenil, da se pogovarjamo o drobižu, targetiral je pač na to, da se pogovarjamo, ali bo prišlo do uskladitve za nekoga s 500 evri pokojnine za 5 evrov ali za 6,5 evrov, in glede na to, da gre za razliko 1,5 evrov, gre res za drobiž. Ampak mi se ne pogovarjamo o tem, mi se pogovarjamo o tem, ali bomo takšen sistem, kot ga imamo še danes, obdržali, ga nadgrajevali, ali bomo ljudi, ki so zaposleni, delavce spodbujali k temu, da vplačujejo v ta sistem ali pa ga bomo razsuli in nekoč morda postavili na novo. Veliko je bilo slišati nekih poenostavljenih rešitev v smislu, ja, glejte, moramo to povišati, tako bi bilo pravično, kruh se je za vse enako podražil. Veste, ko so tisti, ki so že tako ali tako, ker so pač imeli višje plače in več vplačevali v ta sistem, za njih takrat kruh ni bil prav nič cenejši. Kljub temu da so dali v isti sistem, ki je potem šel za pokojnine, lahko dali dvakrat, trikrat ali pa štirikrat več kot pa nekateri. In da so hkrati delali tudi bistveno dalj časa. Torej, jaz tako pravim, Slovenci smo – sami znamo za sebe povedati, pa verjamem, da je nekaj resnice na tem –priden narod, ampak še vedno imamo med uživalci pokojnin ogromno takšnih, ki niso delali 40 let delovne dobe in cilj države in celotnega pokojninskega sistema mora biti v tem, da ljudi nagrajuje, če delajo dlje, če dlje prispevajo v ta sistem. In če prispevajo več. Zaradi tega, ker več kot bo denarja v sistemu, več ga bo mogoče na koncu tudi razdeliti. Prepričan sem, da rešitev teh nominalnih zneskov podira tista razmerja, ki so zapisana v zakonu. Prepričan sem, da zaradi tega gre za neustavno uskladitev, da to sploh ni uskladitev, ampak to pomeni neuskladitev pokojnin. Prepričan sem, da bomo imeli doslej pokojnine neusklajene. Tisti, torej, ki so v preteklosti dajali več, njihove pokojnine, se bodo v razmerju na druge nekako počasi ustavite brez nekega tehtnega premisleka, zakaj. Po nekem izračunu bodo lahko ugotovili, da so delali preveč, in prepričan sem, da vnašamo neko novo nezaupanje v ta sistem, ki na dolgi rok pomeni razgradnjo. Danes se lahko vsakdo, sploh tisti, ki sem jih omenil, ki odločajo o svojih plačah, o svojih prispevkih, vprašajo, ali se jim še splača. Zaradi tega, ker danes imamo prvo takšno izredno uskladitev pokojnin, takšno neustavno in nezakonito, ker v zakonu piše, da se samo v odstotkih usklajuje, pač v nekem drugem členu. Drugo leto bomo imeli drugo, mogoče bosta dve, mogoče se bodo zgodile volitve, jih bomo imeli štiri, osem, kolikor želite. To se bo nadaljevalo in pokojninskega sistema, takšnega kot ga poznamo, bo konec. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Franc Jurša. Pripravi naj se Janja Sluga. Izvolite.
Podpredsednik, hvala za besedo. Lepo pozdravljam tudi vse navzoče! Nimam nobenih težav, da ne bi podpiral tega, da tisti, ki imajo malo dobijo več. Teh težav nimam. Ampak pri tej zgodbi pa gre za nekaj čisto drugega. To si, verjetno, med sabo moramo razčistiti. Se pravi, 2012. leta smo ZPIZ-2 sprejeli, kjer smo tudi določene stvari zapisali in določene stvari opredeljujejo vse, tako da tam tudi piše po načelu česa se usklajujejo pokojnine. In nekdo danes sešteva odstotke izrednih in rednih uskladitev, pa govori o tem, da so to povišanje pokojnin, ta se silno moti. Usklajevanje pokojnin pomeni obdržati pokojnine na isti ravni in tega bi se morali vsi zavedati. Gre dejansko za 6,5 evra, ampak poglejte; tisti, ki ima minimalno pokojnino za 40 let delovne dobe in še zaradi starosti, bi po predlogu, ki smo ga prvo dali koaliciji, dobil 5,31 evra. Zdaj naj bi po tem predlogu dobil 6,5 evra, ali pa tisti, ki ima povprečno pokojnino, starostno pokojnino, dobi zdaj 6,5 evra, po tem predlogu, ki smo ga dali v koaliciji, in bo dobil isto po predlogu, ki so ga dali v SAB ali pa v tistih strankah, ki so ta amandma, ki je bil posvojen, na seji odbora tudi sprejet. Tako tu ne gre za neke visoke zneske in gre dejansko samo za en mesec v letu 2021. Je pa druga stvar, ki pa je sila pomembna. Pokojnine zaostajajo, upokojenci so dejansko dali državi posojilo, niso to hoteli, ampak so morali dati in mi tega še nismo vrnili. In že tam, da bodo dobili izredno uskladitev 1,5 % v decembru mesecu letošnjega leta, jim država in vsi skupaj dolgujemo 5,6%. Spoštovani, to moramo vrniti in med tem 5,6 % je tudi tisti odstotek, o katerem govorimo – uskladitev pokojnin, ne pa draginjski dodatek. Če želimo upokojencem dati draginjski dodatek, pa se odločimo, pa recimo, da tistim, ki imajo najnižje pokojnine, dajmo jim ob določenem datumu draginjski dodatek, da bomo pomagali, da jih dvignemo. Je pa res, da sem bil zelo presenečen nad ugotovitvijo Umarja, ko je prišel, ko smo že oblikovali proračun, in je predstavil gospodarsko rast za 2,8-odstotno, kar je istočasno pomenilo, da ne bomo usklajevali pokojnin. Cenim, bom rekel, delo neodvisnih organizacij, ampak, moment, trenutek, čas, v katerem so nam to predlagali, se mi pa je zdel nepravi, bom rekel čisto konkretno. Za nas, v Desusu, je pomembno, da se usklajujejo pokojnine, še posebej pa je seveda logično, da je tudi izredno usklajevanje. Povedal sem, zaradi česa. Če temu ne bomo sledili, potem bo padec pokojnin še večji, kot pa je že bil. Mi smo vložili dopolnilo, da se pri 2,5-odstotni gospodarski rasti usklajuje pokojnina tudi v naslednjem letu za en odstotek. To je znotraj koalicije bilo in ni bilo sprejeto. Glej ga zlomka, potem pa se pojavi ena od koalicijskih strank, pa zaradi tega, da bi pač pristavili piskrček, enostavno predlaga neko drugo rešitev, ki pa ni v skladu z zakonodajo, ni skladno z našim Bismarckovim dokladnim pokojninskim sistemom. Ni v skladu! In enostavno, če bomo to sprejeli, bomo imeli v prihodnosti zelo zelo velike težave. Globoko se strinjam, da moramo zvišati minimalne pokojnine; minimalna pokojnina ne sme biti izpod praga revščine. V tem trenutku je in dokler bo to tako, potem bomo imeli kup revežev upokojencev in upokojenk. Že prej sem omenjal višino zneska, katero so upokojenci prispevali v času gospodarske recesije oziroma gospodarskih težav in recesije in takrat so upokojenci izgubili 8,4 odstotka pokojnine. Z izrednim usklajevanjem smo mi mnenja, da se na nek način rešuje ta problem, ampak, 5,6 % še ostane in dejansko bi tudi to morali rešiti v krajšem času, ne pa v enih petih, šestih letih, ker to pomeni, da na nek način ohranjamo veliko upokojencev revežev. Rad bi pa še eno stvar poudaril. Minister za finance, delež pokojnin v bruto družbenem proizvodu je v Sloveniji 9,8 %, v Avstriji je 14,5 %, v Evropski uniji pa je 12,6 % in v bodoče bo treba se ozirati tudi na to. Pa še nekaj. Veste, za koliko je zrastlo število upokojencev v preteklih letih? Število upokojencev je zrastlo za 30 %, kar pa pomeni, da je odstotek bruto družbenega proizvoda bistveno padel za pokojnine. Sveti rdeča luč in zaradi tega imamo takšne težave z upokojensko bedo oziroma revščino.
Hvala lepa. Besedo ima Janja Sluga. Izvolite.
Hvala lepa. Debata v bistvu pri tem amandmaju se vrti okrog tega, kaj je prav in kaj je pravično. Presenetilo me je prej, ko me je na hodniku ustavila ena novinarka pa vprašala: »Ali vi zdaj vlagate amandma zato, da nekateri sploh ne bojo nič dobili?« Govorim o tem, kako s takimi razpravami zameglimo tisto, kar dejansko imamo poslanci na klopeh in se nekateri, ko razpravljajo o tem, ali je zdaj prav, da upokojenci dobijo šest evrov in pol ali ni prav, pa se tu vprašajmo, o čem se mi sploh pogovarjamo. Mi se v resnici ne pogovarjamo o šestih evrih in pol, da ne bo kake pomote. Mi se pogovarjamo pri tistih, ki imajo 500 evrov pokojnine o evru in pol. Toliko je namreč razlike med tistim zneskom, ki bi ga dobili, če bi obdržali ta nominalni predlog, in tistim, ki bi ga dobili, če bi šli procentualno, kot predlagamo z amandmajem v enem odstotku. Da bo čisto jasno, nominalni znesek za vsakega upokojenca, kot ga je predlagal SAB in je bil potrjen na Odboru za finance, šest evrov pa pol vsakemu. Amandma poslanskih skupin SMC in Poslanske skupine Desus pa pravi 1 %. Dejanska razlika med temi šestimi evri in pol in 1 % je pri pokojnini 500 evrov evro in pol. Torej se samo o tej razliki pogovarjamo. Ampak mi smo preračunali tudi na odstotke. Torej, kaj pomeni teh šest evrov in pol v odstotkih. Pri najnižjih pokojninah pomeni to 3 %, pri najvišjih pokojninah pa pomeni to 0,3 %. 0,3 %! Zdaj pa vi meni povejte, ali je prav in ali je pravično, da zakonodajalec na tak arbitraren način nasilno posega v pokojninsko blagajno, ki temelji na sistemu, dobiš toliko, kolikor si delal oziroma kolikor si vplačal. Ali je to pravično? Torej, da tisti, ki je vplačal desetkrat več, desetkrat več, zdaj dobi desetkrat manj. Pa ne govorim zdaj o tem, da bi bilo prav, da bi bile najnižje pokojnine višje. Da so prenizke. Sploh ne govorim o tem. Govorim o tem, da imamo pri pokojninah zavarovalni sistem, da tisti, ki so vplačali več in delali dlje, pričakujejo, da bodo seveda dobili več. Pričakujejo. Saj so bili tudi v preteklosti že neki poskusi, da bi nominalno posegli v pokojnine, pa je, hvala bogu, takrat prevladala zdrava pamet. Ker ko bomo enkrat posegli na ta načini, bomo podrli vse, kar je bilo do zdaj zgrajeno. Naj spomnim še na to: že ko smo v prejšnjem mandatu se nekako uskladili in dosegli konsenz, da so najnižje pokojnine prenizke in smo spodnjo mejo za polno delovno dobo in polno starost omejili in so zdaj seveda te pokojnine omejene na najmanj 530 evrov. Že takrat so s strani nekaterih upokojencev prišle pripombe, da to ni pravično. Zato ker so se tisti, ki so vplačevali manj, približali tistim, ki so dejansko ves čas plačevali več. Težava pri nas ni zgolj samo v nizkem odmernem odstotku. Težava pri nas je v tem, da velika večina do zdaj upokojenih je v resnici predčasno upokojenih. Torej ni oddelala ali pa ni dosegla polne starosti in so zato te pokojnine tako nizke. Ampak kljub vsemu, treba je razumeti, to je zavarovalniški sistem. Za naslavljanje tistih, ki so potrebni nekih socialnih transferjev, imamo drug sistem, ki se mu reče socialni sistem. Ta sistem mora zaznati ljudi, ki potrebujejo posebej sociale. Ampak to niso pokojnine. To niso pokojnine in usklajevanje pokojnin je že po svoji definiciji usklajevanje z rastjo cen življenjskih potrebščin, pa ni pomembno, ali je ta uskladitev redna ali izredna, da ne bo pomote. Uskladitev je uskladitev, prilagajanje podražitvam. Redna ali izredna, ni pomembno, in zato je prav in pravično, da to ostane v odstotkih. Jaz vem, da SAB komunicira na način, aha, cena kruha je za vse enaka. Seveda je, cena kruha je enaka za tiste, ki imajo 500 evrov ali pa za tiste, ki imajo tisoč evrov. Ampak tudi takrat, ko se je jemalo, se je jemalo v odstotkih, da ne bomo tega pozabili. Tudi takrat se je jemalo v odstotkih ne glede na to, da je bila cena kruha enaka za vse. Zato je seveda prav, da se tudi uskladitve opravijo v odstotkih. Tisto, kar pa je nek socialni korektiv, je pa letni dodatek. Tu se pa strinjam in je prav, letni dodatek je socialni korektiv in je prav, da dobijo tisti z najnižjimi pokojninami najvišjega in seveda obratno. Ampak namen enega in drugega je popolnoma drugačen. Še nekaj, to, kar je omenil že naš vodja poslanske skupine, nepredvidljivost, ki jo s tem vnašamo. Ljudje delajo, delajo dlje časa, v tem trenutku se zelo trudimo ob pomanjkanju delovne sile, ob informaciji, da imamo najmanjšo zaposlenost med ljudmi, starejšimi od 55 let. Zelo se je potrebno potruditi, da bodo ti ljudje ostali na trgu dela tudi po 55. letu. Se pravi, potrebno jih je na nek način motivirati, in to je seveda s tem, da za vsako dodatno leto dela dobijo višjo pokojnino. Ampak kako bomo to naredili, če bomo potem na koncu, kot sem rekla, arbitrarno posegli in rekli, ne glede na to, da si ti delal dlje, ti pa ne, bosta oba dobila enako. Je to prav? Je to pravično? Mislite, da ljudje to pričakujejo? Ne bi rekla. Upam, da ste si prebrali stališče Zveze društev upokojencev, ki smo ga dobili, vsaj mi smo ga dobili, verjamem, da tudi vi. Pa bom zdaj prebrala, saj veste, ZDUS se ves čas zavzema za boljši gmotni položaj upokojencev, pa vendarle razume sistem, kot ga imamo, tako, kot ga razumemo v SMC in kot ga razumejo očitno tudi v Desusu, ker pravi, citiram: »Tak način je nesprejemljiv, ker ne sledi sistemski ureditvi, po kateri je pokojnina ekonomska kategorija, ki je sistemsko urejena v 105. členu ZPIZ-2 in je njena višina odvisna od dolžine dobe plačevanja prispevkov ter višine osnov, od katerih so bili ti plačani. Po 105. in 106. členu ZPIZ-2 je uskladitev pokojnin namenjena ohranjanju njihove vrednosti in mora biti izražena v odstotku, saj lahko v nasprotnem primeru ogrozi obstoječi pokojninski sistem.« In na to na koncu opozarja tudi direktor Zpiza, če ste ga poslušali. Torej še enkrat, prav in pravično je, da uskladitev ostane v odstotku ne glede na to, ali gre za izredno ali redno, uskladitev je uskladitev. In še enkrat ponavljam, ne pogovarjamo se v resnici niti o šestih evrih in pol, pogovarjamo se o razliki evro in pol pri 500-evrski pokojnini. Zato mi s tem evrom in pol ne bomo rešili nobenega upokojenca, da bi bil nad pragom tveganja revščine. Nobenega. In to je čisto zavajanje. Ponavljam še enkrat, izredna uskladitev, redna uskladitev – ni pomembno. Ljudje so pričakovali, da bodo dobili pokojnino, kot so delali in kot so vplačevali, zato jim dajmo tako, kot so pričakovali.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Vidim, da ja. Prosim za prijavo. Hvala lepa. Prvi je Jani Möderndorfer. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Seveda se moram oglasiti, predvsem zaradi tega, ker je potrebno odgovoriti in večkrat ponavljati, ker vidim, da se v Državnem zboru zelo hitro primejo stvari, ki se jih kar tako z lahkoto, še posebej, kadar se uporabljajo besede pravičnost, blaginja, enakopravnost, zelo rado prikladno uporablja takrat, kadar gre za resno zavajanje. Besedna zveza izredno usklajevanje je za mene samo časovna dimenzija. Nikakor to ne pomeni posebnega načina, izrednega načina po drugačnih formulah, po drugačnih dogovorih in nečesa, kar bo seveda izboljšalo materialni status ali pa naredilo večjo pravičnost. Ne. To pomeni, da če imamo redne uskladitve, se točno ve, kdaj so, izredne so pa takrat, ko narediš izredno, se pravi ob času, ki pravzaprav ni bil predviden za usklajevanje. Seveda je pa ta beseda »izredno« zelo prikladna za predlagatelje tovrstne spremembe oziroma uskladitve, načina, kako bi to uskladili. Se pravi, nominalno vsem enako. Zdaj pa jaz sprašujem. Vse poslance, tudi tiste, ki ste to podprli na odboru, ko se je o tem razpravljalo, vas sprašujem, zakaj potem ne pridete s predlogom, da kadarkoli imamo spremembe v pokojninskem zakonu, tiste spremembe, ki se uveljavljajo, veljajo za vse, tudi za tiste, ki so se prej upokojevali in imajo že izdane odločbe. Zakaj tega ne naredimo? Ker to bi bilo pravično, da imajo vsi enako. Če me razumete, kaj hočem povedati. Ko bomo sprejeli, če bomo sprejeli, spremembe v Zpizu in spremenili način upokojevanja, razmerja in vse ostalo, za koga bo to veljalo? Za vse tiste, ki se bodo upokojili, ko bo zakon sprejet, in ne za tiste, ki so že upokojeni. To je treba na glas povedati. Uskladitev ne more biti na takšen način, ki ga pravzaprav niti ne poznamo. Jaz verjamem, da so nekateri prepričani in zelo radi rečejo – veste, to mene spominja na to, ko se začnemo s sindikatom pogovarjati, ko vsakokratna vlada začne pogajanja s sindikati, kje bi, kako bi lahko prišli z delodajalci skupaj. Smo ena redkih držav, ki plačujemo pot na delo in malico, in vedno predlagajo, da bi šli v ukinitev. Seveda sindikati ponorijo, skočijo v zrak in potem pride znamenita beseda, veste, to je socialni korektiv. Pot na delo pa malica nista socialni korektiv. Zakaj to govorim? Zaradi tega ker tudi penzija ni noben socialni korektiv. Penzija ne more biti socialni korektiv, ampak je plačilo za nekaj, kar si vplačeval skozi svojo delovno dobo. Pika. Če ima kdo težave in se znajde v resnih življenjskih situacijah, kjer pravzaprav s pokojnino ne more več preživeti, imamo za to socialne transferje. Ampak jih je treba priglasiti in dokazati. Oprostite, imamo različne upokojence, ki so se različno upokojevali. Ko so se upokojevali nekateri, se jim je obračunalo 10 najboljših let, nekaterim 20 najboljših let, nekateri so šli predčasno v penzijo, nekateri so šli starostno v penzijo, nekateri so šli s polno dobo, nekateri so šli v penzijo, pa so se spet aktivirali pa delajo, skratka, imamo različne upokojence. Oprostite, to ne gre skupaj. Jaz ne vem, zakaj moramo zdaj kar naenkrat vse skupaj vreči v eno vrečo in reči, vsem dajmo vse enako. Veste, kako je to? To ni Bismarckov sistem, to je sistem Bratušek. To je to, biti všečen nekomu. Jaz ne bom šel v te bitke, ki jih imajo nekateri, neki politični akterji med sabo, kdo bo bolj skrbel za upokojence. Jaz med volitvami nisem nič obljubljal za upokojence in lahko to na glas povem. Ampak sem pa proti temu, da se delajo še dodatne anomalije. To pa ne! Oprostite, moja mama meni vedno reče: »Pa kaj meni dvigujete za en evro penzijo?! Dajte mi orng dvigniti ali pa me pustite pri miru. Ne pa, da mi govorite, da ste mi ne vem kaj naredili.« In tukaj fopamo ljudi in besedne igre [[…]]Saj ko bodo dobili, ko bo do te uskladitve prišlo, ko bodo dobili na račune, bodo rekli: »Ma daj, norca se delajo iz nas.« Ker oni danes živijo, ne jutri, ne pojutrišnjem in tako naprej. Dajmo si iskreno povedati, kaj si mislijo o teh diskusijah tu, ko se mi pogovarjamo. Ampak nekdo bo govoril na ves glas in zato je to volilni pamflet in čisto nič drugega. »Mi smo poskrbeli in smo dali vsem enako, ker mi smo pa pravični.« Kakšna blaginja, lepo vas prosim. To ni nobena blaginja, ampak je uničevanje, načrtno, sistemsko uničevanje pokojninskega sistema. To je to. In zapomnite si bistvo. Ko to narediš enkrat, lahko to delaš vsakič, ker imaš podlago, da je to šlo skozi, in se to tako dela. Potem pa rečemo, ne bomo več tega imeli, in če je to socialni korektiv, lahko gre tisti, ki slabo živi, na Zpiz in pove, dragi moji, jaz ne morem s tem živeti, prosim, če mi izdate novo odločbo. To ne gre tako. Kam smo prišli? Mi smo zašli, popolnoma zašli! Zato jaz tega predloga ne morem podpreti. Pa ne zato, ker bi bil proti temu, da se upokojencem izboljšajo pokojnine, daleč od tega. Ampak je treba spoštovati ena pravila igre in jih peljati do konca. Če bomo mi to polomili, oprostite, ne bomo nikamor več prišli, ker potem si bomo dovolili vsakič še na drugih področjih delati nove in nove anomalije, ki nas bodo samo zapeljale do konca. Veste, skušnjava je huda stvar, ampak na koncu se te stvari vedno slabo končajo. Zato tega predloga ne morem podpreti in podpiram seveda amandma, ki smo ga vložili, ki bo uveljavljal tisto, kar je normalno in sprejemljivo in čemur se reče uskladitev, časovno gledano pa seveda izredna uskladitev.
Besedo ima Iva Dimic. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljeni! Za 6,5 evra taka razprava in tako dolga in tako vroča kri, ko bi lahko bilo to že kdaj prej narejeno, ker imamo gospodarsko rast že kar nekaj let. Zdaj ko smo počasi že v nekem ohlajanju in zniževanju gospodarske rasti, zdaj ko smo rekli, da bomo dali neko izredno uskladitev pokojnin ali pa teh 6,5 evra, se tukaj krešejo mnenja, zanimivo, znotraj koalicije. V redu, če bi to opozicija predlagala, ampak očitno se res merijo moči ali smo tik pred kakšnimi volitvami, da se na področju upokojencev krepijo mišice, merijo mišice in seveda to, kdo bo bolje povedal in kdo bo več dal in kdo bo več obljubil. Tako znano je že to, kako se vedno upokojencem nekaj obljublja, na koncu pa res ostane samo nič od besed in tisto, kar dobijo vsak mesec, pa še tisto je po podatkih, ki jih imamo pa ki jih vsi poslanci zelo dobro poznamo, zelo veliko število upokojencev, ki prejemajo neko minimalno penzijo. Tukaj imam vprašanje, ki si ga lahko zastavi vsak izmed nas. Koliko bodo dobile pa tiste ženske, ki jim je bila državna pokojnina vzeta? 16 tisoč jih je bilo. Ali bodo kaj dobile? Ali bodo dobile 6,5 evra? Kaj bomo naredili tudi glede drugih pokojnin? Mene še vedno bolijo nizke vdovske pokojnine. V mini pokojninski reformi je predlagan tudi višji odstotek, ampak to še vedno ni primerljivo z državami, ki jim želimo slediti ali pa za katere si na nek način želimo, da bi nam bile vzor, kako se penzije dobiva oziroma na kakšen se vplačuje, da se potem lahko nekaj dostojnega ven dobi, ko greš v pokoj. Seveda imam v mislih Nemčijo, Avstrijo. Pa se mi zdi, da so bile te obljube tudi v preteklosti na nek način neka zloraba, ker je bil vsak upokojenec, še posebno pa tisti, ki je malo dobil, prepričan, da bo vendarle za njega posijalo sonce in da bo dobil nekoliko več. Mislim, da je veliko upokojencev, ki so se upokojevali pod različnimi pogoji, tako kot je bilo danes že rečeno, da pa vse prevečkrat kot poslanka slišim, da so delali recimo po 42 po 43 let in pol in prejemali tistih 520 evrov. Ker so mladi začeli delati, so potem morali starostno dobo loviti in po 43,4 leta ven dobili okrog 535 evrov. Problem je, da imamo v Sloveniji res nizke pokojnine, zato bom jaz podprla ta predlog, ki vsakemu prinaša 6,5 evra. Zato ker se mi zdi, da je prav in da je veliko tistih, ki bi po kakšnem drugačnem ključu dobili mogoče samo 1 evro ali pa 2,5 evra. Mislim, da je končno prav in da je to ta signal, ne toliko negativen, ampak da je z vidika človeka pozitiven, zato ker rečemo, glejte, vsak je vreden tega, da dobi 6,5 evra. Končno. Verjamem, da se bojite ali pa da se bodo ekonomisti zgražali, da se bo pa zdaj vse porušilo – kako značilno. Bomo pa popravili. Marsikaj je bilo porušeno. Imam stališče glede enega zakona, ki bo čez nekaj ur na vrsti, ko smo porušili sistem pri slepih in slabovidnih otrocih, pa se bo zadeva popravila. Dejstvo pa je, da so upokojenci, ki so se upokojeval po letu 2012, mogoče najbolj prikrajšani. Pripravljeno imamo mini pokojninsko reformo, ki bo odmerjene odstotke dvigovala, jaz upam, da bo uspelo, da ne šest let, ampak da bo šlo to hitreje, za moške. Kaj pa bomo naredili s tem prehodnim obdobjem, če tako rečem, od leta 2013 do leta 2020? Veliko število ljudi se je zaradi gospodarske krize upokojevalo pod izredno slabimi pogoji, predvsem moški. Ali bomo zmogli toliko, da bomo rekli, da je bila gospodarska kriza kriva, da se je to zgodilo? Ker če bomo to zmogli, potem bomo dali drugi signal, da je spet vsak državljan vreden in da je tukaj v ospredju vseh nas človekovo dostojanstvo, človek. Želim si, da bi slej ko prej poskušali posnemati tudi odmero ali pa način izplačevanja vdovskih penzij. Resnično, in jaz verjamem, je boleče to, kar tudi vam verjetno ljudje govorijo. Mož in žena se po 40 letih oba upokojita, skupaj je to v pokojninsko blagajno 80 let vplačil, če eden od njiju premine, tako ali drugače, zaradi različnih vzrokov, bolezen, nesreča, se zdaj dobi samo 16 % razlike med obema penzijama, kar je zelo malo. V tujini bi dobila vdova ali vdovec 60 % zakončeve pokojnine. Tukaj pa je razlika. Če je razlika tukaj nekje 200 evrov, je 16 % nekje 25 evrov, 26 evrov, če bi bilo pa to 60 % moževe penzije, če je bila ta moževa penzija 800 evrov, je pa to 480 evrov zraven pokojnine. Se pravi, da so resnično – to, kar pravijo tudi statistični podatki – najbolj ogrožene samske ženske, in te imajo tudi najnižje pokojnine. Ampak jaz sem upala, da bomo naredili korak naprej, da bomo vendarle pogledali, kaj se tukaj lahko naredi, kaj se lahko naredi s tistimi 80 leti, ko je bilo v nekem skupnem gospodinjstvu vplačano v sistem, ampak enostavno te želje ni oziroma ne vem, mogoče ne samo želje, ampak tudi nekega razumevanja do tega. Še enkrat poudarjam, teh je zelo veliko, okrog 75 tisoč v Sloveniji. Kar se tiče usklajevanja, se mi zdi, da če imajo vsi nekaj od gospodarske rasti, je prav, da imajo tudi upokojenci. Želela pa bi si, da bi imeli od te gospodarske rasti tudi otroci, družine in tako naprej. Mogoče so se tam sprostili nekateri ukrepi, pa vendarle se mi zdi, da je potrebno pogledati tudi na področje štipendij. Ne nazadnje pričakujem prihodnje mesece, v spomladanskih mesecih, kar ste mi koalicijski poslanci obljubili, da se bo pripravila neka verzija oziroma da se bo pripravilo spremembe tudi našega Predloga zakona o gospodinjskem dodatku, ki smo ga pred približno pol leta, malo več, v Novi Sloveniji predlagali, in bi vsem, ki imajo pokojnine nižje od 500 evrov – tukaj imam seveda v mislih tudi kmečke pokojnine in tiste, ki so starejši od 65 let – prinesel nek gospodinjski dodatek v višini 100 evrov. Takrat ko ste predlog zavrnili, ste rekli, da boste pripravili strukturno spremembo, tako, ki ne bo samo za gospodinjski dodatek, ampak za vse, in da se bo to uredilo. Seveda je bila vaša obljuba nekje od meseca marca do maja – saj veste, čas gre hitro in si želim, da bi v koaliciji res zmogli to voljo in da bi spoznali, da je potrebno nekaj narediti na področju pokojnin, ki so še vedno, kljub temu da za 40 let dobiš 500 evrov, nizke. Tukaj imam v mislih tudi kmečke pokojnine. 40 evrov kmečke pokojnine danes znaša približno 240 evrov. Resnično se mi zdi čudežno, da ti ljudje lahko preživijo. Edino, kar si želijo, je, da bi bili še zdravi, da bi lahko še kaj delali, da bi lažje preživeli. Tudi ženske so se upokojevale pod različnimi pogoji, ampak se mi zdi, da je zelo pomembno razumeti, da se je večina žensk, vsaj kar imam jaz stikov, mogoče res upokojevala še kakšno leto prej, po 30 letih, pa so ostajale doma in tako naprej. Ampak te dni sem govorila z enim možakarjem, ki je rekel: »Moja mama prejme 370 evrov penzije. V mestu.« Res se sama čudim, ko vidim, kako vsi življenjski stroški naraščajo, kako lahko ti ljudje s to pokojnino preživijo. Še bolj pa, če so to resnično samske ženske. Ni čudno, da nas opozarjajo, da je največja socialna revščina, socialna izključenost na podeželju in med samskimi ženskami. S 370 evri res ne moreš preživeti. Za konec bi si želela, da bi bilo takih usklajevanj več, da bi bile višje, kar pomeni, da bi bila gospodarska rast dobra, da bi lahko resnično pomagali in dajali tistim, ki so v preteklosti delali, in bi jim lahko na ta način mogoče vsaj malo olajšali kakšne stiske. Smo pred prazničnim decembrom, verjamem, da bo tudi teh 6,5 evra marsikomu veliko pomenilo in da si bodo na ta račun lahko mogoče malo več, malo boljše kosilo privoščili.
Hvala lepa. Besedo ima Jurij Lep, pripravi se naj Ivan Hršak. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani minister, državna sekretarka! Danes je taka tema, ki je za našo stranko Desus zelo pomembna. Pa ne iz razloga, da bi bili mi tu kaj posebnega, ampak zato, ker smo mi demokratična stranka upokojencev, kar pomeni, da spoštujemo minulo delo, spoštujemo socialo, spoštujemo solidarnost. S tega stališča je potrebno vedeti, da zagovarjamo pokojninski sistem, ki, kakršenkoli je, ni idealen, ampak je in obstaja. Vsaka takšna sprememba, ki posega v pokojninski sistem z nekimi enakimi zneski ali dol ali gor, bi v prihodnosti lahko pomenila razpad tega sistema, česar si pa mi vsekakor ne želimo. Tudi to bi rad povedal. Mi plačujemo v pokojninsko blagajno različne prispevke, smo jih plačevali različne in jih bodo plačevali različne. In potem pričakuješ, da bodo v prihodnosti tudi različni zaslužki, tako ali drugače. Jaz tega nočem zdaj v tem kontekstu mešati s socialo, ker bom na koncu povedal, kako si predstavljam rešitev teh problemov. Kot je bilo že rečeno, mi imamo ogromno vrst pokojnin, predčasne, invalidske, vdovske, starostne, nekateri so delali 40 let, nekateri so delali samo 15 let, pa še to je problem, kaj bo s tistimi, ki imajo dvojni status, ali tistimi, ki so delno upokojeni. Veliko je upokojenih na različnih temeljih, se pravi, če imamo različne temelje naših upokojencev in upokojenk, je nemogoče skupni sistem reševati s tem, da damo vsem vse enako. Mi imamo dokladni sistem, kar pomeni, da se plačuje v pokojninsko blagajno za naše zanamce. Ali pa, eni drugi so prej plačevali, zdaj pa mi delamo za njih, prej so oni delali za svoje predhodnike. Glede na to, da je stranka Desus socialna in solidarna, je prvenstveno treba spoštovati minulo delo, kar sem že povedal, in iz tega, da spoštuješ minulo delo, je treba reči, da so plačani prispevki pravica, ki ti je ne sme noben zakon ali pa sistem vzeti. Zato se pa imenuje pokojninski sistem – ker je nek sistem. Ali je to narobe ali ni, ampak je sistem. Vem pa tudi, da smo že včasih reševali. Recimo, tu se pogovarjamo pa pridemo do tega, kar je že marsikdo povedal – da se pogovarjamo na cesti ali pa s sosedi, ki rečejo, kaj nam dajete ta en evro in pol ali pa teh šest evrov. Danes se res pogovarjamo o 1,5 evra, zato ker če bi bil tisti sistem, tako kot je sistemsko, 1 % v decembru 2020, bi to pomenilo, pač statistika, s 500 evri sedaj 1,5 evra razlike. To, kar je bil predlog, ki je zdaj v obravnavi. Po vsej verjetnosti moramo mi paziti, da ne bomo prispevali k temu – kar upam, da ne bomo, upam, da bo amandma poslanskih skupin Desus in SNS sprejet, ker mi zagovarjamo, dejansko zagovarjamo minulo delo, in če bomo to začeli rušiti, potem se bo tako ali tako vse to porušilo. Morate vedeti, da se je že prej, ko sem bil jaz zaposlen v veliki firmi, bil sem tudi v sindikatu, govorilo, aha, ko si v delovnem razmerju so neka plačna razmerja recimo 1 : 12, ko si v pokoju, v penziji, je pa ta razpon manjši. In je manjši. Vem tudi, da recimo na Zahodu ali pa v Avstraliji pokojnine dobijo samo tisti, ki ne morejo sami poskrbeti za sebe. Ampak to je zopet drug problem. Tam država poskrbi za tiste, ki ne morejo sami preživeti. In to mogoče nam v Sloveniji še manjka. Kot je rekla kolegica Iva Dimic, se jaz tudi strinjam – da smo ukinili državne pokojnine, tudi meni ni bilo jasno, da smo to naredili. Predvsem ženske, s tem se zopet strinjam, so tiste, ki so na tem segmentu dejansko lahko razočarane in se za svoje preživetje pogovarjajo s svojimi partnerji, ali jim bodo dali nekaj evrov za nakup v trgovini ali pa za kavico. To so take realne slike. Pa tudi to bi povedal. Kolikor jaz vem, je v letu 2008, kakor sem gledal, Državni zbor sprejel en zakon, ki se je imenoval Zakon o enkratnem pokojninskem dodatku. To je bilo takrat sprejeto zato, da so bile tiste – in to je bil socialni kolektiv, to je druga zgodba, isto kot je regres pa kot letni dodatek. Državni zbor je 2008 sprejel, da se dodeli dodatek, in to je bilo v obratnem smislu, se pravi, tisti, ki je imel večjo penzijo, je dobil manj, tisti, ki je imel manjšo, je pa dobil več. To je ta stvar, s katero lahko rešimo zadeve, s tem da imajo nekateri res male pokojnine. Ampak mi moramo vztrajati na tem, da je pokojnina plačana pravica. Če bomo to začeli rušiti, potem vam povem, da v prihodnosti ne bo poti nazaj. Kot je bilo tudi že rečeno, če bomo to pustili enkrat, se bo potem to dogajalo zmeraj in bo zgodba hitro zaključena. Pa še to bi mogoče rekel, da se bo vedelo, zakaj je do tega sploh prišlo. Ko smo mi ta zakon sprejemali, je prišel Umar v Državni zbor in je dal rezultate, ki so kazali, da bo recimo rast BDP pod tistim odstotkom, ki je že predvideval usklajevanje, in smo se zato, stranka Desus in mi poslanci, zbali, da niti ne bo prišlo do tega usklajevanja. Zato smo dali prvi amandma, da se to naredi. Potem je ta naš amandma posvojila celotna koalicija. Super! Smo rekli, niti ni problema, in smo ga potem na koncu tudi umaknili. Potem pa je na odboru prišel še amandma na amandma, ki je zgodbo obrnil na glavo. Takrat smo bili v Desusu proti, SMC se je vzdržal, in smo potem rekli, dobro, mi moramo pa zdaj dejansko pri tem vztrajati, in zato smo zopet vložili amandma – da vrnemo zgodbo na takšno, kot je bila v osnovi. Ker če bomo to naredili, bomo ohranili ta naš sistem in bomo lahko rekli, da tudi mi, ki smo tu, zato da delamo zakonodajo, ne rušimo samih sebe. Tako da jaz pravim, pokojninski sistem je sistem, ni idealen, je pa dober in obstaja. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Ivan Hršak, pripravi naj se Soniboj Knežak. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. To, kar SAB predlaga, je seveda uravnilovka, to je jasno. Upokojenci takšnemu načinu izrednega usklajevanja nasprotujejo in so ogorčeni. Ko je bil čas krize, so jim bili odvzeti določeni procenti, ponavljam, procenti, pokojnine in sedaj bi morali to tudi vrniti procentualno. Država bi jim morala to vrniti, in ne v nominalnem znesku. Glede konsistentnosti delovanja SAB moram povedati tudi to, česar ni povedal nihče – da ko smo mi predlagali ta amandma, da bo izredna uskladitev pri 2,5 %, je SAB predlagala 2,8 %. To se pravi, tisto mejo, ki jo je Umar določil. Samo ena odstotna točka bi bila manj in ne bi bilo. Toliko o skrbi za upokojence s strani SAB. Druga stvar, ki je tudi pomembna in ki jo vemo, 2013, ko je bila Alenka Bratušek predsednica Vlade, je hotela upokojencem odvzeti 10 % pokojnine. Minister Čufer je hodil po Ameriški gospodarski zbornici in v angleškem jeziku razlagal, da upokojenci niso še ni nič prispevali k izhodu iz krize. To je čisto zavajanje Alenke Bratušek. Potem, na včerajšnji tiskovni konferenci je rekla takole: »Gre za izredno usklajevanje pokojnin.« Tudi v SAB, po njenih besedah, »ocenjujejo, da je redno usklajevanje pokojnin namenjeno ohranjanju realne vrednosti pokojnine, izredna uskladitev pa je nekaj izrednega, vezanega na to, da gre državi tako dobro, da si to lahko privošči«. Halo? Sramota. Sram me je, da je bila moja predsednica Vlade, da tole reče [[…]]Izredno usklajevanje pokojnin je vračanje, poprava krivic, ki so jih doživeli upokojenci v času krize, in zdaj od 2012, dokler je ta kriza trajala, v 2019 še nismo uspeli povrniti tega, za kar so bili prikrajšani, decembra je še vedno 7,2 %, 1,5, in če bo drugo leto 1 %, bi prišli na 4,6, še vedno ne bi popravili krivic. In to, kar je izrekla bivša predsednica Vlade, je za mene sramotno. Kaj pa mislijo – ker me že čas preganja – nekateri upokojenci? Poglejte, kako so nam pisali: »SAB, še posebej Alenki Bratušek, je potrebno povedati, da je s svojo potezo užalila veliko upokojencev, ki jih je s svojim predlogom zminimalizirala na ceno ene kuhinjske krpe. SAB naj pusti skrb za pokojnine tistim, ki si že ves čas prizadevajo za dvig pokojnin, torej Desusu.« Gospa je klicala tudi v SAB, niso bili dosegljivi, zato domneva, da verjetno nekje visijo, glede na to, da se imajo po besedah Maše Kociper za simbole države. »Desus naj se še naprej trudi za upokojence, kot se je do sedaj.« [[znak za konec razprave]] Ja, zdaj mi bo pa zmanjkalo časa, dobro. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Soniboj Knežak. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Moram reči, da tole danes pa že malo prehaja v eno burko, burlesko – ne vem, kako še temu reči – borcev za naše upokojence, ki sedijo že leta, desetletja v Državnem zboru, se pravi, so imeli škarje in platno v rokah. Situacija je pa taka, da imamo eno tretjino od 620 tisoč upokojencev na pragu revščine. Jaz bi pri dilemi, ki jo bom kasneje razvil, kaj je pravično pa prav pa ne vem kaj, spomnil da, smo v preteklih letih delali kar nekaj ukrepov na področju zakonodaje, ki so bile daleč od tega, da bi bile pravične, da bi bile prave. Velika mera ukrepov, ki smo jih delali v zadnjih 20 letih na področju spremembe pokojninske zakonodaje, je šla v smer ohranjanja pokojninske blagajne. Skrb za upokojence in za tisto, kar jim bo ta blagajna lahko izplačevala, je bila pa prvotno v drugem ali pa tretjem planu. To je rezultat, danes imamo upokojence s pokojninami, s katerimi ljudje težko preživijo. Že podatek, spoštovane kolegice in kolegi, da ima samo 30 % od 620 tisoč upokojencev 40 let pokojninske dobe narejene, vse drugo so neke posebne kategorije, ne ve se niti, ali spadajo v kategorijo upokojencev ali bi morali biti za te kategorije določeni socialni transferi [[…]]Ampak stanje je danes takšno, kakršno je. Pravično sigurno ni. Jaz sem pred 38 leti vstopil na trg dela pa začel delati, od plače so mi odtegovali pa mi obljubljali, da bom dobil ob odhodu v pokoj 80-procentno pokojninsko osnovo, takrat so vzeli še 10 najboljših let, z vsemi spremembami smo zadevo pripeljali na 57,5 % pokojninske osnove, obdobje smo razvlekli na 24 let – super ukrep za blagajno. Se je kateri vprašal, ali je to super ukrep za upokojence? Nihče. Nihče. Vse nas je lahko sram! Ne samo Desusa pa SAB, ki se imajo edini za borce za socialne pravice upokojencev. Vse, ki vodimo že desetletja to državo, nas je lahko sram. Za strukturo, ki jo je država zgradila, ne znamo primerno poskrbeti. Kolega Jani Möderndorfer mislim, da je rekel, da penzija ni socialni korektiv. Kolegice in kolegi, mi imamo v ustavi napisano, da smo tudi socialna država. Mi smo z zakonom morali poseči, da je najnižja penzija za 40 let 500 pa še nekaj evrov, z zakonom smo morali, posebej. Tako kot smo morali, ker trg dela pa socialni partnerji ne odigrajo svoje vloge, z zakonom tudi minimalno plačo v tej državi določati. Kaj delamo s temi minimalnimi standardi? Preprečujemo to, da še več ljudi ne brska po smetnjakih pa išče hrano? Delamo to, da so v stanovanjih, da jih nimamo na ulici, da niso brezdomci, tako kot imamo drugod po svetu? Ali si to želimo? Tudi penzija mora odigrati en del socialnih korektivov. O tem sem trdno prepričan, to imamo ne nazadnje zapisano v ustavi. Kaj je prav, kaj ni prav, okrog tega. Absurd je, mi se danes pogovarjamo, kot ste že pred mano rekli, o evru ali pa dveh razlike, no. Dajmo nehat. Jaz sam bom podprl zaradi situacije, kakršna je, v kakršni je velika večina tistih z najnižjimi penzijami, podprl bom skupaj s kolegicami, kot sem rekel, tista izplačila v enkratnem znesku. Nisem pa trdno prepričan, jaz tega ne bi imenoval izredna uskladitev – prej mi je bližje izraz, ne vem, draginjski dodatek. Ker si pač zdajle lahko to privoščimo, ker so nekoliko boljši rezultati. Dajmo, naj bo to del prispevka k tistemu, kar so v preteklih letih – da bodo lahko tudi ti z najnižjimi pokojninami krpali iz meseca v mesec. Veste, kaj najprej naredijo s temi 400, 500 evri, ki jih dobijo? Gredo pa položnice plačajo. To je generacija, ki je navajena, da svoje prispevke pa obveznosti do te države redno izpolnjuje. Kar ostane, je pa za hrano pa tisto, kar si lahko privošči, pa je bore malo tega. Jaz sem trdno prepričan, se pa strinjam tudi z zagovorniki, da mi s takimi posegi ne smemo poseči v to redno usklajevanje. S tem bomo pa dejansko rušili sistem in s tem se strinjam in tudi jaz nisem za spremembo v tem delu. Ne znam si odgovoriti, kakor ste tudi že vi rekli, kaj je tu za vse skupaj prav pa pravično pa ne vem kaj. Pravično je, da poskrbimo za tiste, ki težko preživijo. Sem pa trdno prepričan, da s tem enkratnim ukrepom, s tem izplačilom v enakem znesku ne bomo porušili, kot je bilo tudi že danes rečeno, pokojninskega sistema. Zaradi vseh teh razlogov, ki sem jih naštel, bom seveda skupaj s kolegi podprl uskladitev pokojnin z enakimi zneski. Hvala lepa.
Nimate časa, žal. Sekunda. Izvolite gospod Hršak, izvolite, sekundo imate.
Moč Desusa v koalicijah, vseh, v katerih smo bili, je odvisna od števila poslancev, to je bilo od pet do deset. Toliko smo lahko naredili. Da smo prišli tako daleč, je pa kriva Ropova reforma.
Hvala lepa. Besedo ima Marko Bandelli. Gospod Marko Bandelli, izvolite.
Predsedujoči, hvala za besedo. Če bi lahko malo reda. Hvala. Meni je žal, da je prišlo do takih tonov. Prvo kot prvo, že nekateri predhodniki so rekli, govorimo o šestih evrih in pol na mesec, kar ni noben znesek, ampak kljub temu je ta znesek verjetno za marsikoga zelo pomemben. Jaz bom tukaj naredil en korak nazaj, in še enkrat ponavljam, razumem skrb.
Oprostite, gospod poslanec. Lepo vas prosim, da ne motite govornika, kadar govori. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Jaz razumem skrb kolegov iz Desusa in je čisto upravičena, ampak mi moramo tukaj razumeti, da gre za dve, po našem, popolnoma različni zadevi. Jaz bom tako rekel. Govorimo o gospodarski rasti in to usklajevanje, to izredno usklajevanje – popravite me, državna sekretarka, če zgrešim to zadevo – je v pristojnosti Vlade, ki ugotovi določene rezultate. Dajmo povedati pošteno, da lahko ljudje, ki nas gledajo, razumejo. In tu govorimo o izrednem usklajevanju, ne o rednem usklajevanju. Pri rednem usklajevanju to sploh ni nobena težava in ni noben problem, da se držimo procentualnega sistema, kakor predlagate in kakor hočete, da bi šlo naprej. Nikoli nismo o tem debatirali. Mi izrecno govorimo o izrednem usklajevanju, ki je v tem trenutku, in je zelo pomembno povedati tudi to, da se ne dela za nazaj. Ker to je vse odvisno od stanja, zdravja naše države, če bi tako rekli. Ker to je BDP, stanje. Mi govorimo o nekem ohlajanju in neki umiritvi našega stanja in govorimo še vedno o 2,5 %, kar je eden najvišjih, kar jih je v Evropi, tudi tega se moramo zavedati. Ker druge države govorijo o 0,1, 0,2 %, tudi to je treba vedeti. Smo se tudi strinjali z Desusom glede 2,5 in mislim, da smo to uskladili, vsi smo bili za. Problem je bil nekje drugje, pri koalicijskih partnerjih ni bil problem zaradi 2,5. Potem smo se tudi dogovorili. In zdaj je prišel ta problem o tem procentu. Gospod Hršak, grde besede o takratni predsednici Vladi ste povedali. Ni bilo potrebe govoriti, da vas je sram, da je ona vodila državo, in da je ona vodila, kaj je treba. Glejte, Alenka Bratušek je hotela – tega jaz tudi nisem slišal, to je rekla, kazala iz tretje roke, kar pa ni rečeno, da je bilo narejeno. Nikoli ni bilo to narejeno. Ampak to, da je ona hotela penzionistom, je prelahko govoriti, dejstva so druga, so tisto, kar mi danes predlagamo. In veste, kar hočemo mi narediti, je samo pomagati tistim, ki dobijo najmanj. Z izrednim usklajevanjem, ne z rednim usklajevanjem. Redno usklajevanje ne briga nobenega nič, pustimo tako, kot je. Mi govorimo samo o izrednem. Veste, to je tista tabela – ko smo dajali stališča prej ven – to je ena zelo lepa tabela, zelo nazorna tabela. Pove tudi, kdo je tisti, ki dobiva pokojnino, in tu je 70, 80 % od 650 evrov dol, tisti, ki so pa privilegirani, ki dobijo 2 tisoč in 2 tisoč 500 evrov pokojnine. Na kakšen način so oni prišli do take pokojnine? Tudi to se je treba kdaj vprašati. Mi smo privilegirani. Jaz sem vedno govoril, mi smo privilegirani. Vi, gospod predsednik Desusa, ste privilegirani, ker ste že 19 let v parlamentu in boste dobili eno tako penzijo in seveda vam je to tudi v interesu. Ampak rednega usklajevanje se nobeden ne dotika, mi govorimo o izrednem. In naj vam jaz nekaj povem zdaj. Tistih 78 evrov, ki jih bo na koncu leta dobil en upokojenec, ki dobiva, kot je rekla prej gospa Iva Dimic, kmečko penzijo, bo za njega 50 % položnice za elektriko, plačane za celo leto. Je v redu? Jaz mislim, da moramo tako gledati, na tak način, to je solidarnostna zadeva. In to je tisto, kar smo mi predlagali. Ker tistemu, ki bo dobil 2 tisoč 700 evrov penzije in mu bo zmanjkalo 13 evrov in pol na mesec, ne zmanjkalo, ki ne bo dobil ekstra tega denarja – jaz mislim, da to za njega ne bo velikanski problem. In tukaj je tisto, zaradi česar smo mi dali naš predlog. Samo predlog smo dali. Pa vidim, da je bil tudi dobro sprejet. Ker kolikor sem jaz videl, na odboru sicer nisem bil, ampak kolikor vidim jaz, je bil na delovnem telesu sprejet. Veste, SAB smo to reč predlagali kot nominalno. To pomeni enako za vse, v bistvu. In samo to smo naredili, samo za dobro tistih, ki dobijo manj. Saj je res tudi, kot je rekla kolegica Kociprova, kruh gre gor enako za vse, ampak to je relativno pomembno ali nepomembno. Tu gre samo za to, da lahko pomagamo tistemu, ki dejansko dobi malo ali pa nič. In ponavljam, se strinjam s kolegom iz SD, izredna uskladitev, to bi lahko bilo imenovano malo drugače. Bi lahko bilo eno ime, ki bi bilo malo drugačno. Lahko bi bilo drugačno ime in bi rekli, poglejte, imamo višek, če bi tako rekli, pa damo vsakemu. Ampak tu ne gre za usklajevanje tistega, kar manjka, ki ni 6,5, ampak je 7 %, meni se zdi, ki manjkajo od takrat. Mislim, da sem nekaj takega prebral. Ampak za to gre, samo zaradi tega. Kot rečeno, veste, da je hotela, tisto je tudi mene zbodlo, Hršak. Tisto me je res zbodlo, ker ni res in ni bilo nikoli narejeno. Ni bilo nikoli narejeno [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ma, ni bila stvar, ali dovolite ali ne dovolite, glejte, ni bilo narejeno. In to je rekla, kazala. Mi smo v politiki dostikrat navajeni praviti informacije in pravljice, take, da potem nekateri tudi celo verjamejo v to, kar je tukaj. Ampak pustimo stati. V glavnem, kot rečeno, je izključni namen našega predloga to, da se razlike med upokojenci ne povečujejo. In to je bil ta predlog tukaj, zelo enostavno. 78 evrov po tabeli, in kot vidim, je tudi konsenz, bo dobil tudi tisti, ki dobiva 218 evrov penzije na mesec. Za njega je to velik denar. Veste, lahko elektriko vi – ni pravi primer, ampak glejte, tudi televizijo, ki jo gledajo, naši penzionisti gledajo zdaj to, to je za njih skoraj 50 % prispevka za RTV. Damo primer, v bistvu država da to možnost. In ponavljam samo še to in potem bom zaključil, ne gre za nazaj. Nič ne gre za nazaj. Tu gre samo za tega, ki bo dobil v prihodnosti. Pa govorimo celo čez eno leto, niti ne govorimo v tem trenutku. Jaz mislim, da je ta predlog z naše strani zelo dobrodošel. Upam, da ga boste v večini tudi podprli, ker s tem delamo samo dobro za tisti sloj penzionistov, ki dobiva manj, malo in bo še vedno dobil malo. Hvala, podpredsednik.
Hvala lepa. Gospa Janja Sluga ima repliko. Izvolite.
Hvala lepa. Ker se je gospod Bandelli nanašal ravno na tisti del razprave, ki sem ga imela jaz, bi jaz rada res še enkrat poudarila, usklajevanje pomeni dvig pokojnin skladno z dvigom cen življenjskih potrebščin. Vedno, ne glede na to, ali je to redno usklajevanje ali je to izredno usklajevanje. Razlika je zgolj v datumu, da tako rečem. In še enkrat, ne zavajati, da se zdaj pogovarjamo o razliki 6 evrov in pol, ker se ne. Mi se ne pogovarjamo o 6 evrih in pol, mi se pogovarjamo o 1 evru in pol pri penziji 500 evrov, in se pogovarjamo o 50 centih pri penzijah 700 evrov in se pogovarjamo o 3 evrih in pol pri penzijah tisoč evrov. To so zneski, o katerih se pogovarjamo. In ravno zato, ker so to tako nizki zneski, moramo biti še posebej previdni pred tako arbitrarnimi posegi v pokojninski sistem, ki zaenkrat temelji na procentih. Ravno zato, da ne bomo zaradi takih minornih sprememb porušili nečesa, kar smo v resnici zelo dolgo gradili. In še nekaj. Mi, če bi določili to v nominalnem znesku, posegamo v pokojninsko blagajno. Če se vam zdi, da je potrebno, in se lahko strinjam, da je potrebno, dodati nek socialni korektiv, potem naj to ne bo usklajevanje, naj se imenuje drugače in naj potem tudi gre iz proračunskih sredstev, ne iz pokojninske blagajne. Če se pogovarjamo o neki drugi vrsti ukrepov.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Vidim, da ja. Prosim za prijavo. Hvala lepa. Prvi ima besedo Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, državna sekretarka, lep pozdrav še s tega mesta! Kar je bilo pričakovano, smo se nekako v razpravi fokusirali zgolj na izredno usklajevanje pokojnin, rad bi pa tukaj vseeno spomnil na zakon, ki pa je namenjen tudi omejevanju določenih izdatkov pri plačah v javnem sektorju. O kakšnih denarjih pravzaprav govorimo, o kakšnem prihranku? Finančne posledice omejitev izdatkov oziroma prihrankov proračunov za izplačevanje redne delovne uspešnosti in povečanega obsega dela ocenjujejo v višini 38 milijonov evrov za državni proračun in 64 milijonov za sektor država. Ampak to za naše državljane najbrž žal ni toliko pomembno, dejstvo pa je, da moramo imeti tukaj nek konservativni odnos, ker, ponavljam, bojim se, moramo pač biti previdni. Previdnost je gotovo neka dobra lastnost. Moramo biti previdni in moramo opazovati, kakšna so gospodarska gibanja v naši okolici, v Evropski uniji, pri naših najpomembnejših trgovinskih partnericah, ker vse to vpliva potem tudi na gospodarsko gibanje v naši državi. Če bo šlo gospodarstvu dobro, bo šlo vsem dobro, tudi upokojencem. Ampak danes lahko rečem, da mi v Republiki Sloveniji pokojninskega sistema pravzaprav nimamo. Ker sistem je neka urejena, strukturirana rešitev, ampak mi imamo zgolj neko pokojninsko revščino, mi nimamo sistema. Gospe in gospodje, dokler ne bomo našli časa za to, da se nekam zapremo za mesec, dva, tri in damo na mizo najboljše ideje za pokojninsko reformo ali bolje rečeno za boljši pokojninski sistem, do takrat se bomo pogovarjali o tem, ali bomo vsem upokojencem dali eno jabolko ali mogoče vsem dve jabolki ali pa tistim, ki so manj plačevali, samo eno jabolko, tistim, ki so pa 40 let nekoliko več plačevali v pokojninsko blagajno, pa morda tri jabolka. Preprosto, kakršnakoli prihodnja pokojninska reforma je lahko samo del reformnega trojčka. To je pač mnenje nas, Nove Slovenije – krščanskih demokratov. Torej del reformskega trojčka in njegove fiskalne nadgradnje. In sicer, zdravstvena reforma, pokojninska reforma in reforma javnega sektorja ter kot residuum reforma davkov in prispevkov. Vse tri omenjene reforme so strukturno povezane, od načina njihove povezanosti pa je odvisna prihodnja struktura slovenske države in s tem načina delovanja slovenske družbe. Reforma davkov in prispevkov je tako imenovana residualna reforma in se izvede vzporedno kot rezultat prvih dveh reform, torej zdravstvene in pokojninske reforme. Ampak gotovo do tega v tem mandatu ne bo prišlo, bi pa bilo dobro, da smo korektni do mladih generacij. Za nas, ki smo morda nekaj let pred penzijo, je zadeva zaključena, ampak mi moramo mlade generacije navdušiti, da bodo že od prve plače naprej, če bodo seveda imele možnost, skrbele za svojo boljšo starost. Tako delajo v razvitih demokracijah, v razvitih in bogatejših državah. Ker kaj imamo danes? Danes imamo 268 tisoč ljudi, ki so pod pragom revščine, to je dobrih 13 % slovenske populacije. Imamo 326 tisoč ljudi – to je pa dobrih 16 % – ki so na robu socialne izključenosti. In ko gledamo zneske, kakšen je mesečni znesek za enočlansko gospodinjstvo, da človek ne bo živel pod pragom revščine, morajo biti mesečni dohodki dobrih 660 evrov. Koliko je minimalna penzija za polno pokojninsko dobo 40 let? Enaka je 530 evrov. Torej tisti, ki je delal 30 let in dobiva danes minimalno, z zakonom določeno, penzijo 530 evrov mesečno, ta je pod pragom revščine, če živi v enočlanskem gospodinjstvu. Tukaj ne smemo pozabiti tudi tega, da je demografija neizprosna. Demografija je neizprosna. Neugodna demografska gibanja so pomemben razlog, ki narekuje poglobljen premislek o dolgoročnih prebivalstvenih spremembah v slovenski družbi. Ampak očitno so to vprašanja, za katera izgleda, kot da vsakokratne politike pravzaprav ne tangirajo. Tudi sam bom ponovil to, kar je kolegica Iva izpostavila – natančno pred enim letom smo v temu državnemu zboru predlagali nov zakon o gospodinjskem dodatku. 100 evrov naj bi dobile tiste gospodinje, ki so starejše od 65 let in imajo penzijo, nižjo od 500 evrov mesečno. Pozabili smo na tiste, gospe in gospodje, pozabili smo na te, ki so dejansko izvajale gospodinjska dela in so bile mame. Mame, ki so morda rodile 2, 3, 4, 5 slovenskih davkoplačevalcev, pa smo jih pozabili. Takrat je gospod Svetlik dejansko tistega temnega dne, mračnega dne preprosto črtal tako imenovane državne penzije. Res je, da je to socialna kategorija, zato ne govorim o penzijah, govorim o gospodinjskem dodatku. Ampak gre pa dejansko v ta kontekst, v kontekst pozornosti do tistih, ki imajo najmanj. Ki imajo najmanj. Ta amandma, ki smo ga, ki sem ga tudi jaz podprl na Odboru za finance, in so ga predlagali LMŠ, SD in SAB – razumem, da gre pravzaprav za nek socialistični ukrep, vsem enako. Ampak toliko pa razumem, da gre za to, da tistim, ki imajo najmanj, pomagamo. Za to gre. To ni sistemska rešitev, priznam. Ni sistemska rešitev. Sistemska bo šele takrat, gospe in gospodje, ko se bomo lotili vseh treh reform, ki sem jih prej omenil. Ne bo šlo drugače, ne bo šlo. Ne bo šlo. Kako pravzaprav zadeva deluje? Mi tu zdaj nekaj razpravljamo in ne vem, če upokojenci, ki mi pišejo esemese, sploh razumejo, za kaj gre. Gre za to, hvala bogu bomo letos imeli gospodarsko rast, ki bo višja od 2,5 %, se pravi, leta 2019 bo gospodarska rast večja kot 2,5 %, in to je potrebni pogoj, da se penzije uskladijo. To ni dodatek, ampak se penzije uskladijo. Vsi dobijo vsak mesec, vsak mesec, 6,5 evra več. To je zdaj po dopolnjenem predlogu zakona, ki smo ga sprejeli na Odboru za finance. Na letni ravni je to, reci in piši, 50 milijonov evrov. O tem govorimo. Za 630 tisoč upokojencev. 50 milijonov za 630 tisoč upokojencev. Skupna masa vseh penzij je 4 milijarde pa pol. Tako da bomo ja vedeli, o čem približno mi govorimo. Ampak preprosto več ne moremo dati, ne gre. Vse skupaj pa je, roko na srce, en drobiž, in to mi tudi pišejo tukaj moji državljani, naši državljani, seveda tudi vaši. Dejansko te razmere preprosto vpijejo po tem, da mora politika narediti nov pokojninski sistem. Nov. Danes me bo gotovo predsedujoči prekinil, če bom preveč govoril o tem, kar imamo v mislih mi v Novi Sloveniji, ampak tako preprosto ne gre več naprej. Mi smo dejansko naredili popolno demontažo pokojninskega sistema, zato pravim, da mi pokojninskega sistema nimamo, da imamo pokojninsko revščino. In še nekaj, kar se tiče javnega sektorja. Ja, seveda ga potrebujemo. Plače v javnem sektorju niso previsoke. Ponavljam, da me ne bo kdo obsodil. Vprašanje pa je, in o tem sem prepričan, da v javnem sektorju nismo dobro organizirani, predvsem v sektorju država nismo dobro organizirani, nismo gospodarno organizirani. Zakaj se je masa plač z leta 2017 na leto 2018 dvignila za dobre 4 % in se je z leta 2018 na leto 2019 dvignila za 8,1 %? 8,1. Ja zato, ker so bile stavkovne zahteve, in zato, ker smo več zaposlovali. Trdim, da preveč, oprostite. Kje so tu prihranki, ki nam jih ponuja sodobna tehnologija? Kje je tu informatizacija procesov? Imamo kakšne nastavke? Želel bi, da enkrat dobim odgovore na to temo, ker če tu ne bomo postopkov, procesov poenostavili, jih informatizirali, kar pomeni tudi, da ne bo možnosti, da bi kdo deloval tovarišijsko – softver je softver, aplikacija deluje, ne ve, kdo je prišel na šalter, ali Štefan ali Jože. Tukaj ne vidim nekih pravih nastavkov. Toliko govorimo o digitalizaciji, ampak mislim, da v sami vladni strukturi nimamo neke strukture, ki bi skrbela prav za to. Govorim torej o prihrankih, govorim o cenejši državi. Ker zaradi naravnega zakona – gospodarski cikli so naravni zakon – zaradi tega naravnega zakona gospodarskega cikla, bomo spet enkrat prišli, upam, da nikoli več, do –7 % gospodarske rasti. Minus 7. Ampak poglejte, koliko nam pomeni že, če nam gospodarska rast pade za 1 %. To se potem zelo močno pozna. Skratka, dejansko smo s poslansko ureditvijo, s poslanskim amandmajem, sprejetim na odboru – in tudi zdaj vidim, da je podpora zakonu – tistim, ki imajo najmanjše in najnižje penzije, določili, da dobijo več. Ko je vlada pripravljala ta zakon, tu ne zamerim vladi, pravzaprav še ni imela v rokah Umarjeve napovedi. Ker če bi bilo po vladnem predlogu, bi – mislim, da je bila tam zahteva oziroma potrebni pogoj 3-odstotna gospodarska rast. Hvala bogu smo zdaj videli v pravem času, da ne bo, ne bo tri. Teh 6,5 evra ne bi bilo, o tem govorim. In da smo dejansko toliko racionalno, pametno ravnali, da smo ta pogoj razrahljali in ga postavili na 2,5 %, kar bo, sem prepričan, doseženo, in da bomo lahko na letni ravni upokojencem razdelili okrog 50 milijonov. Narobe sem se izrazil, »razdelili«, za toliko bomo penzije uskladili. Vse bodo šle za 6,5 evra na mesečni ravni navzgor. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Igor Zorčič, pripravi naj se Marko Bandelli. Izvolite.
Hvala za besedo. Nam v SMC se ta zadeva ne zdi tako pravična, kot je to kolega pred mano pojasnil. Pravzaprav nasprotno. Mi smo zagovorniki tega, da so tudi pri pokojninah v najvišjem razredu tisti, ki so največ vplačevali. Ne strinjamo se s to retoriko v tem smislu, češ, nekateri imajo pa 200 evrov pokojnine pa si zaslužijo nekoliko več. Veste, v tej statistiki so zagotovo tudi tisti, ki so zelo kratek čas delali zaradi, bom rekel, nekih okoliščin, ki so si jih sami zaželeli, bodisi je šlo za tujce pa so šli potem v tujino pa so še kje del svoje pokojnine zaslužili, pa danes niti ne živijo v Sloveniji, ti bodo dobili več, kot dobijo pri nas tisti, ki imajo 660 evrov pokojnine. Zaradi tega ker mi se ne pogovarjamo, kolega, o tistih, ki imajo 2 tisoč evrov pokojnine. Na slabšem bodo z nominalnim povišanjem že tisti, ki imajo 660 evrov pokojnine. Takšno operiranje v smislu, ja, ta ima pa 200 evrov pokojnine – najprej se vprašajmo, zakaj. Zgodilo se je ogromno takšnih primerov, ki so bili nepravični, kjer ni šlo samo za to, da je nekdo delal, pa je imel nizko plačo, šlo je tudi za to, da delodajalec ni plačeval prispevkov in podobno. Ampak glejte, ogromno je pa takih, ko so zavestno rekli, jaz bom delal 15 let, ali pa je delal samo toliko in toliko časa, šel je v tujino, tam si je potem večji del penzije zaslužil, danes živi v tujini, iz Slovenije dobiva del pokojnine. Tega bomo kratko malo nagradili s 6,5 evra, domači človek, ki pa, ne vem, ima 700 evrov pokojnine pa ni noben bogataš, bo dobil pa manj kot on, relativno. Skratka, dejstvo je, da je veliko nekega operiranja z višino pokojnine. Mi smo zelo socialno občutljivi. Glejte, v prejšnji vladi, ki jo marsikdo zelo kritizira, če se spomnite, smo sprejeli zakon, po katerem ima tisti, ki ima polno pokojninsko dobo, najmanj 500 evrov pokojnine, potem se je ta znesek še zviševal. Ampak tudi bistvo tistega zakona je bilo to, da se nagrajuje tistega, ki si je prizadeval, ki je dal nekaj družbi, ki je delal polno pokojninsko dobo. Seveda so tudi tisti, ki ne zmorejo zaradi zdravstvenih okoliščin, ampak tiste tretira zakon na drugačen način. Danes je bilo veliko nekih manipulacij v zvezi z izredno uskladitvijo. Veste, kaj piše v veljavnem Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju? Izredne pokojnine se usklajujejo v odstotkih. Tako da meni ni jasno, kaj bo to pomenilo, ko bo zdaj še ena klobasarija notri, kjer piše, izredna uskladitev se bo izvedla v evrih. Kako boste to izvedli, ne vem. Ampak jaz sem rekel, naše stališče je, da je to izredno sporno, da je najmanj neustavno, kontradiktorno v zakonu. In zdaj to neko operiranje pa pritiskanje, da so tisti, ki zagovarjajo takšen amandma, bolj socialni kot tisti, ki so za to, da se pokojnine usklajujejo v odstotkih – gre pač za čisto demagogijo. Skratka, jaz sem prepričan, da mi pokojninski sistem imamo, je takšen, kakršen je. Ni idealen. Bolj me skrbi to, da bodo mlajše generacije, ki vse to poslušajo, dvignile roke pa bodo rekle, glejte, dragi moji, hvala lepa. Že mi ne vemo, ali si bomo penzije zaslužili, tisti si jih pa zagotovo ne bodo. Verjetno bo nekdo prišel enkrat z neko rešitvijo, da lahko gremo v penzijo takrat, ko je povprečna življenjska doba, ne vem, pri moških 82, pri ženskah 83, verjetno bo nekdo enkrat predlagal, da se takrat upokojimo. Ta razprava gre nekako v to smer, da se v ta sistem, ki je, kakršen je, gotovo ga je treba nekje izboljšati, vnaša še bistveno več negotovosti. Mi bomo torej ta amandma podprli in upamo, da bo prevladal nek razum in da ne bomo s takimi zgodbicami sesuvali celotne zgodbe. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko ima Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Dragi kolega Igor, niste me dobro razumeli. Z eno besedo nisem rekel, da je zdaj ta rešitev pravična. Ponavljam, mi nimamo pokojninskega sistema, imamo pokojninsko revščino. Kar ste sami nakazali, ko pravite, da nas mladi poslušajo in rečejo, glejte, adijo, grem ven. Zato ker nimajo perspektive. Vem, recimo, kako moji otroci razmišljajo glede penzije. Če vam bo pa uspelo, vam, v vaši koaliciji, očistiti pokojninsko blagajno – saj veste, na kaj mislim, mislim na tiste privilegirane penzije, ki jih je vsak dan več – potem bodo pa vsi upokojenci, ki so plačevali pa delali 40 let pa 43 let, dobili več. Ali si upate? Imate našo pomoč.
Hvala lepa. Besedo ima Marko Bandelli, pripravi naj se Dušan Šiško. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Samo nekaj točk bi rad pojasnil kolegici Sluga. Nobenega finančnega učinka nima. Nobenega. Govorimo o istih zneskih, samo razporeditev je drugačna. To je osnovno. Kolega Zorčič je povedal – tisti s 660 evri pokojne, če ne zgrešim, ste rekli, da bodo na slabšem. Nobeden ne bo na slabšem, saj bodo vsi dobili več. To je izredna uskladitev. Bodo dobili manj, to je isto, kakor reči, da če bomo imeli manjšo gospodarsko rast, v proračunu ne bomo imeli milijarde, ampak bomo imeli 900 milijonov. Še vedno bomo imeli več, imeli bomo malo manj od tistega, kar je več. Za to gre. Je treba povedati reči tako, kakor so. Ker to je resnica. Se pravi, nihče ne bo na slabšem, v vsakem primeru bodo na boljšem. Vsi bodo na boljšem, kar se tega tiče. Zdaj moram pa še enkrat ponoviti o tem – ker mene je res zabolela ta zadeva od Desusa, tisto je bilo velikanska laž, kar ste rekli prej – da je Alenka Bratušek hotela znižati pokojnine za 10 %. To je ista laž, kakor je vaš predsednik – ki ste dobili deset mandatov – da bodo vsi upokojenci dobili tisoč evrov pokojnine. To je enaka laž, ista. Da vam povem tako odkrito, brez zamere. Ampak to je čista resnica. Tako da vam povem, da to ni res. Potem pa še nekaj. Se vam opravičujem, ampak glejte, jaz sem – več je bilo razlogov, bi lahko rekel, da je bil Zujf potreben v tistem trenutku, stabilizirali smo marsikaj z Zujfom, to je treba reči, ampak vi ste takrat tudi glasovali za Zujf in 25 tisoč upokojencev je dobilo 25 % pokojnine manj. V tistem trenutku. Zato ne mi zdaj govoriti tukaj, ko ljudje gledajo, kaj je, kaj ni. Seveda govorimo o 6,5 evra, 78 evrov na letni ravni za nekoga. Za enega se ne zdi to nič, drobiž, za nekoga pa, vam ponavljam, je to velik denar, dober denar. To je treba razumeti. In še nekaj ponavljam, še nekaj, da bo jasna ta zadeva. To ni nobena uskladitev za nazaj. Ker to bodo dobili tisti, ki bodo šli v penzijo tudi jutri. Je v redu? To morate razumeti. To je za naprej. In govorimo tudi o danes čez eno leto. Če sem razumel slabo, me popravite. Govorimo za leto 2020. Toliko, kar se tega tiče. V bistvu ne bi mi nič drugega naredili, kakor socialno najšibkejšim upokojencem premaknili malo bolj na gor. Nič drugega. Jaz ne vidim tukaj nobenega problema pri tem. Ponavljam še enkrat, absolutno tukaj tisti, ki govorite o procentnem usklajevanju, zavajate, to je izredno usklajevanje, to ni redno usklajevanje. Za redno usklajevanje smo vsi za, je procentualno, je vse v redu, ne bomo niti debatirali o tem. Govorimo o izrednem usklajevanju, ki je po mojem tudi – se strinjam s SD, ki so prej rekli – verjetno napačno poimenovan, ki bi ga lahko poimenovali popolnoma drugače. Popolnoma drugače bi ga poimenovali. Ampak za to gre. In ponavljam še enkrat, zdaj je prišel tudi minister, naj me popravi, če sem jaz slabo razumel, vlada odloča o izrednem usklajevanju, če vidi, da so pogoji taki, da se lahko to naredi. Na kakšen način bomo to porazdelili, pa bomo tu odločali mi. V prvi fazi ste odločali že na odboru. Na odboru je bila jasna slika povedana, so bili za. Saj nismo tukaj socialna, da bomo gledali te zadeve, kar je treba, ampak v tem trenutku jaz mislim, da bi bilo bolj pravično. Samo to je pravi izraz za to. Pa nič ne bo spremenilo, ni finančnega učinka, drugačnega od tistega, kar je. Procent ostane procent, samo toliko ostane. Seveda je pa prav. Podpredsednik, toliko z moje strani. Hvala.
Hvala lepa. Postopkovno, gospod Jurša.
Za tem omizjem ni predstavnika – ali pa se motim – Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, da bi lahko objasnil, ali je ta predlog v skladu z zakonom ali ni. Tisti, ki smo brali zakon, smo ugotovili, da ni v skladu s tem, kar predlagajo v Stranki Alenke Bratušek oziroma, bom rekel, del koalicije. Mogoče bi izpostavil še naslednje: imamo rešitve, lahko jih hitro najdemo, če poenotimo prispevne stopnje delodajalcev in delojemalcev, če očistimo pokojninsko blagajno. Samo potem kolega Horvat ne bo mogel govoriti o tistih, ki imajo neko državno pokojnino, bomo morali te zadeve razrešiti. Privilegiranci so tudi tisti, ki so dobili pokojnine zaradi svojih dosežkov na določenih področjih, jih bomo pač morali prenesti na ministrstva, takšna in drugačna, kamor pač spadajo. In moram izpostaviti, da ta zakon, ki ga bomo sprejeli, dela dolgoročno veliko škodo za pokojninski sistem. Verjeli ali ne, potopili si ga bomo. Verjeli ali ne, še enkrat ponavljam, potopili si ga bomo. Zdaj pa še to, še enkrat ponovim. Mi z izrednim usklajevanjem vračamo dolg do upokojencev. To je usklajevanje in vračamo dolg do upokojencev. In zdaj tisto, zaradi česar sem se priglasil k postopkovnemu predlogu. Še enkrat povem v tej dvorani, pa nisem prvič, pa verjetno tudi ne bom zadnjič povedal, da Erjavec, predsednik Desusa, nikoli ni rekel, da bodo pokojnine tisoč evrov, ampak je rekel, »če so oni, ki so vzeli kar precejšne zneske v svoje žepe, potem imajo lahko tudi upokojenci tisoč evrov pokojnine«. Je pa drugi problem, da pa je minister vlade Alenke Bratušek dejansko predlagal znižanje pokojnine za 10 %. In s tem je seveda morala potem nekaj časa soglašati tudi predsednica Vlade, pozneje pa je le ugotovila, da bi bila to prevelika napaka, in nam jo je uspelo zadržati.
Gospod poslanec, rad bi vas opozoril, da iz vaše razprave nisem razbral, kakšen je vaš postopkovni predlog. Izvolite.
Da opozorite kolega, da naj ne govori neresnic, da naj v tej dvorani govori resnico.
Hvala lepa. Besedo ima Dušan Šiško, pripravi naj se mag. Andrej Rajh. Izvolite.
Hvala, predsednik. Prišli smo do ene točke, ko ne vemo, kdo kje sedi, kaj se obravnava. Začetek točke je bilo stališče o Predlogu zakona o ukrepih na področju plač in drugih stroškov dela v javnem sektorju za leti 2020 in 2021 ter izredna uskladitev pokojnin. Pa kdo koga tukaj zajebava? A ves čas se pogovarja, čisto vsa stališča so govorila samo o pokojninah. Zakaj nismo potem dali samo točke Dodatna uskladitev pokojnin? Mislim, resnično vas ne razumem. Gremo naprej. SAB, gospod inženir, moram čestitati, prvič sem videl v Državnem zboru powerpoint predstavitev. Nisem še videl od kakšnega poslanca, da bi pokazal, kakšna bo lestvica pokojnin. In ko gledam te procente – glejte, vi ste en malo hecni postali, bom rekel. Poglejte, tale za 218 evrov bo po SAB dobil 78 evrov gor. Mislim, to je hecno. Dajte, pojdite en malo [[…]]Dobro, da nas mogoče gleda kakšen penzionist, zdajle je takšna ura, ko ni tistih limonad, nas sigurno poslušajo. Ta, ki ima pa 2 tisoč 700 evrov, bo pa isti znesek dobil. Resda na koncu potem piše: 246 evrov minus. Pri tem pa piše: 54 evrov razlika letno. Pa to še za eno položnico za elektriko ne pride na mesec, ne bo je mogel pokriti. S tem da v predvolilni kampanji – v Krškem imamo mi en lep ribnik, v Brestanici so trije, zdaj smo zajezili še pri hidroelektrarni, je en velik bazen, kjer vam povem, pri teh hidroelektrarnah je zelo veliko rib. To me spominja na predvolilno kampanjo tako Desusa kot SAB, da so lovili te uboge penzioniste, kateri bo le kakšen glas kateri izmed strank dal. To, kar mi je gospod nadminister že enkrat povedal, danes je gospodu Bandelliju povedal – da Erjavec tega ni izjavil. Jaz sem šel malo gledat, 2008. leta je res pisal, da kdor ima premoženje za milijon evrov, bi lahko imel penzije tisoč evrov. Kako si je on to izračunal, ne vem, ampak ali bo vsak mesec nekaj prodal, neki košček zemljice ali pa premoženja za tisoč evrov, da bo lahko imel penzijo? Ne vem, kako si je to predstavljal. Ne bom razmišljal, ker sem tako že njemu povedal, da je minister multipraktik, ker se na čisto vse spozna. Če sem pa koga užalil, gospod podpredsednik, se pa opravičujem. Naprej. Povejte mi, borite se za neke pokojnine – kje so tiste pokojnine od invalidov, ki ne morejo delati? Imajo 270 evrov, s 1. 1. 2013 se je z Ziprsom, če se ne motim, dodatek ukinil. Največja katastrofa, spoštovani vsi, ki nas gledate – ne poslanci, ker mi vemo – je, da ta pokojnina ne bo segla nazaj, ampak od tistega dneva, ko bo tukaj notri potrjeno. To je pa res hecno, če preberem, da je naslov točke, samo zadnji del, »ter izredni uskladitvi pokojnin«. Se pravi, po osmih dneh, odkar bo v Uradnem listu zapisano, se bodo pokojnine dvignile samo tistim, ki bodo šli zdajle v penzijo. Kaj pa za nazaj? Tisti, ki so prekinili penzijo, lahko še delajo, kar tudi omogoča zakon, pa bodo šli zdaj v celotno penzijo – kako bo s tistimi? Mi imamo takšne luknje pri tej penziji, zato mislim, da bi bilo potrebno to točko vreči dol, sploh ne glasovati o njej, ampak naj se vlada resnično usede in določi neke meje, koliko je tista minimalna višina penzije. S tem da bo ta, ki ima 2 tisoč 700 – gospod podpredsednik, saj vi tudi plače nimate takšne, kot ima ta penzijo, pa bo dobil še dodatnih 78 evrov gor po teh procentih. Mislim, to je res hecno. Ko se peljem proti Krškemu, je en velik jumbo plakat, ne bom omenjal, katere osebe, koliko bo imela zdaj po novem penzijo. Volitve še ne bodo zdajle kmalu, tako da tudi tisti jumbo plakat: bomo zrihtali ne vem koliko dodatka penzionistom, kakšne ugodnosti vse bodo imeli – penzionisti še ne morejo iti na dopust, mi se pa pogovarjamo tukaj o nekih evrčkih, majhnih. Resno je sramota. Kaj mi potem prinese inženir sem? PowerPoint projekcijo, ki jo z veseljem gledam, in na koncu vidim, da bo za mojstra, ki ima 650 evrov, razlika mesec : leto nula [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Bi prosil, gospod Bandelli, ker ko vi razpravljate, sem jaz tiho. Pa prav zanimivo razpravljate, pa se nikdar ne oglašam. Tako da resnično ne vem, no. Enkrat očitate SDS, da samo spreminja točko dnevnega reda za migrante, da dve besedi obrne in se spet skliče odbor, pa isto temo nenehoma klatimo. Pa tukaj je jasno vidno, da je nekdo začel kopirati SDS, da je na koncu napisal: »ter izredni uskladitvi pokojnin«. Mislim, meni je to hecno. Kako bom glasoval o tem? »Ni bog ne zna.« Lahko samo rečem, da če bom še pet minut poslušal takšne bedarije, bom spakiral in bom čakal do 23. ure, ko upam, da bom imel vsaj govor še danes, da vam bom lahko zaželel lepo lahko noč. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Andrej Rajh. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Res je, bom rekel, burna pa polemična razprava. Verjetno je pa več kot 600 tisoč upokojencev ne dojema kot take. Več kot dve tretjini upokojencev namreč prejema pokojnino, ki je nižja od povprečne, zato je zelo pomembno, da se tem upokojencem, ki zelo težko živijo, na nek način ta status popravi. Bom rekel, način usklajevanja, način izrednega usklajevanja – gre za izredni dogodek kot posledico dobrega dela Vlade, prav je, da se te koristi, ki so rezultat dobrega dela, pravično in enakomerno porazdelijo med vse upokojence. Vsak upokojenec bo dobil 78 evrov več. Po predlogu, ki ga zagovarjajo kolegi v Desusu ali pa v SMC, bi upokojenec, ki dobi 200 evrov penzije, dobil 2 evra mesečno oziroma 24 evrov letno, upokojenec, ki ima 2 tisoč evrov, bi dobil 20 evrov mesečno ali 240 evrov letno. Torej, razlika je desetkratna. Imamo pa vsi enake trebuhe, vsi enako občutimo oziroma eni bistveno bolj občutijo podražitve, ki smo jim priča, in prav je, da ta zadeva – mogoče bi jo res lahko drugače imenovali – predstavlja nek korektiv. Bi se pa vseeno odzval na kolega Hrška. Rekli ste, da ste slišali, kako gospod Čufer angleško nekomu nekaj razlaga. Jaz nisem prepričan, da vi tako dobro govorite angleško, da bi lahko to razumeli, pa nočem biti nesramen. Tako da [[…]]Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? [[Ne.]] Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v četrtek, 21. novembra 2019, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O IZVRŠEVANJU PRORAČUNOV REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETI 2020 IN 2021 V OKVIRU NUJNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade dr. Andreju Bertonclju, ministru za finance. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Že Zakon o javnih financah predvideva, da se posebnosti, ki so vezane na izvrševanje proračuna določenega leta, uredijo v zakonu o izvrševanju proračuna. Sprejetje tega zakona hkrati s proračuni pa je potrebno, saj proračun ne vsebuje določb, to je členov, ki urejajo materialne vsebine. Osnovni cilj predlaganega zakona je uzakoniti rešitve, ki so poleg ureditve v Zakonu o javnih financah potrebne za nemoteno izvrševanje sprejetega proračuna. Pri pripravi predlaganega zakona smo se trudili, da je v njem čim manj določb, ki po vsebini vanj ne sodijo, zato se je predlagani zakon v primerjavi z zakonom, ki ureja izvrševanje proračunov za leti 2018 in 2019 spremenil zgolj v najbolj nujnem obsegu. Predlagani zakon vsebuje tudi določbe, za katere drugi sistemski zakoni določajo, da morajo biti urejene v letnem zakonu o izvrševanju proračuna Republike Slovenije. Predlagani zakon poleg vsebin, za katere Zakon o javnih financah določa, da jih je treba v njem urediti, določa še porabo in vračila namenskih sredstev Evropske unije, predplačila, financiranje ustanov, posebnosti z upravljanjem in prodajo finančnega premoženja, višino povprečnine, pripravo finančnih načrtov za neposredne uporabnike proračuna, politiko zaposlovanja in določitev letnega dodatka za upokojence. V primerjavi z veljavnim zakonom, ki ureja izvrševanje proračuna, so predlagane spremembe določene. Pri 8. členu so določeni tisti poslovni dogodki, ki jih lahko samo v bilanco stanja evidentirajo tudi občine. V 16. členu je dodana možnost, da se tudi zasebnemu zavodu zagotovijo sredstva iz proračuna en dan pred dnevom plačila izvajalcev. V 21. členu je pri namenskih prihodkih na podlagi 3. člena Zakona o dajatvah za motorna vozila pripoznan nov namenski prihodek, ki se uporabi za izvedbo investicij in vzdrževanje javne prometne infrastrukture, ter tudi nov namenski prihodek iz 52. člena Zakona o prevozih v cestnem prometu. V 32. členu je dodana nova izjema za plačilo investicijskih transferjev subjektom, ustanovljenih v skladu s predpisi s področja zaščite in reševanja, po kateri se jim izplačilo iz proračuna lahko izvrši en dan pred dnevom plačila izvajalcev. Dodana je možnost likvidnostnega zadolževanja države do višine 10 % zadnjega sprejetega proračuna in nekoliko so spremenjene določbe, povezane s politiko zaposlovanja, to je 60. člen. Dovoljuje se 0,5 % povečanje števila zaposlenih glede na stanje 31. 12. 2019. V predlaganem zakonu se določa tudi nova višina povprečnine za leti 2020 in 2021. Določa se večina letnega dodatka za upokojence v petih različnih razredih, prav tako se spreminja tudi višina dovoljenega zadolževanja države in vseh poroštev. V povezavi s povprečnino, ki jo je Vlada določila v predlaganem zakonu in katere izračuni v celoti sledijo metodologiji Zakona o financiranju občin ter je njena višina najvišja v zgodovini in prvič doslej enaka izračunu, opozarjam, da bi povečanje povprečnine preko pravic porabe, ki so za ta namen zagotovljene v proračunu za leto 2020, pomenilo neskladnost med predlaganim zakonom in proračunom. V tem primeru se ob upoštevanju, da poračun za leto 2020 ni sprejet, lahko zgodi začasno izvrševanje. Ob upoštevanju, da je uveljavitev predlaganega zakona nujna za uveljavitev poračunov za leti 2020 in 2021, da je višina povprečnine v celotni sledila metodologiji za njen izračun, pa se bo prihodnje leto za 2021 na novo predlagala glede na novo štiriletno obdobje in da predlagani zakon ne vsebuje bistveno drugačnih ureditev, ki so zajete v veljavnem zakonu, ki ureja izvrševanje proračuna, spoštovane poslanke in poslanci, predlagam, da amandmaju, s katerim se določa povprečnina v višini, kot jo je predlagala Vlada, in zakonu o izvrševanju proračuna Republike Slovenije za leto 2021 izrazite podporo.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za finance. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku Robertu Polnarju. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Odbor za finance je na 25. nujni seji 15. novembra letos kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2020 in 2021, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje predložila Vlada. V skladu s 129. členom Poslovnika Državnega zbora so amandmaje k predlogu zakona vložile Poslanska skupina SDS k 54. členu, Poslanska skupina Nove Slovenije k 54. členu in poslanske skupine koalicije k osmim členom in amandma za nov 67.a člen. V uvodni dopolnilni obrazložitvi je minister za finance podal pojasnila glede rešitev, ki bodo omogočile tekoče in nemoteno izvrševanje proračunov države za leti 2020 in 2021, ter se osredotočil na tiste določbe predloga zakona, ki se vsebinsko spreminjajo glede na veljavni zakon. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je predstavila pisno mnenje službe ter uvodoma opozorila na nekatere nedoločnosti in nejasnosti v posameznih členih, na določbe, ki ne sodijo v ta zakonski okvir in pomenijo odstop o sistemskega Zakona o javnih financah in bi terjale spremembo slednjega. Pojasnila je, da so z amandmaji koalicijskih poslanskih skupin odpravljene pripombe Zakonodajno-pravne službe glede nejasnosti oziroma nedoločnosti v posameznih členih. V razpravi so se članice in člani odbora osredotočili predvsem na 54. člen in vložena amandmaja Poslanske skupine SDS in Poslanske skupine NSi, s katerima se predlaga dvig povprečnine na podlagi upoštevanja dejanskih stroškov občin. Pri tem so razpravljavci večinoma predlagana amandmaja podprli in poudarili, da je, upoštevaje vse zakonsko določene naloge občin in njihove dejanske stroške, potrebno povprečnino dvigniti, da se zagotovi nemoteno izvajanje njihovih nalog. Pri tem so izpostavili pomen dohodnine kot temeljnega vira financiranja občin ter svarili pred nepremišljenimi ukrepi, ki bi pomenili znižanje prilivov v državni proračun iz naslova tega davka. V razpravi je bilo izraženo tudi nasprotovanje predlaganemu amandmaju in v zvezi s tem opozorjeno na potrebo po vzdržnosti javnih financ. V nadaljevanju razprave je državni sekretar na Ministrstvu za javno upravo pojasnil, da so pogovori in pogajanja z deležniki potekali, in še vedno potekajo, intenzivno, konstruktivno ter korektno, kot vedno, vendar v okviru danih pristojnosti in omejitev. Delovna komisija vlade za zmanjševanje stroškov in administrativnih razbremenitev občin je pripravila nov zakon s tega področja. Državni sekretar je napovedal, da naj bi omenjeni zakon Vlada potrdila predvidoma naslednji teden, to se pravi dejansko ta teden. Odbor je v skladu z drugim odstavkom 130. člena Poslovnika Državnega zbora obravnaval in sprejel amandma Poslanske skupine SDS k 54. členu, amandma Poslanske skupine Nove Slovenije k 54. členu in amandmaje poslanskih skupin koalicije k osmim členom zakona in za nov 67.a člen. Odbor je v skladu 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni vsi sprejeti amandmaji. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Robert Polnar. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Uveljavitev zakona o izvrševanju proračuna Republike Slovenije je nujni in neposredni pogoj za izvrševanje obeh proračunov, tako v letu 2020 kot v letu 2021. Višina povprečnine je določena na ravni 589,11 evra za leto 2020 in 588,30 evra za leto 2021. Financiranje lokalnih zadev je neločljivo povezano s pristojnostmi, z zakonom določenimi nalogami in pooblastili oziroma pravicami in obveznostmi občin. Najpomembnejša in temeljna značilnost finančnih virov občin je njihova sorazmernost z obsegom nalog, pristojnostmi in odgovornostmi. Značilno je, da tudi letos, tako kot v preteklih letih, ta cilj ni bil dosežen zaradi različnih stališč glede metodologij izračuna med Vlado in reprezentativnimi združenji občin. Bistvo predlaganih sprememb zakona o izvrševanju proračunov je določilo, da bo obseg dovoljenega zadolževanja države v letu 2020 do tisoč 591 milijonov evrov in v letu 2021 do 2 tisoč 741 milijonov evrov. Na podlagi teh določb se bo mogoče zadolževati predvsem za refinanciranje, se pravi nadomeščanje starega dolga z novim dolgom, pod ugodnejšimi pogoji glede ročnosti in višine obrestne mere. Državni proračun bo v obeh letih ustvarjal presežke, pričakovana posledica bo zniževanje dolga – nominalno in v deležu bruto domačega proizvoda. Omogočeno bo likvidnostno zadolževanje države do višine 10 % prihodkov zadnjega sprejetega proračuna. Razlog za predlagano zvišanje dopustnega likvidnostnega zadolževanja je v spremenjenih razmerah na evroobmočju in drugih najpomembnejših monetarnih območjih. Pričakovati je, da se bo nadaljevalo obdobje nizkih, vendar izrazito nestanovitnih obrestnih mer. Predlog zakona določa nov namenski prihodek, ki bo uporabljen za izvedbo investicij in vzdrževanje javne prometne infrastrukture. Predplačila bodo omogočena za namenska sredstva Evropske unije, namenska sredstva finančnih mehanizmov in sredstva slovenske udeležbe do višine 30 % vrednosti predvidenih izplačil teh sredstev, in sicer pod pogojem, da je prejemnik oseba zasebnega ali javnega prava in je ustanovljena in deluje kot društvo, zasebni ali javni zavod ali ustanova. S to določbo se želi pospešiti predvsem črpanje evropskih sredstev in olajšati izvedba projektov, ki se financirajo iz sredstev Evropske unije. Prav tako pa se na ta način zagotavljajo tako imenovana zagonska sredstva subjektom, ki glede na svojo statusnopravno obliko ne razpolagajo z začetnim kapitalom. Predlog zakona določa tudi višino letnega dodatka za upokojence, ki je določen v petih razredih. V Poslanski skupini Desus smo zagovorniki takšne razporeditve izplačil, ker se je prvotni namen te oblike transferja spremenil iz dodatka za rekreacijo v popolni socialni korektiv, s katerim upokojenci zasilno kompenzirajo prenizke pokojnine. Več dobijo upokojenci z najnižjimi pokojninami, manj upokojenci z višjimi pokojninami, zato ker letnega dodatka ne moremo opredeliti kot pravico na podlagi vplačanih prispevkov. V odhodkih proračuna za prihodnje leto bo za letni dodatek namenjenih 145 milijonov evrov. K temu je potrebno dodati, da bo v začetku leta 2020 opravljeno tudi redno usklajevanje pokojnin za 3,5 %, kar je v skupni vrednosti ocenjeno na 175 milijonov evrov. Spoštovane gospe in gospodje, predloga zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za prihodnji dve leti v Poslanski skupini Desus podpiramo, toda ne vsi, štirje od petih. Tisti, ki tega ne bom podprl, sem sam. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Jani Ivanuša. Predstavil bo stališče Poslanske skupine SNS. Izvolite.
Spoštovani prisotni, en lep dober večer, še posebej gostom, predstavnikom Vlade oziroma ministrom! Pred sabo imamo Predlog zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2020 in 2021, se pravi tako imenovani Ziprs. Tako kot pri rebalansu proračuna za leto 2019 tudi pri sprejemanju proračunov za leti 2020 in 2021 znova poslušamo pripombe občin o prenizki povprečnini. Jaz se strinjam, da je povprečnina nizka, prenizka. Stojim tudi na stališču, da bi morala biti povprečnina izračunana na podlagi veljavnih pravnih aktov. Ampak zakaj so se pa potem občinska združenja pogajala glede povprečnine v Cerarjevi vladi? Župani tukaj nastopajo kot izoliran del politike. Po mojem mnenju je velika večina županov tako ali drugače povezana s posameznimi političnimi strankami, zato naj se ti župani obrnejo na svoje politične somišljenike pa naj jim zvišajo povprečnino, bodisi pri Vladi bodisi v Državnem zboru. Po drugi strani pa lahko tudi župani znižajo stroške občin, recimo znižajo število zaposlenih. V medijih ni slišati, da bi katera izmed občin drastično znižala število zaposlenih. Na občinah bi se moralo zaposliti multipraktike, ki se spoznajo na več področij, in jih pošteno plačati. Jaz še vedno mislim, da se po občinah zaposluje bolj po domače. Ne vem, če se na kakšni občini preverja znanje ali druge kvalitete kandidatov. Računsko sodišče skoraj vedno pri kakšni občini ugotovi negospodarno porabo sredstev. Torej rezerve so. Če bi ljudje za župane izvolili tiste, ki so najbolj pridni in največ delajo, potem ne bi bilo toliko jamranja glede nizkih povprečnin. Ker pa je med župani veliko dobrih retorikov, ki raje govorijo, kot delajo, učinka ni oziroma je bolj slab. Davčni viri so samo eden izmed virov financiranja. V teh časih, ko so vsi tako ekološko osveščeni, lahko občine povišajo okoljske dajatve. Lahko bi tudi izboljšali javno razsvetljavo v smislu pametnih vasi in mest, ko se luči prižigajo senzorsko, torej ko gre kdo mimo. Občine, občinske službe in občinski zavodi se lahko prijavljajo na različne državne in evropske razpise. Meni se ne zdi, da bi bili pretirano uspešni pri črpanju evropskih sredstev. Včasih imam občutek, da je premalo idej, kakšen projekt sploh prijaviti. Država je občinam skočila v zelje, ko je zvišala turistične takse za 25 %. Glede na to, da večino turističnih taks plačajo tujci, bi lahko občine turistične takse zviševale. Občine lahko predpišejo občinsko takso za oglaševanje, prirejanje razstav in prireditev, parkiranje in opravljanje druge dejavnosti. Občine lahko prejemajo različne donacije. Nekateri župani na ta način dobijo sredstva, ki jih porabijo za svoje občane, drugi župani pa naj bi pobirali provizije zgolj zase. Skratka, občine imajo povsem proste roke pri pridobivanju svojih prihodkov, res pa je, da nimajo vse občine podjetnih in kreativnih županov. Ampak državni proračun niso samo občine, je še veliko drugega. V tem proračunu je nekaj dobrega, nekaj slabega. Tako je vedno povsod. Jaz bom proračun podprl, ker smo se tako dogovorili v naši poslanski skupini, če pa bi imel to možnost, bi predlagal popolnoma drugačen proračun z veliko nižjimi izdatki. Mene res motijo ti rekordni izdatki. Minister za finance me še do danes ni najbolj prepričal, da jih je vsaj skušal znižati. Saj vem, da je težko, ampak vseeno. Minister za finance bi moral zavarovati vse tiste izdatke, ki so nepotrebni, ki so brez učinka. Tiste izdatke, ki so sami sebi namen. Tiste izdatke, ki ne ustvarjajo dodane vrednosti. Minister za finance bi moral s proračunskimi izdatki ravnati, kot ravna skromna družina. Kupiš tisto, kar potrebuješ, in ne kupiš tistega, česar ne potrebuješ. Ni problema, če se zadolžiš, vprašanje je, zakaj si se zadolžil. Če se prej omenjena družina zadolži, da reši stanovanjski problem, je to dobra investicija, če se zadolži za drage počitnice, to ni prav gospodarno. Ali si predstavljate, kako težko bo novemu finančnemu ministru nižati izdatke? Še posebej, če se bodo znižali prihodki. Šele tedaj se bodo čutile posledice rekordnih proračunskih izdatkov. Vsako povečanje izdatkov bi morala Vlada opravičiti – komu, koliko, zakaj. Ko pa se sprejema proračun, bi morali povedati z imenom in priimkom, kdo je odgovoren za odstopanja. Pa ne samo pri izgubah, tudi kadar so proračunski presežki. Naj ljudje vedo, kdo dobro posluje. Ker v Slovenski nacionalni stranki podpiramo proračuna, podpiramo tudi ta predlog zakona. Hvala lepa za vašo potrpežljivost.
Hvala lepa. Mag. Marko Pogačnik bo predstavil stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, hvala za dano besedo. Spoštovani minister za finance, kolegice, kolegi! Pred nami je Predlog zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2020 in leto 2021. Zakon o izvrševanju proračuna je zakon, ki omogoča tekoče in nemoteno izvrševanje proračuna Republike Slovenije. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo temeljito pogledali ta predlog zakona in se osredotočili predvsem na 54. člen tega zakona, ki govori o povprečninah za občine. Zato smo na Odbor za finance vložili amandma, ki je bil potrjen z 11 glasovi za in 8 proti, ki je govoril, da se povprečnine za občine za leto 2020 in leto 2021 dvignejo. To pomeni, da se nadomestijo s 589 evrov na 658 evrov, in enaka številka, 668 evrov, tudi za leto 2021. Zdaj zakaj smo ta amandma vložili? Strinjamo se z mnenjem Združenja občin Slovenije, da predlagana povprečnina ne odraža dejanskih stroškov občin in da bi se moralo pri določitvi višine povprečnine upoštevati dejanske stroške občin, ne pa povprečij zadnjih štirih let, ki ne izkazujejo dejanskega stanja. Dejstvo je, da država iz leta v leto nalaga dodatne obremenitve občinam, stroškovno se pa te zadeve ne pokrijejo. Zato smo tudi v Slovenski demokratski stranki predlagali dvig teh povprečnin. Prepričani smo, da se ta znesek lahko pokrije v okviru proračuna Republike Slovenije, seveda z nekaterimi prerazporeditvami. Dejstvo je, da slovenski proračun za leto 2020 razpolaga z rekordnimi prihodki v višini skoraj 11 milijard, samo iz naslova davčnih prihodkov v primerjavi z letom 2014 bo proračun imel približno 2 milijardi in pol več prihodkov. Za investicije pa je v tem istem proračunu država namenila zgolj 81 milijonov evrov več kot v letu 2014. Postregli bi še z nekimi številkami, in sicer koliko investicij države je bilo namenjeno za posamezne občine po posameznih letih. Recimo v letu 2008 je država za investicije po posameznih občinah namenila 223 milijonov evrov, v letu 2009 147 milijonov. Zdaj pridemo pa v obdobje zadnjih treh let, leta 2016 samo 52 milijonov, leta 2017 56 milijonov in leta 2018 75 milijonov. To pomeni strm padec investicije države po posameznih občinah od leta 2008 in leta 2009. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da takšen mačehovski odnos do občin ne more biti dober. Občine so tiste, ki omogočajo tudi razvoj države, in predlog, ki smo ga predlagali na Odboru za finance, ki je bil izglasovan, ima nekako vpliv na proračun za leto 2020, in sicer približno od 136 do 140 milijonov. Približno en procent vrednosti prihodkov. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da se takšna prerazporeditev z dobro voljo lahko najde, in sicer gre za razvoj občin. Današnjega amandmaja s strani koalicijskih strank, ki predvideva znižanje povprečnin občin, v Slovenski demokratski stranki ne bomo podprli. Prepričani smo, da je amandma, ki je bil izglasovan na Odboru za finance, matičnem delovnem telesu, ki obravnava proračun za leti 2020 in 2021, ustrezen in da se je tudi večina poslank in poslancev na tem odboru s tem strinjala. Še enkrat, 11 glasov za, 8 proti. Prepričani smo, da bo višina te povprečnine tudi omogočala enakomeren razvoj občin po celi Sloveniji in pa seveda bo tudi pripomogla k rasti standarda vseh državljank in državljanov Republike Slovenije.
Hvala lepa. Gospa Andreja Zabret bo predstavila stališče Poslanske skupine LMŠ. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Predstavniki Vlade in kolegi in kolegice! Pred seboj imamo Predlog zakona o izvrševanju proračunov za leti 2020 in 2021, katerega osnovni cilj je sprejeti določbe, ki bodo omogočile tekoče in nemoteno izvrševanje sprejetih proračunov. Zakon je torej neposredno vezan na izvrševanje proračuna. Če v zakonu na novo določimo ali povišamo izdatke, ki jih v proračunih za leti 2020 in leto 2021 ni, zakon in proračuna nista usklajena, kar ima za posledico, da ju ne moremo izvajati. V petek je zakon obravnaval Odbor za finance, ki je na predlog opozicije sprejel povišanje povprečnin za občine. »Ne gre za veliko denarja,« je k podpori pozval eden izmed predlagateljev. V Listi Marjana Šarca moramo vseeno opozoriti, da gre za več kot 140 milijonov letno, kar pomeni, da ne le, da gre za veliko denarja, temveč bi takšen znesek tudi pomenil, da proračuna ne bi bila usklajena z zakonom in bi kršila fiskalno pravilo, ki sta ga SDS oziroma Socialno demokratska stranka [[Lapsus linguae. Socialno demokratska stranka namesto Slovenska demokratska stranka, na kar se v nadaljevanju odzove predsedujoča.]] in Nova Slovenija v prejšnjem mandatu pomagali oblikovati in sprejeti. Zato je še toliko bolj zanimivo, da sta ravno ti dve stranki predlagateljici nečesa, kar bi kršilo fiskalno pravilo, ki ga zagovarjata. Zato smo koalicijske stranke kot glas razuma predlagale amandma, ki znesek povprečnine vrača na višino vladnega predloga. Zakaj smo se odločili za tak korak, kljub temu da je predlog všečen za občine in so mu odločujočo podporo zagotovili v Socialdemokratski stranki [[Lapsus linguae. Socialdemokratski stranki namesto Slovenski demokratski stranki, na kar se v nadaljevanju odzove predsedujoča.]] , Levici in Novi Sloveniji? Povprečnina, ki jo predlaga Vlada, v višini 589,11 evra na prebivalca je najvišja do sedaj, a izgleda, da ne dovolj visoka. V Listi Marjana Šarca moramo spomniti tudi na to, da bo Vlada do konca leta 2019 Državnemu zboru predlagala v sprejetje zakon o finančni razbremenitvi občin, ki bo občine razbremenil v višini 32 milijonov evrov, ne smemo pa pozabiti tudi na sredstva, ki jih državni proračun namenja občinam za investicije. Vlada Marjana Šarca je naklonjena občinam. Če so imele občine leta 2018 povprečnino v višini 551 evrov na prebivalca, jo je vlada Marjana Šarca v soglasju z občinami, kar ni nepomembno, v letu 2019 dvignila na 573,50 in jo za leto 2020 določila v višini 589,11 evra. Skupaj smo v teh dveh letih dvignili povprečnino za slabih 80 milijonov evrov, v kar niso všteti transferji občinam za investicijo in evropska sredstva. Če bi proračun dopuščal, bi v LMŠ z veseljem še dodatno dvignili sredstva za občine, a na žalost to ne gre na hitro. Dvigujemo lahko le počasi, korak za korakom. Zakaj? Zakon o izvrševanju proračuna mora biti skladen s 164. členom Poslovnika Državnega zbora, usklajen s sprejetim državnim proračunom, in to Socialdemokratska stranka [[Lapsus linguae. Socialdemokratska stranka namesto Slovenska demokratska stranka, na kar se v nadaljevanju odzove predsedujoča.]] , Levica in Nova Slovenija kot poznavalci poslovnika tudi dobro vedo. Sprejetje predlaganega amandmaja je zato nujni pogoj za uveljavitev proračunov države za leti 2020 in 2021. Seveda podpornikov dodatnega povišanja sredstev za občine usklajenost v tem primeru ne zanima, kakor tudi ne, od kod in kako vzeti dodatna sredstva, očitno pa niti neusklajenost s fiskalnim pravilom. Tistim fiskalnim pravilom, ki je cokla razvoja naše države, fiskalnim pravilom, ki ga želimo v Listi Marjana Šarca spremeniti, a na žalost nimamo dovolj podpore, da bi pridobili 60 glasov, kolikor jih potrebujemo za spremembo Zakona o fiskalnem pravilu. Naj ob tem dodam, da smo se v Listi Marjana Šarca jeseni 2020 pripravljeni pogovarjati o možnem dvigu povprečnine za leto 2021 nad 600 evrov, a le pod pogojem, da bomo tudi v proračunu za leto 2021 zagotovili sredstva za dvig povprečnin. Spoštovani, zavedamo se, da je v takih trenutkih vsak od nas pod dobršnim pritiskom s strani lokalnega okolja, v katerem živi, a bodimo realni, povprečnina, ki jo predlaga Vlada, je rekordna, v Državni zbor pa hkrati prihaja zakon, ki bo občine finančno razbremenil. Imejmo v mislih dejstvo, da bosta, če amandmaja koalicije ne bosta sprejeta, zakon o izvrševanju proračuna Republike Slovenije in proračun neusklajena, kar neizpodbitno pomeni, da država ne bo imela proračunov za leti 2020 in 2021, in s tem tudi občine ne bodo imele financiranja. Torej ko glasujemo o dopolnilu koalicije, glasujemo tudi o proračunih za dve leti in glasujemo za najvišje financiranje občin do sedaj. Glasujemo pa tudi o povišanju pokojnin, poroštvu za reševanje stanovanjske problematike, poroštvu za izgradnjo tretje razvojne osi, investicijah v železniško infrastrukturo, sredstvih za znanost in razvoj, socialnih pomočeh in lahko bi še naštevala.
Gospa poslanka, prosim, da zaključite svoje stališče.
V poslanski skupini LMŠ zato menimo, da gre pri tem odločanju za državotvornost, za zmožnost odgovornega odločanja v interesu celotne države. Zato bo Lista Marjana Šarca amandma, ki smo ga vložile koalicijske stranke, podprla. Če bo naš amandma sprejet, bomo podprli tudi zakon o izvrševanju proračuna. Hvala.
Hvala lepa. Kolegica iz Slovenske demokratske stranke me je opozorila, da je kolegica Andreja Zabret ves čas napačno imenovala SDS kot Socialdemokratska stranka, zato se v njenem imenu opravičujem. Sedaj pa nadaljujemo. Mag. Meira Hot bo predstavila stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana gospa podpredsednica. Spoštovani gospod minister, sekretar! Po dveh dneh proračunske razprave je smiselno takoj preiti k bistvu. Glavna tema te točke je vezana na en sam člen tega nujnega spremljevalnega zakona vsakega proračuna, na višino povprečnine za občine v prihodnjih dveh letih. Skoraj vse drugo je bilo že povedano v zadnjih dveh dneh. Naj ponovno poudarimo, da Socialni demokrati tako negativnega odziva na predlog Vlade, ki v celoti upošteva veljavni zakon pri določitvi zneska povprečnine, nismo pričakovali. Zahteve po še višji povprečnini so seveda legitimne. Občine vse pogosteje prevzemajo naloge, ki jim jih nalaga država, ali pa skrbijo za tiste, za katere ne more ali noče poskrbeti nihče drug. Zato si seveda občine zaslužijo vso podporo, tako finančno kakor moralno. Toda predlagana povprečnina je bila bistveno višja od lanske. Občine bi za opravljanje nalog iz državne pristojnosti dobile 32 milijonov evrov več. Pri tem pa je treba omeniti še, da je na podlagi sodelovanja z občinami Vlada pripravila predlog zakona, ki bi občinam v naslednjem letu zmanjšal bremena še za približno enak letni znesek, kar je nov korak v pravo smer. Kljub temu je odbor podprl še dodatne amandmaje, ki še zvišujejo sredstva za povprečnino. Socialni demokrati smo že v uvodnem stališču k predlogoma proračunov povedali, da se nagibamo v smer dialoga, ne pa ultimatov. Če kje, se na področju sodelovanja z občinami po našem mnenju vendarle dogaja počasen napredek. Seveda obstajajo konkretni primeri, ko pravega dialoga ni. Zadnje dni smo iz razprav jasno razbrali, da je na Gorenjskem več konkretnih projektov očitno žrtev pomanjkanja pravega dialoga. Tu moramo tudi mi pozvati k več posluha in pojasnil ter bolj konstruktivnega pristopa s strani pristojnih, ker so lokalne skupnosti partner države in ne njen nasprotnik. Toda to so zgolj posamezni primeri in ne gre za sistemski pojav. Zato predlogi o še nadaljnjem višanju povprečnine, ne da bi se prej dogovorili o pristojnostih izvrševanja nalog občin, nekaterim služijo le za podpihovanje delitev med občinami in državo. In to nikakor ne koristi nikomur. Pri predlogu zneska povprečnine, ki ga je, verjamemo, Vlada pripravila v dobri veri, da gre občinam naproti, moramo pritrditi tistim, ki zagovarjajo osnovni predlog. Tudi zato je naša poslanska skupina sopredlagatelj amandmaja, ki bi povprečnino za prihodnji dve leti določil tako, kot je predlagala Vlada. Spoštovani, pri proračunih gre za realnost in ne za popularnost. Zato bomo poslanke in poslanci Socialnih demokratov enotno podprli Ziprs, predhodno pa še dopolnila, ki smo jih podpisali. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Mateja Udovč bo predstavila stališče Poslanske skupine SMC. Izvolite.
Spoštovani! Osnovni cilj zakona je sprejeti rešitve, ki bodo omogočile izvrševanje proračuna države za leti 2020 in 2021. Sprejetje predlaganega zakona je potrebno, da se hkrati s proračunom sprejme tudi zakon o njegovem izvrševanju. Večina vsebine tega zakona je že določena v Zakonu o javnih financah, vendar se vseeno nekoliko razlikuje od zakona, ki ureja izvrševanje letošnjega proračuna. Nekateri izdatki na področju plač javnih uslužbencev, funkcionarjev in pa tudi izredna uskladitev pokojnin v letu 2020 so tokrat namesto v tega umeščeni v tako imenovani interventni zakon. V zakonu gre za izboljšave, ki olajšujejo poslovanje nekaterih javnopravnih subjektov. Zakon med drugim določa tudi obseg zadolževanja in dovoljenih poroštev države. V Stranki modernega centra poudarjamo, da smo koalicijo uspeli prepričati v nabor ukrepov stanovanjske politike, med drugim tudi poroštvo države za stanovanjske kredite, in sicer 200 milijonov evrov za vsako proračunsko leto. Ukrep je povezan s spremembami stanovanjske zakonodaje, ki je sicer sedaj še v javni razpravi. S tem ukrepom targetiramo tiste, ki prvič rešujejo svoj stanovanjski problem, in mlade ter mlade družine, ki jim višina dohodka ali oblika zaposlitve ne omogočata pridobiti kredita. Dodatnih 400 milijonov evrov bo ta problem v prihodnjih dveh letih omililo. Zakon tudi določa povprečnine za občine v prihodnjih letih. Vlada za leto 2020 v predlogu zakona določa povprečnino v višini 589,11 evra, za leto 2021 pa v višini 588,30 evra. Odbor za finance pa je prejšnji teden potrdil dopolnilo Poslanskih skupin SDS in NSi, da se povprečnina za občine občutno zviša, in sicer naj bi prihodnje leto znašala 658,80 evra, leta 2021 pa 668,10 evra. S tem bi v letu 2020 državni proračun obremenili za dodatnih 137 milijonov evrov, v letu 2021 pa 167 milijonov evrov. V Poslanski skupini Stranke modernega centra smo predlaganemu dopolnilu nasprotovali, saj ogroža finančno vzdržnost javnih financ, ker dodatna finančna sredstva za povišanje niso zagotovljena. Ponavljam, niso zagotovljena. Če bo ta amandma sprejet, bo prišlo do neskladja med proračunoma in zakonom o izvrševanju proračunov. Nastala bodo odstopanja v sektorju država, zato proračuna ne bosta v skladu s fiskalnim pravilom – na to je opozoril tudi predsednik Fiskalnega sveta. Ta proračun pa se bo bistveno razlikoval od predlaganega. Negativne posledice bi lahko zahtevale znižanje investicijskih odhodkov države. V Stranki modernega centra poudarjamo, da se povprečnina določa kot štiriletno povprečje in da je v letošnjem letu po dolgih letih določena višina povprečnine v znesku, kot je dejansko izračunana. V primerjavi z letom 2019 se je povečala za 32 milijonov evrov. Poleg tega je strokovna skupina, ki je sestavljena iz predstavnikov Vlade in reprezentativnih združenj občin, 14. 11. 2019 dosegla dogovor o rešitvah v zakonu o finančni razbremenitvi občin, ki bo v kratkem obravnavan na Vladi. Cilj zakona je zmanjšanje stroškov občin za izvajanje z zakonom določenih nalog, zmanjševanje administrativnih postopkov in povečanje nekaterih prihodkov občin. Okvirno gre za več kot 31 milijonov evrov finančnih posledic, pri čemer jih bo večino prevzela država. V Poslanski skupini Stranke modernega centra bomo podprli koalicijsko dopolnilo, s katerim bomo vrnili višino povprečnin občinam na prvotni predlog Vlade. Sicer pa v SMC opozarjamo, da se že vse od uvedbe novega sistema lokalne samouprave ukvarjamo z zagotavljanjem zadostnih lastnih finančnih sredstev občinam za izvajanje nalog, ki so jim določene z ustavo in zakoni, s tem pa jim zagotavljamo tudi finančno avtonomijo. Zavedamo se, da bo v prihodnosti potrebno temeljiteje poseči v sistem financiranja. To bo, glede na dosedanje izkušnje, dolgoročna in težka naloga. Temeljitejše spremembe sistema financiranja občin bodo možne, ko bodo na to pristale občine same, slednje pa bo težko doseči ob dejstvu, da občine nasprotujejo tudi ugotovitvam Računskega sodišča, ki med drugim opozarja oziroma pritrjuje temu, da je potrebno pri določitvi povprečnine upoštevati tudi makroekonomsko stanje sektorja država, torej fiskalno pravilo, ki je prav tako kot finančna avtonomija občin zapisano v ustavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Luka Mesec bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav! Jaz bom začel pri malo ožjih temah. Mi smo v Levici lanski Ziprs, zakon o izvrševanju proračunov, podprli, tudi zaradi tega, ker smo dosegli, da je šla noter zaveza, da bo Vlada začela zaposlovati ljudi, ki so zdaj outsourcani pri raznih varnostnih službah, čistilnih servisih, agencijah in tako naprej in delajo za državo. Govorimo o varnostnikih, čistilkah, tehničnem osebju, ki jih država in javna uprava najemata, te po navadi. Ker imamo na žalost dva trga delovne sile, imamo regularni trg delovne sile in pa drugorazredni prekarni trg delovne sile, smo rekli, naj država začne nuditi zgled in zaposli te outsourcane delavce, ki po navadi delajo na minimalnih plačah v zelo slabih pogojih. V lanskem Ziprsu se je to oblikovalo v podlago, ki je dopuščala, da javni zavodi za 1 % odstopajo od sprejetih kadrovskih načrtov. Na ta način naj bi letos dobili 587 zaposlitev teh outsourcanih delavcev. No, do konca leta 2019 jih bomo dobili 10. Od 587 jih bomo dobili 10. Tudi cilj se zdaj, iz nam neznanega razloga, zmanjšuje, z dopuščenega 1-odstotnega odstopa od sprejetih kadrovskih načrtov se zmanjšuje na 0,5 %. Skratka, z outsourcingom nismo naredili nobenega koraka naprej in trenutni Ziprs, ki ga imamo pred sabo, kaže, da v naslednjem letu ne bo nič drugače oziroma bo kvečjemu še slabše. Drugi problem, ki ga imamo v Ziprsu, so povprečnine. Tukaj je problem precej preprost. Če bi hoteli dvigniti povprečnine na raven, kot je bila izglasovana na odboru, kar smo podprli tudi v Levici, bi v naslednjem letu potrebovali 130 milijonov evrov, v letu 2021 pa 140 milijonov evrov. To je znesek, ki je praktično identičen znesku, ki ga je ministrstvo pred nekaj meseci namenilo povišanju plač nekaj odstotkom najbolje plačanih s spremembo dohodninske lestvice. Tam smo porabili 130 milijonov evrov za povišanje plač, predvsem tistih nad dvokratnikom povprečne. In zdaj: če bi hoteli takšno povprečnino, kot jo imamo, obdržati, še vedno obstaja povsem neboleč način, kako sredstva zanjo zagotoviti. To je, da se enostavno do novega leta po nujnem postopku spremeni Zakon o dohodnini, kjer se črta lestvica, ki je bila sprejeta zadnjič, uvede stara lestvica nazaj, nihče ne bo na slabšem, v novem letu bodo vse plače v državi ostale točno takšne, kot so, se bo pa našel denar za to, da sfinanciramo občine. To lahko vzamete kot predlog. Tretjič. Če grem na nekoliko širšo razpravo o Ziprsu, bi šel na proračunski okvir. Kar dobivamo s tem proračunom, je nadaljevanje proračunov po šabloni, ki jo je postavil minister Mramor. V času ministra Mramorja je bila glavna usmeritev te države in finančnega ministrstva razdolževanje. Kot veste, je bila Slovenija po krizi – predvsem v letih 2013 in 2014, ko se je morala zadolžiti, da je reševala banke, finančni sektor, podjetja – na finančnih trgih v nemilosti. Takrat je bila nujna finančna fiskalna stabilizacija države. Če previjemo čas naprej in pridemo v leto 2020, lahko ugotovimo, da je Slovenija med podpovprečno zadolženimi državami tako v Evropi kot v svetu, da ni nobene potrebe, razen teh, ki si jih sami nalagamo s preostrimi fiskalnimi pravili, da ustvarjamo takšne presežke kot jih – leta 2021 naj bi po projekcijah presežek znašal kar 657 milijonov evrov. Razmislite, kaj bi lahko s tem denarjem naredili. Lahko bi ga vlagali v modernizacijo slovenskih železnic, izgradnjo stanovanj, ukinjanje dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, dolgotrajno oskrbo in tako naprej. To je resen znesek, ki bi lahko vse to omogočal. Ampak namesto tega ga bomo – in to si sami nalagate – nalagali v poplačevanje dolgov, ki bodo šli bankam v tuji lasti, te pa bodo denar, ker ga zadnje čase zelo slabo investirajo, deponirale pri Evropski centralni banki. Tako se odrekamo sredstvom za razvoj. To so pa tudi glavni razlogi, zakaj Ziprsa letos ne bomo podprli.
Hvala lepa. Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine NSi. Izvolite.
Najlepša hvala, gospa podpredsednica. Spoštovana gospoda ministra, predstavnice Vlade, prav lep pozdrav v imenu Poslanske skupine Nova Slovenija! Naša poslanska skupina bo dopolnjen Predlog zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2020 in 2021, kot je bil sprejet na Odboru za finance, podprla. Ne bomo pa seveda podprli amandmaja, ki ga je zdaj vložila koalicija. Gotovo mi bo podpredsednica dovolila pol minute za polemiko, kot jo je opravila tudi kolegica iz LMŠ Andreja Zabret, ki je polemizirala v stališču poslanske skupine, ki ni namenjeno polemiki, tudi z Novo Slovenijo, govorila o fiskalnem pravilu, ki je cokla razvoja. Kolegica Zabret, naj vas spomnim na fiskalni pakt. To je meddržavni sporazum, bil je podpisan marca 2012. Ta hiša je to meddržavno pogodbo ratificirala in ta fiskalni pakt, ki se uradno imenuje pogodba o stabilnosti, koordinaciji in upravljanju v gospodarski in denarni uniji, je potem začel veljati 1. 1. 2013. Vaš predsednik in predsednik Vlade je član Evropskega sveta in naj predlaga, da se ta pogodba anulira. To je, po domače rečeno, steber, ki postavlja nova pravila, ki naj bi v prihodnje preprečevala izbruh novih dolžniških kriz. No, zdaj pa k zakonu oziroma stališču. Normalno je, da bo današnja razprava predvsem okrog povprečnine, glavarine. V Novi Sloveniji močno zastopamo načelo subsidiarnosti, razumemo, kaj pomeni Evropska listina lokalne samouprave – samouprave – in razumemo tudi to, s čimer pa se najbrž vsi tukaj prisotni strinjamo – da so bile občine v zadnjih letih močno podhranjene. Pa še nekaj, gospe in gospodje. Te iste občine, slovenske občine, teh 212 občin, so reševale in rešile prejšnjo finančno perspektivo, kar zadeva črpanje evropskih sredstev. Kdor se s tem ne strinja, mora malo pogledati v zgodovino. Zakaj smo mi, Nova Slovenija in kolegi iz SDS, predlagali dvig povprečnine z vladnega predloga za leto 2020, ki je 589,11 evra, na 658,80 in za leto 2021 z vladnega predloga 580,30 evra na 668,10 evra? Preprosto zato, ker smo z Zakonom o dohodnini občinam odvzeli kar nekaj denarja. Hvala bogu, da se je Vlada odločila, in vsi skupaj, da smo dohodninske zavezance razbremenili. Razbremenili smo torej delo, za nianso, za kozmetični popravek smo povečali neto plače, in sicer bo na letni ravni državljankam in državljanom dohodninskim zavezancem ostalo približno 100 milijonov evrov. Ampak glede na Zakon o financiranju občin, ki pravi, da občine dobijo 54 % dohodnine, smo jim avtomatično s tem vzeli približno 54 milijonov evrov. Zato smo dvignili povprečnino. Da bi s tem nadoknadili. In še, gospe in gospodje, danes sem že povedal, državni sekretar na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport vam bo povedal, da nam nekateri osnovnošolski objekti razpadajo. Zato smo že na začetku septembra v Novi Sloveniji sklicali sejo pristojnega odbora, da bi zagotovili več denarja za vrtčevsko in osnovnošolsko infrastrukturo. Do leta 2023 prihaja 14 tisoč 250 novih osnovnošolčkov, nadpovprečno število. To je 750 oddelkov, vi pa niste zagotovili denarja. S tem smo želeli vsaj majčkeno prispevati. Jaz se tukaj strinjam z razmišljanjem, z idejo, zelo razumno idejo ministra za javno upravo gospoda Rudija Medveda, ki pravi, da bi za financiranje občin, za povprečnino in na splošno za financiranje lokalne samouprave potrebovali novo formulo. Absolutno se strinjam. Dajmo se v tej smeri tudi pogovarjati in enkrat priti do nekih pravih rešitev. Če pa bo neka averzija, to nasprotovanje do lokalne samouprave takšno, kot ga beležimo že nekaj let, potem je, kolegice in kolegi, tudi dobro, da povemo, da se čim prej prenehajmo pogovarjati o pokrajinah, ki so drugi nivo lokalne samouprave. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kot zadnji bo gospod Marko Bandelli predstavil stališče Poslanske skupine SAB. Izvolite.
Hvala, podpredsednica. Spoštovani minister, državna sekretarka, kolegice in kolegi! Predlog proračunov, o katerih smo na tej seji že opravili obširno razpravo, kot običajno spremlja predlog zakona o njunem izvrševanju ali tako imenovani Ziprs. Ta daje Vladi pooblastila za upravljanje z državnim proračunom in z zadolževanjem ter ureja namenske prihodke in odhodke proračuna. V Poslanski skupini SAB, Stranke Alenke Bratušek, Ziprs za prihodnji dve leti ocenjujemo kot dober. Slednji določa obseg zadolževanja in dovoljenih poroštev države ter obseg zadolžitve javnega sektorja na ravni države v posameznem letu. Ureja tudi posebna pooblastila Vladi, Ministrstvu za finance, organu upravljanja, in drugim neposrednim uporabnikom za izvrševanje proračuna države za leti 2020 in 2021. V tem okviru so določena različna pooblastila, pomembna so zlasti pooblastila za zadolževanje Vladi v okviru fiskalnega stabilizatorja. Predlagani zakon med drugim določa tudi obseg obveznosti, ki jih lahko uporabniki prevzamejo v tekočem letu in ki bodo zapadle v plačilo v prihodnjih letih. S predlaganim zakonom se urejajo še: poraba in vračila namenskih sredstev EU, predplačila, financiranje ustanov, posebnosti v zvezi z upravljanjem s področja finančnega premoženja, povprečnine, priprava finančnih načrtov za neposredne uporabnike proračuna, politika zaposlovanja in določitev letnega dodatka za upokojence. Od veljavne ureditve se predlagani zakon ne razlikuje bistveno, a bom kljub temu izpostavil nekaj točk. Če se najprej dotaknem največjega kamna spotike, to so povprečnine, bi rad poudaril, da se v SAB zavedamo možne problematičnosti dodeljene višine, zato bomo dopolnilo, ki višino povprečnine znižuje nazaj na obvladljivo raven, soglasno podprli. Odbor za finance je namreč v petek ob obravnavi proračunskih dokumentov potrdil dopolnilo poslanskih skupin SDS in Nove Slovenije, da se povprečnine za občino občutno zvišajo, kar bi ob morebitnem sprejetju povzročilo občuten primanjkljaj in neskladje s fiskalnim pravilom. Ne bi si namreč želeli, da bi zaradi nepremišljenosti in impulzivnega delovanja nekaterih poslancev, tudi koalicijskih, ogrozili sprejetje najpomembnejšega dokumenta naše države. Seveda si vsi želimo višjih povprečnin za občine, a dejstva so jasna. Tisti, ki so predlagali dodatno obremenitev proračuna za 140 milijonov evrov, naj najprej povedo, od kod bodo sredstva vzeli. V proračunih jih namreč ni. Dopolnilo, ki sem ga še želel omeniti, je razširitev poroštva države s pravnih tudi na fizične osebe. Tako bomo na eni strani zagotovili poroštvo države za velike infrastrukturne projekte, kot sta izgradnja drugega tira Divača–Koper in tretje razvojne osi, na drugi strani pa so ob predlaganem obsegu poroštev predvidena tudi poroštva za kredite državljanov, ki prvič rešujejo stanovanjsko vprašanje in jim oblika zaposlitve ali pa višina dohodka ne omogoča samostojne pridobitve kredita. Takšne fizične osebe so mladi, mlade družine, prekarno zaposleni in tako daje. V Poslanski skupini SAB smo zelo zadovoljni, da z dopolnilom uresničujemo še en pomemben del našega programa, in to je skrb mlade stranke za mlade. To so prave rešitve, o katerih bi se morali pogovarjati, ukrepi, ki pozitivno vplivajo na kakovost življenja naših državljanov. Če nadaljujem z naslednjo točko, to je letni dodatek za upokojence. Čeprav smo koalicijski partnerji dosegli konsenz o višini izplačevanja omenjenega dodatka, moram znova opozoriti, da bi ga po našem mnenju morali urejati v sistemskem zakonu, ne pa, da je ta na milost in nemilost prepuščen vsakokratni vladi. V SAB smo prepričani, da je edina prava rešitev ureditev letnega dodatka v Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. V slednjem naj se jasno zapišejo njegova višina in pogoji za odmero. Če v prihodnje javnofinančne zmožnosti izplačila letnega dodatka v sistemski zakonodaji ne bi omogočale, pa vidimo varovalko v določbi, ki bi v primeru omejenih javnofinančnih zmožnosti izjemoma dovoljevala ureditev letnega dodatka v zakonu o izvrševanju proračunov. Samo na ta način lahko končamo vsakoletno licitiranje na škodo upokojencev. Naj na tem mestu omenim še pomembna dodana sredstva, ki so namenjena predsedovanju Slovenije Svetu Evropske unije v drugi polovici 2021. Z njimi ima Slovenija vse možnosti, da predsedovanje učinkovito unovči za večjo prepoznavnost in promocijo. Sicer pa se nam zdi, da zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o izvrševanju proračuna ustreza svoji definiciji in ga sestavljajo zgolj nujne spremembe, potrebne za nemoteno izvrševanje proračuna. V Poslanski skupini SAB ga bomo soglasno podprli. Hvala.
Hvala lepa. S tem smo zaključili s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih. V razpravo dajem 50. člen ter amandma poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC, Desus in SAB. Želi kdo razpravljati? Ja. Ker vidim, da je interes, bom odprla prijavo k razpravi. Prosim, prijavite se. Imamo pet prijavljenih razpravljavcev. Prva dobi besedo gospa Anja Bah Žibert, pripravi pa se gospod Robert Polnar. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča, za besedo. Jaz amandmaju, ki je bil sedaj vložen na podlagi amandmaja, ki je bil sprejet na odboru, seveda ostro nasprotujem. Ostro nasprotujem zato, ker ni res, da ni denarja. Ob tako bogatem proračunu, najbogatejšem proračunu, je denarja dovolj. Samo pomembno je, kako je ta razporejen. Vrnila se bom samo na tiste izdatke, ki so bili na koncu današnje točke glede proračuna, ko smo govorili o izdatkih za blago in storitve. Izdatki za blago in storitve, pa pisarniški material, pa drugi operativni stroški – poglejte, slišali smo, da se tukaj notri nahaja marsikaj. Jaz sem se prijela za glavo. Vojaške vaje, konzulati, materialni stroški. Pisarniški material, konzulati pa vojaške vaje. In seveda mnogo drugega. Ob tem se sprašujem, kaj je potem s proračunom na področju na primer obrambe. Kajti vojaške vaje so povsem nekje drugje. Sprašujem se, kaj je potem s proračunom na Ministrstvu za zunanje zadeve, kajti konzulati so tudi nekje drugje. In kar se pa še najbolj sprašujem – kaj je potem skrito še pod vsemi ostalimi postavkami? Kaj pravzaprav imamo mi po posameznih postavkah, če imamo lahko pod pisarniškim materialom posebni material in storitve, druge operativne stroške, konzulate in vojaške vaje? S tem proračunom je nekaj, spoštovani, močno narobe. In da povem še nekaj o številkah. 2014, drugi operativni stroški so znašali 122 milijonov. Leta 2020 bodo drugi operativni stroški znašali 171 milijonov. Veste, kaj bo pa leta 2021? Ti stroški bodo zrasli kar na 307 milijonov evrov. Mi se pa danes pogovarjamo oziroma pri tem amandmaju o 130 milijonih, da jih ni. Zdaj sem vam jih pokazala, z enim preprostim primerom sem vam jih pokazala. Ali pa, če pogledamo posebne materiale in storitve, ne vem, 213 milijonov. Ne govoriti, da ni denarja, raje povejte, da ga ne želite dati občinam. Zdaj se pa sprašujem, zakaj ga ne želite dati občinam. Jaz se na mestu SD ne bi tako smejala, tudi vi imate nekaj županov, ki se gotovo danes sprašujejo, kaj se dogaja, kaj se dogaja, da ena občina ne more imeti povprečnine v višini – ali pa, včasih smo rekli, glavarine – kot imajo dejanske stroške. Denarja je dovolj, samo prav ga je treba razporediti. In da se vrnem zdaj k tem zneskom. Poglejte, mene so pač te številke zanimale in dejansko razmišljam, v letu 2020 bi prišlo okoli 69 evrov več na povprečnino in glavarino. Verjemite mi, da bodo za teh 69 evrov občine izkoristile ta denar mnogo bolje, kot ga bo na drugi strani država s pisarniškim materialom. Verjemite mi, da ga bodo izkoristile mnogo bolje, tudi za kakšno dodatno mesto v domovih za upokojence ali pa za ostarele, če vam je bližje, tudi za kakšen prostor več v vrtcu, tudi za kakšno dejavnost v občini več, tudi za kakšen infrastrukturni projekt več. Po drugi strani pa je tabela, ki prikazuje, koliko je država namenila investicijam v občinah, porazna. Tukaj jo kažem zaradi državljank in državljanov. Poglejte, leta 2009 147 milijonov, leta 2016 52 milijonov. In ko sem vzela eno od občin, Dol pri Ljubljani na primer – nima prav nič z mojim volilnim okrajem, da ne bo kdorkoli česarkoli rekel – je dobila v več kot 10 letih, se pravi od leta 2007 do 2018, pičlih 7 tisoč 500 evrov, za investicije, spoštovani. 7 tisoč 500 evrov. In danes vi vlagate amandma, češ, občine ta denar, ne da si ga ne zaslužijo, ampak v proračunu pač ni možnosti, da bi se ta denar prerazporedil. Zdaj sem vam povedala, da se ga da prerazporediti. Povsem logično bi bilo, da bi ga prerazporedili na občine, kajti še enkrat, občine so mnogokrat mnogo boljši gospodar, kot je država. In s temi sredstvi naredijo mnogo več. Spomnite se, kako smo občine opeharili takrat, ko smo znižali povprečnino pa jim obljubili, da bomo z drugimi ukrepi to nadomestili. Nič ni bilo iz tistega. Žejne smo jih peljali čez vodo. Danes, ko pa imamo res bogat proračun, ko bi lahko pomagali tudi lokalni samoupravi, ki dejansko skrbi za naš razvoj, pa iščemo izgovore, da tega ne bi storili. Se pravi, 69 evrov za leto 2020 na glavarino ali pa 79,80 na glavarino v letu 2021. To je denar, o katerem vi danes razpravljate, da ga občine ne potrebujejo, mi pa pravimo, da ga potrebujejo in da je prav, da ga dobijo, in da je denar. In seveda, s tem nekako tudi vsem tistim, ki so v stališčih rekli, lepo je slišati, tudi mi bi radi dali občinam, pa ni od kod vzeti – sem vam povedala, pisarniški material bomo malo zmanjšali pa druge operativne stroške bomo malo zmanjšali pa je denar na mizi. Pa je denar na mizi. Tako da ne se delati norca iz občank in občanov. Ker se delate s tem norca, ko pravite, da ni denarja. Prej smo se pogovarjali o uskladitvi pokojnin, pogovarjali smo se o enem evru in pol in o šestih evrih in pol. Poglejte, smešimo se. Pred državljankami in državljani se smešimo. Meni pišejo takšno pošto, da me je včasih sram, da res sedim v Državnem zboru. Ker pravijo, ne se delati norca iz nas. Delate se norca, in to je narobe. Prav bi bilo, da bi enkrat prisluhnili, da bi ne nazadnje tudi minister prišel pa bi rekel, evo, polagam kontrapredlog, mogoče je to res previsoko, ne gre toliko, pa dajmo nekaj, pa najdimo kompromis. Tudi tega ni. Mi imamo tako junaškega ministra, da reče, tako ali pa grem. Veste, tako je delal moj otrok pri treh letih – ali dobim bombon ali pa ne grem, ali se bom pa zjokal. Tako je to. Ampak tako to ne gre v resni državi. Ob najbogatejšem proračunu se minister boji zaradi enega amandmaja za 150 milijonov, ki sem vam jih zdajle našla. In ja, mnogo smo videli, koliko projektov potrebujejo naše občine, tudi iz naslova proračuna, ko smo obrazlagali amandmaje. Videli in slišali smo lahko, s čim vse se morajo ukvarjati občine ali pa v kakšnih razmerah živijo nekateri naši državljani in državljanke. Sploh velikokrat gre za periferijo, od cest in tako naprej. In zakaj jim ne bi tukaj pustili tega denarja? To je denar, veste, saj to ni več, kot oni pričakujejo ali pa karkoli, da bi jim to višali. Gre za tisto osnovo, ki jo potrebujejo, potrebujejo za nemoteno delovanje. Veste, prej mi je bilo zelo smešno v enem od stališč, mislim da SNS, ki je rekel, ja, potem naj pa lobirajo župani pri svojih poslancih pa tistih, ki imajo večjo moč, naj potem zlobirajo pa naj bo potem tako. Zdaj se bomo pa tako pogovarjali? Na takšen način se bomo o občinah pogovarjali zdaj, kateri župan bo malo bolje zlobiral? To je politika, ki jo zastopa ta koalicija? Očitno jo. Kajti ravno ti isti so rekli, kako pozdravljajo ta novi amandma strank, ki je nastal pod zahtevo ali pa taktirko ministra za finance. Ne vem, ali res nočete dati občinam ali se tako bojite, da bo minister šel, ker nimate več druge opcije. Jaz se resno sprašujem, zakaj tak strah za 150 milijonov. Kajti kot rečeno, pri 11 milijardah za 150 milijonov res ne morate reči, da jih ni mogoče najti. In kot rečeno, verjemite mi, da so za ta denar, za rabo teh sredstev naše občine veliko bolj odgovorne kot bo država. Že iz naslova tega, kje so v proračunu. Mene žalosti, res, na odboru je bilo narejeno neko dobro delo, amandma Slovenske demokratske stranke in Nove Slovenije je bil podprt, večina je glasovala za to, da se povprečnina dvigne na to raven – danes ste očitno klecnili pred okusi koalicije. Od višine se zvrti, pravijo. Ampak veste, boli pa. Boli pa. Predvsem boli, ko hodiš po teh malih občinah in vidiš, kako se borijo s temi sredstvi in bi res lahko še karkoli naredile. Medtem ko na drugi strani, sem povedala, država za investicije na primer Občini Dol pri Ljubljani nameni v letih od 2007 do 2018 7 tisoč 500 evrov. Za druge nisem niti računala. Ob tem pa seveda nameni največ Ljubljani, pa tudi Celje je blizu, ampak pustimo to, ne bom šla čez celotno lestvico. Ampak je žalostna. Tako da jaz le upam, da bo prevladal še kakšen razmislek, da bo vendarle prevladalo spoznanje, da ta denar je, da ga je mogoče prerazporediti in ga da je vredno prerazporediti in omogočiti občinam boljše pogoje za delovanje.
Hvala lepa. Gospod Ivanuša, nimate še replike, ker še niste razpravljali. Naslednji ima besedo gospod Robert Polnar, pripravi pa se gospod Marko Bandelli. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Finančni viri lokalnih oblasti morajo biti v sorazmerju z nalogami, ki jih določata ustava in zakon. To je eden od temeljnih postulatov Evropske listine lokalne samouprave, katere podpisnica je kajpada tudi Slovenija in ki je pri nas, kar se tiče financiranja lokalne samouprave, mrtva črka na papirju. To je svoje vrste kurioziteta, zato ker smo, denimo, pri spoštovanju pravil, ki nam jih Evropska komisija in Evropska centralna banka nalagata glede odplačevanja javnega dolga, dosledni oziroma bolj papeški kot papež, pri financiranju lastne samouprave se pa na evropsko dokumentacijo požvižgamo, kot da je sploh ni. Povprečni stroški za financiranje občinskih nalog so pravzaprav danes tema razprave. S strani Vlade smo slišali, da je povprečnina izračunana v skladu z zakonom in da je optimalna, da bolje ne more biti. S strani predstavnikov reprezentativnih združenj občin smo dobili nekoliko drugačne podatke, zato ker ti gospe in gospodje izhajajo iz prakse iz vsakodnevnega poslovanja in dobro vedo, kako se lokalna samouprava financira. Obstajajo tri različna razlikovalna področja, in sicer, Vlada in predstavniki občin se nikakor ne morejo uskladiti glede tega, kako ovrednotiti nove naloge v občinah za leti 2020 in 2021, tiste nove naloge, ki so jih vsa ministrstva v Vladi opredelila kot naloge, ki jih morajo občine opraviti. Skupnost občin Slovenije pravi, da bi morali za leto 2020 za opravljanje teh novih nalog pri povprečnini dobiti dodatnih 27,8 evra in za leto 2021 37,1 evra. Vlada pravi, da ne. Druga zadeva. V kolikšni višini opredeliti povišane stroške dela v letih 2020 in 2021? Tudi zadeva, ki med Vlado in reprezentativnimi združenji občin ne more biti usklajena. Tu nikakor ne pride do kohezije. In tretja, najpomembnejša zadeva, tisto, na kar se predstavniki Vlade sklicujejo kot na Sveto pismo, to je ta znamenita metodologija za izračun povprečnih stroškov za financiranje občinskih nalog, ki je bila sprejeta leta 2018, arbitrarno v Državnem zboru brez kakršnegakoli sodelovanja s predstavniki občinskih združenj, in ki enostavno določa, da se za izračun povprečnih stroškov za financiranje občin upošteva povprečje zadnjih štirih let, ne pa dejanski stroški zadnjega leta. In tu je tudi največji razkorak. Zakaj? Tisto povprečje štirih let lahko bistveno zniža osnovo in predvsem bistveno pokvari sliko o tem, kaj občine dejansko potrebujejo. In potem tu poslušamo, da je vse usklajeno in da je vse pravzaprav optimalno. Nič ni usklajeno in nič ni optimalno, zato ker tudi ne more biti, dokler so osnova ne konvergentno pogajanje, ampak izrazito divergentna stališča. Gospe in gospodje, lokalna samouprava je po svojem bistvu antipod državni oblasti. To moramo vedeti. Zakaj državni oblasti lokalna samouprava v delni obliki jemlje moč in jemlje pristojnost? To je v vseh normalnih državah ustavno določeno in tudi sprejeto. Zato je naravna reakcija predstavnikov državnih oblasti, da poskušajo lokalno samoupravo omejevati. Tudi to ni nekaj, kar bi bilo nenavadno. In ta omejitev je dejstvo, ki ga moramo upoštevati, kadar govorimo o financiranju lokalne samouprave, predvsem pa moramo pri bodočih perspektivah takšno omejitev na vsak način preseči. Glede na to, kar se v Sloveniji dogaja, je takšno omejitev mogoče preseči izključno v Državnem zboru, v zakonodajni oblasti in nikjer drugje. Gospe in gospodje! Leta 2011 je bila povprečnina za občine 554,50 evra. Leta 2018 je bila 573,50 evra. V sedmih letih smo mi naredili rast pri povprečnini za 3,4 %. In danes poslušam tukaj, kako bistveno se dviguje povprečnina, v sedmih letih za 3,4 %, in to samo zato, ker je vmes povprečnina drastično padala in je dno dosegla v drugi polovici leta 2015, ko je bila 519 evrov. Slišim pripombe, da je porast za leto 2020 s 589,11 na 658,80 nenormalno visok. In da je porast za leto 2021 s 588,30 na 668,10 ravno tako nenormalno visok. Poslušajte prosim tole, gospe in gospodje, leta 2014, pred petimi leti je bila povprečnina za občine izračunana s strani Ministrstva za finance, in to 669 evrov. Pa je bila to normalna zadeva. Res je, da je bila realizirana v višini 536 evrov. Danes bi to naj bilo nekaj posebnega. Ne. To je povsem normalno. Če pogledamo naprej. Leta 2015 je bila s strani Ministrstva za finance izračunana povprečnina 662,68 evra in 2016 652,60 evra. Vse znotraj teh gabaritov, o katerih se danes pogovarjamo. Res pa je, kar sem že tudi zadnjič povedal pri razpravi o zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini, da je izplen iz dohodnine v tistih letih bil znatno manjši in da država niti približno v svojem proračunu in imela sredstev, da bi to lahko občinam nadoknadila. Zato je pomembno, ko se pogovarjamo o povprečnini, da mislimo tudi na perspektivo. Mi imamo, gospe in gospodje, v Odloku o okviru za pripravo proračunov sektorja država za leti 2020 in 2021 določen najvišji obseg izdatkov na nivoju lokalne samouprave: 2 tisoč 320 milijonov v letu 2020 in 2 tisoč 360 milijonov v letu 2021. To zelo nazorno kaže v kakšnem smislu je lokalna samouprava izjemno pomemben državni podsistem in kako je treba biti izjemno pazljiv, da je ta podsistem ustrezno finančno kapacitiran. Naj vam povem s konkretnimi primeri, od leta 2011 do vključno leta 2019, kako je izgledalo denimo na primeru Občine Šentjur, iz katere prihajam in kjer sem bil osem let podžupan, financiranje iz naslova povprečnine. Pri nas je v celotni strukturi prihodkov občinskega proračuna dohodnina izjemno pomemben vir in predstavlja več kot 65 % celotnih prihodkov. Mi smo v letih od 2011 do vključno 2019 imeli po izračunih Ministrstva za finance nakazil v proračun iz naslova dohodnine za 17 milijonov in 300 tisoč evrov manj, kot bi morali imeti po izračunih ministrstva. Prihodkovna zmožnost občine Šentjur v enem proračunskem letu se giblje med 16 in 17 milijoni evrov. Mi smo dejansko v osmih letih izgubili en celoten občinski proračun. Takšnih občin je v Sloveniji, govorim preko palca, verjetno med 80 in 100. Najmanj. To so zelo resne zadeve, ki lokalno samoupravo postavljajo v takšno luč, da mora dejansko skrbeti za to, da predvsem preživi, ne pa da investira. Osnovna naloga lokalne samouprave pa je tudi investiranje. V letu 2020 je predvideno, da bo iz dohodnine v proračun nateklo za 2 tisoč 719 milijonov evrov. Ta vrednost je razdeljena na tri dele: na občinske proračune, na državni proračun in na proračun oziroma na dohodnino kot dodatni vir financiranja glavnega mesta. Tisoč 235 milijonov evrov bo namenjeno občinam, tisoč 469 državi in tisto razliko okoli 15 milijonov po posebnem zakonu za dodatno financiranje glavnega mesta. Državi torej tisoč 469 evrov. To govorim zato, ker želim poudariti, da smo soočeni s politiko, katere koalicijski poslanec sem tudi sam, a s to politiko se ne strinjam, to moram javno povedati. S politiko, ki ni sposobna ali pa ni zmožna oblikovati alternativ. Če tega ni zmožna storiti, potem to ni več politika. In to je tista moja ključna dilema pri razpravi o financiranju občin o povprečnini. Gospe in gospodje, še nekaj v zvezi s tisto znamenito slovensko trditvijo, da država nekaj daje občinam. Država občinam ne daje ničesar. Tisti, ki državi kaj dajemo, smo mi, davkoplačevalci. V konkretnem primeru vsi tisti, ki plačujemo dohodnino. Dohodnino država preko svoje prisilne inštitucije finančne uprave pobere in jo potem redistribuira nazaj v občine. In redistribuirajo nam, ki smo jo vplačali, ker hočemo imeti protistoritve. Protistoritve se pa imenujejo kvalitetne lokalne javne storitve. In to je na mizi danes. To je problem, s katerim se soočamo: vodooskrba, odvajanje, čiščenje odpadnih voda, otroško varstvo, osnovno šolstvo, zagotavljanje požarnih in reševalnih služb in še naprej po celotnem sistemu. O tem se danes pogovarjamo. S temi sredstvi se te storitve zagotavljajo. To, da imamo mi kvalitetne vrtce, da so ljudje zadovoljni s tem, ko imajo dobre vzgojiteljice in izjemno kvalitetne materialne pogoje za otroško varstvo, to ni padlo z neba. To je zasluga občin. In to je treba vedeti. In še nekaj, gospe in gospodje. Sprašujejo me zdaj zadnje dni, kaj se grem, da sem se postavil proti lastni vladi. Poglejte, kar se tiče lokalne samouprave, je stvar, ki znatno presega razmerja med levico in desnico, ki znatno presega svetovnonazorske opredelitve ali pa idejne usmeritve, kakorkoli gledate. Ko mi govorimo o lokalni samoupravi, govorimo o čisto vsakem prebivalcu te države. Čisto vsak je občan ali pa občanka. Milijon in pol nas je takih, ki dohodnino plačujemo. In to znatno presega kakršnakoli antipodna razmerja. Razmišljam predvsem tako, absolutno ne bom podprl amandmaja, ki ga je vložila vlada, ker zagovarjam stališče, da tisto, kar so pripravila reprezentativna združenja občin, je prava stvar. Gre predvsem za to, ali bom ravnal prav ali bom ravnal narobe. V tem primeru sem prepričan, da bom ravnal prav, ker imam izkušnje in dobro vem, o čem govorim. Veste, jaz zelo dobro vem, kaj pomeni, ko ti znižajo povprečnino s 554 na 522, kaj to pomeni v strukturi proračuna za prihodnje leto. Zelo dobro mi je to jasno. In če potegnemo analogijo denimo s kreditiranjem ali pa zadolževanjem občin. Mi se lahko držimo tistega določila v Zakonu o financiranju občin, ki govori o tem, kakšna je največja stopnja zadolženosti. Lahko smo vedno pod to stopnjo, ampak nikakor to ne pomeni, da bomo mi hkrati tudi sposobni likvidno poravnavati svoje obveznosti na nivoju občine. To nikakor ne pomeni. In ne mislite si, da je teh 658,80 in 668,10 dovolj. Ni dovolj. Je pa tisto, kar je v skladu z zakonom. Še nekaj bi želel povedati za konec. Zadnjič sem poslušal nekoga na Odboru za finance, ki je govoril, da imamo v Sloveniji tudi občine, ki imajo preveč denarja. Jaz takemu človeku lahko sporočim samo eno stvar: naj se usede v avto, naj gre v tisto občino in se naj po tisti občini zapelje, pa naj gleda samo tiste stvari, ki so vidne. Vodovodov, kanalizacije ne bo videl, zato ker so pod zemljo. Bo pa videl lokalne ceste, bo videl javne poti, bo videl nekategorizirane ceste, bo videl javno razsvetljavo, bo videl javne objekte, od kulturnih domov, vrtcev, osnovnih šol, pa naj potem oceni, če so te občine res tako bogate, da imajo preveč denarja. Malo preveč demagogije se okrog tega zganja in bistveno premalo se gledajo številke, zlasti pa izračuni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Marko Bandelli, pripravi pa se gospa Iva Dimic. Izvolite.
Hvala, podpredsednica, za besedo. Kolega Polnar, kako naj bi kot bivši župan se ne strinjal z vašimi besedami. Mislim, da [[…]]
Lahko prosim za malce miru v dvorani in tudi spoštovanja do kolega, ki razpravlja.
V glavnem sem hotel povedati, da kot župan popolnoma razumem vse besede, ki so bile izražene. Problematika je v določenih občinah večja, v določenih občinah manjša, bom tudi povedal zakaj. Bom tudi povedal kje je problem financiranje naših občin, zakaj je v tem trenutku napačen sistem financiranja naših občin. Zdaj naj bo jasno, mi bomo podprli tisti amandma absolutno, ker je tudi prav tako. Je pa tudi res to, kar je kolega Polnar povedal, da so velike težave v samem delovanju občin zaradi pomanjkanja določenih sredstev. Po drugi strani je treba razmišljati racionalno, trezno in je treba začeti reševati problem financiranja občin na drugačen način. Vsi mi župani smo vedno govorili, da nam manjka denar, imamo premalo denarja, država nam nalaga preveč obveznosti. Jaz ne vem, če vi veste, kakšne vse so obveznosti, ki jih ima občina. Nekatere so izračunane, na primer glede primerne porabe in drugo, kar je treba, ampak ogromno je takih zadev, ki bi se dale reševati na drugačen način. Na primer, ne vem, če veste ali ne, obdukcija. Vse obdukcije so na plečih občine. Zakaj? Zakaj morajo biti na plečih občine? To naj bi bila potreba. Potem naslednji primer. Psi pa mačke. Ravno to sem hotel zdaj povedati. Psi pa mačke. A veste, kakšen ogromen strošek je to za občine. Mi v naši občini, bom tudi povedal, kje je največji problem. Mislim, da je bilo 8 do 10 tisoč evrov letnega stroška za majhno občino s 3 tisoč 600 prebivalci. Veste, kaj pomeni to za eno mestno občino, ki ima vsak dan te službe pa karantene. To je nekaj absurdnega. En problem, ki bi razbremenil občine, so zavodi za gašenje in reševanje, uradni zavodi. Zaposlene v teh zavodih plačuje občina, spadajo pa pod Ministrstvo za obrambo. Ko so se sindikati pogovarjali za povečanje njihovih plač, občine niso bile za nič vprašane. Ampak plača gre iz občinskega proračuna. Jaz sem večkrat dal predlog, da začnimo razmišljati, da bi šli z GRS-ji direktno pod Ministrstvo za obrambo. To bi tudi bila razbremenitev. Zdaj lahko rečemo, da ima občina premalo denarja ali pa slabo razporeja ta denar. Tudi to je ena možnost. Veste, vedno je premalo, kar koli govorimo. Imamo 10 milijard in pol proračuna, pa je še vedno premalo denarja. Imamo eno milijardo proračuna več, kakor je bilo v prejšnjih mandatih, pa je še vedno premalo denarja. Nikoli ne bo denarja dovolj. Moramo začeti razmišljati, da se dela pametno s tem denarjem. In tu je problem. To je tisto, kar sem hotel prej povedati. Kateri so viri financiranja, ki jih dobi občina? Eno so transferni prihodki iz državnega proračuna, drugo so lastni viri, to se pravi v glavnem davki in zadolževanje. V drugi fazi lastnih virov je izračunano, da je to približno do 55 % virov. In tukaj se bom jaz zdaj navezal na problematiko, na zgrešen sistem izračunavanja te povprečnine, ker se ne upošteva razvitost občin, ker se ne upošteva kvadratura občin, ker se ne upošteva prebivalstva občin. Tu so problemi z določenimi občinami. Naj takoj povem, da tisti, ki misli, da bomo zmanjšali število občin in tako reševali probleme, je to največja napaka razmišljanja, kar si jaz mislim. Občine in ljudje, ki živijo v tistih občinah, se razvijajo in rastejo, hvala občini. Ker občina je tista, ki dela projekt in program razvoja v tistem kraju na lokalni ravni, ne država. Občine so tiste, ki se prijavijo na razpise za evropska sredstva, ker tudi to je vir financiranja. Dokler bo. Saj ne vemo, koliko časa bo. En način vira financiranja občin je, ki smo rekli NUSZ, nadomestilo za uporabo stavbnega zemljišča. Koliko to znese v procentih od občine do občine, je odvisno od tega, koliko je nepremičnin, kakšne so dejavnosti, koliko je obrtnih con, koliko je gradbenih parcel, koliko kmetijskih, koliko vinogradov. To vse da tako imenovani NUSZ. In tu je en vir prihodkov za občino. Nekatere občine imajo višjega, druge nižjega. Ko je bil sprejet ZUJF, je bilo to ustavljeno, se pravi niti občine se niso mogle regulirati v notranjosti s tem parametrom. Protizakonito je spreminjati NUSZ na občinah v tem trenutku. Nismo dali možnosti, da bi lahko to naredili. Ker prej, ko je bil sprejet ZUJF, so nekateri dvignili NUSZ, ko smo izračunali določene reči, nov nepremičninski davek ne bi nič izstopal od prejšnjih tistih parametrov. Se pravi bi bile iste cene. Iste. So pa nekatere druge občine, ki so bile malo bolj nazaj s tem povišanjem, ki pa imajo sedaj težave in probleme, ker ko bo sprejet davek na nepremičnine, bo ta trikrat višji, ker so imeli prej nizek NUSZ. Po drugi strani pa mislim, da davek na nepremičnine bo eden pomembnejših virov financiranja v občini. Ampak če ne bo država, mi oziroma vlada tako požrešna, da bo tisti procent dvignila, koliko bo pripadlo občinam pa koliko državi. Ker tudi tukaj še ni bilo rečeno, da bo šel davek na nepremične 100 % občinam. To ni bilo tako dogovorjeno. Vsaj za enkrat ne vemo še tega, nismo dobili še nič na mizo. Ampak tu je pa možen en vir financiranja. Metodologija kot taka za izračun povprečnine. Jaz vam dam samo en primer. Jaz vam dam primer svoje občine, ki sem jo imel in jo vodil, in vam dam še primer ene klasične občine, ki jo vi poznate, na primer Izola. Kje je razlika že v osnovi? V stroških. Moja občina, jaz rečem vedno moja, ker tam živim še vedno in sem občan te občine, ima 104 kvadratne kilometre in 3 tisoč 600 prebivalcev. Občina Izola pa mislim, da ima 27 tisoč kvadratnih kilometrov, to se pravi 4-krat manj, ima pa 16 tisoč prebivalcev. Glede na to da je skoncentrirana v mesto, ima 5-krat manj javne razsvetljave, ima 5-krat manj vodovoda, ima 5-krat manj občinskih cest, ima 5-krat manj vseh stroškov za prevoze otrok v šolo. Mi smo pa imeli 35 kilometrov oddaljenosti od ene točke, to je ene vasi, do zadnje vasi, kjer smo morali pobirati otroke. Tu so problemi, ki jih je treba reševati. Treba je začeti razmišljati o drugačni metodologiji financiranja občin. Najbolj enostavno je reči, zdaj povišamo in damo sredstva. Nikoli ne bo dovolj sredstev. Treba je naučiti občine, da delajo pravilno. Treba je izračunati, na kakšen način en občina dobi več denarja in druga malo manj. Tukaj je problem. Jaz sem vedno govoril,, da ta povprečnina ni poštena do določenih občin, ni poštena do nekaterih drugih občin. Nekatere bi preživele z manjšo povprečnino, nekatere pa sploh ne bi prišle ven, tudi če bi bilo 700 evrov. Tukaj so zelo pomembne naloge. Glejte, zdaj se bo kmalu pojavil problem glede čistilnih naprav, pa ne vem, kako ga bomo mi v Sloveniji rešili. Prenašamo, prenašamo, prenašamo, ampak zdaj bo enkrat konec tega prenosa. Zdaj bo treba pripraviti te reči. Zdaj povejte vi meni, če ne bomo mi, ne vem, v naslednji perspektivi omogočali financiranje čistilnih naprav, kako si bo ena občina financirala svoje čistilne naprave. Od kod? Bomo šli v sistem malih čistilnih naprav, sofinanciranje malih čistilnih naprav? Tudi to je varianta, ki je boljša varianta, kar smo dokazali po celi Sloveniji, da generalne velike čistilne naprave v določenih krajih niso prava izbira. Niso prava izbira. Jaz vam povem primer Krasa. Napaka. Ker prej je bil razpršen sistem čiščenja, zdaj pa je koncentriran samo v enem kraju in vse gre noter v podtalnico. Tako da ne moremo vedno reči, da je en zakon enak za vse reči. To je zelo zgrešena zadeva. Tukaj mislim, da je treba res začeti razmišljati, na kakšen način to zadevo popraviti. Tu so velike napake in zato je tudi problem financiranja. Denarja je res premalo za določene reči. Stremeti bo treba tu v skupne službe. Glejte, tudi pokrajine, če jih bomo naredili, a bodo, če bodo ali ne bodo, treba je vedeti, kaj bodo pokrajine naredile, kakšna bo njihova naloga. V Italiji so jih ukinili. V Italiji so ukinili pokrajine, ker so videli, da je bilo brez zveze. Mi pa bomo zdaj naredili pokrajine. Je v redu, ampak moramo vedeti, kakšna bo naloga teh pokrajin, s čim se bodo ukvarjale, kakšne bodo kompetence pokrajin, ali bodo prevzele določene državne ceste, bodo prevzele določene skupne službe, bodo prevzele varnost, ne vem, karkoli. Treba je tudi malo pogledati, kaj bo s tem, ne samo reči, meni paše, da je pokrajina, da pride do enega konca, pa oni nima zveze z nami, ker ima drugo telefonsko številko. Tu nima nobenega smisla,, to je treba dati iz glave in je treba vedeti, kaj bo prišlo s to pokrajino. Skupne službe so pomembne tukaj. Tu je tudi en sistem, ki bo lahko razbremenil stroške, fiksne stroške občine, ker tu je največji problem. Veste, mi se lahko kot župani delamo všečne. Jaz sem bil župan in najbolj zasovražen prve 3 mesece, ker sem prekinil razpis, kjer sta bila dva odvoza otrok. Zakon govori o enem odvozu otrok iz šol. Po šestih mesecih so me prišli pohvalit, otroci ob 2. 20 so bili vsi doma. Tisti, ki so končali opoldne, so naredili naloge v šoli in mame so bile zadovoljne, da jim ni bilo treba biti z njimi, tisti, ki so končali kasneje, so prišli potem in so jedli tam, kar je bilo treba. A zdaj je bilo pa v redu! Veste, koliko sem jaz prihranil? V enem mandatu 440 tisoč evrov so pisali podatki. 440 tisoč evrov. Moraš vedeti, kako se dela. Župani so administratorji, tako se kličejo povsod. Se pravi so tisti, ki morajo znati delati z denarjem. Prelahko je, da pride vsako društvo k tebi, tisti, ki ima psoriazo, tisti, ki ima [[…]]In potem daš vsem. Potem pride kdo s kakšno knjigo, pa piše notri ena stran od tvoje vasi, pa kupim 4 tisoč izvodov, pa potem ne vem, kam z njimi. Dobil sem notri 3 kubike knjig in nisem vedel, kaj z njimi. Jaz govorim tu, zakaj, minister. Verjamem, da je še možno optimizirati tukaj te zadeve, ker je dosti rezerve v teh občinah. Na primer zavodi. Vsak pameten plan, ki je prišel iz zavoda, je bil 10 % višji. In potem si ga oklestil za 15 in si prišel skoraj na isto. Pravzaprav si še prišparal, ker sem pokazal, da nekaj procentov manj jim daš in ravno tako naredi. Ker zavodi nimajo meja, oni samo naredijo letni plan in dvignejo 10 %, češ, itak se bomo potem pogajali. Ne. Ni tako. Govorim za katerikoli zavod. Knjižnica. Kakšni problemi! Pa nič ni manjkalo, samo vsak je videl vedno več. In zato ni nikoli te meje, se ne da nikoli končati s tem. Kje je tista meja? Kje je tisti zaključek, ko se rabi toliko denarja? Prej sem dal primer občine – velike ali male? Ali pa tista, ki ima veliko prebivalstva na mali kvadraturi ali pa obratno. Obstajajo tudi občine, ki so v hribovitem predelu, ki porabijo tretjino denarja samo za pluženje. In vse pade v isti parameter te primerne porabe, te povprečnine. Evo, tukaj mislim, da bo treba začeti razmišljati predvsem z ministrom za lokalno samoupravo, da se naredi en drugačen sistem, ena metodologija, zakaj ena občina rabi več, druga pa ne. Jaz sem bil član združenja, sem bil predstavnik v združenju in sem videl, kaj je res in kaj ne. Če bi bilo zaradi mene, da bi nekaj povedal, bi Maribor moral imeti svoj zakon, tako kot Ljubljana. Dve mesti. To bi moralo biti. Jaz sem to rekel že zdavnaj. Tako rešimo enkrat vse te raznorazne probleme, ki tam nastajajo. Je ravno toliko veliko, da bi moralo imeti svoje financiranje. Potem pridejo mestne občine kot take, ki niso nikoli zadovoljne. Nikoli. Potem pridemo mi majhni, ki ravno tako nismo nikoli zadovoljni z ničemer. Ampak tukaj je treba napraviti drugačna pravila igre in izbrati metodologijo, da bomo lahko financirali na drugačen način to zadevo. In ponavljam še enkrat, minister, tisti, ki govori, da manjka denar, da je treba povišati za 100 evrov na površino, tisti ni nikoli delal z denarjem, z občino kot dober administrator. Ker vse se da napraviti. Jaz sem v štirih letih delal obnovo kulturne dediščine grada Štanjela – če ste šli ali če boste šli ali pa vam predlagam, da greste pogledat – z lastnimi sredstvi, delno z 21. členom, ki je prišel tudi prav, tudi tega ne smemo pozabiti, ker vsi to pozabijo, poleg povprečnine imamo še ta vir financiranja. Celo če se zadolžiš, ne pade v zadolževanje občini. Se pravi, je tudi to. Narediti smo velike investicije in na koncu sem pustil v blagajni 600 tisoč evrov. 600 tisoč evrov. Dobil sem pa 200 evrov minusa. Se pravi, da je odvisno tudi od župana, od pravega administratorja in odvisno od tega, kam pelješ občino. Kaj so OPN-ji? To so akti, ki ti dajo smer, ti dajo razvojno smer, kam hočeš peljati občino. Ali boš čakal in šel potem v gostilno in rekel, da ne moreš delati nič. Ker vemo, kako je bilo. Marsikateri župan je tako šel, češ, »ne morem delati, nimam denarja«. Ma, nimaš denarja, ker ne znaš upravljati z denarjem! In to je osnova vsega. Drugo so pa potem tiste fiksne zadeve, kjer se pa res bojim, glede čistilnih naprav in teh zadev, pa obnove vodovodov. Tisti, ki so zamudili te reči, razni razpisi, ki so bili peljani napačno, tu sem jaz že na SVRK-u rekel, da se ne sme tako dogajati, da ti čakaš do polnoči in eno sekundo in tisti, ki je najprej udaril gor žig, je dobil razpis pa 2 milijona. Tisti, ki pa je res potreboval, ni dobil, ker je dal ob polnoči in 3 minute. Ne smejo se več dogajati takšni tipi razpisov. Tudi to je naloga posameznih resorjev kot takšnih. Vse to je razvoj, zato govorim vse to. Vse to govorimo zaradi tega denarja in zaradi tega problema, ki bi nastal v tem trenutku, če bi mi potrdili v taki fazi teh 100 in ne vem koliko milijonov več. Jaz sem prepričan, da so res potrebe občin, sem prepričan, da bo tukaj treba dobiti, ampak ne na takšen način na odboru sprejemati te reči, to jaz polagam na srce. Treba je zelo resno pristopati k temu in pogledati, katere so realne potrebe. Jaz verjamem, so določene občine, ki dobesedno ne bodo speljale skozi sistem. Pa glejte, povišanje teh plač, jaz sem dostikrat to omenil, tu pobere občina ogromno denarja. Ne si misliti, da ne. Veliko denarja, veliko, veliko denarja. Niso se povišale plače samo uslužbencem, plače so se povišale vsem tistim zavodom, ki jih financira občina. Vrtec, na primer. Povišanje po dva razreda. Na tisoč otrok v vrtcu je približno 200 zaposlenih. Tako da malo razumete, kakšne so te številke. Pa zavodi, redarji, potem pridejo gasilci, ker brez gasilcev ne moreš. Ko ti začneš delati proračun, so prvi gasilci, ki pridejo do tebe potrkat: Ali boste zniževali? Ne bomo. Zdaj govorim takole malo na splošno. Zato pravim, tu je problem. Jaz mislim, da to je tudi prav. Zdaj ta amanda spraviti v prvotno stanje je prav, jaz bom tudi to zagovarjal. Zagovarjam pa absolutno in zahtevam, da se odpre debata glede občin, da se vidi drugačna metodologija in da se vidi, kje so možnosti in kakšne so še možnosti, da pridejo lahko občine do drugačnih virov. Občine so morajo delati razvoj. Občina je edina inštitucija, ki dela lokalni razvoj, podeželski, in noben drug. Država razporeja in ministrstva naredijo svoje, ampak občine delajo razvoj v tistih lokacijah in delajo poslovno klimo in gospodarsko okolje tako ali pa drugačno. In to je tisto, kar je. Tukaj pa bo nastal še problem številka dva – jaz na to dostikrat opozarjam, to je pa naše ministrstvo, sem še vedno čustveno vezan na tisto, kar sem začel, – in to glede programiranja. Vedeti morate, to bo zelo zelo pomembna naloga. Da ne zgrešimo tukaj, kakšne bodo ali če bodo še vedno prioritetne osi takšne ali drugačne, kaj bomo dali tukaj noter. Da si ne bomo streljali v koleno, tako kot smo si streljali zadnjič. Tukaj moramo pa paziti in vedeti, kaj bo predvideno in bo treba napraviti. Jaz sem prepričan, da bomo to tudi prav naredili in da tudi nova kandidatka, če bo potrjena, bo to znala speljati naprej. S tem sem itak skoraj izkoristil ves moj čas, ampak sem izkoristil to priliko, ker ni bilo možnosti drugače povedati predvsem glede financiranja teh občin. Glede razlogov, zakaj bom potrdil ta amandma, da spravimo v prvotno mejo, ker vem, da so potrebe, ker vemo, da so potrebe za to, ampak tudi vemo, da na tak način v tem trenutku ni pravilno. Samo to sem hotel povedati – ni pravilen tak način. Treba je na drugačen način začeti razmišljat o financiranju dejanskih stroškov občin in pogledati, na kakšen način, kdo rabi, predvsem pa upoštevati faktor razvitosti, ko dostikrat ne vemo, niti kaj je. Pa so točno opredeljeni faktorji za vsako občino posebej. Ampak o tem bomo govorili drugič. Hvala, podpredsednica.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo gospa Iva Dimic. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lahko rečem, da sem imela tako dobrih šolskih 20 minut o lokalni samoupravi. Hvala, kolega Bandelli, da smo vsi imeli možnost vpogleda, kako deluje občinska uprava oziroma kaj vse morajo občine narediti. Ampak jaz bi se vrnila najprej na 50. člen amandmaja, ki so ga predlagale poslanske skupine koalicije. V prvem in drugem odstavku 50. člena se za besedo »pravnih« doda beseda »in fizičnih oseb«. Govori o tem, da ta amandma predvideva tudi državna poroštva za kredite državljanov, ki prvič rešujejo stanovanjsko vprašanje in jim oblika zaposlitve oziroma višina dohodka ne omogočata samostojne pridobitve kredita – mladi, mlade družine, prekarno zaposleni. Se pravi, 50. amandma prinaša državno poroštvo za državljanke in državljane, ki bodo prvič reševali stanovanjski problem. V drugem odstavku piše, da obseg novih poroštev države, izdanih na podlagi zakona o poroštvih za kredite obveznosti domačih pravnih oseb, zdaj bo tudi fizičnih, v letu 2021 ne sme preseči skupne višine glavnic, to je 800 milijonov evrov. Zato je moje vprašanje: koliko od teh 800 milijonov evrov bo namenjeno za te stanovanjske kredite, če lahko tako rečem? Koliko je tega denarja za to? V primeru, da je to zgolj neka mrtva črka na papirju, se mi zdi škoda, da ste se sploh spuščali v pripravo tega amandmaja. Kar se tiče razprav, ki so že danes bile, sicer trije ste bili pred mano, pa stališča, je pa tako. Občine so bile resnično ves čas podhranjene s povprečnino. Da so to, kar so zmogle, delale, so obračale, jaz verjamem, da vsak evro, kolikor so ga mogle dobro unovčiti. Kako to vemo? To vemo vsi občani, ki živimo v teh občinah, ker smo imeli tudi mi velike želje in smo se marsičemu morali odpovedati ali pa je bila kakšna določena investicija prestavljena za kakšno leto, dve, tudi pet. Pa vendarle mislim, da je prišel čas pri takem rekordnem proračunu, da se tudi občinam omogoči, da lahko začnejo dejansko biti servis nas državljanov, lokalne skupnosti, kar pomeni, da imamo vendarle občani, državljani tudi pravico do nekih normalnih pogojev v določeni občini, v določenem kraju, kar se tiče ali občinskih cest, ali vodovoda, ali kanalizacijskega omrežja, to, kar je bilo včeraj rečeno, ali kvalitetnih otroških vrtcev. Občine morajo pokrivati tudi določene predpisane obveznosti za osnovno šolstvo. Skratka ogromno enih izdatkov. In je odvisno potem tudi kako in v kakšni občini živimo, koliko moramo plačevati za čiščenje in odvodnavanje odpadnih voda. Zagotovo pa, jaz se spomnim kolega Polnarja, ko sva bila tri, štiri leta nazaj na Ponikvi skupaj na neki prireditvi, kjer je bil kot podžupan, sva se pogovarjala, kako jim gre v občinski proračun, mi je rekel, »smo ena največjih občin v Sloveniji s številom kilometrov, ki jih moramo poplužiti«. Mislim, da je rekel, da okrog 600 tisoč evrov je bilo samo za pluženje. [[oglašanje iz dvorane]] Krat dva. No, potem pa milijon 200. Hvala lepa, da ste me popravili. Jaz se to dobro spomnim. Veste kaj, milijon 200 za eno tako občino, kot je Šentjur. To je nepredstavljivo. Skrajni čas je, da se ta glavarina ali povprečnina dvigne. Zakaj je tudi prav, da se dvigne? Jaz v svoji občini nisem glasovala za dvig cene vrtca in nisem podprla dviga pomoči na domu, ker se mi zdi, da so občani že tako obremenjeni s stroški, kot je čiščenje odpadnih in komunalnih voda in vseh teh zabojnikov in vsega tega, da se mi je zdelo pregrešno glasovati še za višjo ceno vrtca in še za dvig pomoči na domu. Zakaj? Pa kakšen reče, saj ni taka visoka vrednost! Zato ker bi to morala dati država, preko povprečnine priznati in dvigniti. Ampak kot kaže, ne bo, zato jaz rečem, da dobri ste, da vam je to uspelo na odboru. Upam, da bo to razmišljanje močnejše in da bo vendarle tudi na sami seji jutri pri glasovanju. Zakaj je še pomembno, da imajo občine dovolj finančnih sredstev? Vsi vemo, že ptiči čivkajo, da nismo uspešni v koriščenju evropskih sredstev. Kdo pa bo koristil evropska sredstva? Kdo je tisti, ki največ koristi evropska sredstva? Ravno lokalne skupnosti preko različnih projektov. Če nimajo lokalne skupnosti dovolj lastnega vložka, tudi ne morejo izpeljati takšnih projektov in enostavno je potem zaustavljeno ali pa onemogočeno ali pa je slabše koriščenje tudi evropskih sredstev, kohezijskih sredstev, kakorkoli lahko nekdo temu reče. Se mi zdi, da je zelo pomembno, da razumemo, da je dobro razvita občina tudi turistično zanimiva, da je lepa, da imamo lepo urejene ceste, lepo urejeno tudi samo krajino. Ampak jaz mislim, da v tej državi ni nič zastonj. Tudi to ne. Če se ne razume lokalnih skupnosti in občin, da bi se jim vendarle priznalo tisto, kar je bilo rečeno, kar jim po zakonu pripada, kar je po zakonu izračunano, in to je za leto 2020 658,80 evra in za leto 2021 668,10 evra, potem enostavno ne vem, kaj še lahko pričakujemo od občin, ki se jim je naložilo marsikaj. Tudi to, da doplačujejo za vse tiste brezposelne obvezno oziroma dodatno zavarovanje. In še bi lahko naštevala tukaj, kaj vse je vpeto v nek občinski proračun. Lepo je slišati »naša občina je uspešna«. Vsak si želi živeti v uspešni občini, vsak si želi živet v uspešni občini, ki ima tudi nizke stroške. Ampak če občina tega ne zmore, seveda del tega prelevi preko različnih dvigov cen tudi na nas občane. Prav je, da država zagotovi, da bo tega čedalje manj oziroma da ne bomo občani živeli v takih razlikah in se tako razlikovali po občinah. Zato bom podprla.
Hvala lepa. V tem krogu ima besedo še gospod Zvonko Černač. Izvolite.
Še enkrat vsi lepo pozdravljeni. Amandma k 50. členu omogoča ljudem poroštva za stanovanjsko jamstveno shemo, glede katere je zakon vložila Slovenska demokratska stranka 6. novembra letos. Zaradi tega ga bomo seveda podprli. Sicer ta amandma določa 200 milijonov za naslednje leto in 200 za leto 2021. V našem zakonu smo predvideli kvoto 300 milijonov, ampak verjamem, da bo 200 dovolj, še posebej glede na to, da se bo ta shema, če bo ta zakon prestal prvo branje naslednji teden v torek, uveljavila šele nekje v drugi polovici leta. Če pa ga boste zavrnili v koaliciji, potem pa za drugo leto ne rabite nobene sheme, ker tisto, kar vi zdaj pišete v stanovanjski zakon, ne bo zaživelo še najmanj leto dni. Sploh ne na podlagi ene alineje, ki je zapisana med pristojnostmi Stanovanjskega sklada. Brez posebnega zakona te sheme ne boste mogli izvrševati. Tako apeliram na vse, na neko zdravo razumsko logiko, tako kot je bilo rečeno pri povprečnini, da gre za ljudi, tudi tukaj gre za ljudi. Ne delimo se na opozicijo in koalicijo, ampak naredimo vsi skupaj nekaj dobrega in prvi korak naslednji teden, da bodo ljudje lahko čim hitreje dostopali do te garancijske sheme. V Slovenski demokratski stranski ta amandma pozdravljamo. Pozdravljamo kvoto 200 milijonov evrov v naslednjem letu za poroštva ljudem za stanovanjske kredite in enako tudi v letu 2021. Mi tukaj zdaj govorimo o amandmaju k 50., ampak glede na to, da so vsi ostali govorili tudi o amandmaju k 54., kjer je povprečnina, bi tudi jaz nadaljeval na tej točki in povedal, da je Šarčeva koalicija vložila amandma, s katerim to povprečnino znižujete s 658,80 evra za leto 2021 na 589,11 evra in za leto 2021 to povprečnino občinam znižujete s 668,10 evra na 588,30 evra. Celo za en evro manj kakor v prihodnjem letu. To je vsebina tega amandmaja. Danes je bilo že večkrat povedano, da številke so utemeljene, več kot utemeljene. Večkrat je bilo tudi povedano, da tukaj po vsebini ni problem 130 milijonov evrov. Naj to danes še enkrat ponovimo in te grožnje ministra včeraj, da če ta zakon ne bo sprejet s tem amandmajem, potem njega več na ministrskem stolu ni, tako jih je bilo razumeti. Danes so se spremenile v drugo grožnjo, češ, če boste pa to sprejeli, potem proračuna ni, pa imamo začasno financiranje – a veste, kaj pomeni začasno financiranje? Nič od tega se ne bo zgodilo, spoštovani minister. Nič od tega. Če ta amandma ne bo sprejet, potem bo povprečnina v višjem znesku, zakon bo sprejet, zakon bo objavljen in tukaj ima vlada dve poti: ali opravi prerazporeditve v skladu z 28. členom tega zakona, če pa to ni mogoče, potem pa spremeni bilanco proračuna. Tako da zakon, če bo sprejet, tudi če bo ta amandma koalicijskih skupin zavrnjen, bo veljal in ga je treba izvrševati. In meni ne bo nihče povedal, da je problem en odstotek proračuna, da minister ni sposoben prerazporediti enega odstotka. Tega mi nihče ne bo povedal. To so prazni izgovori, to so prazne grožnje. Jaz verjamem, da ji večina poslancev ne naseda. Da občine ta sredstva potrebujejo, je bilo danes povedanih že kar nekaj razlogov in argumentov. Povedano je bilo, kako so se ta sredstva zniževala in kako so nihala. Povedano pa je bilo tudi, da zaradi nižanja teh sredstev je v zadnjih letih bistveno trpel razvoj v lokalnih skupnostih. Trpel pa je tudi zaradi tega, ker so se istočasno zniževala tudi sredstva za investicije. Od vlade Alenke Bratušek in celo Cerarjevo vlado do zdaj so se ta sredstva približno prepolovila. S približno 150 na 75 milijonov. In se še znižujejo. Se pravi, da tudi tukaj so občine hendikepirane. Da v lokalnih skupnostih ta denar potrebujejo, mislim, da je argumentov dovolj. Najbolj koristno je po moje denar porabljen v občinah. Višje kot gremo, manj koristno je denar porabljen. Tako pač je. Prej je bilo povedano, da so župani najbolj blizu ljudem, da vsak zna pocukati župana za rokav in tudi iz tega razloga se bistveno bolj gospodarno obnašajo kot nekdo, ki sedi v neki pisarni zelo daleč od ljudi. Jaz moram reči, da si ne znam predstavljati, da boste poslanci poslanskih skupin Liste Marjana Šarca, Socialnih demokratov, Desusa, razen gospoda Roberta Polnarja, Stranke Alenke Bratušek in Stranke modernega centra glasovali za ta amandma proti okoljem, ki so vas izvolila. Vi boste glasovali, če boste ta amandma podprli, proti lastnim ljudem. Ti ljudje vas bodo na naslednjih volitvah vprašali: »Ali ste nas zastopali?« Ti ljudje, kjer ste izvoljeni. Jaz si, moram reči, ne znam predstavljati, kako in na kakšen način mislite, da jih boste še zastopali v prihodnje v tem parlamentu. Dvomim, da bo to zaupanje še naprej uveljavljeno. Jaz mislim, da je treba ta amandma zavrniti – te grožnje ministra so prazne – in sprejeti zakon o izvrševanju proračuna tak, kot ga imamo na mizi, z dopolnilom, da se omogoči poroštva tudi fizičnim osebam. Hvala.
Hvala lepa. Sprašujem, če je še interes za razpravo pri tem amandmaju. Vidim, da ja, zato odpiram prijavo. Prosim, prijavite se. Imamo pet prijavljenih razpravljavcev. Prvi dobi besedo gospod Jani Ivanuša, pripravi pa se gospa Alenka Jeraj. Izvolite, gospod poslanec Ivanuša.
Se ve, kje je prioriteta. Jasno. Naj se malo hecam. Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Vsi prisotni! Vsekakor sem se moral prijaviti za razpravo, ker imam neke pomisleke. V svoji razpravi bom nekaj spraševal. Mislim, da je gospod Medved tu. Minister Medved, mene zanima, koliko novih zaposlitev imajo občine v tem letu. Ali razpolagate s tem podatkom, koliko so letos občine zaposlile, koliko je bilo zaposlitev v vseh 212 občinah v letu 2019. Strah me je, tudi če bi prišlo do dviga teh povprečnin, da bo ta denar šel večinoma za zaposlitve novih ljudi. To je moj pomislek. Navadno je tako, če v javnem sektorju en dober odide, pa morata priti dva slaba, da pokrivata enega dobrega. To je že en tak primer. Žal pa ga ne nadomestita niti oba. Bi pa citiral premierja Šarca, to je pa bolj za vaše ministrstvo, gospod Bertoncelj, »na ministrstvih je veliko ljudi, ki jim ne bi dal niti ključa, da bi zalivali rože«. Letos dvigujete plače pa tudi zaposlujete. V javnem sektorju se je zaposlilo letos 3 tisoč 668 ljudi. To je podatek z Odbora za finance. Me zanima, gospod minister, če ste reagirali na to izjavo gospoda Šarca, če ste kaj delali na tem, kar je on izjavil, a ste dobili kaka navodila. Zanima me, kaj ste napravili na odhodkovni strani. Je bilo kaj zmanjšano? Je bilo kaj znižanih izdatkov? Koliko se je zmanjšalo pri zaposlenih na ministrstvih? To je ključno vprašanje. Premier pravi, da je polovica nesposobnih. Ministrstvo za finance naj bi imelo 4 tisoč 200 ljudi zaposlenih in da v dveh dneh, ko se je ta dilema okoli povprečnin pojavila, teh 140 milijonov vsako leto, da pri 4 tisoč 200 ljudeh ne bi našli nekega odgovora, kako nastrugati v tem proračunu 140 milijonov, da se ta dvig pokrije? Pa bom citiral današnjo časopisno izjavo: »Evropska komisija pa pravi, da ima slovenski proračun tveganja neskladnosti s pravili.« Če mi to lahko malo bolj razložite, kajti vi trdite, da imamo najboljši proračun v Evropi. Zdaj pa mi tu nekaj ne gre skupaj. Hvala lepa za poslušanje.
Hvala lepa za razpravo. Gospa Alenka Jeraj ima besedo. Pripravi pa se gospa Jerca Korče. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem. V predstavitvi stališč poslanskih skupin smo slišali, da je fiskalno pravilo cokla razvoja. Jaz bi predlagala, minister, da to javite Evropski komisiji pa vam bodo povedali, zakaj je bilo treba sprejeti fiskalno pravilo, zakaj so nam pakt stabilnosti predpisali in tako naprej. Ravno zaradi takih, kot je kolegica, ki je o tem govorila, takih, ki bi državo pretirano zadolževali. Začeli smo s tem z vlado Boruta Pahorja. Zato je bilo treba sprejeti fiskalno pravilo. Če ga ne bi, bi spet nenormalno trošili, kot se je zgodilo takrat, ko se je z rebalansom proračuna povečala poraba za 20 % in smo potem morali najemati kredite, ki se jih še kmalu ne bomo znebil oziroma smo zadolžil prihodnje generacije. Zakaj bi v SDS dali več občinam? Kolegi so že govoril o tem, koliko se je dajalo za investicije v zadnjih letih, kako v bistvu sredstva za investicije padajo. Praktično nič ne dajemo ali pa minimalno, občine morajo same zagotavljati denar za vrtce, šole. Veste, da smo recimo v obdobju 2008, 2009, 2010 imeli nekaj več rojstev. Ti otroci so zdaj v vrtcih, v šolah in mnoge občine so morale v zadnjih letih zgradit vrtce, in to brez podpore države, brez da bi država kaj prispevala k temu. Seveda je pa to njihova naloga, da zagotavljajo otroško varstvo. Sprejeli ste povišanje plač in dodatno spet obremenili občine. Najprej za svoje zaposlene v javnem sektorju, kjer so se plače povečale, in podražiti je bilo treba vrtce, kjer se povišujejo plače vzgojiteljem. Jaz ne rečem, da si ne bi zaslužili višjih plač, ampak za to je treba potem dati občinam tudi denar. Nekatere občine samo za vrtce, šole dajo denar, ostane jim potem nekaj 100 tisoč evrov za investiranje in za vse ostale dejavnosti, ki jih morajo opraviti in za katere so zadolžene. Prej je nekdo rekel, da je gospa iz službe za kohezijo, za evropska sredstva rekla, da ne porabljamo evropskih sredstev oziroma jih ne črpamo, ker občine nimajo pripravljenih projektov. V resnici država ni dala nobenih pametnih razpisov v zadnjih letih. Občine imajo pripravljenih ogromno projektov, dokumentacije, ker so sledile tistemu, kar je bilo v prejšnji perspektivi. Ampak poglejte si, koliko je bilo razpisov. V SDS smo v prejšnjem mandatu in v tem mandatu sklicali veliko sej na temo črpanja evropskih sredstev, pa se kaj dosti ne premakne oziroma gospa iz službe za evropske zadeve je na zadnji seji Odbora za zadeve Evropske unije povedala, da zdaj imajo pa trd tempo, ker so od pomladi do zdaj za 1 % povišali črpanje. To je smešno, da take govorite. Občine imajo še cel kup drugih problemov, nimajo za osnovne stvari, kot sem rekla, in sprašujete se, od kod bi vzeli denar. Eno milijardo imamo nepobranega davčnega dolga. Samo te malo privijte, pa bo preveč denarja, ne samo dovolj. EU sredstva, ki nam ležijo, sem že omenila. Prej je bilo povedano o pisarniškem materialu. Glejte, pisarniški in splošni materiali in storitve – v letu 2014 smo za to porabili 31 milijonov. Za leto 2020 je predvidenih 83 milijonov in za naslednje leto 87 milijonov. To je ena postavka. Druga postavka: posebni materiali in storitve. Leta 2014 je bilo za to 84 milijonov, leta 2020 213 in naslednje leto 2021 218 milijonov. Če se več kot podvojijo, celo potrojijo sredstva, nam boste težko prodali, da se je toliko stvari zgodilo in toliko nekih dodatnih stroškov, ki jih bomo morali pokriti. Potem so drugi operativni odhodki – spet ne vemo, kaj je to – leta 2014 122 milijonov, leta 2020 171 milijonov in leta 2021 307 milijonov. Lepo vas prosim, da nam poveste, kaj vse ste skrili v to, da se ne bomo čez leto ali dve pogovarjali ponovno o študijah, ki so stale desetine milijonov, namesto da bi kaj pametnega naredili. Da se ne bomo pogovarjali o šolah, za katere je takrat župan, danes pa premier Šarec zapravil že en milijon, pa še nikjer ni ničesar in nič ne stoji. Če bi tako delali tudi drugi župani, ne bi imeli ne šol ne vrtcev. In zadnja cvetka. Gospod Šarec je rekel: »Dogovorili smo se, da nikomur ni v interesu padec vlade.« Glejte, to je norčevanje. V interesu bi vam moralo biti, da sprejmete dober proračun, ne pa, ali bo vlada ostala ali ne bo.
Hvala lepa. Gospa Jerca Korče ima besedo, pripravi pa se kot zadnji v tem krogu gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Dober večer. Hvala predsedujoča. Povprečnina je najvišja do zdaj, in to je predvidena povprečnina 589,11 centa. Jaz se strinjam, kolegi, vaš amandma, ki je bil sprejet na Odboru za finance, je zelo zelo dober. Dober je tudi tisti moj amandma, ki ga imam v predalu, da vsakemu študentu, tistemu, ki študira, na mesec namenimo tisoč 500 evrov. Dober je tudi moj amandma, ki bi omogočil obvoznico v Cerknici, dober je tudi moj amandma, s katerim bi 30 milijonov namenili občini Logatec, da obnovi določene objekte. Ampak, veste, kaj je to? To je populizem in to pomeni, da sem slab politik, če tako razmišljam. Zato ker razmišljam parcialno, ker razmišljam bodisi tako, kot je kolega Černač prej rekel, in to je tudi ena izmed cokel razvoja vseh parlamentov do zdaj, sploh pa tistih, v katerih je sedelo veliko število županov, ko se je gledalo skozi tako ozko špranjo vsak proračun in vsako zadevo, ki se je sprejemala, samo skozi, pa bom šla tako daleč, skozi lastno rit. To pomeni, ali bom jaz v naslednjem mandatu izvoljen, ali bom jaz še tukaj sedel, ali se bom jaz lahko v svojem volilnem okraju, v svoji volilni enoti pohvalil, kaj sem naredil. In to je smešno, če ne bi bilo žalostno, je smešno. Gre za to, da če si sposoben kot politik sedeti in pogledati kot celoto, potem lastne parcialne interese včasih potlačiš in si realen. Meni je žal, da imamo tudi v koalicijski vrsti vsaj enega poslanca, ki neke svoje travme iz preteklosti, ko je bil podžupan, dandanes tukaj znaša nad celotno državo in nad celoten proračun. Meni je to na žalost zelo zelo žalostno. Zanima me tudi, kje ste bili do zdaj, ko se je prej govorilo o pokojninah, zdaj se govori o povprečninah. Vse te stvari ta vlada dviguje. Poslušamo pa od ljudi, ki so v slovenski politiki res že dolgo na takih in drugačnih pozicijah, očitke, kaj vse bi moralo biti. Se sprašujem, zakaj še ni, zakaj niso prilagojene naloge občin, zakaj se resno ne pogovarjamo oziroma nimamo že ustanovljenih pokrajin, če je to tako zelo nujno za vse tukaj sedeče, zakaj teh stvari enostavno že ni. Jaz bom kritična do občin. Po mojem je občin preveč. Jaz mislim, da smo s tem vrtičkarstvom, ki je tudi v tej dvorani še kako prisotno, prišli tako daleč, da imamo teh 211 občin, ki se na nekaterih področjih premalo med sabo povezujejo, zato je tudi slabše črpanje evropskih sredstev. Imamo tako kot povsod na vodilnih položajih dobre in slabe župane. Priznajmo, vsi župani niso dobri, marsikateri župan je, tako kot je kolega Marko prej dobro povedal, da je zelo veliko odvisno od tistega, ki vodi občino, kako bo razporejal proračunski denar. Ne nazadnje imamo tudi župane, ko po dvanajstih letih prileti na vrata, da sedaj se mu bo pa šola sesula ali pa vrtec sesul, medtem ko 12 let ni imel niti strategije niti načrtovanja, ampak je denar trošil za druge zadeve, mogoče za tiste zadeve, ki so mu omogočile izvolitev v naslednjem mandatu. Ni načrtoval dolgoročno, ni dajal sredstev na stran, ni razmišljal o tem, kje bo njegova šola čez 10 let, 12 let, omogočal gradnjo, prekomerno gradnjo, sprejemal prostorske načrte, ne da bi imel vizijo, kako zagotavljati ostale javne dobrine. Potem je pa seveda najlažje po toliko letih prileteti na državo in reči, meni se v občini nekaj sesuva. Tako imamo take in drugačne župane in težko je govoriti kar posplošeno, da pa so župani vsi dobri upravljavci svojega premoženja, ki jim ga dodeljujemo iz državnega proračuna. Še enkrat, povprečnina, ki jo je ta vlada določila tudi po pogovoru z občinami, je rekordna. Take povprečnine še ni bilo. In to je pomemben podatek. To, da pa imamo situacijo, v kateri je bil na odboru sprejet amandma, ki je zelo všečen, ja, seveda, to je pa neodgovorno, ker to pomeni poseg v proračun, ki je trenutno skladen, ki je usklajen med ministrstvi. Pravite, da finančni minister ni sposoben najti 1 % znotraj tega rekordnega proračuna. Sposoben je najti 10 %, jaz v to sploh ne dvomim. Povejte, kje naj vzame denar in kam ga naj prerazporedi. Tako enostavno je. Govoriti o tem, da imamo stanovanjsko problematiko nerešeno, dolgotrajno oskrbo nerešeno, skrbeti moramo za varnost, skrbeti moramo za izobraževanje, skrbeti moramo za primerno gospodarsko rast, za raziskave in razvoj, za univerze, da ne naštevam vseh področij, ki so v proračunu. In te stvari je treba uravnotežiti, nikoli ne bo za vse dovolj. Saj vsi vemo, da če bi še, tako kot je moja kolegica Lidija včeraj govorila o milijardah, najbrž tudi tak proračun ne bi bil dovolj, tudi 235 milijard za kulturo ne bi zadostilo apetitov, ker smo ljudje željni vedno več. Zato se uokvirjamo, uokvirjamo se tudi s fiskalnim pravilom. Hvala bogu, da ga imamo v ustavi, prav je, da ga imamo v ustavi. Ampak je treba razumeti, da se v Listi Marjana Šarca nanašamo predvsem na formulo, na način, na katerega se izračunava. Kolegica Jeraj, zaradi te formule je teh 270 milijonov, zaradi katerih ste podali ustavno presojo, čudežno izginilo. Zaradi formule, ne zaradi zapisa fiskalnega pravila v ustavo. Na to se mi nanašamo, da vam ne bi zginevalo 270 milijonov v 14 dneh. Jaz upam, da bo prevladal razum. Predvsem upam, da bo vsak poslanec razumel, da je predstavnik celotnega ljudstva, ne ene posamezne družbene skupine, ne enega posameznega okraja. Tukaj smo zato, da ne glede na to, ali sem jaz mlajša, pa me zdajle bolj zanima stanovanjska problematika, znam videti tudi upokojence v tej državi. Znam videti tudi znanost, če hočete, kljub temu da nisem doktor, pa sem gimnazijski maturant, ampak da kot poslanec Državnega zbora to razumeš. In, ja, ta amandma je zelo dober, kot rečeno, tako kot bi bil dober kakšen drug amandma. Ampak saj vsi razumemo, v čem je poanta. In to tudi kolegi iz opozicije razumejo. Mi je pa v bistvu všeč ta dinamika, kateri smo priča znotraj manjšinske vlade, da se dogajajo tudi kakšne take zanimive zadeve, da nam enostavno ni dolgčas. Verjamem pa, da bo jutri prevladal razum, da se ta amandma, ki določa rekordno povprečnino, vrne na tisto razumno raven, ki bo omogočala usklajen proračun, in da bo ta noč, ki bo po vsej verjetnosti krajša, prinesla tudi malo razuma v glave tistih poslancev, ki svojo funkcijo razumejo samo v luči tega, ali bodo v naslednjem mandatu sedeli še na tem stolu, in ne v luči tega, da gledamo na državo dolgoročno. Hvala.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Černač. Izvolite.
Jaz mislim, da kolegici Jerci Korče ne gre zameriti te njene razprave, glede na to, da ima zelo skromne delovne izkušnje – pred 11 leti je maturirala, potem je bila predsednica Kluba logaških študentov, predsednica Mladinskega sveta Logatec, občinska svetnica Logatec. Leta 2018 je postala podpredsednica stranke Liste Marjana Šarca in prva konkretna delovna izkušnja je, kot vidimo, poslanka v Državnem zboru Republike Slovenije. Ima pa nekaj prav v tej razpravi, res je, župani so različni: dobri in slabi gospodarji. Eden izmed zelo slabih je bil župan v Kamniku, zdaj je predsednik Vlade. Stotine tisoče evrov, celo milijonov je uporabil za neko šolo, kjer še danes trava raste. Takemu jaz tudi ne bi zaupal višje povprečnine. Ampak mi zaradi takih odklonov ne smemo po glavi udariti vseh ostalih. Kajti večina je pa dobrih gospodarjev, bistveno boljših gospodarjev, kot je država oziroma kot je Vlada. Poslanci morajo gledati, da zastopajo interese vseh ljudi. Jaz ne vem, kakšne lastne parcialne interese mi zastopamo, ko zagovarjamo, da se namenjajo sredstva za normalno delovanje občinam, ki naj ta sredstva zagotavljajo za razvoj v teh občinah, kjer vsi mi živimo. Se pravi za normalne vrtce, za normalne šole, za normalno cestno infrastrukturo, za normalne storitve, ki jih potrebujejo ljudje v teh okoljih. Kakšen populizem, oprostite, je za vas to? V časih, ko je bila velika kriza in ko je bila neka druga vlada, kljub temu da je bila velika kriza, je ob vseh šparanjih, ki jih je bilo treba narediti, ob vseh restrikcijah uvedla bistveno cenejše vozovnice za dijake in študente, kar je bil nastavek sedanje enotne vozovnice. Ali je šlo za populizem, mislite, takrat? Ne, šlo je za to, da se je omogočilo nekaj, kar bi že davno moralo biti, kar bi že davno moralo biti. Če bi tista vlada takrat nadaljevala, bi take populistične poteze, kot jih vi imenujete, nadaljevala in mi bi danes že imeli urejen javni potniški promet, ne pa to razsulo, kot ga imamo danes.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Ali smo še vedno pri amandmaju k 50. členu in samo pri tem? Ker sem prej kolegico poslušal pa smo imeli vse mogoče stvari. Glejte, draga kolegica Jerca, Nova Slovenija nikomur nič ne očita. Trudimo se res s svojim parlamentarnim dialogom, da nikogar ne žalimo. Včasih nam se to pač ne posreči, se opravičujem za nazaj in za naprej. Morate pa ločiti, kaj so očitki in kaj so predlogi. Mi samo predlagamo, ker nimamo drugega orodja. Se tudi sprijaznimo. Nismo užaljeni, če 99 % naših predlogov ni sprejetih. Morate tudi ločiti, če smem, amandmaje, ki so na odboru, na delovnem telesu Državnega zbora sprejeti, sprejeti amandmaji, in postanejo sestavni del dopolnjenega predloga zakona, in so amandmaji v predalu. Teh je ogromno. Jaz jih ne vidim in nihče jih ne vidi, razen tisti, ki o njih govori. Jaz si ne bi upal govoriti kar tako, da so župani tako nekako, ne vem, pokvarjeni, negospodarni in tako naprej. Rad bi samo spomnil, ko pravite, da imamo preveč občin. Imeli smo takrat pred 25 leti neke referendume. 25 let je stara slovenska lokalna samouprava in za praznik jo danes mi želimo tako na polno razcefrati. In še nekaj, nimamo v ustavi fiskalnega pravila, kolegica Jerca. Nimamo ga v ustavi, ker ustava ni izvršilni akt. Imamo pa fiskalno pravilo v Zakonu o fiskalnem pravilu. Tako da se bomo bolje razumeli. 50. člen, podpiram in predlagam, saj smo tudi mi v tretjem branju lahko kvalificirani predlagatelji, da ga nekoliko bolj precizirate v skladu s tem, kar je napisano v obrazložitvi. Obrazložitev ni objavljena v Uradnem listu, ko bo zakon sprejet. In vi veste, oba veva, kolegica Jerca oziroma predlagatelji, pardon, predlagatelji, koalicijski petorček, če imamo tri pravnike, imamo šest različnih pravnih mnenj. Zato je treba natančno precizirati, zakaj zdaj za fizične osebe. To je moje mnenje, če želimo, da bomo res natančno vedeli, kaj tu imamo. Obrazložitev, kot rečeno, ne bo zapisana v Uradnem listu, in bi bilo dobro, da se tudi omenja nek zakon, ki bo omogočal, določal, na kakšen način lahko fizične osebe pridejo do teh poroštev. Če obrazložitev berem, si lahko razlagam, da imam dohodke enake nič in lahko koristim državno poroštvo. To je samo moj predlog, ne očitek. Drugače pa podpiram ta amandma. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sprašujem, če je še interes za razpravo pri tem amandmaju k 50. Členu. Če ga ni, zaključujemo razpravo in prehajamo na razpravo o 54. členu ter amandmaju poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC, Desus in SAB. Želi kdo razpravljati? Ker vidim, da je interes, bom odprla prijavo za razpravo. Prijavljene imamo tri razpravljavce. Prvi dobi besedo gospod Žan Mahnič, pripravi naj se gospod Boris Doblekar. Izvolite.
Hvala, podpredsednica. Dragi občani občine Žiri, stranke LMŠ, SD, SMC, SAB, Desus in SNS vam bodo vzele 345 tisoč evrov. Dragi občani občine Gorenja vas - Poljane, stranke LMŠ, SD, SMC, SAB, Desus in SNS vam bodo odvzele 524 tisoč evrov. Dragi občani občine Železniki, stranke LMŠ, SD, SMC, SAB, Desus in SNS vam bodo odvzele pol milijona evrov. Dragi občani občine Komen, Marko Bandelli vam bo s svojim glasovanjem odvzel 243 tisoč evrov. Dragi občani občine Bohinj, Franc Kramar vam bo s svojim glasovanjem odvzel 352 tisoč evrov. Dragi občani občine Logatec, Jerca Korče vam bo s svojim glasovanjem odvzela 1 milijon evrov. Dragi občani občine Postojna, poslanec Robert Pavšič vam bo s svojim glasovanjem odvzel 1,1 milijon evrov. Dragi občani občine Kočevje, poslanec gospod Bakovič vam bo s svojim glasovanjem odvzel 1,2 milijona evrov. V tem času v tem glasovanju, ko bo recimo Marko Bandelli vzel občini Komen 243 tisoč evrov, pa hkrati glasuje za 40 milijonov evrov boja proti podnebnim spremembam. In v tej postavki je napisano oziroma si razlagate tudi, da je treba zmanjšati živinorejo, se pravi govedo znižati na minimalno raven. Marko Bandelli, če pogledate Instagram, praktično vsak dan objavi kako razreže en t-bone steak, ali pa ribeye steak. Se pravi, Marko Bandelli se bori proti živinoreji, hkrati pa vsak dan razreže en t-bone ali pa ribeye. Tudi jaz ga rad razrežem, gospod Bandelli, verjamem, odličen je, ampak jaz vsaj ne bom glasoval proti temu, kar sam rad jem. Tako da, poglejte, kolegice in kolegi, mislim da je neprimerno, da nekateri tukaj direktno govorite proti županom, ki so za razliko od poslancev, za katero lahko rečemo, da smo izvoljeni nekako posredno, se pravi preko strank, ki nas predlagajo, izvoljeni s strani ljudi neposredno in direktno odgovarjajo tistim, ki so jih izvolili. Vsak župan, jaz verjamem, da skuša kar se da skrbno ravnati s proračunom, ki ga dobi. Da potem tukaj nekateri napadate iz koalicijskih vrst gospoda Polnarja, ki je bil podžupan, zanima me pa tudi mnenje gospoda Lepa, ki je bil župan, za katera verjamem, da bosta težko prišla pred svoje občanke in občane, ki so jima nekoč zaupali vodenje občin, sedaj bosta pa rekla, da mi bomo s svojim glasovanjem povozili vse to, za kar so se prizadevali kot župani in podžupani. Glede na to, kar smo slišali, za njiju verjamem, da ne bosta. Ampak da nekateri župani in podžupani tukaj gredo direktno proti povprečninam, ki jih v Slovenski demokratski stranki preko amandmaja predlagamo, ki ne daje ne vem koliko, vendar vsaj nek del vrača, je pa skrajno neprimerno. Večkrat smo že tako včeraj kot tudi danes rekli, da to ni stran vržen denar, da bodo občine s tem denarjem, ki ga bodo na račun amandmaja, ki smo ga vložili, dobile več, investirale bodisi v infrastrukturo bodisi v programe. Poznam tudi recimo občino Železniki, ki bi lahko na račun tega, da bi dobila več denarja, gradila dom za ostarele. Dom za ostarele ne bo gradila z državnim denarjem, ampak bo dom zgrajen zaradi tega, ker bo omogočena koncesija. V naši državi že več kot deset let ni bilo zgrajenega doma za starejše občane z državnim denarjem, ampak je vedno to, če lahko rečemo, neko javno-zasebno partnerstvo. Proti koncesijam se nekateri zelo borite, ampak če ne bi imeli sistema koncesij tako na področju zdravstva, nekateri zmotno mislijo, da gre za privatno zdravstvo, ampak v primeru koncesij ne gre za privatno zdravstvo, gre za javno zdravstvo, tudi v primeru gradnje domov za starejše občane ne gre za privatno zadevo, ampak gre za javno zadevo, kjer se izvajajo javni programi. Ta amandma vrača občinam tisto, kar so skozi vsa leta, kar smo mi obrazložili tako, ko smo vložili amandma, tudi na odboru kot tudi prej kolegi. Jasno smo povedali, da vsak evro, ki ga damo občinam, je dobro naložen evro. Decentralizacija naše države je pomembna. Prej je kolegica Jerca rekla, češ, govorite o pokrajinah, ampak ste bili na vladi, pa jih niste uvedli. Ko je bila Slovenska demokratska stranka prvič na vladi v smislu, da je vodila vlado, se je celotna zadeva pripeljala tako daleč, da je bil referendum o pokrajinah. In ta referendum je uspel. Bila je nizka udeležba, mislim, da je bila edino severna Primorska, ki je svojo pokrajino zavrnila. Ampak pripeljala se je zadeva tako daleč, da je bila pripravljena celotna zakonodaja. Ampak bistveno je bilo to, da se je potrebovala tudi dvotretjinska večina. Kar nekaj tega je bilo sprejetega. Takrat je bilo partnerstvo za razvoj, s Socialnimi demokrati zadeve usklajene, ampak ker je bilo to eno leto pred volitvami, so v SD izračunali, da se jim ne splača ustanoviti pokrajin, da se jim ne splača nek pozitiven projekt izpeljati oziroma pomagati izpeljati, ker bi s tem pomagali vladajoči koaliciji. In takrat so pokrajine padle. Ko danes tudi preko Državnega sveta in vsi govorite, kakšne pokrajine bi spet vzpostavljali, kako bi urejali zakonodajo – samo predal je treba odpreti in vzeti tisto ven, vse je že pripravljeno. Ampak vam je seveda odveč to, da bi vzeli nekaj, kar je že pripravljeno in kar je že pilo vodo. Različne poglede imamo o tem. Tudi ko govorimo o tem amandmaju, smo slišali župani v parlamentu ja-ne. Ampak katerega koli župana vprašam, ali na levi ali na desni strani ali bivšega opozicijskega ali koalicijskega, vsak mi reče »ko smo bili župani v parlamentu, smo držali skupaj, več je bilo povezovanja med strankami in zakonodaja, ki se je sprejemala, je bila v korist lokalni samoupravi«. Kar pa je v korist lokalni samoupravi – in to bi vsaj minister za javno upravo, ki je bivši direktor občinske uprave, če se ne motim, moral vedeti in vsaj zagovarjati tisto, kar je za lokalno okolje dobro, to bi morali vedeti. Ne govoriti proti županom, ker tukaj pa zagovarjamo vse župane, ne glede na to, na kateri strani so izvoljeni, kajti župani so izvoljeni direktno. Obkroži se njihova številka pred imenom in priimkom. In za razliko od strank vemo, da v veliki večini primerov županov gre predvsem za ime in priimek, bolj kot za stranko, na katero so izvoljeni. Tako imajo veliko odgovornost. Zaradi tega mora tudi ta parlament upoštevati neko avtonomijo lokalne samouprave. Kar nekaj nas je tukaj občinskih svetnikov, kar nekaj je podžupanov, županov. Kolega Bandelli je bil župan. Ne gledati njegovih glasovanj, pojdite pogledat njegov Twitter. Jaz mislim, da na Twitterju je Marko Bandelli tisti ta pravi. Ker je kritičen, ker pove tako, kot misli. Kljub temu da me je včeraj blokiral na Twitterju. Ampak tam je Marko kritičen do vlade, ker še vedno, jaz mislim, govori kot župan, govori kot občan in govori kot nekdo, ki ve, kaj je treba narediti. Glasovanja so potem drugo. Ampak tisti, ki ste kakorkoli kdaj bili ali ste vpeti v lokalno samoupravo, veste, da tudi če damo teh 136 milijonov evrov, da to ne bo stran vržen denar in da bo minister, glede na to, da sam pravi, da je strokovnjak oziroma da je finančnik, ki je trenutno v vlogi politika, znal ta denar tudi najti.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, pred nami je še neverjetno dosti časa, tako da samo umirjeno, prosim. Prvi imate repliko gospod Jani Ivanuša, potem gospod Marko Bandelli in potem pa imamo čas, da delamo kroge in kroge. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, za besedo. Jaz se moram obrniti na gospoda Mahniča. Pri vseh njegovih prezentacijah, ki jih je imel prej, je na koncu omenjal stranko SNS, da bo nekomu nekaj vzela. Občinam. Tako sem razumel. Lepo prosim, gospod Mahnič, v petek na Odboru za finance je Jani Ivanuša kot član odbora glasoval za vaš predlog, za občine. In danes mi zdaj tukaj očitate – kaj? Da bomo mi nekomu nekaj vzeli. To je taka dvoličnost in zavajanje in govorite neresnico. Prosim, gospod predsedujoči, da ga opozorite, naj govori resnico v tem državnem zboru. Hvala lepa.
Spoštovani gospod poslanec, opozorili ste sami zadosti jasno in glasno tako, da ni treba, da kdorkoli ponavlja. Ja, samo prosim, ne ga izrabiti.
Ne bom ga izrabil, bom pa jasno povedal: ja, poslanec Ivanuša je glasoval za ta predlog. Ampak jaz vsak večer gledam poročila, tako sem tudi včeraj videl poročila, ko je predsednik SNS dejal, da tega amandmaja pa na plenarni seji ne bodo podprli. Če ga bo Jani Ivanuša podprl, se mu bom tudi javno na družbenem omrežju opravičil in ga pohvalil za to, da ga je podprl.
To ni bilo postopkovno in je bila zloraba, gospod poslanec. Bi si želel, da se to danes več ne ponovi. Gospod Marko Bandelli, vi pa imate repliko. Izvolite.
Hvala, predsednik. Samo eno pojasnilo na to, ker me je citiral. Nič ni odvzeto, če ni še dano. Govoriti, da bomo vzeli, jaz bom odvzel, ne vem, kdo bo odvzel. Če ni še dano, ni odvzeto nič. To je samo predlog, vi ste sprejeli nek sklep, ki je kot en predlog. Državni zbor se bo odločil, če bo to šlo naprej ali ne. Če jaz dobro to vem. Zato ne govoriti, da smo mi odvzeli ne vem koliko tisoč evrov nekomu, če niso bili niti še dani. To je zavajanje. Hotel sem samo povedati natančno, za kaj gre. Hvala, gospod predsednik.
Boste imeli repliko? Tokrat smatram, da ne bo zlorabljeno.
Gospod predsednik, postopkovno je, če jaz prav razumem, glede na poslovnik, da teče normalno seja Državnega zbora oziroma kar se tiče postopka. Da bo lahko seja Državnega zbora normalno tekla, vam predlagam, da kolegu Bandelliju razložite, da imamo zakone, da imamo resolucije in da imamo tudi proračun. Kaj je bistvena razlika? Vse to imamo na odborih. Če odbor potrdi amandma na zakon ali na resolucijo, pomeni, da je to sprejeto. Če želi kdo to spremeniti, potem na plenarni seji Državnega zbora vloži amandma, ki bo to voljo odbora povozil. Če pa gre za proračun, ko so bili sprejeti nekateri amandmaji, pa morajo biti ti amandmaji še enkrat vloženi in izglasovani na plenarni seji. Trenutno, gospod Bandelli, ne govorimo o proračunu, ampak govorimo o zakonu. Ker je bil zakon na odboru obravnavan in ker je bil sprejet amandma za 136 milijonov evrov, imamo na plenarni seji trenutno zakon, ko je za povprečnino občin namenjenih 136 milijonov evrov več. In to velja. Zdaj ste pa vi vložili amandma, ki pa to jemlje. Jutri bomo glasovali o amandmaju – ne, da se to da, ampak da se to vzame. Da se teh 136 milijonov evrov da, je že sprejeto, ker je odbor sprejel. Če vi ne bi amandmaja vložili, bi o Zipru glasovali v celoti. Tako da, gospod Bandelli, bili ste minister, zdaj ste poslanec, niste več minister, dajte se poučiti. Predsednik, vam pa predlagam, da mu daste Poslovnik Državnega zbora ali nekaj takega, ker tega ne ve.
Poglejte, imam silno željo, da dam vam Poslovnik Državnega zbora, da preberete 69. člen tega poslovnika, ker boste to točno lahko prebrali, kaj je postopkovni predlog. In to ni bil postopkovni predlog. Drugič ste zlorabili v roku nekaj minut postopkovne predloge. [[oglašanje iz dvorane]] Ne ni. Če je, odločam jaz, in to ni. [[oglašanje iz dvorane]] Sedaj pa gremo, spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, brez opominov, ampak pogumno naprej do enajste ure, da lahko zjutraj ob devetih nadaljujemo sejo. Besedo imate gospod Boris Doblekar, pripravite pa se mag. Andrej Šircelj. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala lepa, gospod predsednik. No, pa sem le prišel na vrsto. Dejstvo je, da je bil na matičnem odboru za finance potrjen naš amandma, naš predlog in mislim, da je tudi prav, da je bil potrjen, in verjamem, da se z njim strinjate popolnoma vsi. Kajti, spoštovane poslanke in poslanci, ste in smo tudi občanke in občani. Tega ne smemo pozabiti. Jaz sem to že večkrat povedal, in to imam tudi ves čas v glavi tudi pri svojem delovanju kot poslanec. Seveda smo vsi poslanci izvoljeni po celotni državi, lepo smo razporejeni po vseh področjih in vsak pogleda tudi svoj becirk oziroma predel, kjer je izvoljen. Jaz se ne bom preveč vtikal v Izolo ali pa Mursko Soboto, če prihajam iz Zasavja. To je dejstvo. Poznam tudi lokalne stvari, ki jih tudi izpostavim, so pa tudi vzorčni primer za vse primere po državi. Jasno kot beli dan. Ko smo mi to predlagali, seveda nismo šli to na pamet predlagat. To smo predlagali zato, ker smo mnogi tukaj notri tudi občinski svetniki, bili smo župani, podžupani, direktorji občinskih uprav, kot je bil sedanji minister in tako naprej. Vsi tisti, ki ste ali pa smo bili del teh lokalnih skupnosti, občin, hudičevo dobro vemo, kako je problem na občinah, ker ni denarja za razvoj, ni denarja za investicije. Denar se porabi za zakonsko izvrševanje nalog, ki jih naloži država občini. Država je tudi dopustila, da so se dvigovale plače, vse to pa potem vpliva na proračun občin, ki mora vse to tudi pokrivati. Ni res, da župani sami odločajo o vsem v občini. Za to so občinski sveti. V občinskih svetih so stranke in liste, ki potem odločajo o tem, kar predlaga župan. Saj župan ni šerif, tako kot je v Ljubljani. To je edinstven primer. Po Sloveniji je to drugače. Slišali smo o primeru slabe prakse župana, ki je bil slab župan. So pa večinoma župani dobri in vsi se borijo za lokalno skupno, delajo v dobro ljudi, občank in občanov. In tudi absolutno, kot je rekla gospa poslanka Jerca, delajo dobro tudi zato, da bodo ponovno izvoljeni. Tudi poslanci moramo delati dobro, če hočemo še kdaj biti tukaj notri. Če pa ne bomo delali dobro v korist ljudi, potem pa nimamo tukaj kaj iskati, nimamo tukaj kaj početi. Lahko zdaj zaključimo in gremo domov. Čisto enostavno. Zato je prav, da opozarjamo na te stvari. 1 % proračuna, gospe in gospodje – a veste, kako je to malo? Pa da ne najdemo tistih ubogih 136, 140 milijonov, ob vsem tem, kar je notri v teh postavkah. Ni da ni, tudi takšnih, da se jih bog usmili. Predlagali smo amandmaje, pa bodo verjetno po tekočem traku tudi zavrnjeni. In če se ne najde tega denarja za razvoj občin, za boljše življenje občank in občanov, kar je bistveno, saj vendar vsi živimo v nekem lokalnem okolju, saj ne živimo v državi. Jaz ne živim tukaj notri v parlamentu. Pa tudi vi verjetno ne. Vsak se bo odpravil zdaj nekam domov, v svoj kraj, v svojo občino, v krajevno skupnost in tam se živi. Tam se gleda kvaliteta življenja. Tam je treba skrbeti, da je razvita infrastruktura, da so pogoji za življenje kar se da najboljši. In to je bistveno. Da se tega denarja ne najde, ob tem ko smo slišali, koliko gre samo za materialne stroške in za raznorazne stvari, ki so popolnoma nedefinirane?! Bog si ga vedi, kaj se vse za njimi skriva. Ampak zdaj ne bom naprej našteval, ker mi bo časa zmanjkalo. Še enkrat pa povem, v občinskih svetih sedijo tudi predstavniki strank SD, Desus, LMŠ, SAB pa SMC pa raznorazne liste, ki odločajo o tem, kam bo šel denar iz občinskega proračuna, če noter sploh kaj pride. Vsi ti svetniki, vsaj jaz imam take izkušnje, so zelo kritični do države, da občinam nameni premalo sredstev. Ne da jim dovolj. To so vaše kolegice in kolegi, ki so proti temu, in pojdite jim naproti. Vsi moramo iti njim naproti, da bodo lažje skupaj z župani v občinskem svetu potrdili tudi kakšno investicijo, napredek občine, boljše življenje ljudi. To je bistveno. To je bistvo vsega tega, o čemer zdaj govorimo pri dvigu povprečnine s 589 na 658 za leto 2020 in na 668 evrov za leto 2021. Županje in župani si nadejajo teh sredstev, pa ne mi govoriti, da je to populistično. Če kdo potrebuje ta denar iz tega državnega proračuna oziroma od države, ki pobere delavnim ljudem, gospodarstvu, kmetom in vsem nam, ki plačujemo davke, denar, če bo kje ta denar bolj oplemeniten ali pa bolj pomemben, ko so nas polna usta raznoraznih prioritet, če bo kje, potem bo ta denar odlično naložen v občinskih proračunih. Kot da bi bil zlato. Dajmo to razumeti, tisti, ki to razumemo. Tisti, ki pa ne, boste pa jutri na glasovanju pač podprli ta vaš amandma, ki bo zrušil naš amandma, ki predlaga to spremembo, pisano na kožo občinam, občankam in občanom. Kako boste potem pogledali svojim sovaščankam, sovaščanom v oči, ko boste zavrnil tak predlog? Jaz ne bi bil rad v vaši koži. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev vašega stališča. V tem krogu imate kot zadnji besedo mag. Andrej Šircelj. Izvolite.
Hvala lepa, predsednik. Minister, državna sekretarka, še en minister, kolegi in kolegice! Najprej bi jaz rad povedal, da mi govorimo zdaj o amandmaju Poslanske skupine Liste Marjana Šarca, Poslanske skupine Socialnih demokratov, Poslanske skupine Stranke modernega centra, Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije, Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. Ta amandma predlaga, da se povprečnina za občine zmanjša v letu 2020 s 658,80 na 589,11 evra. To predlagate poslanke in poslanci vseh teh strank, ki sem jih naštel. To ni predlog Vlade. V obrazložitvi pišete, da mora biti skladno s 164. členom Poslovnika Državnega zbora Zakon o izvrševanju proračuna usklajen s sprejetim državnim proračunom in da je zato sprejetje predlaganega amandmaja nujni pogoj za uveljavitev proračuna države za leti 2020 in 2021. Gospe in gospodje, vi ste tukaj navedli nek formalni pravni razlog, ki je sam s seboj v nasprotju in v nasprotju z demokracijo in s položajem Državnega zbora. Z drugimi besedami to pomeni, da vi kot poslanci ne morete ali pa mi kot poslanci ne moremo sprejeti nobenega amandmaja na nek zakon, ne da bi bil zaradi tega v nasprotju s proračunom Državnega zbora. To dejansko pomeni, da mi sploh nimamo te pravice, ker nam ta poslovnik to brani. Ta obrazložitev, ki se nanaša samo na pravni formalizem, je do vseh županov in župank podcenjujoča, podcenjujoča. En vsebinski stavek pravi, da je to pač nek formalni razlog, zaradi katerega vi predlagate zmanjšanje povprečnine. Jaz berem vaš tekst, ne tekst Vlade, to je tekst te koalicije. Meni se zdi to, glejte, ne bom, podcenjujoče. Dovolj, ne bom bolj strogega izraza za to uporabil. Ampak po drugi strani vsi pravite, tudi vi, da je največja vloga občin v razvoju. S tem, ko vi predlagate znižanje povprečnine, zmanjšujete razvoj. Vi tudi pravite, da so občine za to, da v njih državljani in državljanke najbolj uresničujejo svoje interese. Politika občine, razvoj, to, kar jim omogoča občina, lokalna skupnost, najbolj vpliva na kvaliteto življenja občanov in občank. Ampak vi, koalicija, s tem amandmajem zmanjšujete kvaliteto življenja občanov in občank. Glejte, jaz ne vem, ali delate vi v interesu državljank in državljanov ali ne s tem amandmajem. To si sami odgovorite. To so dejstva. To ste sami napisali in sami morate tudi za to nositi posledice. Meni se je zdelo, kolega Bandelli, zelo zanimivo razpravo ste imeli in sem jo z velikim zanimanjem poslušal. Bom malo generaliziral to zadevo. Rekli ste, da ste že sodelovali tudi glede tega, kako se je pogajalo v okviru združenj različnih občin, tri združenja imamo, z Vlado glede tega. Deset let imamo vsako leto zakon o izvrševanju proračunov in deset let se vedno določa povprečnina. In deset let ali pa vsaj nekaj zadnjih let pride Vlada neusklajena glede povprečnine v Državni zbor. Veste, ni začelo sonce vzhajati s tem, ko ste vi prišli v parlament, tisti, ki ste prvič. Vse se je dogajalo že prej. Vlada in ti ljudje, nekateri so stalno tukaj, niso v teh letih, petih, tudi prejšnja vlada ne, naredil tega napora, da bi uskladil s predstavniki občin to povprečnino. Ni to nova zadeva. To se vleče nekaj let. S tega zornega kota ta predlog, da je treba, če citiram, »dejansko narediti neke nove osnove, realne potrebe« in tako naprej, glejte, to je že vse lahko narejeno. To je prediskutirano, predebatirano z Ministrstvom za finance, z Ministrstvom za lokalno samoupravo. To se dela že najmanj pet do deset let, za toliko jaz vem, pa najbrž še dalj. In ni se uskladilo in nič ni narejeno. Ne se izgovarjati, da je zdaj to nekaj novega. In vi zaradi nekega formalizma enostavno vzamete občinam denar. Vi predlagate ta amandma, ne Vlada. Jaz mislim, da imate še čas do jutri zvečer ali jutri popoldne, da razmislite o tem in da si predočite tudi za nekaj let nazaj, kaj je bilo narejeno, kaj je bilo obljubljeno. Nič od tega ta vlada ali pa prejšnja vlada ali pa katerakoli vlada ni naredila. Ni naredila tistega, kar bi bilo v korist državljanov in državljank, za povečanje kvalitete življenja državljank in državljanov, za razvoj Slovenije. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Sedaj pa boste priča zanimivemu dejstvo. Vlada bo spregovorila s tremi glasovi, vendar ne istočasno. Minister Bertoncelj, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Jaz bi gospodu Ivanušu odgovoril na vprašanje. Sicer se ne nanaša direktno na Ziprs, ampak ker je bilo eksplicitno postavljeno, bom vseeno odgovoril, ker je bilo danes objavljeno. Prvič, niste ravno najbolj točno navedli moje navedbe. Jaz nisem izjavil, da imamo najboljši evrski proračun. Tega pa res nisem, ampak da imamo enega boljših ali pa najboljših v dveh segmentih, in sicer proračunskih presežkov, v nominalnem delu, in v delu zmanjševanja javnega dolga. Tu pa ga imamo med najboljšimi. Kar se tiče te skladnosti z zmanjševanjem javnega dolga, po tem kriteriju ni nobenega dvoma. Gremo lepo po evrskem ali po našem scenariju v leto 2021 v doseganje maastrichtskega kriterija 60 % javnega dolga, kjer je na odnosu na bruto domači proizvod, zmanjšujemo ga 4 do 4,5 % odstotke letno in smo v tem delu – zdaj ne vem, kateri izračun vzamemo – bodisi najboljša evrska država v tem ali pa druga najboljša evrska država v tem delu. Seveda to drži in to se tudi upošteva. Meri se to v relativnem deležu, ampak to se meri za vseh 19 evrskih držav. Tu je vatelj enak. Drugo, glede presežka. V teh metodologijah je tudi različen pristop, nekje med 0,5 do 0,8 je to merjeno. V tem delu se bodo mogoče v posameznih državah tako kot pri nas še kakšne številke pri presežkih spremenile. Mislim, da smo med 5.in 7. mestom med 19 državami. Torej po teh dveh kriterijih, bo nekako to, to držalo. Mogoče bi še nekaj povedal, kar je bilo tudi danes objavljeno, posebej tudi opredeljeno s strani Evropske komisije, da v primeru Slovenije ni, navajam, »posebnih skrbi in da je povsem mogoče, da bo že spomladi prešla v skupino pretežne skladnosti«. Kot veste, Evropska komisija evrske države uvršča v tri skupine: skladna s temi pravili, pretežno skladna ali neskladna, ne pomeni, da je neskladna, ampak s tveganji neskladnosti. Tu smo pač v skupini teh osmih držav. Seveda se postavlja to ključno vprašanje, kje pravzaprav nastopajo te razlike v ocenah, ki se vlečejo že vsa leta. Naj navedem dve oceni. Ocena Evropske komisije za Slovenijo za leto 2020 je 2,7- odstotna gospodarska rast, slovenskega Umarja je 3-odstotna. Jaz sem dolžan vzeti 3-odstotno rast. Ministrstvo za finance in Vlada, ko pripravlja poračun, vzame uradno napoved Umarja. Teh ocen je zelo veliko in so neki razponi v nič odstotnih točkah. Naša pri pripravi proračuna je bila zadnja napoved, jesenska napoved Umarja, ki je v višini 3 %. Bila je 3,1 %, zato smo takrat v tistem delu odreagirali, torej je 3 %. Druga je pa ta, kar tudi pravzaprav Evropska komisija navaja in kar mi vemo in s katerim delom smo se pravzaprav čisto vsi finančni ministri, odkar smo v tem območju in odkar to merimo s tem fiskalnim pravilom, pogovarjali, da ne bom rekel kregali z Evropsko komisijo, je pa metodologija izračuna proizvodne vrzeli. Tu so pa ocene zelo različne in gre za zelo kompleksno zadevo. Jaz se opravičujem, vam bom kar poenostavljal, da se bomo razumeli. V letu 2015 je bila recimo ocena 0,5, tri leta kasneje, to je ta razlika, o kateri sem jaz že tudi v tem parlamentu govoril, pa ne enkrat, je ta ex-ante in ex-post ocena, saj dejansko vi lahko ocenite ex-post. Saj to se je tudi pri našem rebalansu 2019 pokazalo v roku 14 dneh pri domači oceni fiskalnega pravila. Samo eno poročilo Sursa je prišlo, pa smo iz tiste nekakšne neskladnosti prišli v skladnost z domačim fiskalnim pravilom. Toliko o teh ocenah. Tu so razlike v posameznih letih od 1 do 3 %. To so enormne razlike. Ampak vedno so bile v škodo Slovenije. Vedno. Dosledno. To lahko pogledate statistično, po posameznih letih so bile zelo velike. In če povzamete te ocene, če bi mi izdelovali, da tako rečem, proračun pri 2,7-odstotni rasti, bi bile drugačne številke. Če bi mi imeli te ocene output gapa, proizvodne vrzeli, kot jih ima Evropska komisija, bi bili spet ti izračuni drugačni. Tudi mi vzamemo neko povprečje, tudi Umar nekaj izračuna, Banka Slovenije lahko izračuna, EIPF, ki nas ocenjuje, vsi izračunajo proizvodno vrzel. Tudi jaz sem jo računal. Glejte, nobena ni enaka, noben izračun. To pač kaže na volatilnost teh ocen. Ključna razlika je ravno v tej metodologiji. Je pa nekaj, kar bi pa posebej rad v tem delu povedal. Ko govorim o tej metodologiji proizvodne vrzeli, gre za razliko med dejanskim in potencialnim bruto domačim proizvodom izračuna, dejanskim in maksimalnim potencialnim, tako da se bomo razumeli. In tudi o oceni, v kateri stopnji konjukturnega cikla smo. V tem delu je bila tudi različna ocena Evropske komisije. In glejte, to se v bistvu nabere, če tako rečem, zato je v tem delu ta ocena. Ampak ključna ocena je bila, da tu ni posebnih skrbi. Slovenija ni v neki kategoriji problematičnih držav. Daleč od tega. Mi imamo 0,5 do 0,8, odvisno od teh metodologij, presežka, kar je daleč od dovoljenega 3-odstotnega primankljaja. V tej kategoriji je tudi država – ko namreč to sortirate, padete po teh kriterijih notri, in je v tem notri tudi država, ki ima malo da ne pod 2,9-odstotni primanjkljaj. Ampak v bistvu smo notri tudi mi, ki imamo 0,8-odstotni presežek. To so te razvrstitve. In ključno, tretji kriterij, tako da bom pojasnil, da se ne bi mogoče iz konteksta vzela tista moja izjava o nekem dobrem proračunu, primerljivim z evropskimi državami, še enkrat poudarjam, poudarek je bil, da imamo zelo dober, soliden proračunski presežek, da smo na zelo dobri poti, da dosežemo v dveh letih maastrichtski kriterij, ki postaja ključni steber ocene, ocenjevanje evropskih proračunov z zgornjo dovoljeno mejo teh porab, ki je drugačna kot pri nas. Domače fiskalno pravilo in evropsko se razlikujeta. Mi imamo tisto matematično formulo malo poenostavljeno, Evropejci imajo pa pač drugačne kriterije, dolg imajo obe, tu ni dvoma, in kakšne so rasti dovoljene porabe v tem delu. Kjer se pa tudi jaz strinjam, kjer pa je hiba, ki jo lovimo, je pa strukturni primanjkljaj. Saj to pa vsi vemo. To nas pa čaka in vsi smo pri tem srednjeročnem cilju, pri tem MTO tudi povedali, mi ga ujamemo, upajmo, pri teh proračunih v tem obdobju treh let. Potem bodo ti trije ključni kriteriji, ki sem jih navedel: presežek, strukturna skladnost in javni dolg – javni dolg pod 60, strukturna skladnost MTO naj bi bila nič in presežek, kakršenkoli bo – uresničeni. Ampak v tem smislu je za nas pomembno tudi doma, ko govorimo, da smo skladni z domačim fiskalnim pravilom. To pa je nedvomno bila ocena Fiskalnega sveta, da sta tako proračun 2020 kot proračun 2021 skladna z domačim fiskalnim pravilom. Hvala.
Hvala gospod minister. Če dobro razumem, gospa državna sekretarka, imate besedo. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Jaz bi se rada odzvala na to, kaj je vse narobe v tem proračunu. Pod mogoče malo nesrečno imenovanim kontom Pisarniški in splošni material in storitve, kjer so poslanci mislili, da se skriva ne vem koliko denarja, bi rada zdaj povedala, kaj vse je tukaj notri. To so: pisarniški material in storitve, čistilni material in storitve, storitve varovanja zgradbe in prostorov, založniške in tiskarske storitve, časopisi, revije, knjige, stroški prevajalskih storitev, stroški oglaševalskih storitev, računalniške storitve, računovodske storitve, izdatki za reprezentanco itn. V bistvu je na tem namenu dejansko za leto 2020 načrtovanih več sredstev, kakor jih je bilo recimo porabljenih lani ali pa v rebalansu letos, ampak večinoma gre za EU sredstva. To sem že pojasnila. Potem ste rekli tudi, da je 4 tisoč za 2021, da je tudi tam ta posebni material in storitve. Rada bi vam povedala, da tam gre predvsem za vojaški material in storitve, se pravi, da kot posebni material in storitve imamo material in opremo za vojsko, potem imamo material za kazensko-poboljševalne domove, laboratorijski materiali, storitve železniškega prometa itn. Če v bistvu v naslednjih letih namenjamo po 30 milijonov več za vojsko, potem je logično, da se na tem kontu v bistvu tudi to pozna. Tukaj bi rekla, da nismo našli dodatnih 140 milijonov evrov. Potem bi pa glede številk v zvezi z občinami rada izpostavila samo nekaj stvari, in sicer povprečnine, zakonske naloge predstavljajo približno polovico ali pa dobro polovico občinskih proračunov. Vedno, ko se pogovarjamo o povprečnini, se mi zdi, da se nikoli ne poudari, da je to dobra polovica občinskih proračunov. Občine imajo poleg tega še druge davčne prihodke, nadomestilo za uporabo stavbnega zemljišča je recimo en tak velik prihodek, druge nedavčne prihodke, tako da v bistvu razpolagajo z dobrima dvema milijardama 200, povprečnina je polovica tega. In samo za občutek, za zakonske naloge so občine po zaključnem računu iz lanskega leta porabile milijardo 300 evrov, medtem ko je jim za razvojne naloge ostalo v bistvu 900 milijonov. Ta proporc je bistveno drugačen, kot je recimo v državnem proračunu. V občinah je 30 do 40 % denarja dejansko namenjenega za občine, so pa slovenske občine zelo različne in je nemogoče najti formulo, ki bi naslovila vse njihove specifike. Gospod Polnar je omenjal, kako se v bistvu deli oziroma kako se izračunava povprečnina. Tukaj bi rada povedala, da so v 12. členu Zakona o financiranju občin navedeni trije pogoji: eden je stroški, povprečni stroški teh štirih let, potem drugi je fiskalni okvir, ki ga določa Državni zbor, in tretji je 54 % dohodnine iz dveh let nazaj. V bistvu predlog, ki ga je pripravila Vlada, je upošteval tako metodologijo, se pravi izračun povprečnih stroškov štirih let, upošteval je fiskalni okvir in upošteval je 54 % dohodnine. Ta predlog, ki je sedaj na mizi, da tako rečem, ne upošteva vsaj dveh od teh – to je v bistvu fiskalni okvir, če bi občine dobile toliko več, potem je fiskalni okvir, ki ste ga sprejeli, zgornja meja za naslednje leto bi bila presežena in pa 54 % dohodnine ne zadostuje za izplačilo te povprečnine, ki ste jo torej predlagali v teh dopolnilih. Če ni dovolj dohodnine, da bi to pokrila, potem obstaja finančna izravnava. V zadnjih štirih od petih let je bilo treba, kljub temu da so bili stroški višji, kot je bila dejansko potem določena povprečnina, je bilo treba zagotavljati poleg dohodnine tudi finančno izravnavo. Omenili ste tudi investicije in kako v bistvu so bile v letih 2016, 2017, 2018 nizke številke. Seveda je to, če jih primerjate z letoma 2014 in 2015, ko je bil vrh investicijskega cikla tako za državo kot za občine. Takrat sta bili zadnji dve leti, ko so se porabljala EU sredstva. Če zdaj to primerjamo z letoma 2016, 2017, ki sledita temu vrhu investicijskega cikla, potem je logično, da so investicijski transferi iz države v občine in sama poraba občin nižji. So pa seveda občinske investicije v letu 2018, ki je bilo volilno leto, bistveno porasle. Občinski proračuni, potem ko so v letih 2016 in 2017 že beležili presežke kumulativno pred državnim proračunom, so se potem v letu 2018 zaradi tega investicijskega močnega sunka znašli spet v rdečih številkah. Drugače pa tudi letošnja realizacija občinskih proračunov, ki jo spremljamo, kaže, vsaj številke kažejo, da so njihove finance v dobrem stanju. Bilo je še vprašanje glede zaposlitev v občinah. Prav podatka koliko je bilo v občinah zaposlenih ljudi, letos nimamo, je pa podatek, koliko je bilo po podatkih ISPAP, to je po plačanih urah, je bilo od septembra do maja letos v občinah dodatno zaposlenih 14 ljudi, v vseh občinah skupaj. Še podatki, ki mislim, da so zanimivi, glede števila zaposlenih v javni upravi. Pa mi dovolite, da vseeno preberem še te številke. V občinah iz leta recimo 2014 na 2018, to so pa zdaj podatki iz zaključnih računov, ki jih občine oddajo na Ajpes, se je število v občinah povečalo s 5 tisoč 13 na 5 tisoč 281, se pravi za 270 ljudi, to je nekje za 5 %. Pri vladnih proračunskih uporabnikih se je v tem času število spremenilo s 30 tisoč 512 na 30 tisoč 388, se pravi, dajmo reči, da je tam nekje. Medtem ko to povečanje, o katerem se govori, je povečanje v javnih zavodih. V javnih zavodih se je v tem obdobju število zaposlenih povečalo, recimo od 2014 do 2018, za 10 tisoč. V javnih zavodih s področja izobraževanja za 4 tisoč zaposlenih, in to zaradi večjih generacij otrok. V zdravstvu s 34 tisoč na 38 tisoč, se pravi naslavljanje problema starajočega prebivalstva. V socialnovarstvenih zavodih z 11 tisoč 900 na 12 tisoč 800. Se pravi, teh 10 tisoč ljudi, ki je več zaposlenih, niso zaposleni v ožji javni upravi, ampak so zaposleni tam, kjer jih ljudje najbolj potrebujejo. Imamo tudi podatke, koliko je bilo letos dodatnih zaposlitev. To je iz informacijskega sistema Ministrstva za javno upravo. To so pa podatki izplačanih ur, kar pa ni čisto primerljivo. Hvala lepa.
Hvala, gospa državna sekretarka. Še gospod minister. Gospod Rudi Medved, želite besedo? Imate jo, izvolite.
Hvala lepa, predsednik.Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Dovolite mi, da ob tem, ko nihče ni zadovoljen z višino povprečnine, vendarle pojasnim, da kljub temu dejstvu dialog med Vlado in lokalnimi skupnostmi, med župani praktično po vsej Sloveniji vse letošnje in lansko leto ves čas teče. Tudi to barantanje za višino povprečnine, ki traja že vrsto let, kot ste omenili, gospod poslanec, tudi temu barantanju bomo naredili konec. Čeprav ni čisto res, da nikoli ni bilo to usklajeno med Vlado in občinskimi združenji. Povprečnina za leto 2019, to je za letošnje leto, je bila usklajena z vsemi tremi združenji in tudi podpisali smo dogovor. Žal se je zgodilo, da za leto 2020 tega dogovora nismo uspeli podpisati kljub intenzivnemu dialogu z vsemi tremi združenji, pa ne samo s predsedniki teh združenj, tudi z mnogimi župani po Sloveniji. Veste, pa se ob tem, ko do tega dogovora nismo prišli, nismo razšli, nismo se razšli v jezi, ampak se trdno zavezali, da bomo ta dialog, ki ga peljemo, peljali tudi naprej. V imenu Vlade Republike Slovenije se večinoma z njimi pogovarjam jaz kot resorni minister, pristojen tudi za lokalno samoupravo. Verjemite mi, da kot dolgoletni direktor občinske uprave, še do pred leto in pol sem bil direktor občinske uprave, poznam probleme občin in tudi reševali smo jih. Jaz prihajam iz zelo uspešne občine sicer s 17 tisoč prebivalci. V času najhujše krize smo počrpali za 25 milijonov evrov evropskih sredstev, 32 milijonov so bili vredni ti projekti. Te številke so preverljive. Ravno zato smo se z župani lotili tistih dveh ključnih zadev, na katere ves čas tudi vi v razpravah opozarjate. Eno je finančna razbremenitev občin, da te obremenitve, ki so se nalagale, nalagale leta in leta, da ta voz obrnemo, ga obrnemo v drugo smer. In ta proces smo zdaj začeli. In drugo, kar je ključnega pomena tudi za povprečnino in temu primerno potem tudi primerno porabo, je ta famozna formula, kako izračunati to primerno porabo. Prav to dvoje sta tisti dve ključni nalogi, ki sta pred nami. In smo se trdno zavezali, bomo ta dva oreha strli. Ni pa lahko. Tri občinska združenja in 212 občin, 212 različnih interesov. Marsikdaj smo zelo blizu dogovora, pa se zadeve tudi dokaj hitro spremenijo. Zakon o finančni razbremenitvi občin je pripravljen in je šel v vladno proceduro. Kot je bilo že nekajkrat povedano, je to šele začetek prevzemanja s strani države nekaterih obveznosti, kjer so bile zdaj občine pravzaprav samo računovodski servis. Niso in tudi nimajo nekakšnega direktnega vpliva na te stroške, ki jih plačujejo, pravzaprav so resnično samo računovodski servis. Jaz upam, da bo zakon, ko bo prišel v kratkem v Državni zbor, deležen podpore. Ta proces finančnega razbremenjevanja občin bomo nadaljevali. Prav tako pa smo začeli dogovarjanje okrog tega, kako spremeniti to formulo. To je pa, verjemite mi, bistveno težji in trši oreh, če želimo to storiti v dogovoru z občinami. In mi želimo zakone pisati v sodelovanju s tistimi, katerim so namenjeni. Ko smo naredili nekaj poskusov, kako bi vendarle morda lahko spremenili izračunavanje primerne porabe, smo naleteli enkrat na velik odpor večjih občin, enkrat na velik odpor manjših ali srednjih občin. Povprečnina je kot vezna posoda, dokler to nagibaš na eno ali na drugo stran se gladina praktično ne spremeni, gladina se spremeni, šele ko v to vezno posodo doliješ tekočino. Dokler govorimo o nekem znesku, ki ga bomo premeščali znotraj, enkrat večjim občinam, enkrat manjšim občinam, do takrat bomo ta dogovor zelo težko našli. Je pa volja vseh treh občinskih združenj. Včasih kdo od županov tako za javnost rad nastopa in je tudi morda bolj konflikten, ampak ko se ta dialog vodi, verjemite mi, da znajo biti biti župani zelo zelo konstruktivni. Tudi zaradi tega sem prepričan, da bomo po mnogih letih, tudi po tistih letih, ko smo imeli ministra za lokalno samoupravo, pa se na tem področju ni kaj dosti spremenilo, zdaj vendarle v tem stalnem dialogu te zadeve spremenili na bolje. Toliko sem želel samo povedati, da stvari niso tako črno-bele ali pa tako zelo črne, ne glede na to, kot sem omenjal na začetku, da nihče ni zadovoljen s to povprečnino. Tudi jaz sem javno povedal, da nisem zadovoljen s to povprečnino. Tudi drugi ministri z marsikatero postavko v tem proračunu niso zadovoljni. Ampak moja naloga je, da izpeljem to, kar mi je bilo zaupano in kar smo si zadali, torej da gremo v smeri finančnega razbremenjevanja občin in da bomo skupaj našli formulo, da se bo to barantanje za povprečnino enkrat za vselej nehalo.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Gremo v nekaj, kar smo danes že navajeni. Gremo torej v novo polnjenje liste. Nisem videl, da so replike, in se opravičujem. A je možno, da imamo sedaj tri replike? [[oglašanje iz dvorane]] Kdo ima vse repliko? Gospod poslanec, izvolite, imate repliko. [[oglašanje iz dvorane]] Ali ima kdo postopkovno? Izvolite.
Predsednik, hvala vam, da ste mi dali besedo. Prosil bi, da zrihtajo ti naši majstri te zvočnike – ker to, kar je minister govoril na začetka, potem pa njegova desna roka, sem slabo slišal, no, Rudija sem pa malo bolje slišal – da dajo zvočnike malo bolj na glas. Opazil sem tudi, da govorijo tako, da je papir nad zvočnikom in se sploh ne sliši. Mogoče tukaj strokovci sploh niso slišali, kaj je minister hotel povedati. Samo toliko. Hvala.
To je predlog, ki je utemeljen. Ne verjamem, da lahko v tem trenutku sedaj rešujemo tehnične zadeve, je pa del zapisnika in jutri začnemo reševati. Mag. Šircelj, vi pa imate repliko. A dobro razumem? [[oglašanje iz dvorane]] Izvolite.
Ja, jaz imam repliko ministru Medvedu. Jaz sem zelo vesel, da je minister povedal, kako poteka to usklajevanje in tako naprej. Med drugim je tudi povedal, da sam ni zadovoljen s to povprečnino oziroma da je tudi javno povedal, da ni zadovoljen s to višino povprečnine. Tukaj imam zdaj prvo vprašanje. Minister Medved, vi ste za lokalno samoupravo, vi ste za občine vsebinsko odgovorni za formule in tako naprej, ampak niste zadovoljni z nekim drugim ministrom, kot jaz razumem. Niste zadovoljni s to številko. Kdo vam potem določa to številko? Kdo vašemu ministrstvu določa to številko, da niste zadovoljni? To je prvo vprašanje. Drugo vprašanje. Ali lahko, minister, obrazložite, rekli ste, da boste formulo naredili, boste zmanjšali stroške občinam in tako naprej. Minister, poslanci koalicije dajejo ta amandma. Oni ga bolj slabo zagovarjajo. Nič ne zagovarjajo kaj dosti tega amandmaja. Ampak vi v bistvu boste to zdaj za njih naredili. Ampak to je za leti 2020 in 2021. Leta 2022 naj bi bile redne volitve. Do kdaj boste vi to naredili? Do kdaj? Mi za dve leti naprej sprejemamo to, potem je pa volilno leto. Ali lahko opredelite vse te napore, ki jih delate, ali lahko časovno opredelite, do kdaj boste vi to naredili? Ali vam bo dalo takrat neko drugo ministrstvo, mislim, da je to Ministrstvo za finance, če ni, me popravite, pa navedite drugo ministrstvo, zeleno luč, da boste vi znižali stroške občinam in povečali povprečnino, s katero vi sami niste zadovoljni. Prosil bi za pojasnitev.
Repliko ima gospod Jani Ivanuša. Izvolite, imamo dovolj časa, nikamor se ne mudi. Samo počasi.
Hvala, predsedujoči. Jaz sem zelo dobro poslušal, kaj je gospod minister za finance povedal. Zelo dobro sem razumel tisti drugi del o tem, kaj misli Evropska komisija. Obrazložitev odlična. Me pa moti samo to, da nisem slišal, v zvezi z eno izjavo, ki sem jo citiral, okrog teh ministrstev, koliko jih je tam za rože zalivat pa koliko ne. Sicer očitno je rož dosti na ministrstvih, pa me zanima, če ste identificirali kakšnega takšnega, ki res tam nič ne dela oziroma ali ste zasledili kakšna odpuščanja na ministrstvih. Pa glede zmanjševanja, znižanja izdatkov. Tu se me strašno izogibate, ko to vprašam. Izdatki države, se pravi javni sektor, se dvigujejo, se ne znižujejo. Če bi se zniževali, bi bili potem rezultati proračuna bistveno bistveno boljši. Na tej odhodkovni strani, se pravi znižanje izdatkov, tu pa mi niste povedali prav nič. Prosil bi dodatno obrazložitev. Hvala lepa.
Hvala za vašo repliko. Preden dobi minister besedo, bi predlagal, da ima repliko še gospod Černač, potem pa bo mogoče kakšen odziv vlade. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani minister Rudi Medved je govoril med drugim, da tudi on ni zadovoljen s to povprečnino. Vsaj tako sem ga jaz razumel. Ampak s katero povprečnino niste zadovoljni, minister? Mi imamo pred sabo zakon, kjer je povprečnina za leto 2020 658,80 evra. In imamo amandma koalicijskih poslanskih skupin, ki to povprečnino znižuje na 589 evrov. Torej vi niste verjetno z amandmajev vaših koalicijskih poslanskih skupin zadovoljni, če sem prav razumel, kar se povprečnine tiče.
Ali želi sedaj kdo od predstavnikov Vlade odgovoriti? Gospod Rudi Medved, izvolite.
Hvala lepa. V naravi vsakega ministra je, da ni zadovoljen s proračunom. Vprašajte kateregakoli ministra, ali je zadovoljen s proračunom. Nihče ne bo nikoli rekel, da je zadovoljen z njim in na kakšne stvari bo imel zmeraj tudi pripombe. Popolnoma normalno je, če vodimo ta dialog ves čas z občinami in vemo, kakšne finančne probleme imajo, da sam in tudi javno sem to večkrat izrazil, da nisem zadovoljen s to povprečnino. Ampak to ne spremeni dejstva, da je treba proračun gledati v celoti in da je proračun na koncu umetnost možnega. Kar zadeva pa proces, ki ga omenjate, 30 let se nihče ni ravno kaj dosti ukvarjal z občinami, zdaj bi v nekaj mesecih pa naj bi obrnili vse na bolje, kar je šlo, predvsem kar zadeva financiranje, dolga leta navzdol. Tudi pogajanja, ki so bila minula leta, so bila takšna, da je bila povprečnina izračunana, potem pa so vlade ponudile bistveno nižji znesek in potem so se vlade in občine pogajale o tem, da pridejo do zakonsko določene povprečnine, pa v večini primerov sploh niso prišle, ampak je ta povprečnina ostala nižje. Letos, za leto 2020 je ta povprečnina, kakorkoli govorimo o njej, je seveda zakonita, ker je izračunana v skladu z zakonom in je usklajena z Zakonom o financiranju občin. To pa zanesljivo je. Če je prenizka ali kakorkoli drugačna, izračunana je v skladu z zakonom. Prihodnje leto, spoštovani poslanec, kot sem rekel, gre zakon v proceduro, kar zadeva zmanjšanje stroškov občin. Za ta drugačen izračun povprečnine in primerne porabe pa imamo na voljo še nekaj časa, ker za letos se pač ni izšlo, prihodnje leto pa bomo to skupaj z občinami tudi dosegli. Nič ne dvomim, da ne bi dobili za to zelene luči finančnega ministra.
Hvala, gospod minister, tudi za vaše besede. Gospod minister, želite besedo? Dobro minuto časa še imate na razpolago. Izvolite.
Hvala lepa. Bom hiter, saj bi spoštovanemu poslancu samo rad odgovoril. To, kar ste omenili,, jaz imenujem notranje rezerve, tega so se kolegi ministrice in ministri naposlušali od mene, ko smo se pogovarjali o teh proračunih in drugih aktivnostih, in sicer v treh sklopih. Eno so ti finančni načrti, ki jih ima vsako ministrstvo ali služba. Drugo, kar sem rekel, vedno mora vsak uporabnik pri sebi, in to velja za vse, poiskati notranje rezerve, to, kar ste vi govorili, pa ni nujno, da samo pri ljudeh, ni nujno, da samo pri človeškem kapitalu. Finančno ministrstvo je pravzaprav najbolj zmanjšalo, če mene vprašate, in to je moj resor, za katerega odgovarjam, jaz ne morem odgovarjati za stroške drugega ministrstva, so pač drugje zmanjševali. Mi smo pri več zadevah, ampak največ pri obrestnih odhodkih – tu smo 300, 400 milijonov v teh letih privarčevali. To so torej notranje rezerve. Tretji del so pa ti sistemski ukrepi. O teh treh sklopih sem jaz ves čas govoril. V tem delu, ja, poglejte, ne poznam sistema, tudi iz gospodarstva prihajam, ki ne bi imel notranje rezerve. To obstaja po definiciji in moj apel na vse proračunske uporabnike že za to leto, in to za vse, je, da smo racionalni z denarjem. In to so te notranje rezerve.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, lahko ugotavljam, da smo zaključili razpravo k temu členu. Še enkrat poudarjam, nikamor se nam ne mudi in zato gremo ponovno na polnjenje liste. Postopek se začenja. Imamo dve prijavi. Gospod Marijan Pojbič, vi ste prvi. Gospod Jožef Horvat, vi ste pa drugi. Gospod poslanec, beseda je vaša.
Spoštovani gospod predsednik, najprej se mi zdi pomembno poudariti, da našim državljankam in državljanom in tudi Slovenkam in Slovencem nalijemo čistega vina, da jim bo čisto jasno, o čem se mi zdajle pri tem amandmaju sploh pogovarjamo. Dejstvo je, da govorimo o povprečnini, govorimo o glavarini in veliko ljudi se nima časastrokovno ukvarjati s temi besedami, ki jih ne slišijo vsak dan, niti ne razumejo, o čem se mi danes pogovarjamo. In prav je, da jim povemo pravo resnico. Tukaj gre za denar, ki so ga naše Slovenke in Slovenci, državljanke in državljani vplačali v državni proračun, ali preko DDV, ali preko dohodnine in tako dalje. S tem amandmajem, ki je bil sprejet na odboru, je bilo kar nekaj več denarja vrnjenega iz državnega proračuna nazaj v lokalne skupnosti.
Gospod poslanec, dajmo kakšno sekundo pavze, da boste dobili maksimalno pozornost vseh prisotnih. Dobili ste jo, izvolite naprej.
Če govorimo o občinah v osmi volilni enoti tam do Lendave, ko govorimo o regionalnem razvoju, ko se pogovarjamo o tem, da je treba skrbeti za to, da bomo to državo razvijali enakomerno. S tem amandmajem, ki je bil sprejet na odboru, smo tem lokalnim skupnostim, ne občinam ali pa tudi občinam, dali več denarja od tistega, kar je Vlada sprejela, zato da bodo lahko gradili vrtce, šole, lokalne ceste, lokalno infrastrukturo, čistilne naprave in tako dalje. Ampak ko je bil zakon sprejet, ko je bil na odboru sprejet amandma, ki ga je vložila Slovenska demokratska stranka, da se poviša povprečnina 2020 za 130 milijonov, za 2021 pa za 140 milijonov za lokalne skupnosti, je sedaj koalicija prinesla amandma, ki ne glede na to, da je bil zakon sprejet, odvzema to občinam. Odvzema. Da ne bom dolgovezil, ker imam malo časa na razpolago, bom povedal samo za občine Šentilj, Pesnica in Kungota, to je volilni okraj, iz katerega sam prihajam. Naredil sem en tak izračun, ne me držati točno za številke od 1 do 5, ampak približno tako, kot bom povedal, bi tudi bilo, če bi ostalo tako, kot je bilo na odboru sprejeto soglasno od vseh tistih ki so glasovali za ta amandma. Občina Šentilj bi prejela leta 2020 več oziroma iz glavarine skoraj 600 tisoč evrov leta 2021 pa skoraj 700 tisoč evrov. Občina Pesnica bi prejela med 500 in 600 tisoč evrov in leta 2021 preko 600 tisoč evrov. Občina Kungota bi prejela leta 2020 med 300 in 350 tisoč in leta 2021 okrog 400 tisoč evrov povprečnine. S tem amandmajem, ki ga vi predlagate in bo najverjetneje jutri sprejet, ste to tem občinam odvzeli s tem amandmajem, in to je tisto, kar je nedopustno, nesprejemljivo. Morda bi samo še omenil, tudi gospoda Bevka vidim tukaj, da sedi, je tak zelo priden poslanec, ampak če bo on glasoval za ta amandma, kar verjetno bo, oprostite, gospod Bevk, boste vi Idriji in Cerknu odvzeli 1,1 milijona evrov. Pa zdaj se morajo ljudje vprašati, kako je možno, da so se tako zmotili, da so za takega kandidata glasovali in da zastopa na tak način njihove interese v Državnem zboru. Jaz mislim, da je to nedopustno, da je to nesprejemljivo. Še enkrat bi rad poudaril, da s tem, ko je bil amandma Slovenske demokratske stranke sprejet na odboru, torej sprejet zakon, bi občine v celotni slovenski državi dobile bistveno več denarja za komunalo, infrastrukturo in za vse tisto, o čemer smo danes že govorili. Če bo pa ta amandma sprejet, ki ga je predlagala koalicija, bo pa to, kar sem prej povedal, tem občinam odvzeto. In to je nesprejemljivo. To je nesprejemljivo in take poslanske skupine, taki poslanci, taka koalicija ne dela v interesu ljudi, ampak dela v nekem drugem interesu. In to ni prav, in to je nepravično, nesprejemljivo in nepošteno.
Imel sem občutek, gospod Samo Bevk, da bo prišlo do nje. Ne morete imeti replike – pozna se mi, da sem prisoten sedaj šele eno uro – ker niste govorili. S tem gospodu Jožefu Horvatu omogočimo 23 minut dolgo razpravo. Izvolite. Ampak s tem ne bomo zaključili današnje seje, bomo nadaljevali naprej. Izvolite.
Hvala lepa, samo počasi gospod predsednik. Spoštovana ministra, državna sekretarka, kolegice in kolegi, spoštovani predsednik Odbora za finance! Ja, morda se malo čudite, zakaj naslavljam tudi predsednika Odbora za finance, to je praksa v starih demokracijah, tudi v Evropskem parlamentu, da se naslovi in tudi pozdravi predsednika tistega delovnega telesa, ki je pristojno za zakon, ki ga obravnavamo. Minister dr. Bertoncelj, jaz sem hvaležen, da ste odprli tudi vprašanje formule, da ste odprli tudi problem določanja ali pa izračunavanja proizvodne vrzeli. To je problem, s tem se strinjam. Ampak zdaj žal v fazi sprejemanja proračuna tega ne moremo rešiti. Nekoč sem imel to priložnost ali čast, da sem se na to temo pogovarjal tudi v Nemčiji z gospodom Schäublom, ko je bil še minister za finance, ki je tudi sam povedal, da gre pravzaprav za neko »rocket science«, raketno znanost. Ampak tu smo, to imamo, to je Državni zbor sprejel in moramo to spoštovati tako dolgo, dokler ne bo dal drugačna pravila. Nikakor pa nisem za to, da sploh odpremo razpravo in jo nekako intoniramo v tej smeri, da je fiskalno pravilo razvojna cokla oziroma fiskalni pakt. Ker potem je pa res logično, da dramatično zgubljamo specifično težo v institucijah Evropske unije. Ampak pustimo zdaj to. Fiskalni svet ni ravno tako ploskal. Ni ravno eksplicitno povedal, da sta proračuna skladna. Sem si naredil en povzetek tako na eni strani. Samo eno zadevo povem: recimo Fiskalni svet opozarja, da predlog državnega proračuna za leti 2020 in 2021 predstavlja nadaljevanje vodenja fiskalne politike brez začrtanega celovitega nabora politik za ustrezno zagotavljanje dolgoročne vzdržnosti javnih financ zlasti v povezavi s staranjem prebivalstva in tako naprej. Ne bom na dolgo. Kakorkoli že, glejte, tudi sam se bom zdaj dotaknil same vložitve amandmaja k 54. členu, kar je korektno opozoril že magister Šircelj. V obrazložitvi piše: »S predlaganim amandmajem se določa znesek povprečnine v višini, kot jo je v predlaganem zakonu določila vlada.« Mi zdaj obravnavamo dopolnjeni predlog zakona. V tem dopolnjenem predlogu zakona, ki je bil sprejet na Odboru za finance, Vlada ni imela, bom rekel, prstov poleg. Mi smo zdaj v tehnološkem postopku tukaj v naši hiši. Tu je določena parlamentarna procedura, tu lahko vlado sprašujemo, vlada pojasnjuje, zakaj se je odločila za to in ono. Ampak zdaj je zadeva v naši hiši. Jaz imam zdaj tu občutek, da nekdo, ki je podpisal ta amandma, da ne razume, da smo mi samostojna veja oblasti. Drži? Drži. Ampak iz tega sodeč ne drži. Če bi se nekdo res poglobil v to, bi rekel: »Glejte, popravite amandma, ta amandma ni korektno vložen.« Ampak ne bom zdaj tu težil, vemo, za kaj gre. Saj sploh ne gre za Zakon o izvrševanju proračuna. Gospe in gospodje in slovenska javnost, saj sploh ne gre za glavarino oziroma povprečnino. Gre za nekaj povsem drugega, kar je zelo pošteno danes povedal tudi prvi minister gospod Šarec. Citiram: »Predvsem smo se dogovorili«, najbrž na tistem popoldanskem kosilu, »predvsem smo se dogovorili, da nikomur ni v interesu, da vlada pade«. Nikomur ni v interesu od prisotnih na kosilu, kar je najbrž tudi res. Razumem, zakaj ni v interesu. Ampak veste, kaj me boli? Boli me zdaj to, da slovenska javnost razume pravzaprav celotno politiko – ker vsi smo isti – da se pravzaprav mi, tudi mi, ker smo vsi isti, prizadevamo za lastno eksistenco, ne pa za 2 milijona državljank in državljanov. To me pa boli. In da koalicija ni zmogla toliko energije, toliko politične volje, toliko kolegialnosti ali pa, če hočete, prijateljstva, da bi sprejela vsaj en amandma, vsaj za 1 milijon. Ker vem, da ne bo, jaz to vnaprej govorim, ker vem, da ne bo. Glejte, potem je tu konec. In vi pričakujete od nas sodelovanje. Ne, vi morate prvi roko ponuditi, vi ste oblast. Jaz rad ponovim in sem ponosen na to, da sem bil v 2. polčasu mandata 2004–2008 tudi vodja poslanske skupine. Sprejemali smo proračun in smo se vodje poslanskih skupin takrat odločili, da bomo sprejeli nekaj amandmajev opozicije. In smo jih tudi sprejeli. Sam sem takrat podprl amandma LDS in predlagal koaliciji, da podpremo amandma LDS za 200 tisoč evrov, predlagal ga je moj prijatelj dr. Mitja Slavinec, zato da se začne s projektno dokumentacijo za eno križišče železnice in ceste v centru Murske Sobote. Fantastična investicija, mislim, da 12–16 milijonov. Takrat smo požegnali ta amandma za 200 tisoč in zgodba je imela srečen konec. V prejšnjem mandatu je dr. Miro Cerar šel prerezat trak, ta investicija se je izpeljala. Če ne bi takrat sprejeli tega amandmaja, tega ne bi bilo. Kako malo je treba, kako malo je treba, da si sežemo v roke in da nekaj dobrega naredimo. In ko smo bili drugič v vladi, smo sprejeli amandma kolegov iz SD in dosegli, mislim da, prvič v tej samostojni državi, da smo vsi poslanci proračun podprli. To je po moje prava rešitev. In danes, ko imamo, hvala bogu, gospodarsko rast, za katero je zaslužno izključno slovensko gospodarstvo, ne politika, torej delodajalci in delavci, prav zdaj bi človek pričakoval čisto na človeški ravni, da si bomo segli v roke in eden drugega poslušali. Pa ne, pa ne. No prav, tako kot pač želite. Če je žica premalo, pa dajmo še kakšen kitajski zid tukaj med nami. Kar me še boli in se mi smilite, res, saj smo prijatelji, jaz z vsemi lahko grem na kavo, na kosilo, kakorkoli. Seveda ko razpravljamo politično, pač razpravljamo politično. In me boli to, da kljub temu da smo v silovitem razmahu umetne inteligence, pa zavedajte se, kolegice in kolegi, da pa poslanka, poslanec je pa še vedno človek z naravno inteligenco, s svojimi čustvi in svojo vestjo. Boli me, da boste postali jutri glasovalni stroj. Stroj. Žal moram to tako reči. Ne gre za to, da želimo, želite tej državi dobro. Prvenstveno zdaj gre za to, da ne bi vlada padla, da ne bi slučajno izgubili kakšne eksistenčne prednosti. Zakaj smo v Novi Sloveniji vložili amandma na Zakon o izvrševanju proračuna za leti 2020, 2021, tako kot so to naredili kolegi iz SDS? Zato ker, prvič, prav je, da smo razbremenili plače, da smo znižali dohodnino, recimo zaokrožimo za 100 milijonov. Ampak če je vlada rekla, ja, izgubimo za 100 milijonov dohodninskih prihodkov, moramo pa nekje vzeti. In je vzela gospodarstvu. V redu. Jaz sem tukaj terjal od ministrov dejansko neko racionalizacijo, da enkrat tudi pokažemo, kako se državni aparat racionalizira, ali pa jaz tukaj preveč razmišljam po tem, ker sem bil skoraj četrt stoletja v gospodarstvu in je tam bila stalnica stalna presija: racionalizacija, zmanjševanje stroškov in tako naprej. Mogoče to v politiki ne gre. Ne vem. Pustimo. Občine bodo, ker po zakonu dobijo 54 % dohodnine, govorim povprečje, bodo torej dobile 54 milijonov manj, ker smo znižali dohodnino. Okej. Drugič. Vsi mi radi govorimo, da želimo biti družba znanja. Pa ne se hecat! Eno so besede, drugo so dejanja. Politika z integriteto govori tisto, kar misli, in dela tisto, kar govori. Drži? Drži. Ampak vi že pet let govorite, da hočete imeti samo in samo javne šole, beri državne šole, državne šole, državne šole, stop zasebnim šolam. Koliko pa vi daste za te javne šole, državne šole? Osem let že ni bilo nobenega razpisa. Zakaj so tukaj občine zdaj poleg? Ja zato, ker so občine ustanoviteljice zavodov oziroma osnovnih šol. Koliko pa imate v proračunu? 5 milijonov. Pa zakaj to področje problematiziram? Zaradi sladkih problemov. Ti pa so, da imamo do leta 2023 v osnovnih šolah en naval, nadpovprečni naval, in sicer 14 tisoč 251 novih osnovnošolčkov pride, nad povprečjem. To pomeni, da potrebujemo, če sem prav izračunal, razen če se bodo normativi zamenjali, poslabšali, 750 novih oddelkov. 750 novih oddelkov in vi imate za to 5 milijonov. Ko smo v začetku letošnjega septembra organizirali, zahtevali sklic nujne seje pristojnega odbora za šolstvo, se nam je minister dr. Jernej Pikalo prišel zahvalit. Očitno ni imel politične moči v vladi, najbrž je prosil, ali pa ni, tega ne vem, jaz nisem v vladi, da bi dobil več denarja. Ministrstvo samo je izračunalo, da potrebuje 25 milijonov. Župani so rekli 75 milijonov, zdaj imamo 5 milijonov. Kakšna je to družba znanja? Dajte enkrat povedati, da vam ni za osnovne šole, da jih nočete imeti in boste natrpali mogoče šestdeset učencev v en razred. To je ta družba, moderna družba v sredini Evrope tretjega tisočletja. Tudi zato smo med drugim predlagali dvig povprečnine za leto 2020 za slabih 70 evrov in za leto 2021 za slabih 70 evrov. Vemo, da se iz tega dviga ne da delati osnovnih šol. Pa pa ne samo novih, novih kapacitet, gre tudi za to, kot mi je povedal na hodniku sam državni sekretar z Ministrstva za šolstvo, nekatere zgradbe nam razpadajo. Jaz to vem, ker hodim po terenu. Toliko je bilo nekega skorajda gneva proti občinam, proti županom. Ja, logično, kar je kolega Polnar povedal, normalno, da državni nivo oblasti hoče »dol držat«, kot mi pravimo, lokalno vejo oblasti. In če bo takšna drža do financiranja občin, potem je, kolegice in kolegi, škoda muke, škoda truda, pa vem, da minister Medved veliko truda vlaga v to, da bi naredili decentralizacijo, regionalizacijo, torej pokrajine, potem je škoda tega truda. Brez veze, no, brez veze, da bomo pokrajine ustanovili zaradi pokrajin, glejte, nima smisla. In da se bomo potem vedno cufali za to, ali bomo dali zdaj tem pokrajinam toliko denarja, kot rabijo, ali pa ne. Jaz kot krščanski demokrat, ker krščanski demokraciji je eden od temeljev načelo subsidiarnosti. Normalno, da si bom prizadeval za lokalno samoupravo: za prvi nivo in drugi nivo. To vam nič ne očitam, samo govorim. Zakaj? Zato ker je proračun ekonomsko-politični akt. Če bi bil samo ekonomski akt, bi se mi zmenili v pol ure. Ker je pa politični, je pa tu toliko različnih pogledov na proračun, najpomembnejši dokument v koledarskem letu, kot je političnih strank. Kolega Polnar je razložil, koliko let in koliko denarja so občine izgubile v zadnjih nekaj letih. Če pogledamo lansko leto. Kakšnih 54 % dohodnine! Ni res. Samo 47,6 % dohodnine so efektivno dobile. To se pravi, ta delta, ta razlika je 6,3 odstotnih točk. Pa še nekaj. Lepo prosim, da ima ta vlada nek poseben čut do obmejnih problemskih področjih. Jaz sem vlado pozval, da bi ustanovila strateško partnerstvo za Pomurje. Zakaj? Argumentiral sem na nekaj straneh s statističnimi podatki, da smo praktično najslabša regija. Kar je najbolj zaskrbljujoče, je še to, da se ta regija strahovito prazni. To, kar sem prej govoril o učencih, da jih dobimo v osnovno šolo 14 tisoč 251 več, ne v vseh občinah, seveda ne. V Ljutomeru jih bodo imeli 44 manj, v Murski Soboto 50 manj. Zakaj? Ker se regija prazni. Obe mesti sta iz Pomurja. Zadnjič sem bil na otvoritvi v eni dvojezični vasi v Prekmurju, kjer je visok predstavnik ministrstva povedal, naredili ste fantazijo. Država je dala 230 tisoč evrov najprej za neko etnološko hišo. Iz te etnološke hiše je nastala, z istim denarjem, etnološka vas, ker to tam štirje objekti. Vsi smo se strinjali. Če 230 tisoč evrov prenesete v Ljubljano, vi niste prinesli nič. Na podeželju mi znamo iz tega narediti čudež. In, ja, ne pozabiti, obstajajo obmejna področja, ki se praznijo iz različnih razlogov. Ker ljudje spakirajo kovčke in gredo ven. Gredo v Avstrijo, ker je boljše okolje. Mi smo jih izšolali, gredo ven. Ampak to je že spet neka druga tema. Ampak ko je proračun na mizi, so na mizi vse teme. Je tako? Je tako. In še, hvala bogu, da Prekmurju pomaga Orban. Ja, prav ste slišali. Kar z nekaj milijoni evrov. Mi smo imeli pomurski zakon, za katerega sem izjemno hvaležen, 10 let je trajal, 33 milijonov za spodbujanje konkurenčnosti za 33 občin v desetih letih. Izračunajte si, koliko v povprečju za vsako občino na leto. 110 tisoč. Gospod Orbán je v dveh letih pripeljal, ne vem, koliko, upam, da ve vlada, mislim da 6 ali 8 milijonov. In tam Slovenci v konkurenčnem boju izgubljamo. Sem pričakoval, da bo vlada to razumela. Prejšnja in ta. Da bi tudi Slovencem pomagala. Ne, mi smo, oprostite, trinajsto prase. Oprostite, ni to moj stil, ampak me pa kdaj pa kdaj tudi zanese. In zdaj je strahovit problem, zdaj bo vlada padla, zdaj se bo Slovenija zrušila, če bomo dali za občana 70 evrov več. Pa da se to ne da rešiti?! Pa ne žaliti ministra. Jaz ga moram zdaj braniti. On ima zdaj sto rešitev, da to zadevo reši. Je pa res, da je pa to totalna anomalija, da imamo mi povprečnino v zakonu o izvrševanju proračuna. Res je, da je to gospod minister podedoval. Ampak to je treba najprej spraviti v proračun, ker bomo mi zdaj lahko proračun potrdili, vse okej, potem pa ta majhen zakon, ki bo pa padel. In zdaj bo padlo vse. To je treba dati v proračun, se prej izpogajati, dobiti podpise od vseh reprezentativnih združenj. Se zahvaljujem gospodu ministru Medvedu, da se z njimi trudi, vem, da se trudi. Ampak, roko na srce, nobeno reprezentativno združenje občin zdaj ni podpisalo nekega dogovora oziroma se ne strinja s to povprečnino. Kolegice in kolegice iz koalicije, vi boste pač glasovali, tako kot so vas disciplinirali. Upam, da ostanemo naprej prijatelji. Verjamem pa, da bodo to ljudje zelo dobro memorirali. Kakorkoli že. Ali vam bodo to šteli v plus ali pa v minus. Vsak je svoboden in vsak se potem o tem sam odloča. Pa hvala, ker ste me poslušali.
Gospod poslanec, sedaj pa gremo svobodno naprej. Izjemno bi si želel, da ob tej uri ne bi bilo nobene zlorabe postopkovnih predlogov. Ali lahko na to računam? Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik, spoštovani zbor! Predlagal bom spremembo Poslovnika oziroma sklic Komisije za poslovnik v primeru, ko me je kolega Pojbič imenoval in mi je očital moje ravnanje glede amandmaja, pa mu nisem mogel replicirati, ker pri tej točki predhodno nisem bil prijavljen za razpravo. On bi lahko deset minut, pol ure, eno uro govoril in mi očital razno razne stvari, pa mu ne bi mogel ugovarjati. Naj povem še to. Sicer sem že nekaj mandatov v Državnem zboru in sem za obe občini, za Idrijo in Cerkno, kot mi je očital kolega Pojbič, zagotovil bistveno več sredstev, morda 10-krat ali 20-krat več, kot mi jih sedaj očita kolega Pojbič, da ju bom prikrajšal s to odločitvijo, ko bom jutri glasoval za amandma koalicije. Kot rečeno, mislim da je ureditev v Poslovniku krivična do poslancev, ki so s strani kolegov napadeni in ne morejo replicirati. Hvala lepa.
Spoštovani gospod poslanec, na razpolago imate 20 minut, če se prijavite, za razpravo. Še vedno lahko dobite besedo, in to skoraj 20 minut, če dobro vidim. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Skušam vas motivirati, da se še kdo prijavi. Če nisem uspešen pri svoji motivaciji, pa moram ugotoviti, da gremo naprej. Se strinjate? Najlepša hvala. S tem, spoštovane poslanke spoštovani poslanci, prehajamo k 68. členu. V razpravo dajem 68. člen ter amandma poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC, Desus in SAB. Ali želi kdo spregovoriti? Nisem uspešen tudi pri tem motiviranju. Se opravičujem. Ugotavljam, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, da bomo o amandmajih glasovali jutri v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Ugotavljam, da je pred nami sicer še 7 minut, in če se strinjate, lahko nadaljujemo do dvanajstih zvečer, če želite. Če se pa ne strinjate, pa predlagam, da na tej točki razpravo prekinem in jutri nadaljujemo ob 9. uri. To pa samo zato, ker je to znak vljudnosti do Vlade, drugače bodo preveč časovno omejeni pri svoji predstavitvi. Zaradi spoštovanja do Vlade točko prekinjam in jutri v tej sestavi oziroma v večji sestavi se vidimo ob devetih zjutraj. Lep večer naprej vam želim! (SEJA JE BILA PREKINJENA 20. NOVEMBRA 2019 OB 22.53.)