Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 29. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: mag. Alenka Bratušek, gospa Iva Dimic od 16. ure dalje, gospa Ljudmila Novak od 13. do 17. ure, mag. Matej Tonin do 12. ure, gospod Jernej Vrtovec do 12. ure, gospod Franc Jurša, gospod Franc Laj, dr. Bojan Dobovšek, dr. László Göncz po 14. uri, gospod Matjaž Han, gospod Dušan Radič, mag. Aleksander Kavčič, dr. Matej T. Vatovec do 12. ure in Matjaž Hanžek do 12. ure. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA – TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVAH ZAKONA O PREVOZIH V CESTNEM PROMETU PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina šestih poslank in poslancev, s prvopodpisanim Miho Kordišem. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor predlaga Državnemu zboru sprejem sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem predsedniku odbora gospodu Igorju Zorčiču za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa.
Gospod predsednik, hvala za besedo! Spoštovani državni sekretar, kolegice, kolegi! Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor je na 27. seji, dne 5. 4. 2017 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o prevozih v cestnem prometu, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo po rednem postopku predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Miho Kordišem. V poslovniškem roku so bili vloženi amandmaji Poslanske skupine Združene levice k 1., 2. in 3. členu. V dopolnilni obrazložitvi je predlagatelj pojasnil, da je cilj zakona zagotoviti varno zaposlitev za vse voznike, ki opravljajo prevoze v cestnem prometu. Prevozi v cestnem prometu so področja, na katerem delavci nimajo sklenjenih rednih delovnih razmerij za določen ali nedoločen čas, temveč je v porastu zlasti sklepanje podjemnih pogodb in delo preko študentskih napotnic. S tem pa nimajo zagotovljene ustrezne socialne varnosti, plačila za njihovo opravljeno delo pogosto zamujajo, hkrati pa jih narava dela sili v prekomerno delo oziroma delo brez počitka. Posledično se želi z določbo, po kateri bi morali imeti vozniki pri sebi pogodbo o zaposlitvi in dokazila o nakazanih plačah in plačanih prispevkih za pretekle 3 mesece, omogočiti voznikom minimalno socialno in ekonomsko varnost, delovni inšpekciji pa omogočiti lažji nadzor. Drugo bistveno spremembo pa predstavlja obvezna vgradnja tahografa v vsa dvosledna vozila za višino vozila nad prvo osjo 1,3 metra ali več in vsa vozila, katerih največja dovoljena masa ne presega 3 tisoč 500 kilogramov in so zasnovana in izdelana za prevoz več kot 6 potnikov poleg voznika, in zahteva, da se za voznike teh vozil uporabljajo določbe zakona, ki urejajo delovni čas in obvezne počitke mobilnih delavcev. Izpostavil je, da se s tem želi preprečiti pogoste primere, ko je plačilo voznika vezano na prevožene kilometre, s čimer so prisiljeni v prekomerno delo, zaradi česar so utrujeni in neprespani in predstavljajo nevarnost zase, za potnike in ostale udeležence v cestnem prometu. Predstavnik Zakonodajno-pravne službe je iz pisnega mnenja te službe izpostavil pripombo, da bi bilo treba dodatno pojasniti zlasti vprašanje, na koga se prelagane zakonske spremembe nanašajo. Iz ciljev predloga zakona izhaja, da naj bi bila bistvena sprememba, to je obvezna zaposlitev voznikov za določen ali nedoločen čas, nanašala na domačega prevoznika. Opozoril je, da to izhodišče v samem predlogu zakona ni dosledno izpeljano, temveč je celo zaradi uvrstitve te zahteve v posameznih členih možno razumeti, da naj bi se ta zahteva nanašala tudi na tuje prevoznike. Izpostavil je pa tudi zahtevo o predlogu zakona, da se prevoz blaga in oseb lahko opravlja samo, če ima voznik vozila s prevoznikom sklenjeno pogodbo o zaposlitvi za določen ali nedoločen čas, kar po svoji vsebini, posledici in učinkovanju pomeni določitev dodatnih pogojev za poslovanje gospodarskih subjektov, s tem se oži polje podjetniške svobode. Predstavnik Vlade je v zvezi z rešitvami iz predloga zakona poudaril, da je po mnenju Vlade v zvezi z obvezno vgradnjo tahografa za zgoraj navedena vozila primerneje urejati enotno na ravni EU, v okviru predvidenih sprememb uredbe, ki ureja pravila o časih voženj, odmorih in počitkih vozil in voznikov. Izpostavil je, da trenutno nobena država članica EU nima uzakonjene obveze, ki bi zahtevala vgradnjo tahografov v to vrsto oziroma v ta tip vozil. Uveljavitev takšnega predpisa zgolj za slovenske prevoznike, zanje predstavljajo zahtevnejše pogoje v primerjavi s tujimi prevozniki v Sloveniji in v Evropi, kar posledično pomeni tudi nižjo konkurenčnost, dodatne stroške in dodatno administrativno breme. Poudarja, da Vlada glede na vse izražene pomisleka predloga zakona ne podpira. Predsednik komisije Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj je v predstavitvi njihovega pisnega mnenja izpostavil, da predloga zakona ne podpira. Poudarja, da komisija sicer podpira prizadevanja za preprečevanje vseh oblik prekarnega dela, vendar pa je to področje treba urediti s sistemskim zakonom za vsa področja družbenega življenja in ne le za področje prevozov, hkrati pa je treba okrepiti učinkovit nadzor in določiti ustrezne sankcije. V razpravi je bilo zlasti s strani koalicijskih poslancev slišati podobna mnenja, v svojih predstavitvah stališč so zagovarjali podobna mnenja tudi predstavniki Obrtne zbornice Slovenije in Predstavnik sindikata delavcev prometa in zvez Slovenije. Izpostavljeno je bilo, da razumejo namen predlagatelja, s katerim želi zagotoviti varnost zaposlitev za voznike, ki opravljajo prevoze v cestnem prometu. Nekateri so izrazili prepričanje, da večina prevoznikov spoštuje zakonodajo, ki določa obvezne počitke mobilnih delavcev, a hkrati izrazili strinjanje z mnenjem predlagatelja, da obstajajo posamezni primeri slabih praks med avtoprevozniki, ki od voznikov zahtevajo precej daljše časovne intervale voženj, kot to dopušča zakonodaja. Kljub temu pa je po večinskem mnenju obvezo o vgradnji tahografa v kombinirana vozila primerno urediti enotno na ravni EU, še posebej, ker trenutno nobena država članica EU nima uzakonjene obveze, da bi zahtevala vgradnjo tahografov v takšna vozila. Po končani razpravi je odbor sprejel naslednji sklep, in sicer: »Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o prevozih v cestnem prometu ni primeren za nadaljnjo obravnavo.« 12 glasov za, eden proti. Hvala lepa.
Besedo dajem predstavniku predlagateljev predloga zakona Mihi Kordišu za predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa.
Hvala za besedo, predsedujoči. Izkoriščanje, delo v času bolezni, plačilo po opravljenih kilometrih, vožnje, ki trajajo tudi po več kot 24 ur brez počitka, slab nadzor in tekma do dna v bedi plač med delodajalci. To so samo nekatere izmed stvari, ki jih morajo prenašati poklicni vozniki v branži cestnih prevozov. Stanje zanje postaja nevzdržno. Priča smo takšnemu socialnemu dumpingu, takšni prekarizaciji dela in takšnemu slabšanju delovnih pogojev, da se to ne dotika več samo šoferjev, ki so tukaj seveda prva žrtev teh brezsramnih izkoriščevalskih praks, ampak postaja širši problem. Ti ljudje vozijo preutrujeni, zato trpi prometna varnost, kar seveda zadeva vse udeležence v cestnem prometu. Da bi stanje izboljšali smo v Združeni levici vložili novelo zakona o pravilih cestnega prometa, ki jo danes obravnavamo. Cilji zakona so jasni. Prvič, redne zaposlitve za vse voznike. To zagotovimo tako, da mora imeti voznik vozila imetnika licence za opravljanje prevozov v cestnem prometu pri sebi pogodbo o zaposlitvi za določen ali nedoločen čas. In drugič, vgradnja tahografov v vsa kombinirana vozila. Tu smo ciljali predvsem na to, da se voznikom kombijev na izvenlinijskih prevozih omogoči ustrezen čas počitka in inšpekcijskim službam ustrezen nadzor nad izvajanjem tega počitka in delovnega časa teh voznikov. Z rednimi zaposlitvami bi izboljšali socialno varnost voznikov. Tisti, ki sedaj v prekarnih pogojih opravljajo to delo. bi tako dobili možnost plačane bolniške, dopusta, regresa in vsega ostalega, ker itak pritiče vsem delavcem, ampak jim žal v slovenski družbi ne. In šoferji se nič več ne bi bili prisiljeni medsebojno grebsti za bedno plačane kilometre. Nič več ne bi vozili neprespani, utrujeni, pogosto bolni, kot se sedaj dogaja. Vgradnja tahografov v kombije bi tem voznikom omogočila počitek in prostora za izkoriščanje bi bilo manj. Vse skupaj bi prispevalo k večji varnosti na cesti za vse udeležence v cestnem prometu ne samo za šoferje same, tudi za njihove potnike in ostale ljudi, s katerimi se srečujejo na cesti. Med zakonodajnim postopkom je bilo nam v Združeni levici kot predlagateljem tega zakona očitano marsikaj. Da onemogočamo gasilcem, da bi peljali otroke v Planico, da onemogočamo obrtnikom, na primer vodovodarjem, normalno delo na terenu in tako naprej. Vse te trditve smo demantirali in jih ovrgli med zakonodajnim postopkom. Očitano nam je bilo tudi, da se spravljamo na poštene podjetnike, ki svoje delavce zaposlujejo in dobro plačujejo. To ni res. Pošteni prevozniki z uveljavitvijo našega zakona ne bi izgubili nič, razen nelojalne konkurence. Očitali ste nam, da gospodarstvu nalagamo administrativne ovire, čeprav za tahografe sami pravite, da jih bodo spremembe evropskih uredb tako ali tako vpeljale, pogodba o zaposlitvi v vozilu pa ne bi bila v resnici nobeno administrativno breme, ki ga prevozniki ne bi zmogli. Vsi ti argumenti, na podlagi katerih trdite, da je naš zakon neprimeren za nadaljnjo obravnavo, so vsebinsko popolnoma prazni. Neprimeren za nadaljnjo obravnavo je naš zakon samo zato, ker hočemo bedo voznikov zmanjšati na račun blišča in bogastva prevozniških kapitalistov. Vsi, ki boste glasovali za to, da je naš zakon neprimeren za nadaljnjo obravnavo, boste glasovali za izkoriščanje, za neživljenjske delovne pogoje in za bedo, v kateri živijo poklicni šoferji. Glasovali boste navsezadnje tudi za smrt vseh tistih, ki bodo prej ali slej preminuli v prometni nesreči, ki jo bo zaradi izčrpanosti povzročil eden od teh voznikov, ker morajo delati v teh pogojih, ker drugega pač nimajo, ker drugam ne morejo. Zato vas pozivam, da ob glasovanju o našem zakonu dobro premislite, katero tipko boste pritisnili. Hvala.
Za predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa dajem besedo predstavniku Vlade državnemu sekretarju na Ministrstvu za infrastrukturo mag. Klemnu Potisku.
Hvala, predsednik. Spoštovani poslanke in poslanci! Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o prevozih v cestnem prometu, ki ga je Državnemu zboru Republike Slovenije predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Mihom Kordišem, vsebuje naslednje zadeve. Na podlagi omenjenega predloga, bi bila potrebna vgradnja tahografa tudi za dvosledna vozila z višino vozila nad prvo osjo 1,3 metra ali več ter za vozila, katerih največja masa ne presega 3 tisoč 500 kilogramov in so zasnovana in izdelana za prevoz več kot 6 potnikov poleg voznika. Poleg tega predlog zakona predvideva tudi, da se kot pogoj za začetek izvajanja prevozov predpiše, da se prevoz lahko opravi le, če ima voznik vozila s prevoznikom sklenjeno pogodbo o zaposlitvi za določen ali nedoločen čas. Vlada Republike Slovenije v zvezi z obvezo po vgradnji tahografa v zgoraj navedena vozila meni, da je primerneje, da se to področje uredi enotno na ravni Evropske unije, in sicer v okviru predvidenih sprememb Uredbe 561/2006, ki ureja pravila o časih voženj, odmorih in počitkih voznikov. Postopek spremembe predpisa Evropske unije se bo začel konec meseca maja s predstavitvijo s strani Evropske komisije, torej v roku enega meseca. Glede področja zaposlovanja pa Vlada meni, da je sistemsko najustrezneje, da to ureja predvsem krovni zakon o delovnih razmerjih tako, kot je to urejeno drugje v Evropski uniji. Torej ni potrebe po dodatnem urejanju področja zaposlovanja v Zakonu o prevozih v cestnem prometu. Iz zgoraj navedenega izhaja, da Vlada Predloga zakona o dopolnitvah Zakona o prevozih v cestnem prometu ne podpira, kar izhaja tudi iz njenega mnenja v zvezi z omenjenim predlogom zakona. Najlepša hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Ivan Hršak.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovani državni sekretar, spoštovani kolegice in kolegi! Poslanke in poslanci Poslanske skupine Desus bomo podprli predlog sklepa, da Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o prevozih v cestnem prometu ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Strinjamo se namreč z mnenjem Vlade, ki mu je pritrdil tudi Državni svet pa tudi interesna združenja, kot sta Gospodarska zbornica in Obrtno-podjetniška zbornica, da se mora vprašanje obvezne vgradnje tahografov v tako imenovana lažja vozila najprej enotno urediti na ravni Evropske unije, šele potem pa naj se prenesejo zahteve Evropske zakonodaje v slovenski pravni red. Predvideno je, da bo to problematiko in s tem povezana vprašanja Evropska komisija obravnavala v mobilnostnem svežnju konec letošnjega maja. Če bo na evropski ravni prišlo do dogovora EU, da naj se zakonsko določi obvezna vgradnja tahografa tudi v kombije na ravni celotne Evropske unije, se bomo izognili neenakopravni obravnavi domačih prevoznikov v primerjavi s tujimi prevozniki, kajti v primeru sprejema tega predloga zakona, bi morali tahografe vgrajevati samo v vozila, ki so registrirana v Sloveniji. Strinjamo se tudi z mnenjem Vlade, da vprašanja delavnopravnih razmerij ureja Zakon o delovnih razmerjih in zato ni potrebe po dodatnem urejanju še v tem zakonu. Hkrati bi se tudi tu znašli v položaju, da bi ta obveznost veljala le za prevoznike s sedežem v Sloveniji. Kljub temu da Poslanska skupina Desus tega predloga zakona ni podprla, pa vseeno podpiramo vsa prizadevanja za preprečevanje kakršnekoli oblike prekarnega dela. Menimo pa, da je prekarno delo sistemski problem, ki ga je treba reševati na vseh področjih, hkrati pa je to področje še eno od tistih, kjer je potreben usklajen in učinkovit nadzor nad izvajanjem veljavne zakonodaje. Naj na koncu še enkrat ponovim, da bomo v Poslanski skupini Desus podprli sklep, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem skupaj! Varna zaposlitev za vse voznike, ki opravljajo prevoze v cestnem prometu, obvezna ogradnja tahografa v vsa kombinirana vozila, ki se uporabljajo za prevoze v cestnem prometu, in seveda posledično povečanje prometne varnosti. To so cilji predloga novele, ki smo jo vložili, in naj še enkrat pojasnim zakaj. Prevozi so ena od panog v Sloveniji, kjer smo priča plačnemu in socialnemu dumpingu, slabšanju delovnih pogojev, vse hujšem izkoriščanju in tekmi do dna v tem, kdo bo delavce slabše dejansko plačal in bolj izkoriščal. Tega se zavedamo tako v Združeni levici kot na resornem ministrstvu, kot predstavniki kapitala, ki se v bistvu z vsemi štirimi branijo sprememb, ki jih prinaša ta novela, saj vedo, da to pomeni potem konec izkoriščanja delavcev in tudi bogatenja na njihov račun. Vlada pravi, da ni razloga za sprejetje zakona, s katerim bi imetnikom licence za opravljanje prevozov v cestnem prometu naložili, da redno zaposlijo svoje voznike. Pri tem se sklicujejo na Zakon o delovnih razmerjih, ki določa obveznost sklenitve pogodbe o zaposlitvi, če so v posameznem primeru podani elementi delovnega razmerja. Ta določba res obstaja, a se žal v praksi že dolgo ne izvaja, in to Vlada ter ta koalicija ter tudi vsi ostali zelo dobro vemo. Gre za eno najbolj pogostih in najbolj sistematičnih kršitev Zakona o delovnih razmerjih, še posebej v panogah kot je prevozništvo, a Vlada ne naredi nič. V Združeni levici smo predlagali novelo Zakona o inšpekciji dela s predlogom, da bi imeli inšpektorji v primeru ugotovitev obstoja delovnega razmerja možnost naložiti delodajalcu, da zaposli delavce, a je Vlada temu nasprotovala, čeprav bi to v praksi omogočilo uveljavljanje določbe, na katero se Vlada sklicuje v svojem nasprotovanju našemu zakonu, ki ga danes obravnavamo. Koalicija nekritično, žal moram reči tudi, pričakovano povzame stališče Vlade, hkrati pa opozarja, da v prevozništvu potrebujemo zgolj več nadzora, češ, nadzor bo rešil vse težave. S tem implicitno priznavajo, da je v panogi prevozništva nekaj hudo narobe. Dotaknimo se le nadzora. Trenutno imamo v Sloveniji 71 inšpektorjev, inšpektoric za delo, zadolženi so za pregledovanje in uveljavljanje delovnopravne zakonodaje v celotni Sloveniji. Poleg tega sami dejansko ne morejo nadzirati, v kakšnem pogodbenem razmerju so vozniki, ker niti nimajo pooblastil, da bi vozila ustavljali in pregledovali voznike ali voznice. V Združeni levici vsako leto odkar smo v Državnem zboru, predlagamo amandmaje k proračunu, zahtevamo povišanja sredstev Inšpektorata za delo, seveda z namenom povečanja števila inšpektoric in inšpektorjev. Vsakič tisti ljudje, ki ob našem zakonu tulijo o potrebi po okrepljenem nadzoru, glasujejo proti našem predlogu. Gre za evidentno in brezsramno dvoličnost SMC in njegovih koalicijskih partneric. V Združeni levici smo predlagali novelo z namenom, da bi vsaj nekoliko zaščitili delavce v eni najbolj surovo izkoriščevalskih gospodarskih panog. Dobička v prevozništvu ne ustvarjajo, predvsem ne ustvarjajo informacijske platforme, flote kombijev, avtobusov, težkih tovornjakov, ustvarja ga delo. Ustvarjajo ga delavci, voznice in vozniki. Pravijo, da v zameno za to dobijo pošteno plačilo, redno zaposlitev, možnost ustreznega počitka tako na delovnem mestu kot izven njega. S tem seveda ne bodo na boljšem le oni, s tem bomo na boljšem in bolj varni dejansko vsi udeleženci v cestnem prometu. Zato bomo seveda v Združeni levici glasovali proti sklepu o neprimernosti našega zakona za nadaljnjo obravnavo. In ker mi je ostalo še nekaj časa – govori se sistemsko to, sistemsko ono, bomo sistemsko rešili, poglejte, prekarno delo tako tukaj kot v turizmu kot navsezadnje pri mlajših generacijah v znanosti, bi lahko zdaj našteval pol ure, je dejansko nasilje tega in takšnega sistema. Mi seveda potrebujemo neko drugačno alternativno politično ekonomijo in na njej temelječi drugačen družbeni in tudi gospodarski sistem, za katerega si prizadevamo v Združeni levici. Hvala za besedo.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Zvonko Lah.
Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi! V predlogu zakona je zapisano, da bomo s tem zakonom onemogočali prekarno delo, ki je vse pogostejše in vse bolj uveljavljena oblika dela, ki se jo poslužujejo delodajalci v Sloveniji. Opažamo, da je prekarno delo predvsem v velikem porastu v dejavnostih, kjer je to veliko težje dokazljivo. Prevozi v cestnem prometu so le ena izmed takih dejavnosti. V Novi Sloveniji predlagamo, da se reševanja te problematike lotimo na drugačen način, torej pri izvoru. V našem programu je zapisano, da mora država z ustrezno davčno politiko podjetjem omogočiti, da bodo bolj konkurenčna, in jih razbremeniti prevelikih stroškov dela. Če bi zasledovali cilj znižanja stroškov dela, se o tej problematiki danes sploh ne bi pogovarjali. Delo je v Sloveniji davčno nadpovprečno obremenjeno. Organizacija za gospodarsko sodelovanje in razvoj, OECD, opozarja, da je bila povprečna davčna obremenitev v državah članicah v letu 2015 35,9 %, medtem ko znaša davek na zaposlenega delavca brez otrok v Sloveniji 42,6 % plače. V Slovenija je med 34 članicami 10. najbolj obremenjena. Visoka obdavčitev dela je po mnenju generalnega direktorja Gospodarske zbornice Slovenije poglavitni razlog za to, da delodajalci iščejo bližnjice in delavce zaposlujejo prekarno. Pri prekarnem delu so skoraj vsi deležniki prikrajšani: delavci zaradi pomanjkanja pravic nimajo socialne in finančne stabilnosti, država pa od teh delavcev dobi le minimalne prispevke. V Poslanski skupini Nove Slovenije si prizadevamo, da bi Slovenija postala kraj, kjer je dovolj delovnih mest za vse državljane, kjer se vsako pošteno delo ceni in kjer je delavec za delo, ki ga opravlja, dobro plačan. Zakon tudi predlaga, da mora biti voznik domačega prevoznika zaposlen za določen ali nedoločen čas in imeti med vožnjo v vozilu pri sebi pogodbo o zaposlitvi. Poleg te varovalke je predlagatelj predlagal tudi obvezno vgraditev tahografov v vsa vozila, ki se uporabljajo za komercialne prevoze oseb in blaga v cestnem prometu, to so dvosledna vozila z višino nad prvo osjo 1,3 metre ali več in vsa vozila, katerih največja dovoljena masa ne presega 3 tisoč 500 kilogramov in so izdelana za prevoz več kot 6 potnikov poleg voznika. Ti dve varovalki prinašata obilo administrativnih ovir in sta neživljenjski, poleg tega je tudi veliko več stroškov. V poslanski skupini podpiramo zaposlovanje prekarnih delavcev, vendar, kot sem povedal že uvodoma, je treba problem rešiti v samem izvoru, torej razbremeniti strošek dela in s tem povečati konkurenčnost našega gospodarstva. Zato v Poslanski skupini Nove Slovenije podpiramo sklep, da ta zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Ivan Prelog.
Spoštovani vsi prisotni! Prekarne oblike dela, ki temeljijo na podlagi civilnopravnih pogodb, so za delodajalce cenejše, ker so manj ali pa sploh neobremenjene s prispevki za socialno varnost. Ti delavci imajo bistveno manj pravne varnosti od delavcev znotraj standardnih oblik zaposlitev. Pri delavcih, ki delajo v fleksibilnih oblikah dela, je večje tveganje brezposelnosti, ker ne napredujejo. Delodajalci ne vlagajo v njihovo izobraževanje, zdravje ali varnost pri delu. Podjetja, v katerih imajo delavci stabilne oblike zaposlitve, so srednjeročno veliko bolj učinkovita, imajo višjo dodano vrednost na zaposlenega in so bolj produktivna. In prav slednje v ožjem segmentu delavcev, zaposlenih v prevozih v cestnem prometu, naslavlja predlagatelj zakona. Predlagatelj izpostavi, da je panoga prekarizirana, nadzor nad prevozniki in njihovim delom pa nemogoč. Zato želijo s spremembami zakonodaje doseči, da bi morali imeti vozniki pri sebi pogodbo o zaposlitvi, dokazila o izplačanih plačah za zadnje tri mesece in dokazila o odvedenih prispevkih za zadnje tri mesece. Poleg tega predlagajo tudi uvedbo tahografov v vozila za šest potnikov, s čimer bi omogočili beleženje delovnih ur in obveznih počitkov. Če bi bila predpisana vgradnja tahografov v vozila za prevoz šestih potnikov, bi to veljalo le za vozila, registrirana v Republiki Sloveniji. To bi postavilo naše poslovne subjekte v neenakopraven gospodarski položaj. Obvezna vgradnja tahografov v ta vozila bi predstavljala dodatne finančne stroške ter dodatno administracijo za podjetje, to je vodenje evidenc o delovnem času, shranjevanje podatkov iz tahografov in podobno. V primeru predlagane rešitve, da se za opravljanje prevoza obvezno predvideva sklenitev pogodbe o zaposlitvi, je bilo na seji matičnega delovnega telesa opozorjeno, da so pravne podlage za opravljanje dela določene v delovnopravni zakonodaji, ne pa v tem zakoniku. Tudi v tem primeru bi bila dejavnost cestnih prevoznikov v neenakem položaju v primerjavi z drugimi gospodarskimi subjekti ter bi to pomenilo dodatno administrativno oviro za prevoznike. Prav tako bi tudi to veljalo le za prevoznike s sedežem v Republiki Sloveniji, kar bi naše prevoznike postavilo v neenak položaj s tujimi prevozniki. Zato v Poslanski skupini SMC predloga zakona ne podpiramo. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Ljubo Žnidar.
Spoštovani zbrani! Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o prevozih v cestnem prometu je Državnemu zboru predložila skupina poslank in poslancev Združene levice. Predlog zakona predvideva, da bi bila potrebna vgradnja tahografa tudi za dvosledna vozila z višino vozila nad prvo osjo 1,3 metra ali več ter za vozila, katerih največja masa ne presega 3 tisoč 500 kilogramov in so zasnovana in izdelana za prevoz več kot šestih potnikov poleg voznika. Poleg tega predlog zakona predvideva tudi, da se kot pogoj za začetek izvaja prevozov predpiše, da se prevoz lahko opravi le, če ima voznik vozila s prevoznikom sklenjeno pogodbo o zaposlitvi za določen ali nedoločen čas. Vlada Republike Slovenije v zvezi z obvezo o vgradnji tahografov v zgoraj navedena vozila meni, da je primerneje, da se to uredi enotno na ravni EU v okviru predvidenih sprememb Uredbe Evropske skupnosti 561/2006, ki ureja pravila o času voženj, odmorih in počitkih vozil in voznikov. Treba je poudariti, da nobena druga država v EU nima zadev tako urejenih. Zakonodajno-pravna služba opozarja na drugačne pogoje za domače prevoznike v primerjavi s tujimi prevozniki v Sloveniji in tudi v Evropi, kar pomeni nižjo konkurenčnost. Nižja konkurenčnost pa pomeni tudi manj delovnih mest. Na drugi strani to pomeni dodatne stroške in dodatno administrativno breme. Pogoji poslovanja morajo biti za podjetja in delovanje gospodarskih služb ali posameznikov poenoteni. Področja zaposlovanja in delovnih razmerij pa se ureja v krovnem zakonu o delovnih razmerjih, in to ne sodi v Zakon o prevozih v cestnem prometu. Gre za delovno razmerje med delodajalcem in delojemalcem. Na koncu je treba opozoriti še to, da zakonske podlage za izboljšanje stanja na tem področju obstajajo, je pa za izboljšanje predvsem pomemben učinkovit nadzor. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ne podpiramo Predloga zakona o dopolnitvah Zakona o prevozih v cestnem prometu, podpiramo pa prizadevanja za preprečevanje neprimernih oblik prekomernega dela na področju prevozništva. Poudarjamo pa, da ob pomanjkanju učinkovitega nadzora dodatne zakonske obveznosti za slovenske prevoznike ne bodo prispevale k zmanjšanju prekrškovnosti, zagotovo pa bodo dodatno obremenile domačega prevoznika in tako v primerjavi s tujimi prevozniki zmanjšale njegovo konkurenčnost. Zato v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podpiramo sklep matičnega odbora, da Zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 10. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O VAJENIŠTVU V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, ministrici za izobraževanje, znanost in šport dr. Maji Makovec Brenčič.
Spoštovani predsednik, spoštovani poslanke, poslanci, spoštovani zbir! Pred nami je drugo branje Zakona o vajeništvu, o katerem smo na seji Državnega zbora v februarju že razpravljali, prav tako smo razpravljali že na pristojnem odboru. Na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport smo predlog zakona usklajevali z vsemi socialnimi partnerji. Podanih je bilo veliko tudi zelo nasprotujočih si videnj, a menim, da smo v procesu usklajevanja po našem mnenju prišli do konsenza, ki lahko zagotovi izvedljivost zakona, predvsem pa doseganje njegovih ciljev. Ključni cilj tega zakona je približati poklicno izobraževanje mladim skupaj s potrebami delodajalcev in še tesneje povezati izobraževalni sistem tako z obrtjo kot z gospodarstvom. Še posebej je namen, da se mladi čimprej poklicno socializirajo. Vajeništvo je za vse nas pomemben projekt. Pomemben je tudi znotraj Evropske unije, ta ga tudi posebej poudarja in naslavlja. Zakaj? Zato ker z njim iščemo nove možnosti in priložnosti tudi v luči zaposlovanja mladih kakor tudi izobraževanja in usposabljanja na način, ki ga približa trgu dela in predvsem potrebam delodajalcev. Prav tako je zelo pomembno, da bo za vajenca, ki bo opravljal delo pri delodajalcu, zagotovljeno delovnopravno varstvo, da so mladi zaščiteni, da imajo ustrezne pravice in da nagrada oziroma nadomestilo za to opravljeno delo ne bo vplivalo na družinske prejemke in socialne transferje družine. Naj poudarim, kot smo že razpravljali tudi na pristojnem odboru, da dijak, dijakinja, ki bosta opravljala usposabljanje na učnem delovnem mestu, nista zaposlena, ampak sta v statusu dijaka in dijakinje. To je zelo pomembno zato, da znamo tudi razumeti pravice in na drugi strani odgovornosti, ki iz tega izhajajo tako za delodajalca kot seveda tudi za šole. Kot določa zakon, bo imel vajenec status dijaka oziroma dijakinje, ki se najmanj 50 % izobraževalnega programa praktično usposablja na učnem mestu. Zakaj je to pomembno? S tem bistveno nadgrajujemo, pravzaprav podvajamo dosedanje oblike tako imenovanih individualnih učnih pogodb oziroma drugih oblik usposabljanja že znotraj delodajalcev oziroma praktičnega pouka. To pomeni, da se v resnici približujemo čim večjemu obsegu praktičnega znanja, videnja in osvajanja veščin na način, ki je blizu delodajalcu in trgu dela. Zelo pomembno je, da bo dobro in sinhronizirano deloval trikotnik šola–zbornice–dijak, dijakinja. Če v tem trikotniku ne bo zgrajenega zaupanja in odgovornosti drug do drugega, bomo težko spodbujali mlade in tudi starše, da bodo z veseljem vpisovali svoje mlade otroke v ta sistem. A vendar, prav temu je tudi namenjena današnja diskusija, zato spodbudimo drug drugega, da bomo razumeli ne le na eni strani izvedljivost in pomembnost tega sistema, ampak predvsem tudi doprinos k razvoju mladih, novih potencialov in hkrati tudi veščin, ki se krepijo za potrebe delovnih mest. Trikotnik šola–delodajalec–zbornica je zato ključen in tudi vnesen v predlagani zakon. Prav tako je zelo pomembno, da bo v njem deloval tudi odgovoren delovnopravni odnos na področjih, kjer je to pomembno, in seveda, da ob mladoletnih osebah in še posebej ob varstvu mladoletnih oseb z vidika delovnopravnih odgovornosti umeščamo tudi tiste odrasle, predvsem brezposelne, kar je tudi analogija z državami, s katerimi smo se primerjali, na način, da lahko dosežejo tudi skozi ta sistem ustrezno prekvalifikacijo. Ob tem bi se še posebej zahvalila tudi obema resorjema, tako Ministrstvu za delo kot Ministrstvu za gospodarstvo, da smo našli skupni jezik, kako reševati vsa ta področja, predvsem pa način izvajanja na učnem delovnem mestu. Kako naprej? Da bi zakon karseda dobro zaživel, smo pripravili pilotski projekt in pričakujemo do 200 vajencev na leto, če bo to le delovalo spodbudno in seveda tudi v kontekstu našega sporočanja, tudi iz Državnega zbora, da je to nekaj, kar je priložnost za mlade in za vse tiste, ki si želijo krepitve veščin, še posebej pa za delodajalce. Številni amandmaji, ki so bili vloženi in ki smo jih obravnavali tudi na pristojnem odboru, kažejo v resnici na to, da so bili pogledi do sedaj v pripravi tega zakona in predvsem tudi različni interesi vidni, dani, a vendarle usklajevani z vsemi socialnimi partnerji. Prav temu vsled upam in verjamem, da smo se v resnici z našim predlogom približali ne le načinu izvedljivosti, ampak tudi kakovostnemu in odgovornemu delovanju vajeništva kot sistema, ki postane trajen, ki postane stabilen in v dobro vseh deležnikov v njem. Najlepša hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici dr. Mirjam Bon Klanjšček.
Hvala lepa. Vsi prav lepo pozdravljeni! Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino je na 26. redni seji 11. aprila letos obravnaval Predlog zakona o vajeništvu, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. O predlogu zakona je bila na podlagi 122. člena Poslovnika Državnega zbora opravljena tudi splošna razprava. Državni zbor je navedeno razpravo opravil na 27. redni seji 17 . februarja letos in sprejel sklep, da je Predlog zakona o vajeništvu primeren za nadaljnjo obravnavo. Predloženi zakon je z vidika njegove skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajnotehničnega vidika proučila Zakonodajno-pravna služba. Njena predstavnica je v uvodu opozorila predvsem na nejasnosti, nedorečenosti, napačna sklicevanja ter na obrazložitve v predlogu zakona, ki ne ustrezajo poslovniškim določbam. V nadaljevanju se je omenila na pripombe, ki jih je v mnenju izpostavila ob obravnavi posameznih členov. Predlog zakona je podprl tudi Državni svet, njihov predstavnik, pa je kot pomembno pri nastajanju predloga zakona še posebej izpostavil medresorsko sodelovanje pristojnih področnih ministrstev za izobraževanje, gospodarstvo in delo. V poslovniškem roku so amandmaje vložile poslanske skupine koalicije ter poslanski skupini Nove Slovenije in Združene levice. Po uvodnih predstavitvah predloga zakona s strani ministrice za izobraževanje, znanost in šport ter državnega sekretarja na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo je sledila razprava, ki je potekala predvsem o pravicah, dolžnostih in statusu vajencev, vajeništvu kot delu izobraževalnega procesa, vlogi zbornic pri usposabljanju vajencev ter o drugih vsebinah, povezanih s predlogom zakona. Predlog zakona so podprle tudi nekatere institucije, ki so sodelovale že pri njegovih pripravi, to so predvsem Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije, Kmetijsko-gospodarska zbornica Slovenije in Gospodarska zbornica Slovenije. V nadaljevanju razprave so nekateri menili, da predlog zakona ne sledi kriterijem jasnosti, določljivosti, razumljivosti in nedvoumnosti ter da ni koherentno vpet v pravni red. Drugi pa so menili, da je zakon dober, da je treba usposobiti mlade, da bodo lahko vstopili v delovni proces, obenem pa je treba spodbujati delodajalce, da bodo več vlagali v kader in da je treba več narediti za populariziranje in nadgradnjo poklicev, kjer primanjkuje kadra. Po razpravi je odbor sprejel amandmaje poslanskih skupin koalicije. Odbor je na podlagi 8. odstavka 131. člena Poslovnika Državnega zbora oblikoval in sprejel tudi tri svoje amandmaje k 2., 3. in 22. členu predloga zakona. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Hvala lepa.
Ker je zbor na 27. seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona, predstavitev stališč Poslanskih skupin ni možna. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 20. 4. 2017. Ker je amandma Poslanske skupine Združena levica k 1. členu vsebinsko povezan z amandmaji istega predlagatelja k 2., 5., 36. in 37. členu, bomo o njih razpravljali skupaj. V razpravo torej dajem 1., 2., 5., 36. in 37. člen ter amandmaje Poslanske skupine Združena levica k tem členom in amandmaja Poslanske skupine Nove Slovenije k 5. in 37.členu. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Tomaž Lisec.
Predsednik, hvala za dano besedo. Spoštovana ministrica z ekipo, kolegi, kolegice, vsem skupaj lep pozdrav! Upam, da sem si prav zapomnil, predsednik, 1., 5., 12., 37., skratka skoraj o vseh amandmajih lahko govorimo pri tem 1. členu. Je pa res, da, tako kot ste predsednik ugotovili, si amandmaji nekako sledijo predvsem na podlagi zapisa Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, ki je, to si bom upal reči na podlagi tega mnenja, razcefrala osnutek zakona. V poslanski skupini nam je žal, da je prišlo do takšne situacije, ko koalicije kot valjar ne upošteva nikogar, kar je razvidno tudi iz gradiva oziroma poročila o sami seji odbora, ki smo jo poslanci SDS zaradi tega, ker si pri tako pomembnem vprašanju koalicija noče vzeti dodatnega meseca časa, da bi morda opravili javno predstavitev mnenj ali pa se v tem mesecu še uskladili z vsemi deležniki, s katerimi se v tej vladi tako radi usklajujete, da bi dobili res dober sistemski zakon, ki pa bi nosil pomembno komponento, da bi bil izvedljiv v praksi. In kakšno je stanje po drugi obravnavi, torej po dopolnjenem predlogu zakona? Tri četrtine mnenja Zakonodajno-pravne službe, predvsem tistega, ki se ukvarja s samo vsebino zakona, je koalicija povozila. V Poslanski skupini smo približno vedeli, kam bo šla zgodba, in zato tudi nismo pripravili amandmajev. In zakaj ne? Dva dni sem se trudil in napisal približno polovico amandmajev, ki bi jih skušali vpeljati v ta zakon, pa moram reči, da nam je bilo tukaj v veliko pomoč tudi mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je odprlo in podprlo vse tiste dvome, ki smo jih imeli v Poslanski skupini SDS glede določenih vprašanj v tem zakonu. Najprej, sistemska ureditev. Ni je. Pri prejšnjem predlogu zakona so predvsem koalicijske poslanske skupine rekle: »Ne, ta zakon ni sistemski, mi bomo to uredili sistemsko.« Naslednja točka pa je dokaz, da delate včasih eno, včasih drugo. Imamo Zakon o poklicnem in strokovnem izobraževanju in znotraj tega, mislim da, peto ali šesto poglavje govori o vajeništvu. Vi ste to eno poglavje vzeli iz sistemskega zakona in ga dali v nek svoj zakon, na katerega se zdaj izgovarjate, da je sistemski zakon oziroma bo nov zakon in se bo številka 20 tisoč predpisov le še povečala, namesto da bi zadeve urejali tam, kjer jim je prostor. Toliko o tej sistemskosti. In na to sistemskost je opozorila Zakonodajno-pravna služba: »V obrazložitvi ne pojasni vsebine posameznih členov predloga zakona ter posledice in zato ugotavljamo, da predloženo gradivo tega kriterija ne izpolnjuje, ni obrazložitev, nejasnost prispeva še razkorak med predlagano normativno ureditvijo in navedbami …« in tako naprej, da ne bom v uvodu predolg. Bom samo še enkrat povedal, dvakrat smo v tem mandatu predlagali zakon v Poslanski skupini SDS, zatorej nam nihče ne more očitati, da nam ni za sistemsko reševanje tega, na žalost zelo akutnega problema vseh tistih mladih, ki se želijo v Sloveniji poklicno in strokovno izobraževati, kar pa pomeni, če se bodo tu dobro izobrazili, navezali stik z delodajalcem, ne bodo tisti dan, ko bodo končali srednješolski izobraževalni sistem, razmišljali o tem, ali je njihova naslednja destinacija Avstrija, Nemčija, Švica ali še kje drugje, kamor odhajajo moji mladi kolegi v zadnjih tednih in mesecih, Nova Zelandija, Avstralija. Dubaj je zelo zanimiva destinacija, ampak ne turistična, na žalost, pač pa zaposlitvena, tam potrebujejo poklicne in strokovne delavce s področja turizma, obrti, gradbeništva, elektrotehnike, strojništva in tako naprej. Ampak s tem zakonom verjetno nobenega od teh mladih ne bomo obdržali doma, ker smo s tem zakonom naredili še večjo zmedo. Ministrica je rekla: »Vajenec je dijak.« Mnenje Zakonodajno-pravne službe: »Poglavitno pa je, da je ne dovolj določen in s tega vidika vprašljiv sam koncept vajeništva, kot je opredeljen v predlogu zakona. V 1. členu ga predlog zakona sicer opredeljuje kot obliko izobraževanja, vendar pa bi bilo treba ponovno pretehtati oziroma izpisati rešitve statusne opredelitve. Menimo, da je umestitev vajeništva v izobraževanje v nadaljnjih določbah zamegljena in tako status vajenca ni enoznačno definiran oziroma ločnica med njima ni jasna.« In tu je tudi tisto, kar smo opozarjali že pri prvi obravnavi predloga zakona – predlog zakona, poglavitne rešitve, točka 2.3/1: »Vajeništvo je del sistema poklicnega in strokovnega izobraževanja.« In tu predlagatelj zapiše: »Izobraževalni programi se lahko izvajajo v šolski obliki na podlagi Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju ali v vajeniški obliki, na podlagi Zakona o vajeništvu.« In potem rinete noter še Zakon o delovnih razmerjih pa Zakon o izobraževanju odraslih, skratka, rinete vse. In zato smo se odločili, da v Poslanski skupini SDS ne predlagamo amandmajev, ker vemo, kakšen bi bil rezultat tega našega dela – ignoranca, tako kot se je posledično tudi zgodilo, tudi ignoranca vseh ostalih. Nam je zelo zanimiv amandma, ki ga predlaga Poslanska skupina Združene levice k 1. členu, to pa je, da se črta besedilo »in v programih nadaljnjega poklicnega in strokovnega izobraževanja«. Torej, za kaj gre v tem 1. členu, citiram: »Ta zakon ureja vajeništvo kot obliko izobraževanja v srednjem poklicnem izobraževanju …« in namesto, da bi tu naredili piko, kar predlaga tudi Zakonodajno-pravna služba nenazadnje, vi nadaljujete: »… in v programih nadaljnjega poklicnega in strokovnega izobraževanja.« In drugi odstavek pravi: »Za vsa vprašanja v zvezi z vajeništvom, ki jih ta zakon ne ureja, se uporabljajo določbe zakona, ki ureja poklicno in strokovno izobraževanje.« Pa ne samo sistemski zakon, potem imate noter še Zakon o izobraževanju odraslih in Zakon o delovnih razmerjih. Skratka, v Zakonu o vajeništvu, ki naj bi bil v prvi vrsti oziroma stoodstotno namenjen vajencem, mladim, če želite, boste naredili – kaj? V pilotskih projektih verjetno zaposlili 200 ljudi, da bodo starejši brezposelni ali v sistemu izobraževanja odraslih delali na primer kot vajenci v McDonaldsu, če želite, kar smo poslušali v eni izmed preteklih zgodb. In da bo osem šol – verjetno bi bilo zanimivo izvedeti, po kakšnem ključu – s štirimi programi dobrohotno vključenih v pilotski projekt, do leta 2020, 2021 pa tega piar izdelka ne bo nikjer več v praksi, ker ne bodo več zbornice za. In tisti, ki se spomnimo let 2005, 2006, ko se je sistem vajeništva ukinil, vemo, da ni bil kriv takratni minister, ampak so se zbornice odločile in so rekle: »Ne, mi se takšnega sistema ne gremo.« In potem je bil sklep vseh resornih ministrstev, izobraževanja, delo, družine, gospodarstvo, obrtne zbornice, vseh ostalih zbornic, počakajmo in naštudirajmo nov proces. Ampak potem so se vlade hitro menjavale in nikomur ni bilo v interesu, da ta sistem reši oziroma se je problematika vajeništva reševala bolj v področnih zakonih, namesto da bi se reševala v Zakonu o poklicnem in strokovnem izobraževanju. Skratka, mi podpiramo to intenco, ki jo ima Združena levica, da, če že hočete poseben zakon o vajeništvu, naj bo ta zakon o vajeništvu namenjen mladim. In kot podobno, ko so na oblasti leve vlade, rinete vse skupaj, vedno, brezposelne, starejše, mlade, kar vam bistvu pride pod roko, vse rinete v nek nesistemski zakon. Skratka, jaz upam, glede na to, da je ministrica rekla, bila je diskusija, danes bo diskusija, da se ne bo zgodilo isto, kot se je zgodilo na sami seji odbora. Tisti redakcijski amandmaji s strani koalicijskih poslanskih skupini so bili sprejeti, Združena levica, Nova Slovenija povoženi. Saj pravim, meni je pa malo žal, da sem se dva dni ukvarjal, kako urejati določene amandmaje pri določenih členih, kjer je zakon tako nesistemsko narejen, da ga je nemogoče rešiti. In zdaj če dovolite, predsednik, ker ste rekli, da so vsi ti amandmaji povezani, da se navežem še na 5. člen. Ste rekli, da je prav tako del tega dela. 5. člen pa govori o vajencu. In tu imate dikcijo, ki jo je treba zbrisati oziroma tri četrt zbrisati. V 1. členu je dobro: »Vajenec je dijak, ki se izobražuje v izobraževalnem programu.« Super. »Vajenec je tudi oseba, ki se izredno izobražuje, brezposelna oseba ali zaposlena oseba, z namenom pridobiti več srednje poklicne izobrazbe zaradi prekvalifikacije.« Če bi resnično želeli imeti zakon o vajeništvu, ki je bil namenjen vajencem, tak odstavek niti ne bi prišel v osnutek besedila zakona. Ampak očitno bo ta intenca, da se ravno te preferira znotraj vajeniškega sistema, ta zakon naredila še veliko slabšega. In tretji odstavek tega 5. člena, ki govori o vajencu, prav tako piše: »Vajenec iz prvega odstavka tega člena ima pravico in obveznosti po tem zakonu in zakonu, ki ureja poklicno in strokovno izobraževanje. Vajenec iz prejšnjega odstavka pa potem zakonu.« In potem pridemo do amandmaja, ki želi notri vrniti še Zakon o delovnih razmerjih in Zakon o urejanju trga dela, da bi bile zadeve ja še bolj nepregledne, nesistemske, netransparentne, skratka vse tisto, kjer vi besedo ne izpuščate, se v tem zakonu dogaja. Namesto sistemskega, nesistemski. Namesto preglednega, nepregledni. Namesto transparentnega, netransparentni. Takšne so določbe tega zakona. In ta zakon bo imel potem še za posledice – kaj? Izvedbo v praksi. Pilotni projekt v šolskem letu oziroma v letu brezposelnih in starejših za leto 2017, 2018, vsi pa vemo, kaj nas čaka naslednje leto, če ne že prej. Volitve! In veste, kje je še leto 2020, 2021? Verjetno bomo že kje vmes rekli, ne samo novela tega zakona, ampak umik tega zakona iz številke 20 tisoč plus zakonov in podzakonskih aktov, ki jih imamo v državi, in ureditev v sistemskem zakonu. Potem pa ste rekli, predsednik, 12. člen, če se ne motim, pa bom šel prej še na 38. člen, ki prav tako govori o vajencu in pa 18. člen, obveznosti vajenca, osem alinej, kaj se mora narediti in potem ta ključni 28. člen, o katerem tudi govorimo: »Vajenec lahko kadarkoli med trajanjem pogodbe o vajeništvu brez obrazložitve odpove pogodbo o vajeništvu.« Zdaj mi pa vi povejte, v tej situaciji, ki jo imamo v Sloveniji, ko sem bil včeraj na enem sestanku, kako so obrtniki govorili, da ne morejo dobiti nič razen tistega, kar se imenuje študent, za redno zaposlitev. Kako bo nek resen delodajalec, z resnim mentorjem vzel vajenca, če mu lahko vajenec drugi dan pokaže nek prst in reče, delodajalec, adijo. Vajenec lahko kadarkoli med trajanjem pogodbe o vajeništvu brez obrazložitve odpove pogodbo o vajeništvu. Na drugi strani seveda delodajalec pa ima, lahko odpove pogodbo o vajeništvu, če na na na na na na na na, in kaj vse ga čaka. Ste vi sigurni, da bo kdo sploh hotel vzeti vajenca? Še teh 8 šol s temi štirimi programi se verjetno ne bo odločilo. Kako ste lahko tako benevolentno spregledali, da ne bom kaj drugega rekel, tako pomembno določbo. Ena izmed strank v postopku lahko ne samo iz danes na jutri, ampak v naslednjih petih minutah, ko mu recimo reče mentor, spoštovani dijak, vajenec, glej, jutri se bova pa to učili, pa reče vajenec, ja, oprosti mentor, jaz se pa tega ne grem, 28. člen Zakona o vajeništvu, srečno in nasvidenje! In, kako že rečemo? Nikome ništa. In tako naprej. Potem pa grem nazaj, glede na to, so vsi povezani, na 12. člen, ki je tudi v tem sklopu, kaj lahko govorimo, zbornice [[…]]
Vsi pa res niso povezani, ampak v redu, saj bom smatral to kot del razprave.
Najlepša hvala. Zbornice. Kaj je rekla Zakonodajno-pravna služba? »Glede delitve med izobraževanjem in delovnim področjem opozarjamo na veliko vlogo, ki jo imajo po našem mnenju v tem predlogu zakona zbornice, ki niso ekvivalentne vlogi šol in resornega ministrstva, kot bi pričakovali glede na osnovno opredelitev, da gre pri vajeništvu za obliko izobraževanja.« Ključno, zbornice se ne bodo odločale, delodajalci se ne bodo odločali. In tisti ključni moment, ki ga moramo zasledovati pri uvedbi vajeništva, bo rekel isto, kot prej vajenec v 28. členu: »Hvala za pozornost, spoštovano Ministrstvo za izobraževanje! Hvala za pozornost, Ministrstvo za gospodarstvo! Hvala za pozornost, Ministrstvo za delo! Mi se tega ne gremo.« In potem vsi ostali odpadejo, od vajencev, do šol, do evidenc, ki jih morajo šole voditi po tem zakonu, ki so le še ena nova administrativna obremenitev, ampak o tem malo več v nadaljevanju. Zbornice tega dela ne bodo zmožne opraviti tudi, če ga bodo želele. Kaj vse morajo narediti? 16 stvari. Pa da ne govorimo, da je 16. točka tega člena: »… opravljajo druge naloge določene s tem zakonom.« Poleg 15 prej navedenih stvari, opravljajo še druge naloge, določene s tem zakonom. Še enkrat. Če je namen vzpostavitve vajeništva, je treba kljub temu, da vem, da želijo imeti šole določen vpliv, ki ga tudi imajo po tem zakonu, bi morale imeti resen pristop k temu zakonu resorna ministrstva, ki se, če pogledamo celoten predlog zakona, skoraj umaknejo iz tega sistema, notri pa pridejo sindikati. In še enkrat, ministrica je rekla, vajenec – dijak. Zakaj je potem vloga sindikatov in pa debata o kolektivnih pogodbah, če je vajenec dijak. In to, še enkrat se vračam, je tisto, kar je prej rekla Zakonodajno-pravna služba – odločimo se, ali je vajeništvo del izobraževalnega sistema ali del delopravnega sistema. Vi pa ste hoteli to skupaj vreči, pa ste naredili katastrofo. Jaz sem prepričan, da bi se delodajalci raje odločili, če bi rekli, poglejte, vajeništvo je del delovnopravne zakonodaje, zbornica je to, to, to, šole to, to pa to, dijaki to pa to in bi vsi vedeli. Zdaj bo pa še vedno vajeništvo del izobraževalnega sistema, ampak zbornice pa na polno vpletene v ta sistem, šole pa le s tistim, evidenca tukaj evidenca tam, ampak samo zbirajo jih, tisto kar morajo te uboge zbornice prinašati vsakodnevno, vsakomesečno z različnimi zadevami, ki so v tem zakonu. Skratka, verjetno se bom še javil, ampak resnično, spoštovana ministrica, jaz verjamem, da ste imeli dober namen urediti ta dokaj zakompliciran sistem. Mislim, da se vsi strinjamo, da ni lahka materija, ampak bom direktno povedal, jaz mislim, da ste se premalokrat dobili z Obrtno zbornico, z Gospodarsko zbornico, prevečkrat pa poslušali očitno mnenje kakšnega sindikata. In da se navežem še na člena 36. in 37., pri katerih mislim, da so prav tako amandmaji, 37. člen, ja. Vajeništvo v izrednem izobraževanju. Tega mislim, da ne bi bilo treba, ker tukaj govorimo o prekvalifikacijah in brezposelnih osebah. In še en nov moment uvedete, namesto da bi bilo čim bolj enostavno. »V primeru iz prejšnjega odstavka, torej zaradi prekvalifikacije, se lahko vključi tudi brezposelna oseba in je stranka pogodbe tudi …« Kdo? »… Zavod Republike Slovenije za zaposlovanje.« Obrtna zbornica se verjetno križa, brezposelni se križajo še dvakrat, dijaki pa sploh upajo, da se ta enkrat ukine, kajti vse vedo, da slej kot prej, ko bodo dokončali svojo poklicno in strokovno izobraževalno pot, jih čaka Zavod Republike Slovenije za zaposlovanje. »Pogodbo o vajeništvu se lahko sklene po predhodni sklenitvi zaposlitvenega načrta in sestavi načrt izvajanja vajeništva.« Pa še brezposelni, ki jih vtikate v ta zakon, bodo bežali od sistema vajeništva. Skratka, po tem zakonu, spoštovani, resnično verjamem, dobri nameni, ampak razen tega pilotnega projekta – pa se bom javno upravičil, če bo prišlo do boljšega stanja – ne bo imel nihče nič, razen ministrice za delo, ki bo lahko rekla, še 200 manj brezposelnih ker, kot, citiram, kar je tudi eden izmed predlogov tega 37. člena, »ne glede na določbe zakona, ki ureja trg dela …« Skratka, tisti zakon, ki rine notri delovnopravno zakonodajo. »… so osebe iz prvega odstavka tega člena …« Torej brezposelne osebe. » … z dnem pričetka izvajanja izobraževalnega programa v skladu s sklenjeno pogodbo preneha voditi evidence brezposelnih oseb in se v času trajanja vajeništva ne šteje za brezposelno osebo.« Že kar vidim članek 1. Septembra ali pa 1. oktobra Še za 200 manj brezposelnih v tej naši državi. Ja seveda, ker boste brezposelne vključili v sistem vajeništva, in to bo to. To je intenca tega zakona. Mladi so se izgubili nekje s prevodom ali pa z vnašanjem določenih postavk v tem zakonu. Tako da, spoštovana ministrica, še enkrat, verjamem v dober namen, ampak očitno katastrofalna izvedbe tega zakona, pa da ne bo pomote, upal sem, da bo mnenje Zakonodajno-pravne službe ovrglo moje, pa če želite, naše strankarske sume glede osnutka tega zakona, da je ogromno nedorečenih stvari, na katere smo opozarjali v prvi obravnavi, kdo je lahko vajenec, zbornica, sindikati, evidence in tako naprej, ampak Zakonodajno-pravna služba jih na brutalen način povedala, ne tako po tej kmečki logiki, ampak po zakonodajni formuli. In če je zakonodajna formula katastrofalna, kaj sledi v Sloveniji, kjer že dober zakon naredimo katastrofalen v praksi? Katastrofalen zakon, še bolj katastrofalne posledice v praksi. Na žalost. Hvala.
Besedo ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Fino je, da je govorec pred mano tako dobro iztočnico dal in ogromno tega pojasnil, razen seveda v tistem sindikalnem delu se nekako, ne bom rekel, da se moram strinjati, ampak se žal strinjam. Nek dober namen se je očitno nekje po poti izgubil. Pa bom začel z zgodbo. Na šiht vedno prihajam z vlakom, domov se sicer včasih peljem s kom od koalicijskih, pa jih poskušam malo marinirati. Včeraj se peljem z vlakom in v Celju vstopita na vlak 19-letni mladenič z njegovo učiteljico, mentorico, gresta na neko podelitev nagrad v Ljubljano. Jaz pač delam svoje, imam velika ušesa, vlečem na ušesa in pač on razlaga, ja, ja, kakšne načrte ima. Zdaj se bom preselil s punco v Sežano, se bom izučil za kamnoseka, potem bom šel v Maribor še na lesarstvo, potem me pa še zanima kovaštvo in bom verjetno izkoristil kakšne evropske možnosti in se bom šel še malo kovaštva izučiti na Češko. Evo, se mi zdi, da je bila to ena redkih lepih dobrih novic, ki sem jih včeraj, dokler sem bil v tej bajti – Ljudmilo gledam – slišal. Žal. Tudi če ne bi bilo tistega zelo žalobnega revizijskega poročila Računskega sodišča o mladinskih politikah, se mi seveda s tovrstnimi zadevami moramo ukvarjati. Vsi se strinjamo, podobno kot pri drugem tiru, da je to področje treba urediti. Premalo se nas strinja, neglede na to, s kakšno pirhbarvo bo pobarvana koalicija ali sestava tega parlamenta, da je skrajni čas po več kot četrt stoletja neresnosti, da se začnemo ukvarjati z gospodarsko podstatjo te družbe, da se začnemo ukvarjati z industrijskimi politikami, da se začnemo ukvarjati z reindustrializacijo. Združeni levici se pogosto očita, vi bi vse nacionalizirali, kolholzirali gor in dol, glejte, vsak ki malo hodi z odprtimi očmi po Sloveniji, ve, da nas je večina delavcev, ki poskušamo preživeti, večina obrtnikov, večina malih, srednjih podjetnikov in se tudi seveda zavedajo, če se hočeš resno iti dejavnost, potrebuješ neke robne pogoje, ki jih določamo tukaj mi, potem čez en majhen milijon podzakonskih aktov izvršilna oblast. In skozi te robne pogoje, vsak od nas, ki je kdaj poskušal ustvarjati delovna mesta, ve, da seveda potrebuješ zadovoljnega delavca. In se mi zdi, da tukaj ni treba tople vode odkrivati. Druga neka stara cehovska zgodba, sem že večkrat omenil, Richard Sennett piše o tem v knjigi, ki bi jo lahko prevedli v slovenščino kot mojstrstvo. Pravilo 10 tisoč ur. To je staro cehovsko pravilo, 10 tisoč ur moraš guliti vajeništvo, da te bomo potem požegnali za mojstra, potem pa še enih 20 tisoč ur, da boš res postal mojster. To so v bistvu neka dejstva. Jaz zdaj ne bom metaforično lepil, kakšno mnenje imam o tem zakonu, ampak kolega Lisec je v bistvu pokazal, kaj je namen tudi tega bil. Sedanja kohezija, rečemo, je bolj mehka, je manj infrastrukturna, kot je bila prejšnja, tam so neki penezi, ki bi jih bilo nekako pametno porabiti, in seveda vsaka vlada si mora tudi malo statistike popraviti. In zdaj tukaj trčimo ob celo vrsto teh problemov. Mi smo kljub temu vedoč, da nas boste verjetno s temi amandmaji povozili, šli v domačo nalogo, ne, nismo obupali kot SDS. Seveda je prva ta dilema v mešanju preveč zadev skupaj. Veste, če delate belokranjsko pogačo, če delate prleško ali pa prekmursko gibanico, tam veš, kaj so sestavine in se tega moraš držati. Tu je pa ta predlog prišel v hišo in je neka taka »jaz sem sin kuharice«, v bistvu neprebavljiva enolončnica, če si upam malo pod pas, lahko rečem, ki je v bistvu naš domači pes, ki sicer živi v drugi državi, ne bi pojedel. To je tu nekako problem. Strinjam se s tem, brezposelne vtikati v neko vajeništvo, da kdorkoli bo že na oblasti, se bo malo hvalil z nekimi statistikami in se potem ne bo spraševal, ali ta brezposelni, ki si ga še bolj ponižal – malo starejši se spomnite Bennyja Hilla, ki je tistega po glavi tepel v skečih –, ki si ga še bolj ponižal kot agencijskega delavca, ga dal še na manjše peneze, s čemer v bistvu ne bo mogel preživeti. Ko sem poslušal ministrico, ki je to predstavljala, sta se mi dve zadevi najbolj vpiknili v glavo. Prva zadeva je bila ta, naj mladi pridejo čimprej na trg delovne sile, in druga zadeva je bila to, kar se imenuje pilotni projekt, čeprav je Zakonodajno-pravna služba tudi tu strigla z ušesi, zakaj je zdaj to pilotno – zakon, ki se požegna, gre v veljavo. Skratka, zakaj? Zato, ker se mi zdi, da ta zakon moramo brati tudi v luči zakona, ki smo ga predhodno obravnavali – vozniki, voznice. Moramo gledati tudi v luči zmanjševanja poklicnih pokojnin. Mi bomo zdaj 15-letne mlade zvrnili na trg delovne sile in naj bi oni delali do 67. leta. Pa vsak od nas ve, če bi začel takole zdaj ta mikrofon premikat, da bo čez nekaj časa tule počilo. In človek je tudi navsezadnje material. In zbornice tudi včasih lažejo, pravijo, plače prehitevajo produktivnost. Ni res! Naši zgarani ljudje grejo na bolniško, ne zaradi tega, ker bi goljufali ali ker bi šli krompir sadit, kot mogoče včasih, ampak enostavno zato, ker so v bistvu zgarani. In gre za nekaj, kar jaz zadnje čase imenujem »premislek o neki drugi in drugačni politični ekonomiji«. Veste, kakšen je odnos Združene levice do kapitalizma, ampak tudi znotraj tega kapitalizma, ki ga večina podpira zaenkrat v tej družbi in državi, so možne druge in drugačne politične ekonomije in je možno ustvarjati neko družbo in gospodarstvo brez tega nasilja, ki ga dandanes imamo, ki ga imamo nad vedno večjim delom zaposlenih. Kaj mi s temi amandmaji dejansko – Miha bo še malo več o tem govoril – delamo? Dejansko poskušamo vajeništvo nameniti mladim, sočasno pa te mlade tudi zaščititi. Kakorkoli mi zdaj obračamo, ali je to izobraževanje ali je to delovno pravo, to je mešano področje, to je dejstvo. Tako ga je tudi treba premisliti in ga je v bistvu treba tudi urediti. Tu se nekako preveč zvrača na hrbet delodajalcev, če hočete, zbornic, brez zadostne kontrole. Premalo je zaščite teh mladih ljudi na tem področju. Ker imamo elemente seveda delovne pravnosti, potrebujejo obvezno pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Treba se je seveda dotakniti resno, kdo bo te ljudi mentoriral, kdo bo dejansko mentorje usposobil v nekih tistih, če hočete, osnovah didaktike in andragogike. S tem imamo že na faksu probleme, ko mladi docenti nočejo iti na kakšen tovrsten tečaj, čeprav bi lahko tudi kritiziral kakšen tak tečaj, ker sem ga za razliko od številnih opravil, kar se mi verjetno tudi navsezadnje malo pozna. In tu imamo v bistvu zdaj neko tako neprebavljivo zgodbo. Žal je ta koalicija, žal je ta SMC – jaz pogosto rečem, da si želim po naslednjih volitvah, da noben ne bi imel več kot 20 poslanskih mest. Zakaj? Saj bo težje sestaviti koalicijo, ampak bo manj vehemence. Mi že tri leta gledamo, kadarkoli z vseh strani poskušamo opozarjati, da neka zadeva pa res ni premišljena, da res ne pije vodo, bolj vi buldožirate naprej. Ampak veste, svet je obstajal pred SMC pa tudi pred Združeno levico, pred Nsi in bo ostajal tudi potem. Ampak nekdo se bo s tem moral nekako ukvarjati v naslednjem mandatu, v bistvu z neko tako šlamastiko, kakšna je, s katero velika večina ni zadovoljna. Včeraj sem se ob tisti obrazložitvi glasu spraševal, kakšno zakonodajno telo smo mi. Pa moram tu nadaljevati. Po treh letih imam vtis, da je nek maksimalni domet nas, da sprejemamo zakonodajo, s katero noben ni zadovoljen. In to je verjetno potem optimum v Sloveniji. Dobro, pustimo ob strani, da zelo radi bevskamo in zapenjamo nasploh, ampak tu dejansko so številne vsebinske pomanjkljivosti, na katere opozarjamo. In pred kratkim sem se z vlakom vračal domov, če sem že začel z vlaki, bom končal z vlaki. In sem se pogovarjal z enim ključnim sindikalistom slovenskih, pa ne bom ga sedaj imenoval, kdo bi celo mogoče rekel, da bolj desno štrli kot ne, ampak ne, je tak sindikalist, kot sindikalist mora biti. In seveda sva se tudi pogovarjala o vajeništvu. In sva se dejansko strinjala, da to tako, kot je zapisano, dejansko še rang nižje od agencijskih prekarnih variant. In tu imamo tudi nek problem, ki ga moramo resno razmisliti, ko mislimo na vajeništvo in ko mislimo na delovnopravno zakonodajo in razmere. Mi imamo dan danes nekako preveč nekih možnosti kot nekih lego kock, kjer bo tista, najprej manjšina v bistvu, ki zlorablja tiste, ki morajo delati, in to je večina nas, nekako potegnila lego kocke, ki odgovarjajo, in se bo to nasilje sistema nadaljevalo, veste. Ampak dejansko potem zelo hitro prideš iz tega iz neke manjšine, da je to prevladujoči način delovanja nekega gospodarskega sistema, kar je v veliki večini in na številnih področjih v Sloveniji žal res. Pa se lahko dotaknemo vseh mlajših od 40 let v akademski sferi pa v znanosti, lahko se pogovarjamo o turizmu, lahko se pogovarjamo o nedoktorskem kadru v javnem zdravstvu, o tovoranjakarjih, o vajencih. In to je nek razmislek, kjer moramo mi narediti drugo in drugačno domačo nalogo. In to je neka potem vizija, ki jo moramo mi premisliti, ne pa reči, dajmo malo stisniti, pa star kruh jesti, pa se bomo leta 2050 vsi smejali. Ne vem kje? V grobu verjetno, stari malo čez 50 let, ko nas bo kap zadela. Hvala za besedo.
Preden dam besedo naprej, prosim drugič, te naše naprave so kar lepo občutljive. In že mene so opozorili, da vas ne smem opozarjati na ta način, tako da za naslednjič – pustite ta mikrofon pri miru, ker bi se znal pokvariti in potem bo obnova vseh teh aparatov privedla do slabšega rezultata, kot so bili rezultati pred tem. Besedo ima gospod Saša Tabaković.
Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi, spoštovano ministrstvo! Jaz vseeno ne bi bil tako apokaliptičen, kot sta bila moja predhodnika. Enostavno v poslanski skupini menimo oziroma prepoznavamo vajeništvo kot nek pomemben ukrep za področje razvoja, dolgoročnega razvoja gospodarstva, kar pomeni seveda tudi večjo mero usklajenosti z izobraževalnim sistemom in tudi v določenem deležu lažjega prehoda mladih na trg zaposlitve. Ne glede na to, da bi morali, vsaj tako je običajno, bolj razpravljati o vloženih amandmajih, so bile razprave vseeno malo širše, tako da se na nek način ponavljajo razprave, ki smo jih že imeli na samem odboru. Kakorkoli, nimam težav s tem. Kar se tiče mnenja Zakonodajno-pravne službe smo v koaliciji večinoma sledili mnenju Zakonodajno-pravne službe, tudi že na odboru so bili določeni amandmaji podprti. Res pa je to, da seveda nismo sledili takrat, kadar se je z mnenjem Zakonodajno-pravne službe želelo tudi vsebinsko spreminjati sam koncept vajeništva. Tukaj pa se je treba vseeno zavedati, da Zakonodajno-pravna služba ne more biti v tem smislu nek politični organ, ampak je lahko samo strokovni organ Državnega zbora. Politične odločitve, ki se dotikajo vsebine, so enostavno stvar politike in ne mnenja ZPS. Kar se pa tiče predlogov vajeništva, ki smo jih že obravnavali v Državnem zboru, se strinjam, to so bili predlogi, ki jih je vložila Poslanska skupina SDS, ampak šlo je za predloge, ki so v resnici minimalno popravljali sistem vajeništva, kot smo ga v preteklosti že poznali, pa je bil ta ukinjen, kot je bilo že rečeno, okoli leta 2005 enostavno zato, ker se ni izkazal za kvalitetnega oziroma za učinkovitega. Bi pa vseeno dodal, ko je kolega Lisec razlagal o tem, da so se pa potem v letu 2005 tako hitro menjavale vlade, da se zato ni moglo vzpostaviti sistema vajeništva, to enostavno ni res. Leta 2005, 2006, 2007, 2011, 2012 je bila seveda tudi vaša stranka na oblasti, pa se v tem smislu v sistemu vajeništva nič ni spremenilo, tako da se mi zdi to, a veste, prvoborsko natikanje medalj kot branik nekega vajeništva vseeno malo nekorektno. Se pa strinjam, da so pa pomisleki, ki se tičejo samega zakona, pa vedno legitimni in vedno na mestu. Strinjam se z mnenjem Vlade kot tudi z nekaterimi razpravljavci že na matičnem odboru, enostavno gre za zakon, ki je minimalni konsenz, torej nek minimalni skupek, neko minimalno izhodišče za različne interesne skupine, tako na eni strani delodajalcev kot na drugi strani seveda tudi sindikate, tudi za mlade. Glede na razpravo, ki smo jo imeli na odboru, ki se je dotikala samega sistema vajeništva, kjer je bilo slediti različna mnenja, na eni strani Gospodarske zbornice, ki je tudi na samem odboru okrcala Obrtno zbornico in podobno. Torej gre za sistem vajeništva, kjer je problematika v osnovi ta, da si vsak, ki se ga vajeništvo dotika, to zelo različno predstavlja, kako bi ta sistem moral biti urejen. In je res to, da gre za minimalni konsenz. Kar pa je pomembno pri tem zakonu, pa je, da se s pilotnim projektom in v tem zakonu, da se v vajeniškem sistemu poskuša v tem minimalnem konsenzu zaščititi obe strani. Na eni strani delodajalce s sofinanciranjem in na drugi strani tudi vajenca, ki bo imel plačane zavarovalne prispevke, vajeniško nagrado, potne stroške, malico, prekinitev pogodbe bo brez odpovednega roka, tudi vajeniška nagrada ne bo vplivala na morebitne socialne transfere družine, iz katere bo prihajal, in podobno. Torej gre za nek konsenz, minimalni konsenz, kako bi vajeništvo moralo izgledati, se bo pa skozi pilotni projekt neke malenkosti oziroma pomanjkljivosti dalo verjetno potem kasneje v prihodnosti popraviti, kar pa je pomembno, da v tem trenutku so znotraj tega minimalnega konsenza zagotovljeni neki varnostni standardi tako na eni kot na drugi strani. Opredelil bi se tudi do predlogov amandmajev Združene levice, ki jih je nekaj čez 20, v resnici pa vsebinsko večinoma problematizirajo sam koncept vajeništva predvsem skozi tri ravnine. V 4. členu je predlog amandmaja, da se razmere izobraževanja, teorija in praksa, pač prenese v prid teorije, to pomeni, naj bi bilo več teorije kot prakse v primerjavi s predlogom zakona. Jaz sem že na odboru povedal, da so določeni poklici takšni, da zahtevajo enostavno več prakse, pa tudi načeloma, to je pa moje osebno mnenje, v bistvu ta glorifikacija teorije, ki se nam v resnici dogaja na vseh področjih, je po mojem mnenju vseeno malo problematična, ker enostavno mislim, da ni vedno akademsko vedenje tisto, ki bi moralo biti nad prakso. Mislim, da gre pri teoriji in praksi za nek enakopraven odnos, da je enostavno teorija namenjena nekemu razmisleku, postavljanju nekih novih vprašanj in praksa seveda kot nek primer, da na ta vprašanja, ki jih teorija postavlja, tudi oprijemljivo, blasfemično danes, oprijemljivo tud odgovori. Še posebej govorim to zato, ker je predlog zakona namenjen izboljšanju kompetenc, zgodnejši poklicni socializacije pa tudi, kot je bilo že omenjeno, lažjemu prehodu na trg dela, torej tistemu, kar mladi danes potrebujejo. Ker če pogledamo primerjalno evropske države, ki imajo sistem vajeništva zelo različno urejen, ampak dejstvo je, da se v teh državah kaže nižja stopnja brezposelnosti mladih. Predlog amandmaja je tudi, da mora po končanem vajeništvu delodajalec enostavno zaposliti vajenca v roku 15 dni za nedoločen čas. Jaz se potem sprašujem, kaj pa, če se vajenec v resnici ne želi zaposliti pri tem delodajalcu. Tu je treba vedeti, da so bile že v razpravi oziroma med pripravo predloga določene aktualne ideje, da bi vajenec, če bi ga že delodajalec moral zaposliti, in če se vajenec ne bi želel zaposliti, da bi moral potem seveda nekako pravično gledano vračati vajeniško nagrado. Jaz se s takšnim sistemom enostavno ne morem strinjati. In če se že sklicujemo na ustavo, kot smo se tudi na odboru na veliko, o tem v resnici govorit tudi 39. člen Ustave, ki določa, da je zagotovljena svoboda dela, predvsem pa, da si vsakdo zaposlitev izbira prosto. Se pa strinjam, kot verjetno vsi, da je pa prisilno delo je v tem smislu prepovedano. In v tem, v luči te vsebine, kjer se v predlogu amandmaja Združene levice predlaga črtanje določb vključitve v vajeništvo brezposelnim osebam. Na ta način naj bi se po predlogu amandmaja tudi omejilo izkoriščanje vajeniškega sistema v smislu prekariata. Zdaj ti pomisleki so seveda na mestu, ampak eno od načel demokratičnega videnja izobraževanja je tudi spodbujanje vseživljenjskega učenja. Mislim, če na eni strani preferiramo izobraževanje v smeri informatike, na drugi strani se nam pa zdi, da bi lahko nek vajeniški sistem pa povečal nek prekariat. Enostavno je treba vedeti, da ima vsak posameznik pravico do opravljanja poklica, ki si ga izbere, in da ima tudi pravico do tega, da se v tem smislu izobražuje in tudi izpopolnjuje svoje znanje glede na poklic, ki si ga je izbral. Tako da v tem smislu tudi vsebinsko težko v SMC podpremo predlog amandmaja, ker enostavno sam predlog zakona sledi določenim ciljem pravice do prekvalifikacije. Tako da v bistvu, kar se tiče predlogov Združene levice, lahko rečem, da so določena vprašanja na mestu, ampak enostavno pa, če vsebinsko gledamo, se mi pa zdijo vseeno stališča amandmajev na nek način kontradiktorna. Na eni strani govorimo o tem, da je vajeništvo nesmiselno, ker se bo sofinanciralo s strani države. Posledično po izteku sofinanciranja zanimanja delodajalcev za vajeništvo praktično več ne bo. Po drugi strani pa se govori, kako bo pa vajeništvo v resnici nek izkoriščevalski sistem, kjer bodo delodajalci verižili vajence zato, da jih bodo lahko izkoriščali. Tako da predlogov amandmajev v tem smislu ne bomo podprli. Podprli bomo pa zagotovo predlog novele, ki je zagotovo neka prava smer. Podatki o stopnji brezposelnosti so spodbudni, ne gre izključno za neko prisilno espejizacijo ali pa za izbris iz registra brezposelnosti, enostavno je dejstvo, da je Vlada zagotovila več evropskega denarja za mlade tudi v okviru novih zaposlitvenih možnosti in enostavno je sistem vajeništva del, če lahko rečemo, tega mozaika. Hvala lepa.
Replika, dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Tudi, če ne bi bil doktor, bi se moral oglasiti glede nekoliko lahkotnega razlaganja, kaj je teorija, gospoda Tabakovića. Navsezadnje tudi igralci potrebujete teorijo in različne šole in načine vživljanja v vloge. Jaz sem v nekem trenutku začel predavati Sociologijo arhitekture in urbanizma in sem na FDV imel velike težave, ker sem se moral skregati, ker sem rekel: »Otroci, jaz vam tega ne bom na PowerPoint kazal, ampak bomo vse delali na terenu.« Tudi teorija se lahko na terenu razlaga in aplicira, sočasno se pa tam lahko dotakne kamna in česa drugega, isto delam tudi s študenti arhitekture. Bi rekel, neki ljudje s končano osnovno šolo, se mi zdi, da bi morali imeti malo bolj resen odnos do teorije. Zgolj to. Hvala.
Besedo ima gospa Ljudmila Novak.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovana gospa ministrica, kolegice in kolegi, lep pozdrav! Ta zakon smo težko pričakovali, še posebej pa ga je gospodarstvo težko pričakovalo. To vedno znova slišim od gospodarstvenikov, da vedno bolj primanjkuje ustrezno usposobljenega strokovnega kadra. Zato je Nova Slovenija ta zakon tudi v prvem branju podprla, seveda v pričakovanju, da ga bomo potem skupaj dodelali, izboljšali, odpravili pomanjkljivosti. Nova Slovenija je vložila tudi vrsto amandmajev, ki so bili smiselni, žal pa nobeden od naših amandmajev ni bil sprejet. Zato odkrito povem, da mi tega zakona ne moremo v takšni obliki podpreti, čeprav smo ga želeli, čeprav je potreben, vendar ima žal preveč pomanjkljivosti. Uspeh bo imel ta zakon šele takrat, ko ga bomo v celoti lahko uresničevali oziroma ko bo na eni strani tako interes dijakov in na drugi strani tudi delodajalcev oziroma tistih, ki bodo želeli mlade na tak način usposabljati. Seveda interes je, samo verjetno nekdo, ki bo videl pri tem samo ovire, težave, ki tudi ne bo imel določene koristi od tega, se pač te igre ne bo šel. In nikogar ne bomo mogli prisiliti, da bo sprejel mentorstvo za nekoga, če bo pri tem videl same težave in ovire in morda tudi stroške. Zato mora biti interes obojestranski. Predvsem pa me je pri vsej tej razpravi, ki smo jo imeli na odboru, zmotilo nekaj, da smo pravzaprav pozabili, kakšen je cilj tega zakona. Kaj je cilj? Da na koncu imamo dobro usposobljenega mladeniča ali mladenko, ki bo strokovno usposobljen, ki bo imel neka znanja, ki bo tudi imel delovne navade in ki bo tudi odgovoren in na koncu tudi zaposljiv. Prepričana sem, da tisti, ki ga bo usposabljal, če bo videl, da je ta mladenič ali mladenka dober pri svojem delu, se bo še kako prizadeval, da ga bo obdržal. Saj ni enostavno vedno znova nekoga usposabljati za neko delo. Nekateri so pa razpravljali o tem, samo o tem, kako bo izkoriščen, kako bo ubog, kako ne vem kaj, kakšne nagrade mu je treba izplačevati in podobno. Seveda, prav je, da dobi nagrado, ampak tudi nagrado si mora zaslužiti. Zato me je zelo zmotilo dejstvo, da je lahko nekdo kar odsoten, ima bolniško, delodajalec pa to plačuje. To ni isto, če si zaposlen ali pa če imaš status dijaka. In temu ugovarjajo tudi delodajalci oziroma zbornice. V zakonu je preveč nepreglednosti oziroma mešanja statusov. Če govorimo o vajeništvu, naj bo to vajeništvo. Ni potrebno, da tukaj status brezposelnih oseb damo v ta zakon. Ti so ponavadi odrasle osebe, ki se naj izobražujejo pod drugačnimi pogoji. Tukaj gre za vajeniški sistem, torej za izobraževanje dijakov. In zaradi tega tudi ves čas prihaja do različnih [[…]]naj bi se spoštovala delovnopravna zakonodaja pa ta zakon pa tako naprej, ker se ti statusi preveč mešajo. Potem imamo vajeniško delovno mesto namesto učno mesto. To smo mi amandmirali. Žal naši amandmaji niso bili sprejeti in zato menimo, da je žalostno ali pa nesmiselno, da takšne malenkosti, ki pa so pomembne, niso bile sprejete. In so smiselne. Seveda je prav in dobro, da zaščitimo dijaka, da zaščitimo mladoletno osebo, ampak v tem zakonu je tudi kar precej ovir. V tem smislu, kot se včasih šalimo, da je najbolje biti pozimi kmet, poleti pa učitelj, kako bo nekdo vzel vajenca, če pa takrat, ko ima največ dela, ne sme delati, ga mora poslati domov ob 22. Uri. Pa recimo v gostinstvu, v sobotah in nedeljah je največ dela, on pa ne sme niti delati. Ali pa peki, ki delajo bolj ponoči. Kdaj ga bodo učili? Podnevi, ko ne delajo in podobne težave. Torej tudi ta zaščita mora biti pravila oziroma delovni proces ne sme biti zaradi tega oviran. Takšne omejitve morajo biti smiselne in izvedljive. No pa še nekaj. Vajenca lahko kar brez obrazložitve ni. Ni mu treba dati obrazložitve, pisne obrazložitve, zakaj prekinja pogodbo. Delodajalec mora, njemu pa ni treba. H kakšni odgovornosti potem vzgajamo nekoga, kar ni ga. Vemo pa, da v letih, ko poteka to usposabljanje, imamo otroke, imamo mladoletnike, da to ni tako enostavno, da se privzgojijo delovne navade, mnogi bodo imeli težave sploh zjutraj vstati, in takrat ko se mu ne bo dalo, ima lahko tudi skušnjavo, pa ga kar ni, pa kar ga ni, pa odpove pogodbo. Tu ni resnosti, ne vzgajamo ga k neki odgovornosti, k nekemu odgovornemu delovanju. In potem se spet vprašamo, zakaj so naši mladi razvajeni, ampak niso mladi za to krivi – govorimo o tem, kako je treba spet uvesti služenje vojaškega roka, da jih bomo spravili v red, da se bodo navadili discipline –, pri takšnih stvareh se začne navajanje na disciplino, red in odgovornost. Tukaj. Mi pa s tem zakonom kar dopuščamo možnosti, da ga bo zjutraj bolela glava pa bo za to dobil plačano, seveda vsak človek je tudi bolan, ampak saj sem učila v srednji šoli pa vem, pa tudi sami smo se šolali in vemo, kakšne skušnjave prihajajo, da nas kar boli glava ali še kaj drugega. In če je za to tudi plačan, ja, zakaj pa ne bi te možnosti človek izkoristil. Ne pozabimo na cilj! Cilj je, da dobimo čim več dobro usposobljenega kadra, mladih ljudi, ki bodo zaposljivi. Prepričana sem, da delodajalci težko čakajo na ta kader in da se bodo tudi potrudili, da bodi tiste, ki so todgovorni, usposobljeni tudi zaposlili. Nesmiselne pa se mi zdijo nekatere zahteve sindikatov, ki bodo spet pripomogle k temu, da se bo ta zakon težje izvajal oziroma da bo manj ljudi pripravljeno vzeti vajence, če bodo zahteve nerazumne. Kot tista, da ga pa kar mora potem zaposliti. Mi trdimo, da nekdo s svojim premoženjem, kot je tudi na primer podjetje, mu kar predpišemo, kaj mora delati in koga mora zaposliti. Jaz mislim, da tukaj mora biti tudi neka svoboda, da ti lahko sam odločaš, koga boš zaposlil in koga ne boš zaposlil. Če pa se nekdo izkaže in je dober, ga bo hotel zaposliti. In na ta način tudi dobimo boljše delavce, boljša podjetja in tudi boljše gospodarstvo.
Besedo ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Spoštovana gospa ministrica s sodelavko, drage kolegice in kolegi! Ko pogledam, za koga je pravzaprav zakon o vajeništvu pisan oziroma kdo so deležniki, ki jih ta zakon tangira, gotovo v prvi vrsti vajenci, potem delodajalci, potem šolniki – to je spoštljiv izraz – in seveda tudi sindikati. Lahko brez kakršnekoli samohvale kompetentno tu rečem, da na podlagi terenskih obiskov, ki jih izvaja Nova Slovenija v zadnjih dobrih petih letih – teh terenskih obiskov je bilo čez 40 in smo v tem času obiskali čez 200 gospodarskih subjektov, mikro, malih, srednje velikih podjetij –, lahko, kot rečeno, kompetentno rečem, da vemo, kaj potrebuje slovensko gospodarstvo in kaj bi politika morala narediti, predvsem zakonodajna veja oblasti, da bi ljudje več zaposlovali, ne manj, da bi več zaposlovali, ker pri vsakem dobrem podjetniku je osnovna strast rast podjetja. Jaz ne bom zdaj delal tu analize, to ni moj namen, da bi ugotavljal, kdo je zmagal pri teh deležnikih, ki so bili zraven pri oblikovanju tega zakona. Vsak, ki ga je prebral, lahko vidi, kdo je tu zmagovalec. In mislim, da ni prav, ni prav, da niso vsi zmagovalci, vsi tisti, ki sem jih prej naštel. Obrtno-podjetniška zbornica je rekla, začetek je bil dober, smo se usklajevali, končno besedilo predloga zakona z nami ni usklajeno. In pošteno povem, Nova Slovenija je, tako kot vsi vi, dobila dopis Obrtno-podjetniške zbornice in mi smo pač njihove amandmaje povzeli, žal jih je koalicija na odboru vse gladko povozila. Gospe in gospodje, bil je 2. julij 2013, štiri leta je od tega, minus 72 dni, bil sem predsednik Odbora za zadeve Evropske unije in sem podrobno spremljal dogodke, vezane na ta dan. Ta dan je namreč na nek način, lahko rečem, rojstni datum evropske koalicije za vajeništva. Takrat sta evropska komisarka za izobraževanje, kulturo, večjezičnost in mlade Androulla Vassiliou ter komisar za zaposlovanje, socialne zadeve in vključevanje László Andor v nemškem Leipzigu na tekmovanju WorldSkills 2013 naznanila uradni začetek Evropske koalicije za vajeništva. Ta bi naj pomagala v boju proti brezposelnosti mladih z izboljšanjem kakovosti in ponudbe vajeništev v Evropski uniji na podlagi širokega partnerstva ključnih deležnikov na področju zaposlovanja in izobraževanja. Ta koalicija si bo prizadevala za spreminjanje odnosa do vajeništva, obenem pa opredelila predvsem najuspešnejše programe vajeništev v Evropski uniji in oblikovala ustrezne rešitve za posamezne države članice. Koalicijo so s svojo prvo skupno izjavo podprli Evropska komisija, Predsedstvo Sveta ministrov Evropske unije ter sindikati in organizacije delodajalcev na evropski ravni. Koalicija za vajeništva bi naj spodbujala ukrepe, ki bodo prejeli podporo iz Evropskega socialnega sklada, pobude za zaposlovanje mladih ter novega programa Evropske unije za izobraževanje, usposabljanje in mlade Erasmus Plus. Vajeništva imajo ključno vlogo v boju proti brezposelnosti mladih, saj z njimi mladi pridobivajo spretnosti in izkušnje, ki jih iščejo delodajalci. Ja, tudi meni je žal, da je od tega minilo štiri leta in 72 dni. Ampak v redu, bolje zdaj, bolje pozno kot nikoli. Jaz tudi verjamem, da je imela gospa ministrica dobre namene in da je gotovo med vsemi deležniki, ki sem jih naštel, težko dosegati kompromise, sprejemati odločitve, rešitve, ki so primerne za vse. Ampak mi smo se iz slovenskega vajeništva vendarle nekaj naučili in slovenski pregovor pravi Osel gre enkrat na led. Kolega Lisec je povedal, da so se zbornice odločile leta 2005, 2006, da bodo enostavno vajeniški sistem ugasnile. Zakaj? Najbrž ni bil koristen. Najbrž. Jaz tudi vidim pri ministrici nek malo drugačen, bi rekel antigaberjanski pristop glede modernizacije šolskega sistema. Seveda si vsi želimo učinkovito, hitreje in tako naprej. Kolikor vem, tu so nam naši kolegi iz Nemčije bili na razpolago za pomoč pri vzpostavitvi našega sistema vajeništva. In če sem se prej izogibal, da bi povedal, kdo je pravzaprav zdaj v tej rešitvi zmagovalec, ne bom povedal, kdo je zmagovalec, temu se bom spet izognil, gotovo pa so poraženci delodajalci. In če ste vi delodajalec, delodajalka, ali boste vzeli vajenca? Ne boste vzeli. Glejte, iz razlogov je Obrtno-podjetniška zbornica spisala en kup, en cel niz amandmajev. In zdaj grem konkretno k 5. členu, ker ga je predsednik dr. Brglez odprl, in k amandmaju k 5. členu. Seveda, v 5. členu je definicija vajenca drugačna, kot sem jo jaz do zdaj poznal. Ko sem rekel, slišal vajenec, sem razumel, aha, to je nek mladenič, mladenka, dijak, dijakinja, tam nekje med 15 in 19 leti. Zdaj je vajenec seveda tudi odrasla oseba, stara 50 let, morda lahko tudi upokojenec. In glejte, povsem logično je, da je potem treba naš amandma sprejeti. Zakaj? Zato ker odrasle osebe imajo ne glede na status zaposlenosti ali nezaposlenosti bistveno drugačen pravni status in njihovo sodelovanje v učnem procesu mora imeti elemente delovnega razmerja, ki ga pokriva druga področna zakonodaja – Zakon o delovnih razmerjih. To zdaj mi vpeljujemo preko našega amandmaja k 5. členu in Zakonu o urejanju trga dela. Te odrasle osebe ne more kot vajence urejati samo ta zakon. Glejte, saj so tudi druge pravne službe in ne samo naša politična odločitev. Mislim, da če smo že tako definirali vajenca, potem je nujno, da je zadeva komplicirana, kot je rekel kolega Lisec. Ampak potem to mora biti notri. Mora se tretji odstavek 5. člena v tem smislu tudi spremeniti. In glejte, mi bi morali združiti moči in ukrepati že davno, da bi zagotovili, da naši mladi pridobijo spretnosti, ki jih potrebujejo za uspeh v osebnem in poklicnem življenju. Glede na nesprejemljivo, še vedno nesprejemljivo stopnjo brezposelnosti mladih, je nujno potrebno, da si odgovorni za izobraževanje in zaposlovanje skupaj prizadevajo za olajšanje prehoda mladih Evropejcev, torej tudi Slovenk in Slovencev, iz šole v poklicno življenje. In zdaj vam bom povedal, kaj se dogaja v regiji, iz katere prihajam – Pomurje. Avstrijske poklicne šole imajo organizirane avtobuse, kjer pobirajo naše dijake, pa ne samo ob meji, pridejo tja do moje vasi, jaz sem 15 kilometrov od slovensko-madžarske meje, pobirajo dijake in jih vozijo v Avstrijo na šolanje in seveda tam tudi zagotavljajo, obljubljajo službe. To je dramatična situacija. In nam se ne samo zaradi demografije, zaradi prenizke rodnosti, prenizkega števila rojstev, se nam podeželje prazni tudi zaradi tega. Pojdite v avstrijsko občino Jenersdorf in boste videli, po čem boste vi dobili, kot recimo mlada družina, gradbeno parcelo. Očitno so neke države znotraj Evropske unije, zanimivo, naši severni sosednje, ki malo razumejo, kaj pomeni imeti dobrega, usposobljenega, pridnega, vestnega državljana. In Slovenci smo pridni, smo delavni. Ja, seveda so kakšne izjeme, ampak pustimo tiste. In to se nam dogaja. Meni se tukaj srce trga, ne vem, kaj bi človek, kaj lahko naredim? Ali spišemo zakon, da se ne smejo šolati v Avstriji? Ne, nasprotno, mi moramo spodbujati kroženje možganov, ne pa bega možganov, predvsem pa ne bega ljudi. Nam ljudje bežijo. In dajmo se enkrat, naj se nekdo s temi ukvarja, naj vpraša mlade, zakaj so se vpisali na šolo v sosednji Avstriji, kje je problem. Kolega Lah bo, ker sva se prej pogovarjala, na praktičnem primeru pokazal potrebe delodajalcev. In jaz vam povem, kolegice, kolegi, trdim, če bi mi imeli nekoliko boljšo zakonodajo tudi na področju trga dela, ne govorim zdaj samo o vajeništvu, delodajalci bi več zaposlovali, ne manj, več. Zdaj pa pravijo, da ne upajo zaposliti. Zakaj ne? Odgovor vsi poznamo: Ker slabega delavca ne morejo odpustiti. In če imajo pet slabih, jim to zruši firmo. Jih lahko odpustijo, ampak sodišče potem odloči, da morajo vzeti delavca nazaj in za nekaj let poravnati plače, to seveda firmo zruši. Saj to situacijo verjetno vsi poznamo. Zdaj pa je na nas, da moramo tudi ukrepati. Predlagam proučitev našega amandmaja k 5. členu in predlagam in prosim za podporo. Hvala lepa.
Sprašujem, če želi še kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospa Vesna Vervega.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Zdaj glede na te razprave, dosedanje, uvodne, tako z ene in z druge strani, moram priznati, da sem še toliko bolj zadovoljna, da je dosežen nek minimalni konsenz pri sprejetju tega zakona na Vladi. Namreč, vajeniški sistem, ki ga obravnavamo tokrat skozi ta samostojni zakon, se v Sloveniji uvaja prvič. Prej smo že slišali, da je bilo vajeništvo nekje v obdobju desetih let vključeno v Zakon o poklicnem in strokovnem izobraževanju in iz različnih vzrokov ni zaživelo. Eden tistih bistvenih vzrokov, zaradi katerih ni zaživel, pa menimo, da ta zakon o vajeništvu pa ravno to rešuje, je status vajenca. To kar smo slišali pri, recimo prej od gospoda Lisca, da so se dejansko nekatere zbornice takrat odločile, torej gospodarska, obrtna, da ne morejo tega financirati oziroma da več ni ustrezen. Kolikor te obrtne zbornice resno mislijo, v tem trenutku so dosegle konsenz. Jaz bom prebrala mnenje oziroma stališče Obrtne zbornice z dne 11. 1., kjer pravi tako, citiram: »V Obrtni zbornici Slovenije smo zadovoljni, da smo v končno besedilo predloga zakona uspeli vključiti bistvene spremembe in zahteve, ki so ključne za korekten zagon vajeniškega sistema. Stroške vajeništva bo sofinanciralo pristojno ministrstvo, vajenec pa bo imel status dijaka in ne zaposlenega.« To je bilo po mnenju Obrtne zbornice ključno izhodišče zato, da so podprli ta zakon oziroma da bodo sodelovali v njem. Dejstvo je, da sta tudi na odboru tako Obrtna zbornica kot Gospodarska zbornica izkazali oziroma povedali, da se strinjata, povedali, da so sprejeli nekako osnovna izhodišča tega zakona. Mislim, da nekatere besede, kot sem jih prej slišala, recimo »zbornice ne bodo zmožne opraviti tega dela«, verjetno one, če soglašajo, verjetno vedo, česa so zmožne ali česa niso. Osnovni cilj vajeništva, se strinjam, je lažji prehod v zaposlovanje, predvsem za tiste deficitarne poklice, za katere vseskozi ugotavljamo, da jih dejansko na trgu ni. To sem že večkrat omenila, da je ta sistem vajeništva eden od ukrepov, s katerim se nekako z izobraževalnim sistemom poskuša prisluhniti potrebam gospodarstva. Tudi sama imam en primer, recimo v našem okolju, kjer že leta in leta ne more obrtna delavnica, čevljarska obrtna delavnica dobiti ustreznega kadra in zaposluje seveda tujce. Gre pa za čevljarsko delavnico, kjer gre za izvoz in za znane naročnike, dela se dejansko ročno in je potreben dobro izobražen kader, ki ga pravzaprav naš izobraževalni sistem do zdaj ni ponujal. Glede amandmajev, ki jih vlaga Nova Slovenija oziroma jih je predlagala, smo nekatere rešitve predvsem glede učne in vajeniškega delovnega mesta že upoštevali na matičnem delovnem telesu. Rada bi se še odzvala na opozorilo, da pravice vajencev niso v dovolj veliki meri upoštevane v tem zakonu, da se ustvarja prekariat. Prebrala sem nekje tudi mnenje, da vajeništvo poglablja družbeno neenakost ter deluje visoko segregacijsko in spolno diskriminatorno. Enostavno ne morem sprejeti tega dejstva. Tudi mednarodni primeri in izkušnje na tej ravni so ravno obratni. Očitek ministrstvu, da ni pripravilo nobenih analiz, nobenih kazalnikov, s katerimi bi se spremljala potem uspešnost vajeniškega sistema, pravzaprav ne drži. Komisija, ki jo omenja 14. člen predloga zakona, določa, da mora spremljati izvajanje vajeništva in bo opravljala različne naloge in s tem nekako poskušala spremljati in korigirati vse morebitne napake ali pa morebitne stvrai, predloge, rešitve, ki se bodo sčasoma pojavljale. Še eno stvar bi rada povedala. Ta ukrep, kot smo prej slišali, da ni namenjen mladim. Seveda je namenjen v prvi vrsti mladim. Seveda pa ima vsak posameznik pravico do dodatnega izobraževanja, do prekvalifikacije, kar mu nenazadnje omogoča tudi ustava. Ukrep je namenjen mladim in ta vlada je v dosedanjem delu, vsaj v zadnjih dveh letih, veliko ukrepov sprejela tudi za mlade ali pa v glavnem za mlade. Zaposlilo se je, naj omenim, skoraj 50 tisoč mladih brezposelnih starih do 29 let, za jamstva za mlade bo v letih med 2016 in 2020 skupno namenjenih 300 milijonov evrov. Torej ta zakon, ki uvaja vajeniški sistem, je eden od ukrepov, ki bo vplival na znižanje brezposelnosti mladih v prihodnje. Jaz verjamem, mi verjamemo, da bomo s tem zakonom uspeli vpeljati vajeniški sistem tako, kot so leta 1996 verjeli, da bo ta vajeniški sistem znotraj Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju uspel. Po 10 letih pogajanj, usklajevanj in truda verjamemo, da bo pa tokrat uspelo. Mi bomo seveda ta zakon podprli, tako kot smo povedali na odboru za izobraževanju, matičnem odboru, ne bomo pa potrdili amandmajev, ki jih je vložila Združena levica.
Nadaljujemo. Dajem besedo gospodu Tomažu Liscu, ker ima postopkovni predlog. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Spoštovana predhodnica je rekla, bili so upoštevani amandmaji. Pa dovolite, magnetogram predstavnice Zakonodajno-pravne službe, ki jo sicer zelo cenim, celotno Zakonodajno-pravno službo, citiram, »Prejeli smo določene amandmaje, realno gledano, amandmaji koalicije so predvsem redakcijske narave. Nekatere naše redakcijske pripombe upoštevajo, nekaterih ne.« Redakcijske. Sledi, citiram, »Predvsem pa, kot je bilo že navedeno, ne upoštevajo naših težjih pripomb.« In spoštovana predhodnica, ni bilo upoštevanih niti pripomb v amandmajski obliki s strani Združene levice in Nove Slovenije. Niti enega. Zato spoštovani, podpredsednik, ima dva proceduralna predloga. Prvo, opozorite poslance, ki zavajajo, da naj tega ne počnejo. In drugi predlog, glede na to, da sem bil, mislim da, 6 ali 7 let strokovni sodelavec v Državnem zboru, prosim, da zaščitite integriteto, tako se pač zdaj reče, strokovnih služb, da jih poslanci ne izkoriščajo, ker, kot rečeno, poslanci govorijo: Upoštevani amandmaji. Zakonodajno-pravna služba pa, dovolite, da citiram: »Poglavitno pa je, da je ne dovolj določen in s tega vidika vprašljiv sam koncept vajeništva, kot je opredeljen v predlogu zakona.« Pa lahko se še enkrat vrnem, redakcijski, določeni popravki bili upoštevani, določeni pa ne. Skratka, dva proceduralna predloga in upam, da ju boste pri nadaljnjem uspešnem vodenju seje tudi upoštevali. Hvala.
Tudi vam za dva postopkovna predloga. Vsaj jaz mislim, da ravno ta razprav dopušča možnost različnih interpretacij in različnih mnenj, sicer bi predlagal, da se vključite v razpravo, ste sicer korektno opozorili na postopkovni, ampak verjamem, da vsak, tudi gospa Vervega je opravila korekten nastop. Je pa razprava tista, ki mora biti dovolj dinamična, da se potem izbrusi tista resnica, ki je dejansko v korist razprave v Državnem zboru. Jaz bi obema prisluhnil, tako korektnosti gospe Vervega in tudi vašemu opozorilu, ki ga velja upoštevati v prihodnje. Nadaljujemo z gospodom Zvonkom Lahom. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, predsedujoči. Že na samem odboru sem razpravljal, da ne razumem popolnoma, kako naj bi ta vajeniški sistem začel delovati letos. Takrat sem opisal, kakšen je ta sistem, recimo za ključavničarja, bil včasih, da je polovico učnega leta vajenec bil v šoli, polovico pa v podjetju. Da je tudi tisti čas, ko je bil v šoli, bil v šolskih delavnicah, da je tudi v šolskih delavnicah potem naredil na koncu izdelek za končni izpit, zdaj pa tega ni več. Če ja pač vlada izbrala 8 šolskih centrov po Sloveniji, kjer bodo uveljavili ta vajeniški, poskušali nazaj, kot pilotski projekt uveljaviti, me zanima, ali so vsi pogoji, ali se bodo zdaj pol leta v šoli samo učili slovenščino, matematiko, tisto, kar je pač potrebno, zgodovino in mogoče še kakšno samoupravljanje, kot včasih, potem pa prepuščeni nekemu podjetju. Če bo za en razred teh dijakov, vajencev, kakšne izkušnje bo prinesel vsak iz svojega okolja, kjer se bo izobraževal pol leta? Kako bo šlo to skupaj, kako ste zastavili? Sistem se je bistveno spremenil, način dela klasičnih podjetij, kot so bila včasih, ni več, ne bodo vsi pri enem delodajalcu. To nas zanima, kako je to organizirano oziroma tudi ta učni program. Slišati je, da so določeni poklici razdeljeni po celotni državi. Tudi potrebe so različne v določenih delih, predvsem v sosednji Italiji so prav regije, v določeni regiji je lesnopredelovalna industrija, v drugi je gumarska industrija in imajo to zaokroženo na enem delu in tudi izobraževanje temu primerno, kar pač gospodarstvo potrebuje. Sigurno na Dolenjskem, ne rabimo nekih poklicev, za katere nimamo industrije. Imam primer iz včerajšnjega časopisa Finance, tako poznani Akrapovič rabi vsako leto 30 do 40 varilcev, tega več ni, vprašanje kakšno izobraževanje. Tudi o tem govori, da imamo v Sloveniji 70 tisoč brezposelnih, ki dela ne iščejo zaradi tega, ker je delo premalo stimulirano, ker je bolje biti doma. Bila je narejena analiza. Bolje nič delati, kot pa delati za minimalno plačo. In on navaja tukaj v članku, da bodo primorani dobiti delavce iz drugih držav, druge kulture, drugih navad, jih na nek način prilagoditi in izučiti. On tudi piše lepo, da varilec, ki ga potrebuje, ne more biti vsak. Ko dobijo človeka, ga nekaj mesecev izobražujejo, če ne ni rečeno, da bo vsak sposoben to delati, ker je določena specifika, ki je nima vsak. Govori tudi o tem, da je bolj imenitno biti brezposelen ekonomist, nezaposljiv kot pa varilec ali pa ključavničar ali pa kamnosek. Dokler je tako [[…]] Kar se pa stimulacij tiče, kolega je povedal, kako Avstrijci nabirajo pri nas, vozijo v svoje šole z avtobusi. Tudi Revoz Novo Mesto že z avtobusom nabira v Zasavju delavce, ker jih ne dobi. Pa kako se obnesejo? Moj sosed tam dela, pravi, po tri dni zdržijo, potem pa jih ni več. To ni zame, se mi ne splača. Ker iz Zasavja se voziti v Novo mesto, nekaj časa traja. Včasih je Litostroj pobiral pri nas na Dolenjskem, avtobus je šel vsako jutro ob štirih zjutraj v Litostroj v Ljubljano. Tega ni več. In če bo delo tako malo stimulirano, da bo za minimalno plačo nekdo porabil 10 ur ali pa 11 ur na dan skupaj s prevozi, da ne govorim, če se mora voziti z vlakom, potem je pa že 12 ur in če v Avstriji vajenec dobi v tretjem letniku tisoč 500 evrov, naš pa – koliko – 300, verjetno se bo malokdo odločil za te poklice. Čeprav vprašanje tudi, ko sprašuje, kaj bo čez 10, 20 let, koliko bo še teh poklicev potrebnih, kaj bomo delali. Verjetno nekaj v storitveni dejavnosti še, ampak proizvodnja pa verjetno ne. Zadeve niso tako enoznačne in tudi ne enostavne. Ne moremo zdaj uvesti tistega vajeništva, ki je bilo pred 20 leti, 30 leti. Treba se je prilagoditi gospodarstvu, predvsem gospodarstvu. Jaz mislim, da je bilo tukaj premalo narejenega, da se gremo preveč na horuk nek poizkus, ki je že vnaprej obsojen na propad, na tak način, kot ga s tem zakonom hočete vpeljati. Res, dobro je, da ste šli z nekim pilotskim projektom, da se najprej vidi, ampak tu je bilo premalo občutka, premalo poslušanja potreb gospodarstva. Na Dolenjskem nimamo več izobraževanja za poklic zidarja, niti enega ne. Pa ga potrebujemo, verjetno ga potrebujemo, čeprav smo uničili vso gradbeno industrijo, da ne govorim, industrije že dolgo ni, ker vsi ti polproizvodi se vozijo iz tujine; v Italiji se to splača, v Avstriji se splača proizvajat, pri nas pa očitno ne, pri nas samo sestavljamo še. Tako pot ne bo lahka in menim, da pristop ni najbolj posrečen. Ampak mi mislimo, da bo zakon vse rešil. Še zdaleč ne. Zakon bi mogoče moral biti na koncu sprejet bolj ohlapen, kot je ta, manj vključevati sindikate in ne vem koga še vse, pametne, ki jih radi vključujemo zraven, pa preveč širiti. Vajenec je učenec, ki konča osnovno šolo in se gre naprej izobraževat, ali gre v srednjo šolo ali gre pa za vajenca za določen poklic. Po treh letih mora priti ven mlad fant ali dekle z določenim znanjem na določenem področju, vesel, pripravljen prijeti za delo s svojega področja in za to delo biti tudi pošteno plačan. Za to moramo poskrbeti. V času vajeništva se bo s tistim, za kar se bo delavec usposabljal v gospodarstvu, dokazal in si s tem po vsej verjetnosti tudi zagotovil delovno mesto, če je pravi. Če pa ne, pa ne more kar tako reči sam od sebe, ne grem se več.
Postopkovno, gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Se opravičujem, ampak po razpravi kolegice Vesne Vervega je nekako završalo. Moram reči, da sem dobil sporočila, da je treba slovenski javnosti povedati, da Obrtno-podjetniška zbornica ni pisala samo 11. 1., kar je kolegica Vesna povedala – mi je žal, da je zdaj ni v dvorani –, ampak tudi 31. 3., in to devet strani, naslovljeno na dr. Mirjam Bon Klanjšček, predsednico našega Odbora za izobraževanje, kjer izraža nestrinjanje in predlaga kup amandmajev ter poziva k izboljšavi tega zakona pred odločanjem v Državnem zboru, torej pred današnjim popoldnevom. Prosim vse, ko razpravljamo, da dejansko potem osvetlimo zadeve z vseh strani. To, kar so deležniki nam pisali, torej delodajalci, v tem primeru Obrtno-podjetniška zbornica, je treba povedati stvar takšno, kot pač je, ne samo z ene strani. In to sem moral tu povedati, da bo tudi resnici zadoščeno. Hvala lepa.
Hvala za to dopolnitev. Nadaljujemo z gospo Marjano Kotnik Poropat. Izvolite, gospa Poropat, imate besedo.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik, za besedo. Vsem lep pozdrav, tudi ministrici, državni sekretarki, kolegicam in kolegom! Spoštovane in spoštovani, dovolite, da tudi jaz povem nekaj v zvezi s tem zakonom, ker se mi zdi, da je zelo pomemben zakon, saj je uvajanje vajeništva pomemben ukrep za večjo zaposljivost mladih, zato ga v Poslanski skupini Desus podpiramo. Najprej bi želela replicirati spoštovanemu poslanskemu kolegu dr. Trčku, ki je govoril o vsebini 36. in 37. člena. Jaz se z njegovim pogledom na te zadeve ne strinjam. Menim, da imata ta dva zakona zelo pomembno vsebino, saj zagotavljata možnost, 36. člen, prekvalifikacije že zaposlenega delavca v nekem podjetju, 37. člen pa usposabljanje brezposelne osebe. Pri tem členu bi želela povedati predvsem to, da je gospod Trček rekel, da gre za brezposelne, ki se jih s prekvalifikacijo pač poniža in z dohodki, ki bi jih na tem delovnem mestu, ko bi se usposobil, potem prejemal, da bi ga poniževali. Jaz menim drugače. Menim, da bi osebi, ki je brezposelna z usposabljanjem za neko drugo delo, seveda je, če gre za visoko izobražene nezaposljive mlade, ki jih pač naše fakultete producirajo v prevelikem številu in seveda potem ne dobijo zaposlitve, ti mladi bodo v vajeništvu pač našli neko možnost zaposlitve in lahko se bodo izobrazili v tistem poklicu, ki bi bil za njih sprejemljiv. In kot sem rekla, na ta način bodo potem lahko kar kmalu prišli do zaposlitve, morda že takoj po usposabljanju, če se bodo pri svojem delu v podjetju, kje se bodo praktično izobraževali za svoj novi poklic, dokazali kot dobri delavci, zanesljivi delavci. Potem bodo imeli večjo možnost, da jih bo ta delodajalec kot takšne zanesljive, delovne in sposobne zaposlil. Potem bi želela v zvezi s tem zakonom povedati še naslednje. O izvajanju projekta je bilo že danes kar nekaj povedanega, tudi na prejšnji seji, pri prvi obravnavi zakona, pa tudi na odboru. Vendar bi ponovno povedala, da sem vesela, da je ministrica pripravila ta zakon in da sem vesela tudi, da je s svojim sklepom, ki ga je v januarju sprejela, omogočila, da se bo zakon izvajal že to šolsko leto. Kot vemo, zakon še ni stopil v veljavo v januarju. Kot sem rekla, ministrica je sprejela poseben sklep o uvedbi poskusa uvajanja vajeniške oblike izvedbe programov srednjega poklicnega izobraževanja. To je storila 9. januarja 2017 in s tem zagotovila podlago za to, da se bo lahko že v letošnjem šolskem letu začelo izvajati vajeniško izobraževanje. Izvajalo se bo v poskusni obliki in na omejenem številu šol in za omejeno število programov. Naj jih naštejem, ministrstvo je zagotovilo oziroma ministrica s tem sklepom, da se bo ta pilotni projekt izvajal v celotni državi, torej na Koroškem, Dolenjskem, v osrednji Sloveniji, na Gorenjskem, Obali in tudi v Pomurju, in sicer za poklice mizarja, oblikovanca kovin, orodjarja, gastronoma, hotelirja. To so poklici, ki so deficitarni in v katerih imajo tisti, ki se bodo izobrazili v teh poklicih, tudi možnost zaposlitve. Ključno je sporočilo, da se bo že v naslednjem šolskem letu, to je v letu 2017/2018, vajeništvo izvajalo. Ne glede na to, da zakon ob začetku novega šolskega leta še ne bo mogoče uporabljati, bo izvajanje vajeništva steklo, torej ne bo ogroženo. Za zaključek bi dejala še naslednje. Ta zakon je podprl tudi Državni svet. Predstavil je svoje stališče tudi na odboru, kjer je predstavnik Državnega sveta tudi predlagal ministrici za izobraževanje, da bi pripravila spremembo oziroma reformo bolonskega sistema višjega in visokošolskega izobraževanja. In čisto na koncu, kot sem že dejala, v Poslanski skupini Desus smo zadovoljni, da je ministrstvo, ministrica pripravila ta zakon, saj ga je, prvič, nujno potrebovalo gospodarstvo in drugič, potrebujejo ga tudi mladi, saj bodo z izobraževanjem v vajeništvu postali zaposljivi. Imeli bodo možnost, da bodo pač prišli do neke izobrazbe, ki jim bo dalo to osnovno srednješolsko poklicno izobrazbo. Imeli bodo možnost to svojo izobrazbo tudi nadgrajevati in priti do višjega nivoja. Predvsem pa je pomembno to, da pridejo do dela. Kajti najbolj problematična v naši državi je nezaposlenost mladih. Jaz to doživljam tudi v domačem okolju, kjer imamo vnukinjo, ki je končala psihologijo, pa ni zaposlitve. In tud je problem. In kaj zdaj naj ta mlad človek čaka, čaka in čaka, leta tečejo, ne bo imel delovne dobe. Ta zakon, zato sem rekla, je zelo pomemben, daje možnost, da na nek način ti ljudje pridejo do nekega poklica in začnejo delati in si ustvarjati neko bodočnost. Zato, prav zato bomo ta zakon v Poslanski skupini Desus podprli. Ne bomo pa podprli amandmajev Združene levice. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Igor Zorčič. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Kolegice in kolegi! Tudi že na odboru je bilo v zvezi s tem zakonom mnogo povedanega, veliko besed se je vrtelo okoli tega, kdo zakon podpira ali ne. Tudi danes je bilo slišati nekatere pomisleke, ali zainteresirane zbornice podpirajo zakon. Jaz zdaj njihova stališča razumem nekako v smislu, da ga podpirajo. Na sami seji odbora smo slišali gospo Boženo Germelj Drstvenšek, ki je pojasnila stališče Obrtno-podjetniške zbornice. Najprej je načeloma povedala, da podpira ponovno uvedbo vajeniškega izobraževanja, potem pa tudi pojasnila, na kakšen način je Obrtno-podjetniška zbornica sodelovala pri nastajanju vsebine tega zakona. In na koncu je zaključila, da bo zakon o vajeništvu preizkušen, kot je tudi že gospa ministrica povedala, to sedaj citiram, »… s poskusom oziroma kasneje po sprejetju zakona s projektom, ki bo trajal do leta 2021, in upamo, da bomo na podlagi poskusa spoznali vse prednosti in slabosti tega zakona in na podlagi izkušenj utemeljeno pričakujemo, da bo zakonodajalec upošteval pripombe in da bo zakon po zaključku projekta tudi spremenjen oziroma prilagojen temu poskusu.« Skratka, glede na to, da ta zakon podpira tudi Gospodarska zbornica Slovenije pa enako ga je podprla tudi gospa iz Kmetijsko-gozdarske zbornice Slovenije, dejanskih nasprotnikov razen teh, ki ste politični deležniki, niti ne vidim. Razumem nekatere vaše pomisleke, mislim, da izhajajo iz nekega drugačnega koncepta vajeništva. Nekateri si vajeništvo razlagate kot delovno razmerje, nekateri kot izobraževalni proces, zakon je umerjen v tej smeri, da gre za izobraževalni proces in to potegne pač vrsto stvari za seboj, ki jih nekateri nočete ali pa ne želite razumeti. Ena izmed teh stvari je seveda, da vajenec ni delavec, ni delavec v smislu Zakona o delovnih razmerjih, to je, da bi samostojno opravljal delo po navodilu delodajalca. Po drugi strani delodajalec ne more od njega zahtevati vse tisto, kar lahko od drugega zaposlenega. Obrtno-podjetniška zbornica je predstavila nek svoj amandma, po katerem bi si želeli, da bi lahko vajenci delali tudi ponoči, recimo pri pekih ob nedeljah. Verjamem, da to ne bi bilo več tisto, čemur rečemo izobraževalni proces, ampak bi bilo pa delo. Zaradi tega mi takšnega amandmaja seveda nismo podprli. Ker gre za izobraževalni proces, je tudi vloga sindikatov, ki jih smatram za relevantne organizacije, nekoliko zmanjšana. Se mi zdi pa še vedno pomembna njihova vloga v tem delu, ko na primer predlagajo tudi člana komisije za spremljanje izvajanja vajeništva. Mislim, da bo imela ta komisija pomembno vlogo pri tem, ko bodo pisali ta svoja poročila in svoja stališča do opravljanja vajeništva, kjer bodo lahko oziroma po neki preverbi samega poteka tudi prepoznali tiste neke pasti vajeništva, ki bi se lahko eventualno v praksi pokazala. To je, da bi kdo ne bil v izobraževalnem procesu, ampak že dejansko za delovnim pragom kot delavec in bi zadeve krenile napačno pot, na kar nekateri opozarjajte. Ena izmed dilem je še vloga pri brezposelnih. Podpiram določbe zakona, ki se nanašajo tudi na brezposelne, na njihovo možnost opravljanja vajeništva. Tega ne vidim kot nek del aktivne politike zaposlovanja v tem smislu, da bi se skozi vajeništvo opravljalo delo, ki ga je sicer dolžno opravljati Ministrstvo za delo, družino, ampak gre pač za eno možnost, da se brezposelnim, ki so lahko starejši, lahko so pa tudi mladi, da se jim omogoči ob neki prekvalifikaciji, da opravijo tudi vajeništvo, če si to delodajalci želijo, in da pravzaprav lahko nekako samostojno stopijo na trg dela in potem tudi morda povečajo svoje možnosti za sklenitev delovnega razmerja. Tako nimam nobenih dilem pri podpori temu zakonu. Seveda ne bom rekel zdaj a priori, da je super in fino, tako kot je rekla gospa iz Obrtno-podjetniške zbornice, po tem nekem pilotnem projektu bomo videli, kje so težave, kje so morebitne napake v zakonu, in verjamem, da se bodo takrat tudi ustrezno popravila. Hvala lepa.
Gospod Miha Kordiš, izvolite, imate besedo.
Najlepša hvala za besedo, predsedujoči. Neredko se zgodi, da v tej dvorani poslanci, poslanci, razpravljavci z vladne strani kvasijo neumnosti. Zelo redko se pa zgodi, da je teh neumnosti na kupu tako zelo veliko, kot smo temu priča danes. Na tej seji je to pravzaprav že drugič, da imamo to priložnost. Prva priložnost je bila včeraj, ko smo poslušali zagovor drugega tira po varianti, ki je absolutno ni mogoče zagovarjati, zdaj imamo pa še ta predlog vajeništva pred nami. K temu predlogu smo v Združeni levici vložili brdo nekih amandmajev že na odboru, velik del teh je bilo zavrnjenih, velik teh amandmajev smo pa potem prenesli še na to sejo zaradi tega, ker preprosto niso bili sprejeti. Ampak že na samem odboru se mi je v resnici porodilo vprašanje, ali je to smiselno, kar počnemo, zato ker zakon, kakršnega smo dobili na mizo, bi legitimno lahko romal samo v peč. Ne govorim o konceptualizaicji, kaj vajeništvo je, kaj vajeništvo ne, ali naj služi kot izdelava pocenske delovne sile za delodajalce, ali naj služi kot orodje široke praktične izobrazbe dijakov, v tem trenutku je to manj pomembno, zato ker tudi tisti, ki si v teh konceptualnih vprašanjih sicer stojimo na nasprotnih bregovih, zelo hitro ugotovimo, da je ta zakon o vajeništvu tako skropucalo, toliko nejasen, nedorečen, zmeden, luknjičav, da smiselnost pisanja vlaganja amandmajev in truda njihovega zagovarjanja postavi pod vprašaj, sploh ker jih koalicijske stranke po befelu, kot glasovalni stroj, valjar sestrelijo, tudi če gre za razmeroma redakcijske intervencije. Da je ta zakon popolnoma neprebavljiv, pričajo tudi komentarji Zakonodajno-pravne službe, ni jih bilo malo. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je prišla na odbor in res je, da sem v tem parlamentu šele tri leta, ampak v teh treh letih nisem videl še nič takega, kot sem bil priča na tem odboru, ko je predstavnica Zakonodajno-pravne službe praktično ponorela; da kaj se greste, da to preprosto ne more iti skozi. Seveda je imela prav. Take šlamparije, kar je kolega Franjo, tovariš Franjo prej rekel, s tako šlamparijo se bo nekdo moral kasneje ukvarjati in jo popravljati. Svet je obstajal pred nami, obstajal bo za nami in zdaj, če boste tole porinili skozi mline Državnega zbora, boste samo naložili dodatno delo nekomu, ki bo prišel za vami. Če grem k sami vsebini, zadeva postane sploh dvojno problematična. Dobili bomo novo dno v prekarnih zaposlitvah. Zakon o vajeništvu, kot ga imamo, uvaja novo kategorijo prekarnih delavcev, še eno stopničko nižje od stanja, ki obstaja v tem trenutku. Na dijaški, študentski organizaciji so pripravili izračun, so ga predstavili tudi na odboru in po tistem izračunu pride ven, da bo povprečni dohodek vajenca tam nekje čez 100 evrov na mesec, a po tem zakonu naj bi preživel minimalno polovico študijskega procesa v delavnici pri delodajalcu. Še več! Ne pogovarjamo se samo o mladih ljudeh, kot bi načeloma mislili. Tukaj zraven so še brezposelni, pa še kdo drug, pa prekvalifikacije, pa gor, dol. Vse to res priča o tem, da je pred nami še ena oblika prekarnih zaposlitev, izkoriščevalskih, brez socialne varnosti in tako naprej. Zato tudi naš prvi amandma, ki smo ga predložili, in pravi, da naj bo vajeništvo namenjeno samo dijakom, ki se redno šolajo in so mlajši od 26 let. To zveni kot precej zdravorazumska rešitev, ampak žal do sedaj ni doživela podpore in očitno ne bo doživela podpore tudi na plenarni obravnavi. Če grem naprej in se ustavim pri 3. členu, ki opredeljuje cilje tega zakona, so ti cilji na kaj napačnem mestu – bom tako rekel. Če kaj, sodijo v uvod predloga zakona, ne pa v 3. člen tega zakona, na kar je, mimogrede, opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba. Potem se pa znajdejo v krahu z določbami iz tega istega zakona, kar je ena izmed mnogih šlamparij tukaj. Vsebinsko so za povrh pa še popolnoma neprebavljivi. Takole lahko preberemo v tretji alineji 3. člena, da se z vajeništvom spodbuja vključevanje gospodarstva v sistem izobraževanja. Torej, vdor gospodarstva, vdor interesov kapitala v sistem izobraževanja. Ali pa peta alineja, da se z vajeništvom zagotavlja ustrezno usposobljen kader gospodarstvu in pospešuje zaposlovanje mladih. Lepo prosim, pojasnite mi, kako ta zakon pospešuje zaposlovanje mladih! Nikjer ni nobene določbe, ki bi kakorkoli obvezovala delodajalca, da vajenca ali pa nekdanjega vajenca vzame v službo. In mimogrede, v Združeni levici z amandmajem predlagamo natančno to – da delodajalec po seansah vajeništva te ljudi tudi zaposluje. Prosim, pokažite mi, razložite mi, kako hudirja bo ta zakon pospeševal zaposlovanje mladih? Mimo vaših ideoloških floskul, prostotržnih, ja, pa se bo našel nek talentiran mlad človek, se bo izkazal v procesu vajeništva v neki delavnici in potem bo kar nekako magično dobil službo. Ej, firme, delodajalci, obrtniki, kapitalisti, kakorkoli jih imenujete, zaposlujejo takrat, ko imajo prosto delovno mesto, takrat, ko imajo dovolj dela, da v službo lahko vzamejo še enega novega človeka, ki jim bo v firmo nosil denar, z vajeništvom ali brez njega se zaposluje na tak način. Lepo prosim, kako, hudirja, ta zakon pospešuje zaposlovanje mladih, če mladim ne daje nobenih pravic in nobenega dostopa do zaposlitev. Nadalje, ta zakon predvideva tudi, da naj bi vajenci vsaj do 50 % študijskega procesa oziroma minimalno 50 % študijskega programa izvedli kot praktično usposabljanje pri delodajalcu. V osnovi mlade ljudi oropa polovico njihovega pouka. Namesto da bi se socializirali z vrstniki - ker šola ima tudi socializacijsko funkcijo; verjeli ali ne, ni tu samo zato, da štanca kader za delodajalce. Torej, namesto da bi se mladi ljudje socializirali s svojimi vrstniki v šoli, tam osvajali neka široka znanja in to dopolnjevali – da, tudi s praktičnim delom –, se je tu cela logika popolnoma obrnila; mlade ljudi praktično brez pravic natrpamo v delavnice, da bodo tam za mizerno plačilo delali, zato da jih bodo nekoč morda delodajalci vzeli v službo in na njihovih hrbtih zaslužili. In tu se ne pogovarjamo, glejte, o lažni dilemi teorija ali pa praksa, kot bi rad kdo izmed zagovornikov tega zakona speljal debato. Sploh ni res! Glejte, imamo tako prakso in imamo drugačno prakso. Praksa lahko služi in je res osredinjena na mladega človeka, na vajenca in mu omogoči nabor širokih praktičnih znanj, lahko ga pa obravnava kot podaljšek stroja za konkreten delovni proces. In tu imamo opravka točno s tem – z derogacijo prakse, navsezadnje. V Združeni levici predlagamo, da se te določbe spremenijo, da lahko ljudje preživijo več časa v šoli, s svojimi vrstniki in tako naprej in manj kot podaljšek stroja pri nekem delodajalcu. Sindikati naj sodelujejo pri pripravi načrta izvajanja vajeništva, je naslednji sklop naših amandmajev. Sindikati so organizacija delavskega razreda, zagovarjajo njegove pravice, se borijo in tako naprej, enkrat bolje, drugič slabše, in prav je, da sodelujejo tudi pri pripravi tega načrta. Ne vidim nobenega razloga, zakaj bi jih iz tega izključevali. Pač pa je treba zbornice izključiti iz določenih pristojnosti, ki jih po tem zakonu dobivajo. Evidence, razvidi učnih mest, osebni podatki mentorjev, vajencev in tako naprej – to so podatki, ki jih mora zbirati, procesirati, obdelovati država. Zbornice čemu takemu praktično niso dorasle, vendarle je vajeništvo del javnega izobraževalnega sistema. Zakaj bi potem vse te podatke in njihovo vodenje prepustili privatnim krožkom delodajalcev? Za tem ni nobenega javnega interesa! Kdaj so pa zbornice, zdravniška zbornica, pa gospodarska zbornica in tako naprej, poskrbele še za karkoli drugega kakor za lastne riti, dajte mi to povedati. Nič niso. In tukaj jim gre Vlada v 100 % nasproti. Vse to, kar naj bi zbornice delale in cel ta proces vajeništva naj bi se financiral iz javne kase. Iz javne kase za privatni interes delodajalcev. Del teh stroškov naj bi nosila evropska sredstva – okej, v redu, če lahko dobimo evropska sredstva pa pomagamo tukajšnjim delodajalcem; v redu, pa naj bodo. Vse ostalo je pa no go. Javna sredstva, javni interes. Zdaj so pa to pač neki privatniki, ki služijo svojim lastnim pridobitnim interesom, pa pač nekako ne vidim, zakaj bi javna sredstva, davkoplačevalska sredstva sponzorirala njihovo bodočo delovno silo. Ni nobenega objektivnega razloga za kaj takega, je pa močan ideološki razlog, da je koalicija, tudi te stranke koalicije, ki se ponašajo z neko socialno, pa penzijsko, pa ne vem kakšno titulo, v resnici agentura delodajalcev. Delate za kapital, za premožne, za delodajalce! In edino delavce, upokojence pa mečete pod voz pridobitniškega interesa. Žal je bil tudi ta amandma Združene levice na odboru zavrnjen; namreč, da naj delodajalci financirajo usposabljanje svoje lastne delovne sile, tako da smo ga morali vložiti v nekoliko okrnjeni različici, pa vendarle. Podobno kot za vodenje evidenc s strani zbornic velja tudi za usposabljanje mentorjev. Tudi tukaj ne vem, mislim zbornic ne vidim, kako bi bile zares dorasle temu in socialisti predlagamo, da naj mentorje usposablja Center Republike Slovenije za poklicno izobraževanje. Kar me pripelje do sklopa amandmajev o vsebini, katerih sem pravzaprav že govoril, in sicer do tega, da naj zakon vsebuje določbo, ki delodajalce zavezuje k zaposlovanju vajencev po končani vajeniški obliki izobraževanja. So sponzorirani za to, da izobrazijo ljudi, potem naj bodo še zavezani, da jih vzamejo v službo – že tako imajo čisto preveč privilegijev v naši družbi. Vmesni preizkus po tem zakonu izključuje šole. Tudi ne vem, zakaj. Vključuje Strokovni svet Republike Slovenije za poklicno izobraževanje, vključuje postopek vmesnega preizkusa na predlog zbornice in ni jasno, zakaj so šole izločene iz postopka priprave vsebine tega vmesnega preizkusa. Še enkrat poudarjam, da se vendarle pogovarjamo o vajeništvu kot delu javnega izobraževalnega sistema in edino smiselno in prav je, da imajo potem šole kot javne institucije pod javno demokratično kontrolo svoj glas pri tem vmesnem preizkusu. Naslednja določba in naslednji amandma je socialen, in sicer da naj bodo vajenci obvezno pokojninsko in invalidsko zavarovani, če že delajo pri delodajalcu za neko čisto prenizko plačilo. To je pač minimum socialne varnosti, ki se jim ga lahko omogoči. Potem je tukaj večja vloga sindikatov pri varstvu pravic vajencev, ki jih ta zakon popolnoma šikanira. Zaključuje približno pregled amandmajev Združene levice, ki smo jih pripravili za to sejo Državnega zbora, v splošnem pa naj zaključim s temle. Vajeništvo bi lahko bila ful dobra stvar. Del splošne razgledanosti je ne nazadnje tudi široka praktična razgledanost in praktična usposobljenost, ki navaja k ustvarjalnosti, ki navaja k marljivosti in tako naprej, ampak s tem zakonom o vajeništvu vse te kapaciteta podrejamo kapitalu [[izklop mikrofona]]
Gospod Ivan Škodnik, izvolite, vi ste na vrsti, imate besedo.
Hvala za besedo. Spoštovane predstavnice ministrstva! Kolegice in kolegi poslanci! Mogoče bi najprej odgovoril, ker je kolega Kordiš prosil, da bi mu kdo vendarle odgovoril, kako bi se lahko mladi zaposlili. Poskušal bom najprej odgovoriti na to vaše vprašanje. Se bom poskušal potruditi zelo preprosto, zelo enostavno. Sami veste, da se mladi zelo težko zaposlijo. S to obliko vajeništva se nekako, saj imamo podatke za Evropo, v določenih državah, kjer pač imajo vajeništvo bolj ali manj razvito, vsaj veliko bolj, kot pa je bilo v Sloveniji, je ta možnost zaposlitve v gospodarstvu veliko večja. Kako je pri nas? S tem pilotnim projektom so se v gospodarstvu odločili za štiri poklice. Za štiri poklice, preko katerih bi lahko mladi, ki bi se izobrazili preko tega modela oziroma vajeništva, ko bodo prišli do določenega znanja po preteku treh let, lahko zaposlili pri delodajalcu. Seveda pa delodajalec ni obvezan, da ga sprejme, niti ni obvezno, da se mora vajenec zaposliti. Oba imata neke pravice. Tudi vi, če bi nekoga zaposlili, bi ga najprej za tri mesece preizkusili, potem pa videli, kako zadeva teče naprej. Ne moreš ga pa kar že na začetku, ko komaj stopi v vajeništvo, zaposliti za nedoločen čas. To v praksi nikjer ne gre in tudi pri nas nikoli ne bo šlo. Teh poklicev bo kasneje več in tako bo neka pot, ki bo prišla, ki bo neka možnost mladim, da se bodo lahko zaposlili, ker jih bo čakalo delo. V gospodarstvu imamo določena dela, pa ni interesa. Ena oblika je ta, da lahko gredo ti mladi preko te redne oblike. Lahko pa gre tudi nekdo, ki je star 50 let, in ima voljo, da bi se izobrazil za nek poklic preko te vajeniške oblike, nekdo bi ga zaposlil, stvari bodo stekle tako, ne bo verjetno šel v to obliko, kot je v šoli, ampak se bo organizirala neka skupina, če bo takšnih več, se bo izobraževanje organiziralo in bodo po tej poti lahko prišli tudi tisti starejši do poklica in se bodo lahko zaposlili. To je tudi namen tega. Upam, da sem kolikor toliko enostavno odgovoril. Bi se pa potem vrnil na kolega Lisca, ki je bil med prvimi razpravljavci. Sem si malo zapisoval in bi poskušal tako v splošnem odgovoriti na določene amandmaje, ki so bili postavljeni, pa očitno še kolega ni dobil odgovora. Nekaj bom poskušal odgovoriti tudi s svoje strani. Glejte, zahtevali ste ali pa še vedno zahtevate javno predstavitev mnenj. Dolgo časa se pravzaprav govori o vajeništvu pri nas, že takrat se je veliko govorilo, ko ste vi dali predlog tega, veliko se je govorilo, tako da to ni šlo tako hitro skozi. Bila pa je predstavitev v Državnem svetu in mislim, da je bila zelo dobra. Bil sem tudi sam tisti dan ves čas prisoten in moram reči, da tudi predstavniki obrtne zbornice so tam, ko smo še potem debatirali, podprli ta zakon in tam nisem dobil nobenih takšnih velikih pripomb, da bi rekli, ne, ta zakon ne bo šel skozi. Tam sem bil ves čas, sem še s predsednikom Obrtne zbornice govoril. Verjamem pa, da so amandmaji. Določene stvari so se potem postavile in potem ste na osnovi tistih želja pa potem vi amandmaje pisali. S tem ni nič narobe, sploh ni kaj narobe, saj določene stvari so tudi dobro zastavljene in dolgoročno se bodo najbrž tudi popravile. Nekaj vam povem, eno je teorija, drugo je praksa. Zelo težko nekdo konkretno govori o vajeništvu, če ni šel skozi to obliko izobraževanja. Jaz sem šel skozi to obliko od leta 1971 do 1974, ampak takrat je bilo seveda veliko drugače, kot pa je danes. Določene stvari morajo biti v zakonu postavljene, da se zaščiti dijaka – vajenca. Morate vedeti, da je tu vajenec šibki člen, ki ga je treba na nek način zaščititi. Govorilo se je o vajencu dijaku, Danes pravzaprav govorimo o vajencu v tem smislu, da je to dijak, ki je v podaljšanem praktičnem usposabljanju pri delodajalcu. V obstoječi obliki šolskega sistema poklicnega izobraževanja je 24 tednov praktičnega usposabljanja v treh letih, razen pri gastronomu hotelirju, kjer je 29. Pri predlagani obliki vajeništva je pa 56 tednov. Nekatere moti tudi, zakaj lahko vajenec oziroma dijak brez razlogov prekine pogodbo. Seveda lahko; prvič, sploh niti ni v delovnem razmerju, drugič pa tudi tisti delavci, ki so v delovnem razmerju, lahko prekinejo pogodbo brez razlage. Zakaj bi pa moral vajenec obrazložiti, zakaj je prekinil delovno razmerje? Pedagoško-andragoško izobraževanje. Danes o tem ni bilo govora, ampak govori pa se ves čas. Mislim, da je potrebno, ker pa ne gre za to, da bi mi govorili, da ti mentorji pri delodajalcih niso strokovno usposobljeni, tu ne gre za stroko, tu gre za način podajanja znanja. Mi vemo, da so vajenci oziroma dijaki polovico časa v treh letih na praksi, na usposabljanju. Seveda je v tem času tudi okrog 20 % časa, ko se mora mentor nekako bolj ukvarjati s tem dijakom oziroma vajencem, to, kako bo to znanje podajal temu dijaku, je zelo pomembno. Ne gre za to, da nima znanja, ampak kako ga bo podajal, da bo vajenec razumel, da bo čim bolj enostavno razumel in da bo po tistem poteku izobraževanja čim bolj usposobljen. Zato tu gre za to pedagoško-andragoško izobraževanje. Jaz vidim rešitev v tem pilotnem projektu zaradi tega, ker se je v praksi pač pokazalo, da je veliko stvari narobe. Spomnim se usmerjenega izobraževanja tam leta 1980, kakšna polomija je to bila. Potem se je kasneje tam po 90. letu pojavil obrtniški sistem izobraževanja, ki je bil tudi neka oblika dualnega sistema, pa zadeva ni zaživela. Potem se je pojavil leta 1996 do 2006 ta dualni, kjer je pravzaprav vajencem tekla tudi delovna doba. To je bila velika obremenitev za delodajalce; za ene bolj, za druge seveda manj. Razumem, da je takrat zadeva je postala nevzdržna. Takrat sem tudi sodeloval kot organizator praktičnega usposabljanja in marsikje, vem, da so bile tudi, kot sem že to omenil v razpravah pred tem, da so bile tudi dve pogodbi; ena pogodba uradna, druga pa neuradna, da so potem pač vajenci zdržali tista 3 leta. Kar pomeni, da praktično niso dobili nobene nagrade, še malico so morali s sabo nositi, da ne govorim o kritju prevoznih stroškov. To je v pilotnem projektu zdaj vse nekako določeno, tudi nagrade so zelo dobre in ta sistem je postavljen, zato da bi po letu 2022 zaživel. Naprej, da bo trajen, da ne bomo prekinili, kajti tudi dijaki vajenci lahko rečejo, da niso poskusni zajci. Saj se ne moremo z njimi igrati, zato je to čisto prostovoljno po posamezniku, kdo se bo odločil za ta poklic, za to obliko, s kom bo sklenil učno pogodbo in tudi, na kateri šoli se bo izobraževal. Tako mislim, da je ta sistem zelo dober, seveda je pa še veliko stvari, ki jih bo treba dodelati, in če bomo mi prišli do tistega sistema, ko govorimo o Evropi [[…]]Recimo, če se bi zgledovali po Nemcih, Avstrijcih, Švicarjih, bo pa potrebno še veliko časa. Poglejte, Nemci so gradili vajeniški sistem 50 let. Pri njih je drugače, ampak poglejte, kam je prišlo. Ti mladi ali pa delavci v gospodarstvu, ki so šli skozi ta sistem, so zelo cenjeni, imajo dobre plače. Nemci seveda so znani po tem, da imajo najboljše razvito gospodarstvo ne samo v Evropi, ampak tudi v svetu. Tako sem zelo optimističen, kar se tega tiče, in podpiram ta zakon. Mislim, da bomo prišli čez neko obdobje skozi to rešitev, seveda pa se bo po tem pilotnem projektu oziroma nekje leta 2022 naredila analiza in verjamem, da bo takrat prišlo do kakršnih takih ali drugačnih sprememb, da se bo zakon nadaljeval in da bo vajeništvo živelo tudi naprej, ker gospodarstvo brez vajeništva, mislim, da tudi pri nas ne bo moglo obstajati. Pa ne mislim, da je poklicno šolstvo slabo pri nas, ampak to je en dodatek, ki je potreben tudi v gospodarstvu. Toliko zaenkrat. Hvala.
Besedo ima ministrica za izobraževanje, znanost in šport dr. Maja Makovec Brenčič. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala. Nekaj pojasnil na teme, ki so se pogosto izpostavile v dosedanjih pojasnitvah s strani vas, poslancev, najprej o brezposelnih. Vse tradicionalne vajeniške države, od katerih smo se učili tudi v pripravi tega zakona, vključujejo tako odrasle osebe kot brezposelne, ki imajo možnost vstopiti v vajeniško obliko izobraževanja. Torej, nič ni nenavadnega to za sisteme, ki to tradicionalno že izvajajo. Zakaj je temu tako? Ključni razlog je v vrsti in strukturi dejavnosti. Velikokrat se namreč zgodi, da je neka dejavnost, vzemimo steklarstvo, papirništvo in podobno takšna, da pravzaprav mladostnik sploh ne more niti ne sme pristopati v neposredno proizvodni proces, prav zato ker je potrebno zaščititi tako delovnopravno kot izvedbeno njegovo učno usposabljanje. Zato je zelo pomembno, da prepustimo delodajalcem tudi tisto, kar se v resnici potrebuje v nekem obdobju. Prej je bilo omenjeno varilstvo. To je tipični primer, kako se dokvalificira v in z delodajalcem, skupaj na način, da lahko učinkovito rešujemo ne le delovno mesto, ampak predvsem tudi konkurenčno delovanje delodajalca, hkrati pa ohranjamo zaposlitve ali jih nadgrajujemo. Zbornice. Zelo veliko nasprotnih videnj je tudi znotraj zbornic. Prav spet iz razloga dejavnosti, ki jih zbornice pokrivajo. Delodajalcev, ki opozarjajo na različne situacije znotraj posameznih delovnih mest, obremenitve delovnih mest in tudi specifik dejavnosti. Na eni strani je ena od zbornic zagovarjala, da morajo mladi, recimo 15-letni, izvajati tudi nočno delo, delovati v okviru nedeljskega delovnega časa in tako naprej. Druge niso bile za to. Tudi nekateri delodajalci so to eksplicitno izpostavili. Hkrati je bilo tudi že v izhodišču vrsta diskusij o tem, kaj je bolje za izvedbo tega zakona, da je ta mladi udeleženec v vajeniški obliki zaposlen ali da je dijak. Izkazalo se je in predvsem je bila to tudi namera nas, pripravljavcev zakona, tako našega resornega ministrstva kot ministrstva za delo, kot ministrstva za gospodarstvo, da predvsem zaščitimo mladega oziroma vajenca na delovnem mestu, tako delovnopravno kot seveda z vidika potencialnih izogibov kakršnimkoli nevarnostim, ki bi jim bili izpostavljeni zaradi narave procesa dela. Ker imamo raznovrstno paleto industrijskih dejavnosti, tudi v obrti, je zato potrebno najti skupen imenovalec in zato smo tudi predlagali v zakonu izvajanje tega na način, ki smo vam ga že predstavili. Torej, dijak, dijakinja na učnem mestu pri delodajalcu, ki pa hkrati mora biti zaščiten tudi v vseh pravicah, še posebej, če gre to za mladostnike do 18. leta, je to zelo, zelo pomembno. Poudarjam, priložnost, da lahko delodajalci dokvalificirajo ali celo usmerijo v novo izobraževalno obliko svoje zaposlene odrasle oziroma da imajo to priložnost tudi brezposelni, ni noben nov fenomen v okrožju Evropske unije; nasprotno, celo razvijajo se določene vajeniške oblike predvsem v sistemu sodelovanja med šolami na načine, kot smo jih mi že spoznavali skozi učne individualne pogodbe, nadgradnjo le-teh in podobno. Še nekaj. Prej je bilo omenjeno glede preizkusa. Preizkus se izvaja na delovnem oziroma učnem mestu. Zakaj? Zato, da se preverja praktično znanje, veščine. Prav vaša diskusija je povedala, kako pomembno je, da je ta veščinski del v resnici pridobljen na način, da se ga lahko nemudoma uporabi za neko bodisi novo delovno mesto ali obstoječe delovno mesto; torej, da je posameznik pripravljen na in to tudi zakon vključuje. Vključuje tudi aktivno delo komisij, torej vsi deležniki v procesu preverjajo izvajanje posameznikovega dela, učenja in izpolnjevanja učnih kakor tudi praktičnih ciljev. Ne nazadnje, izjemno pomembno je sodelovanje mentorjev, mentorjev v podjetjih oziroma pri obrtnikih in mentorjev, ki so na strani izobraževalnega sistema v srednjih šolah. Zakaj je to njuno sodelovanje tako pomembno? V resnici bodisi vajenca ali nekoga, ki je v tej izobraževalni obliki, pripeljejo tako do praktičnih ciljev kot učnih ciljev. Brez sodelovanja tukaj ne bo šlo. Poudarjam pa ponovno, da so zbornice imele zelo različne poglede, da tudi predstavljeni januarski in marčevski pogledi kažejo na to, kako so se tudi določena stališča spreminjala. Naj pa pri tem poudarim, da je bil ključni problem v resnici vključevanje odraslih oziroma brezposelnih, kjer pa mi ne vidimo težav, saj se to, kot kaže, vsaj po mnenju zbornic, veže predvsem na določene industrijske dejavnosti. Še naprej. Tisto, kar je izjemno pomembno, je, da smo našli v pripravi zakona neko pravo ravnotežje med interesi vseh vključenih, in verjemite, da so bili izredno različni pa hkrati tudi zelo kompleksni. V resnici tega zakona ni bilo enostavno pripraviti. Pa ne le to; tisto, kar ga pooseblja, je pravzaprav specifičnost oblike, ki jo moramo narediti za trajno in vzdržno. To pa ni odvisno samo od izobraževalnega sistema, to je predvsem odvisno od dobrega sodelovanja zbornic in delodajalcev in seveda kakovostnega mentorskega sistema na obeh straneh. Če si v tem ne bomo zaupali, poudarjam ponovno, in če ne bomo vsak od nas sprejeli te odgovorne vloge, potem verjemite, da ne bomo imeli veliko vpisanih dijakov in dijakinj v prvih generacijah vajeniškega sistema. Mislim pa, da je to ključen interes vseh nas, javni interes – interes zmanjševanja brezposelnosti mladih in hkrati čim hitrejšega njihovega vključevanja na trg dela. To je za vse nas skupna priložnost. Ker sem že pri besedi, bi tudi predsednik, predlagala, da v skladu s 138. členom Poslovnika Vlada predlaga kar na tej seji, da se tudi dogodi tretja obravnava, če je to seveda mogoče. Hvala.
Besedo ima gospod Tomaž Lisec.
Najlepša hvala. Težko rečem, da mi je po izvajanju ministrice kaj lažje, morda malo bolj razumljivo. Najprej pa dovolite odgovor kolegu Škodniku, ki ga, to verjetno sam ve, zelo spoštujem in vem, da prihaja iz prakse, ampak gospod Škodnik je rekel, da je ta 28. člen v bistvu super, da lahko vajenec kadarkoli med trajanjem pogodbe o vajeništvu brez obrazložitve odpove pogodbo o vajeništvu. Postavite se v vlogo delodajalca. Bi vzeli v sistem vajeništva mladega človeka, za katerega v torek ne veste, če bo prišel v sredo zopet k vam? Jaz osebno ne verjamem. Jaz ga ne bi vzel, če bi bil na tej strani, pa sem štiri leta preko študenta delal študentsko delo, ki je sicer malo drugačno, ampak verjemite, tudi do nas, študentov so bili zelo striktni, ali bomo prišli. Povem svojo izkušnjo, ko sem prišel prvič prosit v eno lesnopredelovalno podjetje, če bi lahko delal preko študenta, je bil odgovor glavnega delovodje: »Saj mladi pridejo, edino, kar imajo v glavi, koliko bodo zaslužili, delali pa itak ne bi nič. Pa še od tistih, ki pridejo, jih polovica prej kot v enem mesecu pobegne.« Tukaj pa nimamo nobene varovalke, da bi lahko vajenca nekako obdržali pri sebi. Za delodajalca polno nekih momentov, ki jih mora izpolnjevati, vajenec pa lahko brez obrazložitve odpove pogodbo o vajeništvu. Zelo enostranska odločitev! Kot rečeno – in s tem se še enkrat navežem na vlogo zbornic –, zelo čudna odločitev. In ko smo pri zbornicah, mislim, da – se opravičujem, veliko je teh členov, o njih govori, mislim, da 12. člen, tako je. Ta pravi: »Pristojne zbornice pripravijo in objavijo razpis vajeniških mest …« et cetera, et etera, et cetera. In potem gremo na člene od 40 do 45, ki govorijo o evidencah. Kaj pravijo ti členi? Da pristojne zbornice vzpostavijo, vodijo, vzdržujejo in nadzorujejo razvid vajeniških učnih mest, ki vsebujejo [[…]]; vzdržujejo in nadzorujejo evidenco o vajencih, ki vsebuje [[…]]; nadzorujejo evidenco o mentorju, ki vsebuje [[…]]In tako naprej. Spoštovana ministrica, vi ste rekli, vsak mora imeti svojo nalogo. Bolj ko gledam ta zakon, manj vidim vlogo pristojnih ministrstev, razen v prehodnih določbah, kjer piše, da Ministrstvo za izobraževanje v 6 mesecih od uveljavitve tega zakona imenuje komisijo za spremljanje izvajanja vajeništva. Vse ostalo pa zbornice, zbornice, zbornice, delodajalci, delodajalci, delodajalci, nekaj malega še o vajencih, pa še tu je pomembno, da lahko gredo, kadar hočejo, kot sem prej rekel, pet minut prej ti pokaže en prst na roki pa reče, spoštovani delodajalec, 28. člen Zakona o vajeništvu mi omogoča, da lahko pospravim in grem, ti pa delaj sistem vajeništva, kakor želiš. In nekaj malega še šole in tako naprej. Ampak ključno je, zbornice, zbornice, zbornice, in ko bodo one rekle, da se tega ne gredo – čeprav predvsem iz vrst SMC pravite, kako so zbornice navdušene skoraj nad tem zakonom, v tem smislu –, potem imamo problem. Še enkrat, kolega Škodnik, ker vem, da verjameš v ta sistem, verjetno se spomniš, zakaj je ta sistem leta 2006 propadel. Ne zaradi šol, ne zaradi evidenc, ne zaradi vajencev, ne zaradi ministrstev, ampak zaradi zbornic oziroma delodajalcev, obrtnikov. Tu jim dajemo ogromno vsega, na kar opozarja tudi Zakonodajno-pravna služba, in od njih pričakujemo čudež; ministrstvo se lepo umakne: zbornice bodo vse naredile. Verjetno danes ne bodo podprti niti tisti amandmaji, ki pravijo, da namesto zbornice država vodi evidence – pa bomo o evidencah še potem pri naslednjih amandmajih. Skratka, pogrešam pri tem zakonu – ta 28. člen je itak katastrofa, kar se tiče varnosti delodajalca. Sicer lahko rečem, da sem idealist in kako so vsi vajenci super, ampak poznam pa tudi mlade, vsaj v Posavju, ki obiskujejo poklicno in strokovno izobraževanje, saj imamo večinoma tega, pa če je 10 % teh vajencev takih, da se bodo spomnili na ta 28. člen, bomo imeli problem vsi; najprej mi, ker smo sprejeli ta zakon, potem delodajalci, potem šole in tako naprej. Skratka, pogrešam večjo vlogo treh ministrstev, ne samo ministrstva za izobraževanje, ki je pač po spletu tistega, kamor spada, pod kateri resor, odgovorno. Tu bi veliko bolj kot ministrico za izobraževanje, ki je dobila ta nahrbtnik, ki se mu reče Zakon o vajeništvu, pričakoval ministra za gospodarstvo in ministrico za delo, družino in socialne zadeve. Oba sta rekla, ja, super, vajeništvo je del izobraževalnega sistema, dve tretjini zakona pa o zbornicah in o delodajalcih. Pa je ta prostor, ki je tu običajno za ministrstvo za gospodarstvo, čisto prazen. Pa sem prebral tudi magnetogram seje, nekaj časa sem jo poslušal, potem pa sem prebral magnetogram seje delovnega telesa – ja, fino, kajne? Ploskajo. Me zanima, kako so bili konstruktivni tudi do resorne ministrice. Ali so rekli, da si resorna ministrica, ti se s tem ubadaj, pa kar bo, bo. Skratka, resnično pričakujem, da bi v teh členih bilo večja zavezanost ministrstev oziroma države, če želite, da ne samo spremlja izvajanje tega zakona preko neke komisije, ampak da je ona glavni generator, ne pa, da se križi in težave lomijo na zbornicah in na delodajalcih. Hvala.
Besedo ima gospod Ivan Škodnik. Izvolite.
Hvala za besedo. Moram se oglasiti, ampak ne, nič ne mislim kaj slabega, ker kolega zelo dobro, konstruktivno, strokovno razpravlja, ampak da obrazložim tisto, kar sem prej mislil. Glejte, lahko pride med tem mladim dijakom ali vajencem in delodajalcem do nekega, ne bom rekel, kratkega stika, do nekega konflikta, ki ga pravzaprav ne moreš kar tako obrazložiti. Tu ne pozdravljam v tem smislu, da bi rekel, vsaj da bi bilo tega čim več in tako naprej. Ampak lahko pa pride. Sam vem, da sem imel določene situacije, že takrat tudi ko sem bil vajenec in to mora biti varovalka in mlade moramo zaščititi. Mislim, da do tega mogoče sploh ne bo prišlo, če pa bo prišlo, pa vendarle to mora biti zajeto v tem zakonu. Hvala lepa.
Ugotavljam, da je še interes. Dr. Matić, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, podpredsedujoči. Spoštovana gospa ministrica, spoštovana gospa državna sekretarka, drage kolegice in kolegi! Danes imamo v razpravi spet klasično razporejeno: na strani Združene levice imamo skrb za to, da bodo otroci izkoriščani, da bodo oropani, ne vem, svojega otroštva, s strani SDS se jim smilijo delodajalci, ki so po njihovi oceni blazno izpostavljeni, zato ker lahko mladoletnik odpove pač vajeništvo. Kakorkoli, klasična situacija. Vsekakor pohvale za to, da ste pripravili zakon kljub tako zelo različnim interesom, ki so velikokrat v koliziji in jih je treba velikokrat skrbno in natančno tehtati, da pride do nekega kompromisa, ki bo seveda zdržal tudi na dolgi rok. Vsekakor je pohvalno to, da je zakon utemeljen na dialogu vseh deležnikov, da so pri tem upoštevane zbornice v primernem obsegu. Je pa logično in nujno, saj je tudi gospod Lisec povedal, gospod Horvat pa za njim tudi ponovil, da je leta 2005 ravno tisti sistem propadel oziroma da so ga zbornice utopile. Seveda gospod iz Združene levice, ki se je prej izrazil, da bi bilo vajeništvo ful fino, je po mojem to povedal neiskreno, ker namen njihovih amandmajev je ravno v tem, da se ta sistem vajeništva prepreči oziroma da se ga poruši; in to ravno na ta način, da se atakira na zbornice, ki se jih je poniževalno imenovalo z izrazom, da skrbijo samo za lastne riti in da se želi tu izkoriščati mlade kot poceni delovno silo. Tukaj se je potem marsikje govorilo, da so dijaki izračunali, da bodo zaslužili manj kot 100 evrov, kar je ministrica argumentirano na odboru zavrnila; potem da gre za vdor interesov kapitala, za sistem šolstva. Potem je prišlo do te zanimive razprave, kako se pospešuje zaposlovanje, in do teze, da ni nikjer določbe, ki bi predpisovala, da je obvezno zaposliti nekoga, ki je opravil to vajeniško dobo, češ da se postavlja nekje ena teza, da so delodajalci neke vrste primitivci, ki podcenjujejo vajence, ki bodo izkoriščali in da oni potrebujejo samo neko manualno in ne izobraženo delovno silo in da sploh niso zainteresirani za to, da bi dobili neko usposobljeno mlado moč, ki bi šla skozi sistem vajeništva. Tako so te floskule seveda bile zelo izpod nivoja. Hkrati se je razgalila tudi neka beda samega dojemanja evropskih sredstev, ko so rekli, da evropska sredstva, to ja, javna sredstva, ki pa so integralna, to pa ne, ker to je javni interes, če gre za naša sredstva. Evropska sredstva, to je pa nek bogati tam kapitalist, ki nam je vrgel vrečo denarja in tu lahko zdaj mi malo tako potrošimo, in to po pojmovanju Združene levice očitno niso javna sredstva, čeprav, ne vem, bi verjetno potrebovali nekoliko več izobraževanja na to temo, kaj evropska sredstva so in od kod pridejo in da tudi Slovenija prispeva k njim. Da se oropa šolskega procesa tega, ki bo sodeloval v tem vajeniškem procesu, seveda je prav tako floskula in pomeni atako na samo idejo vajeništva. Kaj pa je drugega vajeništvo, kot to, da gre za kombinacijo šolskega procesa pri samem obrtniku, pri samem delodajalcu, ki bo pač usposobil tega mladega človeka ali brezposelnega človeka, da bo lahko prišel do zaposlitve hitreje, da bo bolj konkurenčen, da bo imel več znanj in da se bo tudi izkazal skozi ta vajeniški proces kot nekdo, ki mu bo lahko potem delodajalec tudi bolje zaupal? Sam pa tudi ne razumem Združene levice pri tem, ko praktično napada sistem vajeništva in napada to prepletanje izobraževanja in tega vajeniškega procesa. Ker konec koncev njihov predhodnik ali ideološka neka predstopnja njihove stranke, Edvard Kardelj, je zagovarjal pravzaprav, da učni proces se mora prepletati z delovnim procesom in da tukaj je nek delovni proces predpogoj oziroma nuja za to, da bomo lahko imeli nekega odgovornega delojemalca kasneje, ki bo znal ceniti tudi delo. Da je namen tega zakona, da bo natrpal v delavnice za mizerno plačilo ubogo mladino – mislim, tu gre res za kompletno izkrivljanje in pretiravanje. Se pa čudim Združeni levici, da je ravno proti vajeništvu, če se spomnimo, saj Josip Broz je bil tudi nekoč nek ključavničarski vajenec ali nekaj podobnega, pa se je iz tega razvila neka revolucionarna oseba. Mogoče ravno tukaj bi bili tudi humus za Združeno levico, da bi našla neke kadre v bodočnosti, tako da se mi zdi, da gredo nekako sami proti lastnim interesom. Kar se tiče tistega, kar je gospod Horvat dramatično opisoval, kako vozijo avtobusi po podeželju v bližini njegove vasi, kako se nabirajo mladi ljudje in trpajo v ta prevozna sredstva, peljejo v Avstrijo, kjer jim ponujajo vajeništvo, in potem je seveda dramatično zaključil s tem: Kaj naj storimo, kaj pa naj sploh storimo? Kaj pa naj drugega storimo, kot to, da poskušamo ravno s takšnimi zakoni, kot je ta, ki ga danes obravnavamo, ponuditi alternativo mladim, da imajo perspektivo doma, da ne odhajajo ven, da bodo imeli tudi pri domačih delodajalcih neko možnost, neko perspektivo. V tem smislu je treba ta zakon pozdraviti, pozdraviti tudi zaradi tega, ker preprečuje tisto, kar je gospa Ljudmila Novak omenila in kar je tudi bil amandma obrtniške zbornice, da naj bi mladostniki delali ponoči in čez vikend, to je seveda nesprejemljivo. To je nesprejemljivo tudi po mednarodnem pravu, tudi po drugi zakonodaji, ki jo imamo in so tovrstni očitki zakonu povsem neosnovani. Seveda je treba paziti na interese mladostnikov, da bodo vendarle imeli vse pravice, ki jim gredo, da bodo zaščiteni, tako kot je treba. Po drugi strani pa je treba tudi poudariti, da te floskule o tem, kako bi pa brezposelne odrasle osebe ponižali s tem, ko bi jim ponudili vajeništvo, je treba zavrniti. Saj ravno brezposelna oseba je lahko, ker je brez stalnega vira dohodkov, ker je brez službe, kjer bi lahko udejanjala svojo ustvarjalnost, tudi svojo eksistenco in o njej sama skrbela – ravno takšna oseba je lahko najbolj ponižana. Ta mehanizem ponuja ljudem, ki so brezposelni, neko perspektivo, neko možnost, da se prekvalificirajo, da dosežejo neko novo svojo osebno perspektivo, da najdejo svoj prostor na delovnem trgu in v tem smislu je tudi tovrstna možnost za odrasle vajence, ki niso mladoletni, dobrodošla in pohvalna. Verjamem, da bo ta zakon zaživel, razumno je zastavljen preko pilotnega projekta; možnost je, kot je bilo večkrat omenjeno, da bo tudi zakon korigiran ravno na podlagi teh izkušenj, ki jih bo pilotni projekt sprejel, da bodo vse te možne negativne konotacije ali negativne izkušnje, ki bi se lahko izkazale, kasneje tudi upoštevane. In seveda, da ne bo prišlo do tega, da bi bil potopljen z ene ali z druge ali s tretje strani, kot je bilo, žal, v primeru, ki ga je opisoval gospod Lisec iz njihovih bridkih izkušenj, žal, slučajna. Še enkrat, čestitke za pripravo tega zakona in verjamem, da bo uspešno prestal parlamentarno proceduro. Hvala.
Hvala dr. Matić. Kolegice, kolegi želi še kdo razpravljati o tej točki oziroma amandmaju? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 3. člen ter amandma Poslanske skupine Združena levica. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 4. člen ter amandma Poslanske skupine Združena levica. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 12. člen ter amandma Poslanske skupine Združena levica. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. Ker je amandma Poslanske skupine Združena levica vsebinsko povezan z amandmajem istega predlagatelja k 48. členu, bomo o njiju razpravljali skupaj, zato dajem v razpravo 16. in 48. člen ter amandma Poslanske skupine Združena levica k tema členoma in amandma Poslanske skupine NSi k 16. členu. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne [[…]]Vidim, da ja. Gospod Tomaž Lisec, izvolite, imate besedo.
Samo sekundo, da najdem, ker sem si zapisal določene zadeve. Imam tukaj, hvala. 16. člen Oblika in vsebina pogodbe ter uporaba predpisov. Moram reči, da ko berem amandma Združene levice, imam problem. Sicer idealno je, da potem ko vajenec dokonča vajeniški sistem, ostane pri tem delodajalcu. Ampak, kot sem že prej rekel, prakse so zelo različne in bi bilo verjetno preveč idealistično verjeti v ta sistem, da se bo delodajalec potem še lažje odločil za ta zakon. Rekel bo, dobil bom vajenca, pa bom imel še problem in ga bom na koncu moral zaposliti! Pa vsi vemo,da če želimo nek fleksibilen trg delovne sile, da bo verjetno takšen amandma prinesel veliko več problemov kot pa pozitivnih zadev. Me pa po drugi strani zanima in tudi sam sem se, ko sem skušal delati amandmaje, sam sebe skušal prepričevati, ali je res potrebno pri pogodbi o vajeništvu vsebovati 19 točk. Meni osebno se zdi, da pri vsej tej tehnologiji, če želite, internetni dobi, smo leta 2017, da moramo imeti še vedno toliko in toliko stvari napisano v eni pogodbi – pa ne zaradi tega, da bi bil problem za informacijsko pooblaščenko, ki najde problem samo takrat, ko sama želi, ampak to je druga zgodba –, ali so resnično potrebni vsi ti elementi v pogodbi o vajeništvu, če vemo, da želimo nek preprost sistem, da bo ta vez med delodajalcem in vajencem čim bolj praktična in da bo čim manj tega, kar smo se tudi pri našem predlogu zakona, ki smo ga v preteklosti dvakrat vložili, skušali čim bolj umakniti na stranski tir. To pa so administrativna bremena, ki to de facto so, kajti znova in znova pogodba o zaposlitvi, izpolnjevanje obrazcev [[…]] Zato morda apel, ker je člen odprt, da morda vsi skupaj razmislimo, da v tretji obravnavi pa kakšno alinejo črtamo. Pa se bom navezal na drug resor, pa upam, da mi predsedujoči dovoli. Ko v zadnjih dveh, treh mesecih hodim okoli po okroglih mizah, predvsem s področja kmetijstva, vsi samo pravijo, da ni problem niti davčna, dohodninska ali zakonodajna, kakršnakoli druga, vsebinska obremenitev določenih segmentov oziroma deležnikov, ampak samo čim manj administracije. Verjetno tudi ministrica za izobraževanje se s tem strinja; ampak kot rečeno, tu verjetno pogrešamo drugega sogovornika, ki bi bil pravilen naslovnik za to, ali je resnično tako vajenci, predvsem pa delodajalci, torej obrtniki, pa če vemo, da bo šlo marsikdaj za tistega majhnega, preprostega obrtnika, ki je samozaposlen ali pa sta dva, trije, morda družinsko podjetje, ki bi z veseljem vzelo vajeništva, in bo rekel tisto, kar reče že zadnjih nekaj let: Dovolj imam te administracije v tej Sloveniji, ne bom šel čisto v noben nov posel, v nobeno novo obliko dela, pa naj bo to pripravništvo, vajeništvo, študentsko delo ali karkoli drugega, ker ima preprosto dovolj tega, da se ukvarja z administracijo. In ta 16. člen je povezan z 48. členom, ki pa govori o tistem, kar je druga rak rana – kazenske določbe. Sicer tukaj so še dokaj relativne, ampak 3 tisoč evrov za marsikaterega delodajalca, posebej, če je samozaposlen ali če gre za družinsko podjetje, je lahko nek negativen odhodek, ki ga težko, ne samo v roku enega meseca, ampak tekom svojega večmesečnega delovanja pridobi nazaj. Tukaj je predvsem moja razprava v tem smislu, da enkrat se moramo v tej naši Sloveniji zmeniti, ali resnično potrebujemo toliko te administracije, birokracije, s katero imamo potem vsi probleme, na koncu pridejo pa še te nesrečne kazenske določbe z različnimi globami, ki v bistvu vse tiste, ki želimo peljati v nek sistem, torej tokrat v sistem vajeništva, še veliko bolj odvračajo. Kajti rečejo, ni problema tudi 8 ur imeti vajenca pri sebi, samo da se čim prej z vajencem v dveh urah zmeniva vse, pa potem ko končamo, v dveh urah uradno zaključiva, ob eni malici se po navadi to zgodi, ne pa, da rabim prej evidence, vmes evidence, pa še potem, ko se vajenca, ne bom rekel znebim, ampak, ko zaključi, pa še spet evidence. Tega dela se vsi želijo, po domače povedano, losati. Upam, da je morda tukaj kakšen razmislek, ampak saj pravim, bolj bi pogrešal kakšnega drugega funkcionarja iz kakšnega drugega ministrstva, da bi skušali s tem birokratskim kolesjem čim manj odvrniti tako vajenca, šolo, ne nazadnje pa predvsem delodajalca. Hvala.
Želi še kdo razpravljati o teh dveh amandmajih? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 18. člen ter amandma Poslanske skupine NSi. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 22. člen ter amandma Poslanske skupine Nove Slovenije. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 28. člen ter amandma Poslanske skupine NSi. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 33. člen ter amandma Poslanske skupine ZL. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 35. člen ter amandma poslanskih skupin SMC, DeSUS in SD ter amandma Poslanske skupine ZL. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 41. člen ter amandma Poslanske skupine ZL. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ja. Gospod, Tomaž Lisec, izvolite, imate besedo.
Najlepša hvala še enkrat, podpredsednik. Mislim, da določbe od 40. pa do 45. člena govorijo o tistem, o čemer sem že prej malo začel razpravljati, to pa so te srečne ali pa nesrečne evidence, za katere vem, da morajo biti, ampak imam več problemov glede tega. Glede 40. člena, pa vem, da ni odprt, ampak upam, predsednik, da je dovoljeno, piše: Glede vodenja evidenc šol, ki jih ta zakon ne ureja, se uporabljajo določbe zakona, ki ureja poklicno in strokovno izobraževanje. Spet se vračamo na tisto sistemsko, nesistemsko, ali je smiselno nov zakon ali pa obstoječi zakon, ampak tako so se odločili. Ampak je nerodno napisati, česar ne ureja ta zakon, je pa tisti zakon, ki je v bistvu sistemski zakon In potem težko govorimo o sistemskosti. Ko govorimo o 41. členu pa v povezavi z njim z določenimi predlogi amandmajev, moram reči, da tukaj, ko je napisano, citiram, »… zbornice imajo po predlogu zakona preveč pristojnosti, glavni pregled nad izvajanjem vajeništva mora biti v rokah države«, se vsaj na področju evidenc s tem strinjam. Moram reči, da sem si vsepovsod zapisal, kot je bilo že enkrat rečeno, da pristojne zbornice vzpostavijo, vodijo in vzdržujejo, nadzorujejo razvid vajeniških učnih mest, ki vsebuje [[…]], vodja nadzoruje evidenco o vajencih, ki vsebuje [[…]], evidenca mentorjev, ki vsebuje in tako naprej. Skratka, po mojem mnenju, če že toliko evidenc, pa še enkrat apel, da jih, če ne zdaj pa v naslednji noveli, zmanjšamo. Še enkrat razmislek oziroma bi prosil za odgovor, zakaj so se pristojna ministrstva odločila, da breme vzpostavitve, vodenja in vzdrževanja in nadzorovanja evidenc preložite oziroma preložijo na zbornice, zakaj to delo ne opravi tisti, ki dobivajo plačo. To pa so določena uradniška mesta, določeni sektorji znotraj enega, drugega ali tretjega ministrstva. Meni osebno bi to poglavje bilo veliko lažje, če bi napisali: Ministrstvo za gospodarstvo vzpostavi, vodi, vzdržuje in nadzoruje razvid vsega tega. Če želijo biti omenjeni piarovsko, naj zato tudi ministrstvo za gospodarstvo v tem primeru kaj naredi. Hvala.
Hvala. Želi še kdo razpravljati o tem amandmaju? Ugotavljam, da ne. Zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 44. člen ter amandma Poslanske skupine ZL. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 47. člen ter amandma Poslanske skupine ZL. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 10. točki dnevnega reda. S tem prekinjam tudi to točko dnevnega reda. Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA – DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SODNEM SVETU V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, in sicer ministru za pravosodje mag. Goranu Klemenčiču.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, spoštovane poslanke in poslanci ter ostali prisotni! Danes obravnavamo Predlog zakona o Sodnem svetu. Gre za prvi samostojen predpis v zgodovini Republike Slovenije, namenjen sistemski ureditvi položaja, pristojnosti in vloge Sodnega sveta, ki je pomemben gradnik pravosodnega sistema v Republiki Sloveniji in ključen za zagotavljanje neodvisnosti sodnikov sodstva kot celote, kot tudi seveda za spodbujanje odgovornosti, učinkovitosti in kakovosti sodstva. Po ustavni ureditvi je Sodni svet samostojen in neodvisen državni organ s posebnim statusom, ki ne sodi v nobeno od treh vej oblasti. Poenostavljeno povedano, gre za ključnega sodnega kadrovika. V njegove pristojnosti sodijo izbirni postopki za sodnike, imenovanje predsednikov rednih sodišč, sprejemanje meril in časovnih standardov za delo sodišč, odločanje o napredovanju sodnikov, o mirovanju sodniške službe in tako naprej. Pomembne dodatne pristojnosti so usmerjene na eni strani varovati neodvisnost posameznih sodnikov in sodstva kot celote, na drugi strani pa v imenu družbe in javnega interesa krepiti odgovorno delovanje sodstva, spodbujanje njegove odgovornosti, učinkovitosti in kakovosti. Namen zakona je torej sistemska ureditev položaja, pristojnosti in vloge tega pomembnega ustavnega gradnika pravosodnega sistema in ga s tem tudi v normativnem pogledu postaviti ob bok ustavnim in drugim državnim organom, katerih položaj in pristojnosti urejajo samostojni zakoni. V predhodnih razpravah, predvsem v splošni razpravi, je predvsem opozicija izpostavila, da gre za zgolj lepljenko že obstoječih določb iz drugih zakonov, da zakon ne prinaša nič novega in da ne gre za nobeno reformo. Drži, da je pomemben del členov v ta zakon prenesen iz Zakona o sodiščih in Zakona o sodniški službi, kar je logično. Sodni svet imamo že več kot dve desetletji, je tudi ustavna kategorija in preko okvirjev, ki jih postavlja ustava, seveda ni mogoče iti ne glede sestave ne glede pristojnosti. Nikakor pa ne drži, da zakon nima dodane sistemske vrednosti in ne prinaša novosti ter koraka naprej h krepitvi pravne države, odgovornosti in preglednosti delovanja sodne veje oblasti. Naj naštejem samo nekaj ključnih in pomembnih sprememb, ki so danes pred vami. Predlog zakona daje Sodnemu svetu celovito pristojnost in hkrati tudi odgovornost za spremljanje sodnika od njegovega imenovanja, oceno njegovega dela, napredovanj in etičnih ter disciplinskih kršitev. Pomembna novost je ureditev disciplinskih postopkov zoper sodnike, ki se iz sodstva v celoti prenašajo na Sodni svet kot organ, ki ga ne sestavljajo samo sodniki, ampak tudi zunanji pravni strokovnjaki. Pristojnost imenovanja in razrešitve disciplinskih organov se z Vrhovnega sodišča prenaša na Sodni svet, na organ, katerega člane imenuje Državni zbor. Sedež disciplinskih organov se z Vrhovnega sodišča prenaša na Sodni svet. Spremenjena je struktura in sestava disciplinskih organov. Naslednji pomemben element je, da postaja Sodni svet samostojen proračunski uporabnik. Jasneje je urejeno sodno varstvo glede odločitev, ki jih sprejema, in, pomembno, določa se večja transparentnost njegovega dela, preko snemanja sej, poročanja Državnemu zboru, recimo, poročilo mora vsebovati tudi analizo stanja v sodstvu v preteklem letu ter napoved za naslednje leto. Bolj jasno in ob spoštovanju načela medsebojnih zavor in ravnovesij so urejena razmerja med štirimi ključnimi akterji v povezavi s sodstvom: Sodni svet, Vrhovno sodišče, Državni zbor, Ministrstvo za pravosodje. Poleg omenjenega pa je tu še vrsta manjših sprememb glede pristojnosti Sodnega sveta, ki so pa prav tako pomembne. Na primer, na področju njihove pristojnosti, na področju oblikovanja mreže sodišč, letnih in finančnih načrtih sodne veje oblasti, pristojnosti podati zahtevo za presojo ustavnosti in zakonitosti pred Ustavnim sodiščem. Skratka, predlagane rešitve so usmerjene h krepitvi vloge in položaja Sodnega sveta. Namen novih pristojnosti ter prenosa pristojnosti v zvezi z disciplinskimi postopki zoper sodnike pa je prispevati tudi k povečanju splošnega zaupanja v pravosodje. Upam, da boste zakon podprli, predlagam pa tudi, da Državni zbor na tej seji opravi tudi tretjo obravnavo predloga zakona. Hvala lepa.
Hvala, minister Klemenčič. Predlog zakona je obravnaval Odbor za pravosodje kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo gospodu predsedniku odbora Janu Škobernetu.
Najlepša hvala, spoštovani podpredsednik. Gospod minister, kolegice in kolegi! Odbor za pravosodje je na 33. seji 5. 4. 2017 kot matično delovno delo obravnaval Predlog zakona o Sodnem svetu, ki ga je predložila Vlada. Uvodoma je državna sekretarka poudarila, da gre za pomemben zakon, katerega namen je sistemska ureditev položaja, pristojnosti in vloge Sodnega sveta kot pomembnega gradnika pravosodnega sistema. Osnovni cilji, ki jih predlog zakona zasleduje, so: varovanje samostojnosti in neodvisnosti sodne veje oblasti ter skrb za zagotavljanje kakovosti dela sodišč in sodnikov ter skrb za zagotavljanje ugleda, javnega ugleda sodstva. Predstavnik Državnega sveta je v predstavitvi mnenja Komisije za državno ureditev predlog zakona podprl in sporočil tudi, da so vse pripombe Državnega sveta bile upoštevane v amandmajih koalicije. Prav tako je predsednik Sodnega sveta Marko Novak izrazil prepričanje, da bo predlog zakona, ki je bil oblikovan v sodelovanju z vsemi ključnimi deležniki, prispeval k izboljšanju stanja sodstva in k dvigu njegovega ugleda. Predsednik Vrhovnega sodišča je ob tem izrazil prepričanje, da se s predlaganimi spremembami krepi vloga Sodnega sveta in da se mu daje še poseben poudarek, še posebej pri delovanju sodnega sistema v celoti. Kot pomembno dejstvo je izpostavil vključenost strokovne javnosti v Sodni svet kot dodatno kvaliteto in dodatni prispevek k uspešnemu delovanju sodstva z vidika družbe kot celote. Koalicijski poslanci so izpostavili pomen predloga zakona, ki daje Sodnemu svetu značaj sistemskega organa, ki varuje in krepi zaupanje v sodno vejo oblasti, predvsem pa krepi integriteto sodstva in neodvisnost sodnikov. Opozicijski poslanci, na drugi strani, so menili, da sta sporna predvsem 10. člen predloga zakona, ki določa sestavo Sodnega sveta in daje s tem možnost, da so člani tudi odvetniki, ter 16. člen, kjer so bili mnenja, da mora biti na kandidatni listi za člane Sodnega sveta, ki jih Državnemu zboru predlaga predsednik republike, predlagano število kandidatov ne nujno večje od števila članov, ki se volijo, saj v tem vidijo možnost političnega vpliva vladajoče koalicije na pravosodje. Odbor je obravnaval tudi amandmaje, večino njih sprejel in jih vključil v dopolnjen predlog zakona, ki je danes pred vami. Hvala lepa.
Državni zbor je na 27. seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin torej ni možna. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 20. 4. 2017. V razpravo dajem 11. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Dr. Vinko Gorenak, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Običaj je bil do zdaj, upam, da bo tako tudi naprej, da vendarle v prvem nastopu povemo še kaj o zakonu kot takšnem, ne samo o 11. členu. Zato bom to tudi naredil, ampak precej na kratko, ker tako ali tako, glejte, ste zvaljali že kar ste zvaljali, približno tako kot tu zunaj na asfaltu, da povaljaš, potem pač tako je. Tega se zdaj ne da več popraviti. Generalno je treba reči naslednje. Nekajkrat sem bil v svojih nastopih izrazil veselje, da bomo dobili zakon o Sodnem svetu, ker pač je Sodni svet ustavna kategorija in to edina v tej državi, ki vse od osamosvojitve naprej sploh nima zakona. Se pravi, imamo neko institucijo, ki deluje na podlagi ustave, nima pa zakonske podlage. Zdaj, ta zakonska podlaga nekako je, ampak treba je reči nekaj. Ta zakonska podlaga je zelo podobna tem delavcem tu zunaj, pred parlamentom, ki najprej naredijo 30 metrov asfalta, pa potem še 30 pa še 30, pa bomo dobili to cesto Šubičevo lepo asfaltirano. Isto je zdaj tukaj; malo iz enega zakona, malo iz drugega zakona malo iz tretjega zakona, superkleber, in dobili smo zakon o Sodnem svetu. Tako je približno ta zgodba nastala. Če bi kakorkoli ta zakon krepil odgovornost v sodstvu, ki je nujno potrebna, potem bi človek kljub velikim pomanjkljivostim rekel okej, je vsaj narejen en korak naprej v smislu krepitve odgovornosti. Pa ni. Mi smo dali tudi amandmaje v tem smislu, ki jih boste seveda povozili – to tudi vemo. Pa če grem zdaj po vrstnem redu, Poglejte tiste največje absurde – zdaj sestava Sodnega sveta je že tako ali tako predpisana, vsaj okvirna sestava, ampak tisti sodniki, torej tisti člani Sodnega sveta, ki gredo iz tako imenovane kvote predsednika republike – glejte, tu ste naredili tipični političen vpliv na pravosodje in tisti so jako veseli, ker ste jih zgazili. Seveda so jako veseli, ker jim to prija. Zakaj? Zaradi tega, ker zahtevate do 10 kandidatov za 5 mest. Se pravi, do 10 kandidatov je lahko za 5 mest. Zakaj? Zato da boste uveljavili sistem Klemen Jaklič, kaj pa drugega! Zato da boste rekli, ta je naš, ta je lepe rdeče barve, tega bomo vzeli, pa onega bomo, pa tistega bomo, tistih pa ne bomo. Naredili boste Sodni svet, ki bo lepo rdeče barve. Ne vem, zakaj posiljevati predsednika republike s tem, da mora imeti do 10 kandidatov za 5 mest! Ni razloga, po mojem mnenju. Poglejte, naprej če grem, častna funkcija, to je ravno ta 11. člen, ki ste ga dali v razpravo. Mi pravimo, da se funkcija člana Sodnega sveta opravlja nepoklicno. Okej, v redu, je nepoklicno, to piše v amandmaju, vi pa pravite, da je častno. Prej ste imeli še nekaj drugega zraven, da ni združljiva z delom v državnih organih, to ste zdaj z amandmajem sicer ven dali, ampak bolj nekako normalno je – ne vem, kakšna čast bi to bila. Mislite, da bodo častno hodili v Ljubljano na svoje stroške? A, dajte no dajte! Nič ne bodo častno hodili v Ljubljano na svoje stroške, dnevnico jim boste dali! Ne govorite, da je častno; recite, da se opravlja nepoklicno. To je bilo verjetno malo lepše slišati. Tisto, kar me je – se bom še potem oglasil pri ostalih amandmajih, ampak vseeno; tisto, kar je moteče. Moteče je to, da delate iz predsednika Vrhovnega sodišča in predsednikov sodišč pravzaprav invalidne šefe. Invalidne šefe. Invalidne šefe pa, zakaj? Zaradi tega, ker klasične funkcije menedžmenta prenašate na Sodni svet. Se pravi, Sodni svet ima preveč funkcij upravljavskih, ki jih predsedniki nimajo, vsaj po mojem mnenju. Si ne znam predstavljati, kako je lahko šef ene tovarne nekje, pa nima pravice, nima nobenih možnosti disciplinsko ukrepati – zoper delavce, recimo. To ne vem, kako je lahko to možno, kakšen šef si potem lahko. To je isto, kot da bi rekli, da lahko voziš avtobus, krasno, ker ga tudi znaš, ampak volana pa ne smeš vrteti. Tega si ne znam predstavljati. Poglejte, zaprte seje. Zakaj zaprte seje Sodnega sveta? Ja zato, da boste šmuglali, pa čisto nič drugega. Seje naj bodo javne – če nimaš kaj skrivati, potem počneš to javno. Konec koncev smo v parlamentu, tisti, ki nastopamo pred kamerami in vsak trenutek nas lahko državljani ocenjujejo. Ne vem, zakaj se ta gospoda mora pa zapreti, da javnost ne sme zraven priti? To ni v redu. No, saj 45. člen pa sploh. Zdaj, če bi midva z gospodom Klemenčičem imela obratne vloge, pa bi on tukaj bil, pa jaz tam, potem bi zdaj kričal kot [[...]]Veste, kako? Po mojem bi po stropu hodil. In bi rekel, da bodo glave letele. Tako je običajno. Zakaj? Minister je pobudnik disciplinskih postopkov. Ali ni to fino?! Če bi bile najine vloge zdajle zamenjane, bi kričal kot hudiman proti temu. Ja, tako to je! To imamo v zakonu. Zlasti pa krepitev odgovornosti je pa moteča. Se bom oglasil, zdaj sem na splošno nekaj stvari rekel. Pri konkretnem amandmaju, ki ste ga pa dali v razpravo, 11. člen, pa res, dajmo reči, funkcija člana Sodnega sveta se opravlja nepoklicno. Okej, to imamo tudi napisano v mnogih drugih zakonih, pa vsi vemo, da to ne pomeni zastonj, ker najmanj, kar je, dobijo neke dnevnice pa potne stroške in tako dalje, ne pa, da pišemo »v čast«. Mislim, da je bolj točno »nepoklicno«. Hvala lepa.
Besedo ima minister za pravosodje, gospod Klemenčič. Izvolite.
Hvala lepa. Na kratko se bom odzval na pomisleke oziroma trditve poslanca dr. Gorenaka. Kot sem že sam povedal v uvodnem nagovoru, dejstvo je seveda, da je velik del členov prepisan iz sedanje ureditve, zato ker Sodni svet imamo že več kot dve desetletji, njegovo ureditev, temeljno, določa ustava in je živel s parcialnimi zakoni, predvsem z ureditvijo v Zakonu o sodiščih in v Zakonu o sodniški službi. Kljub temu pa ne gre samo za lepljenko nekih obstoječih ureditev ali pa, tako kot ste rekli, neko polaganje na asfalt ali beton, ali kakorkoli že zunaj; tako 30 metrov, zdaj 30 metrov pol, ampak ima nekatere pomembne novosti. Mogoče o njih še kasneje, čeprav nekaj oziroma sem jih navedel že v uvodnem nastopu. Moram se pa odzvati na nekaj stvari, ki pa verjamem, da pač, ne vem sicer zakaj, ampak so faktično pravno in dejansko napačne – to, kar ste rekli, dr. Gorenak. Prvič, sestava naj bi bila taka, da bi imela političen vpliv, zakaj za 5 kandidatov, 10 in tako naprej. Poglejte, če bi predlagali drugače, bi pa spet vi lahko rekli, da pač se potem samo pritiska na tipke, nimate pravice izbire in tako naprej, ampak pod črto, pod črto. To je sedanja ureditev. To je ureditev od začetka delovanja Sodnega sveta. Preko 20 let je ta ureditev v Zakonu o sodiščih oziroma v Zakonu o sodniški službi taka, da kandidatov predsednik republike predlaga več. Tega nismo spreminjali, ker gre za utečen sistem. Vi pa imponirate vladi in koaliciji, da uvaja neko novo metodo političnega kadrovanja v Sodni svet. To preprosto ne drži. Naslednja stvar, ste rekli, da minister predlaga, to je groza, minister lahko predlaga disciplinski postopek. Spoštovani dr. Gorenak, tako je že v sedanjem zakonu. Tako je že v sedanjem zakonu, tako je tudi v zakonih, ki jih je glede drugih pravosodnih organov sprejemala še vaša koalicija in vaša vlada, kar je logično. Ministrstvo za pravosodje ima določene nadzorne pristojnosti do sodišča in je lahko eden oziroma mora biti eden od predlagateljev disciplinskih postopkov, ni pa seveda odločevalec v teh postopkih, temu se reče delitev oblasti. Sodni svet ne ureja upravljavskih pristojnosti in funkcij predsednikov sodišč, jih ne ureja, to je materija Zakona o sodiščih in ta še prihaja; že danes pa imajo predsedniki sodišč veliko upravljavskih vzvodov, preko letnih razporedov dela in tako naprej, ki niso materija zakona, ki je pred nami. In še, razumem vas in legitimno je, da rečete, da ni s tem zakonom dovolj močan korak naprej k odgovornosti, seveda nisem slišal nobenega predloga, kako bi ta korak še okrepili, pa ostali v ustavnih okvirih, ne moremo pa reči, da s tem predlogom ta korak ni storjen, tako glede transparentnosti delovanja Sodnega sveta kot z vidika prenosa disciplinske odgovornosti. To je megalomanski korak, če ga priznate ali pa ne, ali pa, upam, da ga vsaj deloma priznate, da se prvič čisto iz sodstva prenese disciplinsko odgovornost v nek organ, ki pa ni samo sodni. Seveda morajo imeti v njem večino sodniki, tako kot ima v vsakih disciplinskih organih večina, včasih pa celo absolutno večino oziroma so vsi predstavniki iz določenega, naj si gre za vlade, ministrstvo, upravne organe in tako naprej. In še zadnja stvar, ko ste rekli, da bi skakali do stropa, če bi glede transparentnosti oziroma javnosti sej [[…]]Ne bi, ne bi! A veste, zakaj ne? Bil sem tudi načeloma naklonjen temu, da bi bile seje Sodnega sveta odprte, dokler nismo malo bolj, prvič, primerjalno pogledali, drugič pa, kaj Sodni svet dela, tretjič, tudi smo se udeležili kar nekaj sej Sodnega sveta. Razen v Bosni in Hercegovini in deloma v Romuniji seje Sodnega sveta niso odprte, ker ne morete enačiti dela Sodnega sveta z delom poslancev. Tako kot niso odprte seje, recimo, Uradniškega sveta, ki je na nek način, naj mi oprostijo, naj mi Sodni svet oprosti, ker gre seveda za drugo vejo oblasti, ampak ima zelo podobne naloge v smislu kadrovanja. Nikomur ni padlo nikdar na pamet, da bi bile seje Uradniškega sveta, recimo, odprte za javnost kot take. Tudi delo Vlade, recimo, ni v tem delu pod nobeno vlado bilo v celoti odprto, smo pa pomembno okrepili transparentnost dela s tem, da se morajo seje snemati in potem lahko preko Zakona o dostopu do informacij javnega značaja vsakdo te informacije dobi, seveda ustrezno redigirane tam, kjer gre za osebne podatke. Še enkrat; tukaj se strinjam, nikakor ne gre za neko revolucijo, ker je tudi ni mogoče narediti, pa ni primerno narediti, vendarle pa smo prepričani, da gre za pomemben korak naprej. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Jan Škoberne.
Najlepša hvala, spoštovani podpredsednik. Gospod minister, kolegice in kolegi! Gre, jasno, za enega pomembnejših zakonov, ker ureja enega izmed ključnih vprašanj, s katerim smo v preteklosti, pa verjamem, bomo imeli tudi v prihodnosti v Državnem zboru, pa tudi v javnosti širše, še kaj opraviti; in to je, ko potegnemo pod črto, imenovanje sodnic in sodnikov. To je po tem zakonu, ki je pred nami, tudi vprašanje ustreznosti nadzora, učinkovitosti, kvalitete dela in seveda tudi tistega, kar ni nezanemarljivo, potencialnih napak, namernih ali nenamernih, ki se tu dogajajo. Ključno pri tem zakonu je, da v kontekst uvodnega razmisleka o tem postavimo dejstvo, da gre za nujno iskanje ravnotežja med vsemi tremi vejami oblasti in da tukaj moramo slediti ustavno razmejitev. V marsičem lahko razumem razmislek opozicije, gospoda Gorenaka še posebej, ker se v večini osnovnih tez, seveda, lahko strinjam. Lahko se strinjamo v tem, da mora biti in je tendenca, da gre delo Sodnega sveta od hermetične zaprtosti proti čim večji odprtosti, proti čim višji stopnji transparentnosti. To je ne nazadnje na samem odboru povedal tudi predsednik Vrhovnega sodišča, ki je jasno izrazil pričakovanje, da bo odprtost delovanja v meji, ki jo seveda ne samo ta, ampak tudi ostali zakoni dopuščajo, ki jo dopušča tudi na koncu dneva delitev oblasti, kot jo poznamo, implementira. Zato smo tudi na samem odboru skušali iti nasproti tej ideji o tem, da so v principu seje Sodnega sveta odprte, da pa se jih lahko, kadar gre za vprašanje odločanja o pravicah, zapre oziroma da jih lahko Sodni svet skladno s svojim poslovnikom, kadar oceni, da je to potrebno, zapre, ob dejstvu, da morajo še vedno biti posnete, da so še vedno lahko predmet zahteve po informaciji javnega značaja. In ni nepomembno, da se v novem zakonu prenaša pristojnost disciplinskega postopka z Vrhovnega sodišča na Sodni svet. Tukaj in s tem rešujemo enega izmed glavnih očitkov dela civilne javnosti, pa tudi politične javnosti, da je v Republiki Sloveniji vzpostavljen sistem, kjer vsaj na področju sodstva držimo pozicijo, da vrana vrani ne more in tudi ne bo izkljuvala in izbrskala oči. Če je ta pristojnost bila izključno na strani Vrhovnega sodišča, jo danes oziroma jo bomo, če bo zakon in ko bo zakon potrjen – predvidevam, da bo –, vsaj delno širimo, prenašamo na Sodni svet, ki je odprt, ima zunanje sodelavce in na tak način, verjamem, krepimo tako demokratičnost kot zavezanost k odgovornosti, k samoevalvaciji sodstva kot takega. Državni zbor bo seveda imel možnost skozi poročilo, ki mu ga bo vsako leto dolžan predložiti Sodni svet, opraviti ustrezen vpogled v delo, da rečem, izkoristiti svojo nadzorstveno funkcijo, ki jo ima po ustavi in to ni nepomembno. Verjamem, da bo to ena izmed bolj burnih sej Odbora za pravosodje. Verjamem, da bo verjetno v kakšni točki želja tudi po tem, da se zapre, da se na zaprti seji razčistijo vsa možna vprašanja. Predvsem pa ocenjujem, da je storjen pomemben korak naprej k temu, da zagotavljamo transparentnost, ki bo bistveno vplivala, to verjamem, tudi na dvig ugleda sodstva med ljudmi. Tukaj se ne moremo slepiti, sodstvo v Republiki Slovenije kot ceh, pa naj mi ne zamerijo, ta trenutek nima ugleda, kot bi si ga zaslužilo, ali pa nima ugleda, ki bi bil nujen, zato da bi vsi lahko rekli, da država ustrezno izvršuje in zagotavlja funkcijo, če želite na koncu koncev, tudi videza nepristranosti in na nek način neke samozavezanosti sodstva k temu, da vedno presoja zgolj dejstva, ne pa kdo stoji na drugi strani in komu so ta dejstva predočena. Sam v zakonu, čeprav lahko o nekaterih rešitvah tudi – denimo, pri členu, ki je trenutno odprt, v razpravi – izmenjamo stališča, vidim pozitiven premik. Verjamem, da ga je vredno odpreti. Če govorimo o vprašanju častnosti ali pa nepoklicnega upravljanja funkcije, se lahko strinjam z dr. Gorenakom in je morda premislek povsem na mestu, danes je razprava temu namenjena, gre za zahtevno delo, ki ga člani in članice tega sveta opravljajo, in bo še zahtevnejše, potem ko bo ta zakon sprejet. In seveda pričakovati, da bo to popoldanski hobi, je morda preveč. Verjamem, da se bo tudi skozi razpravo, ki je še pred nami – domnevam, da se ne bova oglašala samo jaz in gospod Gorenak – izkristaliziralo, ali morda »častno« lahko zamenjamo v tem primeru z »nepoklicnimi« in ali je to morda bolj primerno tudi z vidika tistih, ki bodo morali svoje delo v najboljši veri in svoji sposobnosti opravljati. Kot že rečeno, gre za eno najpomembnejših institucij in v resnici je sprejetje tega zakona prvi korak, prvi resen korak k temu, da odpremo razpravo o tem, na kakšen način imenujemo sodnike in sodnice v tej državni in ali je res primerno, da to počnemo, kot to počnemo danes, ko na nek način Državni zbor funkcijo tega, ki izvoli, ima, hkrati pa se nam pogosto oponira in oponaša pravico vedeti, koga in zakaj imenujemo. Tukaj prihaja do trenj med sodno in zakonodajno vejo oblasti, običajno se vmes vmeša s kakšnim komentarjem še izvršna, in tu je premislek o tem, kako bomo izbirali sodnike in sodnice, seveda vselej v evolucijskem kontekstu, na mizi. Toliko za uvod in se veselim nadaljnje razprave. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Vesel sem razprave, ki ste jo imeli zlasti okoli 11. člena. Ampak mislim, da to nepoklicno opravljanje funkcije [[…]]Ampak boste videli, pri glasovanju bo tako kot tisti tam zunaj, ki valja asfalt. Ampak pustiva to. Javnost dela. Poglejte to situacijo zdaj. Minister pravi, da samo Romunija, Bosna in ne vem kdo še imajo to javnost bolj odprto. Predsednik Vrhovnega sodišča je na seji odbora zavzel za javnost. V koaliciji ste vzeli nekajminutno pavzo in ste tisti člen nekoliko popravili na boljše. Čeprav, kot veste, sva se tudi pogovarjala o tem, sem pričakoval, da boste dali amandma o tem in da bo ta člen res izboljšan in bolje narejen, kot pa je lahko narejen v desetih minutah med pavzo odbora. To je ena zadeva. Saj meni je jasno, da je imenovanje sodnikov v Državnem zboru ostanek preteklih časov, saj je. Ampak tudi sodstvo je enako, kot je bilo pred letom 1990. To je problem. Zato, ko bo sodstvo tako, kot je v Nemčiji, Avstriji, Italiji, potem mislim, da mora ta državni zbor čim prej se znebiti oziroma odreči pravici do imenovanja sodnikov. Dokler sodstvo počno to, kar počno, pa jaz te funkcije ne bi izpustil iz rok, jaz te možnosti ne bi izpustil iz rok, čeprav to ni predmet tega, vsaj tega zakona, o katerem zdajle govorimo. Ampak glejte, prej je minister govoril [[…]]Še prej to, mi imamo v ustavi problem. Ne vem, ali vi ne veste, da imamo ustavni problem? Da imamo odvetnika v Sodnem svetu. To je po mojem nedopustno. Mislim, da če bi ta koalicija namesto tiste pitne vode, ki ste tako slavili pa nazdravljali tam zunaj, recimo, popravili ta člen ustave, ki govori o tem, da je odvetnik član Sodnega sveta lahko, bi bilo lahko veliko bolje. Odvetnik je stranka v postopku. Odvetnik pa tožilec sta si nasproti, sodnik pa neodvisno odloča. In zdaj imamo odvetnika v Sodnem svetu! Vi to točno poznate primer, ki se je fizično zgodil – pa veste, o kom govorim –, ko je član Sodnega sveta rekel po glavni obravnavi sodnici: »Se bova že videla na Sodnem svetu.« In kaj se je zgodilo? Sta se videla in predsednica sodišča je postala sodnica. Ni več predsednica sodišča. To je po mojem mnenju zelo huda zgodba, če lahko odvetnik postane član Sodnega sveta. Potem naj postane še tožilec, do bo vsaj 1 : 1. To so realni problemi tega. Pa minister je govoril [[…]]Vi ste rekli, da je fino, da gredo disciplinski postopki ven. Ne vem, če. Tu ne vidim koraka v plus. Zakaj? Zaradi tega, ker bi lahko tudi disciplinski postopki ostali tam, kjer so, in bi – zdaj bom zelo po domače povedal – dali Trčka za šefa. Ja! Ja, zakaj pa ne? Zakaj pa ne? Ne bom rekel sebe, ker bom v penziji. Ja, to bi bilo potem neodvisno, a veste. Zdaj pa je to šlo na Sodni svet, člani Sodnega sveta bodo pa – kaj? Sodniki pa njihovi profesorji! Tak bo Sodni svet. Se pravi, bo spet vrana vrani [[…]]Skratka, jaz ne vidim v disciplinskih postopkih, da ste naredili korak naprej. Po mojem ne. Minister je pa prej govoril o tej transparentnosti in krepitvi odgovornosti v pravosodju. Ja, minister, imate idealno priliko, da rečete koaliciji, da podpre 23. člen v našem amandmaju! Ga bom zato prebral. Kaj predlagamo v tem člani? Predlagamo to, da Sodni svet spremlja, ugotavlja, analizira kršitve človekovih pravic in temeljnih svoboščin v sodnih postopkih, o čemer sprejme polletno poročilo o morebitnih zlorabah v pravosodju, s katerimi do 30. junija tekočega leta ali 31. decembra seznani Državni zbor. In seveda vodi evidenco in jo namala na internet. To je krepitev odgovornosti. Ne vem, zakaj ne bi kaj takega sprejeli. Mislim, da bi morali to sprejeti, ker bi jih bilo potem malo strah. Vsak sodnik, ki bo sodil v nekih postopkih, danes večina reče na prvi stopnji [[...]]Kaj reče? Ah, saj, če sem jaz mimo ustrelil, bojo že oni na drugi stopnji popravili. Potem pa še tam mimo ustrelijo, pa rečejo, ah, pa saj je še Vrhovno sodišče. Ampak zdaj bi ta strel mimo na prvi stopnji po tem amandmaju prišel na internet in tam bi pisalo, da je sodnik Janez Novak kršil človekove pravice v postopku zoper [[…]] Pa bom na tej točki mogoče – ne vem, če čisto spada k tej točki, ampak vseeno dva stavka na naslednjo temo. Samo dva stavka. Mogoče grem malo mimo, podpredsednik, ampak samo dva stavka. A se spomnite leta 2010, ko smo v tej hiši imeli okupacijo s strani policije? Pa so odpeljali Jelinčiča, pa enega ministra od SD. Se spomnite te zgodbe? Seveda Pogačnika. Glejte, ti ljudje bi se danes znašli na nekem internetu, da so kršili človekove pravice tako gospodu Pogačniku kot Jelinčiču. Ja, to bi bil korak naprej. Zakaj? Zaradi tega, ker sta bila oproščena vsakršne krivde, takrat sta pa veljala za kriminalca. To bi bil korak naprej in kaže verjetno ta amandma prejeti. Zdaj sem že opravil razpravo za 23. člen, gospod podpredsednik, tako da se pri 23. ne bom oglašal. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Goran Klemenčič, minister. Izvolite.
Hvala. Na kratko. Iskreno verjamemo oziroma to nam na nek način potrjuje pravno nomotehnična stroka. Opravljanje funkcije nepoklicno ali častno je v našem pravnem sistemu izmenljivo. S tem, ko smo napisali, da se funkcija opravlja častno, nismo želeli izključiti nič zastonjskega, tako je bilo tudi do sedaj, pri čemer zakoni, kjer se vzpostavljajo razni pomembni organi in kjer ljudje ne delajo poklicno, in v Sodnem svetu ne morejo delati poklicno – imamo tudi take sodne svete v tujini, vendar je potem ustavno izhodišče za tak sodni svet povsem drugačno, tak sodni svet opravlja tudi naloge pravosodne uprave, pogosto so to tako imenovani veliki sodni sveti, teh je malo, pa jih je nekaj tudi po Evropi, ampak tukaj mi ne moremo posegati v ustavo. Povedano drugače: če piše »častno«, je tako, kot določajo tudi drugi zakoni v Republiki Sloveniji, pomeni to v bistvu nepoklicno z morebitnim, bomo rekli, dodatnim častnim predznakom, drugače pa seveda to ni brezplačna funkcija, sejnine niso visoke, niso pa tako zelo majhne in so predpisane s poslovnikom. To je prva stvar. Glede odvetnikov, priznam, dr. Gorenak, takrat, ko ste pri splošni razpravi izpostavili, da je lahko problem, ker [[…]]Mislim, tukaj imamo ustavni problem. Čeprav ne vem, ali je to problem ali ni, tako je tudi v večini drugih sistemov, kar pa bi bil problem, bi pa bil, če bi ustavo tolmačili na način, da mora biti vedno član Sodnega sveta odvetnik. Mi smo preverili prejšnje sestave Sodnega sveta in smo ugotovili, da se je v Sloveniji izoblikovala praksa pod različnimi predsedniki republik, da temu ni tako. Imeli smo že tudi sodne svete brez odvetnika, imeli smo sodne sveta z dvema odvetnikoma. To je odvisno, kaj takrat pride na mizo in kaj v bistvu, kdo se prijavi in kako potem parlament glasuje. Zato nismo šli v to spremembo. Drugače vam zagotavljam, da se v načelu z vami strinjam v tem, da nikakor ne sme biti to zagotovljena pozicija za odvetnike, so pa eni od tistih, ki jih ustava že določa kot morebitne člane. Kar se tiče pač naslednjega amandmaja ali pa kakorkoli, pa da ne bom šel preko tega, verjamem, da več naredimo za transparentnost in odgovornost, ko bomo začeli vse sodbe objavljati, in verjamem, da bomo do tega tudi prišli, ker se na tem intenzivno dela in ker je sodni red, ki je bil predpisan s 1. 1. letošnjega leta, to tudi, bomo rekli, uzakonil oziroma predpisal. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati k 11. členu? Izvolite, gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa, predsedujoči! Kot je v navadi, je po navadi tako, da lahko, ko prvič govorimo, opravimo tudi širšo razpravo. Nekateri to naredijo to pri 1. členu oziroma ko govorimo prvikrat o členih, jaz bom to opravila tokrat, ker sem zdaj prvič prijavljena. Seveda Slovenska demokratska stranka je tako že na matičnem odboru kot tudi danes opozorila na tiste ključne stvari, ki se nam zdijo najpomembnejše, ko govorimo o tej zakonski materiji, se pravi Zakonu o Sodnem svetu. Zakon o Sodnem svetu je res [[…]]Ga kar nekaj je. In kakorkoli že, prav je, da je. Ampak zdaj pa, spoštovani, se pa moramo vprašati, zakaj ta zakon je; zato da imamo na papirju nek zakon, ki v nekih delih seveda ima tudi pozitivne rešitve, ali zato da se bo uresničeval oziroma drugače povedano, kdo ga bo uresničeval. Mi smo k 11. členu predlagali, da je funkcija člana Sodnega sveta nepoklicna. To se nam zdi pomembno, kajti dejstvo je, da je pomembno, da ti, ki prihajajo iz različnih strokovnih področij, ker smo pač želeli, da so člani, da tudi še naprej opravljajo svoje poklicno delo in tukaj so kot neka dodana vrednost. Ampak bolj kot 11. člen je zagotovo pomemben 23. člen. Tukaj pa je bistvo tega, kar bi Sodni svet moral predstavljati. Se pravi, da sploh vemo, kdo na teh sodiščih sodi, na kakšen način in ali pri tem kršijo temeljne človekove pravice. Mi še danes in tudi po tem zakonu ne bomo imeli seznama kršiteljev človekovih pravic. Pa kakšno pravosodje je to? Mi imamo sistem, kjer ne vemo, kaj sodniki počnejo. In ko to naredijo, tudi ne vemo. 23. člen govori ravno o tem! Tu na papirju lahko vse lepo napišem in opredelim, ampak glejte, to je bistveno, 23. člen. Zakaj? Zdaj vam bom povedala. Zato, ker imamo 49. člen, ki zdaj ni odprt – Komisija za etiko in integriteto. Poslušajte, kaj naj bi ta komisija počela: spremljala načelna mnenja glede ravnanj, ki pomenijo kršitve kodeksa sodniške etike; izdaja priporočila za spoštovanje pravil sodniške etike, integritete v skladu s kodeksom sodniške etike; daje smernice za področje sodniške etike in integritete v skladu s sodniško etiko; komisija pred drugimi državnimi organi in javnostjo zastopa predsednik, ki ga izmed sebe izvolijo člani komisije za dobo dveh let z možnostjo ponovitve. Ja, glejte, no! Bistveno je, kdo je v tej komisiji. To na papirju se prav lepo sliši, samo to komisijo vodi gospa Betetto. Ta, ki krši ta kodeks. In zdaj bo ona ugotavljala, kdo v tej državi oziroma kdo med sodniki pač sodi oziroma krši etična in tudi moralna, po v končni fazi je tukaj tudi povezano z integriteto. Zdaj bo ona kot predsednica tega to zastopala! Pa komu v posmeh to počnemo? Nekdo je na vrhu Komisije za etiko in integriteto, ki je pogorel pred svetom. Odplaknili so ga, ker so vedeli, kaj počne v Sloveniji. Veste, napišemo lahko tukaj notri tudi, da bodo naše slovenske kokoši začele nesti zlata jajca, samo jih ne bodo, zato ker je kokoš pokvarjena in prihajajo ven gnila jajca. Ampak to je pa zelo nesramno in nepravično do tistih, ki pa v ta sistem, v sodni sistem, dejansko vlagajo vso energijo, vse znanje, veliko odrekanja. Tudi težke trenutke imajo pri tem delu in ga opravljajo dobro, ampak poglejte, zdaj so oni v istem paketu, ker ne vemo, kateri sploh kršijo človekove pravice. Pa saj to je razbremenilni element za celotno sodniško ali pa pravosodno sfero. Saj so vsi v istem košu! Ne vemo, kdo so, zato ker seveda v zakon ne želite vpisati, da bi se vodile te evidence in da bi te evidence, spoštovani, bile javne, da ko bodo ljudje prišli pred roko pravice, da bodo vedeli, kaj je tista roka počela v preteklosti pri svojem delu. Kolikokrat je kršila človekove pravice, koliko postopkov je zastaralo, kateri so ti postopki? Ampak vi tega ne želite. 25. člen. Želeli smo, da se to tudi objavi na spletni strani, vsi akti in seznam sodnikov, ki so kršitelji človekovih pravic in še vedno opravljajo to funkcijo, kajti osebno menim, da teh sploh ne bi smelo biti več v tem sistemu. Predstavljajte si [[…]]ali pa si na drugi strani poglejmo delavca v proizvodnji. Naredil bo napako v procesu dela in bo proces ali zastal ali pa bo cela pošiljka za proč. Kaj mislite, da se bo s tem delavcem zgodilo? Še preden bo disciplinski postopek stekel, bo že na cesti, pa dela za 600 evrov ali pa 570, ker mu potem mora podjetje samo dodati še razliko do minimalca. To je stanje. Tukaj imamo pa funkcionarje, nikjer nad njimi nihče – in ne smemo niti vedeti, kaj ti ljudje počnejo! Pa to smo banana republika, minister! Vem, da me ne poslušate, ampak to so ključne stvari, ki bi jih vi morali slišati, ne, da klepetate. To so ključne stvari, ki bi jih vi morali slišati in uslišati, če vam je res do tega, da pravosodni sistem zaživi na nekih demokratičnih temeljih. Tukaj samo kolegico pogledam, ki prihaja iz sodniških vrst. Meni je hudo, zato ker je ona v istem paketu. Ja, meni je hudo. V istem paketu. Verjetno je mogoče, da gre res tukaj zgolj po sistemu, da vrana vrani ne izkljuje oči, ampak poznam tudi nekaj sodnikov, ki jim ni vseeno, da so v tem paketu, predvsem mlajša generacija. Če bi njih vprašali, bi z veseljem rekli, naj se vse njihove sodbe in odločbe in vse, kar so počeli, objavi javno. Ampak moramo skrbeti za tiste, ki so problem in ki imajo pravzaprav v krempljih ta sistem, kajti največja luknja pri tako imenovani tranziciji – ob seveda vsem ostalem, kraji državnega premoženja in tako naprej, – je zagotovo to, da tranzicija v pravosodju oziroma na sodni veji oblasti ni uspela, ker je ni bilo. Vrhovni šef, bivši, sodniške veje oblasti, je bil kršitelj človekovih pravic. Tam je lovil pa ne vem kaj še vse omogočil, da so ljudje umirali. Pa nehajte. Naprej. Seje Sodnega sveta so odprte za javnost. Tukaj pa zmagamo. Celo novi predsednik Vrhovnega sodišča je rekel, da s tem nima težav, tudi predsednik Sodnega sveta je rekel, da s tem nima težav; očitno ima pa težave koalicija, da bi bile te seje odprte za javnost. Samo poglejte, kako skrpucalo je potem nastalo. Seje Sodnega sveta so pri odločanju o pravicah, obveznostih in pravnih koristi posameznika zaprte za javnost. Beži no! Se pravi, so pa za vse zaprte za javnost, saj tukaj notri je vse. Kaj pa je potem sploh še odprtega? A to, da bojo povedali, katero točko dnevnega reda oziroma dnevni red, potem bojo pa takoj zaprli za sejo? To, da bojo rekli: Spoštovani, odpiramo – ne vem – 7. sejo Sodnega sveta, potem bodo pa rekli, da ker imamo ta in ta gradiva, bo seja zaprta. Masaker ste naredili iz predloga! Sami veste, vse skupaj se pa državi vrača kot bumerang. In vrača se tako, da danes nimamo še niti enega za zapahi, ki je naredil bančno luknjo v tej državi. Kriminal stoletja! Boste videli, ko nas več ne bo, kaj bojo govorili o teh časih, kam je plula ta država. Minister, kakorkoli že, bili ste predsednik KPK, govorili ste takrat na tisti funkciji veliko o transparentnosti, o etiki, o morali, o tem, da mora biti politik čist kot najboljša pitna voda. Sami poglejte, kakšne predloge sprejemate. Tole, da je transparentno, tole, da je etično in odprto, da se to približuje neki javnosti? To je farsa, ta zakon je farsa in to huda farsa in jih bomo še naprej dobivali po glavi. Je pa v korist vsem tistim, ko spet danes slišim oziroma včeraj sem slišala, da se spet Janeza Janšo lovi. Treba je iti na čarovnice, ponovno, tretjič, četrtič, grmada gori že tako od osamosvojitve dalje, zato ker nekaterim je žal, da je do nje prišlo, ampak tukaj vseskozi kurijo, vseskozi se kuri. Na drugi strani pa eden ni bil zaprt; še več, imamo odvetnike, ki zaslužijo na ta račun skoraj milijon evrov, pa ni nič od tega. To so rezultati in to je stanje v naši državi na področju sodstva. Prav tako predlagamo, da se doda v ta zakon, da Sodni svet zagotavlja preglednost in odprtost svojega delovanja ter varstvo podatkov posameznika, katerih pravice, obveznosti ali pravne koristi so predmet obravnave. Gre za povezanost. Tudi to ne pride v poštev pri vas, ničesar ni. Skratka, da zaključim. Lahko napišete v ta predlog zakona marsikaj. Tistega, kar je ključno, niste zapisali, ker si tega ne želite, ker ne želite odprtega sodstva, ker ne želite demokratičnega sodstva, ker vam je v prid, da nekateri očitno kršijo človekove pravice. Ker če vam to ne bi bilo v prid, potem bi to dali vsi skupaj na najbolj viden seznam v državi, na najbolj viden seznam, ker gre za kršitev ustave in gre za tretjo vejo oblasti. Tretjo vejo oblasti – in dela zaprto! Pa saj smo vsi ostali ujetniki njih. Mi smo tukaj odprti kot odprta knjiga, o nas se lahko govori, piše, to so vzeli vsi skupaj v zakup, ampak, kaj se dogaja pa v sodnih dvoranah, pa kako se stvari zaključujejo, pa ne. In smo zopet v časih izpred osamosvojitve, ko imamo spet kolektivno odgovornost. Kajti, ko gre za sojenje v senatih, mi ne bomo vedeli, kdo je kako glasoval, kdo je podal ločeno mnenje, če ga je, in tako naprej. Tega pač ne bomo vedeli. Vsi so krivi, celoten senat je potem kriv, pa čeprav je lahko nekdo izmed njih glasoval in tudi v ločenem mnenju zelo konkretno povedal, ampak je potem kriv. V enemu od takih senatov je sodil tudi današnji predsednik Vrhovnega sodišča. Ampak mi ne vemo, kakšna je bila njegova odločitev, in lahko mu delamo škodo, ko govorimo, da je pri svojem delu kršil človekove pravice. Samo me pa ne morete prepričati, da je drugače, ker tudi vi ne veste. Žalostno, vse skupaj v tej državi je žalostno in jo peljete nekam [[…]]Nekoč je rekel [[...]]kdo? Pahor? Da gre nek evropski vlak z neko hitrostjo proti Evropi in razvoju. Tir boste že spravili čez, samo vlak bo vozil rikverc. Pa ne rikverc v tem smislu, ker vlak lahko vozi v obe smeri, ampak rikverc v čas, v preteklost. Žalostno! Seveda takšnega predloga zakona ne morem podpreti. Ga ne morem! In me čudi, da ga bo lahko kdorkoli v tej državi, kajti če ta zakon podpreš brez amandmajev Slovenske demokratske stranke, potem za vas ni problem, da sodni veja krši človekove pravice. To za vas ne predstavlja problema, čeprav je to temelj problema v tej državi. Za ta sodni sistem je edino odprtost in transparentnost rešitev. Rešitev za vse tiste mlade, ki prihajajo v sistem, za vse tiste, ko smo govorili zadnjič o njih, ko še čakajo na pripravništva, ker bi se lahko naučili kaj dobrega. Ampak sporočilo je jasno: v tej državi sodimo tako, kot reče elita. Ker lahko kršiš človekove pravice, pa se ti nič ne zgodi. Lahko uničuješ človeka že 25, 27 let, pa se nič ne zgodi. Minister, zdaj razumem, zakaj ste minister za pravosodje. Ko imamo v rokah take predloge zakonov, potem natančno vem, zakaj ste bili na to funkcijo imenovani. Ker vam ni uspelo pri KPK, poskušate zdaj z nekimi novimi zakoni iskati čarovnice, ampak mislim, da jih morate prvo poiskati v svoji najbližji bližini.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jan Škoberne. Izvolite.
Najlepša hvala, spoštovani podpredsednik. Čeprav se mi zdi, da so že iz uvodne razprave, pa ne edine, ustrezno poudarjene, se mi zdi, da nekatere stvari ne smejo biti neodgovorjene in ni odveč, če jih ponovim dvakrat – tudi v kontekstu razprave, ki je ravnokar bila. Sam osebno, pa verjamem, da vsi v koaliciji, si želimo čim bolj kvalitetnega, transparentnega, odprtega in predvsem pravičnega pravosodja; takega, ki ne bo podvrženo nobenim in prav nobenim političnim, interesnim, elitističnim, razrednim ali kakršnimkoli drugim vplivom; da bo pravica, ki jo zagotavlja država, res tista z zavezanimi očmi, ki tehta izključno in samo dejstva. To tudi počnemo, z dejanji in s tem, kar skušamo narediti, da tudi vam pridemo naproti, kolikor se le da. Če si ne bi sam osebno želel odprtega, sodobnega – in se strinjam z gospodom Gorenakom – tudi posodobljenega v odnosu do predhodnega sistema pravosodja, verjetno ne bi sprejel pobude Mladinskega sveta Slovenije za sklic seje o pripravništvih; zato ker bi se mi lahko zdelo odveč razpravljati o tem, da so nekatere spremembe nujne. Ne bi se strinjal o tem, da potrebujemo več odprtosti pri delovanju Sodnega sveta, pri imenovanju sodnikov, pri evalvaciji, analizi in tudi kritiki njihovega dela. V nobenem primeru pa se ne strinjam s tem, da ustvarjamo pogoje, kjer se sodno vejo oblasti s strani politike, pa najsibo leva ali desna, postavlja na pranger. Sam sebi ne želim dovoliti tega, da bi v imenu boljšega pravosodja v resnici potihoma in pod krinko uvajali take in drugačne metode političnega pritiska, pa vam tega seveda ne očitam, ker verjamem, da imate najboljše namene. Ampak to, da se zgodi, da na nekih protestih ali pa izražanjih mnenja določenega dela civilne družbe pride celo do tega, da drugače misleče – kako se temu reče – fizično opomnijo, da ne želijo njihovega mnenja slišati tam, tudi ni pravi korak in način. In poziv, ki je šel z moje strani že uvodoma in za katerega mislim, da je bil jasno izražen ne samo na zadnji, tudi na kakšni predhodni seji Odbora za pravosodje, je ta, da si moramo priti nasproti, ker si delimo isti cilj. In to je transparentno, učinkovito, pravično in na demokratičnih vrednotah utemeljeno pravosodje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Razprava gospa Anja Bah Žibert, izvolite.
Hvala lepa. V bistvu me je kolega Jan nekako kar pozval, da se moram še enkrat oglasiti. Res je, zelo pozitivno in mislim, da smo bili takrat vsi nekako kar enotni, ko je šlo za pripravništva na področju sodstva. Je tako? Govorili smo tudi o tem, da bi bila še bolj smiselna, če bi predsedujoči to sejo sklical skupaj z Odborom za izobraževanje in šolstvo, in dejstvo je, da upamo, da bomo naredili korak naprej v to smer, da takih čakalnih vrst ne bo, ampak tukaj sta potrebna dva sistema. Ampak v odgovor gospodu Škobernetu. Fino je sklicati seje pa da ti mladi res dobijo pripravništvo. Ampak, kdo jih bo učil? Kdo bodo njihovi mentorji? Njihovi mentorji bodo tisti, ki so kršili človekove pravice. Tega se bodo učili! In naučili se bodo, da se v tej državni nič ne zgodi, če kršiš človekove pravice. Najbolj podel je pa očitek, da se potem posamezniki, ki delujejo v okviru sodne veje oblasti, tudi javno izpostavijo. Zakaj pa ne? Ali je to privilegij samo za gospoda Ribičiča? Samo on lahko govori? Ali to pripada mogoče samo enim, prvorazrednim v sistemu? Drugorazredni morajo biti pa tiho in se ne smejo oglasiti in ne smejo povedati, da sistem ne funkcionira. Tukaj se pa sploh ne morem strinjati. To je, mislim, da najslabše, kar si je gospod Škobrne privoščil. Dejstvo je, da je prav, da so se oglasili. Saj kako bi pa mi kdajkoli prišli do svoje države, spoštovani? Tako, da bi bili vsi tiho? Ne! Tako, da je začela pomlad vreti, prihajati, cveteti, se razcveteti in toliko razbohotiti, da smo postali tudi država. Mislim, da najbolj napak je pa razmišljanje, da tisti, ki pa delajo v sistemu, ne smejo povedati nič. Ker potem jim pa še volilno pravico vzemimo, pasivno in aktivno. Mislim, kolega Jan Škoberne, da je problem večji, ko se nekdo poda v politiko iz sodne veje oblasti, potem se pa tja vrne. Da je to težji problem. Ampak ne zato, da on ne bi deloval pošteno, ampak sam bo nosil breme. Zanj je to večje breme, za posameznika. Trdim, da je. Ker bo vedno plod lahko nekih vprašanj, nekih očitkov, pa bo lahko povsem korektno in v skladu z zakonom in ustavo opravljal svoje delo. Tako se ne ukvarjati s tistimi, ki povedo na glas, kaj je narobe. Ukvarjajmo se s tistimi, ki nočejo sprememb. To pa ste pa vi, spoštovana koalicija. Nočete, da pride do bistvenih sprememb, da se pravosodni sistem odpre, prelufta, po domače povedano. In da tista gnila jabolka odpadejo in da pustijo mlajšim generacijam, ki s tem nimajo težav, da se in izučijo in da dobijo mentorje, ki jim bodo pri tem pomagali, da bo njihovo delo dobro, kakovostno in da bodo lahko v ponos tej državi. Ne nazadnje so funkcionarji, tako kot mi. Trenutno naš pravosodni sistem ni ne v ponos državi ne v ponos Evropi, se izgubljamo kot po tekočem traku; pa še več, tako daleč gremo, da sami sebe tožimo, da sami sebe tožimo pred Evropskih sodiščem, na primer, ko govorimo o romski problematiki. Sami sebe tožimo, imamo zastopnike, odvetnike, ki ne vem kolikokrat so bili v Dobruški vasi, na primer, ali pa kolikokrat so bili v Žabjaku. Ti odvetniki potem tam pred Evropsko unijo blatijo to državo, čeprav ta država niti osnovnih podatkov nima, kakšna je ta skupnost. Tudi to je zanimivo, kdo so ti odvetniki. Ena imena se tolikokrat pojavljajo v tej državi [[…]]Hvala lepa.
Hvala lepa. Lahko zaključimo razpravo? Zaključujem razpravo o 11. členu. Prehajamo na 23. člen. V razpravo dajem 23. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Ne, hvala lepa. Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 25. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Ne. Hval lepa, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 26. člen ter amandma Poslanske skupine SDS in amandma poslanskih skupin SMC, Desus in SD. Želi kdo razpravljati? Ne. Hvala lepa, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 63. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Hvala lepa, zaključujem razpravo. Ker nihče ne želi razpravljati zaključujem razpravo v celoti. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 10. točki dnevnega reda. S tem prekinjam 9. točko dnevnega reda. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DRŽAVNEM ODVETNIŠTVU, V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade mag. Goranu Klemenčiču, ministru za pravosodje. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Država in s tem davkoplačevalci smo izpostavljeni približno dvema milijardama tveganj odškodnin in plačil pred različnimi domačimi in tujimi sodnimi organi. Zato potrebujemo učinkovitega zastopnika svojih premoženjskih in drugih pravic in interesov pred domačimi in tujimi sodnimi forumi in arbitražami. Ni problem v tem, ker že 20 let nismo reformirali Državnega pravobranilstva, problem je v tem, ker nismo reformirali omenjene funkcije. Ne gre za Državno pravobranilstvo, čeprav je slednje v obrambi svojega funkcionarskega položaja in statusa quo v zadnjem času se zelo trudilo prikazati to reformo kot reformo oziroma ukinjanje Državnega pravobranilstva. Gre za zastopanje države, ki sem ga prej omenil. Danes država nima ne dobrih pravobranilcev, nima ne dobrih odvetnikov. Ima dobre posameznike, ki delujejo v okviru Državnega pravobranilstva. Takih je kar nekaj, nesporno, vendar na splošno je v pravobranilstvu malo pravobranilstva in še manj odvetništva. Razlogi za to so sistemski, so zakonski, so organizacijski in so tudi kadrovski, a niso samo kadrovski. Kot rečeno, v Državnem pravobranilstvu deluje veliko dobrih posameznikov, sistem pa je naslednji. Premoženjske interese v državi zastopajo kvazi funkcionarji, ki so sedaj strokovno nevtralizirani oziroma v celoti vezani na usmeritvena, navodila Vlade, posameznih ministrov in celo posameznih javnih uslužbencev, ki so na funkcijo imenovani za določen čas, neposredno s strani Vlade, velikokrat politično na udobno delovno mesto v 55. plačnem razredu, enako kot višji sodniki za 8 let. Sistem zaradi dvodimenzionalnosti, imamo samo pravobranilce in pomočnike pravobranilcev, ne pozna kariernega napredovanja. Sistem ima veliko lažne solidarnosti in opravičuje in skuša prikriti slabo zastopanje v zadevah, samo v zadnjih dveh letih lahko naštejemo: znan primer Tovarne sladkorja Ormož, pa Infohit, kjer se je založila dokumentacija in je bila izdana zamudna sodba v višini več kot 3 milijone evrov davkoplačevalskega denarja. V zadevi Pomgrad recimo, kjer je pravobranilka iz malomarnosti prestavila vejico pri enem izračunu odškodnine in je zato država preplačala odškodnino v višini 370 tisoč evrov. Takih je samo nekaj in govorim samo v zadnjem letu, letu in pol. Sistem iskanja notranje odgovornosti za napake ne deluje. V zadnjih 20 letih je bil en sam disciplinski postopek izpeljan. In še to takrat, po domače povedano, ko se je ministru, to se bil jaz, res res že – ne bom rekel kaj. Sistem zunanjega nadzora ne funkcionira oziroma ga ni. En sam poskus je bil za časa ministra prof. dr. Šturma. Edino on je poskušal poslati nadzornike v Državno pravobranilstvo. Ni se izšlo, ostali nismo niti poskušali, ker za to ni bilo pravne podlage. Državno pravobranilstvo kot osrednji zastopnik premoženjskih interesov države pokriva manj kot polovico višine izpostavljenosti v naši državi raznim sporom. Od dveh milijard po analizi Ministrstva za finance samo cirka 710 milijonov evrov. V nesorazmernem velikem številu se ukvarjajo z bagatelnimi zadevami, kar je izkazano v letnih poročilih. Ukvarjajo se ljudje v 55. plačnem razredu z vlaganje zemljiškoknjižnih vpisov, kar počnejo v odvetniških pisarnah pripravniki, v upravnih enotah pa mlajši strokovni sodelavci. Osrednji zastopnik premoženjskih interesov države ne sodeluje oziroma je izključen iz pomembnih sporov pred mednarodnimi sodišči in arbitražami – Nuklearna elektrarna Krško, arbitraža v zadevi Grassetto in tako naprej. Kljub deklarativnemu zavzemanju in poudarjanju pomena zastopanja javnega interesa, s čimer so v zadnjih časih državni pravobranilci upravičevali funkcionarni status. V 20 letih lahko na prste ene roke preštejemo v celotni zgodovini državnega pravobranilstva, kolikokrat so vložili tožbo v javnem interesu. Na sistemski ravni imamo neurejeno zastopanje in so zastopane pred Evropskim sodiščem za človekove pravice in Evropskim sodiščem pravice v Luksemburgu, zaradi česar verjetno izgubimo tudi kakšen primer več, kot bi ga sicer lahko. Zato Predlog zakona o državnem odvetništvu, ki je danes pred vami, predstavlja temeljito prenovo te institucije. Ne institucije Državnega pravobranilstva, ampak institucije zastopanja javnega in premoženjskega interesa države in davkoplačevalcev in na novo ustanavlja Državno odvetništvo Republike Slovenije kot samostojen državni organ s svojo odgovornostjo, učinkovitim ravnanjem, fleksibilnostjo in transparentnim ravnanjem. Ali bo ta zakon ob uveljavitvi vzpostavil boljše zastopanje javnih interesov? Sam po sebi prav gotovo ne. Vzpostavil pa bo, po mojem prepričanju mnogo prepozno, zakonodaji in organizacijski okvir, da se to zgodi. Okvir, ki če ne bo izpolnjen, bo to odgovornost, če se ne bo zgodila, jasna in očitna. Zato tudi v končni fazi Vlada ob morebitnem presenečenju koga podpira nekoliko spremenjen amandma Slovenske demokratske stranke v smislu poročanja Državnemu zboru v določenem roku po uveljavitvi tega zakona. Skratka, ker so izpolnjeni poslovniški pogoji, predlagam, da se na isti seji opravi tudi tretja obravnava predloga zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za pravosodje kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku gospodu Janu Škobernetu.
Najlepša hvala, spoštovani podpredsednik. Minister, kolegice in kolegi! Odbora za pravosodje je na 33. seji obravnaval Predlog zakona o državnem odvetništvu in je pred začetkom obravnave obravnaval tudi predlog Poslanske skupine SDS, da bi se o predmetnem zakonu opravila javna predstavitev mnenj, pri čemer ta predlog ni bil sprejet, zato smo z obravnavo zakona nadaljevali na isti seji. Predstavnik predlagatelja minister Klemenčič je v svoji dopolnilni obrazložitvi povedal, da predlog zakona predstavlja temeljito prenovo funkcije in nalog na področju varstva premoženjskih in drugih interesov Republike Slovenije preko pravnega zastopanja in svetovanja v sodnih in drugih postopkih doma in v tujini. Opozicijski poslanci so nasprotovali predlaganim rešitvam, ki da niso usklajene z državnimi pravobranilci ter so bile deležne številnih opozoril tako Zakonodajno-pravne službe kot tudi negativnega mnenja Državnega sveta. Opozorili pa so med drugim tudi na temeljno funkcijo pravobranilcev, to je braniti državo in ne zgolj slediti usmeritvenim navodilom, zato so predlagali, da naj se v status in neodvisnost državnih pravobranilcev ne posega. Tudi generalni državni pravobranilec je povedal, da državno pravobranilstvo sicer ni ustavna kategorija, a da se morajo pravne podlage za delovanje vseeno spreminjati konsistentno s pravnim redom in obstoječo prakso. Po razpravi je odbor glasoval o predlaganih amandmajih ter o vseh členih predloga skupaj in zakon, kot je danes predlagan, poslal v drugo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker je zbor na 27. seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Prehajamo na razpravo o členu in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 20. aprila 2017. V razpravo dajem 94. člen ter amandma Poslanske skupine SDS in amandma poslanskih skupin SMC, DeSUS in SD. Želi kdo razpravljati? Ja, vseeno bom prosil za prijavo. Mag. Dušan Verbič, izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Spoštovani minister, poslanke in poslanci, prav lep pozdrav! Mislim, da mi je dovoljeno v tej zadevi vseeno malce uvodnih besed, potem pa se, tako kot je običajno, tudi v nadaljevanju dotakniti tega, spoštovani, kot ste v neki smeri tudi nakazali. Glede na pomembnost, ki je v neki smeri ne samo v strokovni, ampak tudi v medijski javnosti ta predlog spremembe zakona v neki smeri prisoten, mislim, da je prav. Ali pravosodni organ, v tem primeru sedaj še veljavno Državno pravobranilstvo Republike Slovenije, izvaja svoje poslanstvo na način in v obsegu, za katerega z gotovostjo lahko rečemo, da je zadovoljiv –če sem še nekoliko malce hudomušen in tudi rečem –, da opraviči svoj obstoj ali tako imenovani ta stroškovni vidik? Objektiven odgovor na to vprašanje, če sam sebi odgovorim, ga dam zelo težko, kajti iz letnih poročil, če govorim vrsto let za nazaj, ni mogoče razbrati, v kakšnem obsegu je bil ta pravosodni organ vrsto let učinkovit oziroma uspešen. Mimogrede, tovrstno vprašanje ali nekaj podobnega, če lahko tudi rečem, bi upravičeno postavil tudi za marsikateri organ državne uprave. In moj odgovor je prav gotovo, da je dobesedno vprašljiva njihova učinkovitost in uspešnost. Ampak, če sem še pri današnji temi. Po 25 letih delovanja države Republike Slovenije sam menim, da je končno tudi že čas, da se pričnejo določene spremembe, še posebno na področju, kjer je še kako potreben v ospredju imeti interes države, davkoplačevalcev. Po nekih nepreverjenih informacijah se ta hip lahko pogovarjamo, da so terjatve do države preko pooblaščenca, ki zastopa državo, najverjetneje okoli milijardo evrov, ampak pri tem je ta hip treba takoj izpostaviti, da v tem znesku niso terjatve, ki so se nekako že začele in so v manjšem obsegu tudi že vložene, vezane na tako imenovane naslove izbrisanih vrednostnih papirjev, ki so bile v postopku dokapitalizacije bank v državni lasti. Zato sem zelo zagovornik tega, da se danes obravnava ta zakon in s tem, kar je povezana tudi vsebina. Zakaj? Zato, ker trdno stojim na stališču, da spremembe generirajo praviloma stvari na bolje. Govorim tukaj poudarek »na bolje«. Kot rečeno, sedaj veljavni zakon iz leta 2007, torej 10 let nazaj, je bil prav gotovo sprejet v drugačnih okoliščinah in pogojih, seveda takrat, ko so obstajali. Menim, da se je v Republiki Sloveniji v zadnjih letih marsikaj spremenilo, žal pa lahko tudi ugotavljamo, da so marsikatere zadeve šle tudi v škodo davkoplačevalcev. In tukaj se mi pojavi resnično vprašanje v zvezi s točko današnjega reda, ali se je pravosodni organ, sedaj še vedno Državno pravobranilstvo, dovolj angažiralo in v svojih procesih zaščitilo interese države v teh obdobjih. Seveda imam bolj v mislih v vseh tako imenovanih pravnih sporih in tudi v nekih drugih zadevah. Tukaj ponovno poudarjam, v mislih imam učinkovitost in uspešnost v dobrobit države. Preprosto še enkrat lahko rečem, da nimam odgovora na to vprašanje, kajti iz tako imenovanih podatkov v medijih niti ni bilo česa posebnega razbrati, razen tega, kar v zadnjem času poročajo, in je tudi minister v uvodni predstavitvi omenil nekaj primerov. Ne vemo pa vrsto let, kaj se je dogajalo. In tisto, kar me v neki smeri napotuje, da je prav, da je neko kritično razmišljanje o teh zadevah in potrebnosti sprememb, je to, da ko sem šel malce gledat letna poročila Državnega pravobranilstva za nazaj, preprosto nisem mogel tovrstnih podatkov niti dobiti. Vendar o tem si bom še v nadaljevanju dovolil nekaj besed. Vseeno bi izpostavil zaradi teže tako imenovane medijske pozornosti tega zakona, s kakšnimi naslovi so se mediji ukvarjali konkretno z vsebino in tudi z ministrom. Pa bom samo v grobem pregledu malce preletel. Z ognjem in mečem nad državne pravobranilce: pravobranilce skrbi, da bodo postali odvisni od politike, še posebno ker koncept predvidenih sprememb ni jasen. Sami pravobranilci zelo jasno, članek Pravobranilci: smo pred sovražnim prevzemom. Nadalje, Pravobranilstvo zdaj in nikoli več – v takšni obliki: koliko politično neodvisni bodo državni odvetniki, ki se selijo pod okrilje Pravosodnega ministrstva, se sprašujejo pravobranilci. Še bi lahko našteval, kajti vrsta tovrstnih prispevkov, medijskih objav je bila zapisana. Kljub vsemu bi se dotaknil še enega. Tudi generalni državni pravobranilec je v tem času bil kar zelo aktiven, tudi medijsko. In samo en naslov, ki je zelo poučen v neki smeri tudi za nas, ki se sedaj pogovarjamo o tej vsebini. Naslov, ki je: To je popolna podreditev državnega pravobranilstva. Ne bi tukaj zgubljal kaj posebno besed, vendar me sili v tem delu razprave na nekaj. In vprašanje je, čemu sploh so namenjeni in kakšna je funkcija, opravljanje pooblaščencev. Ker preprosto tudi v vsebini tega zakona in amandmajev se moramo sklicevati na primere, ki so zelo očitni. Primer. Odvetnik, ki je v privatni sferi, in javni pravobranilec ali državni pravobranilec, ki je v sferi države. In samo po sebi se sili vprašanje, kaj imata skupnega. Dejstvo je, da sta oba uvrščena v skupino pravosodnih organov, zanimivo. Nastopata za stranke po pooblastilu, kar je tudi običajno in tudi nujno. In tisto, kar je zelo zanimivo, morala bi imeti enak cilj, ta cilj je storiti vse, da se v pravnem sporu zmaga. To je nepisano pravilo, ki praviloma zelo trdo velja v privatni sferi odvetnikov. Prav gotovo pa si bom dovolil komentirati, da morda za pravobranilce to ne drži čisto. Verjamem, da v marsikaterem primeru lahko naredim krivico nekomu, ampak iz pregleda tako imenovanih letnih poročil, ali pa še kako drugače, se vidi, da ta zavzetost, pristop pri reševanju tovrstnih zadev ni ekvivalenten tej tako imenovani privatni sferi. Po čem pa je drugačen pristop mojega osebnega gledanja? Sami odvetniki so že praktično v začetni fazi prav gotovo zelo intenzivni v odnosu do svojih strank, ki jih pooblaščajo, in tisto, kar je zelo zanimivo, predvsem se s stranko od začetka zelo jasno komunicira o strategiji, kako uspeti v pravdi. Če pogledamo pravobranilstvo, preprosto pravobranilstvo zajema zadeve po tako imenovanem pripadu zadev, in to praviloma samo po sebi s strani organov državne uprave in takrat, ko se država pojavi v neki situaciji, ko je v sodnem ali izvensodnem postopku. In tukaj sem prepričan, da je ključna razlika med njima, se pravi med privatnim in državnim odvetnikom, v motiviranosti pooblaščenca za uspeh v pravdi. Tukaj se takoj navezujem tudi na stališče ministra, ki pravi, da je treba tovrstno zadevo preprosto postaviti v ta isti, podobni kontekst. Predvsem, da je ključno, da se že na samem začetku zelo jasno vzpostavi sistem, da se gre na uspeh v pravdi. Sam sem prav gotovo tudi v tem delu na stališču, da bo v nadaljevanju, ne glede na plačne razrede ali karkoli se bo pač odvijalo, treba razmisliti tudi o tem motivacijskem faktorju, ki bi ga prav z drugačnim izrazom lahko uporabil, stimulativnem delu, da bi bili tudi državni pravobranilci ali državni odvetniki še kako pripeti, če temu lahko rečem, na uspeh v pravdi. Mislim, da bi bilo tukaj treba tudi neke vzvode pripraviti. V tem delu bi se dotaknil samo še mnenja Zakonodajno-pravne službe, kajti Zakonodajno-pravna služba – predvsem to imam v mislih glede na različne razprave najsibo v državnem zboru ali tudi v medijih, ali lahko izvršilna veja oblasti posega v neko tovrstno ureditev. Zakonodajno-pravna služba je zelo jasno zapisala: » Urejanje državnega pravobranilstva kot sistema je v polju proste presoje zakonodajalca, kar pomeni, da lahko predpiše ureditev, ki šteje za najprimernejšo.« Kar se tega tiče, moram priznati, da sam preprosto nimam nobenih težav ali zadržkov, in v enki smeri ali v polni smeri sem dejansko na stališču, da je izvršilna veja oblasti v primeru te spremembe zakona na pravi poti. Veliko besed, zapisanih in izrečenih, je bilo glede tako imenovane primerjave urejenosti v državah, s katerimi se zelo radi primerjamo. In če lahko karikirano rečem, so nam tudi za zgled. Predvsem gre za to, ali se Državno pravobranilstvo lahko sploh uvrsti, čisto sistemsko, pod izvršilno vejo oblasti. In ta primerjava je zelo zanimiva. Dejstvo je, da je pod izvršilno vejo oblasti v sistemu državne uprave pravobranilstvo, ki je bolj ali manj samostojno, odvisno ali neodvisno, v naslednjih državah: Francija, Španija, Nemčija, Avstrija, Nizozemska. Zanimivo. Zelo malo se o tem govori, da ne bom govoril tudi še, kar se tiče same javnosti. Se pravi, iz tega pogleda primerjave je zelo zanimivo, da imajo države tako imenovanega romanskega in germanskega prava praktično pravobranilstvo urejeno v sistemu izvršilne veje oblasti. In če ta delček primerjave zaključim samo še z enim delom, in sicer ali zaposleni v tej instituciji nekako sploh lahko pridejo pod sistem javnih uslužbencev. Tudi ta primerjava je zanimiva, in sicer da položaj javnih uslužbencev, tistih, ki opravljajo funkcijo pravosodja, poznajo in je urejen v Avstriji, Španiji, Franciji, Nemčiji in celo daleč na severu, ki je marsikdaj nam za vzor, v Švedski. To pomeni, da je v tovrstnih razpravah kar težko sprejeti neke argumente, da mi nekaj izumljamo in želimo neke spremembe, ki, lahko rečem malce v pravnem izrazoslovju, ne pijejo vode. Če pogledamo te primerjave, so prav gotovo na mestu predlagane spremembe samega zakona. Uvodoma sem že omenil uspešnost in učinkovitost institucije Državnega pravobranilstva. Moram priznati, da sem preprosto prevzel letno poročilo Državnega pravobranilstva iz leta 2003 in letno poročilo 2015, ker sem želel dobiti nek vtis in vpogled, kaj se je v tem obdobju ali če neko, recimo, mejno zadevo primerjaš – ali je možna primerjava glede neke učinkovitosti pripada zadev zaposlenih in podobno. Moram priznati, da me je letno poročilo leta 2003 v enem delu celo navdušilo, čeprav vemo, da so bile takrat popolnoma drugačne okoliščine, ampak za pravdni postopek so zelo jasno zapisali tisto, kar mislim, da nas davkoplačevalce in tudi izvršilno vejo oblasti in zakonodajno še kako zanima. Zapisali so podatek, in sicer da je bila v letu 2003 Republika Slovenija v pravdnih postopkih s svojimi tožbenimi zahtevki uspešna v višini 62,17 %, oškodovanci pa s svojimi zoper državo v višini 30,93 %. Zanimivo, da tovrstnih podatkov iz kasnejših letnih poročil, da ne govorim leta 2015, preprosto ni mogoče razbrati, zaradi tega ker so v zadnjih letih letna poročila Državnega pravobranilstva zelo lepa, zelo dobra za branje, tudi veliko podatkov vsebujejo, vendar neka strukturirana, preprosta primerjava tovrstnih podatkov – jih ne moreš dobiti. Vesel sem, da tudi organi državne uprave, inštitucije povzemajo letna poročila po uspešnih letnih poročilih gospodarskih družb, ampak zanimivo je pa nekaj, da je v letnih poročilih gospodarskih družb nujni sestavni del tudi finančni izid poslovanja, rezultati učinkovitosti in uspešnosti. V konkretnem primeru pa tega ni, kajti koliko je pripada v primerjavi s preteklim letom, to so pač neki podatki, ki lahko naredijo dober vtis, ni pa relevantno, kakšna je učinkovitost zaposlenih. V tem delu moram priznati, da me je kar nekoliko presenetila primerjava leta 2003 z 2015. Tisto, kar je v neki smeri zanimivo še, kar se tiče teh letnih poročil, ki jih sprejema tudi Državni zbor, je, da je bilo v letu 2003 poročilo sestavljeno zgolj na 59 straneh z bolj uporabnimi podatki glede razvidnosti nekih učinkovitosti, v letu 2015 na 152 straneh pa je obilica informacij in podatkov, celo o konkretnih primerih, kar je praviloma prav, da se človek tudi z njimi sooči, vendar o tovrstni zadevi, kot sem omenil, učinkovitosti in uspešnosti, pa je bolj malo besed. Ker bom počasi zaključil ta del – zakaj sem zagovornik tovrstne spremembe? Kot je bilo že tudi v poročilu navedeno, je Vlada na področju pravobranilstva vseeno želela neke podatke, analize iz preteklosti delovanja. In zanimivo je nekaj, da Ministrstvo za pravosodje do sedaj nadzoruje opravljanje zadev zgolj pravobranilske uprave, med katere spadajo predvsem opravila glede rednega opravljanja nalog Državnega pravobranilstva. Bolj zaskrbljujoče ali pa še kako smiseln poseg v tovrstne zadeve pa je, da se izvaja nadzor pravobranilske uprave, kjer se je zaprosilo, kaj se je v letih od 2010 do 2015 dogajalo glede zamudnih sodb zaradi neaktivnosti Državnega pravobranilstva, pa je odgovor s strani pravobranilstva, da gre to pripisati napačnemu evidentiranju podatkov v posamezne vpisnike in neaktivnosti posameznih funkcionarjev v zvezi s samimi primeri. Toliko zaenkrat. Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvolite, gospa Eva Irgl.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, gospod minister! Najprej naj rečem, da očitno bodo res kmalu volitve, pa ne samo zaradi tega, ker se ponovno blati Janeza Janšo in Slovensko demokratsko stranko, ker nam očitno preveč dobro kaže, ampak očitno tudi zaradi tega, ker pa se je sedaj minister res odločil, da bo nekaj naredil na področju pravosodnega sistema, ampak žal, gospod minister, tako kot pri prejšnjem zakonu o Sodnem svetu tudi pri tem zakonu glede Državnega pravobranilstva po našem mnenju v napačno smer, vsaj v nekaterih delih. Pred tema dvema zakonoma, ki sta sedaj v zakonodajni proceduri, pa smo od vas dobivali nekako samo kozmetične popravke, resne reforme pravosodja, ki bi bila nujna, pa nikakor niste pripeljali v Državni zbor. Verjetno se boste strinjali z mano, da gre pri pravosodnem sistemu za izjemno okostenel sistem, ki se zelo počasi premika, in da bi resno bil potreben neke temeljite prenove in prevetritve. Mi leta 1991 namreč nismo naredili nekega ključnega momenta ali pa koraka, in to je lustracija pravosodnega sistema. Ne bom govorila o reformi, ampak kar konkretno o lustraciji pravosodnega sistema. Če bi lustracijo pravosodnega sistema takrat naredili, in takrat je bil čas za to, potem danes zagotovo ne bi imeli vsakodnevno na takšen način na preizkušnji vladavine prava in spoštovanja človekovih pravic. Gospod minister, upam, da boste vseeno še prišli nazaj v razpravo in se priključili in da boste potem tudi odgovorili na zastavljena vprašanja, ki jih imamo za vas pripravljena. V Slovenski demokratski stranki ves čas govorimo, da je treba pravosodni sistem narediti bistveno bolj transparenten, zlasti pa, da morajo v pravosodnem sistemu tožilci in sodniki odgovarjati za napake, ki nastanejo v postopkih. Do sedaj, žal, praktično še nihče ni odgovarjal. Če pogledamo tožilstvo, se je to recimo zgodilo, in to s hudimi sankcijami, samo v primeru tožilke Dragice Kotnik, ki je po mojih informacijah izjemno dobra, kvalitetna tožilka. Ampak zakaj so se zgodile sankcije, in to štiri leta suspenza? Predvsem zaradi tega, ker je želela priti do dna aferi Baričevič. Se pravi, politična konotacija. Politična konotacija. Jaz ne poznam drugega tožilca v tej državi, ki bi bil suspendiran za štiri leta, ker je želel odgovorno opraviti svoje delo. In to je problem tega našega prostora. Prav tako pri sodnikih. Imamo poseben člen pri Zakonu o sodniški službi, pa mislim, da mogoče, da je bil enkrat uporabljen. Enkrat uporabljen! Glede sankcij, ki bi se morale zgoditi nad določenimi sodniki. To je neodgovorno! In vsak dan znova povečujemo sodnike, čeprav jih imamo bistveno več kot ostale članice Evropske unije. To ne prinaša transparentnosti, to smo že videli. Ne prinaša pa tudi tega, da bi postopki hitreje tekli. Očitno ne. Ker še vedno imamo kljub projektu Lukenda in kljub nekaterim korakom, ki so bili storjeni, preveč zamud pri reševanju sodnih spisov. Prej sem povedala, da bi bila v pravosodnem sistemu nujna izpeljava lustracije ali pa vsaj, da bi sprejeli neke lustracijske zakone. Zakaj to govorim? Zlasti zaradi tega, ker je to treba pogledati tudi v širšem kontekstu. Madžarska, recimo, je naredila lustracijske postopke, Češka je naredila enako, prav tako baltske države, Slovenija teh korakov ni bila zmožna narediti. Ne bom zdaj špekulirala, zakaj ne, ampak če takrat nismo tega naredili, potem se moramo danes zavedati, da bo treba te korake storiti danes. In jaz to osebno pričakujem tudi od sedanjega ministra za pravosodje. Mi smo edini amandma, ki smo ga imeli na to temo – mislim, da so ga vložili, takratni poslanec Starman, v 90. je bilo, tako imenovani udbovski amandma. Ampak ta ni bil sprejet, je bil zavrnjen. Predlagan je bil, ni pa bil sprejet, ampak zavrnjen. Skratka, to je nek predpogoj, da naredimo bolj pregleden in transparenten pravosodni sistem. Zdaj pa mi dovolite, gospod predsedujoči, da se naslonim še na zakon o državnem odvetništvu, ki ga imamo danes pred seboj. Dejstvo je, da se v tem trenutku sistemsko spreminja koncept Državnega pravobranilstva in temu konceptu nasprotujejo, prvič, pravobranilci sami – tukaj bom postavila prvo vprašanje gospodu ministru, ki ga žal ni, ko obravnavamo njegov zakon, ampak zanima me, gospod minister, če mi lahko poveste ime vsaj enega pravobranilca, ki se strinja s takšno konceptualno ureditvijo tega zakona. Ne samo da pravobranilci nasprotujejo temu zakonu, tako koncipiranemu, kot je tukaj zastavljen, nasprotuje tudi Državni svet temu zakonu in temu zakonu z veliko pripombami ne da nasprotuje, ampak opozarja, da jih je treba rešiti na drug način, tudi Zakonodajno-pravna služba. Torej če govorimo o zakonu o državnem odvetništvu, lahko rečemo, da se, če v grobem pogledamo, prenavlja institucija, ki bo postala nekakšen poseben državni organ in bo na nek način – tukaj bodimo pozorni vsi skupaj – neposredno podrejena ministru za pravosodje. In tukaj imam za vas drugo vprašanje, gospod minister. Zanima me, kako boste na takšen način, kot ste koncipirali ta zakon, zagotovili nujno in prepotrebno samostojnost oziroma avtonomnost Državnega pravobranilstva oziroma odvetništva. In drugič, osebno si ne predstavljam – in to je bilo tudi zaznati v pogovoru, ki smo ga imeli s pravobranilci, ko so prišli povedat, kje vidijo oni težave tega zakona – neke prepotrebne avtoritete, ki jo mora imeti vsak pravobranilec, da jo bo imel v novi obliki, se pravi kot navadni javni uslužbenec in ne več kot funkcionar. Osebno menim, da je prav funkcija v tem primeru, se pravi pravobranilca, tista, ki pomeni za pravobranilce v pogajanjih orodje pri njihovem delu. Se pravi, funkcija je tista, ki zagotavlja med drugim to zunanjo in notranjo avtoriteto, ki sta nujno potrebni za to, da se stvari uspešno, kvalitetno in dobro peljejo v zastopanju v postopkih. Gospod minister, pristojnosti Državnega pravobranilstva, vsaj tako pravijo sami pravobranilci – pa jaz nisem tukaj njihov odvetnik, še zdaleč od tega, ampak se mi zdi prav, da se jih vendarle na nek način tudi sliši glede na to, da ste zavrnili javno predstavitev mnenj, kar sicer počnete kot po tekočem traku v koaliciji, razen pri tistih javnih predstavitvah mnenj, ki jih sami predlagate, ampak sami so povedali – da ni mogoče pristojnosti Državnega pravobranilstva izvajati skozi javnouslužbenski sistem. Kaj to pomeni? To pomeni, da zdaj, kot sem že prej omenila, postanejo po tem zakonu pravobranilci čisto navadni javni uslužbenci, in tukaj je treba vedeti, da nimajo predvidenih niti kakšnih dodatnih oziroma posebnih pooblastil v okviru te funkcije kot javnega uslužbenca. Menim, da lahko javni interes v postopku varuje državni pravobranilec bistveno bolje kot funkcionar in ne kot javni uslužbenec, in to je eno izmed tistih ključnih vprašanj, ki si jih zastavljajo tudi pravobranilci sami. Torej, kako zagotoviti dejansko avtoriteto pravobranilca v postopkih, če bo zdaj samo še navadni javni uslužbenec. In drugič, kako zagotoviti avtonomnost in samostojnost pravobranilstva, če bo to, če malo karikiram, na nek način direktno pod ministrom za pravosodje. Že prej sem omenila, da smo v Slovenski demokratski stranki zahtevali tudi javno predstavitev mnenj, vložili smo zelo konkretna vprašanja, mislim, da 18 vprašanj, namenjenih ministru. Veste, da javna predstavitev mnenj je tista oblika, kjer strokovna javnost, zainteresirana javnost lahko celovito odpreta vprašanja, ki ju zadevajo, ampak žal, koalicija, še enkrat naj povem, se je odločila, da te javne predstavitve mnenj ne podpre. Osebno menim, da takšna ravnanja s strani koalicije niso odgovorna, zaradi tega ker ne dopustiti razprave zato, ker se bojiš, kaj bo nekdo povedal, je znano za nek drugi čas, ne za ta. Vendarle mislim, da smo v neki demokraciji, morda res bolj v navidezni, ampak smo vendarle. Tako da v nadaljevanju pričakujem najprej, da mi boste, gospod minister, odgovorili na zastavljena vprašanja, in pa da boste tudi vse skupaj na nek način še enkrat premislili glede na to, da vas ne podpirajo ne pravobranilci ne Zakonodajno-pravna služba ne Državni svet. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Goran Klemenčič, minister.
Hvala lepa. Spoštovana poslanka, najprej glede strokovne podpore oziroma razprave, ki je tekla pri pripravi tega zakona. Ta zakon je v mojem mandatu eden bolj usklajevanih zakonov v tem smislu, da se pri nobenem zakonu ni tolikokrat poskušalo najti skupne poti, in tudi moji kolegi oziroma strokovni sodelavci na Ministrstvu za pravosodje znajo povedati, da je redkokateri zakon, ki se je dotikal resnično samostojnih vej pravosodnih gradnikov, kot sta sodstvo in pa deloma tožilstvo – da je bilo manj usklajevanja. Dve leti, dobri dve leti se je pripravljal, narejena je bila zelo podrobna funkcijska analiza, primerjalnopravna analiza, 15-krat, 15-krat smo se dobili z Državnim pravobranilstvom. 15-krat smo se dobili z Državnim pravobranilstvom na strokovni ravni, velikokrat sem bil jaz prisoten, tudi državna sekretarka, tudi celodnevni posveti so bili, ker smo poskušali zbližati stališča. Na koncu je ostalo – pa bom najprej šel na to – na koncu, ko pravite, da državni pravobranilci zakona ne podpirajo. Tako je, posebna delovna skupina v Državnem pravobranilstvu, ki je bila pooblaščena še s strani prejšnjega generalnega državnega pravobranilca, zakona ne podpira. Državno pravobranilstvo, tudi generalni državni pravobranilec je izjavil tudi medijsko – žal, moram reči, in to sem na odboru povedal, zato ne govorim za njegovim hrbtom – tudi mnogo laži in zavajanj glede samega zakona. Rad pa bi povedal to, da je Državno pravobranilstvo sicer na nekoliko neobičajen način na Odbor za pravosodje podalo svoje amandmaje k zakonu. Podalo je samo pet amandmajev, iz česar je mogoče sklepati, da se z vsebinskim delom zakona strinja. Vsi ti amandmaji, ki so jih podali, so se nanašali pa na dve stvari, radi bi bili še naprej funkcionarji in radi bi manj delali. In radi bi manj delali, ker so protestirali proti. S tem se pa seveda ne moremo strinjati. To je prva stvar. Druga stvar je, Zakonodajno-pravna služba, ne vem, če ste bili na odboru, da se pa preveriti, je izrecno povedala, da smo z amandmaji in z dodatnimi usklajevanji upoštevali tako rekoč vse njihove temeljne pomisleke. Mnenje Zakonodajno-pravne službe že tako ni bilo uničujoče za zakon, ker ni bilo nikjer izpostavljene kakšne protiustavne rešitve in tako naprej. Bile so pa izpostavljene pravne praznine in zopet [[…]]Se opravičujem, ker sem tiho, ampak računam samo na to, ker vam odgovarjam, pač – ali želite še kaj preveriti? Tudi lahko, ampak mnenje Zakonodajno-pravne službe na samem odboru skozi vložene amandmaje koalicije je bilo na koncu do zakona pozitivno. Večkrat je bilo uporabljeno, da celotna stroka nasprotuje zakonu in tem rešitvam v zakonu. To preprosto ne drži. Sodni svet je dal pisno mnenje, da nima nobenih pripomb na zakon. Vrhovno sodišče je dalo pisno mnenje, da nima nobenih pripomb na zakon. Sodniško društvo je dalo mnenje, da nima pripomb na zakon. Državno tožilstvo je v medresorskem usklajevanju, strokovnem usklajevanju eno malenkost izpostavilo v samem zakonu. Širša pravna stroka, dr. Pirnat, ki se je večkrat uporabljal kot argument, da nasprotuje celotnemu zakonu, ker je bil prisoten na več javnih posvetovanjih okoli tega, je izpostavljal predvsem to, da je proti temu, da bi bilo novo državno odvetništvo organ v sestavi ministrstva. Kar ni. Smo prisluhnili mnenju stroke in za razliko od mnogih zahodnih držav, kjer je to bodisi vladna služba bodisi organ v sestavi ministrstva za pravosodje ali ministrstva za finance, ohranili neodvisen in samostojen organ in ga v določenih delih celo okrepili v razmerju do sedanjega pravobranilstva. Seveda pa smo mu dali tudi dodatne odgovornosti. In v končni fazi, prof. Kavčič se je tudi uporabljal za argument, da zagovarja stališča, da morajo biti nujno funkcionarji, za kar mi je osebno zatrdil, da ne drži. To je prva stvar. Ne drži, da je večina stroke zakonu nasprotovala. Nasprotuje pa večina oziroma vsaj tisti izpostavljeni državni pravobranilci, ki so se glede tega oglašali. Jih razumem. Lepo je biti v ugodni službi v 55. plačnem razredu, brez kakršnekoli resne odgovornosti. Še enkrat poudarjam, da imamo tudi državne pravobranilce, ki opravljajo zahtevne, težke naloge in ki so dobri. Žal pa sistem, v katerem delujejo, in tudi mnogi med njimi tem kriterijem ne ustrezajo. Nadalje. Rekli ste, kako bomo zagotovili neodvisnost in samostojnost novega državnega odvetništva, in potem ste rekli, če karikirate, »ki bo sedaj, če karikiram, spadalo direktno pod Ministrstvo za pravosodje«. Spoštovana poslanka, zelo veliko morate karikirati, da pridete do takšnega zaključka. Zelo veliko morate karikirati. Zakaj? Zato, ker je zakon – izrecno piše, da gre za samostojen organ, ki je samostojen proračunski uporabnik [[oglašanje iz dvorane]] Ne, rekli ste, da bo direktno pod Ministrstvom za pravosodje. Lahko zaključim? Zakon ima vrsto varovalk, tako močnih – ker v upanju, da bomo prišli do večjega konsenza, smo jih dali noter – da so večje celo, kot so ponekod varovalke v razmerju do pravnih pristojnosti ministrstva ali Vlade v razmerju do državnega tožilstva ali sodišča. Samostojni državni organ ne bo organ v sestavi ali notranja organizacijska enota ministrstva ali Vlade. In danes je vsak državni pravobranilec, ki zastopa Republiko Slovenijo pred sodiščem ali kateremkoli drugim organom, vezan na usmeritvena navodila pristojnega organa, ki ga zastopa. Na usmeritvena navodila, ki jih ne more prebiti. Je kvazifunkcionar v tem smislu, ki mora vsakih osem let po ponovno zaupnico na Vlado, na katerokoli vlado. S tem, ko bodo postali javni uslužbenci – ne vem, zakaj se na javne uslužbence gleda s takim [[…]]v bistvu skoraj zavržno, češ da zdaj bodo pa manj – bodo zaposleni za nedoločen čas in zakon jim daje dodatne varovalke v smislu njihove funkcionalne samostojnosti in avtonomije nasploh v razmerju do izvršilne veje oblasti, varovalke, ki so večje ali pa vsaj primerljive z drugimi nadzornimi organi, ki tudi delujejo avtonomno. Govorimo lahko o inšpekcijskih službah, regulatornih organih in drugih nadzornih organih. Argument, za katerega vem, da ga ponavljajo državni pravobranilci, da če nisi funkcionar, ne moreš zastopati države – ne vem, meni še vedno ni jasno, kako in zakaj smo v Sloveniji tako zelo posebni, ker funkcionarji nikjer drugje v Evropi niso državni odvetniki ali državni pravobranilci. So v Bosni in Hercegovini pa so na Hrvaškem, ker so del tožilstva. Drugače pa nikjer ne. Pri nas očitno ne morejo funkcionirati, če ne bi bili funkcionarji. Zanimivo pa je, da lahko funkcionira država v tisti milijardi in 200 izpostavljenih primerov, ki ne spadajo pod sodne spore, ali pa arbitraž, ki ne spadajo pod Državno pravobranilstvo, pa jih morajo recimo pred Upravnim sodiščem zagovarjati javni uslužbenci ali pa odvetniške pisarne, ki jih najamemo včasih tudi na netransparenten način, zdaj ta zakon to rešuje, ker bo šlo vse preko generalnega državnega odvetništva. Se pravi, dejansko to stališče je nekoliko [[…]]Moram reči, da ga po vsem tem času še vedno ne razumem. Danes tudi ni nobenih strokovnih filtrov za imenovanje državnih pravobranilcev in znano je, da so bile redke vlade v preteklosti, ki so se uprle tej skušnjavi, da ne bi svojih kadrov, tudi zelo izpostavljenih političnih kadrov, da ne bi na zadnji seji Vlade po volitvah ali pa pred koncem mandata imenovale še par pravobranilcev ali pravobranilk. In to se je dogajalo. Kot rečeno, redke so bile vlade, ki so se tej skušnjavi uprle. No, zakon vzpostavlja strokovne filtre pri imenovanju državnih odvetnikov in jim sedaj kot javnim uslužbencem daje večjo samostojnost, zato ker stopajo v službeno razmerje za nedoločen čas, v karierni sistem, kjer imate pripravnike, kandidate, državne odvetnike, višje državne odvetnike. Za imenovanje višjih državnih odvetnikov ali generalnega državnega odvetnika in njegovega namestnika, ki pa bodo funkcionarji, zato da bodo lahko zaščitili svoj organ, ki bo samostojen in avtonomen in ki se bo sam pogajal za proračun, mimogrede, je potrebno posebno mnenje, pozitivno mnenje Komisije za presojo ustreznosti kandidatov, ki je sestavljena iz vrste neodvisnih strokovnjakov, pri katerem sodelujejo predstavniki Sodnega sveta, Državnotožilskega sveta. To so koraki v pravo smer. Tukaj ne moremo govoriti. Mislim, ne morete primerjati sistema, kjer Vlada lahko imenuje kogarkoli, tako rekoč, s sistemom, kjer rabite nek konkurenčen sistem, javne razpise, neodvisno mnenje strokovne komisije in pa v bistvu karierni sistem znotraj. Toliko zaenkrat. Če boste imeli še kakšno vprašanje, vam bom z veseljem odgovoril. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati o 94. členu, o amandmajih? Gospa Anja Bah Žibert, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Bom šla od začetka in se bom spet spomnila na vašo funkcijo, minister, ko ste bili šef KPK. Takrat ste vladi Janeza Janše nenehno očitali, kako sprejema zakone na netransparenten način, kako se zakoni spreminjajo po hitrem postopku in tako naprej, čeprav je ravno v vladi Janeza Janše sistem sprejemanja zakonov potekal povsem drugače. Praktično vsaka materija je prišla v Državni zbor prej in se je predstavila poslanskim skupinam. Že prej. Tudi na ta način, da je prišlo do nekega, če se je le dalo, širšega usklajenega akta. Zato je bila ta vlada tako učinkovita, zato je tudi rešila takrat stvari ali pa državo pred propadom. Tudi zato, da danes lahko govorimo o gospodarski rasti, ki ni plod te vlade. Pa tudi če boste še tako obračali, natančno veste, da ni. Glejte, javno predstavitev mnenj smo predlagali, pa ste jo zavrnili. Rekli ste, 15-krat sem se sestal s pravobranilci. Ja, seveda, saj lahko bi se sestali 30-krat, ampak ko ste pripravili končni akt, ni več prišlo do pogovorov. Kaj človeku pomaga 15-krat se srečati, če pa potem ne pozna končne oblike? Ko pa je prišlo do končne oblike in seveda velikega upora, takrat je pa vaš interes po usklajevanju povsem izginil. Torej ste zapravljali čas, s petnajstimi sestanki ste zapravljali čas, metali ste ga skozi okno. Ker oni so si želeli sestanek po tem, ko je bila materija pripravljena, in žal koalicija temu ni hotela prisluhniti niti na odboru, ko je bilo še upanje, da bi vendarle prišlo do te predstavitve javnih mnenj. Res ne razumem, zakaj ne. Zdaj tako z glavo skozi zid tečemo zadnji krog tega mandata, minister je zdaj pripravil, praktično pri zaključku mandata, nek predlog in seveda ta mora iti zdaj pa z glavo skozi zid, »gremo, ni več časa, konec, sesula se bo država, če ne bomo tukaj ukrepali«. Sesula se bo država! Medtem ko na drugi strani pa dopuščamo, da sodniki kršijo človekove pravice, zapiramo Sodni svet v nek ozek krog ljudi, nihče ne bo vedel, kako bomo spet imeli na dnevnem redu kakšnega sodnika, zakaj je bil predlagan, zakaj ni bil kateri drugi. Dejstvo je, da mi boste – povedali ste res nekaj konkretnih strokovnjakov, ki so podprli ta predlog zakona, no, za enega lahko rečem, da bo podprl vsak predlog, samo tistega, ki mu bo več plačal, in tisti predlog bo potem po njegovem tudi najboljši. To je zame daleč od strokovnosti. Da grem tudi k sami materiji. Bilo je rečeno, da na pravobranilstvu – jaz bom govorila o pravobranilstvu, ne bom govorila o odvetništvu, namenoma, ker je zame pravobranilstvo mnogo več kot odvetništvo, ker ščiti pravo, odvetništvo pa ščiti stranko. Zame je to bistveno, ampak to bo zdaj odvetništvo. Zakaj bo odvetništvo? Ker ne bo branilo prava, ampak bo zastopalo nekoga. In kako ste zdaj to vse skupaj »lepo« uredili. Seveda ste želeli ta zakon pripeljati skozi vrata bombastično, češ kaj je vse Slovenija že izgubila pred Evropskim sodiščem, in to spreminjati v številke. Veste, moram vam povedati en absurd. Zdaj sem si ga šla prav pogledat v tem času, ko je minister govoril. Mi imamo pred Evropskim sodiščem Republiko Slovenijo zaradi romske problematike v Dobruški vasi. Predsednik Vlade, ko so ga vprašali, ali bo kaj naredil, o Miru Cerarju govorim, pri tej romski problematiki, da se reši, je rekel, da si seveda želi rešitve in iskanja rešitev in da bodo naredili vse, da bo do rešitev prišlo. Na tem področju, to moram povedati, ker je bistveno za nadaljevanje, mi zamujamo z nekim planom oziroma nacionalnim programom, že od leta 2016 bi moral biti sprejet. Zdaj bi moral že drugo leto teči. Ampak predsednik Vlade se zavzema. Na drugi strani se Republiki Sloveniji očita, da ima diskriminatoren odnos do romske problematike in ali ji finančno dovolj pomaga. Zadnjič sem na komisiji kolegice Eve Irgl, kjer je bila zelo kakovostna razprava, podala tudi podatke, da mi podatkov nimamo in da rešujemo romsko problematiko tako malo počez. In če bi eden v Strasbourgu to povedal, da mi dajemo milijone za romsko problematiko, nimamo pa niti podatkov, koliko je ilegalnih naselij, tožena pa je država Slovenija, češ da ne daje vode [[…]]Potem na drugi strani Evropsko sodišče sprašuje, ali vi sploh rešujete romsko problematiko oziroma zakaj pa jim pustite, da so tam. Zakaj jih pustite na nekem območju, če jim potem ne daste vode? Zelo dobro vprašanje. Res je, zakaj jih pustimo na ilegalnih območjih, na zemlji nekoga drugega? In zdaj naj nekdo tam koplje in še spelje vodo. Ampak samo da končam. Obeta se nam močna tožba, romsko skupnost pa zastopa Nina Zidar Klemenčič. Zdaj mi boste pa rekli, da je krivo pravobranilstvo. Zato, ker se Vlada ne zgane, bo zdaj tisti pravobranilec kriv? Ja, po novem bo. Zato, ker bo postal javni uslužbenec. Zdaj pa mi v tem primeru povejte, kakšne usmeritve za delo bo dobil ta javni uslužbenec. Na eni strani bo pod vodstvom ministra Gorana Klemenčiča in na drugi strani se bo boril zoper njegovo ženo Nino Zidar Klemenčič. Dajte mi povedati, kaj se bo v tem primeru zgodilo. Bo pravobranilec branil pravo ali se bo morda nečesa ustrašil, ker je postal javni uslužbenec in bo, veste, visel na zanki? Malo spustiš, malo dvigneš. Javnega uslužbenca lahko hitro premestiš. In kaj so največji očitki temu predlogu zakona? Ja, glejte, ali mi boste povedali, da ko pač na nek način biti javni uslužbenec ni tako zelo slabo, ker imaš službo za nedoločen čas, in vsi ti v sistemu bi potem postali javni uslužbenci in imeli službo za nedoločen čas [[…]]Glede na to si kot funkcionar v slabšem položaju tudi kar se tiče kreditov in tako naprej in samega življenja. Potem bi to pomenili, da bi pravobranilci to pravzaprav podpirali, bi bilo logično. Pa ne podpirajo. Ker ne gre za osebne interese, ampak gre za delovanje sistema, ki pa bo po novem predlogu zakona ne samo slab, ampak katastrofalen. Enega pravobranilca, minister, niste znali našteti, ker ga ni, ki bi ta predlog zakona podprl. In res je, padel je tudi v Državnem svetu. Zakonodajno-pravna služba vam očita. To je spakedralo, ne zakon! Ker poglejte, zdaj ko se bo ta zakon sprejel, bodo nekateri še naprej funkcionarji, ker bodo do izteka mandata tam, drugi bodo pa že javni uslužbenci. In enkrat bo prišel v dvorano nekdo, ki je funkcionar, drugič pa javni uslužbenec. In še nekaj. Ko je bilo rečeno, da bo nadzor večji, tudi kar se tiče samega dela, da Slovenija ne bi izgubljala. Ali veste, koliko pravobranilcev je do zdaj že moralo zapustiti svoje funkcije, ker jim ni bilo podaljšano? Razlog je bil verjetno tudi morda neopravljeno delo. Številka ni velika, zato ker tudi skupna številka, koliko je pravobranilcev, ni velika, ampak odstotek je okoli 10 %. 7 jih je šlo ven, v sistemu jih pa deluje okoli 90. 7 jih je šlo iz sistema ven, deluje jih [[…]]Zdaj pa mi povejte, spoštovani minister, koliko jih je šlo pa na sodni veji oblasti ven? Koliko jih je izgubilo službo, ker so kršili človekove pravice? Je že kdo na cesti? Kolikor jaz vem, so samo nagrajeni. Nina Betetto je celo šefica skupine za etiko pri sodni veji oblasti. Prav tako bo po novem prvega pravobranilca, šefa pravobranilcev, bom povedala po domače, da bo tudi javnost razumela, imenovala Vlada na predlog ministra. To je res »neodvisnost«. To pa je »neodvisnost«! To pa je zdaj organ, ker – zakaj poudarjam to? Ker je minister na matičnem odboru, ko smo to temo obravnavali, rekel, da so pravobranilci pravzaprav zato dvignili glas, ker so politično kadrovani. Ampak ti ljudje so samo iskali pot, kje povedati na glas, ker jih pač minister ni slišal. In to je tudi narobe v tej državi, tudi tega več ne smeš povedati, ker če se uradno najaviš neki poslanski skupini, si že politično moteč. In meni se prav smilijo ti politično moteči – zdaj ko bodo postali javni uslužbenci, koliko časa bodo še opravljali te funkcije? Naprej. Pravzaprav je zelo pomembna tudi pri tej tematiki pravobranilstva informacija, ki je zaokrožila v javnosti. Seveda bo zdaj minister najverjetneje po hitrem postopku zavrnil, ampak morda jo bo zavrnil zato, ker je že prej prišla v javnost, pa bo pri tem zagata nekoliko večja. Poudarjam, prvega pravobranilca bo predlagal minister, imenovala ga bo pa Vlada. Naj poudarim, da smo v Slovenski demokratski stranki na matičnem odboru prosili, dobesedno prosili k razmisleku, da vendarle to opravi Državni zbor, tako kot imenujemo prvega sodnika, če tako rečem, bi bilo prav, da imenujemo tudi prvega pravobranilca. Ampak to je samo še en dokaz, kako gre sistem dejansko pod okrilje, povsem pod okrilje in nadzor samega ministra. Veste, kaj je zanimivo? Vsi dobro veste, da je pred časom na ministrstvo bila premeščena, ker se da, zato ker je javna uslužbenka, javne uslužbence lahko premikamo po Zakonu o javnih uslužbencih, Simona Drenik. To je gospa, ki je bila na Ministrstvu za zunanje zadeve in je znana gospa iz prisluškovalne afere, ko gre za našo slovensko mejo. Zdaj je bila prestavljena na Ministrstvo za pravosodje, ker bojda tam rabijo ta kader. Očitno. Veliko jih prihaja zadnje čase na Ministrstvo za pravosodje, ampak bolj zanimiv podatek je, da naj bi ta gospa postala prva pravobranilka v tej državi. Upam, da je to samo neslana šala. Res upam, da je to samo neslana šala. Zame je že dovolj, da je bila premeščena, takšen podatek, da bi verjetno gospa morala še nekaj časa delati v sistemu kot javna uslužbenka in samo moliti vsak dan očenaš, da se naša zadeva glede Piranskega zaliva reši pozitivno. Ja, reši pozitivno, kajti za Slovenijo gre. Jaz ne bi tukaj skimovala. Za Slovenijo gre. Skratka, ne boste me prepričal, minister, da je ta predlog zakona dober. Ne boste me prepričal niti v to, da ostajajo pravobranilci neodvisni. Tudi vaša kolegica Jasna Murgel je lepo povedala, ko smo prvič obravnavali ta predlog, samo vi se ne spomnite tega, ker se ne morete, in je imela kar nekaj pripomb. Imela je zelo dobre pripombe, pa tudi očitno ni slišana, ker pač sistem valja dalje. Samo naredite to. Lahko naredite vse, imate zadostno večino, kot rečeno, vi lahko danes sprejmete zakon, ki ne bo imel niti ene črke na papirju, bodo sami prazni papirji, pa boste lahko to naredili, ker imate zadostno podporo. Samo razmislite, kaj vendarle delate s to državo. Res razmislite, kaj delate s to državo.
Hvala lepa. Besedo ima minister dr. Goran Klemenčič.
Spoštovana poslanka, jaz vas ne bi mogel prepričati, da je zdajle dan zunaj, po mojem, glede tudi na vašo razpravo, ki se velikokrat oddalji od vsebine in se velikokrat na mojo družino in name osebno usmeri. Ampak tudi v redu, jaz sem funkcionar, moram to prenašati, ampak enkrat ne bom in tudi kakšen zastaralni rok še ne bo potekel, če razumete, kaj mislim. Zato ne bom polemiziral s stvarmi, s katerimi ne morem polemizirati, rad bi pa samo par dejstev vendarle povedal. Rekli ste, da zapiramo predlog diskusije, da nočemo slišati in tako naprej. Saj ne gre samo za to, da smo se 15-krat z njimi dobili, absolutno so bili slišani in dokaz za to so različne verzije zakona, ki smo jih redno objavljali tudi na spletni strani v okviru E-demokracije. Prvi predlog zakona – ni se to delalo nekaj na hitro, skrito in tako naprej – je bil že 5. 7. 2016 objavljen na spletni strani. Potem je bil na dveh državnopravobranilskih dnevih, sva bila enkrat jaz, enkrat državna sekretarka, kjer sva ga predstavila vsem pravobranilcem, dobili smo njihove sugestije nazaj in marsikaj tudi spremenili, se je videlo, da smo spremenili. Vsem pravobranilcem direktno, na 60 e-mail naslovov, smo z ministrstva poslali različne predloge zakona v različnih stadijih. Nato je bila razprava na pravni fakulteti, javna razprava na to temo, ki sem se je tudi jaz udeležil, tudi državni pravobranilci, in tudi je bila v Državnem svetu razprava. In kar moram povedati, ko ste rekli, da ko niso bili slišani, zdaj pa na koncu na zadnjo verzijo pa v bistvu niso več imeli pripombe. Tudi to seveda ne drži, dokazano ne drži. V pogovoru med predsednikom Vlade, generalnim državnim pravobranilcem in mano smo se dogovorili, da ko je šel zakon že čez Vlado, da dajmo skupaj stopiti še v tem času pred Državnim zborom tudi zato, da bi videli in omogočili čim lažjo tranzicijo sistema, videli, če lahko še kaj storimo in tako naprej. Državno pravobranilstvo je izrecno zavrnilo to ponujeno roko in reklo: »Mi se bomo za svoj funkcionarski položaj borili do konca, dokler ne bo zakon objavljen v uradnem listu.« To je izraz neke zelo velike, bom rekel, arogance, pa tudi škoda se s tem povzroča. In danes pač, ker verjamem, da marsikdo od pravobranilcev to gleda – jaz vem, da je marsikdo od pravobranilcev danes v stiski, ker ne ve točno, kakšni bodo tudi podzakonski predpisi, sistemizacija in tako naprej. Žal, na tem mestu moram reči, da je to v prvi vrsti odgovornost in krivda vodstva Državnega pravobranilstva, ki je, potem ko je šel zakon že preko Vlade, zavrnilo skupne pogovore med Ministrstvom za pravosodje in Ministrstvom za javno upravo, da bi pogledali, kakšne so umestitve v plačne razrede, in smo bili na nek način prepuščeni sami sebi in pozitivnemu sodelovanju z Zakonodajno-pravno službo, da smo pripravili ta mnenja, zato ker Državno pravobranilstvo ni želelo pri tem sodelovati, in to je fakt. Glede drugih stvari pa moram reči, da niso take, ki bi, če želimo ostati v dostojnih kriterijih, zahtevale odgovor. Hvala lepa.
Hvala lepa. [[oglašanje iz dvorane]] Izvolite, replika, gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa, predsedujoči. Moram se oglasiti. Najprej, minister, jaz nisem govorila o vaši družini, jaz sem govorila, kaj se bo zgodilo, ko bo pravobranilec zastopal kot javni uslužbenec, ki mu boste vi nadrejeni, in boste z njim delali kot z gumico, kaj bo naredil v primeru, konkretnem primeru lahko rečem, ko je Slovenija pred Evropskim sodiščem za človekove pravice in to skupnost oziroma predstavnike romske skupnosti brani vaša žena. Jaz sem samo podala mnenje, da je to zame absurd. In je absurd. Se pa v vaša družinska razmerja ne spuščam. Kot drugo, ni res, da so bili slišani pravobranilci, kajti če bi bili slišani, potem bi vsaj eden na glas podprl ta predlog zakona. Niti eden ga ni. To ni slišanost. To ni slišanost. Pa verjemite mi, da bi zaradi vaše naklonjenosti, ker jih boste zdaj povsem podredili pod sebe, zagotovo raje brcali z nogami in rokami samo zato, da vam pokažejo, da vas podpirajo. Samo jim ne gre za lastne interese, ker mnogi od njih so zelo uspešni in bodo potem iskali svoje nadaljnje poti drugje. Trpela pa bo država Slovenija. In ne nas primerjati s Hrvaško oziroma ne govorite, da smo primerljivi samo še s Hrvaško pa Bosno in Hercegovino. Po kršitvah človekovih pravic še tja ne sežemo, ampak smo dlje kot banana republika.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala, spoštovani podpredsednik, za besedo. Spoštovani minister, spoštovani poslanke in poslanci! Nekaj besed bi želela povedati o poglavitnih rešitvah, ki so zapisane v tem zakonu. Pa bi najprej o cilju za sprejetje tega zakona. Torej, cilj tega zakona je, da Državno pravobranilstvo preoblikujemo v državno odvetništvo. In zakaj tako? Tri točke sem si zapisala, ki so pomembne za to, da se preoblikuje Državno pravobranilstvo v državno odvetništvo. In sicer, prvič, se preoblikuje zato, da se zagotovi učinkovitejše zastopanje države, kajti pravobranilstvo ta trenutek tega ne more početi, ker je funkcija pravobranilcev omejena na določene spore. Drugič, državno odvetništvo bo kot poseben državni organ opravljalo strokovne naloge na področju varstva premoženjskih in drugih pravic in interesov države prek javnega zastopanja v sodnih in drugih postopkih pred domačimi, tujimi in mednarodnimi sodišči ter arbitražami. Državno odvetništvo bo opravljalo tudi naloge pravnega svetovanja, mirnega reševanja sporov v predhodnem postopku in druge naloge, določene s tem ali z drugimi zakoni. Pa mi dovolite, da še komentiram nekatere poglavitne rešitve tega zakona, ki se mi zdijo zelo pomembne. Državno odvetništvo se ustanavlja kot poseben državni organ. Državno odvetništvo bo pri izvajanju strokovnih nalog s področja varstva premoženjskih in drugih pravic in interesov države samostojno in avtonomno. To je zelo pomembno. Vendar pod nadzorstvom ministrstva, to smo danes tudi že slišali in bilo je tudi nekaj komentarjev, da to ni v redu, jaz pa menim, da je pomembno, da se ta nadzor ministrstva določi v zakonu. Z zakonom se pravobranilci preimenujejo v državne odvetnike, ki bodo javni uslužbenci. V državnem odvetništvu bodo delovali generalni državni odvetnik in njegov namestnik kot funkcionarja ter višji državni odvetniki, državni odvetniki in kandidati za te odvetnike, ki bodo imeli status javnih uslužbencev. Mislim, da je tu srž spora, ker pač državni pravobranilci želijo ostati vsi funkcionarji, ta zakon pa to spreminja. Ustanavlja se neodvisna komisija za presojo ustreznosti kandidatov, ki bodo kandidirali za državne odvetnike. V postopku izbire najustreznejših kandidatov za mesto generalnega državnega odvetnika in višjih državnih odvetnikov je predvideno mnenje sui generis komisije za presojo ustreznosti kandidatov, katere člani bodo neodvisni strokovnjaki. Komisijo bodo sestavljali višji ali vrhovni sodnik, višji ali vrhovni državni tožilec, višji državni odvetnik in pravni strokovnjak, ki ga bo predlagal minister za pravosodje. Predlagatelj zakona je bil namreč v preteklosti večkrat pozvan, k temu ga je pozvalo tudi Državno pravobranilstvo, k vnosu varoval pred zlorabami politične oblasti, ki so se v preteklosti dogajale pri imenovanju državnih pravobranilcev. Torej, to spreminjamo in s tem določilom se zagotavlja, da se take anomalije ne bodo dogajale. Nadalje. Ustreznejša določitev subjektov zastopanja. V predlogu zakona se izrecno določa, da državo in državne organe pred sodišči v Republiki Sloveniji zastopa državno odvetništvo. Z namenom učinkovitejšega zastopanja premoženjskih koristi države je dodatno določeno, da bodo javne agencije, javni skladi, zavodi, javni gospodarski zavodi, samoupravne lokalne skupnosti, javna podjetja in gospodarske družbe, ki so v celoti v lasti države – to je pa pomembno – lahko predlagali, da jih v posameznem postopku pred sodišči v Republiki Sloveniji, ki je zanje ali za Republiko Slovenijo izjemnega pomena, zastopa državno odvetništvo. Ker bo predlagano zastopanje mogoče le v izjemnih primerih, bo lahko generalni državni odvetnik prevzem zastopanja navedenih subjektov z obrazloženim mnenjem tudi odklonil. Tako da ne bi bilo že vnaprej rečeno, da se bo delo zelo razširilo in da bodo državni odvetniki zasipani s temi primeri. Državno odvetništvo bo torej lahko posameznega od navedenih subjektov zastopalo le ob dveh kumulativnih izpolnjenih pogojih, in sicer da gre za zastopanje v posameznem primeru in da gre za postopek, ki je za navedene subjekte ali Republiko Slovenijo izjemnega pomena. Krepitev svetovalne funkcije je pomembna novost, ki se vnaša v zakon. V vseh zadevah, ki so povezane z varstvom premoženjskih pravic in interesov Republike Slovenije z vrednostjo predmeta nad 100 tisoč evrov, in zadevah, ki vsebujejo zahtevnejša pravna vprašanja, je predvidena proaktivnost Vlade, ki bo morala v teh zadevah pridobiti predhodno mnenje državnega odvetništva. To je tudi določilo, za katerega menim, da je zelo pomembno, da ne bo prihajalo do napak oziroma da si bo Vlada na osnovi tega morala zagotoviti predhodno mnenje državnega odvetništva. Uvaja se tudi postopek mirnega reševanja sporov. Torej, v zakon se vnaša to določilo z namenom, da se razbremeni državne odvetnike in da se v primerih iščejo rešitve pri teh sporih na miren način. Gre za spore pred uvedbo pravdnega ali pa kakšnega drugega postopka. V predlogu zakona je jasno določeno, da je poskus mirne rešitve spora v predhodnem postopku pogoj. Torej pogoj za uvedbo pravdnega ali drugega postopka, sicer se tožba ali drug predlog za začetek postopka s sklepom zavrže. Potem gre za ustreznejšo ureditev zastopanja pred tujimi sodišči in tujimi arbitražami ter mednarodnimi sodišči in mednarodnimi spori. V veljavni ureditvi je zastopanje pred tujimi in mednarodnimi sodišči urejeno skupaj in zelo splošno, s predlogom tega zakona pa se ločeno ureja vprašanje zastopanja pred tujimi in mednarodnimi sodišči, saj gre za zelo različna vidika zastopanja. Za zastopanje pred mednarodnimi sodišči bo pristojen mednarodni oddelek, zdaj je to evropski oddelek, za zastopanje pred tujimi sodišči pa bodo še naprej pristojni tudi drugi vsebinsko pristojni oddelki. Temeljna razlika je, da se v postopkih pred mednarodnimi sodišči uporablja mednarodno pravo, v postopkih pred tujimi sodišči pa pravo tuje države. Pristojnost državnega odvetništva je v primerjavi z veljavno ureditvijo izrecno razširjena na zastopanje pred tujimi arbitražami in mednarodnimi arbitražami. V okviru zastopanja pred mednarodnimi sodišči in mednarodnimi arbitražami je podobno kot v veljavni ureditvi urejeno vprašanje prenosa pooblastila za zastopanje, pri čemer je dodatno določeno, da je zastopnik lahko samo slovenski državljan. Za pomoč pri zastopanju lahko Vlada na predlog generalnega državnega odvetnika pritegne k sodelovanju tudi drugo strokovno usposobljeno domačo ali tujo pravno ali fizično osebo. Torej ko gre za posebne primere, posebej strokovne primere, bo to možno. V meddržavnih postopkih in postopkih pred mednarodnimi sodišči in mednarodnimi arbitražami, ki imajo pomembnejše mednarodne oziroma zunanje politične posledice ali vplive, pa se določa tudi aktivna vloga Ministrstva za zunanje zadeve. S tem se tudi krepi avtonomija državnih odvetnikov. Predlagatelj zakona izhaja iz okrepljene vloge državnega odvetnika, zato se s predlogom zakona predlaga odmik od uveljavljenih usmeritvenih navodil, na podlagi katerih zastopajo državni pravobranilci po veljavni ureditvi, to je sedanji 7. člen Zakona o državnem pravobranilstvu. Po predlagani uveljavitvi bodo državni odvetniki od zastopanih strank predvidoma prejeli vse razpoložljive podatke o zadevi, vendar zastopani subjekti ne bodo več dolžni dati usmeritvenih navodil. V skladu s tem bodo državni odvetniki pri opravljanju nalog pravnega zastopanja v posamezni zadevi samostojni in vezani na pravila pravne stroke. Ustrezneje kot doslej je tudi določeno, da bo potrebno soglasje državnega odvetnika in zastopanje stranke glede posameznih ključnih procesnih dejanj, kot je začetek postopka ali umik tožbe. In še o zagotavljanju javnosti dela. K večji transparentnosti izvajanja pristojnosti državnega odvetništva po oceni predlagatelja pomembno prispeva določba, po kateri bo državno odvetništvo vodilo ter na svoji spletni strani javno objavljalo in redno posodabljalo podatke o izvajanju nalog, ki jih bo opravljalo v okviru svojih pristojnosti. To se mi zdi zelo pomembno določilo, kajti gre za transparentnost delovanja državnega odvetništva in gre za to, da smo državljani informirani o njegovem delu in tudi o uspešnosti njegovega dela. Druga pomembnejša novost glede zagotavljanja javnosti je tudi uvajanje natančnejših določb glede letnih poročil. Odslej bo letno poročilo državnega odvetništva poleg statističnih podatkov vsebovalo tudi analize in ocene zahtevnejših primerov ter strateške usmeritve za nadaljnje delo. Torej ne bo več prihajalo do tega, da bomo o nekaterih izzivih njihovega dela informirani v sredstvih javnega obveščanja ter bomo lahko prebrali, tako kot smo pred nedavnim, da mora država nositi visoke stroške v zvezi s tovarno sladkorja Ormož, ko so pravobranilci zamudili s pritožbo. In še o možnosti začasne napotitve državnega odvetnika v drug državni organ. To je tudi možno. Če ne bo dela za polni delovni čas posameznih državnih odvetnikov, bo možno, da se ga prerazporedi na neko drugo delo, primerno seveda njegovi strokovni izobrazbi, na določeno ministrstvo. In disciplinska odgovornost državnih odvetnikov. S predlogom zakona se taksativno določa dejanja, ki pomenijo kršitev službenih dolžnosti državnega odvetnika. Gre za 23 vrst kršitev norm o službenih dolžnostih, od katerih jih je 13 + 1 opredeljenih kot hujše kršitve. Predlog zakona loči med disciplinskimi sankcijami za lažje disciplinske kršitve, to so opomin, denarna kazen v višini največ do 50 % plače državnega odvetnika, in pa disciplinske sankcije za težje disciplinske kršitve, tu gre za denarno kazen največ do 80 % plače državnega odvetnika za polni delovni čas in se poleg tega jasno opredeli tudi disciplinski organ oziroma organi, ki bodo izvajali ta postopek. Ustreznejša je tudi določitev nadzora nad delovanjem državnega odvetništva. Kot sem že rekla, področje nadzora nad delom Državnega pravobranilstva doslej zakonsko ni bilo posebej urejeno, po tem zakonu pa je splošni nadzor predviden po upravah in oddelkih ter posamični nadzor pri posamezni zadevi. Predlog zakona je po našem mnenju ustrezen in zato ga bomo seveda v poslanski skupini podprli. Še o tem, da ni bila izvedena javna predstavitev mnenj, kar je [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa, gospa Poropat, čas je potekel. Besedo dajem ministru za pravosodje mag. Goranu Klemenčiču.
Hvala lepa. Zgolj na kratko. Na eno stvar, ki je bila potem na koncu res velikokrat ponovljena, v povezavi s tem, če bi prišlo do konflikta interesov pri zastopanju kakšnega subjekta proti državi pa bi minister za pravosodje potem sekal glave državnim pravobranilcem, ker so itak podrejeni ministru za pravosodje in tako naprej. Še enkrat in zadnjič. Prvi odstavek 2. člena, s tem zakonom se ustanavlja Državno odvetništvo bla bla bla kot državni organ, ki je pri opravljanju svojih nalog in pristojnosti samostojen in avtonomen v skladu z določbami tega zakona. Peti odstavek 3. člena, ministrstvo upošteva samostojnost izvajanja pristojnosti državnega odvetništva in ne sme posegati v odločitve državnih odvetnikov v posameznih zadevah. Zakon je poln tovrstnih varovalk. Ministrstvo ne vodi disciplinskih in nadzorstvenih postopkov zoper državne odvetnike, ima svoje člane v disciplinskih komisijah, eno tretjino. Tretjina je iz Državnega odvetništva, tretjina je s sodišč. V glavnem, to so res neumnosti. Ni pa neumnost nekaj drugega, in tu me vedno znova, moram reči, očitno še vedno naivno preseneča ena hipokrizija. Veste, danes je to mogoče. Danes je to mogoče. In veste, od kdaj je to mogoče? Z državnimi pravobranilci je to mogoče. Vi jim lahko dajete konkretne usmeritve, vi lahko preprečite poravnavo, če vam ni všeč, vi lahko preprečite tožbo, če vam ni všeč. In veste, od kdaj je to mogoče? Od takrat, ko je neka zavzeta državna pravobranilka ocenila, da vrnitev Blejskega otoka Cerkvi ni v javnem interesu. In je vložila v javnem interesu tožbo na sodišče. Neki vladi, ki je bila takrat na oblasti, to ni bilo povšeči in je po nujnem postopku spremenila Zakon o državnem pravobranilstvu in uvedla usmeritvena navodila. Vlada je bila vlada Janeza Janše, minister je bil prof. Šturm, minister za pravosodje. Sistem, o katerem sta govorili poslanki, ki ju zdaj ni v dvorani, je dokazano bil vpeljan začasa vlade Janeza Janše. Tak sistem je bil prej in mi ga danes s to spremembo zopet popravljamo tako, da v konkretnih zadevah ni mogoče več vplivati na konkretne postopke. In zato mi je toliko težje poslušati o tem, da nekaj, kar so konkretno oni uzakonili, in to iz konkretnega primera, očitajo tej vladi, ki, ne vem, kako bi še lahko dokazala z različnimi zakonskimi določbami, da poskuša krepiti pristojnost in tudi avtonomnost odvetnikov v konkretnih zadevah. Seveda pa to mora iti z roko v roki z odgovornostjo. Hvala.
Kolegice, kolegi, želi še kdo razpravljati pri tej točki? Želite še? Ne? Preostanek časa. V redu. S tem tudi zaključujemo razpravo. Samo trenutek [[…]]Ravnokar mi je bilo sporočeno, da ni več preostanka časa, zato zaključujemo razpravo in bomo o amandmajih v skladu s časovnim potekom zbora odločali čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in tudi 29. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali ob 16.45. Hvala lepa zaenkrat.
Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Preden preidemo na postopek glasovanja, vas želim obvestiti, da bo Državni zbor glasovanje opravil po naslednjem vrstnem redu: 3., 8., 9., 10. in 21. točka dnevnega reda. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverijo delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 3. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o dopolnitvah Zakona o prevozih v cestnem prometu po skrajšanem postopku Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o prevozih v cestnem prometu ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica, Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. V Združeni levici bomo glasovali proti temu, da ta zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo, iz kaj preprostega razloga. Ta zakon je primeren za nadaljnjo obravnavo in je zrel, da ga Državni zbor potrdi. Razmere v prevozniški panogi so drastične. Vozniki prihajajo v službo bolni, ker se bojijo izgube zaposlitve in izgube dohodka, vozijo izčrpani, fure trajajo po 24 ur, tudi več, spijo takrat, ko lahko, če lahko, na zadnjih sedežih svojih kombijev. Zakaj? Vse zato, da imajo lastniki licenc večje dobičke. S tem zakonom želimo njihov položaj urediti in jim omogočiti redne zaposlitve za določen ali nedoločen čas in vse pravice iz dela, ki k temu gredo. To bi dosegli na dva načina. Prvič, z določbami uvajamo, da morajo imeti šoferji pri sebi dokazila o preteklih izplačanih plačah in pogodbo o zaposlitvi. In drugič, z vgradnjo tahografov v kombije za izvenlinijske prevoze – GoOpti in podobe firme, predvsem na okoliška letališča – omogočamo, da šoferji uživajo prepotreben počitek, do katerega so sicer upravičeni, in da lahko inšpekcija učinkovito izvaja nadzor nad firmami, ki delovnopravno zakonodajo izigravajo in jo kršijo. To, kar predlagamo, gre v korist šoferjev, ščiti njihove delavske pravice, ampak se domet tega zakona ne izčrpa tu. Zato ker ljudje prihajajo v službo bolni, izgoreli in tako naprej, na cesti, za volanom niso stoprocentni in samo vprašanje časa je, kdaj bomo lahko v mastnem tisku brali o nesreči s smrtnim izidom, ki jo je povzročil nek zgaran šofer, ki vozi taksi, za GoOpti, drugi izvenlinijski prevoz in tako dalje. Tukaj je zelo jasno – svobodna podjetniška pobuda in izkristaliziran kapitalizem v nasprotju z javnim interesom ogroža ne samo zaposlene, torej voznike, ampak ogroža tudi njihove potnike in ostale udeležence v prometu. V Združeni levici bomo glasovali za ta zakon, torej proti temu, da ni primeren za nadaljnjo obravnavo, in upamo, pozivamo tudi, da se nam bo pri tem glasovanju pridružil še kdo. Hvala.
Sprašujem, če je še kakšna obrazložitev v imenu poslanske skupine? Ne. Obrazložitev glasu v lastnem imenu, Violeta Tomić.
Hvala za besedo. Razočarana in žalostna sem, ker niste prepoznali tega, kako zelo pomembno je, da bi ta zakon sprejeli. Ko gremo kdaj v trgovino, Hofer, Lidl, kamorkoli, in izbiramo izdelke, nikoli ne pomislimo, pod kakšnim tempom prevozniki vozijo vse te stvari in kako morajo, kljub temu da so utrujeni, ob pravem času še sveže pripeljati. Tovornjakarji morajo voziti ponoči, nemalokdaj tudi sami nakladajo, razkladajo. Mi smo se velikokrat pogovarjali z njimi, nekateri morajo celo sami čistiti cisterne, dogajalo se je že, da je od hlapov prevoznik padel in umrl v tej cisterni, veliko je smrtnih žrtev. Eden je celo doživel infarkt in je komaj preprečil strašno prometno nesrečo, kajti to so večtonski korpusi. Skratka, malo več posluha bi rabili za take ljudi, kajti govorimo samo o zmanjševanju stroškov dela. Mi govorimo o tem, da potrebujejo več varnosti, bolj sigurne zaposlitve, vi govorite o zmanjševanju stroškov dela. Da boste mogoče kdaj pomislili tudi z druge plati, vas lahko opozorim na igrano-dokumentarni film, ki ga je igral moj kolega Brane Završan, naslov je Tir. Pomešal se je med prevoznike in se pretvarjal, da je šofer tovornjaka. Hude stvari boste videli in verjetno boste začeli razmišljati ne samo o profitu tistega, ki mu daje delo, ampak o varnosti zaposlenega človeka, ki sedi za volanom, ki riskira svoje življenje, riskira življenje mnogih udeležencev v prometu, zato da mi lahko stopimo v samopostrežno in vzamemo sveže sadje ali zelenjavo. Hvala. Seveda glasujem za to, da je zakon primeren za obravnavo.
Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 58, proti 6. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. Nadaljujemo s prekinjeno 8. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o vajeništvu v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 20. 4. 2017. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 1. členu. Amandma je vsebinsko povezan z amandmaji istega predlagatelja k 2., 5., 36. in 37. členu. Če ta amandma ne bo sprejet, postanejo amandmaji istega predlagatelja k 2., 5., 36. in 37. členu brezpredmetni. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica, Miha Kordiš.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. V razpravi smo v Združeni levici že na odboru opozarjali, da s tem zakonom o vajeništvu dobivamo novo obliko prekarnih zaposlitev. Z amandmajem k 1. členu poskušamo vsaj ta del zamejiti na način, da je vajeništvo namenjeno samo dijakom, ki se redno šolajo in so mlajši od 26 let. Brez tega se bodo zelo hitro v programu vajeništva za mizerno plačilo, najnižje možno plačilo znašli tudi kakšni starejši brezposelni pa kdo, ki je že na minimalcu pa bi ga skozi izgovor prekvalifikacije poslali na delo skozi vajeniški režim, in tako naprej. Skratka, ta zakon o vajeništvu je res v celoti napisan kot skrpucalo, in to skrpucalo za seboj pušča hude luknje in hude posledice za delovnopravno zakonodajo oziroma njeno izigravanje.
Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 8, proti 48. [[Za je glasovalo 8.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Ker amandma Poslanske skupine Združena levica k 1. členu ni bil sprejet, je postal amandma istega predlagatelja k 2. členu brezpredmeten. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 3. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica, Miha Kordiš.
Hvala lepa za besedo. V 3. členu so opredeljeni cilji zakona o vajeništvu. Ampak ti cilji imajo dva velika problema. Prvič, vsebinsko so napisani tako, da se tepejo s kasnejšimi določbami v tem istem zakonu, na kar opozarja tudi Zakonodajno-pravna služba. Drugič, so idejno, ideološko, če hočete, popolnoma nesprejemljivi. Med njimi recimo najdemo tretjo alinejo 3. člena, ki se glasi, da se z vajeništvom spodbuja vključevanje gospodarstva v sistem izobraževanja. To pomeni, da gospodarstvo, interes kapitala, zasebni pridobitni interes vdira v izobraževanje, v javno izobraževanje, ki po definiciji služi javni koristi. Ali naprej. Peta alineja tega istega člena se glasi, da se z vajeništvom zagotavlja ustrezno usposobljen kader gospodarstvu in pospešuje zaposlovanje mladih. Seveda v določbah, ki sledijo 3. členu, nikjer ni zaslediti ne duha ne sluha, kako se bo mlade dejansko zaposlovalo in kakšne garancije vajenci imajo, da bodo do služb dejansko prišli. Ta člen v Združeni levici pač predlagamo, da [[…]]V bistvu sledimo v veliki meri opozorilom Zakonodajno-pravne službe, ki opozarjajo na neprimernost teh določb, in pač predlagamo, da odidejo in zapustijo zakon. Ne nazadnje ne urejajo ničesar, so samo deklarativna ideološka izjava, ki mesta v zakonu nima.
Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 6, proti 51. [[Za je glasovalo 6.]] [[Proti 51.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 4. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica, Miha Kordiš.
Hvala za besedo. 4. člen določa, da bodo mladi ljudje vključeni v sistem vajeništva, vsaj minimalno 50 % programa naredili na delovnem mestu. V neki delavnici, v nekem obratu, v neki fabriki, pri delodajalcu skratka. Ampak šola ne zasleduje samo izobraževalne funkcije. Ima še kakšno drugo. Denimo socializacijsko. Ampak ta socializacija je mogoča samo pri pouku, kot ga navadno razumemo. S tem amandmajem v Združeni levici želimo omogočiti doraščajočim mladostnikom socializacijo, ki jo v teh svojih letih še kako potrebujejo, in predlagamo, da preživijo več časa v sklopu rednega izobraževanja in manj časa kot mezdni delavci pri delodajalcu. Ne nazadnje je namen šole tudi ta, da človeka, mladega človeka opremi z razumevanjem sveta in z nekim širokim horizontom vedenja, da se bo lahko kasneje v svetu orientiral. To velja tudi za praktična znanja. Tudi praktična znanja so del splošne razgledanosti, splošne izobrazbe in orientacije v svetu. Ampak zakon o vajeništvu in njegov 4. člen prakso razumeta na kaj poseben način. Na način, da je treba vajenca čim prej vplesti v mezdni režim, da lahko delodajalec iz njega sesa presežno vrednost. In šolo kot nek javni aparat, ki naj bi zasledoval javno korist, temu cilju podrejajo tudi s tem, da iz šole jemljejo ljudi in jih pošiljajo na mezdno vajeniško tlako k posameznemu delodajalcu. In tukaj pač predlagamo, da se ta čas praktičnega usposabljanja z delom pri delodajalcu skrajša.
Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 6, proti 51. [[Za je glasovalo 6.]] [[Proti 51.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Ker amandma Poslanske skupine Združena levica k 1. členu ni bil sprejet, je postal amandma istega predlagatelja k 5. členu brezpredmeten. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije k 5. členu pod številko 2. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 7, proti 49. [[Za je glasovalo 7.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 12. členu pod številko 1. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica, Miha Kordiš.
Hvala. Socialisti smo k 12. členu primaknili kar nekaj amandmajev, tako da bom pač vse obrazložil v enem sklopu. Prva stvar, ki jo želimo s temi amandmaji doseči, je, da sindikati kot organizacijska oblika delavskega razreda sodelujejo pri pripravi načrta izvajanja vajeništva. So predstavnik mladih vajencev kot delavcev in zato si zaslužijo biti zraven, zato da lahko v teh pogovorih in pripravah zaščitijo njihove pravice kot pravice delavcev. Naslednja dva amandmaja pokrivata vprašanje pristojnosti zbornic. Za izvajanje vajeništva sta se Vlada in njena koalicija odločili, da bosta na zbornice obesili en kup pristojnosti, ki tam nimajo kaj iskati. Vemo, da zbornice, še posebej tiste najbolj razvpite, nikoli niso poskrbele za javno dobro, ampak vedno samo za svoje lastne koristi. Imamo tukaj zdravniško zbornico, imamo tukaj gospodarsko zbornico, obe sta zelo nazoren primer. In ni prav, da se pooblastila za vodenje raznoraznih evidenc prenesejo na zbornice. Vendarle je vajeništvo del javnega izobraževanja, ki ga izvaja država, in zato naj s temi podatki dela, obdeluje, jih hrani temu primerno tudi država, organi, ki so načeloma pod demokratično kontrolo. Druga stvar, ki ni okej, je, da so na zbornicah mentorji. Izbiranje, usposabljanje mentorjev. Za ta del predlagamo, da se prenese na center Republike Slovenije za izobraževanje. Razlogi so popolnoma enaki kot pri evidencah. Zbornice niso in ne morejo biti kvalitetno usposobljene za opravljanje teh nalog. In ne nazadnje, tisto, kar je najpomembnejše, vajeništvo, kot je zastavljeno, pomeni, da na vseh točkah, za vsako stvar, država subvencionira oziroma direktno financira bodisi zbornice bodisi delodajalce. In to ni prav, zaradi tega ker ti akterji zasledujejo svoj lastni pridobitni interes, javne finance so pa tukaj za to, da služijo neki skupni koristi. V tem fondu javnega financiranja so tudi evropska sredstva. V redu, če bodo evropska sredstva prišla, lahko s temi sredstvi, namenskimi, financiramo tudi delodajalce in zbornice, ni nič narobe, ampak kar se tiče pa ostalih izdatkov, naj jih pa kar delodajalci z zbornice pokrijejo sami. Vendarle usposabljajo lasten kader, svojo bodočo delovno silo in za to usposobljenost za konkreten delovni proces naj tudi plačajo.
Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 6, proti 52. [[Za je glasovalo 6.]] [[Proti 52.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 12. členu pod številko 2. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 5, proti 54. [[Za je glasovalo 5.]] [[Proti 54.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 12. členu pod številko 3. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 5, proti 53. [[Za je glasovalo 5.]] [[Proti 53.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 12. členu pod številko 4. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 5, proti 53. [[Za je glasovalo 5.]] [[Proti 53.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 12. členu pod številko 5. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 6, proti 52. [[Za je glasovalo 6.]] [[Proti 52.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov k 16. členu pod številko 1. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 6, proti 48. [[Za je glasovalo 6.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 16. členu pod številko 2. Amandma je vsebinsko povezan z amandmajem Poslanske skupine Združena levica k 48. členu. Če ta amandma ne bo sprejet, bo postal amandma istega predlagatelja k 48. členu brezpredmeten. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica, Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Prej sem govoril o peti alineji 3. člena zakona o vajeništvu, to je o ciljih tega zakona. V tisti alineji je zapisano, da naj bi zakon pospeševal zaposlovanje mladih, in temu cilju potem kasnejše določbe samega zakona ne sledijo. V Združeni levici to popravljamo z amandmajem in določbo, ki delodajalce zavezuje k zaposlovanju vajencev po končani vajeniški obliki izobraževanja. Brez take določbe, brez take prisile, če želite, se izplena novih delovnih mest in dviga stopnje zaposlenosti ne kaže nadejati. Delodajalci zaposlujejo takrat, ko imajo dovolj dela, da ljudi vzamejo, da lahko nekoga novega vzamejo v službo, ki bo podjetju še dodatno prinašal denar, in stopnja brezposelnosti v Sloveniji ni posledica tega, da bi bili ljudje premalo kvalificirani ali pa narobe kvalificirani, ampak preprosto posledica tega, da ni dovolj delovnih mest. S tako določbo lahko kapital in delodajalce kot njegove predstavnike premaknemo nekoliko iz smeri tega, da zasledujejo samo svoj lastni dobiček, v smer tega, da so družbenokoristni z ustvarjanjem novih delovnih mest.
Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 5, proti 54. [[Za je glasovalo 5.]] [[Proti 54.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov k 18. členu. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 5, proti 48. [[Za je glasovalo 5.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije – Krščanskih demokratov k 22. členu. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 5, proti 52. [[Za je glasovalo 5.]] [[Proti 52.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov k 28. členu. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 10. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 10.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 33. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica, Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Kolikor marsikomu v tej dvorani to ni všeč, je vajeništvo še vedno del javnega izobraževalnega procesa. In zato je edino prav, da so šole vključene v pripravo vsebine vmesnega preizkusa. V tem trenutku zakon to prosto pušča v rokah zbornice in Strokovnega sveta Republike Slovenije za poklicno in strokovno izobraževanje. Niti iz predloga zakona ni jasno, zakaj se šole tukaj kratko malo mečejo ven. In ker ni jasno, napako predlagatelja, torej Vlade, popravljamo v Združeni levici z našim amandmajem in šolam vračamo pristojnosti.
Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 9, proti 47. [[Za je glasovalo 9.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 35. členu pod številko 1. Če bo ta amandma sprejet, bosta postala amandmaja Poslanske skupine Združena levica k istemu členu pod številko 2 in 3 brezpredmetna. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti 7. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 7.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Ker je bil amandma poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 35. členu pod številko 1 sprejet, sta postala amandmaja Poslanske skupine Združena levica k 35. členu pod številko 2 in 3 brezpredmetna. Ker amandma Poslanske skupine Združena levica k 1. členu ni bil sprejet, je postal amandma istega predlagatelja k 36. členu brezpredmeten. Ker amandma Poslanske skupine Združena levica k 1. členu ni bil sprejet, je postal amandma istega predlagatelja k 37. členu brezpredmeten. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov k 37. členu pod številko 2. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za so glasovali 4, proti 48. [[Za so glasovali 4.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 41. členu pod številko 1. Če bo ta amandma sprejet, bo postal amandma Poslanske skupine Združena levica k 41. členu pod številko 2 brezpredmeten. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 7, proti 48. [[Za je glasovalo 7.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 41. členu pod številko 2. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 6, proti 54. [[Za je glasovalo 6.]] [[Proti 54.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 42. členu pod številko 1. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 7, proti 49. [[Za je glasovalo 7.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov k 42. členu pod številko 2. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 6, proti 51. [[Za je glasovalo 6.]] [[Proti 51.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 44. členu. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 7, proti 50. [[Za je glasovalo 7.]] [[Proti 50.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 47. členu pod številko 1. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica, Miha Kordiš.
Lepa hvala za besedo, predsedujoči. Vztrajamo pri tem, da imajo tudi vajenci pravico do sindikalnega varstva. V tej vlogi delujejo dvojno. Ne samo kot del izobraževalnega procesa, ampak ravno tako tudi kot delavci, kar je nekaj, kar ta zakon popolnoma spregleda. Pri 47. členu poskušamo narediti to, da je v primeru zapletov na relaciji delodajalec in vajenec tudi sindikat poklican, da urgira in tam zastopa interese vajenca-delavca, in da to ni samo zbornica. Ker da zbornica kot interesno združenje klika delodajalcev posreduje v sporu med vajencem in delodajalcem, je, oprostite, milo rečeno sporno. Vsaj toliko sporno, kot je bilo tisto včeraj, ko bi minister s svojo šalabajzerijo TEŠ 6 imenoval sam svoje nadzornike. Pri posredovanju v sporih med delodajalcem in vajencem mora biti prisoten tudi predstavnik sindikata. Razen če si dotični vajenec sindikalnega varstva ne želi, seveda. V takem primeru predstavniku sindikata ni treba biti zraven. V splošnem pa imajo sindikati kot organizacijska oblika tako pravico kot dolžnost, da zastopajo interese delavskega razreda, znotraj njih tudi interese vajencev.
Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 5, proti pa 53. [[Za je glasovalo 5.]] [[Proti 53.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov k 47. členu pod številko 2. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 5, proti pa 49. [[Za je glasovalo 5.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Ker amandma Poslanske skupine Združena levica k 16. členu ni bil sprejet, je postal amandma istega predlagatelja k 48. členu brezpredmeten. S tem smo zaključili z odločanjem o amandmajih ter tudi z drugo obravnavo predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je predstavnica predlagatelja predloga zakona že v razpravi predlagala, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti pa 19. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 19.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v torek, 25. 4. 2017, po končanem glasovanju. Službe zbora bodo pripravile pregled, v katerega bosta vključena sprejeta amandmaja in člena, h katerima sta bila amandmaja sprejeta. Amandmaje k tema členoma lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. Prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 9. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o sodnem svetu v okviru rednega postopka Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 20. 4. 2017. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 11. členu. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 15, proti pa 47. [[Za je glasovalo 15.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 23. členu. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 15, proti pa 47. [[Za je glasovalo 15.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 25. členu. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 15, proti pa 46. [[Za je glasovalo 15.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k 26. členu pod številko 1. Če bo ta amandma sprejet, bo postal amandma poslanskih skupin SMC, Desus in SD pod številko 2 brezpredmeten. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 15, proti pa 45. [[Za je glasovalo 15.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 26. členu pod številko 2. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti 2. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo še o amandmaju Poslanske skupine SDS k 63. členu. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 15, proti 46. [[Za je glasovalo 15.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih, s tem zaključujem tudi drugo obravnavo predloga zakona. Ker so bili k drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je predlagatelj predloga zakona v uvodni obrazložitvi predlagal, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti 15. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 15.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v torek, 25. 4. 2017, po končanem glasovanju. Službe zbora bodo pripravile pregled, v katerega bo vključen sprejeti amandma in člen, h kateremu je bil amandma sprejet. Amandmaje k temu členu lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. Prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 10. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o državnem odvetništvu v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 20. 4. 2017. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k 94. členu pod številko 1. Če bo ta amandma sprejet, postane amandma poslanskih skupin SMC, Desus in SD pod številko 2 brezpredmeten. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 15, proti 46. [[Za je glasovalo 15.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 94. členu pod številko 2. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti nihče. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem tudi drugo obravnavo predloga zakona. Ker so bili k drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je predlagatelj predloga zakona v uvodni obrazložitvi predlagal, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS, gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. V Slovenski demokratski stranki predloga zakona ne bomo podprli. Ne bomo ga podprli prvič zato, ker niste dovolili, da bi bila javna razprava, čeprav se s tem zakonom prav nič ne mudi. Ne bomo ga podprli tudi zato, ker ga ni podprl Državni svet. Ne bomo ga podprli zato, ker ni niti enega pravobranilca v državi, ki bi se strinjal s tem predlogom zakona. Prav tako ga ne bomo podprli zato, ker je bilo mnenje Zakonodajno-pravne službe jasno – da je ta zakon sporen. Dovolite, da sem na koncu nekoliko plastična. Po novi ureditvi tega zakona se bosta v sodni dvorani srečala na eni strani pravobranilec, ki bo posredno dobival svoja navodila od ministra Klemenčiča, na drugi strani pa odvetnica, ki bo zastopala stranko in se bo pisala Nina Zidar Klemenčič. Hvala lepa.
Zdaj pa se moram opravičiti vsem poslancem, ker ste morali poslušati to. Ne bi smel dovoliti tega. [[oglašanje iz dvorane]] Zaradi tega, ker v postopkovnem, tem sklepu, ni obrazložitve glasu. Moja napaka, res sem [[…]] Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti 13. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 13.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v torek, 25. 4. 2017, po končanem glasovanju. Službe zbora bodo pripravile pregled, v katerega bo vključen sprejeti amandma in člen, h kateremu je bil amandma sprejet. Amandmaje k temu členu lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. Prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 21. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA MANDATNO-VOLILNE ZADEVE. Prehajamo na obravnavo Predlogov za izvolitev v sodniško funkcijo na sodniška mesta okrožne sodnice in okrožnih sodnikov na Okrožnem sodišču v Ljubljani in okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču v Cerknici. Sodni svet je Državnemu zboru predložil naslednje predloge za izvolitev v sodniško funkcijo: gospa Maja Povhe na sodniško mesto okrožne sodnice na Okrožnem sodišču v Ljubljani, gospod Gregor Žika Ševo na sodniško mesto okrožnega sodnika na Okrožnem sodišču v Ljubljani, dr. Ciril Keršmanc na sodniško mesto okrožnega sodnika na Okrožnem sodišču v Ljubljani, gospod Tomaž Bromše na sodniško mesto okrožnega sodnika na Okrožnem sodišču v Ljubljani ter gospa Katja Mramor na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Cerknici. Za dopolnilno obrazložitev predlogov dajem besedo sekretarki sodnega sveta, gospe Joniki Marflak Trontelj.
Spoštovani predsednik, poslanke in poslanci! Pred vami je pet predlogov Sodnega sveta za izvolitev v sodniško funkcijo, en predlog pa bo obravnavan pod naslednjo točko dnevnega reda. Glede štirih predlogov za izvolitev v sodniško funkcijo okrožnega sodnika na Okrožnem sodišču v Ljubljani naj vam najprej predstavim razloge za razpis teh sodniških mest. Okrožno sodišče v Ljubljani je po uradni statistiki Vrhovnega sodišča najbolj obremenjeno od vseh okrožnih sodišč v državi, hkrati pa je na tem sodišču tudi največja fluktuacija sodnikov. S temi predlogi, ki so danes pred vami, tako Okrožno sodišče v Ljubljani ob zavedanju, da je treba število sodnikov zmanjševati, zgolj deloma nadomešča sodnike, ki so to sodišče zapustili iz različnih razlogov in niso bili nadomeščeni. Posebno resna situacija je na področju specializiranega kazenskega sodstva in ti kandidati bodo, če bodo izvoljeni, sodniška mesta zasedli prav na specializiranem kazenskem oddelku, eden pa na preiskovalnem oddelku. Ob tem ni mogoče mimo podatka, da se je pripad na specializiranih kazenskih oddelkih v Sloveniji na splošno, ki so pristojni za obravnavo najzahtevnejših oblik kriminala, od leta 2012 do 2016 povečal za več kot 30 %. Zgolj specializirani kazenski oddelek Okrožnega sodišča v Ljubljani trenutno obravnava preko 120 zahtevnih kazenskih zadev. Poleg tega je v zadnjih letih tako Okrožno državno tožilstvo v Ljubljani kot tudi Specializirano državno tožilstvo doživelo znatne kadrovske okrepitve, čemur mora vsaj v določenem obsegu slediti tudi sodstvo. Prosto sodniško mesto na Okrajnem sodišču v Cerknici pa je bilo treba razpisati zaradi zagotovitve delovanja sodišča nasploh. Od 1. 1. 2015 ima namreč to sodišče zgolj eno sodnico, kar se zaenkrat rešuje s prerazporeditvijo sodnice z Okrajnega sodišča na Vrhniki, vendar pa je ta tik pred upokojitvijo, poleg tega pa rešuje le prekrškovne zadeve iz pristojnosti dveh okrajnih sodišč. Na področju civilnega prava je tako Okrajno sodišče v Cerknici ostalo v celoti brez sodnika, kar se rešuje s pomočjo sodnikov z drugih okrajnih sodišč ljubljanskega okrožja, kar pa je začasno in po obsegu zelo omejeno. Na razpis za prosta mesta okrožnih sodnikov na Okrožnem sodišču v Ljubljani se je prijavilo 14 kandidatov, na razpis za prosto mesto okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču v Cerknici pa 30 kandidatov. Vsi konkretni postopki izbire so, kot je to že običajno, potekali v dveh fazah s postopnim izločanjem kandidatov. Na podlagi celotnega listinskega gradiva in opravljenih ustnih razgovorov in mnenja predsednika Okrožnega sodišča v Ljubljani oziroma podpredsednice Okrožnega sodišča v Ljubljani za mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Cerknici je Sodni svet ocenil, da med prijavljenimi kandidati predlagani pozitivno izstopajo. Kandidat Tomaž Bromše je bil že kot študent Pravne fakultete Univerze v Ljubljani zelo uspešen in je diplomiral z odliko. Izkazal se je tudi pri opravljanju pravniškega državnega izpita in po tem pridobil 11 let delovnih izkušenj, vse v odvetniških vrstah. Kandidatka Maja Povhe je tudi diplomirala z nadpovprečnim učnim uspehom in tudi takšno znanje izkazala pri opravljanju pravniškega državnega izpita. Od takrat dalje je zaposlena kot strokovna sodelavka na kazenskopreiskovalnem in mladoletniškem oddelku Okrožnega sodišča v Novem mestu. Od septembra 2009 opravlja tudi naloge v službi za brezplačno pravno pomoč. Kandidat Gregor Žika Ševo ima 10 let delovnih izkušenj po opravljenem pravniškem državnem izpitu, od tega večino časa na kazenskem področju. In sicer tako na državnem tožilstvu, kjer je bil tudi za krajše obdobje kot nacionalni strokovnjak dodeljen na delo v Haag k slovenskemu predstavništvu v Eurojustu, kot tudi iz odvetniškega poklica, kjer je zaposlen še danes. Kandidat dr. Ciril Keršmanc je bil že kot študent na Pravni fakulteti Univerze v Ljubljani zelo uspešen. Diplomiral je z odliko, prejel posebno priznanje pravne fakultete za dosežen študijski uspeh. Magistriral je na univerzi v Združenem kraljestvu in potem pridobil doktorski naziv na Pravni fakulteti Univerze v Ljubljani. V sedmih letih delovnih izkušenj po opravljenem pravniškem državnem izpitu je znanja pridobival kot strokovni sodelavec na sodišču, kot raziskovalec na institutu za kriminologijo pri pravni fakulteti v Ljubljani, kot višji nadzornik pri omejevanju korupcije pri Komisiji za preprečevanje korupcije in nazadnje na Ministrstvu za pravosodje. Najprej kot sekretar v kabinetu ministra, danes opravlja delo v. d. generalnega direktorja Direktorata za zakonodajo s področja pravosodja. Aktiven je tudi v številnih dodatnih strokovnih dejavnosti. Katja Mramor je bila prav tako zelo uspešna že kot študentka pravne fakultete v Ljubljani. Po opravljenem pravniškem državnem izpitu je bila najprej strokovna sodelavka na gospodarskem oddelku Okrožnega sodišča v Ljubljani, kjer se je dobro seznanila s prvostopenjskim sojenjem, zdaj pa je že več kot 11 let svetovalka na civilnem področju Ustavnega sodišča. Vsi ti kandidati so izjemno uspešno opravili tudi razgovor s člani Sodnega sveta, zato Sodni svet te kandidate, Tomaža Bromšeta, Gregorja Žika Ševo, Majo Povhe, dr. Cirila Keršmanca in Katjo Mramor, predlaga Državnemu zboru Republike Slovenije v izvolitev na navedena sodniška mesta. Najlepša hvala.
Predloge je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Sledi predstavitev stališča Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Besedo ima dr. Anže Logar.
Spoštovani! Na Mandatno-volilni komisiji smo večkrat obravnavali problematiko števila sodnikov v Sloveniji, namreč Slovenija je znana po prekomernem številu sodnikov na tisoč prebivalcev ali 100 tisoč, če želite. Večkrat smo odprli razpravo o tem, da je treba zmanjševati število sodnikov in ob tem izboljšati učinkovitost dela sodstva. Ko je tokrat prišel predlog Sodnega sveta za dodatnih 5 sodnikov, od tega 4 na Okrožnem sodišču v Ljubljani, je bilo naše enostavno vprašanje, ali gre za nadomeščanje sodnikov, ki gredo v pokoj, torej da se ohranja ista številka, ali se dodajajo v sistem novi sodniki. Odgovor podpredsednice Sodnega sveta Jane Petrič je bil, joj, tega pa jaz ne vem. V obdobju, ko se soočamo z neučinkovitostjo dela sodne oblasti, hkrati pa v sodni sistem vlagamo nove in nove sodnike, torej povečujemo realno in nominalno število sodnikov v tem sistemu, je težko govoriti na eni strani, da je resen interes sodne veje oblasti, da izboljša delo sodnega sistema, če hkrati svoje probleme rešuje na takšen način, da v svoj sistem vpeljuje vedno nove in nove sodnike. Zgodba, ki je tu pred nami, je, da je ena sodnica za dve leti odšla na višje sodišče, namesto nje pa je Okrožno sodišče v Ljubljani dobilo štiri nove sodnike, kar pomeni, da se v nominali in reali oziroma v realnem delu število povečuje za tri dodatne sodnike. Ko bo ta sodnica čez dve leti prišla nazaj na Okrožno sodišče v Ljubljani in ko bo minister za pravosodje iz svojega kabineta izpustil po koncu svojega mandata še eno sodnico, bomo imeli še dodatne sodnike v tem sistemu. Bati se je, da če na takšen način rešujemo učinkovitost dela sodnika, ni nič bolj učinkovit sodni sistem. Edini predlog, ki ga je Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke v okviru te razprave podala, ki je bil zelo razumen, je bil proceduralne narave – da se predloži analiza števila sodnikov, padanje in naraščanje, ter razlogov za dodatne sodnike. Med drugim je ta predlog za povečanje za štiri dodatne sodnike na Okrožnem sodišču v Ljubljani nekdanji predsednik Vrhovnega sodišča Masleša podpisal štirinajst dni pred svojim odhodom z mesta predsednika Vrhovnega sodišča. Verjetno se ni posebej poglabljal v ta primer, kot se morda poglablja v kakšen drug primer. V tem pogledu je bila zelo nenavadna poteza predsednika Mandatno-volilne komisije, po mojem vedenju je bilo prvič v zgodovini parlamentarne demokracije, da je za proceduralni predlog zahteval pisno predložitev predloga, torej za prestavitev odločanja na eno od naslednjih sej. Na reševanje učinkovitosti dela sodišča tako, da se v sodni sistem, ki že slovi po prekomernem številu sodnikov, vpeljujejo novi in novi sodniki, Slovenska demokratska stranka ne more pristati, zato bo glede tega glasovala tako, kot je glasovala na Mandatno-volilni komisiji. Hvala.
Zaključili smo s predstavitvijo stališča poslanske skupine. Prijavljenih k razpravi ni, zato prehajamo na odločanje. Na glasovanje dajem predlog sklepa, s katerim se gospa Maja Povhe izvoli v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožne sodnice na Okrožnem sodišču v Ljubljani. Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa, s katerim se gospod Gregor Žika Ševo izvoli v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožnega sodnika na Okrožnem sodišču v Ljubljani. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti 1. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa, s katerim se dr. Ciril Keršmanc izvoli v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožnega sodnika na Okrožnem sodišču v Ljubljani. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti 1. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa, s katerim se gospod Tomaž Bromše izvoli v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožnega sodnika na Okrožnem sodišču v Ljubljani. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti nihče. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa, s katerim se gospa Katja Mramor izvoli v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Cerknici. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti nihče. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga za izvolitev v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču v Slovenj Gradcu. Sodni svet je Državnemu zboru predložil predlog za izvolitev gospoda Jerneja Praznika v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču v Slovenj Gradcu. Za dopolnilno obrazložitev predloga dajem besedo sekretarki Sodnega sveta gospe Joniki Marflak Trontelj.
Spoštovani predsednik, poslanke in poslanci! V zvezi s potrebo po razpisu tega sodniškega mesta pa naj poudarim, da sta v letu 2016 to sodišče zapustila dva civilna sodnika. Te kadrovske vrzeli sodišče zgolj s pomočjo strokovnih sodelavcev ne zmore več pokrivati, zato nujno potrebuje novega sodnika. Na obravnavani razpis se je prijavilo 12 kandidatov. Tudi ta postopek izbire je potekal v dveh fazah s postopnim izločanjem kandidatov ter ob uporabi različnih metod za ugotavljanje znanja in sposobnosti kandidatov, in sicer z vpogledom v listinsko dokumentacijo ter z ustnimi razgovori. Na podlagi celotnega listinskega gradiva in ob upoštevanju ustnih razgovorov ter mnenja predsednice Okrožnega sodišča v Slovenj Gradcu, ki je bila skupaj s predsednico Okrajnega sodišča v Slovenj Gradcu pri razgovorih s kandidati na Sodnem svetu tudi navzoča, je Sodni svet ocenil, da med prijavljenimi kandidati Jernej Praznik pozitivno izstopa. Kandidat Jernej Praznik je bil zelo uspešen že kot študent Pravne fakultete Univerze v Ljubljani, izkazal se je tudi pri opravljanju pravniškega državnega izpita. Svojo poklicno pot je po opravljenem pravniškem državnem izpitu nadaljeval z delom v pravosodju, in sicer v odvetniškem poklicu, kjer delo opravlja še danes. Dela predvsem na področju civilnega in gospodarskega prava, pravno svetuje strankam, jih zastopa pred sodišči in drugimi državnimi organi, sestavlja pogodbe in opravlja druge odvetniške storitve v skladu z Zakonom o odvetništvu. Na razgovoru s člani Sodnega sveta se je potrdilo, da ima kandidat Praznik zelo bogato, široko in poglobljeno strokovno znanje s civilnega področja, da ima odlične sposobnosti analitičnega in logičnega razmišljanja ter da je sposoben pridobljeno strokovno znanje zelo uspešno uporabiti pri reševanju tudi najtežjih pravnih vprašanj. Tako Sodni svet predlaga Državnemu zboru Jerneja Praznika v izvolitev na navedeno sodniško mesto. Najlepša hvala.
Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni, zato prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se na sodniško mesto okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču v Slovenj Gradcu izvoli gospod Jernej Praznik. Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev, za je glasovalo 43, proti nihče. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o imenovanju članice Sveta Fundacije za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij v Republiki Sloveniji. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se za članico Sveta Fundacije za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij v Republiki Sloveniji imenuje gospa Polona Car. Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev, za je glasovalo 57, proti nihče. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o imenovanju člana in namestnice člana Sveta za sistem plač v javnem sektorju. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Sledi predstavitev stališča Poslanske skupine SDS, besedo ima gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Javni pozivi, ki jih objavlja Državni zbor in v katerih se poziva poslanske skupine, da predlagajo svoje kandidate na posamezne razpise, postaja farsa. V tem mandatu smo imeli že več primerov, recimo poziv za Programski svet RTV iz kvote poslanskih skupin, za Nadzorni svet RTV iz kvote poslanskih skupin, imeli smo menjavo pri Skladu NEK in je predlagatelj poslanska skupina, imeli smo Svet za radiodifuzijo, kar so predlagale poslanske skupine, med njimi tudi naša, v vseh teh primerih. In v niti enem primeru ni bil kandidat Slovenske demokratske stranke ne glede na vsa pravila in pravila o sorazmerni zastopanosti izvoljen v katerokoli od teh institucij. Zdaj imamo pred seboj tudi ta razpis za člana in namestnika člana v Svetu za sistem plač v javnem sektorju, kjer se tudi voli in so predlagatelji poslanske skupine. Predloga sta bila samo dva, predlog SMC, ki je prišel s predlogom za predsednika in namestnika, in predlog SDS, naše poslanske skupine, ki je tudi prišla s predlogom za predsednika in namestnika. In ne boste verjeli, naš kandidat dr. Vinko Gorenak ni bil izvoljen niti za predsednika niti za namestnika predsednika, ampak sta bila izbrana, izvoljena dva predstavnika, ki ju je predlagal SMC, največja stranka. Skratka, na tak način, ko se tudi v najbolj preprostih stvareh, kjer je neka pariteta, neka sorazmernost, nek naravni pojav, če drugače ne, ne spoštuje neke volje, nekih principov, neke higiene v kadrovskih postopkih, potem vemo, kam smo prišli. Ne more na vse funkcije, vsa razpoložljiva razpisana mesta, ki jih razpiše Državni zbor, imenovati samo člane SMC ali morda kakšnega iz ostalih koalicijskih strank in nikogar, ki ga predlaga Slovenska demokratska stranka. To je nehigienično, neetično, nekulturno, nepolitično, če želite. Mi tega predloga, ki je dan na glasovanje, ko boste potrjevali za člana Sveta za sistem plač v javnem sektorju dr. Mitja Horvata iz SMC in za namestnika tega člana gospo Sonjo Nahtigal, tudi predlog SMC, ne bomo podprli. Bomo glasovali proti. Hvala lepa.
Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se za člana in namestnico člana Sveta za sistem plač v javnem sektorju imenujeta dr. Mitja Horvat in gospa Sonja Nahtigal. Obrazložitev glasu v lastnem imenu, dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Vodja poslanske skupine je svoje povedal, jaz bom dodal samo še naslednje. Ko smo v poslanski skupini rekli, ali sploh gremo s kakšnim kandidatom ali ne, sem jaz kolebal pa sem rekel, pa saj v penziji imam pa dosti časa hoditi v Ljubljano kakšno stvar narediti. Zato je tudi do tega predloga prišlo. In se tudi sicer ne spomnim za nazaj, da bi na tak način ena politična stranka, to je vladajoča, tako – kakšen izraz naj uporabim – požrešno, lakomno ali kakorkoli segala v to področje na ta način, da iz svojih lastnih vrst imenuje dva kandidata za naslednjih pet let. Ker ne glede na to, veste, kdo bo koalicija, kdo bo opozicija, boste vi še v parlamentu ali ne boste, boste tam pet let. Tako to je. Jaz bom pa rekel takole, želim dr. Horvatu s to lakomnostjo koalicije in požrešnostjo koalicije veliko uspehov. Primer bo pa v moji knjigi našel svoje mesto. Bom tisti čas knjigo pisal, ko bi hodil na sestanke v Ljubljano, pa spisal kakšno stran o lakomnosti, požrešnosti nekoč močne stranke, takrat pa verjetno ne več stranke, ki je v parlamentu, ko bo knjiga izšla. Glasoval bom pa tako kot poslanska skupina. Hvala lepa.
Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti 9. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 9.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o razrešitvi predsednika Upravnega odbora Sklada za financiranje razgradnje Nuklearne elektrarne Krško in odlaganja radioaktivnih odpadkov iz Nuklearne elektrarne Krško. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se gospoda Gorazda Skubina razreši z mesta predsednika Upravnega odbora Sklada za financiranje razgradnje Nuklearne elektrarne Krško in odlaganja radioaktivnih odpadkov iz Nuklearne elektrarne Krško. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 59, proti nihče. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o spremembi Sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika, članov in namestnikov članov Preiskovalne komisije o ugotavljanju zlorab v slovenskem zdravstvenem sistemu na področju prodaje in nakupa žilnih opornic. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu sklepa. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za je glasovalo 61, proti nihče. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o prenehanju funkcij, razrešitvi in imenovanjih podpredsednikov delovnih teles Državnega zbora. Predlog sklepa je pripravljen na podlagi sprememb Sklepa o določitvi števila mest poslanskih skupin v delovnih telesih Državnega zbora in o določitvi poslanskih skupin, ki jim pripadajo mesta predsednikov in podpredsednikov delovnih teles Državnega zbora, z dne 13. aprila 2017 ter predlogov poslanskih skupin Demokratične stranke upokojencev Slovenije, Stranke modernega centra, Slovenske demokratske stranke in nepovezanih poslancev. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu sklepa. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 63, proti nihče. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 29. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali v ponedeljek, 24. aprila, ob 9. uri, kjer vas pričakujem v boljšem stanju, kot ste bili danes. [[oglašanje iz dvorane]] Ja, nisem predsednik kakšne stranke, da bi koga obtoževal, ampak to ni prav.