Representanten Øyvind Vaksdal vil setje fram eit privat lovframlegg.
Jeg vil på vegne av Carl I. Hagen og meg selv sette fram forslag om endring i forurensningsloven slik at den ikke gjelder klimagassen CO2.
Lovframlegget vil bli handsama etter reglementet.
Etter ynske frå justiskomiteen vil presidenten foreslå at debatten blir avgrensa til 1 time og 15 minutt, og at taletida blir fordelt slik på gruppene: Arbeidarpartiet 20 minutt, Framstegspartiet 10 minutt, Kristeleg Folkeparti 10 minutt, Høgre 10 minutt, Senterpartiet 5 minutt, Sosialistisk Venstreparti 5 minutt, Venstre 10 minutt og representanten Bastesen 5 minutt. Vidare vil presidenten foreslå at det ikkje blir gjeve høve til replikkar etter dei enkelte innlegga, og at dei som måtte teikne seg på talarlista utover den fordelte taletid, får ei taletid på inntil 3 minutt. – Det blir rekna som vedteke.
I dag har vi til behandling et meget viktig og forholdsvis omfattende lovforslag med stor betydning for den enkelte innbyggers personvern. IT-teknologiens utvikling krever en personvernlovgivning som er i stand til å møte framtiden. Forslaget bygger på EUs personverndirektiv og Personregisterlovutvalgets arbeid, samtidig som det er en videreføring, oppdatering og videreutvikling av dagens personregisterlov. Ut fra informasjonssamfunnets internasjonale karakter er det nødvendig med samsvarende internasjonale regler. Direktivets utgangspunkt om fri utveksling av personopplysninger innen EU-landene og opplegg om at tredjeland skal ha et tilstrekkelig høyt beskyttelsesnivå for personvern før slike opplysninger blir sendt, er et riktig utgangspunkt for lovgivningen når det gjelder overføring av personopplysninger til tredjeland. Ved vedtak tidligere i dag har for øvrig Stortinget godkjent EØS-komiteens beslutning om at direktivet tas inn som en del av EØS-avtalen. Elektronisk handel er i rivende utvikling, og følgelig kommer personvernet også i denne sammenheng i fokus. Arbeiderpartiet mener at vi ikke må lage strengere regler enn det EU-landene har på dette feltet, og at dette legges til grunn ved utarbeidelsen av forskriftene for personvern i tilknytning til elektronisk handel. Skulle Regjeringen mot formodning mene noe annet, må Stortinget få seg forelagt dette på nytt. Når det gjelder retten til å reservere seg i forhold til lagring av elektroniske spor, har jeg forståelse for Regjeringens behov for en ytterligere utredning, og at en kommer tilbake til dette spørsmålet i det arbeidet som pågår for å legge til rette for elektronisk handel. For personvernet er dette temaet meget sentralt, og derfor er det viktig at Stortinget når utredningen er ferdig, på nytt får spørsmålet til behandling. I forhold til den bebudede etterkontrollen av personopplysningsloven blir det nødvendig å fokusere spesielt på de internasjonale kommunikasjonskanaler og de spesielle utfordringer de gir oss i framtiden. Ifølge Datatilsynet fins det i dag ca. 1 million registre her i landet, og tilsynet har siden 1980 gitt 67 000 – 68 000 konsesjoner. Dette illustrerer omfanget og ikke minst sannsynligheten for at hver enkelt av oss er registrert flere steder. Selv om det fins en rekke «kurante» registre, er det åpenbart at det må settes en rekke krav for å ivareta den enkeltes personvern. I lovforslaget settes den enkeltes rettigheter i fokus, ikke minst det ansvar den behandlingsansvarlige for de enkelte registre skal ha. Lovforslaget styrker rettighetene til den registrerte. Den opplysningene gjelder, får utvidet rett til innsyn i opplysningene, særlig gjelder dette i forhold til private behandlingsansvarlige. Det kanskje viktigste pålegget i loven er at den behandlingsansvarlige får en plikt til å varsle den som blir registrert om at nå er en registrering av opplysninger om vedkommende på gang. Dette kravet til den behandlingsansvarlige er etter mitt syn en skikkelig styrking av personvernet. Et annet viktig moment i den nye loven er den enkeltes rett til å reservere seg mot telefonsalg gjennom det nye sentrale reservasjonsregisteret. Både firma, lag og foreninger som driver denne type salg, blir pliktige til å sjekke sine lister opp mot reservasjonsregisteret før første gangs utsendelse, og ellers fire ganger i året. Dagens personregisterlov bygger i stor utstrekning på at det gis forhåndskonsesjoner. Konsesjonsplikten blir nå nedbygd, samtidig som en bygger opp et meldesystem der den enkelte behandlingsansvarlige blir pålagt å melde fra til Datatilsynet at nå er et register opprettet. Denne omlegging mener vi i Arbeiderpartiet er helt riktig. Nå får Datatilsynet mye bedre anledning til å drive holdningsskapende arbeid, og i og med at vi får et lovverk med større materielt innhold, blir det også mye mer meningsfylt å bruke tiden på etterfølgende kontroller enn på forhåndskonsesjonsbehandlinger, som tilsynet i dag bruker en veldig stor del av sin tid på. Fortsatt vil det være konsesjonsplikt for registre som omhandler sensitive personopplysninger. Noe fremmedartet etter norske forhold er at fagforeningstilhørighet står oppført på listen over hvilke typer personopplysninger som er å betrakte som sensitive. Her er vi imidlertid bundet av EU-direktivets artikkel 8 nr. 1. De vilkår vi setter i lovforslagets § 9 for behandlingen av sensitive opplysninger, gjør likevel at dette er til å leve med. Det samme gjør seg også gjeldende for begrepet «etnisk bakgrunn», som komiteen fra universitetshold har fått forslag om å fjerne fra listen over hva som er sensitive personopplysninger. Jeg er enig i at etnisitet på mange vis er mindre følsomt i Norge enn i mange andre land, men igjen gjør altså EU-direktivet seg gjeldende, og de vilkår en setter i § 9, skal også i disse tilfellene gjøre det mulig å finne praktiske løsninger som forskningen kan være tjent med. Ønsket fra samme universitetshold om at en i § 9 setter en begrensing om hvor lenge opplysninger skal regnes som sensitive, er det mer naturlig å vurdere under arkivlovgivningen. Det er viktig at vi nå får en lov som i utgangspunktet gjelder for alle typer behandling av personopplysninger, og at både offentlige og private behandlingsansvarlige er inkludert. Visse unntak fra loven er likevel nødvendig. I de tilfeller der beredskapshensyn og hensynet til rikets sikkerhet gjør det nødvendig, og også for politiets behandling av personopplysninger, må det være unntak. Personopplysningslovens regler kan heller ikke gjelde for overvåkingstjenestens registre. Når det gjelder strafferegistreringsloven, er det behov for en generell revisjon. I påvente av denne revisjonen synes det riktig at personopplysningsloven i utgangspunktet gjelder for politiregistre, med den klare forutsetning at det gjennom forskrift blir mulig å gjøre de nødvendige unntak fra loven. I loven om Schengen informasjonssystem, den såkalte SIS-loven, er det etter mitt syn tatt de nødvendige hensyn til personvernet opp imot behovet for registrering og personopplysninger i forbindelse med internasjonalt politisamarbeid. Jeg synes det er en selvfølge at loven også skal gjelde for politiske organers håndtering av personopplysninger. Vi må selvsagt kunne stille de samme krav til de behandlingsansvarlige for personregistre i politiske partier som til andre behandlingsansvarlige. Motsatt: Det ville være meningsløst om den enkelte innbygger skulle hatt mindre rettigheter overfor et eventuelt register som eksisterer i et politisk parti, enn ellers. Det er heller ingen grunn til å unnta Stortinget fra loven; Presidentskapet ser ikke noe behov for det. Riksrevisjonen peker i brev til komiteen på dens behov for unntak fra deler av loven på grunn av sin revisjons- og kontrollvirksomhet. En enstemmig komite går inn for å imøtekomme Riksrevisjonens ønsker. De registre og det materialet Riksrevisjonen kontrollerer, har jo en annen primæransvarlig, som selvsagt er underlagt loven på vanlig måte. Derfor er det både riktig og hensiktsmessig å unnta Riksrevisjonen fra reglene om retting, innsyn og melde- og konsesjonsplikt når Riksrevisjonen behandler opplysninger innhentet fra en annen instans som et ledd i sin kontrollvirksomhet. Derimot er det opplagt at eventuelle egne registre som Riksrevisjonen måtte ha, må omfattes av loven. Det er bred tilslutning i komiteen om visse begrensninger for lovens anvendelse overfor personopplysninger som kun finner sted for journalistiske, kunstneriske og litterære formål. Dette er av hensyn til ytrings- og informasjonsfriheten, og samsvarer godt med artikkel 9 i EU-direktivet. Imidlertid er det meget viktig at både tilsynet og Justisdepartementet følger nøye med i om de avgrensinger som nå gjøres i lovens anvendelsesområde, virkelig tar de nødvendige hensyn til personvernet, og at departementet om nødvendig bringer problemstillingen tilbake til Stortinget. Jeg vil også understreke at personopplysningsloven ikke skal legge begrensninger på den innsynsretten som gjelder etter offentlighetsloven, forvaltningsloven eller annen lovbestemt rett om innsyn. Den nye loven gir Datatilsynet sanksjonsmyndighet. Arbeiderpartiet støtter adgangen til å ilegge tvangsmulkt hvis pålegg ikke blir fulgt. Likeledes støtter vi den foreslåtte øvre strafferamme på tre år for grove overtredelser av loven. Det er nødvendig at Datatilsynet nå prioriterer arbeidet med å etablere den sentrale fortegnelsen som skal inneholde opplysninger om både konsesjon og meldepliktige personopplysningsbehandlinger. Ut fra omleggingen fra et konsesjonsbasert system til et mer meldepliktsystem og med de ressurser Datatilsynet nå får tilført, må dette være mulig å få til. Under komitebehandlingen har vi bl.a. fokusert på fjernsynsovervåking, og det er stor enighet om at det innføres meldeplikt for denne virksomheten, for overvåking både med og uten billedopptak. Det er uhyre viktig at Datatilsynet nå får muligheter til å gripe inn overfor overvåking som skjer i strid med de gitte behandlingsregler. Vi har vært særlig opptatt av at en skal kunne bruke fjernsynsovervåking som et effektivt tiltak i kriminalitetsbekjempelsen, der en selvfølgelig baserer seg på å ha den rette balansegangen i forhold til personvernet. Jeg er godt fornøyd med de justeringer og de nye forslag som en samlet komite fremmer i denne sammenheng. Etter min mening styrker vi gjennom de vedtak vi i dag gjør, Datatilsynets rolle som tilsynsmyndighet. Med andre ord tilrettelegger vi bedre for tilsynets mulighet til på en best mulig måte å ivareta hver enkelts behov for personvern i forhold til alle de personregistre som i dag fins, og ikke minst i forhold til de som vil komme. Spesielt viktig blir det å sørge for at vi har en tilsynsmyndighet som er i stand til å takle fremtidens utfordringer, særlig i lys av de utfordringer den teknologiske utviklingen gir. Denne utviklingen skaper også spesielt behov for etterkontroll, og derfor er det meget viktig at vi allerede nå bestiller denne kontrollen, slik at det er mulig innen rimelig tid å foreta de lovjusteringer/-endringer som eventuelt vil vise seg å være nødvendig. EU-direktivets artikkel 28 nr. 1 krever at tilsynsmyndigheten skal kunne utøve sine funksjoner i full uavhengighet, det vil i praksis si faglig uavhengig av regjering/departement. I første instans er det Datatilsynet som skal utøve denne myndigheten. Arbeiderpartiet støtter at Datatilsynets direktør fortsatt skal være embetsmann, og at direktøren i framtiden kan utnevnes på åremål. Vi er også enig i opprettelsen av den nye klagenemnda, den såkalte Personvernnemnda. Foruten at nemnda skal kunne behandle klager over Datatilsynets avgjørelser, er det etter Arbeiderpartiets syn viktig at Personvernnemnda selv på eget initiativ skal kunne omgjøre saker og også prøve alle sider av en sak. Rent administrativt må nemnda ligge under Justisdepartementet. Kun på ett punkt viker Arbeiderpartiet fra den to-ledds ankebehandlingen det nå legges opp til, nemlig når det gjelder retting/sletting av registre eller materiale av historisk verdi. Ved slike saker skal en anke om nødvendig kunne bringes inn for Justisdepartementet. Med bakgrunn i den store historiske og nasjonale interesse et vedtak i denne type saker kan ha, mener vi at denne muligheten er en ekstra sikkerhet som er viktig å ha. Flere høringsuttalelser støtter også dette synet. For ordens skyld vil jeg gjøre oppmerksom på en feil i innstillingens side 14, der det står at «Komiteen foreslår for øvrig særlige klageregler når det gjelder spørsmål om retting eller sletting av opplysninger som har historisk verdi». Som det framgår ellers av innstillingen, skal det være Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet, og ikke komiteen. Om Datatilsynet skal ha et styre eller ei, er et vanskelig spørsmål. Arbeiderpartiet hadde en klar holdning til den tidligere konflikten mellom styret og Datatilsynets direktør, men det var med utgangspunkt i gjeldende struktur. I debatten under behandlingen av Datatilsynets årsmelding fra 1996 gav vi fra Arbeiderpartiets side klart uttrykk for at vi ville gå inn i diskusjonen om den framtidige styringsmodell for Datatilsynet med et åpent sinn og på et fritt grunnlag. Behov for et faglig kompetent styre, bl.a. fordi tilsynet ikke lenger er underlagt direkte politisk styre, er et argument for å beholde styret. Likeledes kan behovet for et organ for å utforme overordnede strategier og policy og til å ta avgjørelse i saker av prinsipiell karakter, tale for opprettholdelse av et styre for Datatilsynet. Når Arbeiderpartiet likevel konkluderer med at det ikke lenger er nødvendig å ha et styre, bygger det på følgende argumentasjon: Den nye Personvernnemnda vil overta styrets klagebehandling. Nemnda skal på eget initiativ kunne omgjøre saker og prøve alle sider av en sak. Justisministeren har ansvaret for eventuelle forskrifter, selv om kompetanse til å gi forskrifter på enkelte områder kan gis Datatilsynet. Vi får nå en lov med langt flere materielle regler. I en såpass liten organisasjon som Datatilsynet vil det kunne virke veldig byråkratisk fortsatt å opprettholde et styre. Både å ha et faglig kompetent styre og en faglig kompetent klagenemnd vil innebære en unødvendig treinstansbehandling av alle klagesaker. Og endelig har det også betydning at Datatilsynet rent administrativt vil ligge under Justisdepartementet. Helt til slutt: Jeg føler meg overbevist om at de grep vi nå gjør, og det nye lovverket vi i dag vedtar, legger et godt grunnlag for det vi ønsker å oppnå, nemlig en styrking av personvernet for den enkelte innbygger.
Saksordføraren har gjort merksam på ein feil på side 14 i innstillinga. Presidenten vil gjere merksam på at den reglementsmessige tida straks er over. Presidenten vil føreslå at møtet held fram til dagens kart er ferdigbehandla – og reknar det som vedteke.
De fleste merknadene i innstillingen står alle partiene i komiteen bak. Enigheten er dermed stor om at Regjeringen har lagt fram et meget godt forslag til personopplysningslov. Kristelig Folkeparti har imidlertid sammen med Senterpartiet og Høyre en mindretallsmerknad til § 42 fjerde ledd. Det dreier seg om sletting av registre og materiale med historisk verdi. Komiteens flertall, Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet, mener at Personvernnemnda ikke skal være siste klageinstans, men at den endelige avgjørelsen skal legges til Regjeringen. Verdien av historisk materiale har Kristelig Folkeparti stor forståelse for. Det er viktig at slikt materiale bevares for ettertiden. For å sikre tilsynsmyndighetens uavhengighet mener Kristelig Folkeparti det er viktig at alle avgjørelser i klager over vedtak fra Datatilsynet blir avgjort i Personvernnemnda. Kristelig Folkeparti mener at det viktige hensynet til bevaring av historisk materiale må avspeiles i sammensetningen av Personvernnemnda. Til nemnda bør det oppnevnes en person fra det historisk kompetente miljø som spesielt kan ha oppmerksomheten rettet mot behovet for å bevare og arkivere materiale av historisk interesse. Det er tverrpolitisk enighet i komiteen om at Personvernnemnda skal settes sammen av personer med kompetanse fra ulike samfunnsområder, slik at de samlet sett er i stand til å foreta en bred avveining av ulike samfunnsinteresser. Personvernnemnda skal årlig orientere om sin virksomhet. Dermed vil det være rikelig adgang til å se om viktige hensyn bl.a. til historisk materiale blir tilstrekkelig ivaretatt. Kristelig Folkeparti vil altså stemme imot forslaget til nytt annet punktum i § 42 fjerde ledd. I forbindelse med behandlingen av lov om behandling av personopplysninger vedtar vi også viktige endringer for Datatilsynet. Kristelig Folkeparti mener at de omorganiseringer det er lagt opp til, er nødvendige både i forhold til de virkemidler Datatilsynet får etter dette lovforslaget, og i forhold til den økte fokuseringen på etterfølgende kontrolltiltak. Men jeg mener at saksordfører Rasmussen på en utmerket måte har redegjort for de felles synspunkter komiteen har, og som også Kristelig Folkeparti slutter seg til. Jeg finner derfor ikke grunn til å bruke ytterligere tid på å gjenta det komiteen er enig om.
Personvern er en grunnleggende, liberal rettighet. Enhver samfunnsborger har rett til å beskytte sitt privatliv fra utilbørlig registrering og overvåking. Utviklingen i informasjonssamfunnet skaper nye, store utfordringer i forhold til personvernet på grunn av de økte mulighetene for å samle, bruke og lagre personopplysninger. Det lagres stadig mer informasjon om hver enkelt av oss, og vi overvåkes i flere sammenhenger. Hver for seg kan denne enorme informasjonsinnsamlingen virke ufarlig, men koblet sammen gir dette nok kunnskap til å kunne kartlegge et menneskes bevegelser i detalj. Det trengs derfor et klart regelverk som setter klare grenser og hindrer at ulike ønsker om registrering gir som resultat at enkeltmenneskets rett til privatliv krenkes. Som nevnt er personvern en viktig, liberal rettighet. Det er derfor av stor betydning for Venstre å være med og gi en lov som styrker personvernet. Det var et viktig ærend i forrige periode for Venstre ved Lars Sponheim å bringe personvernet sterkere inn i den politiske debatten enn det hadde vært i de åtte år da Venstre var fraværende på Stortinget. Lars Sponheim fremmet en rekke forslag om slike spørsmål, og det er med en viss glede jeg registrerer at det poeng fra loven saksordføreren trakk fram som kanskje det aller viktigste, nemlig plikten til å informere den som registreres, om at man blir registrert, var noe Venstre fikk gjennomslag for som det første forslaget man fikk vedtatt i Stortinget i forrige periode. Men Venstre har også i denne perioden fulgt opp spørsmålet om personvern og om en uavhengig tilsynsmyndighet, bl.a. for å sikre Datatilsynets uavhengighet i forbindelse med debatten om Datatilsynets årsmelding våren 1998. Det er derfor en glede at det i dag er en regjering der Venstre er med, og med en Venstre-statsråd som ansvarlig, som legger fram det lovforslaget som klart styrker personvernet i forhold til gjeldende lov. Det er også med glede jeg registrerer at komiteen har fulgt opp Regjeringens forslag. Personvern har i grunnen vært viktig i lange tider, det er ikke noe som oppstod ved registreringsspørsmål eller i forbindelse med informasjonsteknologi. Og det er noe med at personvern alltid har vært under press når ny teknologi har skapt nye muligheter i ulike sammenhenger. Men det er allikevel all grunn til å fremheve, som jeg gjorde innledningsvis, at registrering og muligheten for å koble registre er et svært viktig spørsmål nettopp i forhold til personvern, og at det er spørsmål som blir viktigere og viktigere etter hvert som informasjonsteknologien og videoovervåking for den saks skyld, gjør det stadig lettere å krenke personvernet. Det er vanskelig å trekke fram alle de forbedringer som den nye loven representerer, og jeg vil gjerne understreke at saksordføreren i sitt innlegg på en utmerket måte redegjorde for en rekke av de forbedringer loven representerer. Jeg vil kanskje tillate meg å fremheve ett poeng knyttet til det forholdet at man nå får en klarere regelgivning omkring fjernsynsovervåking. Jeg skal på dette punkt også erkjenne at man samtidig legger inn en unntaksbestemmelse som har som formål å skulle kunne avklare straffbare forhold, som jeg for min del samtidig oppfatter som ganske vid og på mange måter kanskje for romslig. Jeg vil derfor gjerne understreke komiteens merknad i tilknytning til dette, slik det står på side 20 i innstillingen: «Komiteen ser faren for et overvåkingssamfunn der kameraer trer inn i stedet for mennesker, og vil understreke at de lovregler som nå gis, totalt sett vil innskjerpe kontrollen med fjernsynsovervåking.» Jeg føler et klart behov for å understreke den klare presisering som her ligger i komiteens innstilling. Ellers vil jeg få lov å fremheve spørsmålet om Datatilsynets uavhengighet, det har vært et viktig spørsmål for Venstre i lengre tid og har vært fremhevet i en rekke sammenhenger. Vi er derfor svært glad for at loven innebærer at det nå opprettes en uavhengig klagenemnd, og at det derfor ikke er under Justisdepartementets ansvarsområde å håndtere de sakene.
Vi blir daglig minnet om de utfordringer som informasjonssamfunnet skaper i forhold til ønsket om å verne privatlivets fred og enkeltmenneskers personlige integritet. Den økonomiske og teknologiske utvikling åpner for mer effektiv og samfunnsnyttig håndtering og utveksling av opplysninger. Samtidig gir den samme utviklingen stadig nye muligheter til å samle inn, lagre og systematisere opplysninger om enkeltpersoner på en måte som setter personvernet under press. Som Voksenåserklæringen viser, legger Regjeringen stor vekt på å styrke personvernet. Det er derfor med glede jeg i dag konstaterer en bred enighet i Stortinget om hovedtrekkene i det forslaget som Regjeringen har lagt fram om en helt ny lov om behandling av personopplysninger. Lovforslaget følger opp viktige punkter i Voksenåserklæringen: Ett av disse er prinsippet om at den enkelte i størst mulig utstrekning skal ha anledning til å bestemme over bruk av opplysninger om seg selv. Lovforslaget styrker informasjonen og åpenheten om hvilke opplysninger som behandles, og hva de brukes til, og utvider den enkeltes adgang til innsyn i de personopplysninger som behandles om han eller henne. Prinsipielt viktig er også de nye varslingsreglene som pålegger den som samler inn personopplysninger, å informere den registrerte både om innsamlingen og om hva opplysningene skal brukes til. Økt krav på informasjon vil gi den enkelte grunnlag for å treffe bevisste valg, f.eks. om å inngå i et kundeforhold, skaffe seg bonuskort eller la det være. Her er det opp til den enkelte å ta ansvar for sitt eget personvern ved å veie verdien av dette opp mot andre hensyn som gjør seg gjeldende ved de veivalg en står overfor. Gjennom lovforslaget følger Regjeringen også opp Voksenåserklæringens program om å styrke Datatilsynets uavhengighet. Etableringen av en personvernnemnd til å behandle klager over Datatilsynets avgjørelser er en viktig nyvinning i denne sammenheng, som jeg registrerer at det er allmenn enighet om. Det enkelte menneskets ønske om å verne om sin egen privatsfære må også i andre sammenhenger veies mot viktige samfunnsinteresser. Ønske om å bevare materiale for forskning og historisk kontroll er en slik interesse. Jeg har merket meg at et flertall i komiteen foreslår en særlig adgang til å klage til Kongen avgjørelser som Personvernnemnda treffer om å slette personopplysninger. Jeg forstår flertallet slik at Kongens myndighet skal kunne delegeres til et departement. Jeg er enig i at det er viktig å legge vekt på verdien av å ta vare på historisk materiale. Jeg mener at man kan ivareta dette viktige hensynet gjennom en bred og balansert sammensetning av Personvernnemnda, men tar selvfølgelig flertallets syn til etterretning. Fjernsynsovervåking har vært et felt der det i flere år har vært etterlyst regler som gir Datatilsynet økt mulighet for kontroll. Jeg er glad for å konstatere en bred enighet om å innføre meldeplikt for slik overvåking, samtidig som Datatilsynet gis mulighet til å føre kontroll gjennom pålegg – som om nødvendig kan følges opp med tvangsmulkt. Det er mitt håp at vi gjennom dette lovverket legger til rette for et godt rammeverk for vern av personopplysninger. Innenfor de generelle rammene som lovforslaget trekker opp, vil det i stor grad være opp til Datatilsynet og den nye Personvernnemnda å legge føringer for den mer konkrete praktiseringen av regelverket. Når det gjelder Datatilsynet, vil jeg understreke det aspektet at det ikke bare skal føre kontroll, men også være en rådgiver og samarbeidspartner i personvernspørsmål. I denne sammenheng er det godt å vite at vi har et handlekraftig datatilsyn som gjennom mange år har opparbeidet seg solid erfaring og kompetanse på det brede felt av problemstillinger som har konsekvenser for personvernet. La meg kanskje også minne Stortinget om at Datatilsynet faktisk nå har fylt sine første 20 år, og at jeg har utfordret Datatilsynet til å arrangere et seminar hvor de kan trekke opp de perspektiver som personvernet står overfor i tiden som kommer. Jeg vil gjerne si fra om dette, fordi jeg tror at vi vil måtte kunne godta at vi holder opp ulike speil overfor oss selv når vi skal avveie personverninteresser mot andre interesser. Og Regjeringen vil i løpet av våren initiere to slike speil. Det ene er det personvernspeilet som Datatilsynet viser når de tegner dette opp mot det moderne kybernetiske landskap, og det andre speilet er det som vises for oss når Økokrim arrangerer sitt seminar for oss om IT-relatert kriminalitet. Vi trenger begge de perspektivene for å gå inn i den avveining som jeg for øvrig synes at Datatilsynets direktør, Georg Apenes, på en fortrinnlig måte har beskrevet i en bok han nylig har utgitt. Jeg vil avslutte med å minne om et viktig forhold. Et godt personvern er bare et stykke på vei et spørsmål om regelverk og kontroll. Vern om enkeltes personlige integritet og respekt for privatlivet er i vel så stor grad en diskusjon om moralske og etiske holdninger hos hver og en av oss. Kort sagt: Å ta vare på personvernet vil også i fremtiden være et spørsmål om å opptre i samsvar med alminnelig god folkeskikk.
Fleire har ikkje bede om ordet til sak nr. 1[[Votering, sjå side 340]]
Vi har nå til behandling Innst. O. nr. 53, innstilling fra finanskomiteen om endringer i skatteloven mv. Det er en rekke ting som skisseres i proposisjonen og i innstillingen, men jeg vil ta for meg de punktene i innstillingen som det har vært en del diskusjon om i komiteen. Spesielt gjelder dette endringer i rederibeskatningssystemet, og det punktet vi har gått en del inn på, er garanti og sikkerhetsstillelse. Som kjent medfører adgangen til å garantere eller stille sikkerhet for lån til beslektede selskaper at midler opptjent innenfor ordningen gir grunnlag for kreditt/kapitaltilgang til selskaper utenfor ordningen. På samme måte som ved låneopptak vil det være vanskelig for ligningsmyndighetene å kontrollere hvorvidt garantien eller sikkerhetsstillelsen skjer på markedsmessige vilkår, som det heter, og eventuelt innebærer at ubeskattede midler tas ut. Skatteloven § 8-12 endres slik at forbudet mot å yte lån til skattytere utenfor ordningen med direkte eller indirekte eierinteresser i selskapet nå utvides til også å omfatte garanti og annen sikkerhetsstillelse. En foreslår nå at forbudet mot å stille garanti og sikkerhet skal tre i kraft fra og med 1. januar 2000. For så vidt gjelder allerede etablerte garantier og sikkerhetsstillelser, foreslår departementet at disse må være avviklet innen 1. januar 2002. Dette gir rederinæringen tilstrekkelig tid, menes det, til å tilpasse seg konsekvensene av de foreslåtte endringene. Dette forholdet har finanskomiteen tatt fatt i, spesielt på bakgrunn av en høring man hadde med Rederiforbundet som munnet ut i et skriv fra finansministeren til Høyres stortingsgruppe av 10. februar 2000. Jeg vil trekke fram en del betraktninger som finansministeren der kom med. Han sier bl.a.: «at forslaget til overgangsregler kan få vidtrekkende konsekvenser for enkelte rederier, og at problemene kanskje vil være større for næringen enn antatt da forslaget ble fremmet.» Finansministeren skriver videre: «På bakgrunn av de opplysninger som nå er fremkommet vil jeg tilstrebe å finne alternative overgangsløsninger som er smidigere for næringen.» Dette har selvfølgelig komiteen merket seg, og komiteen forutsetter nå at Regjeringen i løpet av inneværende år kommer tilbake til Stortinget med forslag om smidigere overgangsløsninger og vurderer om det kan etableres andre ordninger enn forbud mot garanti- og sikkerhetsstillelse som på betryggende vis sikrer skattekreditors interesser. Finansministeren skriver i brevet også: «Jeg vil derfor vurdere nærmere om det kan være grunnlag for å oppheve det gjeldende låneforbudet i skatteloven § 8-12, samtidig som det innføres en regel om at lån fra selskapet til aksjonærer mv. som nevnt i skatteloven § 8-12, likestilles med utdeling av utbytte som en skatteutløsende disposisjon for selskapet. En slik omlegging bør utredes nærmere, og deretter eventuelt sendes på høring.» Flertallet er oppmerksom på at enkelte selskaper f.eks. kan ha etablert låneforhold i lang tid forut for det tidspunkt som jeg har skissert, samtidig som helt spesielle forhold kan ha medført at formaliseringen av en avtalt garantiforpliktelse mv. ikke har latt seg gjennomføre før 1. januar 2000. I slike tilfeller bør det etter flertallets syn, i lys av de vidtrekkende konsekvenser det vil få for selskapet om bestemmelsen ble gitt anvendelse, være et visst rom for å fortolke bestemmelsen slik at den ikke får anvendelse. Man understreker imidlertid at en slik fortolkning må forbeholdes unntakstilfeller. Det typiske tilfellet vil være at det ikke har vært mulig å stille skip e.l. i pant før 1. januar 2000 grunnet forsinket leveranse fra verftet o.l. Det andre forholdet i innstillingen som komiteen har merket seg, gjelder periodiseringen av gevinst på eiendeler som er realisert før inntreden i denne nye ordningen. Det er i utgangspunktet uheldig at inntreden i den særlige rederiskatteordningen gir muligheter for å oppnå utsettelse i skattleggingen av gevinster som er oppebåret før selskapet trådte inn i ordningen. Da er et sentralt spørsmål hvilke gevinster som skal omfattes av forslaget til særlige periodiseringsregler innenfor ordningen. Skal disse spesielle reglene også gis anvendelse for tap som selskapet har oppebåret før inntreden i ordningen? Det er et sentralt punkt. I høringsnotatet som ble sendt ut, antok departementet at forslaget ikke burde omfatte gevinster av skip og flyttbare innretninger for bruk i petroleumsvirksomhet som er realisert før inntreden i ordningen. Komiteen er gjennom brev av 15. februar 2000 fra Norges Rederiforbund til finanskomiteen gjort kjent med at det er oppstått usikkerhet om hvorvidt den foreslåtte lovteksten i § 8-15 fjerde ledd er i samsvar med forarbeidene i proposisjonen. Rederiforbundet mener det er nødvendig å presisere at bestemmelsen i praksis ikke skal gis et videre innhold enn det som følger av forarbeidene. Også på dette punktet har vi spurt finansministeren, som i brev av 17. februar 2000 til finanskomiteen bl.a. sier: «at forslaget til nytt fjerde ledd i skatteloven § 8-15 ikke skal omfatte den delen av selskapets gevinst- og tapskonto ved inntreden, som måtte stamme fra et tidligere inntektsoppgjør i forbindelse med en forutgående uttreden fra ordningen. Jeg har imidlertid ingen innvendinger mot at komiteen i sine merknader presiserer at lovforslaget skal forstås i samsvar med Rederiforbundets anmerkning i brev av 15. februar 2000.» Komiteen legger til grunn at lovforslaget skal forstås i samsvar med Rederiforbundets anmerkning i brevet. Jeg finner det nødvendig å presisere disse tingene, i og med at det har vært uklarheter omkring det. Det siste punktet som angår rederibeskatningen, gjelder konsernbidrag mellom selskaper innenfor ordningen. Det følger av skatteloven § 8-18 fjerde ledd bokstav a at selskaper innenfor rederibeskatningsordningen kan yte og motta konsernbidrag fra andre selskaper innenfor ordningen forutsatt at vilkårene for rett til å yte og motta konsernbidrag i § 10-4 er oppfylt. Slik som vi har forstått det, har Finansdepartementet fortolket bestemmelsen slik at konsernbidrag mellom selskaper innen ordningen ikke skal ha inntektsutjevnende virkning. Komiteen tar dette til etterretning og viser for øvrig også her til finansministerens brev av 10. februar 2000 til Høyres stortingsgruppe, hvor det framgår at en også på dette punktet vil komme tilbake til nærmere vurderinger i forbindelse med skatteopplegget for 2001. Og begrunnelsen fra finansministeren er bl.a. at «det etter disse vedtatte endringer i rederiskattereglene kan være materielle grunner som tilsier at konsernbidrag bør kunne ytes mellom rederibeskattede selskaper med inntektsutjevnende virkning». Så vil jeg gå inn på et annet viktig punkt i denne innstillingen, nemlig utvidet adgang til utveksling av informasjon mellom skattemyndighetene og Arbeidstilsynet. Samarbeidet mellom skatteetaten og Arbeidstilsynet vil kunne effektiviseres dersom det opprettes rutiner for utveksling av opplysninger til nytte for den andre etat i dennes kontrollarbeid. Det er først og fremst opplysninger om konkrete kontrollobjekter som vil være taushetsbelagte etter gjeldende rett. Arbeidstilsynet har erfart at de bedriftene som ikke overholder regelverket som gjelder på skattemyndighetenes forvaltningsområde, ofte også unnlater å følge de regler som følger av arbeidsmiljøloven. Flertallet legger til grunn at Arbeidstilsynet vil kunne ha stor nytte av opplysninger om at det hos et kontrollobjekt har skjedd brudd på arbeidsmiljølovgivningen eller skatte- og avgiftslovgivningen eller eventuelt opplysninger om at det foreligger mistanke om slike regelbrudd. Ved økt utveksling av opplysninger til kontrollformål mellom de to etatene vil en kunne oppnå en mer effektiv utnyttelse av kontrollressursene. Jeg vil her vise til Ot. prp. nr. 21 for 1991-92, side 27, der det heter: «På den annen side bør ikke taushetsplikten gi beskyttelse mot undersøkelse av viktige ansvarsforhold. Ligningsopplysningene må – når de først er samlet inn av ligningsmyndighetene – kunne brukes også til enkelte andre samfunnsviktige formål, ikke minst avdekking av økonomisk kriminalitet.» Jeg vil legge til at dette mener jeg er et banebrytende arbeid, at vi her over de enkelte etatsgrenser kan få mulighet for strengere kontroll slik at man kommer skatteunndragelse, svart arbeid o.l. til livs. Dette er et skritt i riktig retning. Komiteen deler også fullt ut Finansdepartementets syn om at en ikke kan se at en skattyter som gir uriktige opplysninger til ligningsmyndighetene om sine inntekts- eller formuesforhold, eller de bedrifter som unnlater å betale arbeidsgiveravgift, bør ha godt begrunnede forventninger om å være beskyttet av reglene om taushetsplikt i forhold til andre offentlige myndigheter om arbeider med kontroll av tilgrensende områder. En må være oppmerksom på at i tilfeller hvor ligningsmyndighetene og Arbeidstilsynet utveksler informasjon som etatene henter fra et konsesjonspliktig register, kan det oppstå spørsmål i forhold til om konsesjonene hjemler slik utveksling av opplysninger. Flertallet forutsetter at ligningsmyndighetene og Arbeidstilsynet tar eventuelle problemstillinger vedrørende dette direkte opp med Datatilsynet. Informasjonsutvekslingen må også tilpasses ny personvernlovgivning når den er vedtatt og trådt i kraft. Når det så gjelder skatte-, avgifts- og tollmyndighetenes adgang til opplysninger om hemmelige telefonnummer m.v., er dette også etter flertallets vurdering et viktig punkt. Personvernhensyn tilsier at det må foreligge et godt begrunnet behov for at myndighetene skal få adgang til opplysninger bl.a. om hemmelige telefonnummer, telefaksnummer og personsøkernummer. En viser til at skatteetatens kontrollerfaringer avdekker at hemmelig nummer i en del tilfeller brukes til å formidle skatte- og avgiftspliktig aktivitet. Skattedirektoratet påpeker også at dette foregår i et visst omfang. Denne typen annonsering har til nå fortrinnsvis skjedd i aviser, men det er grunn til å anta at slik annonsering også foretas gjennom andre medier, f.eks. via Internett. Jeg vil også nevne at Tollvesenet har tilgang til flere registre til bruk i grensekontrollen. For å søke i registrene er en avhengig av å kjenne identiteten til den en ønsker opplysninger om. En tilgang til opplysninger om hvem som er innehaver av det hemmelige telefonnummeret, medfører bl.a. at Tollvesenet kan få oversikt over aktuelle kjøretøy, fartøy eller andre transportmidler vedkommende disponerer. Flertallet vil bemerke at økonomisk kriminalitet, og særlig skatte- og avgiftsunndragelser, kjennetegnes ved at handlingene krenker viktige samfunnsinteresser, mens enkeltpersoner sjelden opplever at de lider et tap. Dette gjør det vanskelig å avdekke slike forbrytelser. Det kjennetegner også denne formen for kriminalitet at tvilstemaet ofte er hvorvidt det har skjedd en straffbar handling eller ikke. Komiteens flertall, alle unntatt medlemmene fra Fremskrittspartiet og Høyre, slutter seg til Regjeringens forslag om skatte-, avgifts- og tollmyndighetenes adgang til opplysninger om hemmelig telefonnummer m.v., jf. ligningsloven ny § 6-13 a, merverdiavgiftsloven ny § 48 a og tolloven ny § 16 B.
Ot. prp. nr. 21 for 1991-92 dreier seg om flere adskilte skattemessige forhold, og jeg vil ta for meg de viktigste av dem i den rekkefølge som følger av proposisjonen. Innefor rederiskatteregimet foreslår Regjeringen at låneforbudet utvides til også å gjelde for garanti- og sikkerhetsstillelse med virkning fra 1. januar 2002. Fremskrittspartiet minner om at det i aksjeloven § 8-7 er inntatt begrensninger i adgangen til å yte lån til aksjeeiere og nærstående parter. Videre skaper ikke lånetransaksjoner særskilte kontrollproblemer for ligningsmyndighetene, og Fremskrittspartiet kan dermed ikke se at det er behov for en regel om forbud mot denne type transaksjoner. Den foreliggende regelen om forbud mot å yte lån i skatteloven § 8-12 er således dårlig begrunnet og bør oppheves. På samme måte som for lån er garantier og sikkerhetsstillelser kapitaltransaksjoner med enkelt observerbare priser i markedet. Disse transaksjonene er således blant de typer mellomværende som skaper færrest kontrollproblemer for skattemyndighetene. I tillegg kommer den særskilte reguleringen i aksjelovgivningen, på samme måte som for lån. Fremskrittspartiet foreslår derfor at skatteloven § 8-12 oppheves. Fremskrittspartiet er også opptatt av at den manglende adgangen til å yte konsernbidrag etter de alminnelige regler som gjelder for andre selskaper, er begrunnet i at skatteplikten for finansinntekter i rederibeskattede selskaper er begrenset. Det er imidlertid innført full skatteplikt fra og med inntektsåret 2000 på netto finansinntekter. Begrunnelsen for unntaket fra de alminnelige reglene om konsernbidrag er dermed bortfalt. Den naturlige konsekvensen av dette er at den alminnelige adgangen til å yte konsernbidrag med inntektsutjevnende virkning også innføres for rederibeskattede selskaper. Fremskrittspartiet fremmer derfor forslag om dette. Fremskrittspartiet er også opptatt av at tonnasjeskatten er en del av inntektsskattesystemet, og mener at den således også må behandles som inntektsskatt. Dette betyr at tonnasjeskatten bør inngå på konto for beskattet kapital i selskapet, jf. skatteloven § 8-15 tredje ledd. Når tonnasjeskatten ikke hensyntas på konto for beskattet kapital, innebærer dette en dobbeltbeskatning ved at selskapet ikke får godtgjort betalt tonnasjeskatt ved utdeling av utbytte og ved uttreden av rederiskatteordningen. I Nederland, Tyskland og England defineres tonnasjeskatten fullt ut som en ordinær inntektsskatt. Vi fremmer derfor forslag om at beregnet tonnasjeskatt inngår på konto for beskattet inntekt. Når det gjelder Regjeringens forslag om adgang til utveksling av opplysninger mellom skattemyndighetene og Arbeidstilsynet, mener Fremskrittspartiet at det generelt og prinsipielt er viktig at det ikke oppstilles for mange unntak fra de generelle regler om taushetsplikt, fordi dette fort bryter med hensynet til personvern. Regjeringens forslag kan – uten at det er ment å være det – være en trussel mot rettssikkerheten til skattytere som gjennom skrivefeil, misforståelser eller feiltolkning gir uriktige opplysninger. Fremskrittspartiet ser at økt utveksling av opplysninger til kontrollformål mellom de to etatene vil kunne føre til mer effektiv utnyttelse av kontrollressursene. Dette er imidlertid i seg selv et argument som helt og holdent butter mot hensynet til å verne skattytere mot at opplysninger de gir til ligningsmyndighetene, blir gitt videre til uvedkommende. Det er urovekkende at dette forhold ikke er særlig problematisert i proposisjonen, og at proposisjonen ikke oppstiller beskrankninger av betydning når det gjelder den foreslåtte adgang til informasjonsutveksling. Fremskrittspartiet viser for øvrig til Innst. O. nr. 46 for 1991-92 og vil stemme imot forslaget til endring av ligningsloven § 3-13 nr. 2 bokstav b. Når det gjelder Regjeringens forslag om at adgangen til å ha hemmelig telefonnummer i praksis oppheves, viser jeg gjerne til at det følger av Den europeiske menneskerettighetskonvensjon artikkel 8 første ledd om at enhver har rett til respekt for sitt privatliv og familieliv, sitt hjem og sin korrespondanse. Retten til fri kommunikasjon gir en sentral garanti for den enkeltes integritet. Retten til å ha hemmelig telefonnummer mv. er en del av den beskyttelsen personer har av sin integritet. Innsnevring av menneskerettighetene må ha hjemmel i lov, og loven må i så fall være «nødvendig i et demokratisk samfunn av hensyn til den nasjonale sikkerhet, offentlige trygghet eller landets økonomiske velferd, for å forebygge uorden eller kriminalitet, for å beskytte helse eller moral, eller for å beskytte andres rettigheter og friheter». Fremskrittspartiet finner det på ingen måte godtgjort at kontrollmyndighetenes adgang til opplysninger om hemmelig telefonnummer mv. er nødvendig av hensyn til å sikre landets økonomiske velferd og forebygging av kriminalitet. Fremskrittspartiet vil fremheve at Telenor, NHO og Datatilsynet har uttrykt prinsipiell skepsis til lovforslagene. Fremskrittspartiet mener det bør utvises svært stor varsomhet i forhold til spørsmål om å uthule Den europeiske menneskerettighetskonvensjons gyldighet i Norge og vil derfor stemme imot forslagene til endringer i tollloven ny § 6-13 a og merverdiavgiftsloven ny § 48 a. Jeg tar hermed opp de forslag Fremskrittspartiet har fremmet, og de forslag der vi er medforslagsstillere.
Representanten Kenneth Svendsen har teke opp dei forslaga han refererte til.
Saksordføraren har på ein god måte gjort greie for innhald og standpunkt i denne saka. Eg skal difor avgrensa meg til å kommentera eitt punkt. Finansdepartementet har tolka skattelova § 8-18 fjerde ledd bokstav a slik at konsernbidrag mellom selskap innanfor rederiskatteordninga ikkje skal ha inntektsutjamnande verknad. I samband med finanskomiteen si handsaming av Ot. prp. nr. 21 har spørsmålet dukka opp om dei endringane i rederiskattereglane som er innførte med verknad frå og med inneverande inntektsår, bør føra til ei endring av den ovannemnde praksisen. I brev av 10. februar i år til Høgre si stortingsgruppe skriv finansministeren m.a. at det på bakgrunn av dei vedtekne endringane i rederiskattereglane kan vera materielle grunnar for å vurdera eit avgrensa høve til å yta konsernbidrag med inntektsutjamnande verknad mellom selskap innanfor rederiskatteordninga. Finansministeren skriv vidare at han vil koma attende til dette i samband med skatteopplegget for 2001. I og med at dei endringane som har ført til ein slik konklusjon, gjeld frå og med inntektsåret 2000, er det rimeleg at det i den varsla vurderinga vert sett på om òg eit eventuelt høve til å yta konsernbidrag med inntektsutjamnande verknad mellom selskap innanfor rederiskatteordninga bør gjelda frå same tidspunkt.
Fleire har ikkje bede om ordet til sak nr. 2.[[Votering, se side 348]]
Odelstinget skal votere i sakene nr. 1 og 2.
Kristeleg Folkeparti, Høgre og Senterpartiet har varsla at dei går mot fjerde ledd andre punktum.
Det vert votert over overskrifta til lova og lova i det heile.
Lovvedtaket vil verte sendt til Lagtinget.
Under debatten har Kenneth Svendsen på vegner av Framstegspartiet og Høgre sett fram forslaga nr. 1-3. Forslag nr. 3 lyder: «Stortinget ber Regjeringen legge frem lovforslag om at rederibeskattede selskaper med inntektsutjevnende virkning skal kunne yte konsernbidrag seg imellom innenfor rammene av årets netto finansinntekt og inntektstillegget for høy egenskapital.» Dette forslaget vert i samsvar med forretningsordenens § 30 fjerde ledd å sende Stortinget.
Framstegspartiet og Høgre har varsla at dei går imot.
Framstegspartiet og Høgre har varsla at dei går imot.
Framstegspartiet og Høgre har varsla at dei går imot.
Her ligg det føre eit avvikande forslag, nr. 1, frå Framstegspartiet og Høgre. Forslaget lyder: «I lov av 26. mars 1999 nr. 14 om skatt av formue og inntekt[[skatteloven]] gjøres følgende endringer:
Her ligg det føre eit avvikande forslag, nr. 2, frå Framstegspartiet og Høgre. Forslaget lyder:
Presidenten vil her la votere over forslag nr. 2, frå Framstegspartiet og Høgre, når det gjeld § 10-34 annet ledd annet punktum:
Det vert votert over overskriftene til lovene og lovene i det heile.
Lovvedtaka vil verte sende Lagtinget.