Etter ønske fra kommunalkomiteen vil presidenten foreslå at taletiden blir begrenset til 5 minutter til hver gruppe og 5 minutter til statsråden. Videre vil presidenten foreslå at det blir gitt anledning til fem replikker med svar etter innlegg fra medlemmer av Regjeringen innen den fordelte taletid. Videre vil presidenten foreslå at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. – Dette anses vedtatt. Første taler er Kari Lise Holmberg, som er stedfortreder for sakens ordfører, som er medlem av Lagtinget.
Som presidenten nevnte, er det som stedfortreder for saksordføreren, Peter Gitmark, at jeg nå har gleden av å legge fram innstillingen fra kommunalkomiteen om lov om boligbyggelag og lov om borettslag. De nye lovene skal erstatte lovene fra 1960. Det blir foreslått omfattende endringer i de någjeldende borettslovene. Lovstrukturen blir klarere og forskriftene lettere å ta seg fram i. Lovene er også blitt sett i sammenheng med utviklingen på boligmarkedet. Saken har vært ute på bred høring og har i all hovedsak fått tilslutning fra høringsinstansene. Innledningsvis vil jeg framheve at det er en stor grad av enighet i denne saken. En samlet komite viser til den store betydningen boligbyggelagene har hatt som utøvende organ for sosial boligbygging. En samlet komite uttrykker også at boligbyggelag og borettslag fortsatt vil spille en viktig rolle innen sosial boligbygging. Pr. 1. januar 2002 var det registrert 136 boligbyggelag og 6 183 borettslag her i landet. Det totale medlemstallet i NBBL var 652 100. Dette er høye tall, og det viser hvor mange mennesker lovendringene vil angå. Det er således en lov som omfattes med stor interesse, og som mange har forventninger til. I så måte kan Svalbard nevnes spesielt, i og med at borettslagslovene nå også skal innføres der. Kun på enkelte områder er partiene uenige. Jeg regner med at de enkelte representantene selv redegjør for sine synspunkter. Jeg vil i all hovedsak konsentrere meg om Høyres standpunkt. Boligbyggelagene driver utstrakt virksomhet, og i komiteen har det vært en del diskusjon rundt hva slags virksomhet boligbyggelagene kan drive med, særlig i forhold til sparing og utlån. Fra Høyres side vil jeg trekke fram tre hovedsynspunkter: 1. For Høyre har det vært viktig å presisere at boligbyggelagene har som hovedformål å skaffe bolig til medlemmene i laget, enten gjennom nybygging eller ved kjøp, samt ivareta forvaltningen av boligene for andelseierne.2. Høyre mener at sparing og utlån ikke skal være hovedformål for boligbyggelagene. En slik virksomhet må være underordnet i forhold til boligforvaltningen. Videre mener vi det skal være opp til medlemmene i boligbyggelaget å avgjøre om annen virksomhet ligger innenfor de rammer som medlemmene kan akseptere.3. Høyre støtter en videreføring av de gjeldende reglene om at andelseiere ikke skal ha personlig ansvar for gjelden til boligbyggelagene. Det er mange holdninger og kulturer som utfordres når mennesker bor tett sammen. Jeg er derfor glad for at lovforslagene inneholder forbud mot diskriminering. Høyre mener at diskriminering ikke skal forekomme i et moderne samfunn, og støtter derfor lovforslagene som forbyr diskriminering på boligområdet. En bør antakelig ikke bli forundret over at Fremskrittspartiet velger å stå utenfor en felles komitemerknad som understreker viktigheten av at lovforslagene inneholder bestemmelser om forbud mot diskriminering. Selv om Fremskrittspartiet dekker seg bak sine egne komitemerknader på dette feltet, sitter jeg likevel noe negativt undrende igjen. Men jeg regner med at Fremskrittspartiet selv vil klargjøre sine synspunkter. I komiteen har diskusjonen i stor grad dreid seg om departementets forslag til rettsregister. Pr. i dag finnes ikke et slikt. Men enigheten har her uteblitt. Departementets forslag har ikke fått tilslutning, heller ikke den modellen som Høyre og Kristelig Folkeparti gikk inn for. Det synes jeg er beklagelig, for vår modell ville vært den beste. Høyre mener nemlig at driften av et slikt register bør konkurranseutsettes, og at dette bør skje etter lov om offentlige anskaffelser. Etter vår mening vil dette sikre en samfunnsmessig optimal drift av registeret og en lavest mulig kostnad for brukerne. For Høyre har det vært viktig at staten står som eier av opplysningene i registeret – dette for å sikre at en eventuell konkurs i organisasjonen som har driftsansvaret, ikke skal medføre negative konsekvenser for andelseiere, panthavere og andre rettighetshavere i borettslagsandeler. Det må også sikres at opplysningene uten videre kan overføres til den som skal overta registerføringen. Flertallets forslag vil jeg gi følgende kommentarer: Høyre er skeptisk til flertallets mening om at registerordningen bør baseres på konkurranse, fordi vi i dette tilfellet er usikre på om markedsmekanismen vil sikre nettopp fri konkurranse. Blant annet må det være flere og noenlunde likeverdige aktører i markedet. Faren er derfor stor for at dette vil være et monopol, hvor f.eks. Norges Boligbyggelag vinner. Uansett hvem som vinner, har vi dårlige erfaringer med monopol. Anbud stiller i langt større grad krav til kvalitet og pris enn hva som ville være tilfellet i et monopolmarked. Ved anbud kan vi også sette makspris og minimumskrav til kvalitet. Avslutningsvis skal jeg ta opp de forslag der Høyre er medforslagsstiller.
Først vil jeg ta opp de forslag som Arbeiderpartiet har fremmet. For Arbeiderpartiet har det vært viktig å få nye, tidsriktige lover som ivaretar og viderefører boligbyggelagenes rolle som svært viktige aktører for sosial boligbygging her i landet. Arbeiderpartiet er fornøyd med at vi har fått flertall for mange viktige endringer i forhold til Regjeringens lovforslag. Dette gjelder først og fremst rettsregisteret, for pussig nok er det slik at alle går imot Regjeringens forslag her. Selv om regjeringspartiene har kommet med et helt nytt forslag i komiteen, får heller ikke dette flertall. Når det gjelder rettsregisteret, mener Arbeiderpartiet at Regjeringens ønske om å endre en ordning som har fungert godt i årtier uten tap eller problemer for eiere av borettslagsboliger, blir litt for dumt. Det er også pussig at Høyre-statsråd Solberg er så redd for å gå inn for at private fortsatt skal forestå registerfunksjonen. Boligsamvirket har allerede i dag både kompetanse og datasystemer for å drive et slikt register. Et statlig monopol, slik Regjeringen foreslår, betyr at man overfører arbeidsplasser fra det private til staten. Arbeiderpartiet går inn for at det opprettes en offentlig godkjenningsordning, og at det sikres konkurranse – som igjen vil sikre forbrukerne konkurransedyktige priser – men at registeret fortsatt kan drives av private. I mange boligbyggelag er disse årsverkene del av stillinger, og ved å fortsette med dette, som det blir flertall for i dag, vil vi sikre arbeidsplasser i det ganske land. Et flertall bestående av Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, SV og Senterpartiet er enige om at boligbyggelagene kan drive med sparing og utlån, og at den nye borettslagsloven ikke er ment å innebære innskrenkning av hvilke oppgaver boligbyggelagene kan ha i forhold til dem de har i dag. Det samme flertallet mener at boligbyggelagene bør sidestilles med andre finansinstitusjoner når det gjelder rettigheter til å drive sparing og utlån. Det er Regjeringen imot. Men herved slår vi fast at det ikke blir noen endringer på dette punktet. Når det gjelder utdeling og disponering av overskudd, er flertallet i komiteen uenig med Regjeringen i at det skal utbetales rente av andelskapital og bonus på inntil en tiendedel av årsoverskuddet. Flertallet i komiteen foreslår at laget ikke kan gi rente på andelskapital eller dele ut midler til andelseierne. Rente- og utbetalingsordninger er noe helt fremmed i boligbyggesamvirket i dag, og dette vil være svært beskjedne utbetalinger i forhold til det merarbeidet det vil medføre. Vi mener at det på en mye bedre måte kan avsettes midler i forhold til bomiljø eller allmennyttige formål i lagets virksomhet. Vi mener også at grensen bør settes til 20 pst., ikke 10 pst., som det nå blir flertall for. Når det gjelder representasjon av andelseiere, er en samlet komite enig i at vi skal gå imot Regjeringens forslag til ny § 2-14, om at framtidige andelseiere skal ha representasjon i byggestyret, fordi dette neppe vil føre til økt innflytelse, men til økte kostnader. Arbeiderpartiet mener at det bør finnes andre måter å trekke med framtidige andelseiere på som vil dekke opp på dette området. Så til 10 pst.-regelen. Her fremmer Arbeiderpartiet eget forslag. Stortinget vedtok den 17. juni 2002 å utvide kretsen av hvem som kan erverve inntil 10 pst. av boligene i borettslag og eierseksjonssameie. Vi viser også til et rundskriv som er sendt ut fra departementet, der det står at ved en inkurie under lovendringen falt siste punktum i eierseksjonsloven ut, og at man skulle komme tilbake til det. Men det ser ikke ut til at vi får rettet opp det i dag heller. Det er umulig å forstå at SV nå er med og sikrer flertall for at vi får en forskjellsbehandling i forhold til gebyrer ved eierskifte, forhåndsavklaringer og på en del andre områder, der borettslag vil få en særordning i forhold til andre boformer.
Fremskrittspartiet har i all hovedsak tilsluttet seg de forslagene Regjeringen fremmer til ny borettslagslov og ny boligbyggelagslov. Fremskrittspartiet har kun til noen enkelte punkter egne merknader, og vi vil på noen områder stemme mot enkelte av paragrafene i loven. Som lovgivende forsamling har vi en viktig oppgave, å tilrettelegge best mulig for et velfungerende norsk boligmarked. Jeg håper og tror at disse nye lovene vi nå behandler, vil være et positivt bidrag for å sikre en tilfredsstillende utvikling på det norske boligmarkedet framover. Et velfungerende norsk boligmarked med en riktig balanse mellom tilbud og etterspørsel er en viktig forutsetning, ikke minst når det gjelder den enkelte innbyggers muligheter til selv å kunne kjøpe seg sin egen bolig. Her har boligsamvirket hatt en viktig rolle også historisk sett. Boligsamvirket utgjør i dag, etter vel 50 års virke, en viktig andel av det totale boligtilbudet i Norge. Norske Boligbyggelags Landsforbund består i dag av 102 boligbyggelag og rundt 44 000 borettslag, som så disponerer ca. 240 000 leiligheter, som igjen huser rundt 500 000–600 000 mennesker – og i tillegg finnes det noen frittstående boligbyggelag landet rundt. Boligbyggelagene er samlet sett Norges største boligbygger og bidrar dermed altså til at flest mulig kan eie sin egen bolig, noe som er en viktig boligpolitisk målsetting i Norge. Av Norges rundt to millioner boligeiendommer er rundt 13 pst. borettslagsboliger. Et borettslag er et eget selskap som eies av dem som bor der, og vil en eier selge, kan han fritt selge til vanlig markedspris. Dette er etter mitt syn en viktig forutsetning for boligsamvirkemodellen. Den brede boligpolitiske enigheten, med den målsetting at flest mulig skal få eie sin egen bolig, har etter mitt syn skapt et godt fungerende norsk boligmarked, der flertallet av oss eier sin egen bolig i dag. Fremskrittspartiet har som nevnt ikke sett noen store praktiske, politiske eller prinsippelle grunner til å være vesentlig uenig i innholdet i de to lovforslagene fra Regjeringens side, men på ett område har vi bidratt til flertall, som endrer Regjeringens forslag. Fremskrittspartiet går sammen med Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV mot en nyordning der eierandelene i borettslag skal måtte registreres i grunnboken, slik det foreslås i selve proposisjonen. Fremskrittspartiet mener derimot, sammen med de samme partiene, at registreringen av rettigheter i borettslagsleiligheter bør baseres på konkurranse mellom flere andelsregistre. Vi mener dette også er en bedre modell enn den modellen regjeringspartiene i komiteen foreslo, som er basert på et enkelt sentralt register for andelsregistrering, selv om dette altså skal være anbudsutsatt og dermed gjenstand for en viss konkurranse. Dagens registerordning for andelseiere har fungert rimelig godt, etter hva jeg har fått opplyst hittil. Jeg kan derfor ikke se noen særlig gode grunner til å endre vesentlig på et godt innarbeidet og greit fungerende system. Fremskrittspartiet er derfor tilfreds med at vi kan videreføre en modell for registrering i regi av borettslag og forretningsførere, som ivaretar en hensiktsmessig konkurransesituasjon vedrørende valg av andelsregister, og som også på andre måter er positiv for borettslagenes virksomhet. Fra Fremskrittspartiets side har vi, som jeg tidligere har sagt, ingen presserende behov for å si for mange ord om disse lovforslagene, da vi stort sett er enige i det meste av innholdet i proposisjonen. For øvrig vil jeg få henvise til proposisjonen og innstillingen samt til de respektive enkeltmerknadene som er lagt inn i innstillingen fra Fremskrittspartiets side.
Jeg har altså vokst opp i borettslag. Jeg husker at jeg bodde i Kvernevikstemma i Åsane i Bergen. Jeg husker at jeg bodde i Øyjordsveien 75 X, som hadde fått X-en av en helt uforståelig grunn, for A–W fantes ikke. Og jeg husker at jeg bodde i Fagerneset 17. Og da leide vi alle gangene. Jeg husker første gangen vi kjøpte vår egen borettslagsleilighet oppe i Skytterveien. Jeg husker andre gangen vi kjøpte, i Selegrend borettslag, og da kjøpte vi altfor dyrt på grunn av Høyres frislipp av boligprisene på 1980-tallet, som førte til boken «Flukten fra kemneren, eller Den veldige lengselen i bodyen min», skrevet av min far. Jeg husker dugnadene, jeg husker krokketen på plenen, jeg husker hønsene og geitene – som jeg tror vi var helt alene om å ha i borettslaget vårt – som beitet på plenen, og jeg husker nabodamen på 70 år, som jeg alltid slo av en prat med fordi mannen hennes var død – hun hadde heldigvis de andre folkene som bodde der. Men jeg husker også den hårreisende styrelederen i borettslaget som truet meg på åpen gate, i vitners påhør, med utkastelse, fordi jeg hadde latt vasken henge ute en søndag. På tross av dette vil jeg si at jeg elsker borettslagene. Jeg har alltid vært trygg. Vi bor tett, og likevel bor vi hver for oss. Jeg har aldri følt meg redd i et borettslag, fordi det alltid finnes noen å banke i gulvet til, eller på døren til, dersom et eller annet skulle skje, det være seg vannrøret som springer, eller hva som helst. Dette er det vanskelig å skjønne for dem som hele sitt liv har bodd i hus. Jeg har bl.a. en kamerat fra Jæren, og hans foreldre ristet på hodet da de hørte at sønnen hadde kjøpt seg leilighet i byen. – Skal du bo som en maur nå? sa de til han. Men de var da og så på leiligheten, og syntes den var ålreit. Borettslag er sosialdemokrati i praksis. Folk bor i fellesskap, tar ansvar for hverandre og sørger for å leve trygt og godt sammen. Det er kanskje derfor borettslag har sett litt farlige ut for Høyre-folk, som har jobbet for å gjøre det mest mulig likt eierseksjoner. Men jeg skal ikke svartmale denne loven, for i det store og hele er vi enige. Leieretten gjøres om til borett. Vi skal lage en sentral registrering av hvem det er som bor hvor, selv om vi er litt uenige om måten vi gjør det på. Vi lager et forbud mot diskriminering, og i tråd med tiden opphever vi den sterke bindingen mellom tilknyttede borettslag og boligbyggelagene. Men det som er viktig å huske, er det samfunnsansvaret som boligbyggelagene alltid har tatt. I nedgangstider har boligbyggelagene sammen med Husbanken sørget for å holde boligbyggingen på et visst nivå. I den tiden da kommunene øker sine priser på utleieboligene, er det boligbyggelagene som bygger flere ikke-kommersielle boliger – både for unge og for gamle – selv om det nå for tiden ikke finnes så mye penger i Husbanken til akkurat det. Men det fellesskapet som ligger her, er utrolig viktig. Derfor synes jeg egentlig at man går for langt når man åpner for utleie av borettslagsleilighetene på inntil tre år, og når man nå går inn for – mot både SVs og flere andres stemmer – å åpne for utbetaling av utbytte i boligbyggelagene. Men samtidig har vi fått til en viktig ting: Det er enighet om at det boligbyggelagene gjør i dag, skal de kunne fortsette å gjøre også i tiden som kommer. Når boligbyggelagene sørger for en god ordning som sikrer lave strømpriser – framforhandler det på vegne av alle sine beboere – når boligbyggelagene gir gode lån til sine medlemmer, slik at de kan skaffe seg en leilighet – gir dem muligheten til det – og når man i fellesskap går inn for å betale litt ekstra husleie fordi boligbyggelagene sørger for at de gamle menneskene som bor der, kanskje kan få en trygghetsalarm, kanskje kan få noen ekstra tilbud, så viser det potensialet i den solidariteten som oppstår mellom mennesker som bor sammen, og som føler et fellesskap. Og den dagen Regjeringen erkjenner at vi bør oppfordre folk – både med penger og på andre måter – til i størst mulig grad å sørge for å bo i fellesskap og å løse hverandres utfordringer i fellesskap, tror jeg at vi kan klare å oppnå et solidarisk samfunn og løse boligmangelen for veldig mange unge mennesker.
Vil representanten ta opp et forslag der SV er medforslagsstiller?
Det var et utrolig godt tips, president. Jeg tar selvfølgelig opp det forslaget som SV har fremmet sammen med Senterpartiet.
Representanten Heikki Holmås har tatt opp det forslaget han refererte til.
Både bustadbyggjelag og burettslag har vore viktige for at nordmenn flest kunne få kjøpa sin eigen bustad. Slik vil det framleis vera, etter dei endringane i loven som vi gjer no. Sjølv om eg voks opp i eit hus på landet, budde vi tett. Bestemor budde på den eine sida av loftet, og tantefamilien budde på den andre – så det var eit lite burettslag, det òg. Og sjølv om eg voks opp slik, kjøpte eg min første bustad i eit burettslag. Eg måtte selja han til systera mi fordi eg ikkje fekk lov til å leiga han ut mens vi sjølve – altså familien min – var i militæret på Sessvollmoen. Eg trur at det viktigaste med denne loven er at regelverket vert enklare, og at den enkelte får større eigedomsrett til bustaden sin – slik ikkje eg hadde ein gong for lenge sidan. Til dømes vert retten til å leiga ut bustaden utvida. Slik eg og Kristeleg Folkeparti ser det, er det nødvendig med litt større fleksibilitet. Det er faktisk stor semje om hovudlinene i denne saka, sjølv om det på nokre punkt finst usemje. Arbeidarpartiet, SV og Senterpartiet vil ikkje tillata at det kan utbetalast renter av andelskapitalen. Kristeleg Folkeparti meiner at renter på kapital er eit så innarbeidt prinsipp at det er urimeleg at dette ikkje kan vera mogleg også for burettslag. Med dei beskrankingane som Regjeringa har lagt inn, er vi heilt nøgde med at dette får fleirtal i salen. Usemje er det også i spørsmålet om tak på saksbehandlingsgebyr. Ut frå noko forskjellig vinkel seier Arbeidarpartiet, Senterpartiet og – denne gongen – Framstegspartiet nei til det. Regjeringa får likevel fleirtal saman med SV for at storleiken på slike gebyr vert knytt til rettsgebyr. Og det er vi nøgde med. Regjeringa meiner at eit register for rettar i burettslag bør vera offentleg, og vil oppretta ei eiga registerordning. Høgres og Kristeleg Folkepartis stortingsgrupper ville konkurranseutsetja drifta av eit slikt register, men slik at eigedomsretten av innhaldet i registeret skulle vera på statens hender. Fleirtalet vil – merkeleg nok – berre ha ei autorisasjonsordning, som vi trur lett kan føra til at NBBL, Norske Boligbyggelags Landsforbund, kjem i ein monopolistisk situasjon. NBBL er utvilsamt god til å drifta eit slikt register. Sjølv om Kristeleg Folkeparti meiner at forslaget frå fleirtalet er urimeleg, ser vi ikkje tapet som nokon katastrofe, ikkje minst fordi alle er samde om at denne typen register skal sikrast gjennom eit betre formalisert regelverk. Men vi trur altså at kunden vil tapa på fleirtalsvedtaket. Bustaden er viktig for at familien skal veksa og trivast. Heimen er staden der barn veks opp, og der varme og omsorg skal gjevast. Ein god bustadpolitikk er vesentleg for ein god familiepolitikk. Kristeleg Folkeparti trur at denne lovendringa samla sett er eit framsteg.
Når Stortinget i dag tek stilling til nye burettslover, får endringane følgjer for svært mange enkeltpersonar i dette landet. Så er det jo slik at dette ikkje akkurat er det dokumentet som er mest lesevenleg for folk flest. Eg har forståing for enkeltrepresentantar som her lèt seg freista av ein «hugsar du»-stil – nærmast – i høve til å beskriva dei erfaringane med å bu som ein sjølv har. Eg trur eg vil halda meg til saka, sjølv om eg òg vil seia at det var interessant og kjekt å lytta til Heikki Holmås då han beskreiv erfaringane sine på dette feltet. Dei er i alle fall med på å understreka at det er viktig for Stortinget å sørgja for eit lovverk som mogleggjer slike oppvekstvilkår òg vidare. NBBL hadde aleine pr. 1. januar 2002 652 000 medlemer, og departementet meiner at det truleg er 250 000 burettslagsbustader. Bruktomsetninga er åtte gonger så stor som talet på nybygg. Då er det viktig å vareta eit lovverk som på ein god måte òg framover gir bustadsamvirket ryddige rammevilkår. Det er faktisk avgjerande for den sosiale bustadbygginga i landet vårt. Departementet har følgt opp utgreiinga frå Burettslovutvalet og fremja forslag til eit lovverk som både høyringsinstansane og komiteen har gitt støtte til på viktige punkt. Eg skal konsentrera meg om nokre punkt der ein er ueinig. Det fyrste gjeld burettsregisteret. Senterpartiet er overraska over Regjeringa sitt engasjement for eit eige statleg burettsregister. Bustadbyggjelaga fører no burettsregister for sine tilknytte burettslag. Det er ei ordning som har fungert godt, som har medført inntekter for laga, og som etter Senterpartiet sitt syn bør halda fram. Vi undrast kvifor Regjeringa, som vanlegvis held fram med sitt arbeid med forenkling og privatisering, her går motsett veg. Vi er svært nøgde med at eit fleirtal avviser forslaget frå Regjeringa. Fleirtalet legg no til rette for fleire register og konkurranse om føringa. Vi meiner bustadbyggjelaga, med den erfaringa og den kompetansen dei har, bør har god grunn til å tru at det òg framover blir dei som skal utføra dette arbeidet. Vi er overraska over Regjeringa sitt engasjement for tak på gebyr, altså kostnader som enkeltmedlemer påfører andelslaga, og at ein til og med vil føreslå forbod mot gebyr når det gjeld overføring av buretten. Fleirtalet i komiteen er ueinig med Regjeringa her, og med god grunn. Senterpartiet og SV står saman om at retten til å overlata ein bustad til andre skal avgrensast til to år. For oss er det viktig å halda på korte tidsrom. Det vil styrkja moglegheita for at fleire kan inneha ein bustad. Så til slutt om 10 pst.-regelen, slik den no er utforma i § 4-2. Det er viktig for kommunar og for ideelle stiftelsar at dei har moglegheit til å nytta seg av 10 pst.-regelen i ulike burettslag. Det er ein kan-regel, som legg til grunn at det er eit tett samarbeid mellom burettslaga og den enkelte kommunen. Det er veldig viktig at kommunane er seg bevisste si oppgåve med å følgja opp dei vanskelegstilte som dei skaffar bustad. Men vi undrast på kvifor Arbeidarpartiet finn det nødvendig å fremja eit eige forslag i salen. For Senterpartiet er det om å gjera å sørgja for eit lovverk som inneber at ein som kommunen finn det nødvendig å skaffa bustad til, òg har moglegheit til – av og til – å få bu i ein del av ein firemannsbustad. Det er det lovverket som no blir fremja, vil sørgja for.
Jeg er glad for at vi i dag får vedtatt en ny lov om borettslag og en ny lov om boligbyggelag. Jeg er også glad for at vi får regulert diskrimineringsbestemmelser i hele boligmarkedet gjennom de ulike lovene som regulerer ulike typer boformer. Hovedpoenget med de nye lovene er å sørge for å oppdatere dagens lovverk i forhold til nye utfordringer – større grad av mobilitet, andre måter å leve på – og i forhold til den utviklingen som faktisk har skjedd med tanke på hvordan boligbyggelag og borettslag har fungert siden loven ble etablert i 1960. Jeg er glad for at hoveddelen av forslagene i proposisjonen blir vedtatt slik Regjeringen har foreslått. Når det likevel gjelder noen punkter, kan man av og til bli forbauset over ståstedet til forskjellige politiske partier. Jeg vil komme tilbake til noen av dem. Jeg synes det er viktig å understreke at borettslagsmodellen er en god modell, ikke minst i forhold til behovet vi har for å skaffe boliger i byene, arbeidet i forhold til spørsmål om miljømessig fortetting og i forhold til å sørge for at vi har en effektiv boligbygging. Men jeg er litt forbauset over at kommunalkomiteen fremstiller det som om boligsamvirkene har særlige boligsosiale oppgaver, til tross for at boligbyggelagene selv har understreket både i høringer og andre steder at de ikke har det og ikke ønsker å ha det. Faktum er at disse lovforslagene ikke gir noen garantier eller føringer for at boligsamvirket skal drive sosial boligbygging. Hvis man ser på en del av de boligprosjektene som borettslag og boligbyggelag har bygd de senere årene – f.eks. OBOS’ nybygg Marienlyst Park og Sjølyststranda her i Oslo, med en kvadratmeterpris på over 60 000 kr for de mest attraktive boligene – er det vel kanskje eksempler på at formålet til boligsamvirket er å ivareta interessene til medlemmene i de ulike faser av livet, ikke først og fremst å ha som målsetting å være en del av den sosiale boligbyggingen eller ha boligsosiale oppgaver. Nå har ikke dette gitt seg utslag i noen endringer i lovverket eller andre steder, men jeg konstaterer at kommunalkomiteens ambisjoner i forhold til denne loven er noe annerledes enn de ambisjonene boligbyggelagene selv har hatt, for hvilke oppgaver de skal ha. Jeg er som sagt glad for at hoveddelen av dette lovforslaget får flertall, særlig at vi nå får flertall for diskrimineringsbestemmelsene. Det er diskriminering i boligmarkedet. Det er et behov for at vi også klarer å få organer som kan håndheve denne loven. Det kommer vi tilbake til Stortinget med når vi skal gå igjennom oppfølgingen når det gjelder det bredere etniske diskrimineringsvernet, Holgersen-utvalget, forhåpentligvis om ikke altfor lang tid. Jeg er litt forbauset over at man ikke ser at det er et poeng å regulere gebyrene. Boligsamvirkets representanter i Borettslovutvalget mente at gebyrer i størrelsesordenen 2 500 kr var tilstrekkelig for å sjekke om noen ville bruke forkjøpsretten. Det finnes i dag flere borettslag som opererer med gebyrer i størrelsesordenen 8 000–10 000 kr, som altså indirekte belegger mer enn det som er kostnadene gjennom disse gebyrene. Det har vært en av grunnene til at vi mente at dette skulle reguleres. Når flertallet ønsker avtalefrihet på dette området, betyr det at det blir noe mindre forbrukervennlig, særlig overfor de enkeltpersoner som skal kjøpe og selge andeler i borettslagene, og at det medfører en økt kostnad for denne gruppen. Jeg konstaterer også at en lang kamp for retten til å velge forretningsfører nå får bred støtte også fra partier som tidligere har stemt imot Høyres forslag i denne sal om nettopp å gi den friheten. Da kan vi legge ned en gammel tvistesak som tidligere har vært oppe til diskusjon. Jeg skjønner at det kan være morsomt å se på spørsmålet om at Regjeringen har foreslått at vi skal ha en offentlig løsning når det gjelder registrering av andeler i borettslagene. Det Regjeringen har gjort, er å følge opp det prinsippet som et bredt flertall i Stortinget, ikke minst uttrykt av Anne Helen Rui fra Arbeiderpartiet, som var saksordfører da man i fjor behandlet etableringen av tinglysingsregisteret og bl.a. sa at tinglysingsvirksomheten omfatter store verdier, og at rettsvernet sikres både når det gjelder omsetning og andre rettslige disposisjoner over faste eiendommer. Det gjør også dette. Det som man understreket fra Arbeiderpartiet på det tidspunktet, var at «vi i Arbeiderpartiet mener at dette også er en offentlig, statlig oppgave». Det er helt klart at det kan løses på mange andre områder. Men jeg synes det er litt rart at når man legger så mye vekt på at man skal ha felles tilgjengelighet og et offentlig ansvar når man lovregulerer dette, velger en modell som ikke engang sikrer konkurranseutsetting hvor man har kontroll over behandlingen, men bare en autorisasjonsordning. Det tror jeg ikke er en god løsning, men vi diskuterer prinsipper for hvordan man skal løse offentlige oppgaver i fremtiden.
Det blir replikkordskifte.
Statsråden sier at hun er glad for at vi nå skal vedta loven. Det er nok riktig. Men jeg tror ikke at statsråden er spesielt fornøyd, for på svært mange områder lider Regjeringen nederlag. Arbeiderpartiet er veldig fornøyd, for med unntak av et par forslag har vi faktisk fått flertall for alle forslagene våre. Ett av disse forslagene som vi ikke får flertall for, er innstrammingen av 10 pst.-regelen. Jeg viste også i innlegget mitt til at statsråden har sendt ut et rundskriv der man sier at ved «ein inkurie under lovendringa fall siste punktum i eigarseksjonslova § 22 fjerde ledd bort. Punktumet vil bli sett inn igjen ved første høve. Departementet oppmodar alle om likevel å leggje regelen til grunn når ein gjer bruk av fjerde ledd». Dette har vi nå fremmet et forslag om, men nå vil ikke regjeringspartiene støtte det. Mener statsråden at dette nå ikke skal rettes opp?
Statsråden kommer til å sørge for at vi følger opp, og at vi skal legge inn den riktige formuleringen i forhold til vedtaket. Vi synes likevel at vi skal fremme det i forbindelse med et lovforslag som kommer fra Regjeringen, når vi har gått igjennom akkurat hvordan denne formuleringen skal være. Jeg må si at det viktigste i forhold til denne 10 pst.-regelen er at det faktisk kan fungere, at kommunene har en mulighet til å få kjøpt andeler i boligbyggelag, i eierseksjoner og i andre deler av boligmarkedet, som gjør at man faktisk kan få en fungerende boligpolitikk for de gruppene i boligmarkedet som er utsatt, og som trenger hjelp fra kommunen for å komme seg inn i boligmarkedet. Så skal vi gå igjennom og se på formuleringen av hvordan praktiseringen er, og vi skal komme tilbake med et lovforslag med de riktige oppdateringene av det, slik at vi får en praktisering som er i tråd med det vi ønsker. Praktiseringen legger til grunn det vi hadde til behandling i fjor.
Jeg synes det er illustrerende at statsråden ikke tar det poenget som jeg har i forhold til dette med borettslagenes rolle som aktive i det å drive sosial boligpolitikk. For det er helt riktig, som statsråden sier, at de ikke har en viktig rolle som boligpolitisk aktør, men de tar et viktig boligsosialt ansvar. De har ønske om f.eks. å drive en utleievirksomhet overfor ungdom og andre, som også er viktig for samfunnet. De har ønske om å drive med lavinnskuddsboliger som skal være rettet inn mot grupper i samfunnet som har trøbbel med å etablere seg. Men de får ikke den rollen av boligministeren, fordi hun og resten av Regjeringen ikke synes det er en viktig ting å prioritere. Det synes jeg er et problem.
Min understreking av at disse lovendringene ikke har et særlig formål i forhold til boligsosiale spørsmål, er en understreking av det NBBL selv har sagt i sin høring. De har vært opptatt av å understreke at boligsamvirket ikke har noen offentlige boligsosiale forpliktelser, og at eventuelle bidrag fra boligsamvirkets side på dette området skal skje på vanlige forretningsmessige vilkår, hvor ytelsene og motytelsene veies opp mot hverandre. De definerer ikke selv at de har en slik særlig boligsosial rolle. Så kan man si at de kan ha det, men det kan også mange andre ha hvis det skal skje på forretningsmessige vilkår, hvor ytelser og motytelser veies opp mot hverandre. Dette er altså boligsamvirkets egen høringsuttalelse, som understreker at de faktisk ikke ønsker en overdriving. Deres formål er å gjøre noe for dem som melder seg inn i ulike livsfaser, og for dem som er medlemmer, og som velger å organisere sitt boligbehov gjennom boligbyggelagene.
Eg synest det er viktig å få avklart om statsråden meiner at bustadbyggjelaga har ei viktig oppgåve når det gjeld sosial bustadbygging. Burettslagsmodellen har i meir enn 50 år vist seg å vera ei god løysing for å skaffa folk gode bustader. Det viser jo det store talet på bustader som dei representerer. Bustadbyggjelaga har eit stort medlemstal, dei har ein stadig tilgang på nye, og det dokumenterer at burettsforma har godt gehør i befolkninga. Eg synest det er svært interessant at fleire bustadbyggjelag sjølve tek til orde for å involvera nye grupper når det gjeld ungdom, når det gjeld låginnskotsbustader, og at ein gjer vedtak i styra i dei ulike burettslaga om at kommunane kan kjøpa seg inn. Eg synest det er svært urovekkjande om vi her har ein statsråd som prøver å bortforklara den viktige oppgåva som mange burettslag i dag sjølve tek på seg.
Jeg mener at boligbyggelag og boligsamvirket kan ha mange viktige oppgaver innenfor boligområdet og boligtilgjengelighetsområdet, ikke minst som en organisasjonsform som gjør det lettere å få til mer boligbygging. I så måte er borettslags- og boligbyggelagsformen en viktig del av hele vårt boligmarked, og den har bidratt til at nesten 80 pst. av boligmarkedet i Norge i dag er i eierform. Det har gjort eierskap enklere for mange grupper som vanskelig kunne ha kjøpt seg inn i en del andre typer prosjekter. Men jeg konstaterer at kommunalkomiteen har tillagt disse lovene og boligbyggelagene et annet formål enn det boligbyggelagene selv har understreket i sin høringsuttalelse. På det boligsosiale området mener de at dette skal være basert på rent forretningsmessige prinsipper, at de ikke skal ha noe særlig ansvar. Da har de altså likestilt seg med andre aktører på det boligsosiale området. Men at funksjonen og organisasjonsformene er viktig for boligbyggingen, er jeg ikke i tvil om.
Her mener jeg bare at statsråden understreker de skylappene det virker som om hun har. Det finnes altså et enormt potensial i å bruke den kraften som fins i boligbyggelagene, til boligsosiale formål, f. eks. det som statsråden nå har fjernet fra Husbankens tilskuddsmidler – dette med å drive ikke-kommersiell utleievirksomhet. Det er helt åpenbart at boligbyggelagene vil være noen av de ytterst få som vil ha vilje til å gå inn, sammen med andre frivillige organisasjoner, sa hun, på ikke-kommersielle vilkår. Det vil ikke f.eks. private utbyggere være med på. Da mener jeg at ser man ikke det, så har man bommet. Jeg vil si én ting, som understreker det vi har gjort fra komiteens side. Vi har nemlig slått fast at boligbyggelagene ikke bare skal begrense seg til det som går på hovedformålet, men vi har også understreket betydningen av at de i stor grad skal kunne drive med ting som støtter opp om hovedformålet. Og det synes jeg er en innskjerping av det som lå i proposisjonen.
Hvis statsråden har skylapper, er det i så fall boligsamvirkets skylapper hun har. Det er det viktig å understreke. Jeg synes også det er viktig å understreke at det godt kan tenkes at man som politiker har en drøm om at boligbyggelag og borettslag skal ha andre funksjoner enn det de selv definerer det som. Men da må det være de som er medlemmer, som definerer det, og da vil det altså være definert på ulike tidspunkt. Romantiseringen, at boligbyggelag eller borettslag er mer sosialt enn at en entreprenør bygger til lavkostnad, synes jeg er feil – særlig når jeg ser hvilke høykostprosjekter som er bygd, ikke minst fordi medlemskapsmassen i boligbyggelagene etter hvert blir annerledes. Man får flere i generasjonen 60-70 år som ønsker seg andre typer boligløsninger, som har ganske god økonomi. Det gjør derfor at man bygger Marienlyst Park og Sjølyststranda i Oslo eller Georgnes Verft i Bergen, som jo er relativt dyre, mest høykost – de kan ikke definere for noen organisasjon et annet formål enn de selv definerer for seg.
Denne replikkvekslinga har vore nyttig i den forstand at vi har fått avklart både at bustadbyggjelaga sjølvsagt har som føremål å ta vare på eigne medlemer, og at det enkelte burettslaget tek på seg oppgåver som det i dagens samfunn er viktig å løysa i eit fellesskap mellom den enkelte kommunen og dei ulike aktørane på bustadsektoren. Eg er einig i det som statsråden seier, at bustadbyggjelaga er éin av fleire aktørar. Eg har eit direkte spørsmål som går på dette med moglegheita for andre til å overta ein bustad for ein periode, og den grensa som no er føreslått til tre år. Vil ikkje to år vera meir føremålstenleg i forhold til at fleire hadde hatt moglegheit til ein bustad?
Når Regjeringen har valgt å gå fra to år til tre år, skyldes det rett og slett en understreking av den betydelig større graden av mobilitet som finnes i vår befolkning, hvor folk over tid jobber andre steder. Vi er mer globalisert, mer internasjonalisert. Men vi har også større flytting mellom ulike deler av landet, og det betyr at behovet for i gitte situasjoner å leie ut sin bolig uten å måtte selge den er større. Vi har derfor sett at det har vært et problem for enkeltmedlemmer rundt omkring når toårsgrensen har blitt praktisert hardt. Vi syntes at det da var naturlig å gå lenger, bl.a. fordi vi altså har en helt annen type samfunnsstruktur enn den vi hadde i 1960. Derfor er dette en praktisk tillemping for enkeltmennesker som kommer i livssituasjoner hvor de kanskje i en periode ikke kan bo på det stedet de har bodd, og derfor har behov for å leie ut sin bolig. Man kunne pragmatisk satt grensen et annet sted, men vi vet også at toårsregelen for en rekke enkeltmennesker har vært et problem som har tvunget frem salg.
Replikkordskiftet er over. Me går vidare på talarlista. Dei som får ordet no, har ei taletid på inntil 3 minutt.
Bare kort: I forslag nr. 6 skal det være en rettelse. Det skal stå «§ 4-2 første ledd nytt siste punktum skal lyde», ikke nytt første punktum. Så et par ord til statsråden, som sier at hun er forundret over partienes ståsted i forhold til rettsregisteret: Det er vel ikke noen grunn til å legge skjul på at det er noen som er forundret over statsrådens ståsted i forhold til rettsregisteret også. Her må man først gå i seg selv, før man begynner å kritisere andre. Statsråden sier at man ikke sikrer konkurranse. Det er ikke riktig. Slik rettsregisteret nå skal fungere, er det full mulighet til konkurranse. Det som Arbeiderpartiet har vært opptatt av, er at vi skal gi andelseierne en billigst og best mulig tjeneste. Og med det som Regjeringen la opp til, et statlig monopol, er vi ikke sikre på at vi hadde fått den gevinsten.
Forundring er ikke nødvendigvis det samme som kritikk. Det er mulig det forundrer Arbeiderpartiet at vi er opptatt av ryddighet i forhold til både konkurranseutsetting og til hva som er offentlige og hva som er private oppgaver i måten vi organiserer disse på. Men det er faktisk helt i tråd med at vi er opptatt av at vi skal ha skikkelig konkurranseutsetting. Vi skal ha skikkelige, ryddige forhold rundt måten vi organiserer ting på – og skal ikke, bare fordi det en gang historisk har vært slik, regulere den enkeltes eiendomsrett til en bolig gjennom borettslag. At det har vært drevet et register av NBBL, gjør heller ikke at de har en eiendomsrett til alltid å gjøre det. I det øyeblikket staten går inn og regulerer en virksomhet, må vi også tenke igjennom hvordan reguleringen av den virksomheten faktisk fungerer. Vi gjorde dette fra Regjeringens side basert på at når vi lovregulerer noe, er det på samme måte som det representanten Anne Helen Rui fra Arbeiderpartiet sa om tinglysing generelt: Det er viktig at myndighetene har et særlig ansvar for at dette blir korrekt, at det derfor påhviler – som Arbeiderpartiet mente om alle andre typer rettigheter på eiendomsmarkedet – det offentlige, og at det er en statlig oppgave å ha ansvar for dette. At vi lovregulerer dette, innebærer ikke at vi kan privatisere føringen av det. For å sitere representanten Anne Helen Rui: «Det er staten som er erstatningsansvarlig på objektivt grunnlag dersom feil begås av tinglysinga» i disse sakene, og det er staten som bør ha kontroll med hvordan det utvikler seg. Derfor synes jeg at den modellen som Kristelig Folkeparti og Høyre har foreslått i Stortinget, fremmer Regjeringens intensjon – nemlig at vi skulle ivareta dette som et klart statlig ansvar, men at vi kunne konkurranseutsette driften for å få ned kostnadene og sørge for at de som kunne drive det billigst, fikk drive. Det er en modell som jeg synes ivaretar formålet til Regjeringen på en god måte. Så registrerer jeg at dette er et område hvor man ikke mener det er så viktig å ha et samordnet opplysningssted, men et område hvor man mener at man skal holde seg til den gamle tradisjonen med NBBL og kanskje etablere et privat monopol. For å si det sånn: Dette kommer til å more meg i en hel kommunevalgkamp, hvor vi altså blir anklaget for å være uryddige i konkurranseutsettingen. Dette synes jeg er en uryddig måte å få valgt et statlig reguleringspålegg på, istedenfor å gjøre det ryddig ved å si at staten har ansvar for hele dimensjoneringen av hvordan dette skal gjøres – eventuelt å konkurranseutsette det, slik som mindretallet i komiteen mener. Jeg synes det har mange paralleller til hele den debatten vi har om kvalitetskrav, og om hva som skal settes i forhold til andre typer konkurranseutsetting. Men her har altså de som vanligvis er imot det – fordi de tilfeldigvis liker organisasjonen, og fordi organisasjonen har en tradisjon for det – valgt en privatisert løsning. Det bryter litt med prinsippene i denne debatten.
Jeg følte behov for å ta ordet helt til slutt – dette blir sikkert det siste innlegget – for å si noe til det som statsråden sier om dette. Statsråden er redd for NBBL som monopolist, i forhold til dette med å registrere. Det synes jeg ikke statsråden skal være redd for. Dessuten – hvis det er grunn til å være redd for det, kommer det til å løse seg av seg selv i markedet, hvis det er slik at NBBL priser seg helt ut. Grunnene til dette er flere forskjellige. Den ene er følgende: Det er åpenbart at dersom NBBL fører disse tingene for sine medlemmer, vil det være et medlemskrav å få gjort noe med den måten NBBL gjør dette på, dersom det er slik at de priser seg helt ut og tilbyr en elendig kvalitet. Dessuten har statsråden og Regjeringen gjennom de kravene som man framsetter i autorisasjonsordningen, muligheten til å sørge for at dette hele tiden holder tritt med den utvikling og kvalitet som vi også hadde hatt dersom man skulle hatt en grunnboksføring, som var statsrådens alternativ. Jeg må si at jeg synes det alternativet som regjeringsfraksjonen kom opp med under behandlingen, var dårlig. Anbudsutsetting i en femårsperiode er ikke noen god løsning sammenliknet med f.eks. å gjøre det som Regjeringen først foreslo, nemlig å putte dette i grunnboken. Å putte dette i grunnboken er det gode argumenter for å gjøre. Man putter alt sammen ett sted, og så får man en sentral ordning som gjelder alle. Når SV har valgt å ikke gå inn for dette, er det tre grunner til det. Den ene er at vi tror det blir billigere. Jeg tror ikke det er noen som helst tvil om at det kommer til å bli billigere å gjøre det på den måten som flertallet nå legger opp til. En grunnboksregistrering koster tross alt det det koster, det er høy gebyrføring der. Dette vil altså bli billigere. Det andre er at man får en høy grad av tilgjengelighet, fordi dette kommer til å bli utført av dem som i utgangspunktet vil gjøre dette arbeidet dersom NBBL oppretter et register, som de sier at de kommer til å gjøre. I tillegg vil man få akkurat den samme tilgangen til informasjon som regulator f.eks. dersom Regjeringen sørger for å gjøre det komiteen har anbefalt, nemlig å putte alt dette inn på en hjemmeside. Da vil dette være like lett tilgjengelig som alt annet. Da kan ikke jeg skjønne hvorfor dette skal være så fryktelig. Jeg synes statsråden, regjeringspartiene og flertallet på Stortinget kan være enige om at det viktige og gode vi har klart å gjøre i denne prosessen, er det som Lovutvalget bad oss om å gjøre, nemlig å samle registreringen på ett sted. Det oppnår vi, og så kan vi krangle litt om de andre tingene. Men det er altså av underordnet betydning, for nå får man en ryddighet. Man får en kvalitetsutvikling på registreringen som er i takt med samfunnsutviklingen for øvrig, og da tror jeg vi skal være fornøyd med det.
Det gleder meg å høre prisingen av markedet – jeg skal huske det til andre debatter – at markedet vil løse dette ved å gi oss lavere kostnader. Det gjør markedet i veldig mange sammenhenger hvis det ikke er store initielle investeringskostnader ved å etablere et system. Det kan det i denne sammenhengen faktisk være for å få alternativer som skal holde kostnadsnivået nede. Det er en av grunnene til at en ren markedsløsning, hvor man altså har flere tilbydere, ikke nødvendigvis gir en god nok styring av hvordan utgiftene knyttet til dette kommer til å bli for de enkelte medlemmene. Nå vil jeg understreke at jeg ikke tror at dette er det største poenget i forbindelse med den biten. Men det er interessant å konstatere at alle de prinsipielle innvendingene mot å konkurranseutsette, mot å la private delta på enkelte områder, faller vekk når man liker organisasjonen. At det offentlige skal sitte og detaljregulere dette istedenfor å forvalte et regelverk som er samlet under tinglysningen, som allerede har løsninger på det, er ikke da noe problem. Det betyr vel at man kanskje skal være litt mer pragmatisk også i andre debatter om konkurranseutsetting av oppgaver, for det kan være mange andre parallelle situasjoner hvor markedet faktisk lettere enn på dette området kan gi lavere kostnader, fordi det ikke er den samme initielle kostnaden ved å komme inn på markedet som det kommer til å være hvis man skal etablere et helt register og drifte det uten at man er garantert kunder på forhånd.
Fleire har ikkje bede om ordet til sak nr. 1.[[Votering, sjå s. 532]]
Odelstinget skal da votere i sak nr. 1.
Under debatten er det sett fram sju forslag. Det er forslag nr. 1, frå Kari Lise Holmberg på vegner av Høgre, Framstegspartiet og Kristeleg Folkepartiforslag nr. 2, frå Kari Lise Holmberg på vegner av Høgre, Sosialistisk Venstreparti og Kristeleg Folkepartiforslaga nr. 3 og 4, frå Kari Lise Holmberg på vegner av Høgre og Kristeleg Folkepartiforslag nr. 5, frå Heikki Holmås på vegner av Sosialistisk Venstreparti og Senterpartietforslaga nr. 6 og 7, frå Signe Øye på vegner av Arbeidarpartiet Forslaga nr. 1-5 er tekne inn i innstillinga, mens forslaga nr. 6 og 7 er omdelte i salen.
Her har Framstegspartiet varsla at dei går imot.
Her ligg det føre eit avvikande forslag, nr. 1, frå Høgre, Framstegspartiet og Kristeleg Folkeparti. Forslaget lyder: «Boligbyggelagsloven § 3-5 skal lyde:[[1]] Eventuell rente på andelskapital skal vere avgrensa.[[2]] Eventuell utdeling til andelseigarane ut frå samhandel med laget kan ikkje utgjere meir enn ein tiandedel av årsresultatet frå året før utdelinga etter at underskot frå tidlegare år er dekt. Det kan ikkje delast ut meir enn styret gjer framlegg om eller godtek.[[3]] Til bumiljøtiltak og andre allmennyttige føremål kan generalforsamlinga vedta å setje av opp til ein tiandedel av årsresultatet etter at underskot frå tidlegare år er dekt. Det kan ikkje setjast av meir enn styret gjer framlegg om eller godtek.[[4]] I samhandelen med andelseigarar, burettslag eller andre skal det ikkje avtalast vilkår som på urimeleg vis går ut over andre andelseigarar eller laget.[[5]] Utdeling i strid med paragrafen her skal mottakeren føre tilbake til laget. Det gjeld likevel ikkje dersom mottakaren korkje kjende eller burde kjenne til at utdelinga var ulovleg. Kravet på tilbakeføring kan setjast ned etter skadeerstatningsloven § 5-2.» Det vil bli votert alternativt mellom tilrådinga frå komiteen og dette forslaget.
Jeg ber om en ny votering. Jeg tror noen i vår gruppe stemte feil.
Da blir det votert på nytt over § 3-5.
Framstegspartiet har varsla at dei går imot.
Her ligg det føre eit avvikande forslag, nr. 4, frå Høgre og Kristeleg Folkeparti. Forslaget lyder: «Borettslagsloven § 2-3 skal lyde:§ 2-3 Minstekrav til stiftingsdokumentet ellesStiftingsdokumentet skal elles opplyse om namn eller føretaksnamn, adresse og fødsels- eller organisasjonsnummer for stiftarane, tida for innbetaling av andelane og om kven som skal vere første styre og første revisor for laget.»
Til første ledd nytt siste punktum ligg det føre eit avvikande forslag, nr. 6, frå Arbeidarpartiet. Forslaget lyder: «I lov om burettslag gjøres følgende endring:§ 4-2 første ledd nytt siste punktum skal lyde:Dersom borettslaget har flere bygninger, skal retten til å eie slike andeler bare gjelde – og regnes ut fra – de andelene som gir borett til bosted i bygning med fem eller flere bosteder.» Framstegspartiet har varsla at dei går mot innstillinga til første ledd. Det blir først votert over forslaget frå Arbeidarpartiet, så over innstillinga til § 4-2 første ledd. Deretter blir det votert over andre og tredje ledd.
Presidenten vil her la votere over forslag nr. 2, frå Høgre, Sosialistisk Venstreparti og Kristeleg Folkeparti, til § 4–6, med etterfølgjande paragafforskyvingar og paragraftilvisingar. Forslaget lyder: «I borettslagsloven skal følgende bestemmelser lyde:§ 4-6 Gebyr o.l.For arbeid med eigarskifte og eventuell godkjenning, kan laget krevje eit vederlag på opp til fire gonger rettsgebyret av den som avhender andelen.§§ 4-6 til 4-20 blir §§ 4-7 til 4-21.I disse paragrafene skal henvisningen til § 4 7 endres til § 4 8:§ 2-10 andre ledd siste punktum, § 2-11 andre ledd siste punktum, § 4 5 andre ledd andre punktum, § 4 9 andre ledd, § 5 21 tredje ledd, § 5 22 andre ledd.I § 4-8 tredje ledd skal henvisningen til § 4 6 endres til § 4 7.I § 4-11 skal henvisningen til §§ 4 11 til 4 20 endres til §§ 4 12 til 4 21.I § 4-20 første og andre ledd skal henvisningene til §§ 4 14 og 4 14 andre ledd endres til § 4 15 og 4 15 andre ledd.I § 14-7 tredje ledd skal henvisningene til §§ 4 10 til 4 20 endres til §§ 4 11 til 4 21.»
§ 4-6 til 4-20 er no blitt §§ 4-7 til 4–21.
Presidenten vil så la votere over forslag nr. 2, frå Høgre, Sosialistisk Venstreparti og Kristeleg Folkeparti, til § 4–22. Forslaget lyder: «[[1]] Burettslaget kan krevje eit vederlag på opp til fem gonger rettsgebyret for å ta imot eit førehandsvarsel som nemnt i § 4 15 første ledd andre punktum. Blir forkjøpsretten gjort gjeldande, skal vederlaget betalast tilbake.[[2]] Burettslaget kan setje som vilkår for å gjere forkjøpsretten gjeldande at forkjøpsretthavaren betalar eit vederlag på opp til fem gonger rettsgebyret.[[3]] Føresegnene i paragrafen her kan ikkje fråvikast.»
Til første punktum ligg det føre eit avvikande forslag, nr. 5, frå Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet. Forslaget lyder: «Borettslagsloven § 5-5 første punktum skal lyde:Med godkjenning frå styret kan andelseigaren overlate bruken av heile bustaden til andre for opp til to år dersom andelseigaren sjølv eller ein person, som nemt i § 5-6 første ledd nummer 3, har butt i bustaden i minst eitt av dei to siste åra.»
Det blir no votert over forslag nr. 3, frå Høgre og Kristeleg Folkeparti, til § 5-7 andre ledd. Forslaget lyder: «Borettslagsloven § 5-7 andre ledd skal lyde:[[2]] Laget kan ikkje krevje vederlag for arbeid med godkjenning av brukar.»
Til § 6-1 andre ledd ligg det føre eit avvikande forslag, nr. 4, frå Høgre og Kristeleg Folkeparti. Forslaget lyder: «Borettslagsloven § 6-1 andre ledd skal lyde:§ 6-1 Burettsregister[[2]] Kongen gir nærare føresegner om organisering eller godkjenning av burettsregisteret, mellom anna kven som skal vere registerførar, tildelingskriterie, registreringsvilkår, bortfall av tildeling, garantiar for skadebotansvar og eigaravgrensingar, i tillegg til godkjenning av burettsregisteret og om føringa av registeret.»
Her har Høgre og Kristeleg Folkeparti varsla at dei går mot femte ledd, og ein voterer først over dette.
Til § 22 fjerde ledd nytt andre punktum ligg det føre eit forslag, nr. 7, frå Arbeidarpartiet. Forslaget lyder: «I lov 23. mai 1007 nr. 31 gjøres følgende endring:§ 22 fjerde ledd nytt andre punktum skal lyde:Hvis et eierseksjonssameie består av flere atskilte bygninger, skal adgangen til å erverve til sammen inntil 10 prosent eller minst en seksjon bare gjelde og regnes ut fra de bygninger som har fem eller flere seksjoner.»
Det blir votert over overskrifta til lovene og lovene i det heile.
Lovvedtaka vil bli sende til Lagtinget.