Etter ønske fra finanskomiteen vil presidenten foreslå at taletiden blir begrenset til 5 minutter til hver gruppe og 5 minutter til statsråden. Videre vil presidenten foreslå at det ikke blir gitt anledning til replikkordskifte etter de enkelte innlegg, og at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. – Det anses vedtatt.
Flere land har opplevd betydelig turbulens i forhold til organisering av sine pensjonssystemer. Komiteen er fornøyd med at de norske reglene om livsforsikring legger stor vekt på soliditet og trygghet for kundene, og at forpliktelsene er fullt ut fondert og sikret mot reduksjon, bortsett fra i de tilfeller hvor kunden selv velger det annerledes. De endringene i forsikringvirksomhetsloven som nå foreslås, og som et bredt flertall i komiteen stiller seg bak, vil føre til større konkurranse mellom selskapene om livsforsikring, samtidig som prising av forsikringsproduktene blir mer oversiktlig for kundene. På sikt kan dette føre til lavere kostnader og høyere avkastning for kundene. Forslaget fører til at det blir et klarere skille mellom de forsikredes midler og selskapenes, klarere fordeling av risiko mellom kunde og selskap, forhåndsprising av forsikringsprodukter og opphevelse av kravet om at livs- og fondsforsikring skal holdes i atskilte selskaper. Det var hovedlinjene, så noen enkeltheter. En omlegging av pris- og fortjenestemodellen fra dagens system med overskuddsdeling til et system med forhåndsprising er kundevennlig ved at prisingen blir mer synlig og det blir lettere å vurdere ulike tilbud opp mot hverandre. Flertallet støtter derfor ikke en etterskuddsvis innkreving av deler av premien, slik Fremskrittspartiet tar til orde for, da det i realiteten vil være en form for delvis overskuddsdeling og være i strid med sentrale prinsipper i det nye forslaget. Selskapene beregner premier på grunnlag av pristariffer. Disse kan selvfølgelig endres. Men det har vært reist spørsmål om adgang til prisregulering, med virkning også for allerede opparbeidede rettigheter. For å klargjøre har flertallet uttalt at dersom selskapene endrer beregningsrenten, skal bare premier for forpliktelser som oppstår etter endringen, beregnes på grunnlag av den nye beregningsrenten, dvs. at allerede opparbeidede rettigheter er betalt med endelig virkning og derfor ikke kan endres i ettertid. For å øke konkurransen, særlig i markedet for fripoliser og andre individuelle forsikringer, har flertallet – alle unntatt Fremskrittspartiet – bedt departementet sørge for at forskriftene om kursreguleringsfond utformes slik at de ikke fører til innelåsing av kundene og dermed virker begrensende på flytteretten. Ved å gjøre det lettere å flytte, bl.a. fripoliser, håper flertallet å oppnå større konkurranse i markedet, bedre oppfølging av kundene og høyere avkastning av pensjonskapitalen. Kredittilsynet har i høringsrunden til forslaget foreslått en alternativ modell med risikodeling. Hensikten med modellen er å legge forholdene til rette for å kunne investere pensjonsmidlene i mer risikofylte instrumenter, for dermed å bedre muligheten for høyere avkastning over tid. Dette vil gi et større produktspekter tilpasset kundenes behov. Finansdepartementet har etter samråd med Banklovkommisjonen avklart at en slik modell lar seg gjennomføre innenfor de rammer som lovforslaget innebærer, og det er komiteen fornøyd med. Det er en utfordring for selskapene å tilpasse seg nytt regelverk. Komiteen har derfor forsikret seg om at departementet vil lage fornuftige overgangsregler og gi selskapene relativt romslige frister for innføring av de nye reglene med forskrifter. Til slutt: Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti har i egne merknader bedt om at departementet ber Banklovkommisjonen utarbeide regler for felles pensjonsordninger for flere foretak. Regjeringspartiene og Fremskrittspartiet ser ingen grunn til å be om dette nå, ikke minst fordi det ikke er noen grunn til å løsrive det fra oppfølgingen av Pensjonskommisjonen, en sak som snart kommer til Stortinget, og for det andre at både foretakspensjonsloven og innskuddspensjonsloven bygger på en struktur der den enkelte bedrift selv avgjør om man vil ha pensjonsordning for sine ansatte eller ikke. Åpner man for en felles pensjonsordning, mister den enkelte bedrift innflytelse over pensjonsordningen. Jeg er ikke sikker på om det er klokt. Fremskrittspartiet har også et par avvikende forslag, som jeg går ut fra at de selv vil redegjøre for. Med dette anbefaler jeg innstillingen.
Gjennom dagens handsaming av Ot.prp. nr. 74 om livsforsikringsverksemd vil vi få ei meir moderne lov. Denne lova regulerer utforminga av både tenestepensjonsordningar og individuelle pensjonsordningar. Det er mange tusen personar som har slike pensjonsordningar, og difor er lova viktig. Dei fleste av forslaga i lova har vorte slik som Regjeringa føreslo, men på nokre punkt vil eg seia at vi gjennom komiteen si handsaming har fått til forbetringar, og her har saksordføraren vore med og påverka. Det skal ho ha ros for. Vi har bl.a. fått til betre reglar for kursreguleringsfondet og ei presisering av reglane for endring av pristariffen. Med presiseringa av reglane for prisendringar er det no heilt klårt at moglegheita til prisregulering ikkje gjeld opparbeidde rettar og dei forpliktingane selskapet har til framtidige avsetningar som er knytte til allereie opparbeidde rettar. Arbeidarpartiet er oppteke av å styrkja dei ytingsbaserte tenestepensjonsordningane. Kredittilsynet har lagt fram eit framlegg til ei alternativ ordning for risikodeling som bedriftene og selskapa skal kunna inngå ein avtale om å bruka. Meininga med ordninga er å leggja forholda til rette for at selskapa kan ta større risiko og dermed få høgare avkastning over tid. Det vil igjen få betyding for kor høge kostnader bedriftene får til tenestepensjon, og dermed kor gode pensjonsordningar dei kan tilby sine tilsette. Fleirtalet i komiteen, der Arbeidarpartiet er med, legg til grunn at det er mogleg å utvikla Kredittilsynet si ordning innafor den lova vi no handsamar. Men det kan verta trong for andre lovendringar, og vi går ut frå at Regjeringa kjem attende med forslag om nødvendige endringar for at ordninga med risikodeling skal kunna fungera godt. Når den nye ordninga har fungert ei stund, reknar Arbeidarpartiet med at Finansdepartementet vil evaluera ho og vurdera om det er behov for å vidareutvikla ordninga for å styrkja dei ytingsbaserte tenestepensjonsordningane. Med dagens lovverk er det ikkje mogleg for fleire føretak å oppretta ei felles pensjonsordning dersom dei ikkje er del av same konsern. Det er mykje som taler for at både pensjonskassar og forsikringsselskap bør kunna tilby felles pensjonsordningar for fleire føretak. Éin grunn er at det er rimelegare å forvalta store pensjonsordningar enn små, og at små føretak difor kan tena på å slå seg saman. Ein annan grunn er at med fellesordningar for fleire føretak i same bransje vil tilsette som byter jobb, kunna halda oppe medlemskapen sin i pensjonsordninga. Det vil føra til at den enkelte sine pensjonsrettar vil verta meir oversiktlege, og at samanhengen mellom løn og pensjon vil verta klårare. Ein tredje grunn er at store fellesordningar legg til rette for kjønns- og aldersnøytrale premiar. Finansdepartementet har bedt Banklovkommisjonen om å vurdera om det bør opnast for interkommunale pensjonskassar og felles pensjonskassar for fleire føretak i privat sektor. I eit brev til Banklovkommisjonen den 23. september innskrenkar likevel departementet kommisjonen sitt mandat til berre å gjelda interkommunale pensjonskassar. Bakgrunnen for dette er at det har vorte reist spørsmål om mandatet som vart gjeve, opnar for å vurdera felles pensjonsordningar for enkelte yrkesgrupper eller tariffområde, i strid med eit hovudkrav i føretakspensjonslova og innskuddspensjonslova om at ei pensjonsordning i hovudsak skal omfatta alle tilsette. Arbeidarpartiet og SV ønskjer at Banklovkommisjonen skal vurdera felles pensjonsordningar for fleire føretak også i privat sektor, og har bedt Regjeringa om å gje dette mandatet til Banklovkommisjonen. Vi meiner at det er mogleg å oppretta pensjonsordningar som dekkjer fleire føretak, utan å bryta med hovudprinsippet om at alle tilsette i eit føretak skal vera medlem i same pensjonsordning. Dessverre fekk vi ikkje med oss fleirtalet på dette forslaget. Det er synd, særleg med tanke på at Regjeringa har varsla at ein i stortingsmeldinga om oppfølging av Pensjonskommisjonen, som vil verta lagd fram seinare i haust, vil fremja forslag om å etablera pensjonar i arbeidsforhold for dei som ikkje allereie har det. Eg høyrde at saksordføraren argumenterte mot eit slikt forslag. Det viktigaste for oss hadde vore å få Banklovkommisjonen til å vurdera og greia ut dette, og så kan vi koma tilbake til innhaldet i det.
Framstegspartiet er einig i at forslaga i proposisjonen vil føre til ei modernisering av lovgivinga og leggje til rette for betre konkurranse. Det er bra. Framstegspartiet meiner sjølv at vi synleggjorde ein del forbetringsmoglegheiter som det er leitt at komiteen ikkje såg viktigheita av, og som vi dessverre derfor heller ikkje fekk fleirtal for. Framstegspartiet er einig i at fastsetjing av prisane på førehand er viktig for at kunden skal kunne ha moglegheit til å vurdere selskapa mot kvarandre i konkurransen. Men ein sunn konkurranse er ikkje avhengig av at heile prisen for forvalting blir kravd inn på førehand, så lenge kunden lett kan vurdere kva prisen er. Under t.d. ulike utfall av avkastninga meiner vi at kunden har eit godt nok beslutningsgrunnlag. Framstegspartiet meiner avkastninga selskapa oppnår, er viktig for kundane, fordi ho gir eit direkte bidrag til finansieringa av pensjonskostnadene. Kundane har derfor interesse av at selskapa har så gode incentiv som mogleg for å oppnå god avkastning. I tillegg til eit fastbeløp som blir kravd inn på førehand, kunne prisen også ha inneheldt eit element som relaterte seg til eventuell meiravkastning utover berekningsrenta. Dette ville ha gitt selskapa ekstra motivasjon til å oppnå god avkastning. Ein slik pris for forvaltinga ville vore lett forståeleg for kundane. Så lenge satsen er fastsett på førehand, ville ei slik form for prising gitt god føreseielegheit og ikkje minst ei fordelaktig pensjonsoppsparing. Det er særdeles viktig for kundane at selskapa forvaltar pensjonsmidlane deira på ein langsiktig og god måte. Dagens reglar og forslaget om å lovfeste at tilleggsavsetningar ikkje kan nyttast til å dekkje negativ avkastning, kan hindre ei fornuftig langsiktig forvalting. Kredittilsynet har også poengtert dette. Poenget er særleg relevant sett i lys av dagens låge rentenivå. Fordelinga av risiko mellom selskap og kunde blir ikkje påverka til gunst for kunden ved å avgrense bruken av tilleggsavsetningar. Konsekvensen av å avgrense bruken av tilleggsavsetningar vil først og fremst vere at selskapa blir tvinga til å avgrense sin risiko på annan måte. Dette vil i praksis bety at dei tilpassar forvaltinga av kundane sine midlar slik at dei på kort sikt unngår negativ avkastning som eksponerer eigenkapitalen for å dekkje opp rentegarantien. Alle selskap, også livsforsikringsselskap, vil til kvar tid søkje å innrette seg slik at eigenkapitalen ikkje går tapt. Ei negativ avkastning på 1–2 prosentpoeng som må dekkjast av eigenkapitalen, betyr at mellom 25 pst. og 50 pst. av eigenkapitalen går tapt i eit slikt tilfelle. Selskapa vil så plassere midlane annleis enn om omsynet til kunden si avkastning på lang sikt var det einaste omsynet å ta. Selskapa vil tendere til å kjøpe aksjar dyrt og selje billeg. Det er innlysande at dette ikkje gir best mogleg avkastning på den enkelte sine pensjonsmidlar. Det er framtidige pensjonistar som først og fremst taper gjennom lågare langsiktig avkastning, som følgje av at tilleggsavsetningar ikkje kan nyttast ved negativ avkastning. Derfor foreslo Framstegspartiet endring på dette området, og vi var ikkje aleine. Både NHO, LO, Kredittilsynet, Norges Bank, Pensjonskasseforeningen og FNH har gitt uttrykk for at ei slik endring ville vere av interesse for kundane. På bakgrunn av dette vil eg til slutt ta opp Framstegspartiet sine forslag frå finanskomiteen.
Representanten Gjermund Hagesæter har tatt opp de forslag han refererte til.
Eg vil starte med å gi ros til saksordføraren for handteringa av denne saka. Det er ikkje lett tilgjengeleg stoff vi har arbeidd med, og eg meiner at ho har hatt komiteen med seg i det arbeidet ho har gjort, og som har gjort at ein no har fått ei tydelegare sak, noko enklare å forstå, forhåpentleg. Mellom anna har ein altså retta opp nokre forslag som vi fekk tilbakemelding på kunne forståast på fleire måtar. Det er viktig at den innstillinga vi leverer frå oss, er til å forstå på éin måte, og det har saksordføraren og komiteen klart. Forslaget legg altså opp til eit klårare skilje mellom dei forsikra sine midlar og selskapa sine midlar, slik at det vert ei tydelegare og klårare fordeling av risiko mellom kunde og selskap. Prisinga av livsforsikringsprodukt vert meir oversiktleg og gjennomsiktig, noko som er svært viktig for at den enkelte bedrift eller person skal kunne følgje med forsikringa si. Norske livsforsikringsselskap forvaltar til saman over 400 milliardar kr. Dei forvaltar meir enn 50 milliardar kr relatert til anslagsvis 600 000 fripolisar etter føretakspensjonslova. Det å modernisere regelverket no, slik forslaget legg opp til, er difor av betydning for veldig mange, sjølv om det er ei utfordring å folkeleggjere kva innhaldet i den moderniseringa går ut på. I den siste tida har mange land opplevd uro kring organisering av pensjonssystem, slik også saksordføraren var inne på. Vi har dessverre sett at mange plassar er det kundane som har tapt. SV er difor godt nøgd med at dei norske reglane legg stor vekt på soliditet og tryggleik for kundane sine krav på framtidige pensjonar. Forsikringsselskapa sine forpliktingar skal vere fullt ut fonderte, og kundane sine midlar skal vere sikra mot reduksjon, med unntak av der kunden sjølv har valt investeringsportefølje utan garanti. Difor støttar vi òg forslaget om at tilleggsavsetningar i selskapa berre skal nyttast til å dekkje manglande positiv avkastning. Fleire høyringsinstansar, og Framstegspartiet, ynskjer at tilleggsavsetningar òg skal kunne dekkje negativ avkastning. Vi meiner det vil føre til ei sterkare skjerming av selskapet sin ansvarlege kapital og vil gi ei uynskt favorisering av selskapet på kostnad av kundane. Vi merkar oss kva side Framstegspartiet vel i denne avveginga. Ei sak som komiteen har brukt tid på, er reglane om endring av pristariffar. Vi fekk informasjon om at reglane ikkje vart oppfatta eintydig, og at det var usikkert om tilgjenge til prisregulering òg skulle gjelde opparbeidde rettar og dei forpliktingane selskapa har til framtidig avsetning knytt til slike opparbeidde rettar, som det allereie er betalt full premie for etter dagens reglar. Fleirtalet i komiteen slår klinkande klårt fast at det ikkje skal skje. Dersom selskapa endrar berekningsrenta, skal berre premiar for forpliktingar som oppstår etter endringa, bereknast på grunnlag av den nye berekningsrenta. Premiar som er knytte til allereie opparbeidde rettar, er betalte med endeleg verknad og kan difor ikkje endrast i ettertid. Som representanten Frøiland var inne på, har SV og Arbeidarpartiet nytta forslaget til å peike på moglegheita av å opprette pensjonsordningar som dekkjer fleire føretak, utan at det bryt med hovudprinsippet om at alle tilsette i eit føretak skal vere medlem i same pensjonsforeining. Det er aukande mobilitet i arbeidsmarknaden, og for arbeidstakarar er det ei ulempe å skifte jobb innan privat sektor og mellom offentleg og privat sektor i forhold til opparbeidde pensjonsrettar. Fellesordningar for fleire føretak i same bransje vil gi arbeidstakaren moglegheit til å oppretthalde medlemskapen sin i pensjonsordninga. Den enkelte sine pensjonsrettar vil òg verte meir oversiktlege, og samanhengen mellom lønn og pensjon vil kunne verte klårare. Vi skulle gjerne sett at Banklovkommisjonen kunne ha fått eit mandat til å greie ut reglar som opnar for at pensjonskasser og livsforsikringsverksemder kan etablere felles pensjonsordningar i fleire føretak. Vi får berre erkjenne at vi ikkje fekk fleirtal denne gongen. Men det kan jo endre seg!
Hovudføremålet med denne saka er å modernisera lovgjevinga for livsforsikring, slik at det vert eit klårare skilje mellom forsikringstakar sine midlar og selskapa sine midlar, ei klårare fordeling av risiko mellom kunde og selskap og ei meir oversiktleg prising av livsforsikringsprodukt. Dette er i seg sjølv viktig med omsyn til forholdet mellom kunde og selskap. Men det er òg viktig for konkurransen i livsforsikringsmarknaden. Forslaga frå Regjeringa er i stor grad i tråd med forslaga frå Banklovkommisjonen, med justeringar føretekne etter innspel som har kome fram i høyringsrunden. Dagens norske reglar legg stor vekt på soliditet og tryggleik for kunden sine krav på framtidige pensjonar. Regelverket som tek vare på dette omsynet, er ikkje svekt. Eit viktig punkt i saka er at livselskapa i framtida må basera seg på førehandsbetaling av forvaltingsjobben. Det vil gje større grad av oversikt, betre kontrollmoglegheit og større konkurransemoglegheit i marknaden. Alt i alt er Kristeleg Folkeparti si vurdering av dei føreliggjande forslaga at dei vil tena forsikringstakarane sine interesser, samstundes som dei òg vil skapa ryddigare forhold for selskapa.
Innstillingen innebærer en bred tilslutning til Regjeringens forslag, med enkelte klargjøringer på noen punkter, som har funnet sted i samråd med departementet. Jeg skal derfor ikke gå nærmere inn på enkeltdeler, men vil vise til saksordførerens innlegg og for den saks skyld til de innlegg som er holdt etterpå, og som støtter opp om flertallssynet. Jeg vil gjerne bare kommentere ett spørsmål, spørsmålet om å be Banklovkommisjonen om en ny utredning om økt adgang til å søke etablert pensjonsordninger mellom ulike foretak. I dag er det altså en slik rett innenfor konsern. Det ble sagt av representanten Grande Røys at ting kan endre seg – ja – men spørsmålet var ikke oppe så sent som da revisjon av lov om foretakspensjon ble behandlet i Stortinget. Og jeg må innrømme at jeg ikke helt kan se hva som har forandret seg dramatisk siden den gang. Det er viktig at bedriftene har innflytelse over sin pensjonsordning. Bedrifter kan utvikle seg ulikt, og det kan jo lede til vanskelige situasjoner om pensjonsutgifter øker også i bedrifter som sliter økonomisk. Arbeidstakers økte muligheter til å flytte på seg – mobilitet – er jeg en sterk tilhenger av, og jeg er glad for at det nå understrekes så sterkt av SV. Det er klart at vi kommer til å se økt mobilitet også i arbeidslivet, men om etablerte pensjonsordninger kommer til å styre mobiliteten, er jeg noe mer i tvil om. Det er litt vanskelig å tenke seg at man skal fange opp nåværende arbeidstakeres fremtidige arbeidsplasser gjennom å etablere felles pensjonsordninger, så verdien av det i den sammenheng tillater jeg meg å betvile noe. Og skulle man tenke seg å etablere felles ordninger for arbeidstakere, vil det jo oppstå et betydelig styringsproblem i forhold til den betaling som også arbeidsgiver i bedriften her skal stå for. Men viktigst tror jeg på mange måter er spørsmålet om en pensjonsreform vil avklare hva slags supplerende pensjonsordning – som partene i arbeidslivet har bedt om – Stortinget vil gå inn for. I den pensjonsmeldingen som legges frem i høst, vil vi skissere ulike opplegg, slik at Stortinget får anledning til å velge mellom ferdig utredede modeller et stykke på vei. Det er klart at valg av modeller er viktig å ha på plass før et eventuelt mandat til Banklovkommisjonen om å se på endringer av nåværende lovverk kan utformes, rett og slett. Vi må vite hva det er man skal bruke, før man i så fall skulle be Banklovkommisjonen om å utrede endringer i lov om innskuddspensjon, ytelsesbasert pensjon, i ulike utgaver.
De talere som heretter får ordet, har en taletid på inntil 3 minutter.
Det var Fremskrittspartiets innlegg som fikk meg til å ta ordet, for Fremskrittspartiet har foreslått å endre gjeldende rett, slik at selskapenes tilleggsavsetninger også kan dekke tap i avkastningen. Det er et godt forslag for selskapene, men ikke for kundene. Forslaget vil altså innebære en uønsket favorisering av selskapet og dets eiere på bekostning av selskapets kunder. Det er ikke vi enig i, og jeg er litt forundret over Fremskrittspartiet på dette punktet. Vi skal huske på at tilleggsavsetningene inngår som en del av forsikringsfondet, og summen av premiereserve og tilleggsavsetninger skal ikke kunne reduseres på annen måte enn gjennom utbetaling til kundene. Tilleggsavsetningene er også, i motsetning til selskapets ansvarlige kapital, ubeskattede midler. Så en forutsetning for gunstig skattemessig behandling av tilleggsavsetninger er at de ikke overtar rollen til selskapets ansvarlige kapital. Fremskrittspartiets forslag vil gjøre det, og det er helt klart et selskapsmotivert forslag.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 1.[[Votering, se nedenfor]]
Odelstinget er da klar til å votere i sak nr. 1.
Under debatten har Gjermund Hagesæter på vegne av Fremskrittspartiet satt fram forslagene nr. 1 og 2.
Her foreligger et forslag, nr. 1, fra Fremskrittspartiet til første ledd nytt fjerde punktum. Forslaget lyder: «Forsikringsvirksomhetsloven § 8a-9 første ledd fjerde punktum skal lyde:Selskapet kan gjøre fradrag for inntil 10 pst. av avkastningen eller avkastningen utover en eventuell garantert minsteavkastning tilordnet kontrakten.»
Til tredje ledd foreligger et avvikende forslag, nr. 2, fra Fremskrittspartiet. Forslaget lyder: «Forsikringsvirksomhetslovens § 8a-17 tredje ledd skal lyde:Dersom avkastning tilordnet en kontrakt etter § 8a-9 første ledd i et år ikke er stor nok til å dekke det årlige avsetningskravet etter § 8a-16 tredje ledd, kan avsetningskravet oppfylles ved overføring av tilleggsavsetninger tilordnet kontrakten. Det er også adgang til å anvende tilleggsavsetninger til å dekke tap i avkastningen[[negativ avkastning]] tilordnet en kontrakt.» Fremskrittspartiet har dessuten varslet at de vil stemme mot fjerde ledd andre punktum. Det voteres først alternativt mellom innstillingens forslag til tredje ledd og forslaget fra Fremskrittspartiet.
Jeg stemte feil. Jeg skulle ha stemt for innstillingen.
Da er innstillingen bifalt med 61 mot 12 stemmer. Det voteres så over fjerde ledd andre punktum, som Fremskrittspartiet går imot.
Det voteres over paragrafens øvrige ledd og punktum.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.