Etter ønske fra energi- og miljøkomiteen vil presidenten foreslå at taletiden blir begrenset til 5 minutter til hver gruppe og 5 minutter til statsråden. Videre vil presidenten foreslå at det blir gitt anledning til tre replikker med svar etter innlegg fra medlemmer av Regjeringen innenfor den fordelte taletid. Videre vil presidenten foreslå at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. – Det anses vedtatt.
Frigg-feltet er eit felles eigd norsk-britisk felt, der norsk del utgjer 60,82 pst. Innretningane på Frigg-feltet er sett saman av tre betongplattformer og to stålplattformer knytte saman med røyrleidningar og kablar. I tillegg er det eit stålunderstell som vart øydelagt under installasjon i 1974. På norsk side står det ei betongplattform og ei stålplattform og i tillegg det øydelagde stålunderstellet. Som kjent har staten rett til å overta betongunderstellet TCP2 på Frigg, men det er ikkje funne noko område som kan gi lønsam bruk av installasjonen på eit seinare tidspunkt. I medhald av pliktene etter OSPAR-konvensjonen, altså konvensjonen om vern av det marine miljøet i det nordaustlege Atlanterhavet av 1992, er det gjennomført konsultasjon med dei andre konvensjonspartane. Ingen av desse har innvendingar mot at betongunderstellet blir ståande att på feltet. Betongunderstellet på Frigg-feltet blei konstruert og godkjent for transport til feltet og stasjonær plassering for produksjon utan å ta omsyn til fjerning av installasjonane. Før 1979 blei det ikkje stilt krav om at plattformene skulle konstruerast slik at dei skulle tola påkjenningar som heving og fjerning frå feltet kunne innebera. I denne saka har det likevel vore vurdert fleire ulike måtar å fjerna betongunderstellet på, men ingen av metodane har så låg risikofaktor at det er funne forsvarleg å tilrå fjerning. Fleirtalet i komiteen, alle unnateke medlemmene frå Sosialistisk Venstreparti, er samd i at det av tryggleiksomsyn ikkje vil vera forsvarleg med dagens teknologi å fjerna betongunderstellet. Det må stillast strenge miljøkrav og krav om gjenvinning ved fjerning av plattformer og ved opprydding på havbotnen i området. Stålkonstruksjonane og overbygningen på betongunderstellet skal fjernast og takast til land. Innanfor ei sone på 500 meter rundt plattforma skal skrot og alle installasjonar på havbotnen, bortsett frå betongunderstellet, fjernast og disponerast på land. Etter at dette oppryddingsarbeidet er sluttført, må det gjennomførast tråltest med tilfredsstillande resultat før 500-meterssona kan opphevast. Alle tankar og røyr vil bli reingjorde for hydrokarbon og kjemikaliar, og det må følgjast nøye med for å finna moglege framtidige forureiningar etter at produksjonen er avslutta og installasjonane disponerte. I medhald av retningsliner frå SFT, Kapittel 10-1, er det stilt detaljerte krav til rettshavarane om miljøovervaking og undersøkingar etter at produksjonen er avslutta. Styresmaktene ved SFT vil med utgangspunkt i resultata av undersøkingane vurdera om det vil vera behov for tiltak mot forureining og eventuelle nye undersøkingar. SFT skal syta for god kontroll og oppfølging, slik at det som selskapet får høve til å etterlata på feltet, ikkje representerer nokon miljørisiko eller fare, verken på kort eller lang sikt. Betongunderstellet skal merkjast av på aktuelle sjøkart, og det skal installerast navigasjonsutstyr på betongunderstellet i samsvar med spesifikasjon frå Kystverket, i samarbeid med skotske Northern Lighthouse Board. Rettshavarane skal vera ansvarlege for drift, overvaking og vedlikehald av navigasjonsutstyret så lenge installasjonen kan representera ein fare. Det er krevjande operasjonar å fjerna plattformer på Frigg-feltet, og det er viktig at selskap som skal ha ansvar for fjerninga, har høg kompetanse og kan utføra arbeidet på ein trygg, forsvarleg og miljøriktig måte. Eg vil takka medlemmene i komiteen for godt samarbeid i denne saka og tilrå komiteen si innstilling.
Som saksordfører nevnte, er Frigg et norsk-engelsk-eid prosjekt. I departementets vurdering av disponering av betongunderstellet på plattformen har det derfor vært et samarbeid med engelske myndigheter i behandling av avslutningsplanen. Basert på en totalvurdering, der hensyn er tatt både til teknisk gjennomføring, trygghet for personell, miljøet, fjerningskostnader og virkninger for andre brukere av havområdene, er Regjeringens anbefaling at betongunderstellet, TCP2, som det heter, på Frigg-feltet blir etterlatt på stedet. Det stilles krav om at utvendig stål, fleksible rør og lysstoffrør fjernes og går til gjenvinning, likeledes at navigasjonsutstyr skal installeres og vedlikeholdes, og at betongunderstellet skal avmerkes på sjøkartene. Høyre stiller seg bak disse konklusjonene. Rettighetshaverne presenterte i sin avslutningsplan fem ulike disponeringsalternativer, nemlig heving og gjenbruk på annet sted, eller disponering på land eller på dypt vann, kutting av betongunderstellet til 55 meter under havoverflaten eller å etterlate betonginstallasjonen på stedet. Deres anbefaling er det siste alternativet, som også er i tråd med det som er Regjeringens forslag, og som en tilnærmet samlet komite stiller seg bak. Det er viktig at ved dette valg av løsning har vi ivaretatt de internasjonale forpliktelser som Norge har gjennom OSPAR-konvensjonen, som er konvensjonen om vern av det marine miljø i det nordøstlige Atlanterhavet. Jeg vil også vise til og understreke kommentaren fra Havforskningsinstituttet, som er referert i proposisjonen, hvor de støtter at betongunderstellet blir værende på stedet, og mener at installasjonen er blitt en del av økosystemet og således ikke vil være skadelig for fiskeressursene eller annet marint dyreliv, og at det motsatte, nemlig delvis fjerning av installasjonen, kan være forstyrrende for det marine miljøet og innebære negative effekter for miljøet generelt. Til slutt vil jeg nevne at denne typen saker, avvikling av felt og infrastruktur rundt disse, på sett og vis er noe vemodige. Men så er det heldigvis slik at denne delen av aktiviteten på sokkelen også har sine positive sider i forhold til oppdrag for næringslivet. Det er viktig at vi i våre industrielle miljøer får videreutvikle en kompetanse rundt fjerning og opprenskningsarbeid etter oljeinstallasjoner og ha utstyr og kompetanse på store og tunge løft i slike operasjoner. Modenhetsgraden på vår sokkel tilsier at dette er et økende marked, og da er det viktig at våre industribedrifter kan være konkurransedyktige, både som hovedentreprenører og som underleverandører, med de ringvirkninger dette kan skape.
Eg tek opp SV sitt forslag. Eg kan starta med å takka saksordføraren for å ha samla komiteen om det aller meste, med unntak av éin ting, nemleg det som går på betongunderstellet. Elles er komiteen relativt einig om det som står i sakspapira. SV ønskjer derimot at ein skal stoppa opp og tenkja seg om i denne saka. Ein kan vinna litt tid ved å forsegla plattforma og sjå om ein faktisk kan utvikla selskap med teknologi som gjer det mogleg å fjerna ho. Derfor er vårt forslag at ein skal utgreia saka vidare med tanke på fjerning. Det me fryktar dersom ikkje Stortinget og Regjeringa på eit eller anna tidspunkt set foten ned, er at alle 16 betongunderstella blir ståande i Nordsjøen. Det vil vera uheldig etter SV og miljøbevegelsen si oppfatning. Ekofisk står igjen, og Frigg står igjen. Ein kan risikera at ein får ein bråte med betongunderstell som står ute på norsk sokkel, og det er etter SV si oppfatning uheldig. Som Onarheim peikte på, er det klart at dette er ein marknad. Ein del plattformer er gjenvunne og er i bruk. Det vil òg kunna skje med betongplattformer dersom ein bruker tid og krefter på å utvikla teknologi for å flytta desse plattformene. Då kan det bli viktige arbeidsplassar, og dessutan får ein gjenbrukt betongen i plattformene. Me ønskjer med denne saka å få reist eit par prinsipielle problemstillingar knytte til ansvar. Ein kan seia at her i Stortinget er vi einige om at forureinar skal betala, men i denne saka blir det på sett og vis slik at når rekninga for flyttinga av eit svært betongunderstell kjem, gjeld ikkje forureinar betaler-prinsippet lenger, for då blir det for stort og for vanskeleg. Vår tilnærming er at då burde ein ha brukt mykje meir tid på dette og sørgt for at operatøren framleis hadde ansvaret for plattforma der ho stod, og dersom ein fann ut at det var mogleg å flytta ho på eit seinare tidspunkt, ville operatøren stå ansvarleg for dette. SV ønskjer også å gå inn i problemstillingar knytte til om operatøren skal betala SFT for dei ulike undersøkingane som no skjer. Ingen av dei andre medlemmene i komiteen har gripe fatt i desse prinsipielle problemstillingane, og SV står derfor aleine om dette. SV sitt forslag er altså at ein skal la betongunderstellet på TCB2 bli forsegla der det står, og så utgreia moglegheita for å fjerna det på eit seinare tidspunkt.
Representanten Hallgeir H. Langeland har tatt opp det forslaget han refererte til.
Jeg er svært tilfreds med at energi- og miljøkomiteen har sluttet seg til Regjeringens anbefaling om å etterlate betongunderstellet TCP2 på Frigg-feltet i samsvar med St.prp. nr. 38 for 2003-2004. Anbefalingen om å etterlate betongunderstellet er basert på en grundig totalvurdering, der man har tatt hensyn til teknisk gjennomførbarhet, sikkerhet for personellet, miljøet, fjerningskostnader og virkninger for andre brukere av havet. En fjerningsoperasjon innebærer en uakseptabelt høy risiko for tap av menneskeliv og annen skade. Vurderingen er basert på risikoanalyser utført og verifisert av uavhengig teknisk ekspertise. I tillegg er en fjerningsoperasjon vesentlig mer kostbar. De samlede miljømessige konsekvenser forbundet med å etterlate betongunderstellet vurderes også som akseptable. Forslaget om å etterlate betongunderstellet er i tråd med våre forpliktelser etter OSPAR-konvensjonen. Det er en konvensjon om beskyttelse av det marine miljøet i det nordøstlige Atlanterhavet fra 1992. OSPAR-reglene åpner for å etterlate betongunderstell, og det er i den forbindelse gjennomført konsultasjon med de øvrige konvensjonspartene. Ingen av disse hadde innvendinger mot etterlatelse. Nå har SV, slik representanten Langeland også gav uttrykk for det i sitt innlegg, kommet med et forslag i innstillingen om at det skal igangsettes et arbeid for å finne gjenbruksanvendelse for de til sammen 16 betongunderstellene i Nordsjøen. Til dette vil jeg si at Regjeringen er positiv til gjenbruk dersom en hevingsoperasjon er risikomessig forsvarlig å utføre. Problemstillingen er imidlertid ikke gjenbruk i seg selv, men om en hevingsoperasjon lar seg gjennomføre på en risikomessig forsvarlig måte. Jeg finner det også verdt å bemerke at alle betongunderstell er forskjellige og har ulike egenskaper. Dette taler for at alle betongunderstell, når det blir aktuelt, må behandles hver for seg fra sak til sak, som eksempelvis Total på vegne av rettighetshaverne har gjort det på en grundig måte i Frigg avslutningsplan.
Det blir replikkordskifte.
Eg har lyst til å utfordra statsråden litt i høve til OSPAR-reglane. Kor mange av desse plattformene meiner statsråden ein kan la stå att etter OSPAR-konvensjonen? Har statsråden synspunkt på det? For det andre forstår eg at me er einige om at dersom det er mogleg, skal ein ha gjenbruk av desse betongplattformene. SV trur at det vil bli kompetanse på dette, og vårt forslag går ut på at ein skal forsegla plattforma og venta litt og så satsa på gjenbruk. Kvifor meiner ikkje statsråden det?
Jeg vil bare gjenta at Regjeringen er positiv til gjenbruk der gjenbruk for det første har en anvendelse og for det andre kan gjennomføres uten uakseptabel risikoeksponering. I denne saken har fagekspertisen vurdert det som en uakseptabel risikoeksponering å foreslå gjenbruk. Det er også helt i tråd med OSPAR-konvensjonen å etterlate betongunderstellene, men fjerne overbygningene. Jeg vil også understreke at det er rettighetshaverne på Frigg som har det fulle og hele ansvar for å utføre og bekoste både miljøundersøkelser og overvåkning. Operatøren Total opplyser at de på vegne av rettighetshaverne på Frigg til enhver tid har fulgt og vil følge gjeldende retningslinjer som er fastsatt av myndighetene. Når det gjelder å tegne forsikring for framtidige forpliktelser, vil jeg minne om det er rettighetshaverne som har det fulle og hele ansvaret også for framtidige eventualiteter, og de må sikre sine økonomiske interesser i den forbindelse.
Flere har ikke bedt om ordet til replikk. Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 11.[[Votering, se side 2224]]
Etter ønske fra energi- og miljøkomiteen vil presidenten foreslå at taletiden blir begrenset til 5 minutter til hver gruppe og 5 minutter til statsråden. Videre vil presidenten foreslå at det blir gitt anledning til tre replikker med svar etter innlegg fra medlemmer av Regjeringen innenfor den fordelte taletid. Videre blir det foreslått at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. – Det anses vedtatt.
Saken om utvidelse av Trollfjord I-kraftverket er en liten, men viktig sak. Den er liten fordi den i et nasjonalt perspektiv kanskje ikke bidrar med så store mengder kraft, selv om det for utbygger, Trollfjord Kraft AS, er en betydelig utbygging og representerer en økning på 20 pst. i Trollfjord I-kraftanlegget. Også for effektsituasjonen i Lofoten-regionen er den et lite, men – ifølge utbygger – viktig bidrag til egenforsyningen i krise- og beredskapssituasjoner. Alle monner drar, som kjent. Flertallet er opptatt av at om denne utbyggingen er liten isolert sett, er samlet anslag for produksjonspotensialet for småkraftverk 10–15 TWh. Jeg mener at det er i det perspektivet vi må se dette prosjektet, og at det som ett av mange småkraftverk bidrar til å nå målet om å forbedre kraftsituasjonen i nasjonen. Flertallet mener at dette må skje gjennom bl.a. opprustning og fornying av eksisterende vannkraftanlegg og gjennom den uttalte vilje til å gjøre det enklere å realisere småkraftverk. Derfor er jeg svært glad for at vi i denne saken har en tilnærmet enstemmig komiteinnstilling. Bare SVs to representanter har et annet syn. Det beklager jeg, selv om det ikke er så overraskende. SV har knapt nok gått inn for noen realistisk kraftutbygging i det hele tatt. Skulle flertallet fulgt deres utbyggingspolitikk, hadde det bokstavelig talt sett mørkt ut. Men med Langelands lovprisning av NVE som faginstans og deres syn i forrige sak, kan vi håpe at han endrer holdning før votering. NVE har som kjent anbefalt at konsesjon skal gis. Regjeringen Stoltenberg gikk i sin tid imot denne utbyggingen, og sittende regjering endret heller ikke på denne avgjørelsen i sin tilråding til overprøvingsanmodningen fra utbyggeren, Trollfjord Kraft AS. Likevel støtter så vel Arbeiderpartiet som dagens regjeringspartier i komiteen utbyggerens krav om overprøving av avslaget på utbyggingssøknaden. Med støtte fra Senterpartiet og Fremskrittspartiet viser dette at stortingsflertallet har en annen vurdering av de skjønnsmessige forhold, særlig knyttet til Blåskavlens «naturlige prosesser», som omtales i meldingen. Jeg vil hevde at liknende og langt mer omfattende inngrep er utført i Trollfjord I tidligere, men også de er utført uten at selve Blåskavlen som sådan er berørt. Så vel kommunale som fylkeskommunale politiske myndigheter går inn for utbyggingen. Den omsøkte magasinendringen ved Trollfjordvatnet har ingen av høringsinstansene, bortsett fra aksjonsgruppen, innvendinger mot. Vanntunnelen på 0,5 meter i diameter som skal gå fra vann nr. 590, som ligger nedenfor breen, skal bores ut gjennom fjellet og til Isvannet og innebærer minimale synlige fysiske inngrep. Dagens elveløp kan dessuten enkelt reetableres dersom det skulle være ønskelig i framtiden. Da står vi igjen med det visuelle inntrykket av Blåskavlelva som kun kan ses fra et lite område ved Higravfjorden, fordi den ligger inne i en trang dal uten stier og ferdsel. For øvrig gjelder dette med utilgjengelighet for det meste av dette området. De synlige konsekvensene av denne utvidelsen er dermed den reduserte sommervannføringen i Blåskavlelva med ca. 50 pst. Et stort flertall i komiteen har vurdert alle sider ved denne saken og har etter en samlet vurdering kommet til at fordelene med utbyggingen er større enn skadevirkningene og ulempene for allmenne og private interesser, og at kravet om overprøving derfor må tas til følge.
Jeg skal ikke bruke lang tid på saken, men vil også i denne saken uttrykke tilfredshet med at det nå ser ut som fornuften tross alt seirer til slutt. To regjeringer har avslått utvidelsen av Trollfjord I-kraftverket i Trollfjordvassdraget. Begrunnelsen for avslagene har vært svært så spinkel og kan ikke karakteriseres som noe annet enn ren symbolpolitikk, noe vi dessverre har sett altfor mye av i det siste i slike saker. Denne saken minner mye om saken vi hadde i fjor, om utbyggingen av Hattebergvassdraget i Rosendal, der det heller ikke fantes noen skikkelig begrunnelse for avslaget. Men det var gått altfor mye politisk prestisje i saken til at man kunne ta til fornuft og åpne for utvidelsen. I denne saken har det vært vissheten om – vissheten om – at et område som Blåskavlen i det hele tatt ble berørt, som har vært en viktig begrunnelse for avslagene, og selvfølgelig at hurtigruten tar turen innom Trollfjorden med turistene. Det spiller ingen rolle at man ikke ser noe som helst av denne utvidelsen fra hurtigruten. Argumentene brukes likevel aktivt fra protestindustrien. Som jeg sa innledningsvis, er jeg i denne saken tilfreds med at Stortingets flertall har sett lyset, bokstavelig talt, og satt skapet på plass og imøtekommer søknaden om utvidelse. Det er viktig at Stortinget nå sender klare politiske signaler om økt kraftproduksjon til bransjen og til markedet. Dette er en nødvendighet etter mange år uten produksjonsvekst, med alvorlige konsekvenser for kraftbalansen, forsyningssikkerheten og ikke minst strømprisene.
Det vil etter hvert vise seg om de resterende talere også har sett lyset.
Ja, det er vel gjerne berre eg igjen i mørket då. Eg vil gjerne starta med å lovprisa Regjeringa i denne saka. Regjeringa har nemleg gjort det som SV har ønskt seg. Det gjorde òg regjeringa Stoltenberg. Dei gjekk imot den utvidinga som me no behandlar. Regjeringa har gjort ein veldig god jobb i denne saka. Ein har gjort det som arbeidarpartiregjeringa meinte, og òg det som denne regjeringa meinte. Så har noko skjedd på vegen. På ganske få månader har ein totalt endra syn, etter at saka kom til Stortinget. Plutseleg har det gått opp eit lys tydelegvis, og det må ha vore skarpt, for å skifta meining på så kort tid kjenner eg få parti og få regjeringar som klarer, slik som denne regjeringa har klart. Men berre for å rippa opp i dette. SV har tilbydd Regjeringa fleirtal i denne saka òg, som me har gjort når det gjeld Kjøsnesfjorden, og som me har gjort i mange saker som ville gjort noko med kraftbalanseproblematikken. Me tilbyr Regjeringa fleirtal for 20 TWh, altså tilsvarande fem gasskraftverk, innan 2010, viss Regjeringa vil. Det er opp til Regjeringa. Me er klare med prosjekt innanfor bioenergi, med energisparing i prosessindustrien, som blei nedstemt i den førre saka. Me har i det heile ei rekkje forslag som vil framskaffa nødvendig energi. I denne saka er det snakk om veldig lite energi, så å blåsa dette opp er veldig merkeleg. Men det er snakk om naturinngrep, og det er poenget. Det var Regjeringa fornuftig nok til å seia nei til for eit par månader sidan. Lovprisinga av Regjeringa skal me gjerne halda fram med viss ho kjem med noko som kan lovprisast. Korleis argumenterer Regjeringa i denne saka? Blant anna seier ein: «… det faktum at eit område som Blåskavlen vert røyrt ved var den største ulempa og eit sterkt argument mot utbygginga. Etter ei samla vurdering fann departementet at omsynet til natur og miljø måtte få avgjerande vekt.»Derfor gjekk ein imot. Den «avgjerande vekt» hadde altså forsvunne på to månader. Korleis tek dette seg ut? Det er etter mi meining veldig lite truverdig. Vidare står det at departementet held fast ved avslaget – med bestemt hand. To månader etterpå er alle dei gode miljø- og naturargumenta som blåste bort med vinden, sannsynlegvis etter god jobbing frå Høgre. Eg har forstått at eitt regjeringsparti, det minste, kjem til å støtta SV i denne saka. Dei er altså lojale mot Regjeringa sin politikk, slik som SV, i denne saka. Ifølgje det Regjeringa skriv i si eiga melding, og med basis i Sem-erklæringa, er det klinkande klart at dei kunne ha gått imot dette. «Hensynet til kommende generasjoners naturopplevelser tilsier en restriktiv holdning til videre vassdragsutbygging», står det i Sem-erklæringa. Det er ikkje noko problem å oppfylla det i dag, viss ein ønskjer det. Dette er i det heile ei av dei merkelegaste sakene eg har vore oppi i mi tid som stortingsrepresentant, der Regjeringa sterkt argumenterer for at natur- og miljøomsyn tel mest, og legg fram ei sak om å seia nei, og så, to månader etterpå, tel ikkje noko av det. Dette heng ikkje på greip! SV kjem til å gå imot.
Det siste har vel de fleste fått med seg. Til trøst og oppmuntring når det gjelder støtte til forslaget, kan en jo nevne at small is beautiful.
Jeg antar at karakteristikken var knyttet til parti og ikke til person. Som det allerede er gjort klart fra tidligere talere her, så er søknaden om utvidelse av Trollfjord I-kraftverket avvist av to regjeringer, både regjeringen Stoltenberg i desember 2000 og den sittende Samarbeidsregjeringen. Begge regjeringene har konkludert med at hensynet til natur og miljø må ha avgjørende vekt, og at skadene og ulempene for de allmenne interesser er større enn fordelene ved utbyggingen. Utvidelsen av dagens kraftproduksjon i området vil gi et helt begrenset bidrag til kraftproduksjonen. Det er snakk om en relativt liten og marginal utbygging med lav nyttefaktor som ikke rettferdiggjør naturinngrepene. Olje- og energidepartementet omtaler «vissheten om at et område som Blåskavlen i det hele tatt blir berørt», som den største ulempen og et sterkt argument mot utbygging. Blåskavlen er et av de få kystnære breområder i regionen og betraktes som et viktig naturdokument. Utbyggingen vil være et teknisk inngrep i et intakt brevassdrag og vil ta fra Trollfjordområdet dets siste fossefall. Det at et naturområde er vanskelig tilgjengelig, gjør det faktisk ikke av den grunn mindre viktig. Også den urørte og den i hvert fall vanskelig tilgjengelige og, for den saks skyld, utilgjengelige natur er viktig. Om utbyggingen ikke vises fra hurtigrutedekket, vil den være godt synlig for fotturister i enkelte deler av området. Direktoratet for naturforvaltning påpeker Blåskavlens betydning som eneste bre og brevassdrag i Lofoten. Det er av stor betydning å ha et uberørt fjord- og tindelandskap med bre og brevassdrag. Det er en oppfatning Venstre er helt enig i. Fremskrittspartiets syn på natur slik det kom til uttrykk i et innlegg her, er Venstre ikke enig i. Og det er mulig at det kan være vanskelig, eventuelt, for en del å forstå naturverdiene som er knyttet til dette området. Men jeg må si at jeg også har litt vanskelig for å forstå de noe høytidsstemte innlegg for hvor viktig denne vannkraftutbyggingen er, når man måler det i forhold til den vannkraften man får ut. Det er greit – det er faktisk også Venstre enig i – at det er riktig med en del mindre vannkraftutbygginger, hvor de kan gjøres med en relativ høy gevinst rent energimessig og uten naturinngrep av betydning. Men det er ikke et slikt tiltak vi her står overfor. Her står vi overfor et tiltak som helt riktig er lite, men hvor naturinngrepene ikke er uvesentlige, spesielt i forhold til det man får ut av utbyggingen. Venstre støtter derfor både holdningen til den forrige arbeiderpartiregjeringen, regjeringen Stoltenberg, og den nåværende regjeringens holdning om å avslå søknaden om utbygging. Venstre er lite glad for at de to andre regjeringspartiene ikke følger Regjeringens standpunkt.
I noen saker møter en seg selv i døra. Jeg kan forsikre representanten Langeland om at det er jeg meget fornøyd med og meget bekvem med. Nå som vi nærmer oss påske, er det lurt å lytte til fjellvettregelen om at det er ingen skam å snu. Det har både Arbeiderpartiet og regjeringspartiene her i huset gjort. Vi har også sagt i mange sammenhenger at vi er opptatt av både å oppruste eksisterende kraftverk når det er riktig, og å utvide, og vi vil også øke utbyggingen av småkraftverk. Vi er nødt til å øke energiproduksjonen i Norge, og også øke driftssikkerheten i kraftsystemet. Nå er ikke dette noen stor utbygging. Det har minimale inngrep i naturen, og jeg er enig med saksordføreren i at fordelene ved denne utbyggingen er større enn ulempene. Selv om dette ikke er noen stor sak, er det faktisk slik at det er en viktig ressurs for kraftsystemet lokalt i Lofotenregionen i krise- og beredskapssituasjoner. Derfor vil jeg slutte opp om det saksordføreren har sagt, og støtter selvfølgelig flertallets innstilling.
Saken om utvidelse av Trollfjord kraftverk er en liten sak i vannkraftsammenheng, men den er altså desto mer omstridt. I stortingsmeldingen har Regjeringen samlet sett kommet til at hensynet til natur og miljø måtte tillegges avgjørende betydning, på bekostning av fordelene ved en økt kraftproduksjon og en bedre utnyttelse av kraftverket. En slik avveining må baseres på en skjønnsmessig vurdering. Jeg registrerer at komiteens flertall her har en annen vurdering av forholdene enn Regjeringen, og dermed også kommet til en annen konklusjon. Komiteens flertall påpeker viktigheten av at eksisterende vannkraftstruktur utnyttes bedre gjennom opprustings- og utvidelsesprosjekter, og at økt utbygging av småkraftverk må prioriteres. Regjeringen har ved flere anledninger påpekt at den vil legge til rette for slike prosjekter, senest i St. meld. nr. 18 for 2003-2004, Om forsyningssikkerheten for strøm, som nå er til behandling her i Stortinget. Dette er likevel ikke til hinder for at også slike prosjekter må underkastes en selvstendig behandling etter konsesjonslovgivningen. På den måten får vi klargjort om fordelene ved et prosjekt overstiger skader og ulemper for allmenne og private interesser i et vassdrag. Det er riktig som komiteens flertall bemerker, at utvidelsen ikke vil medføre nye omfattende tekniske inngrep i området utover det som allerede er etablert i dag, og at vannføringen ned til Trollfjorden ikke vil endres nevneverdig fra dagens situasjon. Det er da heller ikke de tekniske inngrepene som har vært avgjørende for Regjeringens avgjørelse. De avgjørende forhold knytter seg først og fremst til Blåskavlen og Blåskavlvassdraget. Blåskavlen er ett av få kystnære breområder i regionen og karakteriseres som en uberørt og unik naturtype. Sett opp mot den svært beskjedne økningen i kraftproduksjonen utvidelsen vil gi, mente Regjeringen derfor at prosjektet etter en helhetlig vurdering ikke kunne støttes. Komiteens flertall har altså gjort en annen vurdering av forholdene i området. Det tar jeg til etterretning. Stortingets vedtak skal derfor følges opp med en kgl. resolusjon om utvidelse av Trollfjord I kraftverk.
Det blir replikkordskifte.
Både denne og den forrige regjeringen avslo søknaden om utvidelse. Vi opplever likevel i dag at fornuften seirer, og at vi har et storting som vil imøtekomme søknaden, noe jeg er svært så tilfreds med. Jeg vil gjerne gjenta dette siden statsråden åpenbart ikke fikk med seg at jeg også var tilfreds med utbyggingen i Kjøsnesfjorden. Nå er det ikke uvanlig for denne regjeringen å få pålegg fra Stortinget. Det som er spesielt i denne saken, er at heller ikke regjeringspartiene støtter Regjeringens syn. Jeg vil derfor spørre statsråden om Regjeringen er komfortabel med en situasjon der også regjeringspartiene overkjører Regjeringen, og om Regjeringen tar selvkritikk for den symbolpolitiske behandlingen av denne saken.
Presidenten vil advare mot at tilfredshetsnivået drives for høyt.
Aller først har jeg lyst til å uttrykke tilfredshet med at representanten Vaksdal åpenbart er i bedre lune enn hva man kunne få inntrykk av ut fra hans innlegg i forrige sak. Det må hele Stortinget kunne glede seg over. Så vil jeg si at jeg ikke tror denne saken er velegnet til å prøve Stortingets og Regjeringens vilje til å gå inn og sørge for at vi får en bedre forsyningssikkerhet, basert på bygging av flere kraftverk. Jeg innser at i denne saken kan det gjøres gjeldende gode argumenter, slik flertallet har gjort, for en utbygging, rett og slett fordi de tekniske inngrepene er små og usynlige. På den annen side kan man, slik Regjeringen har gjort, legge vekt på at det dreier seg om 2,7 GWh pr. år, hvilket er en meget beskjeden kraftøkning, og at det tidligere har vært behandlet av en annen regjering, og at man derfor, sett mot miljøinteressene, burde ha en høyere terskel for å omgjøre tidligere vedtak. Det er dette Regjeringen har sluttet seg til, og det er på dette grunnlag Regjeringen har gitt sin anbefaling.
Det var godt å høyra at Regjeringa står på sin eigen politikk, og at ho då faktisk er overkøyrd av regjeringspartia i Stortinget. Det er jo det som er realiteten. Arbeidarpartiet seier at dei har snudd. Det er jo greitt nok for dei. Men det betyr at Regjeringa meiner at det omsynet ein skulle ha teke til natur og miljø, og som gjorde at Regjeringa sa nei, har stortingsfleirtalet altså sagt ikkje gjeld. Det betyr då at dei ikkje tek omsyn til natur og miljø, slik Regjeringa ønskte seg frå stortingsfleirtalet si side. Eg vil gjerne ha ein kommentar til korleis statsråden tolkar dette. Det andre poenget går nettopp på storleiken, altså kor lite 2,7 GWh er, men at naturinngrepet faktisk likevel dreier seg om ein stor verdi. Derfor er SVs utgangspunkt at me no må begynna å gripa fatt i dei verkeleg store sakene, bioenergi, at me altså satsar på å gjera noko for å skaffa energi av eit større omfang utan å bryta med klimapolitikken, der SV og Regjeringa har fleirtal. Det er ei utfordring. Kva tid skal Regjeringa begynna å støtta SVs mange gode forslag på dette området?
Mens statsråden beveger seg til talerstolen, vil presidenten bare antyde at det kan oppleves mer skånsomt å bli overkjørt bakfra enn forfra.
Jeg tror faktisk at det kanskje ikke finnes så mange gode eksempler på en regjering som i alt og ett er blitt støttet i Stortinget av sine partier. Det hender at det kan komme kloke og annerledes vurderinger i et storting, og det må en regjering ha respekt for. Jeg tror faktisk at det historisk sett neppe er eksempler på en regjering som i alt og ett har fått det slik den vil, i Stortinget. Jeg vil si meg meget godt fornøyd hvis jeg kan slippe så enkelt fra det som i denne saken, hvor altså regjeringspartiene har kommet til en annen konklusjon enn den Regjeringen kom fram til, rett og slett fordi jeg innser at ut fra de beskjedne tekniske inngrepene er det forståelig at man kan trekke en annen konklusjon. Regjeringen har lagt en annen vurdering til grunn. Nettopp fordi det har vært tale om en beskjeden kraftproduksjon, ser jeg ikke helt hensikten med å overkjøre tidligere vedtak i Stortinget og de miljøargumentene som er ført i pennen. Men jeg respekterer selvfølgelig konklusjonen og vil selvfølgelig også følge opp det med en kgl. resolusjon, slik jeg varslet i mitt tidligere innlegg. La meg så si til de viktige forslag som SV står for: SV blir invitert til å støtte Regjeringens mange gode forslag i det som har med miljøvennlig energi å gjøre, når Stortinget behandler meldingen om forsyningssikkerhet. Der er det flere invitasjoner til å støtte opp om Regjeringens politikk.
Flere har ikke bedt om ordet til replikk. De talere som heretter får ordet, har en taletid på inntil 3 minutter.
Da statsråd Norman gikk av, sa han i et intervju i avisen at det som hadde vært av medieoppmerksomhet og kjør mot ham som statsråd, var storm i et vannglass. Han sa til og med at det kanskje var storm i et tomt glass. Det er et terreng som Hallgeir Langeland er vel kjent i. Dette er en veldig, veldig liten sak, som ikke kan brukes som en illustrasjon på at det er noen grunnleggende og dyp uenighet mellom Regjeringen og regjeringspartiene på Stortinget når det gjelder hovedutfordringer knyttet til energispørsmål generelt og vannkraft spesielt. Som statsråden har redegjort for ganske klart, er dette et svært lite prosjekt når det gjelder kraft – det betyr litt i den lokale regionen der oppe – men også når det gjelder naturinngrep. Det som er svært tydelig i statsrådens innlegg, er jo at vi her snakker om avveininger av ulike hensyn. Begrepet «avgjørende» i den sammenhengen, som bl.a. representanten Langeland legger så stor vekt på, betyr jo i realiteten ikke annet enn at på et eller annet tidspunkt må noen momenter avgjøre en sak – og det var noen som ble avgjørende. Han kunne altså like gjerne ha falt ned på motsatt standpunkt, men flertallet i Stortinget vurderer altså dette på en noe annen måte. Det er en avveiningsforskjell som kommer til uttrykk, ikke en dyp uenighet om hovedlinjene i energipolitikken og vannkraftpolitikken mellom regjeringspartiene og Regjeringen. Jeg føler et veldig sterkt behov for å presisere det. Det er også riktig, som statsråden sier, at i den grad regjeringspartier i noe henseende har vært lojale mot sin egen regjering på Stortinget, må det virkelig være de som tilhører denne fraksjonen – det har jeg lyst til å understreke. Dette er altså ingen stor sak. Det er en forskjell i avveiningen av ulike hensyn som er gjort i dette tilfellet.
Eg takkar for så vidt for den oppklaringa frå Kristeleg Folkeparti at dei ser på dette som ei lita sak. Det er eg heilt einig i, det er ei lita sak om du ser på GWh – kraft frå eit vasskraftverk som leverer vatn til husstandar, kan produsera dobbelt så mykje straum som dette. Det er eit bitte lite kraftverk. Men det er naturinngrepet i seg sjølv eg kritiserer Kristeleg Folkeparti for, det er eit viktig poeng. Slik som eg då tolkar komiteleiaren, forstår eg det som at dei i kommande saker skal følgja opp Sem-erklæringa, knytt til at omsynet til natur og miljø skal gjelda fyrst og fremst. Det betyr at eg kan lena meg litt tilbake i saker som går på Vefsna og Bjerkreimvassdraget når dei kjem til behandling – då vil Regjeringa vera patent. Det set eg pris på.
Hvor tilbakelent den enkelte representant måtte finne det for godt å tilbringe tilværelsen, er opp til den enkelte, selvfølgelig.
Jeg skal for så vidt avrunde fra min side, jeg skal ikke trekke dette lenger enn nødvendig. Jeg har bare lyst til å si at jeg er veldig, veldig glad for at Hallgeir Langeland er beroliget. Det er jeg veldig glad for. Hvis vi kan bidra til det, legger denne saken seg fredelig og rolig på plass der den hører hjemme, som en relativt liten sak med ulike avveininger, hvor Regjeringen har hatt gode argumenter for sin innstilling, men hvor det også fantes gode argumenter for det motsatte. Det er det som er blitt avveiningens resultat der. Så er spørsmålet hva som skjer i Bjerkreim og Vefsna når den tid kommer. Det skal jeg ikke stå her og forskuttere nå. Det er ikke min oppgave å gjøre det. Jeg tar til etterretning at er det noen i dette huset som til de grader lovpriser Sem-erklæringen stort sett i enhver sammenheng, er det altså Hallgeir Langeland. Jeg skjønner ikke hvorfor du sitter på akkurat det setet du gjør! Kanskje Hallgeir Langeland burde vært i et annet parti tross alt.
Det var vel en passende avrunding av denne debatten – flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 12.[[Votering, se side 2225]]
Bioenergi har et stort potensial i Norge. Bakgrunnen for at Arbeiderpartiet har sett det som viktig å reise dette temaet i Stortinget, er at økt bruk av bioenergi både kan bidra til et bedre miljø og være et bidrag til å minske strømunderskuddet og til å utvikle flere gode arbeidsplasser flere steder i landet. Vi har en forpliktelse til å redusere utslippene av klimagasser i Norge. Det skal vi gjøre på flere måter. Statistikk fra Statistisk sentralbyrå viser at utslippene av de tre viktigste klimagassene våre har økt med 11 pst. i norske kommuner i perioden 1991–2001. Fra 2000 til 2001 økte utslippene med 1 pst., hovedsakelig på grunn av økt utslipp fra veitrafikken, fra industri og fra oppvarming av boliger og andre bygninger. I Oslo var økningen på hele 6 pst. dette året. Et tiltak blant flere for å redusere klimagassutslippene er å erstatte oljefyring til oppvarming med mindre forurensende energikilder. Oljefyring bidrar normalt sju ganger så mye til global oppvarming som bruk av trepellets. Vi vet at hver terrawattime fyringsolje som vi erstatter med bioenergi, reduserer Norges samlede utslipp av klimagassen karbondioksid med ca. 1 pst. Biobrensel er en miljøvennlig og fornybar energikilde som vi i altfor liten grad satser på i Norge. Så lenge vi ikke bruker mer biomasse enn den naturlige tilveksten, vil tilgangen på brensel aldri ta slutt. Bioenergi har også historisk sett vært en viktig energiressurs, og er det fortsatt i store deler av verden. Mens vi tidligere brukte ved og kvist til oppvarming og matlaging, kan vi nå effektivt varme oss med bark, flis, pellets og briketter. I dag dekker bioenergi om lag 6 pst. av Norges samlede energibehov. Av dette går ca. 6 TWh til oppvarming, hovedsakelig vedfyring. Vi kan ikke være fornøyd med dette. I våre naboland Sverige og Finland er andelen opp mot 20 pst. Norge er et skogbruksland, og derfor har vi alle muligheter til å satse betydelig mer på bioenergi. Økt uttak av skogvirke er avgjørende dersom vi skal nå vårt nasjonale varmemål. Det er også uutnyttede muligheter knyttet til slakteavfall, halm, husdyrgjødsel og metangass fra søppelfyllinger. Økt bruk av bioenergi er miljøvennlig. I dag går en fjerdedel av strømforbruket til oppvarming. Det er unødvendig mye, og det er en dårlig utnyttelse av strøm som ressurs. Arbeiderpartiet mener derfor det hadde vært fornuftig å innføre krav til vannbåren varme i alle nye næringsbygg over 1 000 m2, ikke bare i offentlige bygg, slik det er i dag. En av de viktigste forutsetningene for at fornybar energi skal lønne seg, er at Regjeringa velger en modell for elavgift for næringslivet som bidrar til dette. Nå er situasjonen den at flere prosjekter er lagt på is eller har stoppet opp fordi det er skapt usikkerhet rundt dette. Jeg ser fram til at Stortinget får forslag til ny modell i revidert nasjonalbudsjett til våren. Det er også særdeles viktig at vi får på plass ordningen med grønne sertifikater så snart som mulig. Det forskes en del innenfor bioenergi. Men det er behov for å styrke innsatsen til forskning og utvikling av nye produkter. Vi må også i samarbeid med jord- og skogbruksnæringen øke produksjonen av biobrensel, samtidig som vi fortsatt skal verne nok skog for å ivareta det biologiske mangfoldet. Flere steder i landet har de allerede kommet i gang med spennende prosjekter knyttet til bioenergi. På Hadeland i Oppland har f.eks. kommunene Gran, Lunner og Jevnaker gått sammen i en felles satsing på fornybar energi. Mange bolighus varmes opp med pellets, og både skoler, gartneri, kornmølle og skogindustrien bruker biobrensel. Hedmark er kanskje det fylket i landet som har kommet lengst når det gjelder utbygging av fjernvarme basert på fornybar energi. Hamar kommune er et godt eksempel i så måte. På Rena leir lanseres det nå planer om å varme opp hele leiren og også deler av Rena sentrum på denne måten. Det er kjempespennende. Også andre steder i landet skjer det spennende og nye ting når det gjelder pelletsproduksjon, bygging av fjernvarmeanlegg og utbygging av vannbåren varme til oppvarming av bolighus, sjukehjem, skoler og næringsbygg. Det er store klimagassutslipp fra veitrafikken. I Oslo var f.eks. veitrafikk alene ansvarlig for omtrent halvparten av utslippene av disse gassene i 2001. Det meste er utslipp fra person- og varebiler. I den forbindelse er det veldig interessant, det som nå skjer innenfor utvikling av biodiesel basert på planteolje og bioetanol laget av trevirke. Biodiesel og bioetanol kan produseres fra raps- eller rypsolje, slakteriavfall, fiskeolje, korn og skogsvirke. Det finnes med andre ord mange muligheter, hvis en evner og vil ta det i bruk. Og det er råvarer som vi i stor grad har tilgang på her til lands. EUs biodrivstoffdirektiv ble vedtatt i mai i fjor. Det har som mål at innen 2005 skal 2 pst. av alt drivstoff være biobasert. Innen 2010 skal andelen økes til nærmere 6 pst. Hvordan dette iverksettes i Norge, vil få betydning for utvikling av produksjonskapasiteten innenlands og for hvor raskt vi vil kunne redusere egne utslipp i transportsektoren. Det er også viktig hvordan Regjeringa følger opp signalene fra flertallet i energi- og miljøkomiteen, som i forbindelse med klimameldinga uttalte at det bør iverksettes et introduksjonsprogram for bruk av biodrivstoff for å øke volumet i Norge. Jeg vil gjerne utfordre statsråden også på dette punktet. Biodrivstoff kan produseres fra norske råvarer, og kan bety et solid grunnlag for framtidig næringsutvikling og verdiskaping i Norge. Jeg har selv besøkt bedriften Hadeland Bio-olje AS, som i ti år nå har gjennomført omfattende forsøk og tester med anvendelse av biodiesel. Erfaringene de har gjort, tilsier at det bør være realistisk å sette i gang biodieselproduksjon i langt større skala i Norge. De bedriftene som nå er i startgropa, enten det gjelder biodrivstoff eller annen bioenergi, trenger forutsigbare rammevilkår dersom de skal ha mulighet til å satse. Vi har en forpliktelse til å legge forholdene til rette for at slike miljøvennlige løsninger blir et reelt alternativ. Jeg ser fram til å høre hvilken strategi Regjeringa har for å øke bruken av bioenergi i Norge – ikke minst gjelder det skogfylkene Hedmark og Oppland.
Bioenergi er et viktig element både i Regjeringens satsing på miljøvennlig omlegging av energiforsyningen og i satsingen på å utvikle ny virksomhet innen jord- og skogbruk. Økt produksjon og bruk av bioenergi er derfor ivaretatt i de overordnede strategiene som gjelder for energiomleggingen og næringsutviklingen innen landbrukssektoren. De overordnede strategiene jeg refererer til, bør være vel kjent i Stortinget, og er bl.a. presentert i meldingen om forsyningssikkerheten for strøm, som Regjeringen la fram sist desember, og i forslagene til budsjett for 2004 fra Olje- og energidepartementet og Landbruksdepartementet. Økte avsetningsmuligheter for varme gjennom en forsert utbygging av vannbåren varme og fjernvarmenett er et viktig element i Regjeringens satsing for økt produksjon og bruk av bioenergi. Enova har som mål å utløse ny miljøvennlig energiproduksjon og energisparing på til sammen 10 TWh pr. år innen 2010. Enova har anslått at om lag 5 TWh pr. år vil være ny varmeproduksjon, og at betydelige mengder av dette vil måtte dekkes gjennom mer og bedre bruk av biobrensel. Enova la nylig fram årsrapporten for 2003. Den viser meget gode resultater for energiomleggingen samlet og bioenergi spesielt. I løpet av 2003 støttet Enova prosjekter som har et kontraktsfestet energimål på til sammen 1,8 TWh ny energiproduksjon og energisparing. Resultatene fordeler seg med 450 GWh vindkraft, 424 GWh energibruk og 953 GWh varme. Det vil si at varme utgjør hele 52 pst. av det samlede resultatet. Av dette er 675 GWh bioenergi, hvorav 370 GWh er ny biobrenselproduksjon. Den økte brenselproduksjonen tilsvarer en årsproduksjon på om lag 100 000 tonn biobrensel. Bioenergi var den dominerende enkeltkilden innen energiomleggingen i fjor, i 2003. Det betyr at bioenergi er vel ivaretatt innenfor de rammene som gjelder for Enovas tildeling av støtte. I tillegg til Enovas etablerte virkemidler ble det i forbindelse med strømsituasjonen sist vinter igangsatt en straksordning overfor husholdningene. Ordningen var et tilbud til de husholdninger som ønsket å gjøre noe med sin energiforsyning. Ordningen gav tilbud om støtte til installasjon av varmepumper, styringssystemer for elektrisk oppvarming og pelletskaminer. Så langt er det all grunn til å være fornøyd med resultatene. Hele 46 000 husstander har fått tilsagn om støtte, og det forventes at så mange som 19 500 vil takke ja til støtten og gjennomføre tiltak. Det har vist seg at det var absolutt flest som søkte og fikk støtte til varmepumpe. Dessverre var det kun et fåtall som benyttet anledningen til å skaffe seg pelletskamin eller strømstyringssystem. Hvilke energiresultater og markedsendringer som ordningen har gitt, vil nå bli evaluert. I stortingsmeldingen om forsyningssikkerheten for strøm varsler Regjeringen en ny satsing på utbygging av infrastruktur for varme. Den foreslåtte ordningen vil komme i tillegg til Enovas satsing for å nå målet om 4 TWh pr. år vannbåren varme basert på nye fornybare energikilder, spillvarme og varmepumper. Målet med ordningen er å bedre vilkårene for storskala varmeproduksjon, som i dag hindres av en svakt utbygd infrastruktur. Støtteordningen vil innebære en generell bedring i rammevilkårene for etablering av fjernvarme, og dermed bedre avsetningsmulighetene for miljøvennlig varme som krever slik infrastruktur. Foruten bioenergi vil dette f.eks. kunne være varme fra avfallsforbrenning og spillvarme fra kraftkrevende industri. Enovas etablerte varmeprogram og den nye satsingen på infrastruktur for varme bidrar til at etterspørselen etter miljøvennlig brensel, som bioenergi, vil øke. For å kunne utnytte den næringsmessige muligheten dette gir, og for å sikre en tilstrekkelig tilgang på biobrensel er det innført egne tiltak rettet mot tilbudssiden i bioenergimarkedet. Regjeringen har i stortingsmeldingen om forsyningssikkerheten for strøm satt som mål å øke tilgangen på biobrensel, slik at de andre målene knyttet til miljøvennlig oppvarming kan nås. Tilgangen på biobrensel vil kunne økes på ulike måter. Foruten økt uttak av skogsbrensel vil det kunne være rom for en omfordeling og en mer effektiv bruk av allerede tilgjengelige brenselsressurser. Foredlet biobrensel som f.eks. pellets er egnet for transport over større avstander, noe som legger til rette for både eksport og import. Enova har i 2004 igangsatt en målrettet satsing på biobrensel og etablerer derfor et eget program rettet mot foredling av bioenergi. Programmets hensikt er å fremme utbygging av en effektiv verdikjede for foredling og omsetning av biobrensel. Programmet rettes mot aktører som ønsker å utvikle langsiktig næringsvirksomhet innenfor verdikjeden for foredling og handel med biobrensel. Med dette menes oppbygging av kapasitet for uttak, transport, foredling og handel med biobrensel i industriell skala. Satsingen på bioenergi over Landbruksdepartementets budsjett er økt fra 15 mill. kr i 2003 til 18 mill. kr i år. I budsjettforslaget fra Landbruksdepartementet, St.prp. nr. 1, heter det bl.a. at innen rammene for langsiktig bærekraftig forvaltning er det potensial for å øke utnyttingen av biomasseressursene fra landbruket til energiformål. Økt bruk av bioenergi vil bidra til å styrke og opprettholde verdiskapingen i landbruket. Den styrkede satsingen på bioenergi innen landbruket har som mål å øke tilbudet og bruken av bioenergi fra jord- og skogbruket. Samtidig blir det forutsatt at satsingen legger grunnlaget for utvikling av landbruket som en totalleverandør av bioenergiløsninger. Jeg vil videre vise til at i et langsiktig perspektiv er satsingen på forskning og utvikling viktig for å få fram nye miljøvennlige og effektive energiløsninger, herunder bioenergiløsninger. I det nye programmet til Norges forskningsråd, RENERGI, er fornybare energikilder og energiproduksjon uten utslipp et viktig satsingsområde. Ny teknologi og ny viten er viktig for å kunne skape nye konkurransedyktige løsninger som kan utfordre de etablerte. Dette gjelder også for bioenergi. Bruk av bioenergi innen transportsektoren kan stimuleres gjennom ulike tiltak. For eksempel oppkreves det ikke autodieselavgift, CO2-avgift og svovelavgift for biodiesel, noe som gir slik diesel en konkurransefordel. I mai 2003 vedtok EU et direktiv om å fremme bruken av biodrivstoff og andre fornybare drivstoff til transport. Rettsakten er for tiden under behandling i departementenes spesialutvalg for energi, og Regjeringen vil komme tilbake til denne saken når vi har fått vurdert om direktivet vil være et relevant og effektivt tiltak for Norge. Jeg er enig med interpellanten i at økt bruk av bioenergi er et viktig miljøtiltak. Jeg vil igjen få vise til at Regjeringens satsing på energiomlegging gir gode resultater, og at både økt produksjon og bruk av bioenergi blir vel ivaretatt innenfor de overordnede strategiene for energiomleggingen og utviklingen av ny næringsvirksomhet innen landbrukssektoren.
Jeg takker statsråden for innlegget og svaret, og er glad for at statsråden viser vilje til å satse enda mer på bioenergi. Men på noen punkter her skulle jeg gjerne hatt et litt klarere svar. Det ene var noe av det siste som statsråden tok opp, nemlig EU-direktivet, som jeg skjønner er til behandling i spesialutvalget i Regjeringa, og om statsråden kan si litt mer nøyaktig når han har tenkt å komme til Stortinget med den saken, for jeg tror det haster litt. Det andre er at fra Arbeiderpartiets side har vi ikke noen problemer med å sette to streker under det i forsyningssikkerhetsmeldinga som dreier seg om bioenergi, f.eks. det som dreier seg om infrastruktur til fjernvarme, så det skal vi helt klart bli enige om. Vi har jo vært enige når det gjelder penger til Enova også til dette formålet. Men det som også er viktig, er at en nå greier å få i gang igjen – og får satt i gang enda flere prosjekter rundt omkring i landet – prosjekter som nå er lagt på is, fordi det er uavklart hva som skjer med elavgifta i forhold til næringslivet. Regjeringa skal jo komme tilbake med det i revidert nasjonalbudsjett, men kan vi der forvente at Regjeringa legger opp til en modell som gjør at det blir attraktivt å fortsette med mange gode løsninger nå, for å kunne utnytte bioenergi og fjernvarme på en god måte, og slik at vi får langt flere prosjekter i gang? Det siste som jeg gjerne skulle hatt et klarere svar på, gjelder tempoet i introduksjonsprogrammet som energi- og miljøkomiteens flertall har tatt til orde for i klimameldinga. Det hørte jeg ikke at statsråden svarte helt konkret på.
Det var tre viktige punkter som representanten Sylvia Brustad tok opp. Jeg skal prøve å svare så godt jeg kan. Når det gjelder biodrivstoffdirektivet, er det, som jeg sa i mitt innlegg, til behandling i spesialutvalget for energi i Regjeringen. Det er ganske krevende problemstillinger. I utgangspunktet må en være positiv til å implementere dette. Men spørsmål nr. 1 er: Er det EØS-relevant, slik at vi er nødt til å gjennomføre dette? For det andre: Har det kostnadseffektive løsninger? De tilgrensende, skal vi si, politikkområdene, som biodrivstoffdirektivet relaterer til, er energi, det er miljø, og det er landbruk. Alle de tre tilknyttede departementer har nå til vurdering hvordan de ser på biodrivstoffdirektivet i forhold til relevans for implementering. Det er viktig at vi i miljøpolitikken sikter mot kostnadseffektive løsninger, og det er ikke åpenbart at innføring av biodrivstoffdirektivet uten videre vil gi oss de mest kostnadseffektive løsningene. Det er heller ikke slik at forsyningssikkerhet og energidelen av dette best lar seg løse gjennom biodrivstoffproblematikken, og så står da interessene for landbruk igjen. Dette er altså problemstillinger som Regjeringen foreløpig ikke har konkludert på, men som gås igjennom. Men jeg kan vel varsle at vi er midt inne i en prosess, og alle disse momentene blir vurdert. Når det så gjelder det nye regimet for elavgift, som skal gjelde fra 1. juli 2004, er det en meget god prosess i Regjeringen på dette. Jeg viser for øvrig til det som ble sagt i budsjettet for 2004, og at vi nå har hatt til høring henholdsvis den danske og den svenske modellen. Det blir nå arbeidet meget målrettet for å trekke en konklusjon. Det er viktig for Regjeringen og for dem som skal forholde seg til dette, at det lages et system som er robust, og som er langsiktig, og at en derfor tar seg nødvendig tid til å vurdere disse valgene. Men svaret kommer, slik som varslet, i revidert nasjonalbudsjett. Når en helt til slutt også tar opp dette med introduksjonsprogram for biodrivstoff, vil jeg vise til innlegget mitt. Jeg vil for øvrig vise til at det ikke oppkreves verken autodieselavgift, CO2-avgift eller svovelavgift for biodiesel, og det kan være med og stimulere til økt etterspørsel. Økt produksjon vil bli ivaretatt gjennom en målrettet satsing i regi av Landbruksdepartementet, og eventuelle nye tiltak må også ses i lys av det omtalte EU-direktivet for biodrivstoff.
I slutten av januar i år stilte jeg statsråden et skriftlig spørsmål om framdriften for implementeringen av EUs direktiv for introduksjon av biobrensel. Fortsatt er det ikke noen avklaring på det, det hørte vi nylig. Men hvis man vil høre hva jeg og mange i Arbeiderpartiet mener, mener jeg det vil være relevant og nyttig for Norge å få dette implementert i norsk lovverk. Det er forunderlig, i saken om en aktiv og praktisk tilrettelegging av biodrivstoff, at det brukes over 6 mill. kr på forsøk med produksjon av hydrogen, mens det nøles med å legge til rette for en bred produksjon av biodrivstoff. Hydrogen er antakeligvis ikke realistisk i noen særlig stor skala i Norge før om 25 år, mens bioenergi nær sagt ligger rett utenfor stuedøra. Det er ingen grunn til å problematisere innføring av biodrivstoff i Norge. Vi er faktisk det eneste landet i Europa som gjør det, hvis jeg da ser bort fra Liechtenstein, som jeg mener ikke er så veldig mye å bry seg om i denne sammenheng. Jeg ser det også slik at olje- og petroleumslobbyen har sine interesser å ivareta, og de jobber nok ganske aktivt imot å få innfasing av biodrivstoff. Men en utvikling av biodrivstoffmarkedet har mange positive miljøelementer, og også en produksjonsverdi i løpet av en tiårsperiode på kanskje opptil 4–5 milliarder norske kroner. Innføring av biodrivstoff gir et bedre klimaregnskap, det gir verdiskaping i distriktene, og det gir landbruket en tilleggsaktivitet. Det betyr rett og slett god miljøpolitikk og næringsutvikling hånd i hånd. Utenforlandet Norge skal bruke om lag 800 mill. euro de neste fem år på vår EØS-billett. Dette vil i all hovedsak gå til de nye landene og til miljøtiltak. Artikkel 33 sier at fremming av fornybar energi er et viktig satsingsområde, og Polen vil derfor få veldig mye av disse pengene. Og de jobber for harde livet med nettopp biodieselproduksjon. Så hvorfor nøler vi i Norge? Vi har et selskap etablert på Hadeland, Habiol, som nå har drevet i over ti år med utviklingsarbeid, testing etc., og som faktisk er klar til å starte planlegging av en biodieselfabrikk. Utviklingen av produksjonsmiljø for biodrivstoff vil bety en ny næringssektor i Distrikts-Norge. Dersom Regjeringen er opptatt av at Innlands-Norge skal få flere bein å stå på, burde de bidra til næringsutvikling, så jeg synes de kan ta noen kraftigere grep i saken om innfasing av bioenergi og biodrivstoff. Også på Hadeland, som er den regionen som er kommet lengst i Norge når det gjelder bioenergi, med bl.a. Energigården, Habiol og BIOREG, burde det ligge til rette for et nasjonalt kompetansesenter, en kompetanseregion for bioenergi. Det er allerede et tett samarbeid med NTNU og NLH, men nå må staten også ville dette. Kyst-Norge har petroleum og fisk, og Innlands-Norge – Hedmark og Oppland – burde få bioenergi, med litt større satsing og litt større trøkk fra Regjeringens side.
Interpellasjonen fra Sylvia Brustad og statsrådens innlegg fokuserer på en viktig side av Regjeringens satsing på nye fornybare energikilder. Det er hevet over tvil at vi har ganske rike reserver ved å ta i bruk biobrensel, særlig til oppvarming via fjernvarme. Både i innstillingen til klimameldingen og i innstillingen til senere meldinger har et flertall pekt på de muligheter bruk av biobrensel gir for å redusere klimapåvirkningene og som et tilskudd til vår forsyningssikkerhet. Det er viktig at rammebetingelser legges til rette for økt bruk av fjernvarme basert på biobrensel til oppvarming av større bygg, og slik at dette kan bli lønnsomt for byggherren. Av statsrådens innlegg fremgikk det at i henhold til Enovas årsrapport kom 370 GWh fra ny biobrenselproduksjon i 2003. Dette tilsvarer en årsproduksjon på om lag 100 000 tonn biobrensel. Dette vil være et viktig tilskudd til produksjon og næringsvirksomhet i våre innlandsfylker. For å få best mulig effektivitet i bruk av biobrensel vil pellets- og brikettproduksjon være sentralt. Pellets gjør det f.eks. mulig å distribuere biobrensel over lengre avstander, kostnadseffektivt, og på en god måte. Det er gledelig at det for 2004 er satt i gang et målrettet arbeid for å fremme utbygging av en effektiv verdikjede for foredling og omsetning av biobrensel. For å få tilfredsstillende økonomi i slike prosjekter må både produksjon og logistikk vies stor oppmerksomhet. Interpellanten viser også til EU-direktivet og innblanding av bio i drivstoff. Statsråden opplyste i sitt innlegg at dette direktivet drøftes i departementet, og at han vil komme tilbake til Stortinget med en vurdering av om dette vil være hensiktsmessig i Norge. Det ligger allerede incentiver for å benytte biodiesel i transportsektoren. Vår energisituasjon er sårbar. I stortingsmeldingen om forsyningssikkerhet ble dette drøftet. Det er viktig at vi nå vurderer alle muligheter for å skape et robust energiforsyningssystem. I dette perspektiv vil biobrensel kunne være et viktig satsingsområde i samspill med våre øvrige energikilder.
Det hevdes av interpellanten at økt bruk av bioenergi er et viktig miljøtiltak, og videre at utbygging av miljøvennlig fjernvarme basert på biobrensel vil bedre situasjonen for kraftforsyningen og redusere klimagassutslippene. Jeg forstår veldig godt at Arbeiderpartiet og representanten Brustad er bekymret for situasjonen innen kraftforsyningen, men denne bekymringsfulle situasjonen har de jo seg selv å takke for. Hva har Arbeiderpartiet og representanten Brustad bidratt med for å bedre kraftforsyningen? Ingen verdens ting. Partiet har gjennom de siste åtte–ti år sørget for at alle større kraftprosjekter i Norge enten er blitt kraftig redusert eller avslått. Øvre Otta, Saltfjellet, Svartisen og Sauda er eksempler på dette. De fleste husker sikkert også tidligere statsminister Jens Stoltenbergs nyttårstale, der han slo fast at tiden for vannkraftutbygginger i Norge er over. Arbeiderpartiet og Brustad hevder også at de er tilhengere av kraftproduksjon basert på gass. Samtidig er det samme partiet mer katolsk enn paven når det gjelder utslipp av såkalte klimagasser, noe som også er kommet til uttrykk her i dag. Arbeiderpartiet og representanten Brustad må snart ta innover seg at dette ikke henger sammen. Istedenfor å ta selvkritikk for sin mangelfulle energipolitikk og gjøre noe med den, opplever vi her i dag at man heller vil satse på bioenergi «for å bedre situasjonen innen kraftforsyningen», som det heter så fint i interpellasjonen. Jeg har vanskelig for å ta dette alvorlig. Selvfølgelig kan det virke positivt å satse på bioenergi, i likhet med andre former for energi, men vi må i langt større grad satse på kostnadseffektive løsninger istedenfor det som er in i tiden eller politisk korrekt. Både på kort og mellomlang sikt er det bare økt kraftproduksjon, basert på enten vann eller gass, som vil gi oss tilstrekkelige energimengder, få balanse i markedet og sikre forsyningen. Det er ingen vei utenom dette. Nå må snart både Arbeiderpartiet og Regjeringen ta dette innover seg, før forsyningen bryter sammen.
Interpellanten etterspør Regjeringens strategi for å øke bruken av bioenergi i Norge. Her er jeg ikke like fornøyd som statsråden synes å være, men SV tilbyr iallfall drahjelp. I dag tidlig fremmet vi et Dokument nr. 8-forslag om tiltak for 4 000 nye arbeidsplasser gjennom økt satsing på bioenergi. Etter at den differensierte arbeidsgiveravgiften ble fjernet, har det oppstått et behov, spesielt i distriktene, for en mer aktiv næringspolitikk. Store svingninger i elprisene har dessuten ført til behov for tiltak som øker fleksibiliteten i energiforsyningen, og som virker stabiliserende på strømprisen. For å slippe å importere svært forurensende kullkraft trenger vi ikke gå omvegen om kostbar og klimaødeleggende gasskraft. Det finnes bedre og rimeligere løsninger som gir minst like mye energi og mange flere lønnsomme arbeidsplasser. I dag produserer Norge 16 TWh bioenergi, eller rundt 6 pst. av samlet energiproduksjon. Forslagstillerne vil i første omgang ha denne andelen opp på 10 pst. innen 2010. Bioenergi er en framtidsrettet energiform fordi den er basert på nye fornybare energikilder. Næringen trenger likevel drahjelp, fordi utviklingen går altfor sent. Mange forbrukere av elektrisitet og varme er i dag låst til andre kilder, som elkraft og oljefyring, gjennom etablert kompetanse og eksisterende teknologi. Denne teknologiske låsingen betyr at bioenergi starter med klare ulemper i forhold til andre rivaliserende energisystemer. Derfor foreslår SV at alle nye bygg, nye boligfelt og rehabiliteringer over 1 000 m2, ikke bare de statlige, skal bygges ut med vannbåren varme. Vi foreslår at man i revidert nasjonalbudsjett for 2004 går inn for å innføre en statlig lånegarantiordning for bygging av infrastruktur for vannbåren varme. Vi foreslår at det skal utarbeides en handlingsplan for trinnvis konvertering av oppvarming med fossil brensel til oppvarming med nye fornybare energikilder, med mål om 50 pst. konvertering innen 2008 og 80 pst. innen 2012. Vi foreslår å sette av 10 mill. kr til kompetanseutvikling innen bioenergi i revidert nasjonalbudsjett. Vi foreslår en handlingsplan for industrialisering av bioenergi i Norge, og vi foreslår implementering av EU-direktivet om biodrivstoff og iverksetting av en opptrappingsplan for bruk av biodrivstoff. Vi foreslår å innføre støtteordninger som gjør folk mindre avhengige av strøm til oppvarming, lik dem som er innført i Sverige. Og vi foreslår å utvide Husbankens støtteordninger for installering av vann- og luftbåren varme, slik at minst like mange husbankfinansierte hus blir bygd med fleksibel oppvarming som ellers i boligmarkedet. SV oppfordrer naturligvis både Regjeringen, interpellanten og Arbeiderpartiet til å gi sin støtte til forslagene, som nå blir behandlet i energi- og miljøkomiteen. Budsjettkameratene, regjeringspartiene og Arbeiderpartiet, glemte å satse på bioenergi i statsbudsjettet i fjor høst. Men etter denne debatten regner jeg med at det ordner seg i revidert nasjonalbudsjett til våren.
Det ble under representanten Vaksdals innlegg henvist til Jens Stoltenbergs berømte tale hvor han gav uttrykk for at epoken for de store vannkraftprosjektene nå var over. Jeg synes, i motsetning til Vaksdal, at Jens Stoltenberg holdt en veldig god tale, fordi den utløste en fokusering på de nye utfordringene og mulighetene vi har til å forbli en nasjon med ren og fornybar energi, man tenkte alternativt i forhold til vannkraft. Det var på mange måter en banebrytende tale. Jeg er veldig glad for den redegjørelsen statsråden hadde om strategien fra Regjeringens side, som jeg oppfatter som svært offensiv, ikke bare når det gjelder bioenergi, men også når det gjelder å få til helhetlige og gode løsninger og energipolitiske planer for ny fornybar energi. Jeg er også veldig glad for at Sylvia Brustad har signalisert at hun fortsatt ønsker å støtte de valgene og strategiene som ligger bl.a. i forsyningssikkerhetsmeldingen. La meg imidlertid si at det er viktig å få en avklaring om grønne sertifikater og elavgiften. Det er to særdeles viktige instrumenter vi nå trenger å få på bordet, for å kunne utløse det potensialet som ligger i ny fornybar energi. Jeg er veldig glad for at statsråden er så tydelig på at man er godt i rute i forhold til elavgiften. Det er et viktig signal å sende ut på et marked som venter på å få tydelige signaler. Når det gjelder spørsmålet om ny fornybar energi, er det min absolutte oppfatning at ved siden av den vannkraften vi har, og det potensial vi har for forsiktige utbygginger og moderniseringer, må framtidig vekst i energiforsyningen i størst mulig grad dekkes inn med ny fornybar energi. Det er Kristelig Folkepartis utgangspunkt, og det er også statsrådens utgangspunkt, selv om vi selvfølgelig ser at også gasskraft med CO2-håndtering vil ha en betydning i framtiden. Men selve gasskraftspørsmålet, akkurat slik innledningen fra Sylvia Brustad var, er vel kanskje den eneste biten som virkelig skiller oss i synet på strategiene for energiforsyning i tiden framover. Jeg er glad for at vi iallfall står sammen om prioriteringer i forhold til ny fornybar energi. Den alliansen er det veldig viktig å bygge for å gjøre framtidige politiske beslutninger robuste.
Det er bra med en interpellasjon om et så viktig tema som bioenergi. Det er noen av oss som bor litt lenger fra gass og olje enn andre. Vi er fra innlandet, så vi er veldig glade for denne interpellasjonen. Senterpartiet konstaterer at satsinga på bioenergi ikke har nådd de store høyder. Vi konstaterer derimot at Norges CO2-utslipp over tid er stigende. Dersom det ikke endrer seg mye, ligger det an til en overskridelse av vårt Kyoto-mål med om lag 15 pst. i 2010. Og skulle de tre konsesjonene med gasskraft bli utbygd, går det naturligvis enda verre. En av grunnene til at satsinga på bioenergi foreløpig er nølende, er at Regjeringa stadig snakker pent om bioenergi, men ikke har vært villig til å sette inn de tiltaka som er nødvendige for å få gode resultater. For bioenergi trenger drahjelp. Vi har som kjent et importbehov på minimum 5–7 TWh i et normalår og langt høyere behov i et tørrår. Det kan også være grunn til å nevne at den krafta vi innfører, stort sett er kullkraft, og at den vil bli dyrere når EUs kvotedirektiv for CO2 blir innført fra 1. mai neste år. Det kan også nevnes at nettoforbruket av strøm har begynt å øke igjen. Nettoforbruket i februar i år var 7,9 pst. høyere enn i februar i fjor. Det er neppe riktig å gi årets ekstra skuddårsdag skylda for alt dette. Det tyder kanskje på at vi er på vei tilbake til gamle takter, og da er det viktig at vi ser på naboene våre. Hva gjør nå Sverige og Danmark? De har i flere tiår ført en politikk med omfattende tiltak for å erstatte elkraft med andre energibærere i varmemarkedet. Det er innført store tilskudd til bioenergi og høye avgifter på elektrisitet, fyringsolje og naturgass. Disse rammebetingelsene har medført at elkraftandelen til oppvarming har falt til ca. 18 pst. i Sverige og til 6 pst. i Danmark. I Norge er denne andelen fremdeles på 70 pst. Det er altså nødvendig med tydelige og forutsigbare virkemidler dersom vi skal lykkes på dette området. Fritak for elavgift har nå gitt en total stopp i utbygging av alternativ varme. Jeg er glad for at energiministeren var inne på dette i stad. Han sa i hvert fall at vi skulle få et robust system, og så får vi vente og se hva det er for noe. Jeg vil også nevne at grønne sertifikater bør gjelde varme. Enova gjør en god jobb, men de trenger også drahjelp. Eli Arnstad sa i Nationen for noen dager siden at de var avhengige av et godt samarbeid med private og offentlige aktører. Energiministeren burde derfor så snart som mulig komme tilbake til Stortinget med en redegjørelse, med konkrete forslag til hvordan bioenergisatsinga kan styrkes.
Klimagassproblemstillingene er kanskje en av de største politiske utfordringene vi står overfor. Kyoto-forhandlingene medførte heldigvis at Norge har viktige utfordringer knyttet til betydelige reduksjoner i klimagassene. Det å redusere energiuttaket fra fossile energikilder er i dette perspektivet viktig. Samtidig er økt vannkraftutbygging ikke svaret på det energibehovet som er knyttet til reduksjon av fossile brennstoff og økningen i energibehovet. I dette perspektivet er det temaet som interpellanten har tatt opp, meget viktig. Vi har store ubrukte varmeressurser som ikke utnyttes. Venstre er derfor overbevist om at det viktigste grepet som må tas nå, er å begynne å ta i bruk de ubrukte varmeressursene, enten det er avfallsvarme eller det er bioenergi fra jord- og skogbruket. I parentes bemerket: Det verste Norge kan gjøre, er å øke bruken av fossile energikilder som olje og gass, med tilhørende økte klimagassutslipp. Økt bruk av bioenergi er avgjørende for å lykkes med å etablere et marked i Norge for varme basert på annet enn vannkraft og olje eller gass. Regjeringen har nå signalisert at det skal innføres en elavgift fra 1. juli. Det er et nødvendig tiltak. Venstre har et sterkt ønske om at den nye avgiften i enda større grad enn tidligere vil være en stimulans for å erstatte høyverdig elektrisitet til oppvarming med andre energikilder. For det er ingen tvil om at priser og avgifter stimulerer atferd. Det viste fjorårets prissjokk på strøm til fulle: Aldri har det blitt produsert og brukt så mye bioenergi som i fjor vinter. Det er også viktig å ha støtteordninger som stimulerer til økt kommersiell produksjon og bruk av bioenergi. Det har denne Regjeringen etablert, både gjennom Enova og Landbruksdepartementets bioenergiprogram, som forvaltes av Innovasjon Norge. Økt bruk av bioenergi tjener flere formål: Det gir skogeiere nye inntektsmuligheter, det er med på å frigjøre strøm, slik at strøm kan brukes til andre, mer høyverdige formål, og det kan erstatte bruken av fossil energi som olje og gass og dermed redusere klimagassutslippene. Det er i arbeidet med å redusere utslippene av klimagasser liten tvil om at transportsektoren er den sektoren der aktivitet og følgelig utslipp øker. Venstre har som visjon at Norge skal gå i front for å konvertere transportsektoren til å bli en nullutslippssektor, med hydrogen som drivstoff. Men det er en visjon som ikke blir realisert i morgen. I påvente av dette er etanol innblandet i bensin, biodiesel til erstatning for vanlig diesel, det mest målrettede man kan bruke for å redusere klimagassutslippene i transportsektoren.
Innsatsen har vært og er for liten med hensyn til å ta i bruk fornybar energi. Det er en kjensgjerning at energiproduksjonen ofte er en stor belastning for miljøet, bl.a. gjennom utslipp av klimagasser, som tidligere nevnt her i dag. Globalt står verdenssamfunnet overfor svært store og kompliserte tiltak dersom vi skal hindre menneskeskapte klimaendringer. Ifølge FNs klimapanel har den globale middeltemperaturen steget. En rapport fra 2001 anslår en global temperaturøkning på fra 1,4 til 5,8° C som sannsynlig de neste 100 år, og dette vil gi den høyeste middeltemperaturen på 150 000 år. Dette er alvorlig. Konsekvensene får jeg i denne sammenheng la ligge. Vår del av verden har et stort ansvar, også Norge. Som storforbruker av ikke fornybare energikilder og energiforbruk i verdenstoppen har vi derfor ansvar for å se på alternativene. Vi har også forpliktet oss på Kyoto-protokollen. Samtidig tilsier analyser fra Det internasjonale energibyrået, IEA, at forbruket av kull i verden øker og vil øke framover. Energiforbruket øker, og dessuten har EU-kommisjonen gjennom EURATOM-traktaten en rolle å spille i forhold til å fremme atomkraft. Dette må motvirkes. Når jeg drar disse resonnementene, er det fordi jeg i arbeidet i Nordisk Råd, som leder av miljø- og energikomiteen der, følger med i utviklingen i Norden og i Europa for øvrig. Men fra det internasjonale og til vår heimlige arena. Interpellasjonen setter søkelyset på behovet for handling i vårt land. Vi har en for liten innsats for bioenergi. Som det allerede er nevnt i debatten, er det flere initiativer flere steder i Norge. Møre og Romsdal Biobrensel på Averøya har meget godt gjennomarbeidede planer gjennom 100 pst. gjenvinning av energi ved prosessering av jomfruelig virke til pellets og bruk av avfallsvirke med volum beregnet opp mot 450 000 tonn, tilsvarende en produksjon på 2,16 TWh og en pris på ca. 25 øre pr. kWh. Utfordringen til statsråden er å sørge for at bl.a. Enova og andre statlige finansieringskilder opptrer slik at slike prosjekt som jeg her har nevnt, og andre som er nevnt i dag, faktisk kommer på rett kjøl og blir satt ut i livet.
SV og jeg er veldig glade for at vi nå endelig har en debatt om bioenergi. Og hvis jeg kan få si litt om særlig første del av siste talers innlegg, er det at jeg er veldig enig i det. Det er altså ikke nødvendig å forurense mer. Det er farlig å forurense mer, og det er ikke nødvendig å forurense mer for å få nok kraft. Det er ikke nødvendig med flere CO2-utslipp i Norge for å få mer kraft. Det er ikke nødvendig å importere forurensende kullkraft for å få nok kraft i Norge. Det er en realitet. Ikke nok med det, hvis vi som nasjon nå greier å gjøre det vi gjorde da vi ble en vannkraftnasjon, og det vi gjorde da vi ble en olje- og gassnasjon, nemlig å se en mulighet og satse skikkelig på den, så kan vi altså komme ut av dette med langt flere bærekraftige bein å stå på, med miljøvennlig teknologi utviklet i områder av landet som ellers ikke har så stor del av teknologiutviklingen, og vi kan komme ut med mange miljøvennlige grønne arbeidsplasser spredt utover hele landet. Dette er faktisk noe langt mer enn et miljø- og energipolitisk kinderegg. Det er slik at Norge er altfor avhengig av gass og olje. Det er alle enige i. Vi trenger flere miljøvennlige bein å stå på, og vi trenger en mer balansert teknologiutvikling i landet. Ved å satse, og satse skikkelig, på alternative energikilder, og spesielt på bioenergi, så vil vi oppnå en annen balanse i dette, og vi vil få flere bein å stå på både økonomisk og teknologisk. Og det er hele landet tjent med. Så er det ikke til å unngå at man i en debatt reist av representanten Sylvia Brustad om bioenergi må spørre seg om hvorfor i all verden Sylvia Brustads sterke engasjement for gasskraft kommer ut i denne debatten. For det er en realitet at satsing på gasskraft er miljøuvennlig og skaper forurensning, at det er helt unødvendig, og at det i tillegg til det rett og slett vil slå beina unna en bioteknologisatsing som vil komme innlandet til gode. Og det er jo fordi dette også selvfølgelig er en kamp om subsidiekroner. Hvis vi skal få til en slik satsing som vi må ha på plass hvis bioenergi skal få nødvendig volum til å kunne skaffe den miljøvennlige energien vi trenger, må vi altså sørge for at vi bruker subsidiekronene på de miljøvennlige, arbeidsplassvennlige og distriktsvennlige løsningene og ikke på å skaffe gasskraftverk som vil øke miljøproblemene våre, og som vil gjøre oss enda mer avhengige av det som vi er altfor avhengige av fra før.
Jeg er glad for at denne debatten viser at det er veldig bred enighet, med unntak for Fremskrittspartiet, om å satse mer på bioenergi i Norge, og det er viktig. Vi trenger det av hensyn til miljøet, vi trenger det av hensyn til å skape flere arbeidsplasser, ikke minst i Innlands-Norge, og vi trenger det også fordi det er et bidrag for å gjøre noe med kraftunderskuddet. Men da er det ingen grunn til å nøle. Og jeg vil fortsatt utfordre statsråden til å vise litt mer handling. Jeg ser at det er mye bra på gang. Det vil få Arbeiderpartiets støtte. Men det er også slik at når det gjelder spørsmålet om biodrivstoffdirektivet, så hørte jeg i tillegg til at statsråden sa at det var under arbeid i Regjeringa, at det også var veldig mange motforestillinger mot å implementere det. Fra Arbeiderpartiets side må jeg si at det er viktig både å få det fram og også å implementere det, fordi det vil få virkning i forhold til produksjonskapasiteten innenlands, og det vil også få virkning i forhold til hvor fort en kan redusere utslippene i transportsektoren. Vi vet at transportsektoren er en av dem som slipper ut veldig mange stoffer som vi ikke ønsker. Så tar jeg det for gitt at statsråden, når han nå kommer med el-avgifta og hva som skjer med den i revidert nasjonalbudsjett, har et opplegg som gjør at det stimulerer til mye større bruk av bioenergi enn det som dessverre nå har stoppet opp, og at også tempoet når det gjelder grønne sertifikater er høyt, slik at vi får innført det så fort som mulig. Så til Fremskrittspartiet. I motsetning til Fremskrittspartiet greier Arbeiderpartiet å ha to tanker i hodet på en gang. Og jeg må nok si at det er ganske urimelig å beskylde Arbeiderpartiet for ikke å ha gjort noen verdens ting med kraftunderskuddet i Norge. Da må jeg med all respekt si at Fremskrittspartiet har fulgt veldig dårlig med i timen. Arbeiderpartiet har gjort noe både når det gjelder vannkraftutbygginger og ikke minst gasskraft – hvor vi har fått utrolig mye kjeft, men det tar vi imot med glede – og også for å opprette Enova og få mye penger til alternative energikilder, som f.eks. bioenergi. Når det så gjelder representanten Karin Andersen og SV, tar jeg til etterretning at hun velger å så tvil om mitt og Arbeiderpartiets engasjement for å øke bruken av bioenergi. Det synes jeg egentlig er trist, fordi jeg tror Arbeiderpartiet og SV på dette punktet kan være enige om svært mye. Det er ingen motsetning i at Arbeiderpartiet i tillegg til å ville ha en økt satsing på bioenergi også er opptatt av å bygge gasskraftverk for å redusere kraftunderskuddet og dermed få lavere strømpriser, og jeg vil advare mot å oppkonstruere motsetninger mellom regioner i landet. Vi trenger både økt bruk av bioenergi og mer gass for å få strømprisen ned både for folk og for bedrifter.
Jeg synes dette har vært en svært interessant og god debatt. Jeg er glad for alle innleggene og for engasjementet. Heller ikke der hvor kanskje noen vil si at en sender en hilsen hjem til de ulike fylker, har jeg noen problemer med å se at nettopp dette hører tett sammen med en god distriktspolitikk. Jeg synes det er bra at representantene faktisk gjør oppmerksom på at det er både engasjement og initiativ ute i fylkene som kan utnyttes til fordel for økt bruk av bioenergi. Bruk av bioenergi har hatt en betydelig økning og vekst i de senere årene, men det er åpenbart også slik at potensialet er mye større enn hva vi hittil har kunnet utnytte. Grunnene til at vi satser på bioenergi, burde være åpenbare. Bioenergi er miljøvennlig, gjør norsk energiforsyning mer robust, sikrer en god utnyttelse av en ubrukt biomasse og har betydning for distriktet, som jeg sa, og for skogbruket. Det kan sikkert anmerkes også andre fordeler. Bare noen korte merknader til noen av innleggene. Jeg er enig i det som Berit Brørby sa om betydningen både for distriktet og for miljøet, slik jeg har sagt. Jeg synes nok ikke at sammenligningen mellom vår satsing på hydrogen i forhold til biodrivstoff helt henger sammen. Fordi hydrogen ikke er en energikilde, men en energibærer og har et helt annet perspektiv ved seg, bør ikke disse settes opp mot hverandre. Heller ikke olje mot biodrivstoff synes jeg bør settes opp som i konflikt, og det er iallfall slett ikke slik at det er oljeselskapet som truer innføringen av biodiesel eller biodrivstoff. Dette går veldig mye på kostnadseffektivitet. Det legger jeg ikke skjul på. Kan vi forsvare de midlene som må legges inn for økt bruk av biodrivstoff, gjennom implementering av direktivet, eller er det andre og mer kostnadseffektive midler som bringer oss nærmere målet? For miljøet er en viktig del av dette. Jeg tar med glede også imot invitasjonen fra Ingvild Vaggen Malvik når det gjelder nye arbeidsplasser. Jeg tror faktisk det er et stort potensial med hensyn til arbeidsplasser ved en økt biobrenselproduksjon. Når det gjelder Inger S. Engers innlegg, ville jeg også vært litt varsom med å henvise til forurensende kullkraft for all import av kraft. Det er nok noe mer variert. Blant annet er både atomkraft og også vannkraft med i dette, bl.a. ved import fra Russland. Enger ber om en redegjørelse for Stortinget om hvordan bioenergibruken kan styrkes. Jeg synes denne interpellasjonsdebatten er en god begynnelse, og en god fortsettelse vil være når Stortinget skal behandle stortingsmeldingen om forsyningssikkerhet. Vi får se hva som kommer ut av det, men jeg stiller opp når Stortinget ber meg om å komme tilbake, eventuelt, med et fornyet oppdrag når det gjelder bruk av bioenergi.
Behandlingen av sak nr. 13 er dermed avsluttet.
Vi går da til votering.
Under debatten har Presidentskapets medlem Ågot Valle satt frem et forslag. Forslaget lyder: «Det utarbeides forslag til en registreringsordning for dem som oppsøker Stortinget på vegne av seg selv eller andre for å påvirke Stortinget i saker som er til behandling.» Det voteres alternativt mellom dette forslaget og Presidentskapets innstilling.
Under debatten har Henrik Rød satt frem et forslag på vegne av Fremskrittspartiet.
Her foreligger det et avvikende forslag, fra Fremskrittspartiet. Forslaget lyder: «§ 2 skal lyde:Kollegiet fungerer som styre for Riksrevisjonen og behandler saker av overordnet karakter når det gjelder administrasjon og økonomi. Kollegiets hovedoppgave er å behandle faglige saker som skal fremlegges for Stortinget. Revisjonsråden er etatens øverste tjenestemann og er dens daglige leder i alle spørsmål som gjelder administrasjon, økonomi og faglige spørsmål. Kollegiet fastsetter en nærmere stillingsinstruks for stillingen.» Det voteres alternativt mellom komiteens innstilling og forslaget fra Fremskrittspartiet.
Under debatten har Martin Engeset satt frem et forslag på vegne av Høyre og Kristelig Folkeparti, og det er inntatt på side 14 i innstillingen.
Her foreligger det et avvikende forslag fra Høyre og Kristelig Folkeparti. Forslaget lyder: «Antegnelsene til statsregnskapet for 2002 vedkommende:Barne- og familiedepartementet, sak 1Forsvarsdepartementet, sak 1 og 2blir desidert i samsvar med innstillingen fra Riksrevisjonen.» Det voteres alternativt mellom komiteens innstilling og forslaget.
Under debatten har Henrik Rød satt frem et forslag på vegne av Fremskrittspartiet. Det vil bli votert først over dette forslaget, som lyder: «Stortinget ber Regjeringen utrede og vurdere en vesentlig økning av togstrekninger som legges ut på anbud og en overgang fra rammeavtale med bare et selskap, NSB, til et system med likebehandling av ulike transportkonsern som vil tilby sine tjenester på vei, luft, sjø og jernbanelinjer.»
President! Jeg stemte feil.
Det ser ut til at mange har stemt feil. Vi tar da voteringen på nytt.
Under debatten har Hallgeir H. Langeland satt frem et forslag på vegne av Sosialistisk Venstreparti. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringa om å lage ei tiltakspakke som kan realisere det energisparepotensial på 5,3 TwH i prosessindustrien, som PIL og ENOVA har peikt på.» Det vil bli votert alternativt mellom dette forslaget og innstillingen fra komiteen.
Under debatten har Hallgeir H. Langeland satt frem et forslag på vegne av Sosialistisk Venstreparti. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringa setje i gang eit arbeid for å finne attbruk for dei til saman 16 betongunderstella i Nordsjøen, og teknologiutvikling som sikrar miljø, kvalitet og tryggleik i fjerning og tilbakeføring av plattformene. I påvente av dette arbeidet og nærare utgreiing av Frigg-feltet, skal betongunderstellet TCP2 forseglast der det står.» Det vil bli votert alternativt mellom dette forslaget og innstillingen fra komiteen.
Presidenten antar at Sosialistisk Venstreparti og Venstre her ønsker å stemme imot.
Det foreligger ikke noe voteringstema i sak nr. 13.
Det foreligger ikke noe referat.