Cijenjene gospođe i gospodo zastupnici nastavljamo s radom na 13. sjednici Hrvatskog sabora. Sve vas srdačno pozdravljam! Raspravit ćemo - Konačni prijedlog Obiteljskog zakona, drugo čitanje, P.Z.E. br. 544; Predlagateljica zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta ste primili. Kod donošenja zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za obitelj, mlade i sport, Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku i Odbor za pravosuđe. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnica predlagateljice dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Poštovana Maja Sporiš, zamjenica ministrice socijalne politike i mladih. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovane zastupnice i zastupnici. Predloženim konačnim prijedlogom Obiteljskog zakona pristupilo se reformi obiteljskog zakonodavstva kako bi se u najvećoj mogućoj mjeri sustavno unaprijedila obiteljsko-pravna zaštita djece i odraslih osoba s invaliditetom u materijalnom i procesnom dijelu odredbi na način da se ispune međunarodno preuzete obveze RH, uvaže stavovi i upute Europskog suda za ljudska prava posebice u odnosu na RH te implementiraju suvremene međunarodne smjernice i preporuke uzimajući pritom u obzir mogućnosti kojima RH raspolaže. Stanje obiteljsko-pravne zaštite djece i odraslih članova obitelji pod skrbništvom u RH u ovom trenutku nije zadovoljavajuće što je istaknuto u Strategiji razvoja sustava socijalne skrbi u RH za razdoblje od 2011. do 2016. koju je prihvatila Vlada RH 2011. godine. Stoga je donošenje novog Obiteljskog zakona rezultat potrebe za rješavanjem niza problema u praksi, posebno u odnosu na zaštitu djece od manipulacije tijekom i nakon razvoda braka roditelja, porast broja presuda Europskog suda za ljudska prava protiv RH posebice s područja obiteljsko-pravne zaštite i zaštita osoba s invaliditetom te ispunjavanje međunarodnih obveza RH. Jedan od ciljeva donošenja ovog zakona je između ostaloga i prilagodba instituta razvoda braka načelu sporazumijevanja i premještanju odgovornosti za uređenje obiteljskih odnosa sa sudova i centara za socijalnu skrb na roditelje. Stoga se konačnim prijedlogom Obiteljskog zakona uvode novi oblici izvansudske pomoći u rješavanju konfliktnih obiteljskih odnosa uvođenjem instituta obveznog savjetovanja i obiteljske medijacije. Obvezno savjetovanje je postupak kroz koji se bračnim drugovima pruža sustavna stručna pomoć prije formalnog pokretanja sudskih postupaka kako bi se potrebe djece i roditelja najprije sporazumno definirale u obliku plana o roditeljskoj skrbi izvan sudskog postupka, a potom u sudskom postupku provjerile i dobile snagu ovršne isprave. Cilj provođenja obiteljske medijacije je postizanje dogovora među roditeljima, dakle plana o zajedničkoj roditeljskoj skrbi, uz pomoć posebno educiranih obiteljskih medijatora izvan sudskog postupka što će doprinijeti smanjenju broja sudskih postupaka te spriječiti dodatno traumatiziranje djece. Konačnim prijedlogom zakona propisano je da je obiteljska medijacija do 1. siječnja 2015. godine dobrovoljna, dok od 1. siječnja 2015. godine prvi sastanak obiteljske medijacije prije razvoda braka postaje obavezan obzirom da se procjenjuje da će do tada biti educiran dovoljan broj obiteljskih medijatora u sustavu socijalne skrbi. Ovim zakonom redefinira se koncept skrbničke zaštite u pogledu opsega lišenja poslovne sposobnosti, napušta se postojeći institut roditeljske skrbi nakon punoljetnosti jer je sa stajališta suvremenih shvaćanja zaštite ljudskih prava odraslih osoba s invaliditetom potpuno neprihvatljivo tretirati odrasle osobe s invaliditetom kao djecu, odnosno dati roditeljima odraslih osoba s invaliditetom ovlasti i dužnosti iz roditeljske skrbi jednako kao prema maloljetnoj djeci. Nadalje, propisuje se obveza djelomičnog lišenja poslovne sposobnosti kao pravilo i to samo u dijelovima u kojima je to doista potrebno za zaštitu prava štićenika, a institut potpunog lišenja poslovne sposobnosti u potpunosti se napušta. Konačni prijedlog zakona omogućuje da se za skrbnika bude imenovano i više od jedne osobe kao i da se imenuje zamjeniku skrbniku čime je moguće spriječiti zastoj u obavljanju poslova skrbnika u slučajevima trenutne spriječenosti skrbnika. Ujedno se uvodi zakonska obaveza poštivanja prije izraženih stavova i želje štićenika te omogućava svakoj osobi da u vrijeme postojanja poslovne sposobnosti imenuje osobu koju bi želio imati za skrbnika. Time se u hrvatski pravni sustav uvodi institut anticipiranih naredbi sukladno pozitivnoj komparativnoj praksi. Konačnim prijedlogom zakona ostvarivanje zajedničke roditeljske skrbi koji kolokvijalno kažemo je i zajedničko skrbništvo nad djetetom, uređeno je na način da kada roditelji ne žive zajedno, dakle nakon razvoda braka ili prestanka izvanbračne zajednice način izvršenja zajedničke skrbi roditelji utvrđuju sporazumom, dakle planom o zajedničkoj roditeljskoj skrbi. Ukoliko roditelji takav plan nisu postigli sud može u postupku razvoda braka donijeti odluku o zajedničkoj roditeljskoj skrbi ako su roditelji tijekom sudskog postupka ipak postigli sporazum o zajedničkom skrbništvu ili odluku da roditeljsku skrb vrši samo jedan roditelj, ako dogovora ipak nije bilo a u interesu je djeteta da se skrb dodijeli jednom od roditelja pri čemu će sud posebno voditi računa o tome koji roditelj nije bio spreman na suradnju pri sastavljanju plana o zajedničkoj roditeljskoj skrbi te koji roditelj nije poticao ostvarivanje kontakata djeteta s drugim roditeljem. Ove odredbe predstavljaju snažan mehanizam borbe protiv manipulativnih roditelja koji u postupku razvoda nisu vođeni prvenstveno interesom djeteta. U slučaju da se u postupku obveznog savjetovanja bračni drugovi ne dogovore oko plana o zajedničkoj roditeljskoj skrbi centar za socijalnu skrb će ih uputiti da pristupe prvom sastanku obiteljske medijacije. Bračni drug koji ne pristupi prvom sastanku obiteljske medijacije ne može podnijeti tužbu za razvod braka. U odnosu na prijedlog zakona u prvom čitanju brisane su odredbe, tzv. odredbe o 6 mjeseci kako smo ih zvali hlađenja prema kojima niti jedan bračni drug nije mogao podnijeti tužbu za razvod braka ako samo jedan od njih nije pristupio prvom sastanku obiteljske medijacije. Nadalje, konačnim prijedlogom zakona uvodi se novi institut, mirovanje ostvarivanja roditeljske skrbi čija je uloga omogućiti ostvarivanje dijela roditeljske skrbi od strane maloljetnog roditelja i roditelja koji je poslovno nesposoban u granicama njihovih sposobnosti. Napušta se institut stjecanja poslovne sposobnosti odlukom suda kada je dijete starije od 16 godina postalo roditelj u odnosu na institut posvojenja. Nakon rasprave o Prijedlogu obiteljskog zakona iz teksta konačnog prijedloga uklonjene su odredbe o smještaju djeteta kod potencijalnog posvojitelja prije zasnivanja posvojenja, tzv. probni smještaj djeteta, obzirom da je procijenjeno da takav smještaj ne bi uvijek bio u najboljem interesu djeteta. Umjesto probnog smještaja uvodi se obveza centra za socijalnu skrb da pripremi dijete za posvojenje te omogući kontakte djeteta s potencijalnim posvojiteljem radi procjene hoće li zasnivanje posvojenja biti u skladu s dobrobiti djeteta. Za vrijeme ostvarivanja kontakata s djetetom centar za socijalnu skrb će osigurati stručnu pomoć i potporu te procjenjivati budući odnos djeteta i potencijalnog posvojitelja. U dijelu koji se odnosi na uzdržavanje uvodi se recipročna obveza punoljetnog unučeta da uzdržava baku i djeda ako oni to sami nisu u mogućnosti i ako su oni njega uzdržavali kada je to bilo potrebno. Nadalje, zakonski se određuje obveza da se jednom godišnje objavljuje tablica o visini uzdržavanja djece s obzirom na dob djeteta, broj djece i stalne novčane prihode, znači platne razrede obveznika uzdržavanja kako bi se postigla veća razina pravne sigurnosti, kao i radi pojednostavljenja postupka određivanja visine uzdržavanja, njegova povećanja ili smanjenja. Zbog niza praktičnih pitanja koja se učestalo pojavljuju u praksi u vezi s privremenim uzdržavanjem i regresnim zahtjevima prema obveznicima uzdržavanja ovaj institut se uređuje posebnim propisom kojim će se predmetna pitanja regulirati na način koji će omogućiti jednoobraznost u ostvarivanju prava i učinkovitiju regresnu naplatu isplaćenih iznosa od stranke obveznika uzdržavanja. Konačnim prijedlogom Obiteljskog zakona definiraju se odredbe osnivanju centra za posebno skrbništvo kao javne ustanove čiji će zaposlenici biti imenovani posebnim skrbnicima djeci i osobama lišenim poslovne sposobnosti u postupcima pred sudovima. Međunarodni dokumenti na ovom području obvezuju nas da ovim kategorijama osoba osiguramo zastupanje u sudskim postupcima od strane neovisnog tijela. Na taj način osigurava se adekvatna zaštita djece u postupcima pred nadležnim sudovima sukladno međunarodnim dokumentima, odnosno osigurava se njihovo zastupanje, neovisno o roditeljima i centru za socijalnu skrb i to od strane stručnjaka osobito senzibiliziranih za rad s djecom. Uvođenjem instituta posebnih skrbnika u sklopu neovisne javne ustanove sprečava se potencijalni sukob interesa na strani centara za socijalnu skrb te osigurava najviša moguća razina zaštite djece te odraslih osoba u postupcima lišenja poslovne sposobnosti. Zaključno, Konačni prijedlog Obiteljskog zakona koji vam danas predstavljam u najvećoj mjeri je odgovorio na ciljeve kojima smo se vodili tijekom njegove izrade te vas stoga pozivam da ga podržite. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku. Potpredsjednik Željko Reiner, izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Poštovana gospođo zamjenice ministrice. Pa moram priznati vi ste iznijeli jedan cijeli niz razloga zbog kojih se išlo na stvaranje ovog zakona. Meni ipak usprkos tome nije potpuno jasno zašto se nije išlo na promjene i izmjene postojećeg zakona koji je imao dobro, usuđujem se reći bitno bolje riješeno cijeli niz stvari nego što se rješava ovim zakonom. Primjerice, čini nam se da bi zaštita braka i obitelji, koja je ujedno i ustavna kategorija, trebala biti temeljna stvar u ovom zakonu, a ona se nekako izgubila. Jer da je Vlada uistinu imala namjeru promjenama takvog propisa učinit pozitivne iskorake u korist braka i obitelji, a time naravno i djece, onda bi posebna zaštita tih dvaju složenih institucija i državna skrb o njima bilo prioritetno načelo koje bi se moglo iščitavati iz cijelog teksta jer interes i dobrobit djeteta se sigurno najbolje štiti donošenjem takvog Obiteljskog zakona koji će štititi i uključivati brak i obitelj. Neosporno je da su upravo stabilan i skladan brak, odnosno funkcionalna obitelj najbolje okruženje za rast i razvoj djeteta i zato onda naglasak je trebalo staviti kad su se već radile takve izmjene na bračno savjetovanje prije razvoda braka, dakle kao preventivnu mjeru s ciljem očuvanja i zaštite braka i obitelji, a umjesto toga se zapravo razrađuje vrlo detaljno obvezno savjetovanje, obiteljska medijacija kao mjere smanjivanja štetnih učinaka razvoda braka, osobito kad su uključena djeca. Prema tome, umjesto da se zapravo pokuša očuvati bračna zajednica na korist djece, zapravo je cijeli naglasak stavljen na to da se pokušaju popraviti štete koje će biti nanesene. Hvala lijepo.
Na repliku odgovara zamjenica ministrice socijalne politike mladih poštovana Maja Sporiš. Izvolite.
Ovako, nije bio primarni cilj zaštita braka roditelja, dakle odraslih osoba, primarni cilj je bila zaštita djece. Smisao medijacije je prije svega ne da ljude zadrži u braku pa na taj način štiti djecu, smisao medijacije je da roditelji, odnosno odrasle osobe koje su odlučile razvrgnuti svoju bračnu zajednicu donesu plan roditeljske skrbi. Njihov brak prestaje ali njihovo roditeljstvo ostaje zauvijek.
Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime kluba HNS-a govorit će poštovana Sonja König. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče Sabora, poštovana zamjenice ministra, kolege i kolegice. Prošlo je više od godinu dana od kada je prijedlog Obiteljskog zakona predstavljen javnosti i od kada se o Obiteljskom zakonu na ovaj ili onaj način u javnosti raspravlja. U tom periodu predložene su mnoge dopune i poboljšanja, o nekima smo govorili i ovdje u našoj sabornici prilikom rasprave prijedloga Obiteljskog zakona u prvom čitanju. Mnogi prijedlozi su prihvaćeni i ovim putem izražavam zadovoljstvo u ime kluba HNS-a, što su i mnogi naši prijedlozi prihvaćeni, što su mnogi naši prijedlozi za poboljšanja nađeni u ovom konačnom prijedlogu zakona. Svi želimo, vjerujem osigurati što većem broju naših sugrađana priliku za sreću. U nekim slučajevima je to lakše, u nekima teže, u nekima je potrebno dodati samo dvije riječi u zakon i time pružiti priliku nekom od naših susjeda ili nama samima priliku za sreću. Takvu priliku imamo upravo sada ukoliko prihvatimo prijedlog da pravo na posvojenje imaju i oni koji žive u izvanbračnoj zajednici. Što se tiče posvojenja apsolutno podržavamo odredbe zakona koje ubrzavaju sam postupak, podržavamo i pohvaljujemo postupke Ministarstva socijalne politike i mladih koje je u području posvojenja u posljednje vrijeme donijelo mnoge dobre odluke i vjerujemo da će donošenjem još jedne koje ćemo danas predložiti usrećiti mnoge naše sugrađane. U našoj zemlji pravo na posvojenje trenutno, a predloženim zakonom imaju bračni drugovi i osobe koje nisu u braku. Dakle, samci, ali ne i oni koji žive u izvanbračnoj zajednici. Za takvu odredbu ne vidimo niti jedan dobar razlog, pogotovo zato što je izvanbračna zajednica prema istom ovom zakonu stabilna životna zajednica neudane žene i neoženjenog muškarca koja traje najmanje 3 godine i u kojoj žena i muškarac zajedno, kao ustalo i svi drugi dijele i dobro i zlo. Pa pružimo šansu i njima da postanu posvojitelji. To je po nama humana i zdravo razumska odluka. Tom odlukom ćemo dokazati da poštujemo naš Ustav kojim je sloboda i jednakost najviša vrednota. Tom odlukom ćemo dokazati da poštujemo zakone koje smo na ovom istom mjestu i donijeli, jer Zakon o ravnopravnosti spolova i Zakon o suzbijanju diskriminacije izričito zabranjuju diskriminaciju temeljem bračnog ili obiteljskog statusa. Ukoliko u obzir uzmemo stajališta da je posvojenje pravni institut ustanovljen u korist djeteta, nelogično je da posvojenje dozvolimo osobi koja nije u braku a ne i osobama koje žive u stabilnoj i trajnoj izvanbračnoj zajednici. Prema tome, ako je ta institut omogućen ljudima koji žive u braku, ali i ljudima, odnosno i muškarcima i ženama koji žive sami, onda je više nego logično da se to omogući i ljudima koji žive u izvanbračnoj zajednici jer dobrobit djeteta je da živi okruženo onima koji će mu pružiti ljubav i potporu. To razumiju i mnoge zemlje u našem okruženju, to razumiju i mnoge zemlje iz naše europske obitelji koje svojim građanima koji žive u izvanbračnoj zajednici omogućuju posvojenje. Neke od njih su Portugal, Island, Nizozemska, Belgija, Ujedinjeno kraljevstvo pa i naša susjedna Slovenija. Što se tiče izvanbračnih zajednica, sve više naših sugrađana živi u takvoj vrsti zajednice. Takav je trend i u svijetu i na cijelom području Europske unije. U našoj zemlji se prema posljednjem popisu stanovništva u odnosu na 2001. godinu broj izvanbračnih zajednica povećao za 52% i svaki dan raste. Pa dajmo šansu i njima da postanu posvojitelji i nemojmo ih stavljati u poziciju da niječu ili skrivaju svoju ljubav ili status. Dakle, sad je prilika da Obiteljski zakon uskladimo sa Ustavom, zdravim razumom ali i s našom humanošću. Sad je prilika da pravo na posvojenje proširimo i na naše sugrađane koji žive u izvanbračnim zajednicama i mi u klubu HNS-a vjerujemo da ćemo tu priliku svi zajedno i iskoristiti. Kada govorimo o činjenju, o mogućnostima, o pravima izbora, o slobodnom donošenju odluka neizbježno moramo govoriti i o odgovornosti koje naše odluke i postupci sa sobom nose. U tom kontekstu gledamo i na preporuke pravobraniteljice za djecu iz proteklih godina, radi se naime o priznanju očinstva maloljetnih roditelja. Stava smo da se malim izmjenama u tim odredbama mogu postići dodatna poboljšanja. Podaci Hrvatskog zavoda za javno zdravstvo pokazuju da je u posljednje 3 godine u Hrvatskoj zatrudnjelo 5 237 tinejđerki. Isti izvor pokazuje i podatak da samo 40% mladih parova koristi bilo koji oblik kontracepcije, pa podatak od peko 1500 maloljetničkih trudnoća godišnje i nije začuđujući ali je zabrinjavajući. A zabrinjava nas i to što prijedlog zakona predviđa da takvi maloljetni roditelji, a sposobni shvatiti značenje izjave za priznanje očinstva, za priznanje očinstva trebaju i odobrenje svojih roditelja. A mnogi slučajevi pokazuju da roditelji maloljetnih roditelja baš i nisu spremni, osim u doista rijetkim situacijama dati takvo odobrenje, čime se u praksi može onemogućiti utvrđivanje očinstva djeteta, odnosno prolongirati do punoljetnosti djetetova roditelja. To onda može i potrajati i odnositi se na veliki dio rođene djece jer kao što sam rekla, podaci Zavoda za javno zdravstvo pokazuju da se u Hrvatskoj godišnje zabilježi preko 1500 maloljetničkih trudnoća. I zato se slažemo s onima koji kažu da u postupku priznanja očinstva onih roditelja koji su maloljetni izjava odobrenja njihovih roditelja ne bi smjela biti odlučujuća. To je napomena koja se tiče priznanja očinstva, a imamo i jednu koja se tiče rastave braka. Za postojanje braka prema Obiteljskom zakonu potrebno je da su nevjesta i ženik osobe različitog spola, da su izjavili svoj pristanak za sklapanje braka i dostavili odgovarajuće isprave, odnosno potvrde. Dakle, što se tiče zakonskih uredbi za sklapanje braka potrebno je relativno malo uvjeta, kao što zapravo treba i biti. No ako te iste osobe odluče u nekom periodu svog života se rastati, ako se te iste osobe žele rastati, sud i država puno manje vjeruju iskazima bračnih drugova jer će sud razvesti brak ako oba bračna druga predlažu razvod braka na temelju sporazuma, ako je od prestanka bračne zajednice proteklo godinu dana ili ako sud utvrdi da su bračni odnosi teško i trajno poremećeni. Taj dio nam se čini nekako neopravdanim jer razlog za razvod ne bi trebalo biti utvrđenje suda da su bračni odnosi teško i trajno poremećeni nego sama činjenica da takvu tvrdnju iznosi jedna strana. Ako muškarac ili žena koja želi razvod izjavi da su odnosi teško i trajno poremećeni i da na temelju toga brak više nema smisla, tada bi sud taj brak trebao po našem mišljenju i razvesti. Budući da se u prijedlogu zakona i navodi da sud utvrđuje jesu li odnosi teško i trajno poremećeni, tada ne može, a tada se zapravo i može desiti situacija da jedan od bračnih drugova traži razvod iz ovog razloga, a da sud utvrdi drugačije i ne dopusti razvod i tako ostavlja ljude u teškoj situaciji. To vjerujemo nitko ne želi. Stoga je po našem mišljenju za razvod braka uz ostale uvjete koje zakon navodi potrebno doraditi odredbu na način da će sud razvesti brak i ako jedan od bračnih drugova tvrdi da su bračni odnosi teško i trajno poremećeni. Mislimo da tim dopunama možemo još više poboljšati prijedlog zakona koji će klub HNS-a podržati. Zakon donosi mnoge novine od kojih posebno dobrim smatramo odredbe koje se tiču poslovne sposobnosti jer što se tiče poslovne sposobnosti ovim prijedlogom zakona napravio se ogroman iskorak u poboljšanju prava osoba s invaliditetom i sve su odredbe sada u odnosu na prijedlog zakona iz prvog čitanja usklađene s konvencijom o pravima osoba s invaliditetom UN-a. Pohvalno je u prijedlogu zakona i uvođenje anticipiranih izjava koji je na našem području sasvim novi institut i u tome smo od svih zemalja u našem okruženju prvi, što je dobro jer ne moramo uvijek pratiti kao što se to često događa i kao što to često radimo, iskustva drugih već stvarati svoja i pomicati društvene granice i biti hrabri i biti hrabriji. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku, poštovani potpredsjednik Doma, Željko Reiner, izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa uvažena kolegice König, krećući od kraja, ne mislim da je uvijek dobro žuriti sa nekim rješenjima pa onda metodama pokušaja i pogrešaka ustanovljavati da je nešto loše. Nažalost smo zadnjih dvije godine prečesto bili svjedoci takvih situacija. Međutim, vi ste spomenuli problem maloljetničkih trudnoća koji jest jedan ozbiljan problem, iako se ja ne slažem sa onim rješenjem koje ste vi predložili, međutim, to me navelo da kažem nešto o jednom članku zakona koji mi se čini vrlo problematičan i zabrinjavajući. Naime, uvodi se pravo djeteta da slobodno i samo nakon već 14. godine daje pristanak na medicinske zahvate. Ostavivši po strani zapravo sve mogućnosti koje se otvaraju time u zdravstvenom sustavu i skrbi roditelja od djetetu, znači li to da se time … zakon koji uređuje pobačaj? Jer taj zakon i onako vrlo liberalno dopušta da maloljetnica starija od 16 godina zatraži pobačaj, bez ikakvog zahtjeva da prođe savjetovanje, itd. U ovom slučaju mi sad, ako se tako to interpretira, skidamo tu granicu na čak 14 godina. Je li to pravi put, ostavljam svima da se zapitaju. Također, čini mi se da je nešto što ste vi spomenuli, a to je pitanje lišavanje poslovne sposobnosti, nešto što nije riješeno ovim zakonom jer u Hrvatskoj oko 18 tisuća osoba za koje postoji potreba ponovnog pokretanja postupka i utvrđivanja da su djelomice lišene poslovne sposobnosti i kako se sad to procjenjuje da će to koštati samo 46 milijuna kuna kad se zna koliko koštaju troškovi vještačenja, otprilike 5 tisuća kuna po slučaju, tom treba pribrojati troškove sudskog postupka, troškove skrbnika, itd., itd., čini mi se da je to potpuno opet jedan navod u zakonu koji će se najedanputa otkriti da košta neusporedivo više i da traje neusporedivo više. Hvala lijepo.
Na repliku odgovara poštovana Sonja König.
Poštovani kolega Reiner, upravo iz svih ovih razloga koje ste vi naveli, maloljetničkih trudnoća i odgovornosti našim mlađih sugrađana, ali i svih ostalih, potrebno je što prije u naše škole uvesti zdravstveni i građanski odgoj. Hvala lijepa. Vjerujem da ćete to i podržati upravo iz tih razloga koje ste spomenuli.
U ime kluba SDP-a, nastupit će poštovani Peđa Grbin.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana zamjenice ministra, poštovane kolegice i kolege. Pa prije svega treba reći da smo ovdje došli u završnu fazu jednog postupka koji je trajao izuzetno dugo i koji je pokazao na koji način se trebaju prije svega pripremati, a nakon toga i donositi zakoni u Hrvatskom saboru. Dakle, ovdje smo proveli čitav niz rasprava, konzultacija i savjetovanja po radnim skupinama, savjetovanja sa stručnom i zainteresiranom javnošću, jedno opsežno prvo čitanje, raspravu između prvog i drugog čitanja i pred nama je jedan prijedlog zakona koji će u znatnoj mjeri popraviti područje obiteljskog prava u RH. Budući se ovdje radi o drugom čitanju, ja neću ponavljati sve ono što smo rekli i što smo podržali kada smo govorili u prvom čitanju o ovom zakonu, samo ću napomenuti da se radi o doista jednom kvalitativnom iskoraku i o jednom zakonu kojeg svakako treba podržati. Ono na što ću se u ovom izlaganju koncentrirati su određene razlike između prvog i drugog čitanja zakona kao i stvari koje nažalost ipak još uvijek nisu naše svoje mjesto u zakonskom tekstu, a mi iz Kluba zastupnika SDP-a smatramo da bi tu svakako trebalo naći mjesta i za takve promjene odnosno takve iskorake. Prije svega istaknut ću da podržavamo one izmjene koje se odnose na sklapanje braka za osobe djelomično lišene poslovne sposobnosti odnosno i za priznanje očinstva od strane tih osoba. Zakon je ovdje napravio jedan iskorak u poštivanju prava osoba djelomično lišenih poslovne sposobnosti, ali opet je osigurao zaštitu kako za te osobe tako i za djecu čije se očinstvo priznaje na način da ovdje predviđa određenu zaštitnu ulogu Centra za socijalnu skrbi te smatramo da ovdje ničija prava nisu ugrožena ovim povećanjem odnosno daljnjom zaštitom osoba sa duševnim smetnjama. Ono što mi je posebno drago i što bih izdvojio kao jedan izuzetno dobar primjer kako bi se u Hrvatskoj zakone trebalo donositi je dio zakona odnosno izmjene između prvog i drugoga čitanja ovoga zakona gdje se radi o usklađivanju sa praksom Europskog suda za zaštitu ljudskih prava u pogledu zabrane približavanja djetetu od strane određenih osoba odnosno pojašnjavanja definiranja što takvo približavanje znači. Prije svega ovdje se radi o dodatnoj zaštiti interesa djeteta što samo po sebi treba pozdraviti, ali se radi o činjenici da je naše ministarstvo odnosno da su naša tijela vlasti pokazala da ne samo da znaju nego i da čitaju relevantne sudske odluke europskih sudova te ih na vrijeme predlažu i ugrađuju u naše zakonodavstvo što će se sve češće jer nas više ne vezuje samo praksa Europskog suda za zaštitu ljudskih prava nego i Europskog suda pravde što će sve češće morati biti slučaj. Nadalje, posebno važnim vidimo i odredbu da i skrbnik i bračni drug roditelja koji daju izjavu o posvojenju ne mogu takvu izjavu povući. Naime, mislimo da se ovime dodatno naglašava važnost, ali i ističu posljedice koje takva izjava jednom dana za sobom povlači. Također pozdravljamo i usklađivanje odredbi o ovrsi radi ostvarenja djetetove tražbine uzdržavanja sa Ovršnim zakonom jer smatramo da će ovo prije svega izbjeći primjene takve odredbe u praksi ali isto tako će i izbjeći moguća različita tumačenja koja bi za posljedicu imala narušavanje interesa djeteta koje se već nalazi u izuzetno teškoj situaciji kada od svojeg roditelja mora sudskim putem utjerivati uzdržavanje. Ovdje ću stati s onime što se nalazi u zakonu uz još jednu zahvalu predlagatelju na onim primjedbama koje su prihvaćene između dva čitanja, te ću se koncentrirati na ono što bi u tom zakonu trebalo još malo doraditi. U tom kontekstu Klub zastupnika SDP-a predložiti će određene amandmane. Prije svega jedan se amandman odnosi na pitanje presumpcije majčinstva. Mi predlažemo da se odredba u zakonu promijeni na način da ista glasi, majkom se smatra žena koja je rodila dijete. Ova mala izmjena nekome će se činiti kao nepotrebna ali u stvari vrlo bitna. Bitna iz razloga što je već i sam zakon na više mjesta uredio odnosno omogućio osporavanje majčinstva, a recimo u nekim konkretnim slučajevima i mogućnost da majkom ne bude, da se zakonom ne smatra žena koja je dijete rodila. U takvoj situaciji kada takve odredbe već postoje u zakonu smatramo da je uređivanje presumpcije majčinstva kao neoborive presumpcije pogrešno i nije u skladu već sa samim tekstom zakona i smatramo da odredbe koje se tiču presumpcije majčinstva treba uskladiti sa drugim odredbama tog zakona. Sljedeća odredba koju predlažemo mijenjati je pitanje presumpcije bračnog očinstva odnosno one situacije gdje se majčin muž već po samoj sili zakona smatra ocem djeteta. Svjesni smo da život nosi takve situacije da majčin muž neće bit otac djeteta i zakon takvu situaciju poznaje i zakon već dugi niz godina omogućava da se sudskim putem takvo stanje promijeni. S obzirom da takav sudski postupak nosi ne samo troškove nego i traume za članove obitelji, mišljenja smo da u onim situacijama kada među članovima obitelji odnosno između oca djeteta, majke djeteta i majčinog muža postoji puna suglasnost tko su djetetovi roditelji, treba izbjeći vođenje dugih, skupih i mukotrpnih postupaka te omogućiti tim osobama da uz zajedničku suglasnost i uz čuvanje interesa djeteta pred nadležnim tijekom utvrde tko su stvarni roditelji djeteta. Nadalje, smatramo da treba promijeniti i one odredbe koje se tiču uzdržavanja izvanbračnog djeteta odnosno roditelja izvanbračnog djeteta. Ovdje se isto radi sa usklađivanjem sa životnim situacijama, da osim djeteta koje je rođeno u braku, djetetu koje je rođeno u izvanbračnoj zajednici sve više imamo situacija da je dijete rođeno i izvan bilo kakve takve zajednice i takva situacija se mora regulirati. Mi predlažemo izmjenu konkretnog članka zakona na način da se utvrdi da su oba roditelja djeteta ako se dijete nalazi na čuvanju i odgoju i skrbi kod drugog roditelja dužni uzdržavati i takvog roditelja ako nema sredstava za život. Odnosno želja nam je proširiti obvezu uzdržavanja i na one situacije kada majka i otac djeteta nisu ni u kakvoj zajednici a za vrijeme trudnoće majka nema sredstava za život. Smatramo da otac djeteta i u takvoj situaciji mora uzdržavati majku za vrijeme trajanja trudnoće. I zadnji amandman koji predlažemo, odnosno koji ćemo predložiti je nešto o čemu je već govorila i uvažena kolegica König kada je govorila u ime Kluba zastupnika HNS-a. A radi se o izmjeni odredbe koja se tiče posvajanja. Mi smatramo da posvajanje osim za bračne drugove treba prošiti na izvanbračne drugove. Kolegica je već govorila o jednoj da tako kažem zanimljivoj situaciji da samcima omogućavamo posvajanje, predloženim tekstom zakona, da to posvajanje omogućavamo i bračnim drugovima koji primjerice u braku mogu biti tek nekoliko mjeseci, godinu dana, jedno kratko razdoblje a da onoj zajednici koja po zakonu mora trajati najmanje tri godine i takvim je trajanjem već dokazala i pokazala svoju stalnost posvajanje ne omogućujemo. Mi u Klubu zastupnika SDP-a smatramo da to treba proširiti i na takvu situaciju i da se ovdje ne radi o nekakvom svjetonazorskom stavu već se ovdje radi o jednoj čistoj zaštiti interesa djeteta. Jer zamislite situaciju, kada je jedan izvanbračni drug samohrani roditelj njegov izvanbračni drug takvo dijete ne može posvojiti a primjerice uz jednu izjavu da je samac takav izvanbračni drug može posvojiti bilo koje drugo dijete. Smatramo da ovakve situacije treba otkloniti i usvajanjem ovog amandmana poboljšati situaciju koja je predviđena za posvajanje uz naravno isticanje da je ono u ovom zakonu puno bolje riješeno nego što je to bilo do sada. I za kraj, istaknuti ću još jednu želju ministarstvu da razmotri pitanja potpunog izjednačavanja bračne, izvanbračne zajednice u njihovim međusobnim pravima i obvezama. Smatramo, kao što smo već napomenuli da je izvanbračna zajednica svojim uvjetima da postoji a to je prije svega jedna trajnost, jedna jasno izražena želja izvanbračnih drugova da zajedno žive, da zajedno obitavaju, da zajedno i ostvaruju prihode i sve druge stvari koje dijete u životu toliko jaka da im se moraju priznati određena prava koja ovim prijedlogom zakona nisu priznata. Ovim prijedlogom zakona, oni su u potpunosti izjednačeni u svojim osobnim i imovinskim odnosima sa bračnim zajednicama. Takva je situacija već i do sada postojala u zakonu. Kroz određene izmjene drugih zakona izvanbračnim drugovima se sve više i više širi krug prava koji ima se priznaje. Naša je želja i prijedlog ministarstvu da još jednom razmotri situaciju da sada na jednom mjestu, a to bi bio Obiteljski zakon izjednačimo prava te dvije zajednice kako ne bi morali takvo izjednačavanje raditi kroz izmjene posebnih zakona, poreznih prije svega a onda i zakona koji se tiču mirovinskog, zdravstvenog itd., osiguranja. I kako bi napravili jedan iskorak u izjednačavanju njihovih prava a opet naravno bez štete za bilo kakvu drugu zajednicu i bez ugrožavanja braka i svog njegovog značaja za društvo. U svakom slučaju Klub zastupnika SDP-a podržati će ovaj zakon uz želju da predlagatelj prihvati naše amandmane te napravi ovaj još jedan iskorak koji smo predložili. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. I na ovo izlaganje replikom ustaje potpredsjednik Doma Željko Reiner. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa uvaženi kolega Grbin, vi ste spomenuli presudu Europskog suda za ljudska prava i Europsku uniju. Dakle, kada ste već to spomenuli meni recimo nije jasno zašto se sustav slijedom ovog zakona opterećuje uvođenjem još jednog postupka dakle onoga kojim se zamjenjuje pristanak roditelja na posvojenje kada su pretpostavke vrlo slične lišenju prava na roditeljsku skrb. Naime, predlagateljica, Vlada, se poziva na zahtjev Europskog suda za ljudska prava da navodno i roditelj koji je lišen poslovne sposobnosti mora dati pristanak na posvojenje što nije istina, već se samo zahtjeva da bude obaviješten o namjeri posvojenja. Istodobno nije se ugradio zahtjev iz članka 16. revidirane Konvencije o posvojenju koju naša zemlja namjerava potpisati i ratificirati da se ne može pokrenuti postupak posvojenja ako teče postupak za utvrđivanje majčinstva ili očinstva. Osim toga kada se već spominju Europska unija i zakonodavstvo Europske unije dakle potpuno je nejasno zašto predlagateljica se poziva samo na dva izvora sekundarnog zakonodavstva Europske unije. Dakle Direktivu 2011/93 koja doista je izvor prava ali koja je već ugrađena u Kazneni zakon a Direktiva 2004/83 za razliku od te prethodno spomenute direktive uopće nije izvor prava i to još od 21. prosinca prošle godine jer je zamijenjena Direktivom 2011/95 Eurospkog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. godine. Tako da zapravo nije jasno zašto se poziva samo na jedan dokument sekundarnog zakonodavstva Unije i to u području azila a zanemaruju se svi ostali osobito razvoj druge one tzv. recast direktive i relativne akte u drugim područjima. Tim više što se kasnije u dokumentu više ne pojavljuju niti upute na bilo koji od ta dva spomenuta dokumenta. Hvala lijepo.
Na repliku odgovara uvaženi Peđa Grbin.
Zahvaljujem uvaženi gospodine potpredsjedniče. Pa iako je bilo izuzetno malo veza između onog što sam ja govorio i replike koju je uvaženi gospodin potpredsjednik Reiner iznio na par stvari se moram referirati. Ja sam se pozivao na odluku Europskog suda za zaštitu ljudskih prava. Europski sud za zaštitu ljudskih prava nije tijelo Europske unije nego Vijeća Europe, znači to je razlika. Što se tiče pozivanja na odredbe direktive itd., Europske unije. Pitanje obiteljskog prava je pretežito nadležnost država članica Europske unije. Da je pitanje uređivanja obiteljskog prava ujednačeno na području Europske unije ne bi imali ovakve razlike kao što ih sada imamo između recimo Ujedinjenog Kraljevstva i Poljske, Nizozemske i Grčke itd. Mi ovim zakonom pokušavamo naći naš put i to je naša obveza i to je naša zadaća. Da, vodimo se primjerima iz Europske unije, ali ne nekritički već prema tome da smatramo da će određeni primjeri implementirani u Hrvatskoj dovesti do zaštite interesa naših građana, a pogotovo zaštite interesa djece. I mislim da kroz ovakav tekst zakona u tome itekako uspijevamo. A što se tiče osoba sa duševnim smetnjama prije nekoliko godina je još vrijedilo pravilo da osoba koja ima duševne smetnje i zbog toga je lišena poslovne sposobnosti nema nikakvih prava. Zaključajmo je u žutu kuću, zaboravimo na nju i to je to. To se hvala Bogu promijenilo. I mi danas uvažavamo da i osobe lišene poslovne sposobnosti, a pogotovo osobe djelomično lišene poslovne sposobnosti imaju određena prava i imaju pravo davati izjave o svojem statusu ukoliko su za to sposobne i mi ih moramo pitati. Ukoliko nisu sposobne to će nadležna tijela procijeniti, utvrditi. A ako to košta [[Upadica Stazić: Vrijeme.]] Ispričavam se.
Zahvaljujem. U ime Kluba zastupnika HDZ-a govorit će potpredsjednik Doma poštovani Željko Reiner. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa za razliku od mojih prethodnika ja neću obasuti ovaj zakon hvalospjevima. Naime, Konačni prijedlog Obiteljskog zakona je vrlo opsežan, on ima 563 članka. No, na žalost umjesto poboljšanja uvodi nered u hrvatski pravni sustav. U nekim je aspektima njegova materija prenormirana dok je u drugima neobjašnjivo općenita i nejasna. U njega je doslovno utrpan niz bespotrebnih odredbi kojima u njemu uopće nije mjesto. Primjerice ona o obvezi sudaca da se obrazuju i nepotrebnih načela. On uvodi nove pojmove koje ne objašnjava, a koji će dovesti do pravne nesigurnosti i mogućnosti različitog tumačenja u praksi, opet primjerice pojam strogo osobna stanja u članku 26. još na nekoliko mjesta ili druge bliske osobe iz članka 84. On je metodološki nedoslijedan, nomotehnički je loš i naprosto je nedorastao sadašnjoj potrebi stvarnog reguliranja obiteljskih odnosa. To su o njemu napokon rekli mnogi pravni stručnjaci od najuglednijih sveučilišnih profesora do poznatih odvjetnika. Klub HDZ ipak zbog želje da budemo konstruktivni predlaže da se zakon nakon današnje rasprave obvezatno uputi u treće čitanje kako bi se bitno preradio i pokušao poboljšati. A ako se taj naš prijedlog po običaju odbije ponovno zbog želje da budemo konstruktivni pokušat ćemo barem one najveće propuste popraviti brojnim amandmanima. No, krenimo samo s nekim argumentima zbog kojih držimo da ovaj zakon koji regulira tako važnu materiju naprosto nedopustivo loš, te smo uvjereni da će donijeti znatno više štete nego koristi. Ako počnemo od zadnjeg članka 563. on određuje da cijeli zakon stupa na snagu osmoga dana od objave u Narodnim novinama, a onda taj isti članak određuje da ukupno 55 članaka, tj. 99% svih članaka u zakonu stupaju na snagu 1. srpnja ove godine, a onda se po treći put u istom članku kaže da nekoliko članaka, odnosno stavaka stupaju na snagu tek 1. siječnja 2015. godine. I sad tko razuman može vjerovati da je primjereno razdoblje prilagodbe novom zakonu od 563 članka samo 8 dana ili u najboljem slučaju za 555 njegovih članaka samo mjesec dana. Radikalna promjena obiteljskih propisa da bi bila primjenjiva mora biti nedvojbena, jasna, dobro poznata i prihvaćena u društvenoj sredini. Ovakva promjena koja samo djelomično ugrađuje neka njemačka i austrijska rješenja, ali opet ne dosljedno, a pritom se uopće ne obazire na to da mi nemamo niz službi obiteljskih sudova i odgovarajućih stručnjaka koji u tim zemljama odavno postoje i to sve želi primijeniti za jedan ili najviše četiri tjedna unaprijed je osuđena na propast. Može li itko pomisliti da će suci moći tako brzo početi kvalitetno primjenjivati izuzetno opsežan propis koji donosi drugačiju koncepciju obiteljskog zakonodavstva. Pa za primjenu tako opsežnog zakona potrebno je provesti odgovarajuću dugotrajnu edukaciju, a niti da ne spominjemo da je neprihvatljivo da se obiteljska politika provodi samo mijenjanjem Obiteljskog zakona, dok se istodobno ukidaju obiteljski centri, ne ulaže se u odgovarajuće službe u sudovima, a i sama predlagateljica Vlada navodi da je nužno osnovati obiteljske odjele. Ako bi se, dakle ovaj zakon prihvatio već ovog petka tijekom cijelog lipnja u Hrvatskoj neće biti na snazi niti jedna zakonska odredba o braku, pravima i obvezama roditelja i djece ili uzdržavanju jer će snagom članka 562. stupanjem na snagu ovog zakona prestati vrijediti Obiteljski zakon iz 2003. godine, a odredbe članka 1. odnosno 543. novog zakona stupit će na snagu tek 1. srpnja ove godine. Hoće li ikoga od vladajućih to zabrinuti ili ćete vi svi mirno dići svoje ruke za ovaj zakon samo zato jer su iz Vlade rekli da to morate učiniti. Vrlo je zabrinjavajuće što u ovom zakonu, prijedlogu zakona više nema odredbe o smjernicama odgoja kakva je postojala u Obiteljskom zakonu iz 1998. godine, ali i u sada vrijedećem zakonu iz 2003. godine, a koji određuje citiram roditelji imaju dužnost i pravo odgajati dijete kao slobodnu, humanu, domoljubnu, moralnu, marljivu, osjećajnu i odgovornu osobu poštujući načela ravnopravnosti spolova kako bi bila pripremljena za skladan obiteljski i društveni život s pozitivnim odnosom prema prirodi. Koja je od ovih kvalifikacija smetala predlagateljici, pa su sve to izbačeno. Da li slobodna, da li humana ili možda domoljubna ili moralna? Da li smeta poštivanje ravnopravnosti spolova? Držimo da je žalosno i krivo što je novi zakon usmjeren samo rješavanju pravnih posljedica rastave braka, odnosno prestanka obiteljske zajednice, a očito se potpuno odustaje od pokušaja da se obitelj održi na okupu. Naime, pod ciljevima obvezatnog savjetovanja prije rastave braka u članku 325. nigdje se ne navodi da će se pokušati pomoći bračnim, odnosno izvanbračnim drugovima da održe obiteljsku zajednicu. U vremenu teške gospodarske krize u Hrvatskoj koja nažalost uvelike potiče raspad obiteljskih zajednica. Država koja ih je najčešće u to stanje dovela dakle prepušta građane samima sebi. Time je ovaj zakon iznevjerio ustavno jamstvo da je obitelj pod posebnom zaštitom, osobitom zaštitom države. Prijedlog zakona krši ustavnu definiciju braka kao životne zajednice žene i muškarca. Naime, u prijedlogu zakona stoji, citiram: "Za postojanje braka potrebno je da su nevjesta i ženik osobe različitog spola", članak 23. Međutim, nigdje ne stoji na koji se spol misli, naravni, biološki ili tzv. "promijenjeni" koji se u pravnom prometu može iskazivati drugačije od stvarnog genskog spola. Različitost spola pretpostavka je ne samo za sklapanje nego i za postojanje braka, a predlagač Vlada nakon što se promjenom Zakona o državnim maticama 2013. godine dopustila tzv. "promjena spola na zahtjev" ovdje uopće ne regulira što se zbiva sa brakom u kojem je jedan od bračnih drugova promijenio spol. Prestaje li taj brak po samom pravu, kao što primjerice prestaje smrću, ili osoba u braku niti ne može zatražiti promjenu spola dok je u braku? To nije riješeno. U poglavlju - Pretpostavke za sklapanje braka u odjeljku – Pretpostavke za valjanost braka iznad članka 28. stoji naslov "Nepostojanje drugog braka" a pod tim naslovom članak 28. određuje: "Brak ne može sklopiti osoba koja je u braku ili u registriranom životnom partnerstvu." Time se izravno krši ustavna odredba da je brak životna zajednica osoba različitog spola. Naime, registrirano životno partnerstvo kao institut u ovom trenutku uopće ne postoji u pravnom poretku RH već postoji istospolna zajednica, a ona je kao i zasada samo u prvom čitanju jednog drugog kontroverznog zakona predloženi institut registriranog životnog partnerstva namijenjen je isključivo osobama istog spola. Stoga je potpuno neprihvatljivo da se taj institut navodi pod nazivom nepostojanje drugog braka. Istospolna zajednica naime nije brak pa postojanje ili nepostojanje životnog partnerstva ne može biti zapreka za sklapanje braka. Zašto se ovim zakonom ukida zajednička skrb kao pravilo? Zašto se ograničava pravo oca da odlučuje o bitnim pitanjima za dijete u nekim slučajevima? Koncepcija roditeljske skrbi koju nudi ovaj brak povratak je unatrag jer pretpostavlja da je sporazum roditelja uvijek u najboljem interesu djeteta. Protivno je Konvenciji o pravima djeteta da se ostvarivanje zajedničke skrbi uvjetuje sporazumom roditelja. Koji je bio uzrok za takvo rješenje? I postavljam pitanje, ima li bilo koja europska država tako riješeno ovo pitanje da bi bila uzorom za ovaj zakon? Ovaj zakon predviđa da više osoba temeljem odluke suda može ostvarivati zajedno sa roditeljima te umjesto roditelja roditeljsku skrb. Međutim, roditeljska je skrb vlastita roditeljima, ona proistječe iz same naravi roditeljstva, a svi drugi mogu samo skrbiti o djetetu a ne roditeljski skrbiti o djetetu. Kako je moguće da roditeljsku skrb ostvaruje primjerice skrbnik, djelatnik Centra za socijalnu skrb, kad on samo nadomješta roditeljsku skrb? Na tu se odredbu očito naslanja i prijedlog budućeg kontroverznog Zakona o životnom partnerstvu koji ima nakanu omogućiti da sud iako dijete ima oba poznata roditelja, a neovisno o tome ostvaruju li ili ne roditeljsku skrb odluči da će roditeljsku skrb ostvarivati i partner odnosno partnerica. Tako bismo slijedom ova dva zakona mogli imati tri osobe koje će biti ovlaštene ostvarivati roditeljsku skrb što može dovesti do pravnog nereda. Tko će i po kojim pravilima i kako zastupati onda dijete? Kako će se međusobno obavještavati, pribavljati pisane pristanke za odluke o bitnim osobnim pitanjima djeteta i slično? Kako to da se u članku 100. kao bitna osobna prava djeteta o kojima se zahtjeva sporazum roditelja koji su ovlašteni zastupati dijete navode tek neka i po kojem su kriteriju upravo ona odabrana? Po čemu primjerice izbor ili promjena vjerske pripadnosti djeteta koja je valjda prema predlagačici Vladi podjednako važna kao promjena mjesta stanovanja djeteta jest bitno osobno pravo djeteta, a recimo povjeravanje djeteta trećoj osobi, pristanak roditelja na ozbiljni medicinski zahvat ili na prekid školovanja ili zapošljavanja nije djetetovo bitno osobno pravo? Zašto je kao apsolutno određeno pravo djeteta starijeg od 14 godina da promjeni vjeroispovijest kad je to pravo vlastito odrasloj punoljetnoj zreloj osobi? Kakve su mogućnosti roditelja da u sklopu svojih roditeljskih odgovornosti zaštiti dijete od njegovih možebitnih rizičnih izbora? U kakvom je to odnosu sa pravom roditelja na odnos svoga djeteta? Ako dijete koje je navršilo 14 godina može samostalno odlučiti o izboru ili promjeni vjerske pripadnosti može li isto tako sa 14 godina samostalno odlučiti o izboru ili promjeni etničke pripadnosti odnosno narodnosnog određenja? Može li sa 14 godina samostalno odlučiti o slobodnom roditeljstvu? Može li sa 14 godina samostalno birati boravište? Može li sa 14 godina samostalno odlučiti da više neće pohađati obvezno školovanje? Da li mi to sve podržavamo? U odredbi članka 88. propisano je da dijete starije od 14 godina može dati pristanak za medicinski zahvat i samo no nije riješeno pitanje što ako dijete iz bilo kojeg razloga zbog mogućeg straha uskrati pristanak na medicinski zahvat? Roditelji su ovlašteni dati pristanak na zahvat samo ako je on povezan sa težim medicinskim rizicima što znači da niz slučajeva nije pokriveno, a interpretacija što to znači teži medicinski rizik može biti vrlo slobodna. Je li to predlagačica Vlada načinila namjerno ili se radi naprosto o još jednom propustu? Inače sa životnom dobi djeteta je Vlada kao predlagač načinila ogromnu zbrku. Primjerice kod instituta posvojenja za podjednako važne stvari propisuje se različita dob. U članku 198. 10 godina, a u članku 215. odjednom 14 godina. Odredba da je neograničeno pravo roditelja da samostalno donosi svakodnevne odluke u svezi s djetetom za vrijeme dok se dijete nalazi kod tog roditelja iz članka 110. stavak 1. može izravno ugrožavati pravo djeteta koje je primjerice upisano u neku slobodnu aktivnost koja se poklapa sa vremenom koje provodi kod tog roditelja, a roditelj recimo ne želi odvesti dijete na to. Moguće je zamisliti i situaciju da se roditelj u vrijeme namijenjeno susretima i druženjima uopće ne brine za dijete nego ga ostavlja s trećim osobama ili pušta da recimo satima se igra, igra igrice itd. Ovo su samo neke od brojnih nedoumica i nesretnih rješenja kojima vrvi ovaj zakon pa stoga još jednom usrdno predlažemo da se on uputi na treće čitanje i pokuša temeljito popraviti jer u ovoj formi u kojoj je kao konačno rješenje predlažem on naprosto ne valja. Hvala lijepo.
Brojne su replike na ovo izlaganje. Prva se prijavila poštovana Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovan gospodine zastupniče postavili ste brojna pitanja za koja držite da ovaj zakon ne daje odgovor. Meni je to teško reći ali izgleda da vam je to netko drugi sastavio i da vi očito niste čitali ovaj zakon. Pa postavljate pitanje i dajete grubu ocjenu, grubu ocjenu da ovaj zakon i predlagač nije mu stalo da drži obitelj na okupu, da se koncentrirao oko drugih stvari, povjeravanja i skrbi djeteta, a ne da se obitelj održi na okupu. Pa vam evo odredba članka 379. koja govori da to nije točno i nemam vremena da ispravim sve, jer svi odgovori koje ste postavili pitanja nalaze se u samom zakonu. Pa sad ću vam reći da se nije odustalo od pokušaja mirenja. Članak 379. "Ako tužitelj koji je pokrenuo parnični postupak radi razvoda braka u kojem postoje zajednička maloljetna djeca ne dokaže da je pokrenuo postupak obveznog savjetovanja sukladno odredbama članka 54.i 57. ovog zakona, sud će tužbu radi razvoda braka odbaciti." A članak 54.i 57. govore upravo da su bračni drugovi dužni ondje gdje postoje maloljetna djeca obratiti se upravo savjetovalištu i proći takav jedan postupak. Prema tome, sve ovo što vi, vaš govor vrvi dakle ocjenama koje nemaju uporište u samom zakonu nego upravo zakon daje odgovor na to. Jedino ovdje treba biti iskren, u slučaju, postavljate pitanje što ako se promjeni brak, ako se promijeni spol šta je s tim brakom? Pa naravno da ako je netko promijenio spol sukladno zakonu da je on sada više, ako je bio muškarac, sada je žena i da može sklapati brak sa osobom drugog spola. Međutim, u pravu ste ovdje, mislim da bi tu trebalo jednu nadopunu jer takva osoba koja je zaključila brak ima pravo i tijekom braka odlučivati o svojim osobnim stanjima bez suglasnosti drugog bračnog druga, [[Upadica Stazić: Vrijeme.]] ali to onda čini brak upitnim pa bi tu trebalo ukoliko tijekom trajanja braka dođe do promjene spola, tu onda treba zakonodavac dati odgovor na to.
Na repliku odgovara poštovani potpredsjednik doma Željko Reiner. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa uvažena zastupnice, najprije malo me čudi ton s kojim ste započeli jer on baš nije uobičajen u komunikaciji. Ja vama nikad nisam rekao niti ću reći da recimo govorite ovdje a da niste ništa pročitali itd. No, vi ste u argumentaciji spomenuli dvije stvari, od ne znam tridesetak koje sam ja spomenuo, od kojih ste se s jednom složili, a onu prvu ste kao potvrdu vaše teze spomenuli dva članka. U ta dva članka je ovlaš spomenuto da treba nešto poduzeti prije nego što se sudski brak razvede, a s druge strane je detaljno razrađeno cijelim nizom članaka što će se zbivati nakon razvoda braka. I to je upravo ono o čemu sam ja govorio, upravo o tome da duh zakona nije usmjeren ka tome da očuva obitelj kao najbolje okruženje za dijete, jer je i predstavnica predlagateljice govorila kako je cilj posvetiti se prvenstveno zaštiti djeteta, a ne zaštiti braka. I to je ono upravo što ja govorim, pokušati zaštiti brak bi bilo itekako važno kao najbolje okruženje za odgoj djeteta. No, to ste i vi priznali da nije ovdje u ovome zakonu napravljeno i to je ono što ja govorim da nije dobro. Hvala.
Druga replika poštovana Vesna Škare-Ožbolt. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Gospodine Reiner, puno ste toga doista istaknuli što treba popraviti i naravno i ono što je dobro. Ovo je izuzetno važan zakon, želim naglasiti i rješava jedno izuzetno osjetljivo područje obiteljskih odnosa. Opsežan je zakon, on je gotovo za preko 200 članaka veći od postojećeg i kada bi pogledali da se on primjenjuje i treba primijeniti već 1.7. ove godine onda se postavlja pitanje što ćemo mi sa tom primjenom postići? Mnogi subjekti koji trebaju provoditi ovaj zakon, koji bi ako ga usvojimo u petak, a jednostavno to je nemoguće za provesti. Naime, edukacija nije provedena, kada pogledate program Pravosudne akademije na popisu nije edukacija na području novog Obiteljskog zakona. Prema tome, ako će sudci početi primjenjivati zakon od 1.7. što će oni to primjenjivati? Stignu li se oni pripremiti za primjenu ovog zakona? Naravno da ne stignu. I ako je intencija bila da se smanje štete koje Republika Hrvatska plaća pred Europskim sudom za ljudska prava a zbog loše primjene zakona i zbog pogrešaka koje su napravljene u postupcima, onda praktički otvaramo jednu novu fazu još većih, otvaramo mogućnost još većih šteta, još većih tužbi i još većih naknada koje će Republika Hrvatska plaćati. Ja sam apsolutno za to da ovaj zakon prođe još rasprava i da ide u treće čitanje.
Na repliku odgovara poštovani potpredsjednik doma Željko Reiner.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa uvažena zastupnice Škare-Ožbolt dragom mi je da ste se složili sa ovim mojim argumentima koji, s kojima se uistinu nitko ne može ne složiti, oni su doista nesporni jer je jasno da ozbiljna primjena ovako složenog zakona i tako važnog zakona u roku od tjedan dana ili četiri tjedna je naprosto nemoguća. Međutim, kad ste spomenuli Europski sud za ljudska prava, točno je da je, barem u obrazloženju prvog, kod prvog čitanja da je bilo navedeno da je jedan od ciljeva ovog zakona bilo smanjivanje razloga za vođenje postupaka pred Europskim sudom za ljudska prava. E sad, ja postavljam odmah i pitanje kako će hrvatski sudovi poštivati u sadašnjoj situaciji, dakle vrlo stroge zahtjeve zakonodavstva da se prvo ročište u osobnim stvarima mora održati u roku od 15 dana od dana pokretanja postupka, a da drugostupanjski sudovi mogu donijeti i otpremiti odluku u roku od 30 dana od dana žalbe. To su potpuno nerealni rokovi i razlog za niz novih izgubljenih sporova pred Europskim sudom za ljudska prava i toga svi moramo biti svjesni. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Iduća replika, poštovani Domagoj Hajduković. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Uvaženi kolega Reiner, nekoliko stvari iz vaše rasprave me potaknulo zapravo na repliku. Govorili ste o uzorima, odnosno propitivali ste za određene odredbe u zakonu koji su nam to uzori da neke odredbe uvodimo. Ja držim da kod ovog zakona, ali i kod svih ostalih zakona koje donosimo da nam glavni uzor, ako ćemo tako reći, treba biti praksa, odnosno praksa provedbe zakona koji je sada na snazi, na što ona ukazuje, na koje probleme, na koje manjke, nedostatke u sadašnjem zakonu i onda upravo sukladno tome to treba početi normirati. Govorili ste o prenormiranju, odnosno podnormiranju, mislite da je zakon u određenim dijelovima prenormiran. Pa mogu reći da smo više zakonskih prijedloga zapravo raspravljali o toj dilemi prenormiranja ili podnormiranja, ali ako se složimo da je Obiteljski zakon izuzetno bitan zakona, da je obitelj izuzetno bitna nama kao zakonodavcu, onda mislim da nema prenormiranja. Onda baš u ovom Domu raspravljamo o svim aspektima Obiteljskog zakona, a ne ostavljamo to nekim naknadnim aktima koji će regulirati. Prema tome, ovaj Obiteljski zakon po meni treba biti opsežan. Spomenuli ste ponovo obiteljske centre, dakle oni se gase, ali nastavljaju djelovati u sklopu centra za socijalnu skrb, to je već puno puta istaknuto. I na kraju, govorite, znači da zakon stupa 01. strpnja na snagu, određeni dio, a određeni dio tek na godinu. Pa to je upravo, da bi osigurali vrijeme za prilagodbu, za edukaciju medijatora, medijacija je prihvaćena pravna praksa i upravo zbog toga se odgađaju primjene određenih dijelova zakona. Dakle, ako govorite o nedostatnom vremenu za prilagodbu, onda ne vidim zašto kritizirate upravo … Hvala.
Na repliku odgovara potpredsjednik Doma, Željko Reiner. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa evo vi ste spomenuli dvije stvari koje mislim da su vrlo važne. Pitanje različitog normiranja, ja sam rekao neke su prenormirane, a neke su podnormirane stvari, a drugo pitanje centra za posebno skrbništvo. Pa imamo na tom primjeru zapravo vidjeti o čem se radi. Dakle, uvodi se centar za posebno skrbništvo, zajedno sa organizacijskim odredbama iako recimo to uopće nije navedeno u početku zakona što se uređuje tim zakonom, kao to je nevažno jer je to ubačeno između prvog i drugog čitanja pa valjda je trebalo onda i to malo urediti. Međutim, koja je logika da se privremeno uzdržavanje izvlači kao posebni propis iako je neposredno vezano uz obiteljske odredbe, a cijeli niz organizacijskih odredba centara za posebno skrbništvo, primjerice odredbe u upravnom vijeću centra za posebno skrbništvo, Vlada kao predlagateljica smatra potrebnim učiniti sastavnim dijelom Obiteljskog zakona. Dakle, s jedne strane se silno izdiferencirano razrađuje kako će biti organiziran centar za posebno skrbništvo, a s druge strane se najedanputa privremeno uzdržavanje izvlači i kaže da će to biti riješeno jednim posebnim propisom iako je nužno vezano uz to. Prema tome, to je najbolji primjer onoga o čemu sam ja govorio. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Nova replika, poštovana Tatjana Šimac-Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Reiner, ja bih se s vama samo složila u jednom dijelu, a to je kad ste govorili o informativnom pristanku četrnaestogodišnjeg djeteta ma da ste vi to više govorili … međutim složila bih se o pitanju kapaciteta odgovornosti četrnaestogodišnjeg djeteta kad govorimo o informativnom pristanku. Međutim, spomenuli ste nered, spomenuli ste razna tumačenja u praksi, kad već spominjemo praksu tada sami socijalni radnici koji provode i ovakav zakon, kažu da nije bio jasan. Da je bilo, i naravno tko je ispaštao, ispaštala su djeca, ispaštali su slabiji. Kad pogledate izvještaj svake godine, izvještaj pravobraniteljice za djecu tada je jasno da trebaju promjene i upravo ovaj zakon donosi takve promjene. Promjene sustava razvoda ste govorili da se težište, mi stavljamo, odnosno ovaj zakon težište stavlja na dijete i to je točno. Međutim, ne može se tu umanjiti važnost za očuvanje braka, ovaj zakon ne umanjuje tu važnost kad pogledate bračna savjetovanja, itd. Osim toga, kad govorimo o mjerama za zaštitu djece, ovaj zakon upravo daje lepezu takvih mjera. A moramo znati da se te mjere nisu dirale 30 godina iako su se i metode i socijalnog rada i procjena i zaštite ljudskih prava su se bitno unaprijedile od tada. Prema tome ovaj zakon daje jasna pravila, rokove postupanja, kako u odnosu na zaštitu djece, tako u odnosu na socijalni rad s roditeljima i sigurno da nastoji zadržati dijete u biološkoj obitelji. Hvala lijepo.
Na repliku odgovara poštovani potpredsjednik Doma, Željko Reiner.
Hvala lijepo. Pa evo, naravno s nečim se slažemo, s nečim ne. Ja ostajem kod svoje prosudbe da nažalost se puno toga, što je čak postojalo u prethodnom zakonu vezano uz zaštitu obitelji kao najbolje okruženja za odgoj djeteta izgubilo u ovom novom prijedlogu. Međutim, spomenuli ste ili je i ranije bio spomenut problem tog centra za posebno skrbništvo. Dakle, kao prvo, nasuprot izbornim obećanjima o decentralizaciji, osnutak tog centra je samo još jedan prilog centralizaciji države jer se taj centar osniva za područje cijele RH i svrha mu je zastupati, dakle djecu i odrasle osobe u postupcima pred sudovima. On će naravno biti još jedan korisnik državnog proračuna, međutim, postavlja se naravno pitanje koliko će to koštati jer ne piše koliko će to koštati, a problem je naravno i procjena što će on, koliko će on posla morati raditi. Dakle, procjena samo predlagateljice, Vlade, da je oko trećina razvoda konfliktna, što znači oko 1500 postupaka godišnje u kojima sudjeluju djeca i onda svi postupci o kojima sud odlučuje, s kojim će roditeljem dijete živjeti, svi postupci osporavanja majčinstva i očinstva, svi sudski postupci u kojima se izriču mjere za zaštitu dobrobiti djeteta, itd. I sad se, imamo situaciju da se s jedne strane osniva nova centralizirana organizacija za cijelu Hrvatsku, kako će ona dobro to rješavati recimo u dijelovima Hrvatske udaljenim po 400, 500 km? Hoće li uistinu ti posebni skrbnici biti dostupni djeci? Zašto se jednoj grani prava dakle kaznenom pravu ide na posebne zastupnike djece u kaznenim postupcima, a što bi trebali biti specijalizirani i educirani odvjetnici. A u drugoj grani prava se osniva centar za posebno skrbništvo i gradi potpuno drugačija koncepcija zastupanja djece. I to su one kontroverzne stvari iz ovog zakona na koje sam se ja referirao. Hvala lijepo.
Iduća replika poštovani Dražen Đurović.
Hvala. Kolega Reiner dobro ste istakli članak 28.koji se zove nepostojanje drugog braka, gdje kaže da brak ne može sklopiti osoba koja je u braku ili u registriranom životnom partnerstvu. Znači brak kao zajednica žene i muškarca zapreka za njegovo sklapanje je zajednica dviju osoba istog spola. Dakle to je praktički kontradikcija…. Kako može biti zajednica dviju osoba istog spola zapreka za sklapanje braka i još u nazivu tog članka to nazvati nepostojanje drugog braka. Dakle mislim da se između ostalog i u ovom članku se praktički krši izravno Ustav RH. ja ne vidim na koji način uopće predlagatelj ovog zakona može braniti ovakav članak i ovakvu sročenu odredbu zakona, a to je samo jedna od niza odredbi. I ukupno je stvarno pitanje, pitanje ovog zakona što on donosi? Onih nekoliko izmjena koje nisu loše i koje bi poboljšale sudsku praksu su se mogle izmjenama i dopunama zakona. A možda je jedno od najčudnijih obrazloženja predlagatelja da je zakon star, već 10 godina je star. Dakle zakon u RH ako je 10 godina trajao on je star, njega treba mijenjati. Očito je ideja da svakih pet godina treba sve zakone u Hrvatskoj mijenjati pa ćemo onda imati bolju legislativu i veću pravnu sigurnost. Naravno da onda idemo u pravcu onoga što nam svi manje-više zamjeraju, a to je tzv. pravna nesigurnost i pravna neizvjesnost koja je jedina izvjesna u pravnom okruženju u RH.
Odgovor na repliku poštovani potpredsjednik Doma Željko Reiner.
Hvala lijepo. Uvaženi zastupniče drago mi je da se slažete sa mnom jer mislim to je i logično. Ne može se kao prvo pozivati na jedan zakon koji uopće ne postoji u zakonodavstvu da bi se opravdalo nešto drugo. Drugo, ne može se kršiti Ustav RH. I napokon ovo treće što ste spomenuli kada govorimo o tome na koji način treba pristupati rješavanju problema u obiteljima zakonski, onda je točno ono što su i nekoliko zagovaratelja ovog zakona rekli da ima primjedbi. Bilo je primjedbi na postojeći zakon koji je star 10 godina, međutim umjesto da se poprave stvari u tom zakonu i umjesto da se izmjenama i dopunama tog zakona učini kvalitetniji zakon, lakši za provođenje, ispravi ono što se u provođenju uočilo u 10 godina, mi sada imamo kompletno novi zakon koji će se početi primjenjivati za tjedan dana ili 4 tjedna. Pa kojega li apsurda? S jedne strane nije se moglo riješiti neke probleme u 10 godine primjene postojećeg zakona, a sada će se vjerojatno sve to riješiti s ovim fantastičnim zakonom u roku od tjedan dana. Hvala lijepo.
Nova replika poštovani Ante Babić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolega Reiner evo upravo ste odgovorili gospodinu Đuroviću ono što sam ja htio posebno naglasiti ali očito je da svaki ministar mora ostaviti nekakav trag, a to je najlakše kada se produciraju propisi. No nije se trebalo producirati ovdje kod ovog vrlo važnog propisa kod prijedloga Obiteljskog zakona i kao da se ovim zakonom htjelo reći samo se vi sporazumno razvedite, a za ostalu državu zapravo nije briga jer i u svom izlaganju ste rekli i spomenuli članak 563.pa nije zgorega ponoviti ga jer on će donijeti dodatnu konfuziju u samom pravosuđu koji kaže da ovaj zakon stupa na snagu 8.dana od dana objave u Narodnim novinama osim članaka od 1.do 543.te članaka od 551.do 562.koji stupaju na snagu 1.srpnja 2014.godine, te članak 54.stavka 3.do 5., članka 325.stavka 1.točke 6., članka 320.stavka 3., članka 379.stavka 2.i 4.ovoga zakona koji stupaju na snagu 1.siječnja 2015.godine. Ovaj novi obiteljski propis usmjeren je u rješavanju pravnih posljedica razvoda braka odnosno prestanka same obiteljske zajednice, a odustaje se od pokušaja da se obitelj održi na okupu. S obzirom na tešku gospodarsku situaciju u zemlji sigurno je da se potiče raspad obiteljskih zajednica, a država je u ovome slučaju prepustila građane samima sebi.
Odgovor na repliku poštovani potpredsjednik Doma Željko Reiner.
Hvala lijepo. Vi ste istaknuli ono što sam ja u više navrata rekao kao ozbiljnu manjkavost ovog zakona. međutim ponovo želim istaći apsurdnost činjenice da novostvoreni, novouvedeni centar za posebno skrbništvo kojeg nije bilo u prijedlogu za prvo čitanje sada bi stupanjem na snagu tobože cijelog zakona, trebao stupiti na snagu upravo ti članci koje uređuje centar za posebno skrbništvo. I sada, kako će taj centar početi tko reći preko noći funkcionirati i obavljati tu svoju nevjerojatno važnu funkciju na području cijele RH u tako kratko vrijeme uz organizacijski, a da ne kažemo financijski potpuno neriješeno stanje? To je nešto što je očito već sada da neće funkcionirati. I sigurno nisu nikad dobra rješenja koja unaprijed vidimo da neće moći funkcionirati ali se svejedno guraju iz nekog razloga u zakon i onda se tako političkom voljom vladajućih izglasuju, a onda ih moramo vrlo brzo za 2, 3 mjeseca mijenjati i to je upravo odraz onoga o čemu je i sada bilo govora ta pravna nesigurnost koja u ovom slučaju je itekako ozbiljna, čak ozbiljnija možda u nekim drugim situacija jer se ovdje radi o obitelji kao nukleusu društva i djeci kao našoj budućnosti. Hvala.
Na izlaganje u ime kluba HDZ-a replikom ustaje i poštovana Sunčana Glavak. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolega Reiner, neki koji su vam replicirali pozivali su se primjerice na struku koja navodno kaže da će ovo nešto poboljšati u njihovom radu, upravo obrnuto. Iz struke dolaze primjedbe, bila je maratonska javna rasprava ne samo iz struke koja se tiče socijalnih djelatnika već jednako tako ozbiljnih pravnih stručnjaka koji su izrazili dvojbe oko primjene ovog zakona. Riječ je zapravo o povelikom štivu sa 563 članaka i za koji zapravo se kaže, donesen je prije 10-ak godina da je dosadašnji zakon samo trebalo poboljšati a sredstva za koja doduše ne znamo gdje će se iznaći možda utrošiti korisnije a to je na bolju primjenu zakona koji nam je do sada bio na snazi. Spominje se ovdje čitavo vrijeme i Centar za posebno skrbništvo, dakle i nelogičnosti oko toga, oko početka primjene zakona. Dakle, oni koji ga moraju primjenjivati a govori se prije svega ovdje o pravnoj struci oni će to morati učiniti u najkraćem roku. Jednaka pogreška bila je kada se zakon donosio prije 10 godina, bile su primjedbe zašto odmah mora krenuti zakon u primjenu. S druge strane, vraćam se Centrima za posebno skrbništvo a posebice na medijatore koji će se tek početi osposobljavati, koji bi tek trebali početi raditi i pita se dakle struka, centri za socijalnu skrb dakle tko će to provoditi. Jer podsjetiti ću samo ukinuli smo obiteljske centre, istovremeno dok govorimo da bismo trebali imati neke nove, primjerice medijatore, ne ulaže se u odgovarajuće službe na sudovima. Prema tome, za ovako opsežan zakon potrebno je provesti odgovarajuću edukaciju a ministarstvo je i prije izglasavanja ovog propisa provodilo edukaciju djelatnika centara za socijalnu skrb što nije uobičajena praksa. U svakom slučaju ono što će ostati zapamćeno to je da je proizveden jedan zakon, jedan jedini u Ministarstvu socijale politike i mladih koji će izazvati samo kaos u sustavu.
Na repliku odgovara potpredsjednik Doma Željko Reiner.
Hvala lijepo. Pa suglasan sam sa onim što ste vi rekli. A moram priznati za odgovor sam se javio prvenstveno zbog činjenice koju ste spomenuli i vi a i ja ranije da je postojao niz primjedbi, ozbiljnih primjedbi, stručnjaka iz tog područja na ovaj zakon koji uopće nisu uvažene. Pri tome ne mislim samo na primjedbe onih koji se ne olako karakteriziraju kao konzervativnim nego i onih koji se sigurno ne mogu tako karakterizirati na recimo web stranici udruženja B.A.B.E. itd., koje su iznosili vrlo ozbiljni stručnjaci cijeli niz ozbiljnih primjedbi na ovaj zakon. Činjenica isto tako da je pravobraniteljica za djecu dala jednu veliku listu primjedbi. Međutim, onda kada je promijenjena pravobraniteljica i odlukom vladajuće veličine stavljena, izabrana nova pravobraniteljica onda je ona bez obrazloženja povukla sve primjedbe, tj., nije imala niti jednu jedinu više primjedbu od one velike liste primjedbi koje je Ured pravobraniteljice za djecu prethodno bio rekao. Prema tome, neću staviti u pitanje da li je to sukob interesa ali činjenica je da većina primjedbi je bila vrlo kritična i da nije uopće uvažena bez obzira sa koje strane dolazila.
Replika poštovani Stjepan Milinković.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Reiner i ja sam primijetio ovaj navod gdje ste rekli da se ovim zakonom uvodi nered. O tome sam i slušao dolazeći na ovu sjednicu od uvaženih pravnih stručnjaka. I temeljna misao koja se provlačila je bila da papirnate reforme bez logistike koja ih prati su besmislene. A ulaziti u ovako važno područje, ajmo reći u reforme a da pri tome nisu osigurani odgovarajući obiteljski stručnjaci, servisne službe itd. naravno da je neprihvatljivo da se obiteljska politika provodi samo mijenjanjem obiteljskog propisa dok se istovremeno ukidaju obiteljski centri, ne ulaže se u odgovarajuće službe na sudovima. I stoga stoji ono o čemu su pravni i ovdje stručnjaci govorili kod nas, da li će suci moći u tako kratkom vremenu kvalitetno odgovoriti ovim zahtjevima. Ali ono posebno što je važno naglasiti i o čemu ste vi govorili da se nepotrebno uvode nova načela, nepotrebno. A ono temeljno načelo koje stoji u Zakonu o socijalnoj skrbi, načelo pravovremenosti je itekako u pitanju. Pravovremosti u čemu su naravno svoj značaj pokazivali obiteljski centri glede onoga savjetovanja itd., sigurno da dolazi temeljno pitanje jer ništa nema važnije u tim situacijama pravovremeno intervenirati. I sada očekivati od ovih centara za posebno skrbništvo da će oni napraviti određene pomake, određenu kvalitetu, ja mislim da to uistinu je teško za očekivati poglavito u tako kratkom vremenu. Hvala lijepo.
Posljednja replika poštovani, … … [[Upadica se ne čuje.]] Oprostite, odgovor na repliku, poštovani potpredsjednik Doma Željko Reiner.
Hvala lijepo. Pa mislim da nije nikada dostatno naglašavati da upravo to što neće biti suci dovoljno educirani, što nema dovoljno vremena da se primjeni ovaj zakon da će on izazvati nevjerojatne probleme u provođenju. Ali postoji drugi cijeli niz problema koji će se dogoditi. Recimo, nejasno je kako će izgledati recimo tablice za uzdržavanje kako će se primjenjivati u Hrvatskoj, u zemlji u kojoj je tako ogromna stopa nezaposlenosti, u kojoj postoji itekako izražena siva ekonomija. I postavlja se naravno pitanje nije li država izdvojila privremeno uzdržavanje u drugi zakon samo zato kako bi ga jednostavnije mogla smanjiti ili možda čak ukinuti. Naime, pitanje je i u kojem smislu onda ide uopće obiteljska politika. Ukinuti su obiteljski centri, u redu zvat će se drugačije, bit će drugačije organizirani ali tko zna kako će to izgledati. Ukida se potpora za osposobljavanje roditelja kroz ograničenje nadzora nad roditeljskom skrbi. Zapravo na neki način si dižu ruke od zaštite prava djeteta od strane države tijekom brakorazvodnog postupka, cijeli jedan niz stvari se, a druge stvari koje se zahtijevaju su neprovedive. Recimo nema prostora za kontakte, nema psihosocijalne pomoći kad ona treba itd. Prema tome, bojim se da će provođenje ovog zakona izazvati neusporedivo veće probleme negoli i dosadašnjeg zakona, a kaže se da on nije bio adekvatan. I još jedanput naglašavam umjesto da su se popravila rješenja u dosadašnjem zakonu napravio se jedan novi sa enormnom zbrkom koji će on uzrokovati. Hvala lijepo.
I posljednja replika, poštovani Josip Đakić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Reiner, dobro ste ustvrdili da je ovaj zakon naopako postavljen i da su određene teze stvarno one koje idu krivim redoslijedom. Obavezno savjetovanje i obiteljska medijacija sigurno ne mogu biti skupa, a one su učinjene u periodu kada su ugašeni obiteljski centri. Onda je stavljeno u ovom sedmom dijelu da je obavezno savjetovanje i obiteljska medijacija. Dok je obiteljska medijacija postupak dragovoljnog pristupa i rješavanja sporazumno skrbništva nad djecom, podjeli imovine i svega ostaloga obavezno savjetovanje je ono nužno koje centri za socijalnu skrb određuju prije postupka samog sudskog rješenja. Mislim da apsolutno nema nikakvog utemeljenja u onomu što se učinilo sa obiteljskim centrima koji su bili dobra forma i koji su učinili puno dobroga za obitelj u Republici Hrvatskoj koji su svojim savjetovanjem, svojim usmjeravanjem spasili puno brakova. Ovakvim načinom naopakog postavljanja samih teza da je prije svega obavezno savjetovanje, a onda obiteljska medijacija apsolutno u ovom zakonu se postavlja stvar kontra onoga što bi u praksi trebalo biti. Ja vjerujem da političkim odlukama, ukidanjem obiteljskih centara došlo se do toga da oni spojeni u socijalnu skrb ne rade više, uopće nisu u funkciji, neprepoznatljivi su. Jednako tako želim naglasiti da i osnivanjem novih savjetovališta u centrima za socijalnu skrb kao i obiteljskoj medijaciji koja će biti u jednom nastojat ćemo da ovim zakonom da kadija te tuži, kadija te sudi. One te i savjetuje, a u drugom slučaju te i tuži.
Na repliku odgovara potpredsjednik Doma, Željko Reiner.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa uvaženi zastupniče, naravno postavili ste pitanje medijatora. Mogu reći da i mene to muči i možda napraviti korak dalje, upitati se kakva je to neutralnosti medijatora u obiteljskim predmetima koji je istodobno zaposlen u sustavu socijalne skrbi. Prema tome, očekuje se da su medijatori zaposlenici centara za socijalnu skrb. A onda znamo da su centri za socijalnu skrb državne institucije koje su međusobno povezane i centar za socijalnu skrb je ovlašten pokretati mjere za zaštitu interesa djece i izricati te mjere. Prema tome, neutralnost ne postoji tu naravno. A postavlja se i pitanje koja je razlika s obzirom na dosadašnje posredovanje u odnosu na osobe za koje je to predviđeno da ga provode, jesu li to sad najedanput neke druge osobe ili će se to svesti na zapravo iste osobe kao i do sada samo pod drugom pločom iznad svoga ureda. Hvala lijepo.
Riječ sada dobija zamjenica ministrice socijalne politike i mladih poštovana Maja Sporiš. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa evo, htjela bih samo nekoliko stvari napomenuti čisto zbog toga da se ne širi bespotrebno rasprava, a neke stvari je Vlada već zapravo odlučila usvojiti, odnosno riješiti amandmanom. Naime, odredbe koje se odnose na ustroj centra za posebno skrbništvo stupit će na snagu odmah kako bi se isti naravno mogao bez problema početi ustrojavati. Ostale odredbe će stupiti na snagu 1. rujna, ne 1. srpnja kako je navedeno. Dakle, za edukaciju, za pripremu sucima ostat će sasvim dovoljno vremena. Također, u konačnom prijedlogu zakona ovdje spomenulo se da članak 63. da nije izmijenjeno da dijete mlađe od 16 godina koje postane roditelj treba suglasnost roditelja. U konačnom prijedlogu zakona to je izmijenjeno. Znači ono dijete koje postane roditelj, dijete mlađe od 16 godina treba suglasnost roditelja za priznavanje očinstva, a u dobi od 16 do 18 godine više ne. To je izmijenjeno u konačnom prijedlogu zakona. I osobito imam potrebu pojasniti članak 88. da se pobačaj kod maloljetnika na ovakav način uvodi u zakon. Naime, u članku 88. stavku 2. navodi se, citirat ću ga: "Ako se radi o medicinskom zahvatu koji je povezan s rizicima teških posljedica za fizičko ili psihičko zdravlje djeteta pacijenta uz pristanak djeteta iz stavka 1. ovog članka potrebno je i odobrenje djetetovih roditelja ili drugog zakonskog zastupnika." Pobačaj je sasvim sigurno rizik teških posljedica i na fizičko i na psihičko zdravlje djeteta, tako da to ni u zakonu ovom nije prepušteno slučaju. Hvala lijepo.
Replike. Prvo poštovana Vesna Škare-Ožbolt.
Poštovana zamjenice ministra. Meni se čini da ni ovaj termin 1. rujan neće biti dostatan da bi se izvršila kvalitetna edukacija struke, dakle prvenstveno tu mislim na suce i da bi se počelo sa primjenom ovog novog Obiteljskog zakona. Previše je složena materija, previše je tu novina, previše je tu još uvijek bez obzira na ovaj zakonski prijedlog i nejasnoća. Uzmite u obzir da su godišnji odmori, dakle od 1.07. do 1.09. traju godišnji odmori. Koga ćete vi dobiti na edukaciju u to vrijeme? Prema tome, 1.09. apsolutno nije po meni realan termin kada bi se počelo s primjenom ovog zakona. Najbolje bi, apsolutno najbolje bi bilo i ne znam gdje se žuri Vladi sa donošenjem ovog zakona, najbolje bi bilo da ovaj zakon ide u treće čitanje i da se počne primjenjivati od 1.07. one druge godine.
Imamo li odgovor na repliku? Nemamo. Nova replika, poštovani potpredsjednik Doma Željko Reiner.
Hvala lijepo. Pa evo da se referiram na obje stvari. 9. mjesec sasvim sigurno i tu sam potpuno suglasan sa kolegicom Škare-Ožbolt nije neko bitno poboljšanje u odnosu na 1.07., jer se radi o 2 mjeseca, ljetna mjeseca tijekom kojih su svi na godišnjim odmorima. Radi se o jednom opsežnom zakonu koji zahtijeva cijeli niz prilagodbi, novih upoznavanja itd. Pa mi sada diskutiramo o nekim stvarima, interpretacijama tih stvari kao mogućim interpretacijama. Kako će to tek izgledati u realnom životu? Prema tome, osobno držim da je potpuno nemoguće da se suci pripreme za provođenje ovog zakona u tako kratkom razdoblju. I stoga smo i predložili da kao najmanje zlo da se ide u treće čitanje. Što se tiče članka 88. ja se slažem ja bih to isto tako interpretirao, međutim to je interpretacija koja je rečena ovdje a koja može drugačije se interpretirati. Sud je neovisno tijelo, neovisno i od Parlamenta i od Vlade. I sudac možda to drugačije interpretira. A ako puštamo interpretacijama onda to nije dobar zakon. Isto tako čini mi se da je u najmanju ruku značajno za odnos između Vlade i Sabora da mi se tu žestimo o nekim terminima, a onda najedanput Vlada veli je ali mi smo to već ionako sve riješili jer mi ćemo to jednim amandmanom riješiti. Pa što se nije u sve ove mjesece riješilo kao odgovor na brojna pitanja i primjedbe koje su upućivali upravo u tom smislu ljudi vrlo kvalificirani. Ali nije se u konačni prijedlog zakona to stavilo nego sad u zadnji čas se jedno polovično rješenje pokušava napraviti. Nije dosta 1. rujan i to će se vidjeti apsolutno u praksi. Hvala lijepo.
Posljednja replika, poštovana Sunčana Glavak. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa evo i niz amandmana i stalne promjene primjene datuma početka primjene kada će stupiti na snagu upravo ukazuje na ono što je i kolega Reiner u ime našeg kluba i rekao da bi trebalo ovaj zakon poslati u treće čitanje. Dakle, nemoguće je iz dana u dan saznati što vi sve možete iz dana u dan promijeniti. Prema tome, još jednom se vraćam na ono što su rekli stručnjaci pravni, socijalni, svi oni koji se bave ovim zakonom i koji će ga morati primjenjivati, ovo štivo je predugačko. Nemoguće ga je apsorbirati, kamoli do rujna. Treba ići u tri čitanja da sve primjedbe dođu na svoje mjesto a ne da ad hoc nešto rješavate amandmanima a ne znamo je li tome kraj ili ćemo još do kraja ove rasprave imati još pokoji amandman. Prema tome, od nomotehničkih pogrešaka, dakle postavljeno je sve ne krivim nogama ne bi li se nekome upisao plus da se nešto radilo. Ovo je preozbiljna materija da bismo je ovako ostavili i da bismo samo rekli zakon je ovdje, izvolite ga primjenjivati a u praksi ćemo ponovno vidjeti zapravo da 200 gotovo dodanih novih članaka će biti nemoguće primijeniti i ne znamo tko će zapravo u praksi moći po tome raditi. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime kluba Jadranke Kosor i HGS-a govorit će poštovana zastupnica Jadranka Kosor. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, predstavnice ministarstva, kolegice i kolege zastupnici i zastupnice. Valja na početku ponovno reći nešto što je notorna stvar otkad je rasprava koje pamtimo u Hrvatskome saboru uvijek smo manje-više na početku govorili isto, a to je činjenica da je ovo jedan od najvažnijih od temeljnih zakona koji se tiče ljudskih prava osobito važnih za svako društvo jer dotiče živote svakoga od nas, od rođenja do smrti. Tiče se i velikih i malih obitelji i sretnih i nesretnih i bogatih i siromašnih, a država kao i kod svakog zakona osobito kod ovih mora olakšati život obiteljima, mora zbog toga donositi zakone koji će biti jasni, precizni, lako provedivi tako da ih svatko od nas razumije, svatko od nas ne samo pravnici, ali isto tako jasni i precizni kako bi ih institucije od centara za socijalnu skrb do sudova mogli provoditi. Naše je mišljenje da novi Obiteljski zakon nažalost nije takav zakon. Da se on neće moći ni lako ni jednostavno provoditi i da ga dakako spomenula sam to kao važnu činjenicu da ga svaki građanin i svaka građanka neće moći sam do kraja i precizno interpretirati. Što više čitam novi prijedlog zakona koji je sada u drugom čitanju sve sam više sigurna da je jedan dio stručne javnosti koji je tvrdio da nam nije bio potreban novi zakon nego da smo mogli poboljšavati postojeći zakon bio u pravu. Budući da je ovo zaista ogroman i jedan od zakona u RH koji nas obuhvaća sa evo više od 560 članaka mislim da je u konačnom čitanju i pretpostavljam da neće biti prihvaćeni neki od prijedloga da ide u treće čitanje, mislim da je ovdje s nama danas trebala biti i resorna ministrica jer samo ministar može i tijekom rasprave donositi političke odluke i tijekom rasprave prihvaćati ili ne prihvaćati određene prijedloge koji se ističu u Hrvatskome saboru, a kako Vlada odgovara Hrvatskome saboru onda mi se čini da bi to bilo više nego logično. Ali kad već mijenjamo zakon, inače ja mislim da nema, ne bi trebalo uopće niti predlagati da zakon ide u treće čitanje jer moje mišljenje je da se do trećeg čitanja ništa suštinski od onih važnih i glavnih primjedbama i stručne, i političke javnosti ne bi moglo na adekvatan i pravi način promijeniti kako bi se osigurala ravnoteža zakona. Jer u zakonu kad izvadite jedno ciglu, ako zakon zamišljamo kao zid, onda obično sa druge strane se može dogodit da se zid urušava. Ali kad se već zakon mijenja, onda plediram da nađemo što je moguće bolja rješenja, dakle da amandmanima mi ovdje pokušamo pronaći bolja rješenja i ta rješenja uskladiti sa stvarnim životom sa onim što život zaista jest. Tako da to bude zakon i za dvoroditeljske obitelji, i jednoroditeljske obitelji i obitelji u kojima žive baka i djed s unucima i svaki drugi oblik obitelji, jer obitelj je tamo gdje je dom, gdje je sreća, gdje ja zadovoljstvo, gdje smo dobro došli, gdje nas uče svemu što je nužno u suradnji, u životu, u suživotu s drugim ljudima, i gdje nas poštuju i vole bez obzira kakvi jesmo dobri ili loši. Važno je to i kod ovog zakona spominjati jer smo nedavno, relativno nedavno kod rasprave o referendumu o braku čuli i takve teze upravo u sabornici, da je obitelj isključivo zajednica muškarca, žene i djece. Prethodnih godina, prije dosta godina ovdje smo također slušali i mišljenja nekih naših bivših kolege koji su govoreći o ženama primjerice smatrali da je žena toliko vrijedna koliko je djece rodila, dakle prema tome žene koje nisu rodile nisu vrijedne, one s jednim djetetom svako su manje vrijedne od onih koji su rodili dvoje djece itd. To spominjem zbog toga što trebamo biti vrlo oprezni kod donošenja temeljnih zakona za život i napredak svakoga društva a ovo to jest tim više što smo, nema to veze sa ovim zakonom, ali u konačnici ima sa životom, sa životom obitelji. I neke najave u nekim intervjuima uglednih liječnika u Hrvatskoj koji smatraju primjerice kada se govori o Zakonu o medicinski potpomognutom oplodnji kako bi ženama koje žive same, taj ugledni liječnik ih naziva samicama, trebalo primjerice zabraniti u budućnosti medicinski potpomognutu oplodnju. Dakle, treba biti vrlo oprezan, jednog dana otvoriti ovdje i raspravu o pitanju pobačaja zbog toga što koliko ja znam u Republici Hrvatskoj i dalje je na snazi zakon koji to regulira iz 1988. godine, jer se nikada nitko u te rasprave u političkom prostoru nije usudio upuštati a vrijeme je mislim, sad smo članica Europske unije i da o tome jednom progovorimo. Predstavnicima ministarstva nam je na početku rekla da je se zakon među ostalim mijenja, odnosno da se donosi novi i zbog porasta broja presuda Europskog suda za ljudska prava. Moje mišljenje je da bi broj presuda Europskog suda za ljudska prava kojim bi se prstom pokazivalo na Republiku Hrvatsku mogao biti i veći nakon donošenja ovoga zakona jer Europski sud za ljudska prava ne govori o zakonima, nego govori o provedbi zakona i ostvarivanju prava hrvatskih građana i građanki, o tome govori Europski sud za ljudska prava. Tu naravno u tom kontekstu gledam i ove predložene odredbe vezane za medijaciju. Ja sam jutros čula čelnicu ove radne skupine koja je radila novi zakon na Hrvatskome radiju koja je upitana upravo oko osiguranih sredstava, a zakon će po svemu sudeći se početi i provoditi ove godine, osiguranih sredstava upravo za neka rješenja iz zakona koji će se morati pretočiti u život, rekla je da ona ne zna o tome i da nije zadužena za novac. I mislim da naravno problem proračunskih sredstava će itekako biti velik i upitan kad se zakona, ako se prihvati u ovom obliku, bude počeo provoditi. Kod korištenja doma, oko plaćanja režija isto tako je gospođa koja vodi tu radnu skupinu rekla jutros da budući da se problematizirala mogućnost, nemogućnosti otkazivanja najma jer bez suglasnosti drugog bračnog druga, a što, bilo je postavljeno pitanje ako će ih gazda potjerati jer neće se baviti s tim je mogao postići suglasnost ili ne. Gospođa je rekla da treba mijenjati doslovce citiram: "Da treba mijenjati mentalitet ljudi." To je nešto što je jako teško prihvatljivo iako je jedan od vodiča kroz izradu novoga zakona, bila je i namjera da se mijenja mentalitet ljudi onda je to potpuno pogrešno, potpuno pogrešno jer mi moramo, ponavljam, zakone usklađivati sa životom kakvim on jest a ne utjecati na promjene toga tipa. A sad vrlo konkretno još o nekim prijedlozima zakona za koje mislim da se mogu popraviti. Naime, članak 3. koji kaže: "Žena i muškarac imaju međusobno jedna prava i dužnosti u svim obiteljsko-pravnim odnosima a posebno u odnosu na roditeljsku skrb." Ja se slažem sa svima onima koji kažu da treba u tom članku, da je nužno, jer to je temelj i ovoga zakona, dodati da je zabranjena diskriminacija prema spolu i nasilje prema partneru. Jer to proizlazi iz Ustava Republike Hrvatske, o nasilju se malo govori, o nasilju u obitelji se iznimno malo govori, sve manje i manje, o nasilju nad ženama samo uz prigode, uz Nacionalni dan borbe protiv nasilja nad ženama i to je, dame i gospodo sve. Dakle, ugradimo taj temelje, dodajmo još jedan stavak u članak 3., pogotovo ako, evo u članku 4. se govori o solidarnosti koje je temeljno načelo obiteljskog života i tamo se kaže da se svi moraju poštovati. Ali, uz to treba svakako uvesti temeljno načelo da je nasilje društveno neprihvatljivo. Dakle, gdje ćemo o tome govoriti da je nasilje neprihvatljivo svima nama ako ne u Obiteljskom zakonu? Jednako tako u članku 51. kaže se da će sud razvesti brak ako sud utvrdi da su bračni odnosi teško i trajno poremećeni, slažem se sa svima onima koji smatraju da bi sud trebao razvesti brak ako jedan od bračnih drugova tvrdi da su ti bračni odnosi trajno poremećeni i da je zajednički život nemoguć. U članku 95. posebno problematično, roditelj koji stanuje s djetetom ima dužnost i odgovornost omogućavati, poticati ostvarenje odnosa, osobnih odnosa djeteta sa drugim roditeljem. Dakle, ima dužnost osiguravati odnose, međutim što je i o tome smo dosta govorili u zakonu u prvom čitanju, što je sa roditeljem koji mora poticati osobne odnose s djetetom drugoga roditelja, a drugi roditelj je pijanac, prostak, nasilnik, kockar? Treba li to, je li ga zakon, roditelja koji živi s djetetom mora prisiljavati na odnose s drugim roditeljem ako je njegovo ponašanje apsolutno potpuno neprihvatljivo i naravno štetno i za razvoj i za život djeteta? Predlažem i neke promjene u članku 141. vezano za psihijatrijsko liječenje, to ću pokušati, odnosno pokušat ćemo pretočiti u amandmane. A sad još oko posvajanja, o temi koja je bila, zbog koje je bio organiziran jedan skup, jedan okrugli stol u Hrvatskome saboru, dakle o posvajanju djeteta koje se ne dopušta izvanbračnim partnerima. Dakle, dopušta se svima, dopušta se svakome, dopušta se i osobi koja živi sama što smatram da je u redu, ali se ne dopušta izvanbračnim partnerima. Ova odredba omogućava ono što mislim da je najnepoželjnije, a to je trajnu i svakovrsnu manipulaciju. Dakle, ljudi koji žive u izvanbračnoj zajednici, odnosno u partnerstvu izvanbračnom, naravno da mogu lažno prikazivati centru, odnosno institucijama kojima se obraćaju za posvajanje i tvrditi da su oni samci i onda vidjeti mogu li ispuniti kriterije kao samci za posvajanje djeteta, a zapravo žive sa osobom drugoga spola u izvanbračnoj zajednici koja može biti iznimno sretna i uspješna jer ljudi iz nekih razloga ne žele sklapati brak. Mislim da u formulaciji ovoga članka na prvom mjestu izvan svih interesa mora biti interes dobrobiti djeteta jer za dijete je bolja svaka obitelj od okruženja doma, dakle svaka obitelj, a pogotovo obitelj u kojoj žive skladno i sretno dvoje ljudi koji naravno žele posvojiti i prigrliti dijete i osigurati mu sretnu budućnost. To je na kraju ovako … članak koji zabranjuje ljudima koji žive u izvanbračnoj zajednici posvajanje, on je u neskladu i sa Ustavom i sa Zakonom o ravnopravnosti spolova i sa Zakonom o suzbijanju diskriminacije koji jasno isto kaže da je zabranjena bilo kakva diskriminacija vezana među ostalim i za bračni status. I na kraju, ja isto tako ukazujem na članak 28. iz pravnih razloga gdje se kaže da brak ne može sklopiti osoba koja je u braku ili registriranom partnerstvu. Mi ne možemo u jedan zakon koji donosimo ugrađivati odredbe zakona koji ne postoji jer zakon koji nije izglasan u Hrvatskome saboru, koji je prošao samo prvo čitanje je nepostojeći zakon. Dakle, ne mogu vjerovati da je radna skupina napravila takvu vrstu propusta. Kad taj zakon bude donesen, ako bude donesen, onda možemo mijenjati Obiteljski zakon pa ugraditi i ovu odredbu. I apsolutno sam sigurna da bilo koja odredba zakona koja će stupiti na snagu 01. srpnja ne može se do kraja i na pravi način provoditi, dakle … ne da je kratak, nego je apsolutno prekratak i ponavljam, mislim da ni upućivanje u treće čitanje ne bi bitno promijenilo situaciju s ovim zakonom koji ima puno otvorenih pitanja na koje zapravo i danas nismo čuli odgovore. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Imamo prijavljene 3 replike. Prvo poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Poštovana zastupnice, kažete na početku da se ovaj zakon, ukoliko se usvoji neće moći lako primijeniti, da su to mnogi stručnjaci rekli, da su stručnjaci rekli da je trebalo samo popraviti ovaj postojeći zakon, međutim treba reći na ovu vašu opasku da jedan čitav koncept, kao što smo imali ga kada smo tek donosili '78. onaj revolucionarni zakon koji je bio vodilja i napredan u svoje vrijeme, on je stavio u ravnopravni položaj muškarca i žene. Omogućio je da ravnopravno o svim aspektima govore i žive, međutim ovaj prijedlog zakona stavlja upravo svoje žarište, fokus na djetetu jer zlouporabe koje se događaju jesu upravo zato što roditelji, a uvijek govorimo da su roditelji najbolji pa makar imaju i svoje određene mane, nego neka druga ili treća osoba međutim svakodnevnica ono što se odvija svakodnevno na našim sudovima govori da tomu baš i nije tako i ovaj zakon želi spriječiti. I oni koji misle da rade u interesu djeteta da često to rade samo da bi se osvetili svom bračnom partneru ovom drugom, a djeca najčešće tu ispaštaju. I to predlagač ne želi dozvoliti i to mi ukoliko želimo da te drame koja djeca, baš nas briga za odrasle koji su se odlučili razvesti, ali oni i ti postupci dugo traju i to iživljavanje. I jedino tu su tu oba partnera najčešće kriva kada se to događa. Onaj koji napada bez obzira na utvrđenje ili krivnje ili bez obzira što nije uopće sporno da će se brak razvesti i bez obzira kakve traume i bio žrtva tog drugog ne smije prema djetetu i ne smije dijete u tom duhu odgajati. I to ovaj zakon kaže da neće tolerirati njihove strasti pred sudom. Oni su odrasli i neka riješe te svoje odnose, ali djecu treba zaštititi i djeca su ovdje najosjetljivija.
Na repliku odgovara poštovana Jadranka Kosor.
Mi se kolegice Antičević-Marinović slažemo oko cilja, ali ne slažemo se kako do tog cilja doći, znači ne slažemo se putem koji treba doći. Spomenut ću ponovno dva primjera, slažem se interes djeteta interes djece mora biti iznad svih interesa u središtu svih pozornosti, ali naravno i ravnopravnost muškaraca i žena i borba protiv nasilja to isto moraju biti temeljni ciljevi Obiteljskog zakona. Međutim spomenula sam u raspravi dva primjera i više, ali dva ću vam sada navesti, znači kontakti koje mora osiguravati i osobno poticati na osobne kontakte roditelj s kojim živi dijete bez obzira na to kakav je roditelj koji ne živi s djetetom. Dakle jeli razbojnik u pravom smislu riječi, pijanac, teški kockar koji može iznimno teško i loše utjecati na razvoj djeteta i drugo ovo kod posvajanja. Vi kažete da je u najboljem interesu dakle da je interes djeteta u središtu pozornosti Obiteljskog zakona, kako onda predlagatelj ne dozvoljava ljudima koji žive zajedno da posvoje dijete, a dozvole npr. ljudima koji žive sami. I ponavljam još jedanput, ta odredba će tjerati mnoge ljude da lažu, da varaju potpuno nepotrebno i to nije naravno u najboljem interesu djeteta. Hvala.
Druga replika poštovana Nansi Tireli. Izvolite.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Poštovana kolegice Kosor, rekli ste da je voditeljica radne skupine rekla kako treba mijenjati mentalitet ljudi i isto tako ste rekla da je ovaj zakon doista nerazumljiv. I tu se sada postavlja jedno pitanje, a mislim da je i to bit ovog zakona koji ima više od 560 članaka za koga se ustvari zakoni pišu. Da li se zakoni pišu zato da bi kao zakon bio nekakva doktorska disertacija nekome tko je u radnoj skupini? Da li se zakoni pišu za građane koji bi ih trebali znati pročitati, razumjeti jer svaki građanin mora znati koja su to njegova prava i koje su to njegove obveze bez obzira o kojem se zakonu radi. A kada govorimo o Obiteljskom zakonu kao o najvažnijem zakonu jer se tiče uistinu svakoga od nas od rođenja pa do naše smrti onda je itekako važno da razumijemo što u njemu piše. Sredstva u proračunu, voditeljica je rekla da ne zna da li ih ima, da li ih nema i to je naš problem kada pišemo ovakve zakone, kada ih pišu ljudi koji sjede u kancelarijama, koji nisu na terenu, koji zakone pišu s teoretskog kuta gledišta, ali ih ne pišu s praktičnog iskustva i to nam se svakoga dana sve više i više dešava. Ukoliko mi ovim zakonom uistinu želimo zaštititi djecu i ukoliko nam je to nekakav prioritet pa smo onda išli u izmjenu tako obilnog zakona samo zbog toga onda mislim da bi bilo najlogičnije da smo napravili izmjene, da smo pozvali sve ravnatelje centara 120 i toliko koliko ih imamo u Hrvatskoj u Ministarstvu socijalne politike i mladih, da smo svih pitali koji su to problemi na terenu i da smo onda temeljem njihovih sugestija možda promijenili onaj dio zakona koji nije bio dobar ili teško provediv.
Na repliku odgovara poštovana Jadranka Kosor.
Pa da naravno slažem se. Zakon kada donosimo nove zakone u ovako važnom području koje se apsolutno dotiču svakoga od nas, svakog građanina, svake građanke onda moramo uvijek težiti da idemo naprijed da sustav unapređujemo, a nikako da idemo unatrag a pogotovo da kompliciramo. Moje je mišljenje da Obiteljski zakon kada otvori bilo tko od nas visokoobrazovani, manje obrazovani ljudi da mogu pronaći ono što ih zanima vezano za razvod, za rođenje, da dobije odgovor na pitanje tko je majka, a tko je otac itd., zato što sam se ja osobno puno puta sretala s ljudima koji su u nekoj neprilici u obitelji i onda pitaju u različitim fazama mog isto političkog život pitaju znam li kako se može riješiti neko pitanje koje njih tišti ili muči. Onda bih upućivala pročitajte. Dakle to nije Kazneni zakon koji traži dodatnu interpretaciju, ovdje treba pisati jasno i precizno. A s druge strane pitanje novca je iznimno važno pitanje, dakle to je nulta točka. Kada se novi zakon počne pisati i kada je pred donošenjem onda u proračunu moraju biti osigurana sredstva za prvih 6 mjeseci jer će on stupiti na snagu 1.srpnja. Ja tvrdim ponovo, a vidjet ćemo evo do kraja godine, da sredstava za provođenje ovoga zakona u ovom obliku nisu osigurana i nisu dostatna.
Posljednju repliku iznijet će Dujomir Marasović. Izvolite.
Štovani gospodine dopredsjedniče. Kolegice Kosor, slažem se da ne bi trebalo ići s usvajanjem zakona jer 500 i nešto članaka to je piši kući propalo, nemoguće u realizaciji, vremenski da bi trebao stupiti 1.srpnja nemoguće. Onih 15 dana na sudu, ročište je mjesec dana to neće biti moguće provoditi, znači unaprijed znamo da je to nešto što je propalo. Ali ono što se s vama ne slažem, odnosno nije mi baš jasno što ste rekli da bi trebalo otvoriti pitanje pobačaj, e pogotovo zato što smo ušli u Europsku uniju. Ne znam zašto bi nas trebala Europska unija učiti o pitanju pobačaja jer to u prvom redu Europska unija se ne dira, jer to su interesi i stvar svake pojedinačne šanse Europske unije i zašto mi njih trebamo pitati što bi oni nama trebali reći o pobačaju. Jer slijedeći tu logiku mi bi trebali pitati trebamo li mi vjerovati u Boga i odnos prema religiji u Hrvatskoj. Jer Europska unija nije htjela, izbacila je iz preambule, odnosno nije htjela u preambulu ugraditi Boga. Znači trebali bi njih znači sada treba, po njihovoj logici trebali bi u Hrvatskoj pitati smije li naš predsjednik države upotrijebiti ono kada se zaklinje tako mi Bog pomogao, treba li pitati Europsku uniju je li. Josipović se zakleo mada je rekao da u Boga ne vjeruje. To je drugo pitanje. Treće pitanje malo me čudi da vi na neki način ne prihvaćate izvanbračni drugovi, ajmo ih tako nazvati usvajanje djece, ovaj im prijedlog ne dopušta posvajanje. Kada se oni raziđu, oni se mogu razići, ne trebaju nikoga ni pitati. E kome ostaje dijete. Kada posvoji pojedinac, muško, žensko, ostaje dijete tome tko ga je posvojio, nema se tko od koga razvesti. Ali kada se ovi bračni, ne bračni, izvanbračni par nema nikakvu pravnog statusa, kada se oni razilaze nema dijete kome ostati kolegice Kosor, ono ostaje na ulici.
Vrijeme. Na repliku odgovara poštovana Jadranka Kosor.
Ma zapravo neću odgovoriti na repliku jer sam davno ovdje rekla da kolegi Marasoviću neću replicirati ali moram se javiti samo zbog pojašnjenja da ne bi ostalo nerazjašnjeno jer ljudi gledaju ovaj prijenos pa da netko ne bi potpuno krivo shvatio. Ja sam govoreći o Obiteljskom zakonu napomenula i nekoliko slučajeva, nekoliko rasprava, javnih rasprava od toga da jedan ugledni ginekolog najavljuje da kada on postane ministar da će tražiti da se zabrani ženama koje žive same medicinski potpomognuta oplodnja pa sam u taj kontekst stavila i moguću raspravu koju politika uvijek izbjegava o Zakonu o pobačaju i nisam rekla zbog ulaska u Europsku uniju. Jer naravno takva pitanja svaka država rješava sama nego sam rekla zbog toga što je i dalje na snazi zakon koliko se ja sjećam i koliko ja pratim iz bivše države. A to je za jednu suverenu članicu Europske unije nedopustivo. Dakle, nedopustivo da se primjenjuju neki zakoni iz prapovijesti. Na kraju mislim da i sama činjenica da statistike pokazuju da je broj pobačaja smanjen govori gdje je žarište problema. Dakle, ja sam protiv pobačaja ali žarište problema mora biti u učenju, edukaciji, u otvorenom razgovoru i onome što zahtjeva i bolju brigu roditelja i bolju brigu i skrb škole. A što se tiče posvajanja apsolutno sam sigurna na temelju iskustva jer sam bila i ministrica obitelji za svako dijete koje živi u domu je bolje svako drugo obiteljsko okruženje, apsolutno svako. I nedavno je bilo rasprava o tome u javnosti i čuli smo zaista skandalozna mišljenja o tome da pak s druge strane bi bilo dobro da dijete ostane u domu a da ga ne posvajaju samci itd.. Prema tome stvari su tu jasne a zakon to naravno treba regulirati. Ako postoje otvorena pitanja onda treba do kraja regulirati posvajanje djece u izvanbračnim zajednicama.
U ime Kluba zastupnika SDSS-a kolega Milorad Pupovac. Izvolite.
Poštovana gospođo potpredsjednice, poštovane kolegice i kolege. Ovim zakonom se sasvim sigurno na nizu mjesta poboljšava ranije rješenje kada je po srijedi, kada su po srijedi obiteljski odnosi i kada je po srijedi npr. definiranje roditeljstva. Međutim, postoje mjesta gdje se nažalost nije išlo dovoljno dalje. Jedno od takvih mjesta je ono koje se tiče posvojenja. Dakle, u praksi posvojenja je, nema nikakve sumnje trebalo dati prednost, odnosno trebalo omogućiti ili ići više u pravcu toga da u izvanbračnoj zajednici budu u mogućnosti da usvajaju djecu. S obzirom na to kakvo je stanje brakova u Republici Hrvatsko i s obzirom na pokazatelje o kojima sam govorio jednom prilikom pri raspravi o Zakonu o braku, odnosno o Ustavnim promjenama, sasvim je jasno da brakovi više nisu ni približno stabilni i prestabilne zajednice i da iz toga razloga djeci treba omogućiti da dobiju što je moguće bolji socijalni okvir za svoju socijalizaciju i za svoje emocionalne potrebe. Jer bez obzira na to da li se sklapa kao svjetovni ili kao crkveni brak nema nikakve sumnje da treba razmišljati o tome da izvanbračna partnerstva trebaju dobiti mogućnost za usvajanje djece. Jer njihova socijalna stabilnost i njihova dugotrajnost se pokazuje ništa manje značajnom nego li što su pojedine bračne zajednice. Drugu stvar koju sam htio reći tiče se uzdržavanja. Uzdržavanje je naravno zakonska obaveza, ali zakonska obaveza za koju kod nas postoji sve manje pretpostavki. Zakon kaže da roditelji nemaju zakonske obaveze da nakon 26. godine uzdržavaju djecu, a pitajte roditelje, provedite istraživanje pa ćete vidjeti koliko roditelja uzdržava svoju djecu nakon 26. godine. S obzirom na činjenicu da imamo 40% nezaposlenih mladih, tko će ih drugi uzdržavati? Isto vrijedi naravno i za obavezu uzdržavanja baka i djedova. Tko će uzdržavati bake i djedove, oni koji nemaju posla? Oni kojima se nudi povremeni i privremeni rad? Onima kojima proces tzv. deregulacije ili liberalizacije zapravo ne jamči ni njihovu sigurnost, a kamoli mogućnost da brinu o svojim starijima? Kao primjer za to ću vam navesti razgovor prije dvije godine, pred jedan Božić ili Novu godinu, više se ne sjećam, žene koja mi je kazala čekajući u redu za meso da ja još mogu brinuti o svojim starijima, o svojim roditeljima, ali sasvim sigurno da moja djeca više neće moći brinuti o meni. Što je to što mi propisujemo, koje su to norme poželjne koje mi stavljamo, a istovremeno stvaramo društva u kojima to neće biti moguće, u kojima ćemo donositi Zakon o radu kojim ćemo destruirati pretpostavke da se radi o ovom da ovaj zakon može funkcionirati i da mjere socijalne politike i da mjere Obiteljskog zakona mogu funkcionirati. U tom smislu meni se čini da je jako važno da ovaj zakon bude praćen i drugim mjerama kako bi se stvorile pretpostavke za njegovu realizaciju, odnosno za njegovo provođenje. Treća stvar koja mi se čini posebno važnom i značajnom u ovom prijedlogu zakona jeste pitanje stavki koje reguliraju obiteljsku medijaciju, odnosno ulogu obiteljskog medijatora. Dakle stvar koja se obavljala u centrima socijalne skrbi kroz različite mehanizme savjetovanja. Koliko efikasno, naravno drugo je pitanje. Mi nemamo ništa u načelu protiv obiteljske medijacije, ali bi smatrali da je osim upućivanja na jednu knjigu jednog američkog autora, sa jednog američkog sveučilišta potrebno reći i nešto više o tome i potrebno da znamo nešto više o tome što to zapravo donosi. I naravno osim tipkanja poruka, jako je važno da imamo uši i da čujemo ono što govori govornik koji kojim slučajem može biti saborski zastupnik, poštovana predstavnice ministarstva. Ukoliko vi mislite da ste ovdje da komunicirate sa vanjskim svijetom, a ne sa svijetom ovoga Sabora onda niste na pravom mjestu. Ukoliko vi mislite da ste ovdje zbog toga da zatvorite uši pred nama koji ovdje govorimo onda imate najbolji mogući odnos prema ovom parlamentu i prema nama kao zastupnicima. Možete pričati što hoćete, mi ćemo raditi po svojem. Ako je to vaša pozicija i vaše razumijevanje uloge ovoga Sabora to nam onda recite. Onda netko od nas ovdje ne treba biti. Dakle što se tiče obiteljskog medijatora, za mene se postavlja pitanje što to znači da će postojati dvije kategorije medijatora, jedna koja će raditi u sklopu centra za socijalnu skrb i da će postojati drugi medijatori kao što kaže članak 343., odnosno 344. Znači li to da ćemo pitanje obiteljske medijacije prebaciti u privatni sektor? Ako da, onda nam to recite. I s čime će i na koji način će ministar po svojem diskrecionom pravu to regulirati i koji će biti kriteriji za tu regulaciju? Prihodovni, težina slučaja ili nešto drugo? Toga u zakonu nema. Hoće li ministar to svojim diskrecionim pravom ili ćemo mi zastupnici ovdje morati odrediti po kojem je to kriteriju nešto što predstavlja značajnu državnu obavezu prepuštenu u privatne ruke, bez obzira na to što će postojati registar. Ali pitanje bračne medijacije nije pitanje popravljanja zuba pa da onda kažete ok, imate pravo na vađenje zuba i to će platiti socijalno, ali popravak zuba vam već nećemo platiti. To nas zanima i molim odgovor. Centri za socijalnu skrb imaju ogromnu ulogu u ovom zakonu i to je dobro, ali kakvo je stanje centara za socijalnu skrb? Većina centara za socijalnu skrb je u situaciji da dobiva nove i nove obaveze i nove i nove dužnosti, ali ne i nove kadrove, ne i nove ljude. I ovim zakonom ste propisali veći broj obaveza i ovlasti centara za socijalnu skrb, ali niste predvidjeli da će se veći broj ljudi zaposliti, a već postojeći centri upozoravaju da ne mogu izdržati toliki obim posla i da ga ne mogu dobro obavljati i da ga objektivno ne mogu fizički obavljati, posebno oni koji imaju obitelj. Možda oni koji nemaju obitelji mogu. Ali oni koji imaju obitelji ne mogu raditi od 7 do 7 ili od 8 do 7. Iz tog razlog je potrebno nešto učiniti da se stvari promijene i da se opterećenje smanji i istovremeno da se konačno omogući ljudima da imaju potrebne uvjete za rad. Ako je točno da nemaju telefonskih linija dovoljno da bi mogle obavljati svoj posao onda to treba mijenjati. Na kraju bih htio kazati da onima koji smatraju da je obitelj osnova društva a pri tome zaboravljaju samo društvo i njegovu instituciju, onima koji između obitelji, oni koji prije svega obitelj ne smatraju društvenom jedinkom nego izrazom božje volje ili crkvenih obaveza htio bih kazati da jako doprinose razaranju obitelji kao društvene zajednice. To se najbolje pokazuje na činjenici da s jedne strane imamo zagovor potpune destrukcije društvenih vrijednosti i društvenih institucija, a s druge strane imamo zagovaranje božjih kriterija oko reguliranja bračnih odnosa. I iz tog razloga meni se čini da lijevo liberalna vlada kojoj i sam pripadam po političkim uvjerenjima ne smije destruirati društvenu dimenziju obitelji, društvenu dimenziju posvojenja, društvenu dimenziju uzdržavanja, a bojim se da se na ovaj način u ovim indikatorima pokazuje da se ta društvena dimenzija gubi, a posebno kada je u pitanju komponenta socijalne skrbi. Hvala vam lijepa.
Hvala. Ingrid Antičević-Marinović, replika.
Možda evo da započnem sa ovim što ste vi završili. Kada bi to tako bilo, odnosno kada bi ti zagovornici života po sakramentu i ženidbe kako vi kazašte po božjim kriterijima ne bi bilo to upitno. Međutim, na žalost često se ti životi žive koji su protivni i božjim i ljudskim zakonima, gdje prevladava nasilje i gdje ću još jedanput ponoviti najviše stradavaju djeca. Vi ste spomenuli upravo aktualni problem, ne suvremenog doba, ne samo ovih zadnjih godina nego možda čitavog jednog stoljeća unazad o nestabilnosti suvremenog braka spominjući jednako tako i crkveni i građanski brak. Međutim, kada ste već spomenuli to nas vežu ugovori sa Svetom Stolicom. Dakle, kada se brak zaključi u crkvenom obliku automatski se smatra da je on zaključen i u građanskom obliku. Međutim, tu imamo jedan nedostatak. Što je sa prestankom braka? Jer takve osobe često ignoriraju, dobro to je njihovo zakonsko pravo, hrvatske vlasti i ne sklapaju, sklope samo crkveni brak. O tome sam govorila i o tome ću stalno govoriti i tu treba naći rješenje. Što je s tim ljudima koji onda dolaze pred redovne sudove tražiti razvod braka. Ako želimo biti dostojni i poštivati te ugovore, onda tko je lijepo samo zaključio crkveni brak, on onda ne može, ne bi trebao pred ako nije ga zaključio i pred građanski brak. Neka onda tamo ide tražiti razvod, odnosno rastavu već po kanonu i tom pravu crkvenom, a ne da kod građanskih vlasti, dakle traži razvod braka. I još nešto želim reći ovdje da s pravom uvijek apelirate na dostojanstvo Sabora i saborskih zastupnika, o tome bi svi trebali voditi računa. Ali mislim da ste bili preoštri, da ste se nepravedno obrušili na zamjenicu gospođu Maju Sporiš. Evo mi smo na Odboru za zakonodavstvo [[Upadica Zgrebec: Hvala.]] čitav niz amandmana predložili. Oni su već usvojeni [[Upadica Zgrebec: Hvala lijepa.]] I u tom kontaktu vidim da je često u kontaktu sa koautoricom zakona. Hvala.
Hvala lijepa. Stjepan Milinković, replika.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Pa kolega Pupovac, vi ste naglašavali značaj centara za socijalnu skrb poglavito opterećenje tih djelatnika u centrima za socijalnu skrb s kojima sam evo i godinama surađivao i svjedočio njihovoj stručnosti i prednosti. Ali je točno ovo što ste rekli, da su oni neizmjerno opterećeni, opterećeni svakodnevno i daju im se još nove obveze koje su prosto nesavladive. Pa oni moraju nebrojeni broj formulara, papira ispuniti, pa svjedočimo svako malo u medijima određenih momenata gdje su izloženi pritiscima, pa ovakva, onakva afera i onda kaže smijenjen ovaj, smijenjen onaj. Držim da je u ovom dijelu napravljena nepopravljiva šteta ukidanjem obiteljskih centara sa onom svrhom, namjerom racionalizacije, a sada se uvode evo centri za to kao posebno skrbništvo koje će to riješiti u kratkom vremenu. Pa svi su, čak je i predlagatelj suglasan sa time da ovo vrijeme nije dovoljno. To već nešto govori za sebe da to se neće moći ustrojiti u tako kratkom vremenu da to kvalitetno funkcionira, da zadovolji one sve momente koji dolaze. To su mlada djeca, mala djeca, djeca u najranjivijoj životnoj dobi. Pa jesmo svjesni da današnje vrijeme, prag ovisnosti se na žalost ide sve prema niže. To su veliki problemi i tu treba uistinu odgovorno i ozbiljno djelovati, a ovi ljudi u tim centrima za socijalnu skrb unatoč svojoj predanosti, unatoč svojoj volji to nisu u stanju i zato stoji vaša tvrdnja. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, Milorad Pupovac.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Poštovani kolega što se tiče centara za posebnu skrb ili posebno skrbništvo nažalost to je jedno od mjesta koje bi trebalo biti bolje definirano nego što jeste. Kao što bi obiteljska medijacija trebala biti bolje definirana nego što jeste. Ali nisam o tome govorio, upravo zbog toga što sam se htio ograničiti samo na ove komponente koje sam istakao. Što se tiče pitanja koje je kolegica Antičević istakla naši zakoni ne prave razliku između svjetovnih i crkvenih brakova i sasvim je jasno da zbog te činjenice da su zakonom izjednačeni oni ne mogu biti onda drugačije tretirani pred sudovima. I u tom smislu jedino što mi se čini značajnim jeste dodati još jedanput da treba razmišljati o tome kako da prava izvanbračnih partnera ne budu manja negoli prava pojedinaca ili osoba koje su pojedinci koje imaju pravo na posvojenje, a izvanbračni partneri nemaju to pravo. I što se tiče zamjenice gospođe Sporiš ukoliko sam na bilo koji način povrijedio njezine osjećaje ili obavljanje njezine dužnosti na ovom mjestu ja ću joj se naravno rado ispričati, ali je neuobičajeno, ne samo za nju nego i za bilo koga drugoga da u vrijeme kada se vodi rasprava o predmetnom zakonu postoje komunikacije koje su druge vrste, bez obzira o kojem članu ili članici Vlade je riječ. I naša dužnost je da na to upozorimo.
Dujomir Marasović, replika.
Štovana gospođo dopredsjednice. Kolega Pupovac, vi ste rekli da vam se na neki način ne sviđa što crkva propagira božje kriterije u odnosu između muškarca, žene i glede održavanja braka ili sklapanja braka i to vam je bila intencija. Vi bi to na neki način sve ajmo reći ukinuli, zanemarili i sugerirate jedan drugi svjetonazor. Mislim da to nije fer s vaše strane. Znamo da pravoslavna crkva dopušta brak svećenicima, ne bih ulazio u to. Znamo da pravoslavna crkva je liberalna u razvodu braka i to je u redu, na neki način, ja u to ne bih ulazio. Nije u redu s vaše strane da na neki način ignorirate pristup katoličke crkve tim nekim pitanjima. To je naprosto opet nešto što vam uvijek kažem, nije to dobro s vaše strane. Kad to netko drugi kaže, ajde, može i proći ateisti, ali uvijek se s vaše strane to gleda zašto vi sad dirate u katoličke neke kriterije, kriterije katoličke crkve. Očito je da ste dirnuli u to. A mene je otac učio nemoj sine u politiku, struju, a crkvu i svećenika ostavi na miru. Ako ćeš im što dati daj, ako nećeš nemoj ih dirati. E sad, što sam ja poslušao u životu, što nisam ne znam. Ali ne bih vam odobrio, ne sviđa mi se to što ste javno krenuli na ove vrijednosti koje propagira katolička crkva. Hvala lijepo.
Nije baš u tom smislu kolega govorio, ali odgovorit će vam na repliku. Milorad Pupovac, izvolite.
Prvo ja nisam govorio o sviđanju niti sam govorio o tome što se meni sviđa ili ne sviđa. Kad je posrijedi sviđanje sasvim je sigurno da ima razloga da okrenem svoje oči prema nekom drugome kolega Marasoviću nego prema vama u ovoj dvorani. Dakle, govorio sam o činjenici da brak kao društvena cjelina ne smije biti ničiji monopol pa nema nikakve sumnje, a nisam govorio ni o jednoj posebnoj crkvi, nego o tendenciji da se razumijevanje braka tradicionalizira i da se zapostavi njegova društvena dimenzija, njegova ovisnost o društvenim odnosima, njegova perspektivnost koja determinira na društvenim odnosima. I ako zaboravimo društvo a govorimo samo o braku, braku, crkvi i Bogu kao što se govorilo prije sto godina onda takav brak nažalost neće imati budućnosti, a niti će oni koji u njemu rastu imati potrebne slobode za današnja društva. O tome govorim, neovisno o tome da li govorim iz perspektive jedne konfesije ili druge konfesije. Sad nisam govorio ni kao pravoslavni niti sam govorio kao katolik niti kao bilo koji treći, govorio sam kao slobodan čovjek sa svojim idejama. I volio bih da o tome vodite računa da sam ovdje jednak sa vama, barem u slobodi govora ako nisam u nečemu drugome. I da ovdje ne postoje ograničenja tko o čemu može govoriti, tko ne može govoriti. Svatko o tome vodi sam računa, a ja prilično vodim računa o tome o čemu mogu govoriti a o čemu ne mogu govoriti. O ovome smatram da trebam govoriti zato što je brak ozbiljno narušena društvena institucija. Jedan od pravaca iz kojih se ne urušava jeste taj o kojem vi pokušavate govoriti, a drugi je ovaj razaranje društva u cjelini.
Hvala. Zamjenica ministrice Maja Sporiš, izvolite.
Hvala lijepo. Evo, dugujem odgovor uvaženom zastupniku Pupovcu, vezano uz obiteljsku medijaciju. Vezano uz obiteljsku medijaciju ministarstvo će donijeti naknadno podzakonski akt pravilnik kojim će biti reguliran način provođenja obiteljske medijacije i u kojem će biti to precizno definirano. Postojat će educirani medijatori u svakom pogledu, znači i oni koji će imati nazovimo to tako privatnu praksu i oni koji će biti u sustavu socijalne skrbi. Ovi koji su financirani iz sredstava državnog proračuna, znači iz sustava socijalne skrbi, bit će na takav način financirani. Privatne medijatore koji će također biti educirani plaćat će same stranke. Hvala lijepo.
Replika, Milorad Pupovac. Izvolite.
Mi kao saborski zastupnici bismo rado da nešto što je jako važno za prava građana i jako važno za provedbu ovoga zakona da je to vidljivo u samom zakonu. U čemu je problem da se definira po kojim kriterijima će neko biti usmjeravan u centar za socijalnu skrb a neko će biti usmjeravan na privatnu medijaciju? Oće to biti slobodno opredjeljenje ljudi? To bismo htjeli znati. I hoće li se negdje dogoditi nekome da kaže da je zato što je prezauzet, zato što ima previše slučajeva medijacije da se kaže odite privatno to obavljat. Prema tome, ja mislim da, ja mislim da biste to trebali definirati zakonom jer iz toga se može izvući nešto što može biti nepoželjno i sa lošim konzekvencama, i može vam kompromitirati cijeli postupak medijacije a istovremeno može otvoriti prostor za privatiziranje sektora u kojem dosada takvog postupka privatizacije nije bilo. To znači da dio poslova socijalne skrbi nastojite privatizirati i unijeti privatnu dimenziju u vrlo osjetljive odnose, u vrlo osjetljive, emocionalne, pravne, svake druge. Hvala vam.
U ime Kluba zastupnika Hrvatskih laburista, kolegica Nansi Tireli.
Zahvaljujem potpredsjednice. Poštovana zamjenice sa suradnicom, kolegice i kolege, ovaj zakon ukoliko se počinje primjenjivat kako ovdje piše za mjesec dana plašim se da neće izaći na dobro i da će donijeti jedan veliki, veliki poremećaj što se tiče, ne samo svih obitelji, nego i rada u svim centrima i svih onih koji su oko tog zakona, barem koji bi ga trebali sprovodit. Ovo je jedna lista dobrih želja. Zakon ne možemo reći da nije loš ukoliko bi ga čitali kao nešto što bismo željeli u nekakvoj budućnosti, ali to nije zakon koga mi za mjesec dana možemo kvalitetno počet sprovodit u Hrvatskoj u okolnostima u kakvima sada trenutno živimo. I to će izazvat jako, jako velike probleme i tek ćemo se s njima počet suočavat i bilo bi uistinu dobro, poželjno da imamo i treće čitanje ovog zakona iako se slažem sa kolegicom Kosor koja je već rekla da možda čak ni treće čitanje ništa ne bi promijenilo jer je očito da je predlagateljica Vlade taj zakon nekako možda već stavila ad acta i da se samo čeka njegovo usvajanje da bi se s njim počelo živjet. Kada je prošli zakon bio donesen, isto tako se upozoravalo na brzinu njegovog donošenja, pod tim pritiscima išlo se u, bila je odgođena njegova primjena s razlogom, ali izgleda da mi svaki put u svakom pogledu moramo opet raditi iste greške i sve ponavljat ispočetka i da nam ni jedna lekcija nije dovoljno važna. Posvajanje djece od strane partnera koji žive u izvanbračnim zajednicama, smatramo da zakon diskriminira izvanbračnu zajednicu po pitanju posvajanja djeteta. Dijete mogu posvojit bračni drugovi zajednički, jedan bračni drug ako je drugi bračni drug roditelj ili posvojitelj djeteta, jedan bračni drug uz pristanak drugog bračnog druga te osoba koja nije u braku. I mi danas čujemo ovdje argumente što ako se dvoje koji žive u izvanbračnoj zajednici rastave ili ne žive više zajedno posvoje dijete, to će dijete ostat gdje, na ulici, ispod mosta, gdje će ti ljudi to dijete ostaviti? Postavljamo se prema ljudima kao da su svi neodgovorni, kao da smo svi lopovi, kao da nitko nema emocija, kao da nitko nema roditeljskih osjećaja u sebi. S druge strane, ne poštujemo Ustav po kome svi imao ta neka ista prava, ne poštujemo temeljna, temeljna ljudska prava svakoga u Hrvatskoj i to je izuzetno opasno. Postavlja se pitanje zbog čega se tako ponašamo? Dozvoljavamo da jedna osoba koja nije u braku posvoji dijete, ali ne dozvoljavamo da to isto dijete posvoje dvoje ljudi koji žive u izvanbračnoj zajednici s time da smo u ovom istom zakonu upravo tim izvanbračnim zajednicama dali i citiramo ista prava ovog Obiteljskog zakona koja ima svaka bračna zajednica. Ja si postavljam pitanje, gdje ostane dijete ukoliko se nešto dogodi roditelju samcu koji je to dijete posvojio? Da li će to dijete uzeti baka, djed, teta, tetak, tko? To u zakonu ne piše, ali si uzimamo za pravo da osobi koja nije u braku, koja nije u nikakvoj zajednici damo pravo i mogućnost da posvoji dijete ali ne i dvojim ljudi koji žive u izvanbračnoj zajednici i koji je evo nisu htjeli ili ne žele ispoštovati formu da se formalno, da formalno sklope i brak. To opravdavamo činjenicom da bi dokazivanje izvanbračne zajednice bilo izuzetno dugo i da bi onda tu nastali mogući problemi. Ali ja si postavljam pitanje, zar je stvarno postupak posvajanja djece kod nas u Hrvatskoj tako brz i jednostavan pa bi dokazivanje nekakve izvanbračne zajednice bilo puno duže od toga? Što se tiče posvajanja djece imamo, upozoravamo u kontinuitetu na nedovoljno jasna pravila i nedovoljno transparentne, ne znam ni kako bih to nazvala, činjenice koje ukazuju na to koji je roditelj, odnosno koji su potencijalni posvojitelji kvalitetni da bi neko dijete u postupku posvajanja i dobili. Mi sada imamo situaciju da se potencijalni posvojitelji prijavljuju u svom centru stanovanja, da brigu o djetetu koje treba posvojiti vodi centar prema mjestu prebivališta djeteta, dakle imamo dva različita centra, između posvojitelja i djeteta imamo registar potencijalnih posvojitelja. Centar za socijalnu skrb mora utvrditi psihofizičke i sve ostale druge sposobnosti potencijalnih posvojitelja koji se kao takvi upisuju u registar. Negdje, neki centar ima dijete koje je spremno za posvajanje, u smislu da su riješene sve zakonske obaveze koje dozvoljavaju da se jedno takvo dijete i posvoji. Tko dobiva dijete? Tko je taj koji odlučuje koji će potencijalni posvojitelji iz tog registra biti uistinu najbolji da bi mogli brinuti o tom nekom djetetu? Mi sada imamo praksu da potencijalni posvojitelji moraju pisati zamolbe i zahtjeve u sve Centre za socijalni rad sa jednim jedinim pitanjem, da li imate možda kakvo dijete trenutno kome su riješeni papiri koje bi mi mogli posvojiti? Ali to nije kraj cijele te priče, dijete dobiva onaj roditelj i onaj roditelj, odnosno oni posvojitelji se smatraju da su puno podobniji koji su poslali više takvih pitanja na više centara u Hrvatskoj i smatram da to stvarno nije dobro i da je to izuzetno loša praksa. Da li se ta pitanja potencijalnih posvojitelja koji kao takvi znače da sam ja zainteresiran kao potencijalni posvojitelj izuzetno jako da posvojim neko dijete? Da li su uistinu takva pitanja mjerodavna i broj takvih upita prema centrima da kažu da li sam ja potencijalni najbolji posvojitelj ili nisam? Na kraju krajeva, ti potencijalni posvajatelji od centara ne dobivaju nikakve odgovore što znači da je upitno da li su takva pitanja završila negdje u nekakvoj arhivi pod njihovim imenom ili prezimenom kao potencijalni posvajatelja, da li su negdje evidentirani da bi se eventualno jednoga dana kada imamo dijete moglo reći, ti si postavio najviše pitanja, odnosno vi ste postavili najviše upita, vi ste najviši tražili u ovih godinu, dvije, tri, pet ili ne znam koliko čekate dijete pa ste onda vi zaslužili da to dijete dobijete. Dakle, to su situacije koje u ovom Obiteljskom zakonu opet nisu definirane, a koje jesu naša svakodnevnica, koja jesu naša praksa i koja u krajnjem slučaju ne vode ka dobrobiti djeteta, a u startu smo rekli da su ove izmjene, odnosno u novi Obiteljski zakon sa 560 i toliko članaka ide isključivo zbog jednog razloga, a to je da bi se poboljšalo prava djece koja sada ovim postojećim zakonom nisu dovoljno dobro, evo složena. Uzdržavanje, dakle nakon 26 godina prestaje obaveza roditelja da uzdržava to dijete. U jednom trenutku razmišljamo gdje će dijete završiti pa je upitno da li ćemo dozvoliti izvanbračnim partnerima da posvoje dijete jer ako se oni rastave pitanje je gdje će to dijete završiti, a u sljedećem trenutku kada dijete navrši 26 godina, e pa baš nas briga što će biti s tim djetetom. Kamo će to dijete? Posla nema, kao roditelji obavili smo recimo nekakve svoje dužnosti, iškolovali smo ga, završilo je dijete fakultet, osposobilo se je, ali ajmo sada postaviti pitanje, da li nam je do te djece stalo da ostanu u Hrvatskoj ili nam je stalo da ta djeca izađu van iz Hrvatske i odu negdje drugdje da bi se mogla zaposliti. Dakle, kao društvo nismo napravili ama baš ništa da bismo mogli toj djeci osigurati nekakav prosperitet i nekakvo radno mjesto da se oni mogu sami brinuti o sebi, ali sa Obiteljskim zakonom, kada o tome govorimo, znamo do kuda je ta granica i kad bi to dijete trebalo biti dovoljno zrelo i sposobno da se može brinuti sam o sebi. Ja se slažem da 26 godina jesu godine gdje bi se svatko trebao znati brinuti o sebi, ali isto tako kao roditelj dvoje djece shvaćam da nismo u društvu gdje to dijete bez obzira koliko je sposoban, koliko je obrazovan, koliko želi može opstati kao jedinka bez posla i bez ikakvog prosperiteta u egzistenciji. Medijatori, privatni i preko centara za socijalnu skrb. Nama će se dogoditi sljedeće, zakon me obvezuje u slučaju da se rastavljam da moram odslušati medijatore i imam malodobno dijete, da moram ići na medijaciju, da moram odraditi sve što trebam odraditi jer ukoliko to ne napravim, dakle, ulazim u one nekakve zakonske sankcije, a s druge strane taj isti zakon mi nudi mogućnost, odnosno imam medijatora u centru za socijalnu skrb i imam medijatora privatnog. Koji je rok koji ja mogu u postupku rastave čekati da dođem na red kod medijatora u centru za socijalnu skrb? Da li sam ja kriva ako onda nisam uspjela doći kod tog medijatora jer tamo nije bilo mjesta da dođem jer je bilo previše posla jer činjenica jeste da se svaki dan sve više i više ljudi rastavlja zbog razno raznih razloga, dakle zakon me obvezuje kao građanina da nešto moram, ali mi isto tako daje mogućnost da to mogu napraviti besplatno u centru za socijalni rad na trošak države koja me obvezala da to moram, ali isto tako to mogu napraviti privatno kod nekog privatnog medijatora. To su stvari koje nisu dobre, to su stvari koje raslojavaju društvo jer nemaju svi novaca da idu kod privatnog medijatora, a paralelno s tim trpe u obitelji i nasilje i sve ono zbog čega se žele rastaviti, ali je upitno kada će i kako doći na red. I to su pitanja koja trebaju biti u ovome zakonu decidirano navedena i ja poštujem da će se pravilnik donijeti, da će u pravilniku biti sve to lijepo napisano, međutim najvjerojatnije se u ovom zakonu ruka diže u petak, a pravilnik još nitko nije vidio kako će taj pravilnik izgledati. To je još jedna loša praksa jer kada se izglasavaju zakoni ono što piše u zakonu to imamo spoznaju i znamo što je i kako je, kada upozoravamo na nedovoljno dobru zakonsku regulativu u zakonima, kažu nam da će to biti riješeno jako lijepo pravilnicima, međutim mi na te pravilnike ne odlučujemo. Mi kada ih donosimo zakone nemamo pa ni u nacrtu nekakvom ni nikakvoj naznaci kako bi oni otprilike trebali izgledati i ispada da donosimo zakone da bi netko drugi kroz pravilnike rješavao taj zakon na način kako njemu odgovara. I na kraju tko je kriv? Saborski zastupnici koji su donijeli takav zakon koji je nekakav okvir, a u biti ono što se događa na terenu i što se događa u životu u većini slučajeva jeste napisano u pravilniku, a ne u zakonu. Predlažem, da uistinu bez obzira na to koliko bi nam treće čitanje moglo pomoći ili ne pomoći, da stvarno zamjenice predložite evo ministrici da razmisli da donese političku odluku i da u petak umjesto da glasamo o ovome zakonu dobijemo informaciju da Obiteljski zakon s obzirom da je izuzetno opsežan, da je izuzetno težak i da o njemu treba još dugo razgovarati ide u treće čitanje i da još jedanput čujemo što imaju za reći stručnjaci iz centara za socijalnu skrb, da još jedanput čujemo što imaju za reći sve one udruge koje se bave ljudskim pravima, nasiljem u obitelji, zaštitom djece i tome slično da nam daju svoje sugestije i da pametno i racionalno vidimo što bi i kako bi ovaj zakon mogli poboljšati. Hvala.
Hvala. Potpredsjednik željko Reiner, replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Pa uvažena zastupnice Tireli ja se praktički sa svime što ste rekli slažem i mislim da ste i vi kao i niz nas drugih vrlo opravdano ukazali na činjenicu da zakon ima cijeli niz problema. Osobno mislim, a pogotovo što više slušam i razmišljanja kolega da je on nažalost nepopravljiv i da u ovakvoj formi niti amandmanima, pa bojim se ni trećim čitanjem on neće biti bitno bolji jer mi se čini da kada se nešto počne krivo graditi onda nažalost teško je to ispraviti. Međutim evo mi smo zbog dobre volje sugerirali da se kao najmanje zlo ide u treće čitanje i da se pokušaju ispraviti ovi najveći nedostaci na koje niz nas ukazalo. U svakom slučaju primjena zakona od 1.7., a sada čujemo da je Vlada smislila da to možda bude od 1.9.što uopće nije nikakva bitna razlika je nemoguće. Nemoguće je iz onoga što ste i vi spominjali, a prije u prethodnoj diskusiji kada se govori o medijatorima npr. Sada ćemo najedanput imati veliki problem s medijatorima tko ide privatnim, tko ide u centar za socijalni rad, naravno neću uopće govoriti o socijalnom raslojavanju već o činjenici da tko može vjerovati da će za dva mjeseca ako čak i to bude od 1.9.da ćemo mi imati dovoljan broj tih privatnih educiranih medijatora koji će onda najedaputa ispunjavati zahtjeve ovog zakona, pa to je potpuno nemoguće. Suci primjerice u slučaju postojanja roditeljskog plana nemaju nikakva konkretna sredstva provjeriti jeli roditeljski plan u najboljem interesu djeteta, što je protivno samom načelu članka 5.uvodnog dijela zakona. I može se očekivati da će tim poslom preopterećeni suci linijom manjeg otpora odobravati roditeljske planove ne ulazeći u detaljnije ispitivanje što je s djecom. I to će otvoriti veliki prostor za međusobnu manipulaciju roditelja, što će se npr. opet događati kada jedan roditelj koji je ekonomski ili emotivno nadmoćniji ucijeni drugoga da pristane na plan. Jasno je da će biti alternativa višegodišnje sudovanje i to isto ukazuje da je nemoguće to provesti.
Odgovor na repliku Nansi Tireli.
Zahvaljujem potpredsjednice. Poštovani kolega pa svi se slažemo i to je ono što nas možda i najviše zabrinjava. Teško će biti kvalitetno sprovesti ovo što u ovom zakonu piše. Trebali bimo imati treće čitanje, trebali bimo ga odgoditi i sa tim trećim čitanjem da ide u primjenu najranije ako se prihvati i određene amandmane sa 1.siječnjom 2015.godine da se s amandmanima uspije popraviti ono najvažnije što jeste u ovom zakonu i mislim da bi to bilo onda možda nekakvo koliko toliko saniranje štete koja tvrdim ukoliko idemo sa ovakvim tempom, ukoliko idemo sa ovakvim zakonom, ukoliko idemo na ovakav način neće donijeti ama baš ništa dobro. Medijatore smo spominjali ali smo isto tako spominjali i prije centre za posebno skrbništvo. Kliko će to sve koštati, koliko će ljudi raditi unutra, da li ima u biti u Ministarstvu socijalne politike i mladih novaca da se sve to kvalitetno financira? Nemamo za putne troškove ljudima koji rade u centru za socijalnu skrb, a onda otvaramo centre za posebno skrbništvo i kažemo to će funkcionirati, to će biti dobro jer to treba jer kroz taj centar treba obaviti određene stvari. To su sve stvari koje utječu na samu provedbu svega ovoga što u ovom zakonu piše. Plašim se da nema dovoljno novaca, da nema dovoljno kadrova educiranih sada u ovome trenutku koji bi na najbolji mogući način uistinu mogli ovaj zakon ovakav i sprovoditi.
Kolegica Jadranka Kosor, replika.
Hvala lijepa. Kolegice Tireli svoje mišljenje o trećem čitanju sam već rekla, ali naravno poštujem prijedlog vaš i vašega kluba da eventualno ovaj zakon ide u treće čitanje i vraćam se na svoju raspravu. Kada bi politički odgovorna osoba dakle jedina koja može donijeti odluku bila ovdje onda bismo već sada znali jeli to moguće i jeli to prihvatljivo. Uz svo poštovanje osoba koje predstavljaju ministarstvo, naravno one ne mogu donijeti, ne mogu donositi političke odluke a to je ide li se u treće čitanje, to je politička odluka. I zato ponavljam kod donošenja ovako važnih zakona ministri moraju, moraju biti u sabornici. To je naravno njihova odgovornost i prema Parlamentu koji ih bira i kome apsolutno i u svakom trenutku moraju odgovarati. No, još oko posvajanja. Dakle i ističem još jedanput. Ustav Republike Hrvatske u članku 14. jasno kaže da smo svi pred zakonom jednaki. Dapače, u članku 61. kaže da brak i pravni odnosi u braku i izvanbračnoj zajednici i obitelji uređuju se zakonom. Dakle, tu je vrlo jasno vidljivo da Ustav ne diskriminira ni na koji način izvanbračnu zajednicu ali razlikuje brak i izvanbračnu zajednicu i obitelj o čemu smo također govorili. Zakon o ravnopravnosti spolova, ponavljam i Zakon o suzbijanjem diskriminacije koju smo donijeli 2008. jer nam je bio mjerilo za otvaranje jednoga poglavlja, to je tražila Europska komisija, također kaže da je nedopustivo bilo kakvo diskriminiranje među ostalim i prema bračnome statusu. Dakle, to su sve jasni argumenti za to da ovo nije samo popis dobrih želja nego da tu ima želja i poruka koje su u neskladu sa Ustavom i zakonima Republike Hrvatske.
Nansi Tireli, odgovor na repliku.
Vrlo kratko, samo kolegice Kosor, dali smo amandmane, dakle tražimo, i vidim da je sada i drugi klub dao iste amandmane na tom tragu. I uistinu smatram da bismo sve trebali gledati sa nekakvim lošim aspektom jer uistinu tvrdim da imamo jako puno izvanbračnih zajednica koje su puno kvalitetnije i bolje od braka, od zajednica u kojima je sklopljen brak. I da bismo stvarno preko centara za socijalnu skrb na isti ovakav način gdje ljudi koji rade u centru odlučujemo tko je sposoban, tko je bolje sposoban, tko je lošiji, tko je bolji, mogli kvalitetno ocijeniti osobe koje žive u izvanbračnoj zajednici da li su one dovoljno kompetentne, da li su dovoljno sposobne, da li su da tako kažem dovoljno ljudi da im se da pravo da oni mogu isto tako posvojiti dijete. I mislim da tu ne bismo smjeli raditi nikakve razlike jer svi smo samo ljudi sa istim željama, sa istim potrebama a na nama je da odlučimo da li ćemo živjeti u braku ili ćemo živjeti u izvanbračnoj zajednici. Na kraju krajeva, za svaki razlog zašto tako živim uvijek postoji neko zato.
Dujomir Marasović, replika.
Štovana gospođo dopredsjednice. Kolegice Tireli, ma ja ne znam kako ovdje ili nema razumijevanja ili je ovo veliko podilaženje tim osobama u izvanbračnim zajednicama protiv kojih nemam ništa. Ovdje nije pitanje zakonodavac, ne predlaže ovakvu nemogućnost usvajanja u ovim izvanbračnim zajednicama zbog nekih svjetonazorskih, moralnih, etičkih i drugih normi, briga njih za tim. Oni su u ovom zakonu oni predlagači dopustili da homoseksualni, ne brakovi, nego … [[Govornik se ne razumije.]] zajednice na mala posvajaju djecu. Ja sam protiv toga govorio u prvom čitanju. Ma briga njih za etiku, moral itd.. Ovdje je prava norma, onemogućava predlagaču da daje, usvoji dijete izvanbračnom partneru. Jer oni, ako hoćete, ti izvanbračni, oni bi trebali preuzeti i sve obveze prema tom djetetu. Ali oni u momentu kada se razilaze uistinu nemaju nikakve obaveze. I gotovo. I zato je nemoguće bez promjene drugih zakona i situacije dati na usvajanje dijete takvim parovima. I ne znam zašto se oko toga ovdje previše … [[Govornik se ne razumije.]] Oni moraju biti pravno u istom statusu kao i ostalim ljudima koji žele usvojiti dijete, pa onda neka usvoje ali ne mogu ne imati obvezu kao svi ostali i samci a željeti usvojiti dijete. To je pravni problem kolegice Tireli, nije uopće nekakvi svjetonazorski kažem vam ili moralni. Hvala.
Odgovor na repliku Nansi Tireli. Ne? Stjepan Milinković, replika.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Pa kolegice Tireli, suglasan sam s vama da će ovaj zakon ukoliko se počne primjenjivati za mjesec dana proizvesti brojne probleme a o posljedicama se ne usudim niti razmišljati. Ali meni je nekako se, ne mogu se oteti dojmu da je moto nekako ovoga zakona da na neki način vi se samo sporazumno razvedite a ostalo državu dalje nije briga. To ja na takav način vidim. Pa je i očito je da smo slušali istu emisiju danas kada govori jedna od autorica ovoga zakona kao kaže kada je pita da li, kako je sa financijskim sredstvima, da li su sredstva osigurana, nije me to briga, ja na taj način ne razmišljam. Pa ja mislim da ovdje itekako je potrebna briga da treba brinuti jer ako predlagatelj sam kaže da je gotovo trećina razvoda konfliktna i da su tu djeca u pitanju u osjetljivoj životnoj dobi itekako mora biti briga. Brojna su pitanja ovdje koja nisu dala dobiveni odgovor od dakle centara za posebno skrbništvo, pa od medijacije. I u tome dijelu ću ponoviti ponovno da je nepopravljiva šteta što su ukinuti obiteljski centri sa onom namjerom ajmo reći racionalizacije sada se ovdje osniva ova. Obiteljski centri su itekako imali značajne rezultate baš u smislu ovoga savjetovanja pred razvodima itd. I da sada opet počinjati sa nekom novom formulom da je to uistinu jedno eksperimentiranje koje je neozbiljno i nije dobro. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku Nansi Tireli.
Zahvaljujem. Slažemo se kolega, u potpunosti se slažemo, eksperimentiranje nije dobro jer osobno smatram da stvarno više nemamo puno vremena za bilo kakvo eksperimentiranje pogotovo ne u situaciji i razvoda brakova kojih je svaki dan sve više i onih agonija kroz koja pogotovo maloljetna djeca prolaze u tom procesu gdje se roditelji međusobno jedan drugoga kažnjavaju upravo preko te djece. Taj jedan dio tu je dobro recimo odrađen da se to dijete štiti međutim velika većina ovog zakona ne doprinosi dobrome, a uvijek nam je faktor čovjek. Mi i sada imamo fenomenalnih situacija i lijepih situacija gdje se roditelji sporazumno dogovore na koji način će se brinut o djetetu, gdje stvarno nije potreban nikakav medijator, gdje nije potrebna nikakva intervencija centra za socijalni rad zato što jeste roditeljima i jednom i drugom na prvom mjestu dijete i oni o tom djetetu žele brinut, a to što oni ne mogu živjet zajedno, rastavili su se ali i dalje su kvalitetni i dobri roditelji svom djetetu. Međutim, takvih rastava ima sve manje i manje. Razloga tome ima više, postoji nam čak i nekakva statistika koja govori o tome zbog čega se ljudi sve više i više rastaju. Normalno je da u toj situaciji dolazimo do problema i imovinske koristi i tko će ostat u stanu, tko će izaći iz stana i tu dolazi do problema gdje djeca stradavaju kao kolateralne žrtve svojih vlastitih roditelja. Znam da treba intervenirat centar, međutim i ovo što pričate o obiteljskim centrima zašto smo ih ukinuli kada su upravo oni, nastavljajući nekakav kontinuitet svoga rada, da poboljšamo ih u infrastrukturi i da ih poboljšamo u kapacitetima ljudstva, da ih poboljšamo sa stručnjacima, mogli puno brže kao netko tko je već organiziran počet sprovodit sve ovo što ovaj zakon želi da se počinje sprovodit, a ne da sad krećemo opet ispočetka u sve.
Sunčana Glavak, replika.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Kolegice Tireli, osvrnut ću se samo na dvije stvari. Jedna se odnosi na obiteljsku medijaciju, dakle članak 331. Kaže da je obiteljski medijator nepristrana, neutralna i posebno educirana osoba koja je uvrštena u registar obiteljskih medijatora. Moje pitanje je zapravo kako se možemo pozivati na neutralnost medijatora u obiteljskim predmetima koji je ujedno zaposlen u sustavu socijalne skrbi. Dakle prvo ću reći nešto o onima u sustavu socijalne skrbi, dakle za očekivati je da su medijatori zaposlenici centara. Kad se zna da su centri za socijalnu skrb državne institucije, međusobno su povezane, taj centar za socijalnu skrb je i ovlašten pokretati mjere za zaštitu interesa djece te izricati mjere. Dakle moje pitanje je koja je razlika s obzirom na zapravo dosadašnje posredovanje, s obzirom na osobe za koje je predviđeno da ga sprovode. A drugo ono na što ste i vi upozorili, to je kad se obiteljska medijacija provodi od strane obiteljskih medijatora, dakle zaposlenih u sustavu socijalne skrbi, ona je besplatna, dakle nema naknade, možemo reći besplatna. A ako obiteljsku medijaciju, tako stoji u članku 343., provode drugi obiteljski medijatori troškove njihovog sudjelovanja snose stranke. Mislim da je tu riječ o jednoj pomalo diskriminatornoj odluci jer to ispada ako ste imućni, ako imate novaca moći ćete angažirati privatnog medijatora, ako nemate onda ćete morati čekati na red i kad dođete na red kako vam Bog da tako će se vaš predmet riješiti, a tko zna kada ćete doći na red i stvorit ćemo još jednu listu čekanja, nadam se ne toliko pozamašnu kao što nam je u sustavu zdravstva. I još nešto, konačnim prijedlogom uvodi se centar za posebno skrbništvo, kolega Milinković je nešto o tome rekao. Dakle zašto osnivamo zapravo novu ustanovu kada znamo da nam je bilo rečeno da su zbog racionalizacije ukinuti zapravo obiteljski centri. Ne znam dakle koliko će sve ovo biti zapravo dostupno djeci i biti u zaštiti i interesu obitelji.
Odgovor na repliku, Nansi Tireli.
Zahvaljujem. Evo zahvaljujem na replici. Slažemo se dakle oko puno stvari. Tu se otvara još jedno pitanje ovih medijatora. Dakle djelatnici koji su trenutno u centru za socijalnu skrb koliko sam ja razumjela oni tek moraju proći edukaciju za medijatore ili prolaze nekakvu edukaciju, prošli su. Imamo ih u centru za socijalnu skrb gdje su prošli medijaciju. Što njih sprečava da jednom, sutra otvore svoju privatnu medijatorsku, ne znam kako ću je nazvat, ured, šta će to bit, poduzeće, obrt, ne znam kako bi to nazvala. Dakle kao država ulažemo u ljude, financiramo ih, osposobljavamo ih da bismo mogli provodit zakone, a onda ti ljudi nakon nekoliko mjeseci zato što im je isti taj zakon omogućio, zašto im je to omogućio neću uopće razmišljat i ulazit u polemiku oko toga, idu u privatnike bez da su potrošili ni jednu lipu ili ni jednu kunu na svoje osposobljavanje za razliku od puno drugih ljudi koji nisu bili u prilici proći besplatni tečaj ili edukaciju za medijatora, da bi isto na takav način mogli otvoriti nešto što im je opet zakon, odnosno vlast omogućila da se to radi. To su izuzetno opasno situacije, pogoduje se određenim pojedincima i to je ono na tragu u pravom trenutku biti na pravom mjestu. Puna brada šake. To je opasno, to nije dobro i to će nam se obit o glavu jer to nema apsolutno ama baš nikakve veze sa dobrobiti djece što govorimo, nego to ima samo sa dobrobiti sa određenim nepotizmom i prodajom informacije nekome u pravom trenutku šta treba napravit i kamo treba ići.
U ime Kluba zastupnika HDSSB-a kolega Josip Salapić.
Hvala lijepo potpredsjednice Sabora. Uvažena zamjenice ministrice, kolegice i kolege, zastupnice i zastupnici. Ovo je drugo čitanje Obiteljskoga zakona. Klub HDSSB-a u prvom čitanju s obzirom na važnost ovoga zakona rekli smo u najavi da će biti održane javne rasprave oko ove problematike. Na najave da imamo vremena oko pojedinih pravnih praznina u ovom zakonu to smo pustili u prvom čitanju jer je pred nama bilo vrijeme tada. Danas smatramo da je ovo zaista zrelo za treće čitanje, s obzirom na još uvijek pravne nelogičnosti i pravne praznine koje će očigledno ako se ovakav zakon donese imati u primjeni velikih problema. Prije svega, osobno se potpredsjednica Vlade i ministrica zalagala za ovaj Obiteljski zakon i ne omalovažavajući vašu nazočnost u Hrvatskom saboru mi to pozdravljamo. Smatramo da je ministrica trebala danas biti ovdje, jer radi se o zakonu od velike važnosti za Republiku Hrvatsku ali i za područje koje regulira a to je obiteljsko pravo, obiteljsko-pravni odnosi kao nešto što ne bi trebalo imati apsolutnu nikakvu političku dimenziju u smislu je li ovaj zakon predlaže lijeva ili desna strana ovdje u Hrvatskome saboru. Radi se o zakonu, o dubini problema i težini o kojem trebamo postići konsenzus. Na žalost vidimo da se ni ovim pitanjima to ne može i da se određene čiste političke poruke ovisno o tome je li na vlasti u Hrvatskoj stranka ili koalicija koja podržava drugačiju politiku u odnosu na one prethodne, sve se svodi na isto. Smatramo da je 10 godina puno od kad je prošlo od prošlog zakona. Ovo je životni zakon, a život mijenja okolnosti u kojim živimo, a posebno ako ističemo svi to ponavljamo zaštitu obitelji, a posebno zaštitu djece koja proistječu iz bračnih ili to moramo biti realni i svjesni izvanbračnih odnosa i zajednica u Republici Hrvatskoj. Zalažemo se za to da je obitelj koja je kao i po najvišem temeljnom aktu Republike Hrvatske Ustavom uživa posebnu pravnu zaštitu bude zaista takvom posebnom pravnom zaštitom i zaštićena. Smatramo da je ovo zakon koji treba ići u treće čitanje i da odgovorna Vlada i vlast koja trenutno je u Republici Hrvatskoj treba sjesti sa svima i u određenim rješenjima pokušati pronaći izlaz da ovaj zakon bude primjenjiv i nakon što možda neka većina više ne bude imala većinu u Republici Hrvatskoj. To je totalno nevažno i nebitno. Bitno je zaštiti obitelj, a prije svega djecu. Mi smo u prvom čitanju rekli da ovi prijedlozi tada u prvom čitanju, a sada u ovome drugome koji se tiču zaštite prava djece i primjenom međunarodnih obveza u potpunosti podržavamo. Ali u nekim rješenjima da ne ponavljamo isto danas ovdje u odnosu na prvo čitanje nije se promijenilo apsolutno ništa. Ukidanje obiteljskih centara na način da taj obiteljski centar nije predložila ova Vlada nego ona bivša Vlada. Isto vam je, možemo to usporediti sa javnim ovršiteljima gdje smo to kao zajedno donijeli, a onda rekli da to nešto ne valja, da nije dobro i da će biti drugačije. To još ide svojim putem, ali to nije tema ovoga zakona. U ovom dijelu ako je neki prijedlog bio dobar, a došlo je od bivše Vlade ili bivših Vlada to je apsolutno nebitno. Ne treba ukidati i uništavati zbog interesa prije svega obitelji i djece samo zato što je to bio prijedlog Vlade koja je obnašala vlast prije Vlade HDZ-a. Totalno je nebitno. Mislim da je ministrica i potpredsjednica Vlade ako je htjela u svome mandatu zaista donijeti jedan kvalitetan zakon, a po nama ovo je prenormirano, preveliko je to pitanje koje se želi regulirati ovim zakonskim rješenjem. Jednostavno će se osobe koje trebaju ovo provoditi, a nisu u ovom trenutku dovoljno educirane za ovo ne omalovažavajući ničiju struku jednostavno ukidanje obiteljskih centara nije dobro i to je pogrešna politička odluka, rješenje. Trebalo se jednostavno nastaviti putem da se traži konsenzus oko ovih pitanja koja su pitanja prije svega od krucionalnog nacionalnog interesa Republike Hrvatske. Ovdje ne razgovaramo o tome da li u ovome zakonskome rješenju i konačnom prijedlogu zakona ima nekih pitanja koja nisu dobra. Ima, ako ćemo govoriti o zaštiti interesa djece i primjeni međunarodnih konvencija i obveza koje je Hrvatska preuzela i kao članica EU i kao zemlja koja je zaštita obitelji, a imali smo priliku o tome razgovarati puno puta u Saboru. To zaista treba podržati. A ukoliko ćete ići u ovo izravno ovako kako je sad krenuto, a ne tražeći konsenzus oko određenih nejasnoća u ovome zakonu i praznina koje će se pojaviti to nije dobro. Prije svega nije dobro za Hrvatsku da donosimo zakon koji će selektivno stupiti na snagu. U određenim odredbama idemo u 7 mjesecu, tamo ćemo ići u 9. Napravit ćemo ovako ili onako. To stvara pravnu nesigurnost i totalnu pogubljenost u primjeni. Jedno je ono što će raditi centri za socijalni rad, jedno je ono što će primjenjivati sudovi, a jedno je ono što će zaista doživjeti obitelji i prije svega djeca kod razvoda brakova, kod pitanja hoće li dijete biti kod oca ili majke i kod onih pravnih posljedica koje imaju veliku nesigurnost za obitelj kojoj mi kao pod navodnicima ovim zakonom želimo zaštititi. Predlažemo Vladi Republike Hrvatske obavezno da pokušamo svi zajedno naći konsenzus, jer ovo nije dobro. Jednostavno neće biti dobro i mi to kao ozbiljna i odgovorna stranka i klub ne možemo podržati. Što se tiče ukidanja obiteljskih centara i uvođenja ovoga novoga centra za posebno skrbništvo mislim da smo se mogli razgovarati o tome da to zaista nije bilo potrebno. U prvom čitanju to nije predloženo, sada je. Da li mi imamo dovoljno financijskih sredstava? Svjedoci smo zbog stanja u Republici Hrvatskoj, recesiji u kojoj se još uvijek nalazimo nemamo. Imamo li dovoljno educirane osobe koje će sav taj teret u centrima za socijalnu skrb moći preuzeti smatramo da u ovom trenutku nemamo i to najbolje treba pitati one ljude koji izravno rade na ovim problemima je li ovo što je predloženo primjenjivo i hoće li taj teret koji stavlja ovaj zakon na njih biti u mogućnosti zaista zaštite obitelji kako se mi svi ovdje zalažemo. Isto tako, napominjem da u ovom dijelu kad se govori o drugim pitanjima ovog zakona, ako smo htjeli da se određene stvari održe kao dobre, ako ćemo ići ovim putem to nećemo moći. Podržavamo zaštitu temeljnih prava osoba sa invaliditetom. To je u ovom tekstu zakona dobro. Zaštita osoba sa invaliditetom prema ovome zakonskom rješenju zaista je usklađeno sa međunarodnim standardima i sa Konvencijom UN-a o zaštiti osoba sa invaliditetom. U ovom trenutku Hrvatska ima oko 18000 osoba lišenih poslovne sposobnosti, a više od 16000 potpuno lišenih poslovne sposobnosti. Pri tome smo svjedoci na žalost da se broj starijih osoba što se i povezuje nerijetko sa invaliditetom sve više raste kako raste starost čovječanstva a i prosječna životna dob čovjeka. Toga smo svjedoci u Republici Hrvatskoj. Po meni u ovom i po nama u klubu HDSSB-a zakonskome prijedlogu učinjen je korak u humanijem pristupu starijim osobama i osobama sa invaliditetom prije svega ukidanjem instituta potpunog lišenja poslovne sposobnosti, tako da se više nikada neće dogoditi u hrvatskom pravnom sustavu da jedna osoba pravna bude lišena poslovne sposobnosti po nekoj ubrzanoj proceduri bez dodatnih vještačenja i provjera. To znači po ovome da će suci i vještaci morati uložiti više truda kako bi procijenili segmente u kojima određena osoba nije u stanju brinuti se o sebi te je ograničiti samo u tom dijelu a skrbnik bi bio samo u tom dijelu prisutan da pomaže osobi sa invaliditetom u donošenju njezinih vlastitih odluka a iznimno to bi donosilo odluke umjesto nje samo u iznimnim situacijama. Dakle, ne a priori rješavati bez posebnih vještačenja osobu koja je lišena poslovne sposobnosti u potpunosti da odlučuje o nekim važnim pitanjima. Ovi prijedlozi koji se tiču zakonskih uvjeta da sve osobe koje su danas potpuno lišene poslovne sposobnosti na teret države u narednih 5 godina budu ponovno vještačene to je sada pitanje o kojem se dakle treba razgovarati, prije svega da li postoji dovoljno financijskih sredstava da se takva vještačenja provode. Ali ne bi to bilo zgorega ako postoje financijska sredstva, a vidimo da ih danas baš i nema, jer zaista nekoga trajno riješiti poslovne sposobnosti bez daljnjeg vještačenja zaista možda graniči sa temeljnim ljudskim pravima osobe kojoj se takva prava ukidaju. Što se tiče instituta anticipiranih naredbi to je ono dakle da mentalno zdrava osoba ima pravo dok se eventualno ne razboli sastaviti javnobilježničku ispravu te izraziti svoje želje u slučaju ako se dogodi neko zlo, u slučaju vlastitog invaliditeta primjerice ako se radi o tome tko će joj biti skrbnik i tko bi u slučaju njezine smrti trebao biti skrbnik djetetu osobe koja je dakle lišena određenih prava ili je nažalost smrtno stradala. To smatramo dobrim zakonskim rješenjem jer svašta se u životu dešava, svjedoci smo tih problema u obiteljima i u zajednici u kojoj živimo oko nas. To su rješenja koja dakle evo u ovom dijelu zakona se može podržati. Da se vratim na početak, ako ćemo zaista govoriti o onome da se ne ponavlja ono što smo rekli u prvom čitanju. Postoje ovdje određeni amandmani koji su stigli iz kluba SDP-a i HNS-a bez koalicijskih partnera koji čine dio Vlade koja trenutno obnaša vlast u Hrvatskoj. Očito je da u koaliciji ne postoji suglasnost oko određenih pitanja, a to je prije svega posvojenje djece. Pozivamo dakle saborsku većinu i Vladu RH da ovaj zakonski konačni prijedlog ide u treće čitanje, da određene pravne praznine koje se tiču zaštite interesa djeca, posvojenja, zaštite osoba sa invaliditetom, zaštite osoba kojima je ukinuta poslovna sposobnost i određene pravne praznine koje su u ovom konačnom tekstu zakona prenormirane da pokušamo tražiti konsenzus, da ne idemo u parcijalno stupanje na snagu određenih dijelova zakona i da ovaj Obiteljski zakon u prijedlogu koji je učinimo takvim da neće ovisiti o tome je li ga predložila lijeva ili desna Vlada, lijeva ili desna strana Sabora nego da će od ovoga zakona imati korist prije svega oni na koje se on odnosi, a to su obitelji, djeca, zaštita interesa djece i svih onih koji trebaju imati kvalitetan zakon koji će imati primjenu stvarnu u stvarnom životu u Hrvatskoj. Jer ako zakon ne mijenjamo na način kako nas život uči i nosi, na način da su različite obitelji u različitim okolnostima bilo da se radi o ocu ili o majci u problemu onda smo na krivom putu i vodimo politiku preko leđa onih koji zaista ne bi trebali to osjetiti, a to su obitelji. Vratimo se Ustavu i onom najvišem pravnom aktu, a to je da obitelj ima posebnu zaštitu RH što ne bi trebalo ovisiti o tome koja Vlada obnaša trenutno vlast u zemlji. Hvala lijepo.
Hvala. Kolegica Nada Murganić, replika.
Poštovani kolega želim vam replicirati u onom dijelu gdje ste rekli da su obiteljski centri ukinuti iz razloga, shvatila sam jedan od razloga je i to zato što su to bili na neki način formirane kao ustanove i institucije za vrijeme HDZ-ove Vlade. Pa zaista se to iz ovog prvog i drugog čitanja u cijeloj ovoj raspravi vrlo lako nazire i konačno se to može i zaključiti. Ukidaju se obiteljski centri kao institucije koje su se bavile prevencije, kao institucije i ustanove koje su mogle sasvim dobro i nesmetano provoditi ovu medijaciju koja se sada javlja kao problem. Donosimo Obiteljski zakon koji kreira i mijenja znatno obiteljsku politiku a ukinuli smo ovakvu jednu instituciju. Obiteljski centri, odnosno njihovi djelatnici prešli su u Centre za socijalni rad. To je dobro. Centri su bili potkapacitirani sa kadrovima i svakako da su im dobro došli. Međutim, centri za socijalni rad ne mogu provoditi medijaciju, oni su u sukobu interesa i to je svima jasno bez obzira što se kaže i govori da su oni prošli nekakav određeni tečaj, edukacije. Oni time neće dobiti licencu, oni ne mogu biti medijatori, ovlašteni medijatori se čujemo i nedavno sada školuju na postdiplomskom fakultetu za studiju za socijalni rad. Dakle, to će biti medijatori koji će moći ovlašteno raditi medijaciju. Tako će to biti onda i u skladu sa ovim zakonom. I činjenica da su se obiteljski centri zbog racionalizacije gasili zaista ne stoji. Jer zaista mi sada svaki puta kada donosimo neki novi zakon odmah zajedno sa tim zakonom iskače kao iz šešira ili nekakav zavod ili nekakvi centri koji itekako su skupi i itekako su centralizirane ustanove i pitanje je koliko će oni koštati.
Odgovor na repliku, Josip Salapić.
Hvala potpredsjednice. Uvažena kolegice u potpunosti se slažem sa vama. Jednostavno danas je u Hrvatskoj tako da su svi protiv nečega i protiv nekoga, a nikad nitko nije za ono što bi trebalo biti dobro za našu zemlju, za naše obitelji i za naš narod. Totalno je nebitno je li prijedlog došao sa desne strane ili sa lijeve strane ako je onaj na koga se on odnosi, a to je u ovom slučaju obitelj i djeca koja su proistekla iz tih obitelji. I svi oni problemi koji se nađu pred takvim teškim okolnostima kada dođe do razvoda brakova primjerice ako je netko došao na vlast u Hrvatskoj obećavajući nešto novo, nešto bolje i drugačije, ako će se politika preko leđa obiteljskih centara i ljudi koji su ja smatram savjesno i pošteno trebali raditi svoj posao prije svega o zaštiti obitelji i njihovih obitelji, ako će se nakon toga godinu dana lomiti neka politička koplja onda totalno naša zemlja ide u krivom smjeru. Prije svega, bilo je nepotrebno ukidanje, nema dovoljno novca, nema dovoljno educiranih ljudi a problem i dalje ostaju i samo se gomilaju, problemi naših obitelji. O tome treba govoriti, i ne samo politika ovdje u Hrvatskom saboru ovo bi trebala govoriti Crkva bez obzira o kojoj se vjeroispovijesti radilo. U tome se treba uključiti više lokalna zajednica, i gradovi, i županije. i općine. Mi jako dobro znamo na našem području gdje živimo, ovisno gdje smo kakve su obitelji, ko ima problema, kako im treba pomoći. Jednostavno u ovome nije bilo prostora za političke osvete jer to je totalno glupo i totalno krivo. Nema pametnih lijevih i desnih, ima samo oni koji trebaju i žele dobro Hrvatskoj i na temelju izbornih obećanja da će biti bolje, da donosimo nešto što je kvalitetnije, provedljivije za one na koje se odnosi, ako to nije tako onda je krivo, pa nek je desno, nek je lijevo, onda nije dobro za onoga na kog se odnosi. I mi smo protiv toga i nećemo podržati ono što se kosi sa interesom prije svega naših obitelji.
Potpredsjednik Željko Reiner, replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Pa uvaženi kolega Salapić, ja se potpuno s vama slažem da oko ovakvog zakona bismo uistinu morali nastojati postići konsenzus. To se nije pokušavalo niti nakon prvog čitanja, bojim se da se neće niti sada to dogoditi. Zakon je loš, mi smo predložili treće čitanje iako još jedanput želim ponoviti, osobno smatram da je on nepopravljiv ali kao želju da se izađe u susret drugačijim razmišljanjima treće čitanje bi možda bilo nekakva šansa da se barem oni najveći propusti poprave. Međutim, na tragu onoga što ste vi rekli, nije dobro da se takvi važni zakoni koji se tiču niza ljudi, sreće njihove, njihovih obitelji, njihove djece, donose samo snagom većine ruku, bez obzira. I šta onda, i onda ćemo opet nakon slijedećih izbora to opet mijenjati sve nanovo, pa to je besmislica, to nije naprosto dobro. Ono što ste vi spomenuli u pozitivnom smislu, ja mogu tek donekle prihvatiti, a to je pitanje toga da nema više slijedom ovog zakona potpunog lišenja poslovne sposobnosti iako tako navodi Konvencija o zaštita osoba s invaliditetom. Međutim, nije dobro kako je stipuliran ovako jer bez iznimaka to naprosto nema smisla. Mi ćemo morati imati, predvidjeti iznimke jer npr. što to znači ako mi imao nekako sa jako uznapredovanom Alzheimerovom bolesti recimo, ili u trajnoj komi kako će se on onda lišiti djelomice a za sve poslovne sposobnosti. Prema tome, moraju se takve stvari unaprijed predvidjeti jer nije dobro kad sagledamo samo neki aspekt i čini nam se da smo napravili korak naprijed, a to je naprosto zbog toga što nismo sagledali sve aspekte određenog problema. Hvala lijepa.
Josip Salapić odgovor na repliku.
Uvaženi potpredsjedniče što se tiče ukidanja instituta potpunog lišenja poslovne sposobnosti to je na tragu humanijeg pristupa takvim osobama, međunarodnih konvencija rješenja. Upravo zato treba tražiti ovaj konsenzus i treće čitanje, ja se slažem da treba postojati iznimke i da nisu svi slučajevi isti, ali smjer u kojem se ovim želi ić smatram da je dobar, ali iznimke treba postojati to je točno. Isto tako, što se tiče osoba koje su danas, to se može dogoditi svakome od nas zdravih, da sam mogu odlučiti ko će se za mene brinuti ako više to ne budem mogao, to isto smatram pozitivnom. E sad smo zbog ovoga izbjegavanja konsenzusa došli u situaciju da nešto što je dobro u ovom zakonu ne možemo podržati jer se određeni politički svjetonazor žele kroz određene pravne zavrzlame progurati u zakon koji je prenormiran. I radi se o tome da morate kao oporba, moramo biti protiv a u nekim dijelovima zakona bi zaista trebali biti za. I zato treba u ovakvim zakonima koji nemaju veze sa politikom tražiti konsenzus, onda se dobije na težini, na ozbiljnosti, na pravoj iskrenoj volji onoga koje je trenutno je na vlasti, to je danas SDP, sutra može biti netko drugi, netko treći nije važno, bitno je što mi s ovim želimo postići. Protiv sam toga da se zakoni prečesto mijenjaju, postoje određeni zakoni koji trebaju imati čvrstinu a postoje određeni zakoni koji su životni, to je upravo ovaj Obiteljski zakon, on je živo biće, to su obitelji, u svakom slučaju ne postupamo isto i ne možemo postupati u svim slučajevima isto. Da smo tražili konsenzus u Hrvatskoj i oko ovog pitanja i nekih drugih pitanja koji su se otvarali proteklih mjeseci, ne bi bilo ovakve zle krvi u svijetu u kojem živimo i u ulicama, u našem narodu. Ako smo trebali reć da nam je teško, teško nam je i svi bi to podijelili, ali ne ide jer smo još uvijek u prošlosti. Kad bismo živjeli za sutra bilo bi puno bolje svima.
Jadranka Kosor replika.
Hvala lijepa. Kolega Salapiću, drago mi je da ste i vi spomenuli kao i mnogi drugi do sada, obiteljske centre i izrazili žal što su ukinuti, pa me je to konačno ponukalo, budući da je puno lijepih riječi izrečeno o obiteljskim centrima, a spomenuto je da su to bili izvorno moji projekti kao ministrice obitelji i moga ministarstva. Ali kao što znate, jer se ovdje govorili i o politici, i o političkom kontekstu, pa ni obiteljski centri nisu pomogli. Prema tome, to su bili dobri projekti, to je bila odlična odluka i jako mi je žao, ja mislim da je to pogrešna odluka bila ove Vlade da se ukine i Ministarstvo obitelji. Jer Ministarstvo obitelji je puno šire od onoga što obuhvaća socijalna skrb. Svaka obitelj ili većina obitelji ne mora nikada možda doći do centara za socijalnu skrb ali briga obitelji je nužna i mora biti svakodnevna. U ovoj raspravi, ja mislim da zapravo mnogi do sada potiskuju nešto što se zove pravim imenom predrasude, i kad se govori i o ustavnim kategorijama zaštitama obitelji, točno, ali zaštite djece. Djeca su pod posebnom zaštitom Ustava Republike Hrvatske, prema tome kod posvajanja, vraćam se na ono razlikovanje izvanbračnih zajednica, odnosno braka, često puta samo krajnje licemjerni. Jer ja mislim da zajednica muškarca i žene koji će posvojiti dijete bez obzira jesu li to ozakonili ili ne, ako je skladna, ako će u njoj dijete rasti okupano ljubavlju jest dobra, za razliku od nekih brakova ili usudim se reći mnogim gdje ima puno laži, puno nevjere, puno ljubavnica i ljubavnika, itd., govorimo otvoreno i onda naravno da nije točno da će djeci posvojenoj u takvoj zajednici biti puno bolje nego i ako ih posvoje ljudi koji žele ostvariti roditeljstvo, ali ne žele stupiti u brak. Prema tome, vraćam se na Ustavne kategorije, odnosno Ustav koji vrlo jasno kaže, na prvom mjestu dobrobit djece i zaštita djeteta pa onda naravno i kod posvajanja, a čuli smo mnogo puta i u ovoj… Hvala vam. Nastavit ću u drugoj replici.
Hvala. Hvala lijepa. Josip Salapić, odgovor na repliku.
Hvala lijepo potpredsjednice. Uvažena gospođo Kosor, istina je to što ste rekli da postoje različite obitelji, različiti problemi u brakovima koji su sklopljeni što se javno ne zna, ali se tamo, postoje te mikro sredine, jako dobro zna koje su obitelji u problemima, a posebno kada je u pitanju obiteljsko nasilje o kojem sad nismo stigli baš u raspravi govoriti, a to je jedno isto od pitanja gdje treba tražiti posebnu zaštitu države i sad i nekakvi prijedlozi koji se i amandmanima daju nisu možda loši kada je u pitanju obiteljsko nasilje i brakovi koji su problematični, a skrivaju se iza te svete teze braka i tu treba taj zakon pojačati. Po meni da je u Hrvatskoj normalno stanje, radi se o zakonu koji bi trebao proizaći u neke političke okvire i vi ste bili ministrice obitelji pa ste isto tako imali što reći o ovom problemu kada se stručno razgovaralo oko nacrta i prijedloga i ovog teksta zakona koji je danas pred nama. To kod nas ne postoji, da se radi o obitelji, da se radi o financijama, postoje ljudi koji danas sjede u Saboru koji bi mogli možda dati svoj doprinos u tome da su neka rješenja na kojima se ne treba brusiti politika dobra za Hrvatsku, bez obzira što više to nisu što su nekada bili, to je nebitno. Nije mjesto na kojem netko sjedi sveta stolica do kraja života, nego … mora biti, zračiti sposobnošću, stručnošću i krajnji cilj svakog našeg zakona bi trebao biti zaštita onoga na koji se zakon odnosi. To u ovim slučajevima nije. Ne slažem se sa time da se bilo čiji svjetonazor gura preko leđa naših obitelji i hrvatskog naroda, ako ćemo štiti obitelj, štitit ćemo, ako ćemo štitit djecu, štitit ćemo, ako ćemo dati … koji žele imat izbora da žive drugačije i to moramo dozvoliti jer samo budala u vremenu danas … smo došli i članica smo EU, treba … nekoga tko je drugačiji od nas, ali zaštita obitelji da, izvanbračna zajednica je postojala i prije ovoga zakona, ali svaka izvanbračna zajednica nije ista. I to treba regulirati posebnim dogovorima i slažem se sa time, još jednom ponavljam, ovo treba ići u treće čitanje. Hvala.
Onda postupite po Poslovniku. Stjepan Milinković, replika.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Kolega Salapić i vi ste kao i brojni danas govornici u ovom Visokom domu puno puta naglašavali posebnu brigu i skrb za djecu i mnogi uvijek se pozivaju i na konvenciju o pravima djeteta i na brojne druge propise, a u stvarnosti je situacija posve drugačija i vrlo teška, da ne govorim o onim momentima od smještaja u predškolske ustanove pa školovanje i sve ostale momente koji … Isto tako i sa obiteljima i o tome je bilo dosta govora i sad ovaj zakon koji bi naravno trebao sve to apsolutno držati u zaštiti, meni se na neki način doima da ovaj zakon je usmjeren rješavanju pravnih posljedica razvoda braka, odnosno prestanka obiteljske zajednice, a odustaje se od pokušaja da se obitelj održi na okupu, dakle ciljevima obaveznog savjetovanja razvoda braka. Nesporno je isto tako da smo danas u vremenu teške ekonomske krize, da su brojne obitelji se suočavaju sa nesagledivim i da je naravno za posljedicu brojne se raspadnu. I u tom dijelu isto tako posebno pozdravljam i vaše razmišljanje o značaju obiteljskih centara koji su ostvarili izuzetne rezultate sa svrhom očuvanja obitelji, izuzetno posebno o brizi za one mlađe, za adolescente i u tom dijelu je uistinu nepopravljiva šteta da su ukinuti ti obiteljski centri, a sada se ide sa određenim, evo sa posebnim centrima za posebno skrbništvo, itd. To neće dovesti dobro. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, Josip Salapić.
Hvala. Uvaženi zastupniče, centri za posebno skrbništvo u toj namjeri možda da, ali ne na ovaj način da je to državna razina, onda bi po nama trebali imati barem regionalnu razinu da bude ih pet, ako ćemo širiti to na cijeli teritorij RH. Ovo ako će proći da bude samo jedan, nije dobro. Drugo, što se tiče pokušaja očuvanja obitelji, mi smo imali u prethodnom zakonu obvezu mirenja, pokušaja mirenja, dakle nažalost postoje određeni obiteljski bračni odnosi koji se ne mogu pomiriti. Radi se o problemima alkoholizma u obitelji, radi se o obiteljskom nasilju, radi se o jednostavnu nečemu što ne možete sačuvati. Namjera države da sačuva brak kao cjelinu, kao zajednicu muškarca i žene, posebno ako su tom braku … djeca je pozitivna, ali pokušaj mirenja, a to znam iz prve ruke, ljudi koji su to radili, se događa da se još više stvara sukobe … jer jedno od bračnih partnera jednostavno nije normalno. Sklono je određenim porocima u životu i nema osjećaja ni prema djeci ni prema braku ni prema onome što je trebala biti funkcija toga braka. Pa tu se slažem sa tezom da država treba intervenirati i tu pomoći maksimalno. I ponavljam ono, a tu sam siguran da se slažete i vi, kada ovo sve prođe i kad dođe neko vrijeme gdje će se moći normalno razgovarati o svemu, da posebnu ulogu treba imati lokalna zajednica, određene ovlasti koje treba dati država, da posebno vodi brigu o obiteljima koje se nađu pred određenim problemima, bilo da su oni naravi da postoji obiteljsko nasilje, bilo da su naravi da su financijski u slabom položaju jer Hrvatska mora pomagati svima, ne kad nam se dogodi nacionalna katastrofa kao što se dogodilo sada u Slavoniji nego uvijek. Jer upravo je ovo … gdje trebamo biti uvijek, svi zajedno ako želimo dobro Hrvatskoj. I tu sam siguran da se svi možemo složiti.
Tatjana Šimac-Bonačić, replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Pa kolega Salapiću ja se slažem s vama da su zakoni živi i da je jako dobro ako se može postići konsenzus naročito kod zakona, a većina ih je dira se svih. Međutim mislim da na ovakav način konsenzus ne možemo dobiti. Vi ste naime rekli da je ukidanjem obiteljskih centara upravo zbog toga što je to donijela desna strana. Ne možemo naravno se s tim složiti jer ukinuti su kao pravne osobe, prema tome nemaju svoga ravnatelja, a oni postaju ustrojstvene jedinice u centrima za socijalnu skrb, a znate da je preko 70% slučajeva se u biti upućuje u centre iz u obiteljske centre se upućivali iz centara za socijalnu skrb. Neki su obiteljski centri odlično radili dok su postojali, međutim netko nije ispunio svoju pravu ulogu. Na ovakav način u biti se omogućava da svi oni djelatnici iz centara obiteljskih centara još bolje radi svoj posao, posao preventive. Na ovakav način i obiteljski centri iz one kurativne uloge koju su imali najviše, sada još više dobivaju preventivnu ulogu koju bi i trebali imati. Na ovakav način mišljenja sam, da će se još kvalitetnije raditi preventiva što sve ide u zaštitu i obitelji i djece. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku, Josip Salapić.
Uvažena zastupnice daj Bože da bude tako, ništa nije tu sporno. Dakle ako je zaista tako da je trebalo ukidati obiteljski centar, a da je centar za socijalnu skrb bio spreman na preuzimanje tih odgovornosti i ovlasti koje su prešli ukidanjem obiteljskih centara to onda pružamo ruku jel nije važno hoće li se to zvati obiteljski centar ili centar za posebno skrbništvo ili centar za zaštitu djecu ili centar za zaštitu obitelji, a neće biti obiteljski centar. Nije to stvar u nazivu nego u suštini tog svega, a to je jeli tim potezom zaista napravljeno bolje, to će pokazati praksa. Zato sam rekao da je ovo životni zakon koji se kao takav kao živo biće mijenja i prilagođava okolnostima u kojem se naše obitelji trenutno nalaze. To je poanta te priče, to sam usporedio sa javnim ovršiteljima, sjećate se tih problema. A postoje još druge činjenice koje se ne mogu srušiti. Imamo razne agencije koje su neke bivše vlade imale u sustavu Hrvatske pa kada je došla ova Vlada to se poukidalo, a u međuvremenu sada broj agencija nekih na istoj razini kao i prije. Samo sam govorio o onome što bi trebao biti suštinski naš zajednički interes za Hrvatsku, a to je da u ovakvim nekim problemima koji su pred nama pokušamo naći konsenzus. Tu onda ne bi bilo niskih udaraca. Sada se nalazimo u situaciji da imamo neka rješenja koja su dobra i koja treba hitno promijeniti, a neke stvari koje se mi ne slažemo. Ne zato što mi smatramo da ne treba razgovarati, treba, ali idemo saslušati sve pa i one koji su nekada bili bivši u nečemu, a stručno vladaju sa tom materijom, tada bi bilo bolje. A kada dođu izbori građani najbolje znaju tko je tu simpatičniji, tko ne, tko bolje vodi Hrvatsku ili ovo to je sada totalno nevažno. Ali ovo su teme gdje se zaista treba razgovarati o tome tako. Ima ih još ali za usporedbu je uvijek kada se dođe do vlasti onda sve ono što je bivši rekao taj ne valja ništa i onda se ide gaziti preko nekih ljudi. Tu smo stavili neku zaštitu određeni osoba koje su obnašale visoke državne dužnosti baš zbog tog principa, nje baš sve to tako. Postoje ljudi koji su stručni dobronamjerni to treba poštivati.
U ime Kluba zastupnika HSU-a kolegica Ljiljana Cvjetović.
Poštovana potpredsjednice, poštovana zamjenice ministrice sa suradnicom, kolegice i kolege. Klub HSU-a ima neke primjedbe na odredbe Konačnog prijedloga Obiteljskog zakona. smatramo da bi se članak 36.trebao izbrisati koji glasi "da uknjižba prava suvlasništva nad nekretninama iz stavka 3.ovog članka provodi se temeljem sporazumnog prijedloga bračnih drugova koji sadrži izričitu pisanu i bezuvjetnu izjavu kojom jedan bračni drug pristaje na uknjižbu prava suvlasništva drugog bračnog druga u jednakim dijelovima ili drugačije ako su tako odgovorili". Nejasno je u spornom stavku 4.što će se dogoditi u slučaju ako ne postoji sporazumni prijedlog. Da li u takvim slučajevima preostaje i nadalje dugotrajni i nepotrebni sudski postupak radi utvrđenja bračne stečevine. Stavkom 4.propisano je ono što se u praksi i bez ovog prijedloga zakonskog rješenja provodi jer su se i do sada bračni partneri uz suglasnost mogli upisati kao suvlasnici pa ovakva odredba ne predstavlja posebnu novinu. Svrsishodnije je omogućiti upis suvlasništva i na prijedlog jednog bračnog partnera uz predočenje vjenčanog lista jer ako drugi partner želi oboriti presumpciju suvlasništva u polovici moguće je reagirati u žalbenom postupku. U članku 88.propisano je da dijete koje je navršilo 14 godina koje prema ocjeni doktora medicine dovoljno zrelo za donošenje odluke o preventivnom dijagnostičkom ili terapijskom postupku u vezi sa njegovim zdravljem ili liječenjem može samostalno dati pristanak na pregled, pretragu ili medicinski zahvat. Ako se radi o medicinskom zahvatu koji je povezan sa rizicima teških posljedica za fizičko ili psihičko zdravlje djeteta-pacijenta uz pristanak djeteta iz stavka 1.ovog članka potrebno je i odobrenje djetetovih roditelja ili drugog zakonskog zastupnika. U slučaju spora između djeteta i roditelja o poduzimanju medicinskog zahvata iz stavka 2.ovog članka odluku donosi sud u izvanparničnom postupku. Smatramo da djecu u toj dobi nisu dovoljno zrela da bez roditelja odlučuju o odlasku na operativni zahvat, dijagnostički ili terapijski postupak jer su 14-godišnjaci premladi da samostalno odlučuju o tako složenim stvarima i kada pogrešna odluka može itekako utjecati na buduće zdravlje djeteta. Tim bi automatski značili mogućnost primjerice odbijanje gipsa nakon prijeloma što nipošto nije ispravno. Tko liječniku daje pravo da jedino on ocjenjuje zrelost osobe u tim godinama, u tome moraju i trebaju sudjelovati i roditelji. Ova odredba zakona je nedorečena, nije jasno o kojim se to medicinskim zahvatima radi i tim više što je daljnjim odredbama zakona skrb o zdravlju djeteta određena temeljnim sadržajem roditeljske skrbi. U članku 185. koji glasi: "Dijete mogu posvojiti bračni drugovi, zajednički, jedan bračni drug ako je drugi bračni drug roditelj ili posvojitelj djeteta, jedan bračni drug uz pristanak drugog bračnog druga, izvanbračni partneri te osoba koja nije u braku.". Zakonom je predviđena mogućnost da dijete posvoje bračni partneri, jedan od bračnih partnera i osoba koja nije u braku ali nije predviđeno da dijete mogu posvojiti izvanbračni partneri. Odredba direktno diskriminira izvanbračne partnere po osnovi bračnog statusa i stavlja ih u nejednak položaj. Iako se radi o obitelji koju čine dva partnera koji dulje žive u stabilnoj obiteljskoj zajednici a što prepisuje i odredba članka 11. zakona. Posvojenje je oblik obiteljske skrbi o djetetu i zasniva se uvažavajući dobrobit djeteta. Ako za djetetovu dobrobit da ga posvoje izvanbračni partneri nema opravdanja da im se to pravo uskrati samo radi forme obiteljske zajednice u kojoj žive jer se i u izvanbračnim zajednicama sadržajno radi o obiteljskoj zajednici u istoj mjeri u kojoj je to i brak. Nesporno je pravo djeteta da živi u obitelji bez obzira na formu takve obitelji. Nedozvoljavajući izvanbračnim partnerima pravo na posvojenje logično je pravo zašto je to pravo dano pojedincu. Ako je odredbom članka 11. Zakonom određeno da se njegove odredbe primjenjuju i na izvanbračnu zajednicu koja traje najmanje tri godine a kraće ako je u njoj rođeno zajedničko dijete ili ako je nastavljena sklapanjem braka i ako postupkom zasnivanja posvojenja po službenoj dužnosti provodi centar za socijalnu skrb po pravilima upravnog postupka i ako stručni djelatnici utvrđuju podobnost posvojitelja nema zapreke da se ne ispitaju i utvrde sve okolnosti i činjenice od značaja za zasnivanje posvojenja od strane izvanbračnih partnera. U članku 260. stavak 2. predlažemo brisanje koje glasi: "Nije potrebno rješenje suda iz stavka 1. ovoga članka ako je štićenik u vrijeme dok je bio poslovno sposoban sastavio javnobilježničku ispravu u kojoj odlučuje o stvarima iz stavka 1. ovog članka.". U stavku 1. članka 260. propisano je da samo sud može po prijedlogu štićenika ili skrbnika u posebnom postupku donijeti rješenje o štićenikovu prekidu trudnoće, sterilizaciji, doniranju tkiva i organa, sudjelovanju u biomedicinskim istraživanjima, mjerama za održavanje na životu. U stavku 2. odobrenja suda nije potrebno ako je štićenik, u vrijeme dok je bio poslovno sposoban sastavio javnobilježničku ispravu u kojoj odlučuje o stvarima iz stavka 1. ovog članka. Zakonodavac ne uvažava mogućnost promijenjenih okolnosti odnosno mogućnost da su se od davanja izjave do dana kada stupa na snagu takva izjava okolnosti mogle bitno promijeniti i da je davatelj izjave za njih znao ne bi moguće niti dao takvu izjavu. Zakonodavac ne uvaža niti mogućnost da je davatelj izjave promijenio svoj stav. Ovakva odredba koja dozvoljava da se o mjerama za održavanja na životu donose odluke bez odobrenja suda ili suglasnosti centra za socijalnu skrb odnosno bilo kakve kontrole uvodi mogućnost uvođenja eutanazije na hrvatsko zakonodavstvo nad osobama lišenim poslovne sposobnosti. U članku 417. trebalo bi izbrisati taj članak koji glasi da se u postupcima u kojima se odlučuje o ostvarivanju osobnih odnosa djeteta s roditeljem sud je dužan upozoriti roditelje da je ostvarivanje osobnih odnosa djeteta s roditeljem od posebne važnosti za djetetovu dobrobit. Zatim poticati roditelje na postizanje sporazuma i sudjelovanje u postupku obiteljske medijacije, osim u slučajevima obiteljskog nasilja ako izostane sporazum iz točke 2. ovog stavka, voditi računa da mjesto na kojem će se ostvarivati osobni odnosi s djetetom bude neutralno i prikladno za dijete uzimajući u obzir stvarne prostorne i vremenske mogućnosti roditelja koji ima pravo na ostvarivanje osobnih odnosa sa djetetom. I odluka suda mora sadržavati detaljne podatke o načinu, vremenu i preuzimanju odnosno povrata djetetom. Smatramo da člankom 147. propisana dužnost suda da potiče roditelje na sudjelovanje u postupku obiteljske medijacije i postizanju sporazuma i u slučajevima partnerskog nasilja što je u proturječju sa drugim odredbama prijedloga zakona i međunarodnim ugovorima koji obvezuju Republiku Hrvatsku. Predlaže se brisanje odredbe sadržane u stavku 3. prijedloga zakona, sud će u obrazloženje odluke unijeti pisano upozorenje o pravnim posljedicama nepoštivanja obveze, omogućavanja ostvarivanja osobnih odnosa sa djetetom, mogućnosti izricanja novčane kazne u iznosu od 30 tisuća kuna, mogućnost izricanja zatvorske kazne od jednog dana do 6 mjeseci te mogućnosti … [[Govornik se ne razumije.]] odluke o kojima će s roditeljem stanovati. Odredba je posve neprimjerena obiteljsko pravnim situacijama i nije joj možda mjesto u Obiteljskom zakonu. Nepoštivanje sudskih odluka predstavlja kazneno djelo i podliježe kaznenoj odgovornosti. Uz navedeno, nepoštivanje obveze ostvarivanja osobnih odnosa sa djetetom može predstavljati psihičko nasilje i podlijegati primjeni Zakona o zaštiti od nasilja u obitelji. Propisivanje novčanih kazni u visini od 30 000 kuna te kazne zatvora do 6 mjeseci nije primjeren pristup osjetljivoj obiteljskoj problematici. Zakon o zaštiti od nasilja u obitelji kao niti Kazneni zakon u odnosu na kaznena djela počinjena u odnosu na člana obitelji ne sadrži tako visok kazne kao što se predlažu ovim zakonom. Primjerice, Zakonom o zaštiti od nasilja u obitelji za tjelesno nasilje, tjelesno kažnjavanje, psihičko nasilje, spolno nasilje itd. propisuje zatvorsku kaznu od 90 dana i bitno manje novčane kazne. U praksi počinitelji često vrše manipulaciju institucijama i tvrde da im se ne dozvoljava da vide dijete te da bivši partneri manipuliraju djecom kada djeci odbijaju kontakt. Radi se o osobama koje ne dolaze na sudski određene kontakte, a u isto vrijeme pokreću ovršne postupke radi predaje djeteta i podnose kaznene i prekršajne prijave. Potrebno je vrijeme dok sudovi ne otkriju da se radi o manipulaciji, a ovakvim zakonskim rješenjem tijekom tog vremena će materijalno, a možda i zatvorom biti kažnjen drugi partner. U 90% taj drugi partner je žena. Zašto nisu iste kazne propisane za neplaćanje uzdržavanja ili onim roditeljima koji redovito ne ostvaruju kontakte sa djecom i zbog čega se Obiteljskim zakonom propisuju zatvorske ili novčane kazne kad je ova materija regulirana Kaznenim zakonom i Zakonom o zaštiti od nasilja u obitelji. Budući da postoji vrlo velika polemika i puno primjedbe na ovaj Obiteljski zakon Hrvatska stranka umirovljenika bi predložila da bi bilo dobro da možda ide i u treće čitanje. Hvala.
Hvala. Potpredsjednik Željko Reiner, replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Pa uvažena kolegice Cvjetović, dakle i vi ste iznijeli jedan cijeli niz primjedbi vrlo ozbiljnih na ovaj zakon predloživši da ide u treće čitanje. Ja ću ponoviti, mi mislimo da je on nepopravljiv ali treće čitanje u najmanju ruku je manje zlo nego da se ovakav prihvati. Ispravno ste zapravo između cijelog niza primjedbi istakli problem što ako dijete odbije recimo vađenje krvi ili uklanjanje madeža npr. što je nekakav manji zahvat, a može itekako imati značenje za zdravlje jer onda slijedom ovog toliko osporavanog članka 88. bi zapravo trebao sud donijeti odluku o izvanparničnom postupku. Pa to je stvarno bizarno da ako dijete odbije vaditi krv da onda se ide pred sud i onda sud će donosit neku odluku o tom da li treba djetetu s temperaturom vaditi krv ili ne. Ali u cijelom nizu neprovodivih odluka, neke ste i vi spomenuli, recimo jedna je vezana uz Centar za socijalnu skrb kojom se zasniva posvojenje i koja sadržava određenje da se djetetu ima odrediti novi osobni identifikacijski matični broj koji će se upisati u Maticu rođenih ako je to potrebno radi zaštite prava i interesa djeteta. Međutim, Zakon o državnim maticama u članku 9. uopće ne predviđa da se u Maticu rođenih može upisat promjena matičnog broja građana i osobnog identifikacijskog broja. Prema tome i taj članak je potpuno neprovediv ovog zakona. Takvih bi sad mogli nabrojit cijeli niz, ali neke ste i vi spomenuli. Hvala lijepo.
Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Kolegica Ingrid Antičević-Marinović.
Hvala lijepa poštovana gospođo potpredsjednice. Poštovana zamjenice ministrice sa suradnicom, kolegice i kolege. Prijedlog obiteljskog zakona, pa i ovaj Konačni prijedlog Obiteljskog zakona izazvao je, što je sasvim razumljivo jer mi svi živimo u obitelji, dosta interesa u javnosti i dobro je da je tako. I najžešći i najokorjeliji protivnici bilo kakvih promjena, a to ću nešto kasnije reći u svojoj raspravi, vama kao predlagačima ne zamjeraju ništa u pogledu brige i skrbi i dobrobiti djeteta. Govori se o tome da će ovaj zakon biti teško primijeniti, da je trebalo samo promijeniti postojeći, eventualno izmijeniti postojeći Obiteljski zakon. Neki govore i u velikoj su brizi za one bračne partnere koji su se naumili razvesti, da će samo ta medijacija prolongirali, da brže-bolje ljudi sada navrat-nanos se razvode jer to će im se poslije jako iskomplicirati. E vidite, kroz te kritike treba u biti vidjeti, mada to oni nisu svjesni, iako oni toga nisu svjesni, jednu u biti podršku na neki način, makar je ona neizravna, a to je upravo ono što je predlagač, a vjerujem da ćemo i mi to podržati, koji je osnovni smisao zakona i koja je glavna intencija da se zaštite djeca. To vam nitko ne prigovara i u tome je najveća vrijednost ovog zakona i to nitko ne može osporiti pa se onda daju paušalne ocjene. Na mnoga pitanja koja su ovdje postavljena, ja znam da ga nije lako iščitavati, ja sam se 20 godina ovim bavila i u dva navrata po 5-6 sati sam ga izučavala, prema tome mnoge odgovore koji su ovdje postavljeni postoje u zakonu i upravo onako kako mnogi ga i kritiziraju. Nije ga lako čitati, ali to je jedan opsežan zakon kao što takav treba i biti. Mi danas o ovom Konačnom prijedlogu Obiteljskog zakona gdje je osnovna svrha i smisao prije svega odgovornost roditelja naspram djece, pogotovo kada se brak razvodi jer kad se brak ne razvodi, kada su idilični ili snošljivi odnosi onda takvih problema i nema. Iako mnoge stvari kasnije tek postaju sporne iako su možda bile i ranije. Ali dobro, to svi znaju pogotovo oni koji su se ovom problematikom u praksi najviše i bavili. Dakle, raspravljamo o Konačnom prijedlogu Obiteljskog zakona u trenutku kad izvjesna gospođa Raisma po drugi put pohodi Hrvatsku i širi po našim sveučilištima, po fakultetima neizmjerne laži kojima ne da vrijeđa samo Vladu nego sve nas ovdje i građane Republike Hrvatske. To je jednostavno nepodnošljivo i ja samo se pitam u kojoj bi zemlji mogla širiti takve laži i uznemirujući prije svega roditelje i nevinu djecu, a sve tobože ne dirajte djecu. Ovakav zahvat gdje se govori da se uči o masturbaciji u dječjim vrtićima i da ih se potiče na to pa to je prestrašno. I mi o tome moramo ovdje govoriti ne zabranjujući nikome da govori, ali da snosi odgovornost za javno iznesenu riječ. Kada govorimo o konačnom prijedlogu ovog Obiteljskog zakona i zbog čega je intencija upravo na zaštiti djece. Hajmo se malo prisjetiti daleke 1978. godine kada je u Hrvatskoj donesen Zakon o braku i porodičnim odnosima. To je bilo vrijeme kada je bilo potrebno izjednačiti položaj muškaraca i žena u braku u svim vidovima i aspektima života. Po prvi put tada imamo da bračni drug svaki je mogao samostalno odlučivati o svom mjestu stanovanja, ali jednako tako što je bilo najvažnije o svojoj profesiji, o zanimanju čime će se baviti i o mnogim drugim statusnim pitanjima. Hrvatska je u tome na ponos prednjačila u tome. I onda nije ni čudo da mnoga i kasnije izmjene zakona su išle na tom tragu da je Hrvatska tu bila jednostavno predvodnica u pogledu odnosa u braku među partnerima. Međutim, mi smo u svemu tome na neki način ne zanemarili, nego jednostavno bila je pozornost na njima, a djeca su bila nekakva kao pertinencija. Vidjelo se u praksi, dakle da roditelji koji najviše vole svoju djecu, bar tako govore i vjerujem da to i žele učiniti i da to nesvjesno rade kada su povrijeđeni u braku, u brakorazvodnim parnicama koriste vlastitu djecu za međusobne obračune i tome je trebalo stati na kraj. Postojeći zakon i norme koje su to regulirale nisu bile dovoljne. Zašto to govorimo? Zato što to je praksa jednostavno pokazala. Strašne su patnje koje su djeca morala pretrpiti. Pa samo da vas podsjetim nije bio tako rijedak slučaj da kad dođe do preuzimanja djeteta po sudskoj odluci ovaj drugi najčešće su to muškarci popne se na neboder i prijeti ako mu se oduzme dijete da će on s djetetom skočiti s nebodera. Ovlaštena tijela bi se povukla i nikom ništa, bez ikakvih sankcija. Hoćemo li to mi trpiti? Mi možemo razumjeti ozlojađenost, emocije. Ali to kada su u pitanju djeca e onda to nije pravi način niti to treba trpiti i tolerirati takve niske strasti i takve obračune kada su u pitanju vlastita djeca, a kamoli kada su u pitanju neka tuđa djeca, kada se raspravlja o tuđoj djeci. I to odgovorna vlast ne može dozvoliti. Ali šta to ona potiče? Potiče u biti i odgovornost roditelja. Kažem koliko god budu povrijeđeni i s pravom i budu čak i žrtve nasilja one nemaju pravo učiti djecu mržnji, podučavati ili govoriti protiv drugog roditelja. Ima nadležnih koji će se pobrinuti za to. I dakle, koliko je bila prije intencija ravnopravnosti ona je sačuvana, ali ovdje je akcent upravo na odgovornosti. Prije se govorilo najviše o roditeljskom pravu, danas moramo govoriti o roditeljskoj dužnosti, a o pravima djece, onih najslabijih i gledati u tom smislu kako da zakon bude što bolji. Govoriti o tome da medijacija, jer to su mnogi praktičari istakli, pa čak i neki stručnjaci, iako je upravo ovaj prijedlog zakona, na kraju krajeva struka ga je sastavila, ali naravno da je politika odredila da u središtu zbivanja moraju biti djeca. Dakle, da će medijacija produljiti, pa neka i produlji. Onaj koji stupa u brak gdje su rođena djeca ima novu odgovornost. On nije samo u odnosu sa svojim dotadašnjim bračnim partnerom prije svega prema djeci. Jer vidimo ondje gdje nema djece tko god se hoće razvesti ne treba navesti niti jedan, nikakav razlog. Ali ondje gdje su djeca i neodgovorno je kolegice i kolege tvrditi da se odustaje. To su već, evo to su, evo kolega Reiner je to rekao. Kasnije smo na neki način to malo i razriješili, ali neki drugi vaš kolega evo sad ga više ne vidim isto ponavlja neću reći kao koja ptica ponavlja i kaže evo i doslovno čita odustaje se od toga da se obitelj drži na okupu. Ne odustaje se, ondje gdje ima malodobne djece pokušavaju se također omogućiti da vidi, jer pogotovo i mlađi parovi naravno nespremni na sve ono što se događa u braku pa su i nagli i tako. I bilo je pokušaja pogotovo kod mlađih parova, dakle da ti, da ta savjetovanja imaju smisla i da se na kraju krajeva i brak održi. Ali ondje gdje se brak ne može održati sva snaga mora biti uperena prema tome da se zaštite djeca i da, dakle se pojača ta odgovornost roditelja. Toliko o tome. Što se tiče pojedinačnih normi mogu reći da je upravo evo pa to je vidljivo, pa vidimo i kroz amandmane drugih odbora, ali i Odbora za zakonodavstvo. Brojni su amandmani koji nisu samo nomotehničke naravi koji su predloženi i gdje je predstavnica Vlade rekla da su sasvim prihvatljivi i da će biti usvojeni, da za ministarstvo, da za Vladu uopće nisu prijeporni. O tome je, ne što se tiče te nomotehnike mnogi su spominjali to upravo, ako ste malo pročitali ove amandmane Odbora za zakonodavstvo vidjet ćete da se rješavaju neki prijepori, pogotovo nomotehničke naravi, ova pitanja, neke nedorečenosti, neke nejasnoće gdje se te mnoge stvari pojašnjavaju. Ono što vidim posebno [[Upadica Zgrebec: Kolegice privedite kraju.]] Ono što vidim posebno interesantnim, a to je da se također vodi računa u smislu razvoja medicinskih znanosti, da u jednaki položaj dođu muškarci i žene kod osporavanja majčinstva, očinstva, definicije majke i oca.
Hvala. Željko Reiner, replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Pa uvažena zastupnice ja ću govoriti o temi, ja neću govoriti o profesoricama koje drže predavanja, meni se sviđaju ili ne sviđaju što one govore nego o temi. Dakle, nažalost ovaj zakon neće riješiti niti dio onoga što ste vi spominjali da se netko popne na neboder i prijeti da će se baciti dolje. Naravno da to taj zakon neće riješiti. Prema tome, idemo govoriti ipak o onom o čemu on govori. I da budemo konstruktivni evo jedan prijedlog. Dakle, članci 41., 42. uređuju sklapanje bračnog ugovora i zašto samo stranke tog ugovora mogu biti bračni drugovi? Jer predmet ugovora mogu biti imovinsko-pravni odnosi na budućoj imovini pa evo zašto se ne predvidi mogućnost da takav ugovor sklope i zaručnici koji recimo se u ovom zakonskom prijedlogu uopće ne spominju. Dakle, predbračni ugovor. Zašto se ne bi mogao u Obiteljskom zakonu legalizirati predbračni ugovor da se njime urede imovinsko-pravni odnosi bračnih drugova na jedan način koji bi zapravo uredio to područje? Primjerice, ako se recimo cijeli niz stvari u braku i nakon braka rješava pa idemo napraviti neki iskorak pa riješiti neke stvari unaprijed, prije braka, omogućiti da se one riješe. Evo, samo jedna primjedba. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, Ingrid Antičević-Marinović.
Pa mi imamo bračni ugovor koji govori upravo o tome kako se mogu urediti imovinsko-pravni odnosi. Da, pa što se tiče predbračnog ugovora ja mislim da se moglo i to riješiti. Međutim, ja mislim da ne treba biti toliko opsjednut filmskim zvijezdama, bogatstvima, tko će koga ostaviti, tko će koga zbog toga ostaviti milijune. Ovdje smo na našem terenu i gdje govorimo upravo o našoj intenciji da se na pravedan način riješe imovinski odnosi, odnosno bračna stečevina. I veliki je napredak koji je inkorporiran u naš Obiteljski zakon još i ranije, ovaj novi ga još i pojašnjava, u tome da jedna presumpcija da su imovinu bračni drugovi stekli na ravne dijelove. Nije sporno i nije prijeporno ono što su unijeli u brak, to se također ovdje ponavlja, da je to njihova posebna imovina, da je posebna imovina ono što pojedini bračni drug naslijedi. A ako netko želi osporavati da tome nije tako jer netko je puno više doprinio, netko puno manje, e onda će to morati u parnici posebno i dokazivati. To su jedni pravedni i ja mislim pogotovo za partnere, a pogotovo za ženu puno bolja rješenja nego što su bila dosada.
Stjepan Milinković, replika.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Pa kolegice Antičević-Marinović hvala vam lijepa što ste nas pokušali poučiti kako treba čitati ovaj zakon da bi ga razumjeli. Hvala što ste nam pokušali otvoriti oči ali ja da budem iskren poslije ovog vašeg tumačenja se osjećam kao da me netko šakom udario pa mi zatvorio oba oka. Tako da niste me baš posebno uvjerili i poslužit ću se sa vašim riječima koje ste vi često puta znali spominjati u ovom Visokom domu, vi ste branili nebranjivo. Ja znam da je vaša potreba i da vi to branite, ali nikako me niste uspjeli uvjeriti da bez određene logistike da se može to tako baš provoditi. Druga stvar, primijetili smo i sama zamjenica ministrice je rekla da ovi centri za posebno skrbništvo neće odmah nastupiti. Nije to jednostavan i lak posao. A da ne govorim o onoj medijaciji o kojoj su i brojne kolege danas govorili. Ponovit ću ponovno da su obiteljski centri imali itekako značajne rezultate sa svrhom očuvanja obitelji, radili su dobro i kvalitetno i da je u tom dijelu svakako trebalo njihove kapacitete trošiti, a ne sada ići eksperimentirati i da to jednostavno nije dobro. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, Ingrid Antičević-Marinović.
Dragi moj kolega ja nisam govorila kako treba čitati zakon nego sam govorila samo da ga treba čitati. Pa da ste ga iščitali vrlo je opsežan, lakše je govoriti napamet, onda ne biste govorili da se obiteljski centri ukidaju. Obiteljski centri ostaju u okviru centara za socijalnu skrb. Samo to treba pročitati, a ne odmahivati rukom. To vam ovdje piše.
Određujem stanku do 15 sati, a prva na redu za raspravu je kolegica Mirela Holy.
Kolegice i kolege, nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Mirela Holy, izvolite.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Poštovane kolegice i kolege, ne baš jako brojni. Na samom početku izlaganja želim reći da neću podržati ovaj konačni prijedlog Obiteljskog zakona zato što smatram da je konzervativan i da neće riješiti probleme koji postoje u sustavu. Temeljno pitanje koje moramo postaviti nakon što pročitamo ovaj prijedlog jest kome treba novi Obiteljski zakon? Ministarstvo socijalne politike tvrdi da je novi zakon potreban jer su se detektirali veliki problemi u skrbništvu nad odraslim osobama jer je naglašeno da se moraju poboljšati odredbe o posvojenju, olakšati ostvarivanje susreta i druženja s djecom, jasnije urediti odredbe o uzdržavanju, uvesti pravnu sigurnost s obzirom na različite pretpostavke i način utvrđivanja izvanbračne zajednice te omogućiti djeci da sudjeluju u postupcima kojima se odlučuje o njihovim pravima. Ja mislim da ovaj zakon nažalost ne rješava niti jedno od ovih postojećih pitanja, odnosno problema. Također je naglašeno da obiteljski postupci traju predugo, a da je suradnja suda i Centra za socijalnu skrb nezadovoljavajuća. Predlagatelj navodi kako uvažava temeljno načelo prvenstveno odgovornosti roditelja za odgoj i razvoj njihove djece te državi daje podređenu ulogu da intervenira u obiteljske odnose onoliko koliko je to potrebno sa zaštitom prava djece te da se novim zakonom potiče izvan sudsko sporazumno rješavanje pitanja roditeljske skrbi te uzdržavanja djeteta pa i u slučaju kada dođe do razvoda putem obiteljske medijacije. Međutim, čitajući prijedlog Obiteljskog zakona ne dobiva se odgovor na pitanje zašto mijenjati cijeli zakon kada se zna da takve promjene unose pravnu nesigurnost u primjeni i stvara se takva zbrka da će sudovi i centri narednih godinu dana stati sa rješavanjem predmeta. Stoga se ne možemo u ORAH-u oteti dojmu da inzistiranje na njegovom donošenju pod svaku cijenu predstavlja već uhodano provođenje kozmetičke reforme i naravno da ima jako puno problema koji postoje u primjeni sadašnjeg zakona i na kojima treba ozbiljno poraditi, treba unijeti neke nove institute za koje se u praksi pokazuje da nedostaju kako bi se pružila bolja zaštita i efikasnije provođenje obiteljskih i drugih postupaka. Obiteljski zakon regulira naše životne situacije i to u našim najsretnijim trenucima poput, naravno, sklapanja braka, posvajanja djeteta, ali u najtužnijim, najstresnijim situacijama prilikom razvoda, borbe za skrbništvo nad djecom i slično. Tim se zakonom određuju naša prava sa djecom kada se brak razvede, određuje nam se solidarnost i pomoć našim bakama i djedama, reguliraju se odnosi kao što je izvanbračna zajednica, posvojenje djece i slično. Sve su ovo izuzetno emotivne životne stvari za svakog pojedinca pa naglo mijenjanje, uvođenje novih instituta, nejasne i nepregledne odredbe te ogromna količina teksta, tu bih željela spomenuti da ovaj konačni prijedlog zakona ima čak 200 članaka više, ulijeva strah kako će se on primjenjivati, odnosno kako će sve to utjecati na živote naših sugrađana. Iako se ovaj Obiteljski zakon prezentira kao suvremeni, usklađen sa standardima zemalja EU, u svojim načelima ovaj zakon na taj način uvodi i načelo razmjerne i najblaže intervencije u život. Međutim, mi u ORAH-u tvrdimo da se upravo suprotno ovim zakonom država na jedan prilično nedopustiv način miješa u niz odnosa i prava koja proizlaze iz Ustava i drugih organskih zakona, a s druge strane propušteno zakonski popraviti, odnosno bolje regulirati suvremene i realne pojave u društvu koje nisu bile tako izražajne prije 10 godina kada je donesen sadašnji zakon. U Hrvatskoj se u proteklih 10 godina, znači od kako važi ovaj još uvijek važeći zakon, na području obiteljskih odnosa dogodilo jako puno promjena, znatno se povećao broj razvoda, u Hrvatskoj se u prošloj godini razvelo više od 5600 parova, znatno se povećao broj izvanbračnih zajednica te djece rođene u takvim zajednicama, oko 20%. Zatim bračni parovi u kasnijim godinama sklapaju brakove, tako da većina njih ulazi u brak sa svojom imovinom pa je i potreba za reguliranjem bračnih, odnosno predbračnih ugovora izuzetno velika i jako puno imovine je stečeno na temelju kredita gdje je jedan bračni drug nositelj kredita, a drugi su dužni i povećalo se nažalost i obiteljsko nasilje nad djecom i nad ženama. U odnosu na te pojave, smatramo da je potrebno naći jednu drugačiju, bolju, novu regulaciju, a ovaj zakon je ustvari prilično staromodan i nema velikih novina. Zakonski razlozi, npr. za razvod braka su ostali isti od prije 10 godina i uvjetuju se dokazivanjem, a teško i trajno poremećeni odnos u braku se ne smije uvjetovati apsolutno ničim, a pogotovo ne pristankom obje strane ili uvjetom da ti mora biti nesnošljivo ili da netko ne živi s tobom godinu dana pa da se tek onda obratiš sudu. ORAH smatra da država treba osigurati parovima koji imaju problema u braku stručnu pomoć i mogućnost savjetovanja kroz druge za to mjerodavne institute, ali sve to nije naravno predmet regulacije Obiteljskog zakona. Kao što sam već spomenula broj izvanbračnih zajednica u proteklih 10 godina, pogotovo u gradovima jako se povećao i postao jedna svakodnevna pojava, a najvažniji je podatak da se upravo u takvim zajednicama sve više i više rađa djece, a u ovom prijedlogu usprkos znači mojoj primjedbi iz prvog čitanja nije određeno kada niti kojim činom počinje, a kojim prestaje izvanbračna zajednica s ciljem njenog faktičnog, a ne samo formalnog, odnosno kozmetičkog izjednačavanja sa bračnom zajednicom te posebno s ciljem izjednačavanje ostale zakonske regulative. I također se postavlja se pitanje zbog čega izvanbračna zajednica ne može posvojiti dijete. Ako su te dvije zajednice jednake u pravnom smislu onda ne postoji nikakva prepreka da izvanbračni parovi ne posvoje dijete. Ovaj zakon navodi da mu je cilj poticati izvansudsko sporazumno rješavanje pitanja roditeljske skrbi i uzdržavanje djeteta putem medijacije pa nudi besplatnu medijaciju ako je unutar ministarstva upozorava roditelje na posljedice ako se ne dogovore i slično. Obiteljski medijator je nepristrana, neutralna i posebno educirana osoba koja je uvrštena u registar obiteljskih medijatora. Ne znamo koje je struke medijator i ne znamo tko odgovara za pogrešne ili nestručno provođenje medijacije. Naime, kada se roditelji bore oko skrbništva nad djecom bilo da oba roditelja hoće dijete ili da su takvi problematični odnosi između roditelja samo ovlašteni iskusni timovi psihijatra, psihologa, psihoterapeute i socijalnih radnika mogu dati stručno mišljenje kome će se povjeriti takvo dijete. To su ozbiljne odluke koje ne može provoditi medijator kao da se rješava pitanje međa ili isplate štete u nekakvom minornom postupku. Također obaveza provođenja obaveznog savjetovanja odnosno uvjetovanje istog sa pokretanjem postupka za razvod braka je potpuno promašena i do sada u praksi nije pokazala apsolutno nikakve rezultate. Naime,nemamo podatak ali bi bilo dobro znati koliko je put uspjelo mirenje pred centrom za socijalnu skrb između bračnih drugova, a naša je procjena da to nije ni 5%. Stoga umjesto da se postupak razvoda pred sudom u kojem se odlučuje o pravima i obavezama za maloljetno dijete konačno pokaže efikasnim odnosno da se napravi nešto da se poradi na efikasnosti sudskih postupaka, stručan, brz da se vodi računa o pravima djeteta ovaj zakon hoće državi dati ulogu posrednika u bračnim odnosima dvoje punoljetnih ljudi, a time se postupak nažalost produžuje, ljude se tjera na mirenja koja ne žele te se odgađa rješavanje onih pitanja koja su za bračne drugove i njihovu djecu doista ključna. U zakonu se navodi da su sredstva za osnivanje i rad centara za posebno skrbništvo planirana u okviru raspoloživih limita Ministarstva socijalne politike i mladih, a svi znamo što to nažalost znači za hrvatske prilike. Centar je zamišljen kao javna ustanova čiji zaposlenici pravnici sa pravosudnim ispitom zastupaju djecu u sudskim postupcima koje se tiču njihovih prava. U RH u prošloj se godini kao što sam već spomenula razvelo više od 5,600 parova od čega je prosjek da svaki par ima dvoje djece. Dakle ta javna ustanova morala bi osigurati prisutnost svojih djelatnika u postupanju skoro 11,400 djece. Obiteljski zakon kaže da dijete koje ima punomoćnika se neće imenovati posebni skrbni, ali nama ova odredba ustvari nije jasna i punomoćnik prema procesnim odredbama je osoba koja u sporovima poduzima radnje zastupanja. Punomoćnik može biti samo odvjetnik ili srodnik po krvi u pravnoj liniji, brat, sestra ili slično. Dakle s obzirom da mi vrijeme polako ističe mada ima dosta tih stvari koje su po našem mišljenju sporne, ja neću podržati ovaj Konačni prijedlog Obiteljsko zakona.
Hvala. Imamo dvije replike. Domagoj Hajduković. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa kolegice Holy zapravo dvije stvari su me potaknula na repliku i to obje iz vaših uvodnih opažanja. Prije svega, mislim vaše je političko pravo svakako neki zakonski prijedlog okarakterizirati kao konzervativan, ja sam ipak mišljenja da ga trebamo donijeti. A trebamo ga donijeti zbog toga što biste rekli puno stvari nije dovoljno dobro razrađeno prema vašem mišljenju ali svaki korak prema zaštiti, boljoj zaštiti djece je vrijedan da ga donesemo barem po mom mišljenju jer time štitimo uopće najranjiviji segment našeg društva. Osim toga neke novine se uzimaju prije svega iz prakse, dakle ono što praksa pokazuje da funkcionira ili ne funkcionira, se mijenja ili jasnije definira i riješena su pitanja posvojenja, zaštite djece, korporacije dobre prakse, medijacija, medijacija je priznata pravna praksa na zapadu i svakako je medijacija je nešto što treba uvesti u Hrvatsku. možemo raspravljati o načinu ali svakako je nešto što treba imati na umu. I druga stvar je vrijeme odnosno tajming zakona. jako dugo raspravljamo o ovom zakonu, više mjeseci i u prvom čitanju i u drugom čitanju i javna rasprava i zainteresirana tijela odnsono odbori unutar ovog Sabora, tako da mislim da je ovo jedan od zakona možda najbolje možda i najduže raspravljali. Tako da mislim da je bilo vremena za davanje primjedba za amandmane još uvijek postoji vremena, mi smo neke najavili u klubu SDP-a tako da još postoji elemenata odnosno način da se zakon popravi. Hvala.
Hvala. Odgovor, kolegice Holy. Izvolite.
Pa bih samo podsjetila da slučajevi koji su bili na Europskom sudu za ljudska prava nisu ukazivali da je Obiteljski zakon koji je u ovom trenutku važeći i kojeg treba u svakom slučaju osuvremeniti, to uopće ništa sporno, nije problematičan sam po sebi, problematična je provedba tog zakona. I ja se bojim da donošenjem određenih novih pravila igre, a ta pravila igre nisu nažalost u pravcu da se priznaju nekakve nove društvene okolnosti što sam ja vjerujem ipak pokušala predočiti i u smislu izvabračnih zajednica i u smislu povećanja broja djece i u smislu toga da doista se nema država šta miješati medijacijom u narušene odnose između bračnih partnera jer ako su bračni partneri ili jedan od partnera odlučili da ne želi više biti u toj zajednici pa zašto bi mu država uopće određivala da se treba miriti sa nekim. Ja mislim da je to jako konzervativan pristup jer vi ne možete doista nikoga prisiliti ukoliko ne želi ostati u nekoj zajednici u kojoj nije zadovoljan. Ima tu cijeli niz. Da ne govorim o tome da izvanbračni parovi i bračni parovi doista nisu izjednačeni u ovom zakonu i njima se ne omogućuje da posvajaju djecu, to je potpuna diskriminacija po mom mišljenju. Dakle postoji jako, jako puno prostora za to da se ovaj zakon modernizira i nadam se da ćete u tom smislu ići sa amandmanima da ga popravite.
Zahvaljujem. Sljedeća replika Stjepan Milinković. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa kolegice Holy uvažavajući ove temeljne ciljeve koje ste navodili i poboljšanja koja bi trebala nastati uvođenjem ovog zakona dijelim vaše mišljenje gdje ste rekli da će nastati jedna zbrka. I za godinu dana, bili su i drugi izrazi danas i nered i bilo što. I za godinu dana bi se moglo odustati od toga. Ali to nije onda za reći e vidiš mi smo htjeli, željeli, imali dobre namjere jer iz toga mogu proisteći itekako još veće i veće posljedice. Naravno da zabrinjava ono o čemu ste govorili broj razvoda koji se događa. I svjesni smo i ekonomske situacije, krize i svega toga a poglavito nasilja u obiteljima. I sada gledajte imamo dvije stvari oko kojih sam ja danas, na koje sam ja nastojao naglasiti. Obiteljsko nasilje apsolutno je u porastu. I imali smo jedan dobar model onog specijaliziranog udomiteljstva. Ja dolazim iz županije u kojoj je to bilo itekako dobro postavljeno i centri za socijalnu skrb u tom dijelu, međutim što se dogodilo, ukinulo se. Jedan dobar model koji je, poglavito žene u ruralnim prostorima štitio itekako. I to je bila jedna sigurno, jedna, nije bila dobra odluka i na neki način nepravedna. Drugi je dio što se tiče ovih obiteljskih centara koji su imali izuzetne rezultate, imali su dobre rezultate, sada se, to se isto tako na neki način ukidaju, zašto takve stvari koje su u okolnostima, svjesni smo okolnosti jednostavno se ukidaju i jednostavno se ide na neke modele koji za sada nemaju nikakvu realnu primjenu u dogledno vrijeme i iz toga mogu proisteći još veće posljedice. Evo to je jedno razmišljanje moje. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Odgovor, kolegice Holy izvolite.
Poštovani kolega, ja sam shvatila vašu repliku kao neku vrstu potvrde onoga što sam ja rekla. Međutim, ja smatram da se razlozi mog protivljenja ovom zakonu jako razlikuju od vaših razloga protivljenju ovog zakona. Naime, moj je dojam da vi pokušavate konzervirati i na neki način očuvati postojeće stanje dok ja smatram da postojeće stanje treba u velikoj mjeri liberalizirati, modernizirati i priznati određene društvene okolnosti i novine koje su se dogodile u posljednjih 10 godina. A to sigurno nije u pravcu toga da se pokušava očuvati ono što doista nije moguće očuvati. Jer ako ne postoji određeni skladni odnosi unutar neke zajednice onda tu zajednicu treba jednostavno raskinuti. I isto tako iz onoga što sam čula od vaše govornika u ime kluba imate dijametralno suprotna stajališta od mene vezano uz izvanbračne zajednice. Dakle, ja smatram da izvanbračne zajednice doista trebaju biti u potpunosti izjednačene sa bračnim zajednicama jer je to jedini način da doista imamo zaštitu za sve te članove i u izvanbračnim zajednicama a i njihove djece.
Zahvaljujem. Za riječ se javila zamjenica ministrice Maja Sporiš. Izvolite zamjenice.
Hvala lijepo. Samo bih pojasnila [[Upadica: Pred govornicu vas molim.]] Samo bih svrhu i smisao obiteljske medijacije. Obiteljska medijacija nema svrhu i smisao u tome da pomiri bračne partnere i spriječi da tako kažemo razvod braka. Njezina osnovna svrha i smisao je izrada roditeljskog plana jer najčešće u procesu razvoda dođe upravo do prijepora kada su u pitanju djeca. To je svrha, prava svrha i smisao obiteljske medijacije. Iz tog razloga mi smo i izmijenili odredbe koje se odnose na obiteljsku medijaciju u konačnom prijedlogu zakona. Hvala.
Hvala i vama. Nastavljamo sa raspravom, Domagoj Hajduković. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, uvažena zamjenice ministre sa suradnicom, kolegice i kolege. Pa dozvolite mi prije nego što započnem svoju raspravu da se osvrnem prije svega na jednu tezu koja se provukla kroz dosadašnju raspravu a mogli smo je često čuti, to je prenormiranje. Prenormiranje određenih segmenata zakona da je ovo vrlo opširan zakon itd.. Poslužiti ću se s jednom sintagmom koju je koristio jedan profesor književnosti kada su mu studenti govorili da su određene knjige, romani, a svi vi, vjerujem da jeste svi čitali realiste, oni su jako voljeli biti opširni dakle Tolstoj, Dostojevski itd., kada su govorili joj profesore pa te knjige su debele a on im je odgovarao knjige nisu debele, svinje su debele a knjige su opširne, tako je i ovaj zakon opširan. A čuli smo i dobre razloge zašto je opširan. Opširan je zašto što ovdje želimo legislativno regulirati jer segment koji je izuzetno važan, segment obitelji, zaštite djece i svega onog što ide uz to. Dakle, dozvolite mi da sada nastavim sa raspravom nakon ove kratke digresije i pozdravim zakon i odmah mu na početku dam podršku. Naime, i u prvom čitanju sam govorio da ima puno razloga zašto bi trebali ovaj zakon podržati. Dakle osim što je tu bolja zaštita djece a mislim da je to izuzetno važno i krucijalno važno zapravo u ovom zakonu i općenito ovom zakonskom prijedlogu. Zatim poboljšanje odredbi što se tiče roditeljske skrbi, sudskih procesa obiteljskih koji dugo traju, cilj im je njihovo skraćivanje te mnogi, mnogi drugi. Ono što mogu posebno istaknuti i kao svoje zadovoljstvo i kao član Odbora za obitelj je to da je predlagatelj većinu naših primjedbi na prvo čitanje usvojio i inkorporirao u zakonski prijedlog. Dakle, predlagatelj je u ovom smislu bio vrlo otvoren za prijedloge, sugestije i upravo rezultat je ovaj zakonski prijedlog u drugom čitanju. Ono na što ne mogu odoljeti ne osvrnuti se je svakako članak 12., članak 12. Obiteljskog zakona koji kaže da je brak zakonom uređena životna zajednica žene i muškarca. U prvom čitanju, odnosno nedugo prije prvog čitanja bili smo svjedoci jednog referenduma, prvog referenduma koji je potaknula jedna građanska inicijativa koji je imao za namjeru Ustavom regulirati što je to brak. Tada smo govorili i opet govorimo iako je ovo sada već i ustavna kategorija da nikada nije ni bila namjera predlagatelja drugačije definirati brak. Dakle brak je bio i ostati će zajednica žene i muškarca. Sada bih se osvrnuo na nekoliko segmenata koji su promijenjeni između prvog i drugog čitanja koje smatram bitnima. Dakle, to je prije svega institut posvojenja koji je u dosadašnjoj praksi bio i najproblematičnije područje i vrlo osjetljivo područje. Dakle uvedeni su instituti posvajanja bez pristanka roditelja, registar posvojitelja itd. koji sada dobivaju i zakonsku snagu, a izmijenjena je i odredba o obaveznom smještaju djeteta s ciljem posvojenja u obitelji, najprikladnijeg potencijalnog posvojitelja, na način da se definira mogućnost da dijete ostvaruje osobne kontakte s potencijalnim posvojiteljima, a sve u svrhu prije svega zaštite djeteta i procjene da li potencijalni posvajatelji zaista u svemu odgovaraju djetetu, odnosno da li je u interesu djeteta da ga upravo ti potencijalni posvojitelji posvoje. Ostale promjene koje smatram izuzetno bitnima su pojačani mehanizmi kada se donosi odluka da roditeljsku skrb vrši samo jedan roditelj, mehanizmi koji ograničavaju manipulativnog roditelja da šteti djetetu, dakle koji kreću od financijskih kazni, nadoknada štete pa čak do odluke o promjeni skrbništva. Mislim da je ovo izuzetno bitno, pogotovo kada govorimo o zaštiti djeteta jer mi kao zakonodavac i općenito smo skloni vjerovati tome da roditelj uvijek ide bona fide, odnosno u dobroj vjeri za najbolje interese svog djeteta. Nažalost to nije uvijek točno, kao što vam mogu posvjedočiti i svi djelatnici centara za socijalnu skrb, osnovnih škola, pa čak i srednjih škola i svih ostalih koji imaju dodira sa djecom. Dakle smatram da je izuzetno važno da postoje mehanizmi koji mogu ograničiti eventualno štetni utjecaj roditelja koji može imati na dijete, a nažalost to proizlazi upravo iz ovih rekli bismo više nasilnih razvoda brakova koji onda poprimaju vrlo destruktivne profile u smislu da nekad čak i roditelji da bi napakostili drugom roditelju su spremni ići vrlo daleko. Zatim sustavno se unapređuje obiteljsko pravna zaštita djece osoba s invaliditetom, dakle već sam i navodio neke razloge u tom smjeru, ali ne mogu ne reći a da se implementiraju suvremeni međunarodne smjernice i prakse, prije svega prakse i to ne samo međunarodne nego i domaće prakse koja je ukazivala na čitav niz nedostataka postojećeg zakona, na nejasnoću određenih pojmova koji su bili definirani u zakonu, ali isto tako i na neprovodivosti ili potrebi da se uvedu neki novi instituti u novi zakon. Također to je i medijacija, to je zamjenica upravo prije mene i pojasnila, tako da se neću na tome zadržavati, kojoj nije zapravo cilj spasiti obitelj kao takvu, dakle kolegica Holy je tu dobro primijetila ukoliko dvije osobe se žele razvesti država tu i nema se prvo miješati, odnosno to je već zadiranje u ljudska prava pojedinaca. Ali država ima obavezu zaštititi dijete i medijacija upravo ide u tom smjeru dakle da se roditelji dogovore kako će skrbiti o svom djetetu, odnosno da se minimalizira štetni utjecaj koji razvod može imati na dijete, od samog stresa do toga kako će roditelji o njemu brinuti, dakle da dijete ne postane objekat njihovog natjecanja ili nešto slično nego da postoje neki obvezujući elementi koji će roditelji natjerati da se kvalitetno skrbe o djetetu. U svakom slučaju, kao što sam i rekao u replici prije, svaki institut koji poboljšava zaštitu djeteta je svakako za podržati i zbog toga ovaj zakon ima moju podršku. Svaki korak pa i mali korak ka boljoj zaštiti djeteta je korak koji je vrijedno …. Hvala.
Hvala i vama. Sljedeći za raspravu Josip Borić, izvolite.
Hvala lijepo potpredsjedniče. Uvažena zamjenice sa suradnicom. Pa evo da i ja nešto kažem o ovom Obiteljskom zakonu jer danas smo često puta čuli da se govori o reformama i uvijek kad se govori o reformama očekuje se da će to biti nešto na bolje, kvalitetnije, da će se riješiti određeni problemi, pogotovo kada se predlažu ovako važni životni zakoni. Međutim, protekle dvije godine pokazale su da reforme mogu ići i na gore, da su se donosili zakoni, a da je situacija u državi sve gora i gora, posebno u određenim segmentima društva. Kad pogledamo sam zakon 563 članka govori da je trud bio velik, zaista nije to jednostavno napisati, nema puno takvih zakona, možda ZKP, možda Pomorski zakonik itd. Zaista velik trud. Međutim čuli smo od mnogo klubova danas, pogotovo oporbenih, pa i HDZ je naravno tu, kaže da će učinci ovog zakona biti negativni, da nećemo napraviti ništa, bez obzira na neke novosti koje je aktualna vlast putem ministarstva uvela u ovaj zakon. Po meni to znači da ćemo imati manje obitelji, da ćemo imati manje oženjenih i na kraju da ćemo imati i manje djece. Jer slušajući na drugoj strani stručnu javnost, kao i praksu, oni također su na pozicijama o kojima je danas govorila oporba. Oni govore da nije kriv sadržaj nego da je kriva praksa. Na to su upozorili i određeni sudovi. Što imamo od obitelji u Hrvatskoj pokazuje popis 2011. godine koji kaže da u Hrvatskoj po tom popisu ima milijun 215 tisuća i 865 obitelji, da ih ima 37 tisuća manje nego 2001. godine, da u samačkim kućanstvima živi 373 tisuće osoba, da milijun i 615 tisuća osoba ne živi ni u jednoj zajednici, gotovo 40% stanovništva. Iako raste broj razvoda i broj izvanbračnih zajednica, brak je još uvijek zajednica u kojoj živi više od polovice odraslog hrvatskog stanovništva, a 88% od gotovo 800 tisuća djece mlađe od 18 godina odrasta sa oba roditelja. Popis stanovništva pokazuje da 52% stanovništva živi u braku, njih 2,7% u izvanbračnoj zajednici, a tek 0,004%, točnije 140 osoba, 70 muškaraca i 70 žena izjasnilo se da živi u istospolnoj zajednici. Svaki peti muškarac i svaka deseta žena starija od 30 godina nisu vjenčani. Njihov udio u ukupnom stanovništvu porastao je za 50% u odnosu na 2001. godinu. Udio razvedenih svakako raste i u razdoblju od prošlog popisa, od 2001. godine narastao je za četvrtinu. Na 1000 oženjenih ili udanih stanovnika 2001. godine dolazilo je 60 razvedenih, a 2011. 75 razvedenih. Broj obitelji s djecom u vremenu između dva popisa pao je čak za 50000, a oko 867000 obitelji s djecom u polovici njih raste samo jedno dijete. Tek svaka deveta obitelj ima više od dvoje djece. U 867000 obitelji s djecom živi čak milijun i 450000 djece, međutim čak 350000 su djeca starija od 25 godina što potvrđuje trend dugog ostanka djece sa roditeljima kao i novi trend povratka odrasle djece u roditeljski dom najčešće zbog nemogućnosti plaćanja stanarina, kredita ili drugih obveza. Za 50% je narastao i broj izvanbračnih zajednica kojih sad ima 48000. Najčešće su među populacijom od 25 do 39 godina. U usporedbi s prosjekom EU a osobito sa sjevernim zemljama mi smo još uvijek tradicionalno društvo, ali svi podaci pokazuju blagi trend napuštanja upravo takvog načina života. Puno se ovdje raspravljalo o referendumu i o braku koji je definiran kao zajednica muškarca i žene. 66% građana države Republike Hrvatske pokazao je svoj stav i rekli su što misle o tom pitanju. Neki drugi su ostali u manjini, ali i ovaj zakon ne uvažava upravo rečeno. Što kaže struka o ovom zakonu? Tri katedre obiteljskog prava Zagreb – Rijeka i Split kažu da je on loš, nomotehnički katastrofalan, preopširan i loše strukturiran, gotovo neprovediv, a čuli smo danas od mnogih da novaca za provedbu ovakvog oblika zakona nema, stručnih osoba pogotovo. Mnogi kažu imali smo dobar zakon kojeg smo mogli malo popraviti. Slažem se sa njima, mislim da nije bilo vrijeme za ovakav oblik zakona. Što uopće hrvatske obitelji kad već o njima govorimo mogu očekivati od ovakvog zakona? Danas hrvatska obitelj živi teško. To je preživljavanje prije nego život. Obitelj na žalost sa ovakvom Vladom postaje raseljena, odlazi se iz Hrvatske uglavnom kako reče premijer glavom za poslom, a takvih je samo u zadnje dvije godine 30000. Oni su ne samo napustili možda i svoje obitelji, nego i domovinu na neko duže razdoblje. Obiteljski kućni budžeti sa ekonomskom politikom ove Vlade su u najgorem stanju u mladoj povijesti Republike Hrvatske. Novaca sve manje, obveza i skupoća sve više. Broj blokiranih građana preko 300 000. Broj nezaposlenih 360 000. Možemo li uopće zamisliti kako se u takvim obiteljima živi? Hoće li u takvim obiteljima doći do problema? Hoćemo li mladima porukom da je nakon završenog studija dovoljno 1600 kuna za jedan lijepi početak obiteljskog života za stvaranje i razvoj osigurati mogućnost da požele sutra biti u nekakvoj životnoj zajednici. Čuli smo puno danas priče o medijaciji, ja je primjećujem, postoji unutar vladajuće koalicije. Trenutačno se medijacija najviše osjeti tu. Ali mislim da nam i građani sve više na žalost meditiraju jer nemaju dovoljno sredstava za život. I to su oni osnovni problemi i oni osnovni pojmovi s kojima je trebalo krenuti u promjenu ovakvog zakona, jer je trenutak da se zabrinemo ne stručnošću ili kompetencijama ljudi zaduženih da se brinu o ovom problemu, nego sveukupnim smjerom u kojem ide ova Vlada. Jer meni ovakav oblik zakona onda ispadne kao jedan nus proizvod te neuspješne politike gdje smo htjeli pokazati da mi nešto radimo, da smo inovativni, da možemo nešto osmisliti, a kako će to završiti pokazat će praksa u nekom budućem vremenu. Ali ćemo se ponovno u nekom vremenu budućem svi zajedno iznenaditi. Mislim da je trenutak za hrvatsku obitelj težak jer je to ipak osnovni stup na kojem se treba razvijati zdravo društvo. Da li je dobar smjer i cilj pokazali su i nedavni izbori, jer ljudi su itekako nezadovoljni sa svime što im se nudi. Mislim da su ovi podaci trebali biti temelj da odredimo gdje mi to želimo ići sa ovakvim zakonom, u čemu možemo pomoći ili ćemo samo pisati zakone, a proizvode ili događaje bilježiti svakih 10 godina uglavnom u minusu, u smanjivanju, u demografskom dijelu, u natalitetu ili mortalitetu itd. itd. Sama jedna činjenica da smo izjednačili brak i izvanbračnu zajednicu u nekim segmentima, a opet u nekom drugom smo rekli za brak nam treba medijacija, za izvanbračnu nam ne treba pokazuje dovoljno o ozbiljnosti i pristupu ovakvom jednom važnom problemu. Jer ne znam zbog čega bi nekima onda trebalo ako smo jednaki, a nekima ne bi trebalo. To će nam kažem pokazati praksa. Mislim da je najbolje da se ovakav prijedlog zakona ili pusti u treće čitanje ili da ga se povuče jer zakon imamo pa da nešto promijenimo na bolje, jer podaci koje sam navodio su alarmantni i pokazuju da naš smjer već ne samo sada zadnje dvije godine, nego možda i razdoblje prije nije dobar kad govorimo o politici prema hrvatskim obiteljima. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Imamo dvije replike. Damir Tomić, izvolite kolega.
Hvala potpredsjedniče. Kolega Borić, slušao sam vas pažljivo. Na početku ste rekli da ovaj zakon neće dati nikakvog učinka i onda ste statistički nabrojili milijun stvari koje doista stoje, ali niste rekli ni jedan razlog zašto neće biti učinka, ali baš niti jedan. A da obmanjujete javnost pokazuje i nekoliko stvari koje sam izvukao iz toga što ste rekli nakon toga. Dakle, rekli ste da je 66% građana bilo za odluku o bračnoj zajednici kakvu je predložila gospođa Željka Markić što uopće nije točno. 60% onih koji su izašli na referendum, a vi dobro znate koliko je to ljudi izašlo i koliko je u konačnici to građana podržalo takav jedan odnos prema braku. Drugo, rekli ste, spominjete 360000 nezaposlenih, ruku na srce nešto manje od 360, ali hajmo zaokružiti. Pa to je brojka koju smo naslijedili od vas. Pa što ste očekivali, čarobni štapić? I na kraju, obitelji s djecom odlaze iz Hrvatske zbog ovakve Vlade. Sjetimo se samo velikih vođa vaše stranke i kakav su oni odnos imali prema hrvatskim građanima i hrvatskim obiteljima, samo zadnjih osam godina vaše vladavine. A generala velikog neću ni spominjati. Hvala lijepo.
Hvala. Odgovor, kolega Borić. Izvolite.
Hvala lijepo. Uvaženi kolega Tomić niste vi naslijedili 360 tisuća nezaposlenih, naslijedili ste ih 315 tisuća. To svi znaju, to je zapisano ne treba tu izmišljati podatke ili govoriti neistine. Činjenica je da ste vi u svojim reformama omogućili da naraste taj broj i do 385 tisuća. To je onaj dio gdje sam govorio znači da se u ovom Domu stalno govori o reformama, a da su mnoge završile negativno. Tako i ovaj zakon, ovaj veliki reformski zaokret, nekakav veliki reformski potez a kad pobrojimo se nakon možda 2021. nekako to i dalje bude važilo u ovakvom obliku vidjet ćemo što smo ukupno u našoj populaciji, obitelji učinili svi zajedno ne gledajući svaku pojedinačnu stranku ili politiku. Tvrdim da je premalo ovih podataka uvaženo da bi se na njima napravio nekakav bolji zakon od ovoga što je. Jer postoje zaista mnoge nedorečenosti ili sukobi unutar samog zakona o kojima su mnogi danas govorili, a ne žele se ili ispraviti ili se ne žele slušati jer apsolutna pamet uvijek dolazi od vladajućih. Što građani misle ne samo na referendumu nego i evo prije nekoliko dana na izborima su pokazali. I vjerujte mi da oni jako dobro misle i razmišljaju o onome o čemu mi baš ovdje i govorimo i o čemu sam i ja govorio. A muči ih to jer svima je jasna ona poslovica koja kaže da se i zdrav čovjek bez novaca razboli. A upravo zbog toga sam i spomenuo broj nezaposlenih, broj blokiranih i da su to možda i osnovni problemi zbog čega danas jedan veliki dio ljudi dolazi u iskušenje da pokuša sačuvati obitelj u onakvom obliku kako ga je stvarao. Međutim, nažalost mnogi u tome ne uspijevaju i dolazi do drugačijih završetaka. Na nama je svima da budemo kažem afirmativni i da govorimo ono što bi trebalo govoriti da ljudi shvate o čemu mi danas ovdje pričamo. Međutim, ako ćemo stalno politizirati i vraćati se u '45., '75., '89. nigdje nas to neće dovesti kolega Tomiću.
Vrijeme. Hvala. Domagoj Hajduković, replika. Izvolite.
Hvala predsjedniče. Pa uvaženi kolega nekoliko stvari me zapravo potaklo na repliku vama. Naime, ova me rasprava dosta podsjeća na Zakon o udrugama. Kad smo pričali o Zakonu o udrugama svi smo se složili da postojeći Zakon o udrugama nije dobar, da ga treba mijenjati ali smo unaprijed prijedlog Zakona o udrugama, odnosno oporba je unaprijed prijedlog Zakona o udrugama osudila na propast, barem u svojim raspravama, i rekla da se ne može na takav način mijenjati, da to ništa neće u praksi zaživjeti itd. I sad se opet dovodimo u istu poziciju da donosimo na svijet, ako slušamo oporbu, mrtvorođenče. U smislu da se svi slažemo da se zakon treba mijenjati, zakon nam je u drugom čitanju i vaš klub je iznio primjedbe u prvom čitanju i na odborima itd., itd. Neke od primjedbi su inkorporirane u ovaj prijedlog zakona, a dalje govorite ne treba ga napraviti, neće biti provediv itd., itd. Ponavljam i ponovit ću ukoliko se jedan korak, mali korak, pola koraka napravi ka kvalitetnijoj zaštiti djece onda je sav trud se isplatio, onda je sav trud opravdan. To što vi inzistirate na skupljanju jeftinih političkih bodova na ovako važnoj temi to je vama na dušu, ali mislim da je Obiteljski zakon prevažna tema da pribjegavamo sitnoj demagogiji. I na kraju i sami ste konstatirali i to citiram: "da je u Hrvatskoj vidljiv trend napuštanja tradicionalnog načina života, odnosno tradicionalnih oblika načina života." A onda u drugoj rečenici konstatirate da trebamo konzervativan Obiteljski zakon. Pa zakonodavac treba biti proaktivan, zakonodavac treba pratiti trendove u društvu, normirati ih pravno da bi zaštitila bračne drugove, izvanbračne drugove i naravno djecu. Hvala.
Hvala i vama. Odgovor, kolega Borić.
Hvala lijepa kolega Hajduković. Ja sam iznio ovdje i mišljenje i stručne javnosti ne samo nas iz oporbe ili iz HDZ-a. A oni su rekli jasno da je zakon loš, nomotehnički katastrofalan, preopširan, preloše strukturiran. Pa to govore ljudi koji se valjda bave s time. Ja sam jutros slušao jednu lijepu emisiju na Hrvatskom radiju gdje su gospoda koja se s time bave jako lijepo upozorila na sve probleme koje nosi ovakav prijedlog zakona. To su učinile i udruge, to su učinile i stranke i naravno da imamo pravo govoriti svatko iz svog kuta ono što mi mislimo da trebamo reći. Ne treba se na to nitko ljutiti, ne trebate biti nervozni vi. Ja znam da nije lako gubiti izbore i očekivati neka bolja rješenja, ali za to u svoje vrijeme. Mi ostajemo kod toga da je ovo loše i da je bolje ostaviti ovaj postojeći zakon uz moguće neke male promjene dogovorene sa širom i stručnom javnošću nego ovakav veliki reformski potez koji stvori samo dodatni problem, a ne riješi ništa.
Zahvaljujem. Sljedeća za raspravu Nadica Jelaš. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče, poštovana zamjenice ministrice sa kolegicom suradnicom, poštovane kolegice i kolege zastupnice i zastupnici. Dakle Obiteljski zakon o kojem danas govorimo, a i svaki onaj prije izuzetno je važan, dakle to doslovno jest temeljni zakon odnosno propis i to zato što se njime ne uređuju samo obiteljsko-pravni odnosi nego zato što se njime uređuju na mnogo načina i na mnogo mjesta upravo temeljna ljudska prava. I znam da mnogi ovaj zakon vrlo željno iščekuju. Ja ću govoriti upravo o jednoj skupini naših sugrađana koje mehanizmi sadašnjeg obiteljskog zakona ne osiguravaju jedno upravo takvo temeljno ljudsko pravo. Dakle, pravo da budu roditelji, da ostvaruju kontakte sa svojim djetetom nakon razvoda braka, odnosno veze sa svojim partnerom. Naime, suočeni smo s činjenicom da se čak trećina roditelja tijekom razvoda ne uspije dogovoriti o daljnjoj skrbi za djecu te da galopirajuće raste broj onih koji nakon razvoda manipuliraju djetetom, onemogućavaju kontakte s djetetom i ucjenjuju bivšeg partnera. Sam raspad veze roditelja ogroman je šok za dijete, međutim ono što slijedi nakon razvoda braka u sve većem broju slučajeva je doslovno pravi horor. Eto, osobno mi je poznat slučaj osmogodišnjeg djeteta koje je doslovno uništeno, reći ću tako, u višegodišnjim nastojanjima oca da ostvari svoje roditeljsko pravo da određeno vrijed provodi s tim djetetom i s druge strane nažalost vrlo uspješnim nastojanjima djetetove majke da mu to pravo uskrati. Opće je poznato da u izbjegavanju svojih roditeljskih obaveza nakon razvoda braka, prije svega tu mislim na obavezu plaćanja alimentacije, prednjače očevi. Međutim, u onemogućavanju kontakata svom bivšem partneru s djetetom, definitivno nažalost prednjače majke, što je donekle i logično obzirom da u 80% slučajeva one su te kojima se dodjeljuje dijete nakon raspada veze. Međutim, nije ni logično, a svakako nije ni prihvatljivo da se, činjenica da se djeca nakon razvoda uglavnom dodjeljuju majkama, zlorabi. Koji su razlozi uskraćivanja kontakata s djetetom drugom roditelju? Dakle, razlozi uskrate mogu biti prilično banalni, evo majke se žale da dijete dok boravi kod oca jede primjerice nezdravu hranu, ili da previše gleda televizor, ili da mu otac dopušta da previše igra video igrice. Međutim, ima i vrlo dramatičnih, drastičnih primjera gdje majke zloupotrebljavaju djecu da bi se osvećivale, doslovno osvećivale svom bivšem partneru do toga npr. da majka ucjenjuje bivšeg partnera da ako stupi u novu emotivnu vezu, dakle sa drugom partnericom da više uopće neće smjeti viđati svoju djecu. Ovaj zakonski prijedlog o kojem danas govorimo po prvi puta zaista sve obuhvatno i detaljno pokušava riješiti upravo i taj problem. Naime, prema odredbama novog zakona roditelji koji se namjeravaju rastati prvo će morati na obavezno savjetovanje u centar za socijalnu skrb gdje će ih se upoznati sa važnošću zajedničke skrbi o djeci i obavezom da naprave zajednički plan roditeljske skrbi. Takav plan mora dati odgovore na ona najvažnija pitanja vezana za sudbinu i položaj djece, a to je gdje će dijete živjeti, koliko će vremena povoditi s kojim roditeljem, kako će roditelji razmjenjivati informacije važne za dijete i naravno ono vrlo bitno vezano za materijalni status djeteta, kolika će biti alimentacija. Važno je naglasiti da će u dogovaranju roditeljskog plana roditelji imati potpunu slobodu, međutim, kada se dogovore, dakle kada roditelji dogovore taj roditeljski plan morat će ga dostaviti sudu koji će provjeriti ne šteti li taj plan dobrobiti djeteta i potom će ga odobriti i na taj način zapravo će roditeljski plan dobiti snagu ovršne isprave. Tek nakon toga roditelji se mogu sporazumno rastati, s tim da je omogućavanje kontakata djeteta s drugim roditeljem najvažnije pravilo. Ako se roditelji pred razvodom ne dogovore na obaveznom savjetovanju bit će pozvani na prvi sastanak obiteljske medijacije, o tome je da danas već bilo dosta riječi, gdje će im tim stručnjaka pomoći da se dogovore, s tim da naravno moramo to naglasiti to pravilo neće vrijediti za one partnere među kojima je bilo obiteljskog nasilja. U takvim slučajevima obiteljskog nasilja, naravno njihov slučaj odmah će rješavati sud. Postavlja se pitanje što se dešava u slučaju kada se roditelji koji se razvode odazovu dakle toj obiteljskoj medijaciji ali se ipak ne uspiju dogovoriti o budućoj skrbi za dijete. Dakle, u ovakvom slučaju odlučivat će sud kao što je to naime i činio i do sada. Međutim, postoji jedna ogromna razlika u odnosu na dosadašnju praksu, a ona se sastoji u tome da će u slučaju da se ne postigne dogovor odvjetnika u sudskom procesu uz to što će ga imati i otac i majka, dobiti i dijete. Dakle, bit će to stručna osoba s položenim pravosudnim ispitom koja će se birati s liste odvjetnika ili pak će to biti zaposlenici Ministarstva socijalne politike ili Ureda pravobraniteljice za djecu i oni će se baviti isključivo zastupanjem djece u razvodu, ali i pri posvojenjima i drugim sličnim sporovima. U roditeljskom planu kao što sam već naglasila roditelji će morati dogovoriti i iznos alimentacije za uzdržavanje djeteta. Zakon će odrediti minimalni iznos u postotku prosječne plaće, sada alimentacija iznosi između 932 i 1207 kuna ovisno o dobi djeteta, a s obzirom na primanja roditelja alimentacija će moći biti i viša, s tim da će se ipak utvrditi i ona najviša moguća alimentacija da ne bi bilo zloupotrebe jer znamo da svrha alimentacije ne može biti bogaćenje bivšeg partnera već je to podmirenje, već ona služi za podmirenje potreba djeteta. I na kraju nekoliko riječi o sankcijama za nepridržavanje odredbi zakona. Naime, sankcije su važne, Nijemci kažu da je zakon bez sankcija isto što i zvono bez klatna. Zakon predviđa da roditelji koji nakon razvoda nastave živjeti s djecom i koji svojem bivšem partneru ne omogući kontakt s djetetom sukladno roditeljskom planu kojeg su zajedno slobodnom voljom, da tako kažem donijeli ili pak u skladu sa sudskom odlukom, dakle taj će roditelj biti kažnjen novčanom kaznom u iznosu do 30 000 kuna, kaznom zatvora od 1 dana do 60 mjeseci, a u konačnici i to je vrlo važno naglasiti može se promijeniti i odluka o tome s kim će dijete nastaviti živjeti. Isto tako, ako drugi roditelj pretrpi i određenu materijalnu štetu jer mu je onemogućen susret s djetetom, kao što je primjerice uplaćeno ljetovanje zajedno sa djetetom ili ako je realiziran put da bi se ostvario kontakt s djetetom, međutim on se, dakle nije ostvario u tom slučaju će roditelj s kojim dijete živi morati svom partneru nadoknaditi potrošeni novac. I da na kraju zaključim, dakle, glavni razlog donošenja novog Obiteljskog zakona je prvenstveno zaštita djeteta i sve važno u vezi sa skrbi za dijete, nakon razvoda braka roditelji će morati sporazumno utvrditi u roditeljskom planu prije formalnog razvoda braka. Dakle, prije formalnog razvoda i to na način na koji bi, i to je zapravo jedan način na koji bi se trebali u budućnosti biti reducirati naknadni stresovi, naknadna traumatiziranja djeteta i to je u svakom slučaju bitno bolje, bitno povoljnije rješenje od sada važećeg. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Imamo jednu repliku, Dražen Đurović. Izvolite.
Pa kolegice Jelaš, vi ste rekli, otprilike citirat ću, da nakon razvoda braka nastupa horor, pa mislim sam razvod braka je vjerojatno i za dobar dio ljudi koji su svjesno i dragovoljno stupili u bračnu zajednicu horor jer da nije horor vjerojatno se ne bi razvodili, ne bi se ta obitelj raspadala, ne bi djeca ostajala bez jednog roditelja i ta situacija je horor bez obzira na Obiteljski zakon i na onaj prethodni ili na ovaj sadašnji. Da su ti ljudi toliko dobro usklađeni, da se toliko dobro razumiju i da mogu tako dobro zajednički usuglašeno planirati kako je ovdje idealistički predviđeno kad je riječ o roditeljskom planu, onda se vjerojatno ne bi ni razvodili, a očekivati od tih dvoje ljudi da će oni skladno i usklađeno napraviti nekakav roditeljski plan za to svoje dvoje djece, o tome se lijepo skladno dogovoriti i to onda donijeti sudu koji će to pretvoriti u ovršnu ispravu, gotovo pa … za očekivati. Ta situacija razvoda braka u kojoj hvala Bogu nisam bio, ali imam prijatelji cijeli niz s kojima sam se susreo i vidio kako to izgleda i vjerojatno mnogi ovdje znaju, ona je uvijek traumatična, ona je uvijek destruktivna, ona uvijek pogađa djecu, ona uvijek stvara lošu energiju, ona uvijek razbija obitelj i bez obzira, kakav god bio zakon, ta će situacija uvijek sama po sebi biti loša, osim u nekim iznimnim slučajevima i uvijek u pravilu najčešće je jedna strana ta koja želi izići iz braka, a druga strana jest ili nije za to. Prema tome, a ovo sve o čemu ste vi govorili, praktički se moglo sa nekoliko izmjena sadašnjeg zakona riješiti.
Zahvaljujem. Odgovor, kolegica Jelaš. Izvolite.
Kolega, dakle slažem se s onime što ste rekli da je traumatičan sam razvod i za partnere, a naročito za dijete. Međutim, naglašavala sam da u sve većem broju slučajeva nastupa horor nakon razvoda. Naime, to sam naglasila u kontekstu činjenice da se upravo nakon što se razvod dogodio, vrlo često manipulira djetetom. Dakle, želi se naprosto napakostiti partneru, osvetiti mu se, a to djeca izuzetno teško podnose i to se ne smije događati. I upravo zato ima za cilj ovaj roditeljski plan o kojem ste govorili da se unaprijed roditelji dogovore, dakle moraju se dogovoriti, ako se ne dogovore onda će to umjesto njih odraditi sud, dakle o tome kako misle skrbiti za dijete. Rekli smo naime na samom početku i više puta danas da je ovaj Obiteljski zakon usmjeren prije svega na to da se ispoštuju prava djece i ja vjerujem da će se na ovaj način ipak to učiniti puno bolje nego što se činilo do sada. Mislim da je ovaj zakon korak naprijed.
Zahvaljujem. Sljedeća za raspravu, Tatjana Šimac-Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Gospođo zamjenice ministrice. Pa možemo reći zapravo da za svaki zakon možemo biti za ili protiv, eventualno suzdržani. Danas smo čuli raznorazne stavove, danas smo čuli raznorazne ocjene, ali su … suprotne i upravo zbog te … suprotnosti mišljenja sam da je ovo dobar zakon. Naime, čuli smo etiketiranje da je to nusproizvod neuspješne politike, čuli smo da je to nepopravljiv zakon. S druge strane smo čuli da je to konzervativan zakon. Očito jedan iskorak koji smo mi napravili, koji ćemo napraviti nije dovoljan, međutim obzirom da smo u konzervativnom društvu ovo je ipak zakon ispred društva. A što se tiče nepopravljivosti, tvrdim da je upravo zakon kojeg mijenjamo, odnosno prošli zakon, Obiteljski zakon je bio neupotrebljiv, a to mogu potvrditi ljudi iz struke, ljudi iz centara za socijalnu skrb. Dakle, područje o kojem govori ovaj zakon je specifično i osjetljivo područje i upravo zbog toga imamo i ovako velik interes koji je vidljiv, a s druge strane stanje obiteljsko-pravne zaštite djece i odraslih, članova obitelji pod skrbništvom nije zadovoljavajuće prema tome trebala je promjena. Pozdravljam ovdje u članku 5. načelo prvenstvene zaštite dobrobiti i prava djeteta jer prijedlog ovog Obiteljskog zakona u središtu interesa ima dijete i to u različitim okolnostima, a to je u razvodu djetetovih roditelja, mjerama zaštite zlostavljene i zanemarene djece te posvojenju i upravo ću reći par rečenica o ovoj temi. Tako je cijeli zapravo sustav razvoda braka roditelja maloljetnog djeteta fokusira se na stručnu pomoć roditeljima oko planiranja roditeljske skrbi o djetetu u okolnostima razvoda. Kad pogledamo svake godine izvještaj pravobraniteljice za djecu, tada vidimo koji su problemi, a to su problemi u području zajedničke roditeljske skrbi, problemi susreta, druženja sa djetetom, kršenja prava djeteta na roditeljsku skrb obaju roditelja nakon razvoda braka te zloupotreba prava na susrete, druženje roditelja, emocionalni, … neriješenih partnerskih, emocionalnih, imovinskih i drugih odnosa, ali na štetu djeteta. Nažalost dijete se koristi vrlo često kao oružje u rukama roditelja. Mi pričamo ovdje o visoko konfliktnim razvodima, a kada pogledate možemo reći svaka čast onima koji su se civilizirano razveli, ima ih malo. međutim ono što vidimo, vidimo da ta djeca u visoko konfliktnim razvodima su izrazito emocionalnom naboju roditelja, ta djeca preuzimaju upravo taj naboj, nažalost preuzimaju ulogu odraslih. To je takvo opterećenje za djecu da se javljaju raznorazne patološke promjene koje dovode do daljnjih traumatizacija i s tim se je vrlo teško boriti. Znači kada je riječ o konfliktnim i visoko konfliktnim razvodima braka u kojima sustav niti pravosuđa niti socijalne skrbi nema više zaštitne mehanizme da zaustavi manipulaciju da zaštiti dijete ponovno kažem da je bilo potrebne promjene. Mi smo dužni spriječiti da se taj konflikt manifestira na to dijete. I upravo ovim zakonom roditelji se obvezuju na stručno savjetovanje prije sudskih postupaka, razvija se novi koncept plana o zajedničkoj roditeljskoj skrbi. Isto tako možemo reći da se udaraju temelji za obiteljsku medijaciju i dobro je da se odgađa i znamo razlog zbog koga se odgađa do 1.1.2015.godine kada bi se na teritoriju cijele Hrvatske trebao biti dostupan određeni broj educiranih obiteljskih medijatora. Jer kada se radi o medijaciji onda mišljenja sam da se ni to ne može raditi ad hoc nekakva edukacija jer je ovo područje područje medijacije i partnerskih odnosa je vrlo zahtjevno i specifično područje za sve one psihoterapeute koji se upuštaju u to. U slučaju visoko konfliktnih razvoda dijete se štiti imenovanjem posebnog skrbnika dječjeg odvjetnika. Oni bi trebali biti neovisni i štititi naravno djetetove interese u sudskom postupku. Također pozdravljam da se obvezuje su u roku od 30 dana privremeno urediti odnose između djeteta i roditelja jer u praksi znamo da sudski postupci razvoda mogu trajati i više od godinu dana u kojem vremenu dijete vrlo često biva izmanipulirano naravno i od vlastitih roditelja otuđeno o drugog roditelja, a sve kako se ne bi prekinio, to se zapravo radi kako se ne bi prekinio odnos između djeteta i roditelja odnosno kako bi obitelj mogla funkcionirati u skladu s privremenom odlukom. Najčešći uzroci trauma za djecu priliko razvoda brakova osim same činjenice da se roditelji razvode jesu nezavršene frustracije roditelja koji proizlaze iz poremećenih odnosa što su i kolege prije mene govorili. Govorilo se danas da se ne štiti ovim zakonom obitelj da se to prije štitilo, da se sada samo fokusira na djecu. Ja bih rekla da ne ako se dobro iščita ovaj zakon. promjena sustava razvoda na način da se težište stavlja na maloljetno dijete ne umanjuje važnost očuvanja braka kao temeljnog obiteljskog pravnog instituta jer i dalje stručni radnici upućuju bračne drugove na bračno savjetovalište ako postoji mogućnost očuvanja braka. Prema tome niko nikoga ne prisiljava na to ali ako postoji mogućnost sigurno je da će stručni radnici tu uputiti na savjetovanje. Kada pogledate mjere za zaštitu djece one nisu dugo dirane u Obiteljskom zakonu već više od 30 godina, a ponovit ću da su i metode socijalno grada i procjene i zaštite ljudskih prava da su se mijenjale, da su se unapređivale itd. Prije 30-ak godina primarni cilj je bio izdvojiti dijete iz obitelji u kojoj je bio ugrožen, djetetov život, zdravlje i razvoj pa bi se često događalo da djeca ostanu jako, jako dugo po domovina što je naravno u suprotnosti danas u 21.stoljeću s temeljnim ljudskim pravom na poštivanje obitelji. Današnji prijedlog Obiteljsko zakona nudi čitavu lepezu mjera za zaštitu djece koja su usklađene sa suvremeni psihosocijalnim radom ne samo s djecom nego i s roditeljima. Ovaj zakon moram naglasiti da on postavlja jasna pravila i rokove postupanja kako u odnosu na zaštitu djece, tako i u odnosu na socijalni rad s roditeljima sve kako bi se dijete nastojalo zadržati u biološkoj obitelji. I to je ono suprotno s ovim što se želi reći. Izdvajanje djeteta u ovom prijedlogu Obiteljskog zakona predviđa se kao krajnja mjera pri čemu se u odnosu na važeći zakon jasno reguliraju u tom slučaju i zadaće roditelja, zadaće socijalnog radnika koji su usmjereni k promjeni ponašanja roditelja i povratku djeteta u obitelj. Inače i kroz niz članaka jasno je definira uloga i centara za socijalnu skrb, a što se tiče izricanje mjera prema roditeljima i rada s obitelji postoji jasno definirani rokovi i način izvještavanja o učinjenom i mislim da iz razgovora sa socijalnim radnicima oni pozdravljaju ovakav zakon jer su jasno definirani protokoli kako će se postupiti. Vidim da mi ističe vrijeme pa ću kratko samo za kraj reći. Iako je ovo opširan zakon možemo se složiti s tim i ne možemo reći da se donosi u nekakvim idealnim uvjetima. Međutim zakon je potrebno donijeti zbog toga što Obiteljski zakon koji je na snazi nije zadovoljavao. Ovim zakonom se ukazuje i smjer u kojem se planira zakonska zaštita obitelji, jasno su izrečene obveze centara za socijalnu skrb naročito u postupcima prilikom obiteljskih problema. Prema tome, ovakav zakon bi trebalo prevenirati niz problema u sustavu te odrediti pojedinačne odgovore prilikom njihove provedbe koji do sada nisu bili zadovoljavajući. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Prelazimo na replike. Jadranka Kosor. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolegica Šimac-Bonačić imam zapravo velik dio vaše rasprave s kojom se slažem, međutim ne slažem se sa konstatacijom na početku vaše rasprave o tome da je postojeći zakon, Obiteljski zakon neupotrebljiv jer zakon je kao što znate donesen 2003. pa se onda dopunjavao. Većina stručne javnosti kaže da je zakon dobar, dakle da je upotrebljiv. Ja sam razgovarala i sa desetak a možda i više odvjetnika koji se bave isključivo Obiteljskim pravom, dakle svakodnevnicom onom što je stvarni život koji kažu također da je zakon dobar da bi ga u jednom dijelu bilo naravno uputno uskladiti sa stvarnim životom. 10 godina je puno, u 10 godina se puno toga promijenilo. A i jedan dio i veći dio stručne javnosti i na katedrama u Splitu u Zagrebu, Rijeci, dakle Obiteljskoga prava slaže se da je postojeći zakon itekako upotrebljiv. Međutim, naravno da ga treba dorađivati, pogotovo spominjali ste razvode, dakako traumatične koji su traumatični uvijek kada se razvod događa i u naj, na izgled najskladnijim uvjetima traumatičan je za djecu. I zato mislim da medijacija odnosno ono što može napraviti država se ne smije ni ne treba događati samo kada dođe do takve drastične situacije kada dolazi do razvoda braka nego mnoge obitelji trebaju pomoć i kada i ne pomišljaju na razvod braka. Govorimo o obiteljima koje imaju djecu koja nažalost upadaju u svijet droge. Dakle, ljudi kojima treba savjet kako bi savladali tegobe. I zato mislima da je onaj model obiteljskih centara bio dobar. Dakle, svakodnevna pomoć svakoj obitelji koja izlazi iz neke situacije ne može s nama pronaći i treba stručnu i pravovremenu pomoć. Hvala.
Odgovor kolegice Bonačić, izvolite.
Hvala lijepa. Gospođo Kosor. U Obiteljskom zakonu ja sam se osvrnula u svojoj diskusiji zapravo na zaštitu djeteta i apostrofirala sam da je upravo ovaj Obiteljski zakon se fokusirao na zaštitu djeteta. Za razliku možda od postojećeg Obiteljskog zakona koji je više fokusirao zaštitu obitelji što naravno ne isključuje ove nove izmjene, odnosno novi zakon ne isključuje da ide protiv obitelji. Ali je činjenica da mjere za zaštitu djece u Obiteljskom zakonu nisu dirane od više od 30 godina, da se promijenilo vrijeme, da su se promijenile i metode socijalnog rada i metoda i procjenjivanja itd.. da se unaprijedilo i osuvremenilo. Upravo zbog toga razgovarajući s ljudima koji provode, kojima je to oružje u rukama, oruđe u rukama Obiteljski zakon oni su rekli da u puno elemenata nije bio jasan, taj Obiteljski zakon. On je vjerojatno u svojim segmentima bio dobar, ne kažem da ništa nije bilo dobro. Ali ovaj zakon dovodi puno više zaštite i cilj je zapravo fokusiranje na zaštitu djece. Hvala lijepa.
Hvala i vama. I sljedeća replika Ivana Posavec Krivec. Izvolite.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Pa kolegice i sama ste primijetili da je riječ o vrlo opsežnom zakonu, zakonu koji regulira uistinu puno pitanja koje se tiču obitelji. Ali čini mi se da nekako smo se svi u raspravama više-manje fokusirali na taj trenutak razvoda braka koji uistinu postavlja u središte samo dijete u centar i postavlja pitanje odgovornog roditeljstva. Dakle, često su ti razvodi brakova, odnosno, slobodna bi bila reći da nikada razvod braka nije situacija normalna za dijete ako djeca jesu plod tog braka jer se za njih uistinu situacija mijenja. Oni su naučeni živjeti sa ocem i sa majkom u jednoj obiteljskoj situaciji i sada bez obzira koliko je ona kaotična ili manje kaotična ili naoko potpuno mirna to je na neki način prirodna situacija za dijete. I onda kada s druge strane stavimo visoko konfliktne situacije, situacije u kojima se uistinu vrlo teško odrediti kako staviti objektivni sud o tome da se sa djetetom u kasnijoj situaciji nakon razvoda braka ne manipulira. Mislim da upravo kroz rješenja koja nudi ovaj Obiteljski zakon mi možemo puno mirnije ulaziti danas u situaciju razvoda braka jer ovdje postoje alati koji su na raspolaganju roditeljima, stručne pomoći i zapravo jedna dodatna briga koja osigurava rekla bih emotivnu sigurnost djeteta u trenutku samoga razvoda braka. Kada god smo postali roditelji nismo dobili upute za korištenje i ponašanje kako ćemo svom djetetu pružiti ono što je najbitnije i što je sigurno najbolje za dijete ali znam da ako se nosimo razumom i ako gledamo i stavljamo dijete u centar i u fokus da ćemo zasigurno i u trenutku razvoda braka na temelju zakona koji je pred nama osigurati iskorak za sigurnost našeg djeteta.
Odgovor kolegice Bonačić. Izvolite.
Pa lijepo kolegice slažem se s vama. Naime, pomoć roditeljima uvijek treba i ja se zalažem za ono da možda možemo raditi i škole za roditelje a naročito u ovakvim stvarima kada ispaštaju djeca u visoko konfliktnim razvodima braka itd.. Ali kada pogledate upute koje se daju roditeljima kada se razvode obično se kaže morate paziti na djecu, morate govoriti djeci, djeco mi vas obadvoje volimo, nema razvoda između djeteta i roditelja, međutim u stvarnosti se događaju drugačije stvari i ovo što ste spomenuli. Naime djeca su žrtve takvih razvoda, takvog tijeka razvoda. Djeca imaju te emocionalne naboje koji se zapravo prenose sa roditelja. I ponavljam ono što sam prije u diskusiji rekla da zapravo djeca postaju odrasle osobe, postaju roditelji svojim roditeljima. Nažalost, naglo, naglo odrastu i upravo zbog toga ste i primijetili da će se na kraju krajeva i ovakvim zakonom, odnosno mogućnosti stručne pomoći u takvim situacijama da će se smanjiti taj traumatizam jer kad pogledate liječnike, dječje psihijatra koji se bave takvom patologijom onda se može samo reći da se povećava broj takve djece koji trebaju pomoć. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Sljedeća za raspravu Marija Ilić, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Sabora, poštovana pomoćnice ministrice sa suradnicom. Pa u svojoj raspravi bi se prije svega osvrnula na pitanje obiteljskog nasilja, izjednačavanja izvanbračne i bračne zajednice te troškova provedbe ovog zakona. Podsjetimo se prije svega da je Republika Hrvatska potpisnica Konvencije Vijeća Europe o sprečavanju i borbi protiv nasilja nad ženama i nasilja u obitelji. Konvencija kao međunarodni ugovor ujedno je i sveobuhvatan pravni okvir koji će se primjenjivati na sve oblike nasilja nad ženama, uključujući i nasilje u obitelji. Nasilje u obitelji nerazmjerno više pogađa žene prema svim pokazateljima, no i muškarci također mogu biti žrtve nasilja u obitelji. Konvencija je rodno osviještena i rodno utemeljena, a zakon uglavnom ignorira čimbenik nasilja u obitelji, osim u odredbi članka 328. pa se predlaže u zakon ugraditi odredbe protiv nasilja nad ženama i nasilja u obitelji, a sukladno konvenciji. Što se tiče izvanbračne i bračne zajednice, sadržajno su držimo potpuno iste. Radi se o obiteljskoj zajednici, a jedino se razlikuju u formi. No iako sadržajno iste, izvanbračna zajednica diskriminirana je u pravima partnera kao posvajanje djece, mirovinsko, zdravstveno osiguranje, nasljeđivanje, porezni status, oslobođenje od poreza na nasljedstvo, darovanja i drugo. Stoga će Klub zastupnika HSU-a podnijeti amandman na članak 185. kojim želimo omogućiti izvanbračnim partnerima posvajanje djece. Radi ovakvog očito kršenja držimo ljudskih prava i kažnjavanja izvanbračne zajednice potrebno je ispraviti ovu nedosljednost i izvanbračne zajednice moraju imati ista prava i obaveze kao i bračne zajednice u pogledu bilo kojeg zakona ili podzakonskog propisa, obveza, prava ili povlastice koje se odnose na porezna ili slična fiskalna davanja. Također podržavam mišljenje velikog broja udruga koje su se ovih dana javile da bi se uzdržavanje izvanbračnog partnera i bivšeg izvanbračnog partnera trebalo smatrati osobnim odbitkom od poreza na dohodak. Nadalje, činjenica je da će primjena ovakvog zakona uvesti nove poslove i sucima i djelatnicima centara socijalne skrbi te uz postojeće kapacitete nije vjerojatno da će biti ostvarena svrha zakona. Da bi se zakon uopće mogao primjenjivati nužno je novo zapošljavanje kako pri sudovima, tako i centrima za socijalnu skrb i to najmanje po našem proračunu do 50% od broja trenutno zaposlenih. Neizbježna je i nova edukacija provoditelja takvog propisa. Predviđeno je i ukidanje poslovne sposobnosti u potpunosti. U Hrvatskoj je od 19000 osoba s poteškoćama njih 16000 lišeno poslovne sposobnosti. Oduzimanje poslovne sposobnosti je radikalna mjera, a što ako među tih 16000 osoba ima i onih na koje se nije trebala primijeniti. Dakle sumnja je uvijek tu prisutna. U svakom centru za socijalnu skrb pod skrbništvom je otprilike 75% osoba lišenih u potpunosti poslovne sposobnosti. To su uglavnom osobe bez imovine i sredstava za život, pretežno korisnici sustava socijalne skrbi. Zakon nalaže da se za sve te osobe pokrenu novi postupci lišenja poslovne sposobnosti pred općinskim sudovima kako bi se točno procijenilo u kojim stvarima osoba može sama, a kada treba pomoć skrbnika. U sudskim postupcima svaka će se osoba lišena poslovne sposobnosti u potpunosti morati ponovo vještačiti te će i trošak vještaka pasti opet na teret i proračuna suda, a i automatski proračuna države. Zakon uvodi novu javnu ustanovu centra za posebno skrbništvo, osnivač je Republika Hrvatska i sredstva za financiranje djelatnosti centra za posebno skrbništvo osiguravaju se u državnom proračunu. Oduvijek su imenovanja posebnih skrbnika bila u nadležnosti centra za socijalnu skrb u kojem su zaposleni i djelatnici s pravosudnim ispitima, a uz to su prošli i dodatnu stručnu edukaciju i vrlo kvalitetno i stručno obavljali posao imenovanja skrbnika pa nije jasno zašto se sada uvodi nova javna ustanova i povećava trošak ulaganjem dodatnih financijskih sredstava u organizaciju, prostor i edukaciju stvaranjem da nazovemo nove jedne birokracije. Ovaj zakon proizvodi niz troškova koji će dodatno svakako opteretiti proračun Republike Hrvatske, ali će dio pasti i na teret roditelja. Zakon je opsežan, on nije neprihvatljiv u cijelosti. Treba ga naravno modificirati temeljem rasprava i prijedloga i zastupnika, a i ostalih relevantnih stručnih subjekata. Nadam se da će predlagatelj s obzirom na današnje iznimno kvalitetne rasprave i prijedloge uvažiti i mišljenje i zastupnika, naravno nekih a i javnosti, te uputiti prijedlog zakona u treće čitanje. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Prelazimo na replike, Dražen Đurović. Izvolite.
Hvala. Pa htio sam se samo nadovezati na pitanje obiteljskog nasilja između ostalog koji ste spomenuli i tu bih se složio sa vama i već smo u više navrata govorili o tome da je obiteljsko nasilje sigurno jedan problem hrvatskog društva koje bi trebalo i dalje i više možda i oštrije još dodatno zapravo razrađivati kao jedan društveni problem i sankcionirati, iako možda Obiteljski zakon nije prvo mjesto, a ni zadnje mjesto na kojem se zapravo tim problemom primarno treba baviti. Moram priznati da sam malo iznenađen koliko ste vi umirovljenici ili predstavnici Stranke umirovljenika liberalni u svojim stavovima Hrvatska stranka umirovljenika, pa se čak zalažete i za uzdržavanje i porezne olakšice izvanbračnog partnera što je jako, zaista jedan, gospođa je govorila, kolegica je spominjala u ime stranke iako govori o pojedinačnoj raspravi što je jedna ovako vrlo, vrlo liberalna pozicija i čak moram priznati da me pomalo iznenadila. Ne možemo kad je riječ o onome, o odlukama suda sve odluke dovoditi u pitanje, ne odluke centara za socijalnu skrb. Jer možemo naravno bilo koju odluku na bilo koji način propitivati. Međutim, ako se donese odluka o lišavanju poslovne sposobnosti, ne možemo se sad pitati da li su svi trebali biti. Možda jesu, možda nisu, ali odluka je donešena. Možemo se i pitati da li su svi trebali biti u invalidskoj mirovini danas koji jesu, ali jesu. Odluka je donešena takva kakva je, pa iako se nama čini da ih ima previše.
Hvala. Odgovor, kolegice Ilić. Izvolite.
Hvala lijepo. Dragi saborski zastupniče, valjda ne mislite da Hrvatska stranka umirovljenika iza sebe nema dugogodišnje iskustvo po svim pitanjima, pa neka vas onda ne čudi takav liberalan stav. Hvala.
Sljedeća replika, Nada Murganić. Izvolite.
Kolegice Ilić, ja ću možda zajedno sa vama podijeliti razmišljanja vezana na jedan dio ove vaše rasprave. Svakako neću ulaziti u tome da li je neki stav ili osobni ili u ime kluba liberalan ili ne. Na koncu konca ovakove poglede koji su na neki način obojeni ideološki možemo raspravljati ne znam do kada, vrlo teško ćemo se tu usuglasiti. Međutim, u ovom Obiteljskom zakonu morali bi se usuglasiti oko nekih osnovnih stvari. Morali bi dobiti odgovore na neka pitanja koja uporno često ponavljamo. Međutim, niti iz kluba zastupnika saborske većine, niti od predlagatelja ne možemo dobiti konkretne odgovore. Onaj dio vaše rasprave koji se odnosi na centre za posebno skrbništvo zaista bi potpuno podržala. Zaista nije jasno ako se zbog racionalizacije ukidaju obiteljski centri koji su imali jednu preventivnu ulogu osniva se i to naprečac. U zakon se uvodi pod kraj cijelog teksta u drugo čitanje. Članci koji se odnose na osnivanje tih centara za posebno skrbništvo i zaista nije jasno zašto u jednoj grani prava, dakle u Kaznenom pravu ide se na zastupnike djece u kaznenom postupku koji će biti specijalizirani, educirani odvjetnici, a u drugoj grani prava se osniva centar za posebno skrbništvo. To su dvije koncepcije zaštita djece, zašto djeca nisu jednaka. Možda postoji logičan odgovor, međutim nikako ga ne možemo dobiti. Racionalizacija očito nije razlog ušteda, ušteda nije razlog. Razlog je osnivanje nove ustanove za koju se nije jasno da li toliko centralizirana ustanova će biti dostupna svoj djeci.
Vrijeme. Imamo odgovor, kolegice Ilić izvolite.
Poštovana zastupnice, pa zakon nije ideologija. I bez obzira tko je na vlasti i koja ideologija, Zakon o obitelji mora počivati prije svega na nekim ljudskim postulatima. Dakle, ovo nije ideološki bez obzira da li je ljevica ili desnica na vlasti. Ona se prije svega mora razumski prići takvom zakonu. I zato smo upravo tu da ukažemo na neke momente da li možemo zajednički se dogovoriti o nekim stvarima za koje držimo da su izuzetno važne za naše društvo u tom Obiteljskom zakonu. Hvala.
Hvala i vama. I posljednja replika Jadranka Kosor. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovana kolegice Ilić ja sam jako, jako zadovoljna što upravo iz Kluba zastupnike Hrvatske stranke umirovljenika čujemo zastupanje pravih vrijednosti u ovome zakonu, a jedna od tih jest vaše zalaganje da se više posvetimo u Obiteljskom zakonu borbi protiv nasilja u obitelji zato što je nasilje jedan ogroman problem koji se vrlo često prešućuje. U vremenima krize nasilje u obitelji jača, ali uvijek ili gotovo uvijek nastoji se zatvoriti i mnogi to tumače isključivo kao obiteljsku stvar koja ostaje iza zatvorenih vrata. Upravo su žene najveće žrtve naravno uz djecu, i upravo žene u izvanbračnim zajednicama, ja znam nekoliko primjera žena koje su bile izvrgnute i toj vrsti nasilja da njihov partner nikada, nikada s njima nije htio stupiti u brak iako su imali djecu, iako su stekli imovinu veću ili manju. Prema tome, to je pravi fokus, moramo se na to fokusirati i u Obiteljskom zakonu i u Kaznenom i u Prekršajnom i u svakom drugom. To je prava briga zastupnika za život u obitelji. I zato vam zahvaljujem na toj raspravi.
Hvala lijepo. Nema odgovora, nastavljamo sa raspravom. Jasen Mesić, izvolite kolega.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, uvažene kolegice i kolege. Evo definitivno smo imali prilike danas čuti opsežnu i zanimljivu, poprilično smirenu i argumentiranu raspravu i to je za očekivati od nečega što se zove Obiteljski zakon. Zakon koji bi prema i svom naslovu i naravi stvari trebao štititi nešto što se zove obitelj. Prije svega smo ovdje mogli čuti da se to odnosi na djecu. I naravno da zakon koji bi trebao nešto štititi naravno da su svi na njega osjetljivi, da su svi slojevi u društvu na to osjetljivi i da svi paze da ne bi na bilo koji način oskvrnuli nešto što smatramo obitelji. Reći ću to zbog toga zato što sam i osobno to mogu reći kad sam povrijedio jednu žensku osobu, jednu djevojku koja je bila više od obitelji, na neki način shvatio kakvu grešku mogu učiniti. I na neki način ako tako gledamo obitelj bez obzira na neke druge postavke, kad znam što sam sam učinio sa svojim propustom i djelom i kako to može dugoročno utjecati onda tek onda možemo vidjeti na koji način Obiteljski zakon mora izgledati. Činjenica je da je danas ujutro na Hrvatskom radiju bila jedna izuzetno zanimljiva emisija koja je govorila upravo o ovom zakonskom prijedlogu, o ovom drugom čitanju, gdje se moglo čuti na desetke primjedbi koje su se mogle čuti i u današnjoj saborskoj raspravi. I to od ljudi koji nikakve veze nemaju sa određenim političkim prerogativima koje mi ovdje u Hrvatskom saboru imamo nego zaista ljudi, odnosno stručnjakinje koje se bave tom tematikom. Spominjali su tu i dugoročnu javnu raspravu, spominjali su tu i pravničke primjedbe i stručne primjedbe, pitanje obiteljskih sudova, pitanje kratkoće primjene zakona, pitanja odvjetnika da li će se oni na to moći prilagoditi, pitanje prilagođavanja sudaca. Govorilo se o izuzetno opsežnom materijalu od preko 600 točaka i više puta i u današnjim raspravama se moglo zapravo čuti da bi bilo bolje da se išlo raditi izmjene i dopune Zakona iz 2003. godine. Uvaženi kolega akademik Reiner je u uvodnom govoru već rekao da su u ovom prijedlogu zakona potpuno izostavili nešto što se zove smjernice odgoja, dužnost i prava roditelja i u kojem smislu je njihova pa ako hoćemo i zakonska obveza da odgajaju djecu. Stvarno ne vidim nikakvog razloga da se to izostavlja iz zakonskog prijedloga i zasigurno to ne može nikome štetiti, a ako se već zalažemo za interes djece što su ovdje to svi deklarativno govorili onda je definitivno bolje da to bude u zakonu jer se prije ili kasnije to na neki način može na to pozvati bilo koje dijete jednog dana. Isto tako potpuno je neprihvatljivo da se u samom zakonu već rabe termini i da se rabe odredbe koje su vezane za jedan potpuno drugi zakon, a to je Zakon o životnom partnerstvu koji još nije prošao saborsku proceduru. Potpuno je neprihvatljivo da ima logičkih grešaka u zakonu i nomotehničkih pa recimo imate odredbu da se nekretnina, odnosno stan odnosno kuća za vrijeme dok traje razvod braka, dok razvod braka nije proveden ne može prodati bez suglasnosti supružnika. A što kad se završi razvod? To ne piše, a nije još provedena imovinska rasprava. Što u tom slučaju? Imate isto tako sličnu situaciju kod pitanja podstanarstva. Zanima me koji će to danas stanodavac ići tražiti izjave od pojedinih parova koji su u pojedinim zajednicama da li na neki način jedan za drugog garantiraju? Naravno da je potpuno neprihvatljivo da nemamo ni financijske projekcije financijske potrebe i da nikako ne možemo dobiti odgovor na pitanje ima li sredstava za ovakvu provedbu ove reforme i ovog zakona ili ta sredstva ne postoje i kad će ona postojati i na koji način? I nešto što se stalno pozivamo ovdje, a to je vezano za Europski sud za ljudska prava gdje se govori da je to jedan od motiva za donošenje ovog zakona. Međutim, zaboravlja se napomenuti da Sud za ljudska prava u obrazloženjima svojih presuda ni u jednom trenutku nije kritizirao zakon kao takav nego je kritizirao primjenu, odnosno provedbu tog zakona i bojim se da ako ovaj zakon ne dođe ponovno kod nas, bilo u vidu trećeg čitanja, bilo da bude ponovno prepravljen, bilo da se vrati na onu platformu Zakona iz 2003. godine, da će upravo zbog problema u primjeni a koji su i spomenuti bili, dakle nedovoljno dugi rok, neuvažavanje primjedbi pravnika iz javne rasprave, nomotehničke nelogičnosti i isto tako neosigurana financijska sredstva zapravo u konačnici rezultirati time da će još biti više izgubljenih presuda na Europskom sudu za ljudska prava. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Imamo jednu repliku, Đurđica Sumrak. Izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvaženi kolega jako ste lijepo počeli svoju raspravu i mislim da ste negdje duboko i taknuli u srž ove problematike. Zaista, da li će 563 članka ovog zakona riješiti sve probleme u kojima se nalazi današnja obitelj. I sami ste govorili o tome kroz toliko puno tih članaka u ovom zakonu, trebala bi se riješiti neimaština, siromaštvo, neimanje posla. Nekad je obitelj bila sama sebi dovoljna, ona je bila i dom, i škola, i štedionica, i posudionica, bila i osiguravajuće društvo u slučaju bolesti i starosti. Danas nažalost u ovakvoj situaciji svi putevi vode iz obitelji iz doma, u utrci za poslom, u problemima sa odgojem djece i onda dobivamo nešto što je 563 članka riješiti. Mislim da između ostaloga, neću govoriti sada o ljubavi unutar obitelji, poštovanju i svemu, govorit ću o tome da je i svaka država, i svaka vlasta, i svaka Vlada bi trebala osigurati dakle svim svojim mjerama obitelji da se vrati ponovo u svoje središte. Evo, hvala vam lijepa.
Hvala. Odgovor kolega Mesić. Izvolite.
Zahvaljujem kolegice na ovoj replici što ste na neki način podcrtali i istaknuli ono što sam želio reći i što je zapravo, dobro ste to primijetili, bit bio onoga što sam htio reći o ovom zakonu i ono što sam želio najviše o tome reći. Možda je ovo zakon koji ima najljepše ime od svih zakona koje smo imali u proceduri u ovom sazivu Sabora. Točne, i kad pogledate i u tih 500 i nešto članaka koji su ovako da ne kažemo došli, i uz ovo što ste vi govorili da bi obitelj opet trebala biti bit nečega i na čemu bi i pojedinac, i društvo, i institucije, pa i ovaj Hrvatski sabor trebali raditi i dati svoj doprinos. Pa i pored toga imate situaciju da vam se uvode pravila, da se daju neka objašnjenja djeci od 14 godina, da se istovremeno, imate situaciju, da se može uzdržavati dijete do 26 godina, a i mnoge kolege iz pozicije i opozicije su govorili da je gotovo nemoguće to u današnje vrijeme itd. itd. E sad, ako stvarno je ovo tako kao što ste vi rekli, da bi morali naći obitelji koliko toliko mjesto koje ona zaključuje u društvu, je li idealna, vjerojatno ne postoji i nikada neće biti, i greška svakog od nas su moguće, bitno je da ih naravno uvidimo i nastojimo ispraviti, ali ako smo već u današnjoj raspravi vidjeli toliko potencijalnih grešaka i toliko potencijalnih problema koje ovaj zakonski prijedlog izaziva, onda stvarno ne vidim razloga zašto se taj prijedlog ne povuče ili eventualno ide u treće čitanje ili se ponovno vrati na onu platformu zakona iz 2003. Godine.
Hvala. Nastavljamo sa raspravom. Dražen Đurović, izvolite.
Evo, hvala. Da, evo na kraju nastojat ću ne ponavljati zapravo sve ono što je rečeno da skratim vrijeme, ali da evo kažem i svoje zapravo malo duže mišljenje ili razmišljanje o ovome zakonu. On je na neki način, on je na neki način samo na tragu nekakve legislativne ili zakonske prakse koja se kod nas događa. U pripremi za ovu raspravu pokušao sam pogledati što se da pogledati od anglosaksonskih zakona na internetu. I zanimljivo je vidjeti da su to za Kanadu, Australiju, UK ili za Njemačku zakoni iz 50.,70.,90. godina koji su onda postupno nadograđivani amandmanima. Nisam nigdje našao nekakav novi zakon. Dakle, svi stoje i nadograđuju se. Ono što je zapravo, čak nije pitanje kakav je sadržaj ovog zakona već kakve mi stalno stvaramo nove sustave da smo spremni, da smo spremni zapravo nešto stvoriti i onda doći bagerom to rušiti, i onda ponovno nešto novo stvarati u jednom novom eksperimentu, nekim novim modelima. E tako, na taj način mene otprilike podsjeća, podsjeća i ovaj zakon. Evo mi dosad nismo imali ništa i sad smo se našli, sad ćemo mi nešto sasvim novo stvorit. Stvorit ćemo na način da će vrijedit samo četiri članka zakona od donošenje zakona koji se odnose na centar za posebno skrbništvo, a jedino ti članci zakona nisu bili u provom čitanju ovog sadašnjeg zakona, jedino to. Centar za posebno skrbništvo koliko se ja sjećam i ta četiri članka uopće nisu bili u provom čitanju zakona. I sad dolaze u drugim i jedini oni sada stupaju na snagu osmim danom donošenja zakona u Narodnim novinama. Sve ono što je bilo u provom čitanju i što se sad prenosi u drugo, to će stupati kroz neko vrijeme kad se steknu uvjeti, već kako je definirao zakonom. Zakon od 563 članka koji se zove Obiteljski zakon, nije našao prostor za pojam roditeljske ljubavi, za pojam roditeljske brige, za bolju definiciju odgovornosti roditelja prema djetetu ili njihovog zajedničkog odnosa, ali je našao između 345. i 543. članka bezbroj prostora da u nedogled i u nedogled tehnički obrazlaže sve moguće modalitete svih mogućih oblika pravosudnih postupaka koji bi se u svim mogućim i nemogućim situacijama mogli događati. I onda to nazvati Obiteljskim zakonom. Na neki način tom zakonom, ma nema on ni definicije obitelji, nema definicije roditeljske skrbi, nema onih pa ajde recimo i lijepih definicija iz članka 93. i 92. prethodnog zakona dužnosti i prava, ne znam odnosa između roditelja i djece, to je sada ovdje izbrisano. Ovo je nekakav zakon o tehničkom funkcioniranju sudstva u brakorazvodnim i svim mogućim parnicama koji se mogu dogoditi kada dolazi do raspada obitelji i svemu onome lošem što bi se eventualno moglo događati kada se jedna obitelj raspadne i sve posljedice koje bi iz toga mogle proizići da nam slučajno ne bi išta promaklo mi ćemo to sve taksativno u nedogled slagati u članke zakona koje ćemo nazvati Obiteljskim zakonom. Uvodimo pojam medijatora tih medijatora i da evo koliko sam primijetio i sva ga zakonodavstva poznaju da li se oni zovu brakorazvodni medijatori ili bračni medijatori ili ne znam kakvi medijatori tu stvaramo jednu novu klasu, jednu novu skupinu koja će doći vidjet ćete u sljedećim godinama u kategoriju javnih bilježnika. Dakle dobit ćemo jednu skupinu ljudi koji će raditi na tržištu i naplaćivati svoje usluge jer će vrlo brzo sustav biti zagušen i centar za socijalnu skrb neće moći to u toj mjeri odrađivati i stvorit će se jedna nova skupina ljudi jedno novo zvanje. To će se manje-više formirati i evo nama još jednih novih brakorazvodnih javnih bilježnika samo s nekom drugom vrstom posla kojim se bave, s vrlo jasnim definiranim tarifama i čija uloga kojih će se onda u godinama koje dolaze još dodatno u sljedećim ili izmjenama ovog zakona ili zakonima koji budu dolazili dodatno tu sve više ulaziti jel će se primjerice ubrzo vidjeti da ovaj plan koji je ovdje predviđen naravno te dvije strane neće moći donositi, neće se moći oko njega usuglasiti netko će tu morati posredovati u svemu tome sudjelovati pa će se ti medijatori u vremenu koje bude dolazilo uključiti u taj dio brakorazvodne parnice ili u još neke druge dijelove jel mi ne možemo očekivati od suda da to sve riješi. Ali da se vrati ma ono što mislim da je važno. Ako zakon zovemo Obiteljskim zakonom onda se treba baviti obitelji. Ne treba poravnati sa zemljom sve ono što je napravljeno i dosadašnji Obiteljski zakon i onaj prethodni i ovaj koji je bio do sada i ići graditi novi već jednostavno treba održavati nekakvu praksu legislativnu kontinuiteta i ovakve zakone postupno nadograđivati. Omogućavati sudskoj praksi da se na njih prilagođava, uvoditi nove instrumente, poboljšavati praksu i ne raditi ovakvu vrstu zaista nepotrebnih sustavnih eksperimenata u nekoj materiji a koja nije takve i za koju to tako ne treba činiti. Evo to mislim ukupno o ovome Obiteljskom zakonu čak neovisno o njegovom sadržaju. I da ga je moja stranka predložila na isti način bi govorio, to jednostavno mi za ovim nemamo potrebe, za ovakvim načinom rušenja jednog sustava i gradnje drugoga. Jel nije stanje tu tako loše, tako dramatično, nema tu toliko nepremostivih prepreka da se nije moglo izmjenama i dopunama postojećeg zakona i postupnom gradnjom sustava izmijeniti one odredbe koje treba da bi se poboljšalo tamo gdje je bilo problema primjerice u tim brakorazvodnim parnicama i svemu onome što se oko njih događalo. Također nakon ove točke dnevnog reda slijedi Zakon o privremenom uzdržavanju. Taj zakon je trebao doći prije ovog Obiteljskog zakona upravo zbog toga da bi se prije krenulo s tom mjerom. S tom mjerom se nije krenulo i umjesto da je privremeno uzdržavanje inkorporirano u ovih 560 članaka zakona, 563 nama sada slijedi još jedan Zakon o privremenom uzdržavanju, a tu se radi o jednoj praktičkoj mjeri gdje će država pokriti neka razdoblja kada jedna strana ne plaća alimentaciju. Prema tome, to se sve moglo riješiti u još nekoliko članaka Obiteljskog zakona, a ne da mi sada s još jednim paralelnim zakonom ulazimo u prostor koji praktički potpuno može pokriti Obiteljski zakon. Dakle, mislim da je svakako bilo bi najsretnije kada bi predlagatelj povukao taj zakon, a ako ga već ne može i ne želi povuć onda da ga u trećem čitanju i to privremeno uzdržavanje unese kroz nekoliko članaka jer uz tih 563 još 4 članka o privremenom uzdržavanju pa ćemo imati još jedan paralelni zakon manje, a koji je u potpunosti dio ovog problema što se tiče tih brakorazvodnih parnica. Hvala.
Hvala i vama. Imamo dvije replike, Đurđica Sumrak. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Uvaženi kolega Đurović, slažem se s vama. Da, i prošli zakon je bio dobar i slažem se da ova tehnička obrada i dodavanje novih članaka neće riješiti probleme naših obitelji, zaista neće. Jer evo ga poslužit ću se samo jednom izrekom Tolstoja u Ani Karenjini kada on kaže odnosno ona govori da su "Sve sretne obitelji nalik jedna na drugu, a svaka nesretna je nesretna obitelj na svoj način". Ovdje se hoće u stvarnosti taj dio nesreće u obitelji rješavati, neće se moći ovako. Zaista dobro ste govorili i svi prethodnici koji su govorili možda u ovom bivšem zakonu je trebalo još nekoliko članaka doraditi i ono što govorite težište treba staviti na poštovanje međusobno unutar obitelji na neke druge vrijednosti. Dobro, ja govorim sada kao katolkinja i vjernica i mislim da to treba bez obzira na nekakve osobne kao što smo rekli svaka obitelj ima svoje nesreće. Ali mislim da bismo trebali vratiti to dostojanstvo. Govorila sam i prije i mislim da se slažete i vi da to dostojanstvo između ostalog, a nažalost je materijalno postalo nešto što je statusno jer su obitelji nažalost izgubile vjeru izgubile su vjeru, izgubile su u stvarnosti sigurnost bez materijalnog. I zato imamo ovakav veliki problem. I ja zaista ne znam tih 563. članka ovog zakona i hladno i tehnički obrađenih ne znam što će riješiti.
Hvala. Odgovor. Kolega Đurović.
Da, pa slažemo se u tome što zapravo Obiteljski zakon bi se ipak trebao i baviti obitelji a ne samo posljedicama raspada obitelji u svim tim oblicima kako se oni već događaju. A upravo taj dio samog bavljenja obitelj, definiranju obitelji, odnos unutar obitelj ovdje je potpuno manje-više izostao. A ostalo je jedan čudno zamišljen sustav gdje zapravo dijete ima pravo na sve od 14.-te godine a roditelji ga samo trebaju hraniti do 26 mislim ako to onako malo simplificiramo. To je gotovo pa nevjerojatno.
Sljedeća replika Tatjana Šimac-Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepo potpredsjedniče. Pa kolega, ja ne znam da li sam dobro čula ali mislim da jesam da ste rekli da ovaj zakon niti u jednom članku ne propisuje ljubav, brigu, ali kolega to su emocije, to ne propisuju zakoni, zakoni služe nečemu drugome, zakoni dovode, donose i protokol i postupanje ali da se zaštiti ta emocija, da se zaštiti ljubav. Zapravo zakon i donose da se ukaže na važnost brige, ne može zakon u člancima govoriti o ljubavi i brizi, to su emocije o kojima zakon ne govori. Prema tome, kroz ovaj zakon mi u biti štitimo i ljubav i brigu. I kroz savjetovanja, kroz medijacije itd.. Hvala lijepo.
Nema odgovora. Ovime smo završili sa prijavljenima za raspravu. Završno izlaganje zamjenica ministrice. Izvolite zamjenice.
Hvala vam na današnjoj raspravi, sve predložene amandmane vrlo pažljivo ćemo razmotriti. S time da bih evo samo na kraju voljela napomenuti da su predloženi amandmani koji se odnose na potpuno izjednačavanje bračne i izvanbračne zajednice te na otvaranje mogućnosti posvajanja djece izvanbračnim partnerima apsolutno prihvatljivi. Hvala vam lijepo.
Hvala i vama. Ovime zaključujem raspravu. Glasovati ćemo naknadno.
Sada idemo na glasovanje o odrađenim točkama dnevnog reda. Konačni prijedlog Obiteljskog zakona, drugo čitanje, P.Z. br. 544 Rasprava o tekstu zakona je završena. U smislu prijedloga Kluba zastupnika HDZ-a i Kluba zastupnika HDSSB-a dajem na glasovanje sljedeći zaključak: - O konačnom prijedlogu Obiteljskog zakona provest će se treće čitanje Molim dizanjem ruke da se izjasnite tko je za taj prijedlog. Hvala. Tko je protiv? Hvala. Tko je suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da prijedlog zaključka nije prihvaćen. Za zaključak je glasalo 22 glasa, protiv 80 zastupnika i zastupnica i 1 suzdržani glas. Poštovane kolegice i kolege zastupnice i zastupnici Vlada Republike Hrvatske podnijela je amandmane nakon roka utvrđenog Poslovnikom Hrvatskog sabora. U skladu sa člankom 199. Poslovnika dajem na glasovanje prijedlog da raspravljamo i odlučujemo o amandmanima Vlade RH. Molim da se izjasnimo. Tko je za? Tko je protiv? Tko je suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da smo većinom glasova, 80 glasova za, 23 glasa protiv prihvatili prijedlog da raspravljamo i odlučujemo o amandmanima Vlade RH. Molim predstavnicu predlagateljice poštovanu ministricu potpredsjednicu Vlade Milanku Opačić da nam obrazloži amandman br. 1 Vlade RH.
Hvala gospodine predsjedniče. Amandmanom br. 1 obvezuje se matičar da roditelje izvanbračnog djeteta koji ne žive zajedno informira da su dužni sklopiti plan o zajedničkoj roditeljskoj skrbi ako žele zajednički skrbiti o djetetu ili da jedan od roditelja ima mogućnost tražiti od suda odluku temeljem koje će samostalno ostvarivati roditeljsku skrb. Pri tome će matičar roditelje između kojih postoji spor o ostvarivanju roditeljske skrbi o djetetu upoznati sa mogućnošću da od suda traži privremenu mjeru koja će biti na snazi do okončanja sudskog postupka.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu o amandmanu br. 1 Vlade RH. Nema zainteresiranih. Zaključujem raspravu. Dajem na izglasavanje amandman br. 1 Vlade RH. Tko je za? Hvala. Tko je protiv? Hvala. Tko je suzdržan? Možemo dobiti rezultat? Utvrđujem da smo većinom glasova, 80 glasova za i 25 glasova protiv prihvatili amandman br. 1 Vlade RH čime je postao sastavni dijelom konačnog prijedloga zakona. Amandman br. 2, poštovana potpredsjednice Vlade?
Amandmanom br. 2 mijenja se odredba o djetetovom davanju pristanka na lakše medicinske zahvate kako bi se spriječile moguće zlouporabe na način da se davanjem informiranog pristanka omogućuje djetetu sa navršenih 16 godina umjesto djetetu sa navršenih 14 godina kako je bilo navedeno u konačnom prijedlogu Obiteljskog zakona. Bilo je dosta amandmana na ovu temu, to znači da smo ovim amandmanom na neki način apsorbirali amandmane pojedinih klubova i pojedinaca koji su tražili da se ova dobna granica poveća.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu o amandmanu broj 2. Vlade Republike Hrvatske. Nema zainteresiranih. Zaključujem raspravu. Dajem na izjašnjavanje amandman broj 2. Vlade Republike Hrvatske. Tko je za? Hvala. Tko je protiv? Tko je suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je amandman broj 2. Vlade Republike Hrvatske prihvaćen većinom glasova, 80 glasova za i 25 glasova suzdržanih. Hvala lijepa. Prelazimo na tablicu amandmana. Poštovana potpredsjednice Vlade. Amandman broj 1. Kluba zastupnika HDZ-a.
Amandman se ne prihvaća, ali prijedlog nije u skladu sa intencijom zakona u pogledu primarne zaštite braka.
Hvala lijepa. U ime podnositelja amandmana. Ante Babić poštovani zastupnik.
Ne treba ni napominjati da ovaj zakon zapravo naišao zapravo na osudu struke, udruga i svekolike hrvatske javnosti. Ali predloženim amandmanom želi se osigurati provođenje preventivnih i kurativnih mjera za zaštitu braka i obitelji koji je prema Ustavu Republike Hrvatske pod osobitom zaštitom države kao i poštivanje pravne zaštite obiteljskog života. Evo, hvala.
Tražite glasovanje?
Tražim glasovanje, da.
Molim da se izjasnimo o amandmanu broj 1. Kluba zastupnika HDZ-a kojeg Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala lijepa. Utvrđujem, ocjenjujem da nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj 1. poštovane zastupnice Jadranke Kosor.
Pa u ovom obliku se amandman ne prihvaća zbog toga što je smisao ovoga amandmana sadržan u amandmanu koji će biti prihvaćen pod brojem 3.
Predlagateljica amandmana poštovana zastupnica Jadranka Kosor.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Ja tražim naravno glasovanje o ovom amandmanu. Naime, u mom amandmanu se, odnosno amandmanu kluba se jasno kaže, uvodi se novi stavak, zabranjena je diskriminacija prema spolu i nasilje prema partneru. Diskriminacija i nasilje su zlo i protiv diskriminacije i nasilja se moramo boriti vrlo jasno i precizno, i ako igdje treba ugraditi odlučnost države da se bori protiv diskriminacije i nasilja to je onda u Obiteljskom zakonu. Neću vam spominjati sve podatke za koje svi dobro znate. Svaka treća žena i ovog trenutku trpi nasilje. Žene su najčešće izložene nasilju a svakako djeca. I radi se ne samo o fizičkom, nego ekonomskom nasilju koje se pojačava u doba krize kao što je to danas. Molim glasanje. Hvala.
Molim da se izjasnimo o amandmanu broj 2. poštovane zastupnice Jadranke Kosor kojeg Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala lijepa. Ocjenjujem da nije dobio potrebnu većinu. Idemo na amandman broj 3. Kluba zastupnika SDP-a.
Vlada prihvaća.
Hvala lijepa. Postaje sastavnim dijelom konačnog prijedloga zakona. Amandman broj 4. Kluba zastupnika SDP-a i Kluba zastupnika HNS-a zajedno.
Amandman se prihvaća uz napomenu da je došlo do jedne greške u pisanju, pa imam novo predloženi stavak 4.
To znači da se prihvaća ali u izmijenjenom obliku?
Dakle, u stavku 4. ovdje je naprosto došlo do jedne tiskarske greške ali amandman se prihvaća.
Hvala lijepa. Postaje sastavni dio. Tu grešku ćemo izbrisati. Postaje sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Amandman broj 5. Kluba zastupnika HDZ-a, poštovana potpredsjednice Vlade.
Amandman se ne prihvaća, a prijedlog nije u skladu sa intencijom zakona, a i uvodi pojmove koji nisu predmet ovog zakona.
U ime predlagatelja poštovani zastupnik Ante Babić.
Ma naime propisivanjem, upućivanjem na programe priprave za brak koje se predlaže ovim amandmanom, a prije samog sklapanja braka predlaže se usklađivanje s načelom zaštite braka i obitelji. Također, potrebno je one koji ulaze u bračnu zajednicu upoznati s postojanjem programa za očuvanje braka, poput bračnih savjetovanja u obiteljskim centrima, odnosno obiteljskim i bračnim savjetovalištima uključujući i ono u okviru vjerskih zajednica a prije svega članova tih vjerskih zajednica koji su sklopili brak u vjerskom smislu. Molim glasovanje.
Molim da se izjasnimo o amandmanu broj 5. Kluba zastupnika HDZ-a kojeg Vlada nije prihvatila. Tko je za? Hvala lijepa. Ocjenjujem, nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj 6. istog kluba zastupnika, poštovana potpredsjednice Vlade.
Ne prihvaća se. Zakon ne poznaje definiciju pojma biološkog spola.
Ne prihvaća?
Ne.
U ime predlagatelja poštovani zastupnik Ante Babić.
Naime, postojanje drugog braka prepreka je sklapanju novog braka jer je načelo monogamije štiti dostojanstvo, jednaka vrijednost svakog muškarca i žene. Uvođenjem registriranog životnog partnerstva kao zapreke za sklapanje braka pravno nije moguće jer taj instituti uopće ne postoji u hrvatskom pravnom sustavu. On nije ozakonjen. A osim toga, registrirano životno partnerstvo kao bračna zapreka, odnosno vrsta drugog braka kršilo bi Ustavnu odredbu da je brak životna unija osoba različitog spola. Postojeći institut istospolne zajednice namijenjen je osobama istoga spola, a brak je po Ustavnoj definiciji zajednica osoba različitog spola. Istospolna zajednica nije brak i ne može biti. Postojanje ili nepostojanje životnog partnerstva ne može biti zapreka za sklapanje braka, to nije pandan ili drugo ime za brak. Jer to jednostavno i nije brak. Molim glasovanje.
Molim da se izjasnimo o amandmanu broj 6. Kluba zastupnika HDZ-a kojeg Vlada ne prihvatila. Tko je za? Hvala lijepa. Ocjenjujem da nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj 7. istog kluba zastupnika, poštovana potpredsjednice Vlade.
Amandman se ne prihvaća jer predmetnu odredbu je nužno uskladiti sa odredbama posebnog propisa kojim će se urediti registrirano životno partnerstvo.
U ime podnositelja amandmana poštovani zastupnik Ante Babić.
Hvala lijepa. Radi pravne sigurnosti i zaštite same institucije braka potrebno je uvesti prestanak braka po samom pravu osobe koje su dobile odobrenje za promjenu iskaza spola u matici rođenih. Jer bi se time za potrebe pravnog prometa, recimo u braku našle dvije osobe istoga spola s pravnog stajališta što bi proturječilo zapravo i samoj ustavnoj definiciji braka. Molim glasovanje.
Tražite glasovanje? Molim da se izjasnimo o amandmanu broj 7 Kluba zastupnika HDZ-a kojeg Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala lijepa. Ocjenjujem da nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj 8, poštovane zastupnice Jadranke Kosor. Poštovana potpredsjednice Vlade, izvolite.
Isti amandman i obrazloženje isto kao i za prethodni amandman.
Hvala lijepo. U ime podnositeljice, podnositeljica sama, poštovana zastupnica Jadranka Kosor.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Ja molim, kolegice i kolege, da obrate dobro pozornost o čemu se radi. Ne radi se o svjetonazorskom prijeporu nego se radi o pravnom prijeporu. Naime u ovom članku koji predlažem da se mijenja se kaže da brak ne može sklopiti osoba koja je u braku ili u registriranom životnom partnerstvu. A mi kolegice i kolege nemamo još Zakon o registriranom životnom partnerstvu, taj zakon je prošao tek prvo čitanje zakona, prvo čitanje u Hrvatskome saboru, prema tome taj zakon ne postoji jer o njemu nismo glasali i mi u Obiteljskom zakonu ne možemo sada prejudicirati postojanje nečega što zapravo ne postoji. Zakon ne postoji, kada bude postojao možemo mijenjati Obiteljski zakon i eventualno to unositi, ali sada ne. Dakle, predlažem da članak onda glasi brak ne može sklopiti osoba koja je u braku i točka jer ponavljam, zakona o registriranom životnom partnerstvu u RH nema, a nema ga dok ga ovaj parlament ne izglasa. Molim glasovanje.
Molim da se izjasnimo o amandmanu broj 8 poštovane zastupnice Jadranke Kosor koji Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala lijepa. Ocjenjujem da nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj 9 Kluba zastupnika HSU-a.
Amandman se ne prihvaća jer predmetnom odredbom se omogućuje upisivanje vlasništva na bračne stečevine na temelju suglasne izjave bračnih drugova. Navedenom odredbom nastoji se izbjeći pravna nesigurnost po prometu nekretninama.
U ime podnositelja amandmana, poštovani zastupnik Silvano Hrelja.
Klub HSU-a je dao amandman u dobroj namjeri da se ostavi više mogućnosti dogovora između bračnih partnera i da se postupak u svakom slučaju ubrza. Prema tome smatramo, ostajemo kod tvrdnje da je to bio kvalitetan amandman i tražimo glasanje o amandmanu.
Molim da se izjasnimo o amandmanu broj 9 Kluba zastupnika HSU-a kojeg Vlada ne prihvaća. Tko je za? Ocjenjujem nije dobio potrebnu većinu. Idemo na amandman broj 10 Kluba zastupnika HDZ-a. Poštovana potpredsjednice Vlade.
Amandman se ne prihvaća jer Vlada smatra da se materija promjene spola treba urediti posebnim zakonom.
U ime podnositelja amandmana, poštovani zastupnik Ante Babić.
Zapravo ovim se narušava Ustavna definicija braka pa evo molim glasovanje samo.
Molim da se izjasnimo o amandmanu broj 10 Kluba zastupnika HDZ-a kojeg Vlada nije prihvatila. Tko je za? Ocjenjujem nije dobio potrebnu većinu. Idemo na amandman broj 11, poštovane zastupnice Jadranke Kosor.
Amandman se ne prihvaća jer prijedlog nije u skladu sa intencijom zakona, odnosno konceptom sporazumnog razvoda braka te postupkom koji se vodi pred sudom.
Poštovana podnositeljica amandmana, Jadranka Kosor.
Hvala gospodine predsjedniče. Dakle, ja predlažem da ovaj članak izmijenimo tako da je dovoljno da za sud da razvede brak, ako jedan od bračnih partnera tvrdi da su bračni odnosi teško i trajno poremećeni, a ne kao što je u prijedlogu Vlade da o tome mora odlučivati, odnosno da o tome odlučuje sud jer sud može i dopuštam si tu slobodu tvrditi na temelju iskustva, može i krivo procijeniti, ja ću vam spomenuti samo jedan slučaj suca koji je presudio da nešto nije silovanje, nego da je nešto rukovanje. Pa može i sada presuditi i odlučiti da žena i djeca nisu ugroženi u braku ako žena traži razvod braka zbog trajno poremećenih odnosa zbog nasilja jer sud može procijeniti da su odnosi u tom braku skladni i ne dopustiti razvod braka, a držati bilo koga u zajednici gdje ljudi žele izaći zbog nasilja, zbog maltretiranja ili zato što ne žive uopće zajedno, na to država nema pravo. Dakle, država se nema pravo miješati u obiteljske odnose na taj način. Molim glasovanje.
Molim da se izjasnimo o amandmanu broj 11 poštovane zastupnice Jadranke Kosor koji Vlada nije prihvatila. Hvala lijepa. Hvala lijepa. Ocjenjujem nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj 12 Kluba zastupnika SDP-a.
Prihvaća se.
Hvala lijepa. Postao je sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Amandman broj 13 istog kluba zastupnika.
Prihvaća se.
Hvala lijepa. Postao je sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Amandman broj 14 Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Hvala lijepa. Amandman broj 15 istog odbora.
Prihvaća se.
Hvala lijepa. Amandman broj 16 Kluba zastupnika HDZ-a.
Amandman se ne prihvaća zbog toga što nije u skladu sa trenutno važećim propisima, prije svega Zakona o zdravstvenim mjerama za ostvarivanje prava na slobodno odlučivanje o rađanju djece.
U ime podnositelja amandmana, poštovani zastupnik Ante Babić.
Ovom se odredbom zapravo u Hrvatski pravni sustav ugrađuje četvrto načelo deklaracije o pravima djeteta prihvaćeno na općoj skupštini UN-a u New Yorku. Izvorno predloženu odredbu, dijete ima pravo na skrb za život i zdravlje treba zamijeniti kao izrazito nekvalitetnu jer prije prava na skrb za život valja afirmirati Ustavom zajamčeno temeljno ljudsko pravo pa i djetetovo pravo na život. Predložena odredba može se tumačiti dvoznačno, tj. kao dijete ima pravo na zdravlje što je besmislica jer je zdravlje dato, postoji samo pravo na zdravstvenu zaštitu, skrb i zdravstvene usluge. U europskoj sudskoj praksi ističe se odluka Ustavnog suda Savezne Republike Njemačke, od '75. godine u kojoj se ističe pravo na život, jamči se svakome tko živi između pojedinih dijelova života u razvoju, prije rođenja ili između rođenoga i onoga koji se ima roditi ne postoji nikakva razlika. Svatko u smislu članka 2., stavka 2 temeljnog zakona njemačkog sustava koji određuje svatko ima pravo na život jest svaki živi čovjek, drugim riječima svaki ljudski individuum koji posjeduje život svatko je za to također i još nerođeno ljudsko biće. Hrvatski Ustav u članku 21.stavak 1.jamči "svako ljudsko biće ima pravo na život", svako ljudsko biće ima prirođeno pravo na život kaže se u Međunarodnom paktu o građanskim i političkim pravima od 16.prosinca. I podsjećam Sud pravde Unije u Luxembourgu u točki 35.presude Olivera Bristola protiv Greenpeace od 18.listopada 2011.ističe "svako ljudsko jajašce mora se čim je oplođeno smatrati ljudskim zametkom u smislu i za potrebe primjene" članka 6.stavka 2.točke c., te iste direktive "jer bi njihovo komercijalno iskorištavanje bilo protivno javnom poretku ili moralu, budući da je oplodnja ono čime počinje proces razvoja ljudskog bića". Molim glasovanje.
Molim da se izjasnimo o amandmanu broj 16. Kluba zastupnika HDZ-a kojeg Vlada nije prihvatila. Tko je za? Hvala lijepa. Nije dobio potrebnu većinu ocjenjujem. Amandman broj 17 Kluba zastupnika Hrvatske stranke umirovljenika u Hrvatskom saboru. Poštovana potpredsjednica Vlade.
Amandman se ne prihvaća u ovom obliku ali je intencija amandmana prihvaćana kroz amandman Vlade.
U ime podnositelja poštovani zastupnik Silvano Hrelja.
Pošto je namjera konzumirana amandmanom Vlade povlačim amandman.
Hvala lijepa. Amandman je povučen. Amandman broj 18 Kluba zastupnika HDZ-a. Poštovana potpredsjednice.
Amandman se ne prihvaća jer je odgoj djece jedan od sadržaja roditeljske skrbi što je sadržano već u zakonu u članku 92. I članku 104.stavak 1.ovog zakona.
U ime podnositelja amandmana poštovani zastupnik Ante Babić.
Naime predloženi prvi stavak u ovom amandmanu je zapravo odredba članka 92.stavka 1. Obiteljskog zakona iz 1998.godine koji se ovim amandmanom vraća u sadržaj zakona. Drugi stavak je doslovna odredba članka 18. Opće deklaracije UN-a o pravima čovjeka od 10.prosinca 1948.godine članka 9.stavka 1. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda od 4.studenog 1950.godine, članka 18.stavka 1. Međunarodnog sporazuma o građanskim i političkim pravima od 15.prosinca 1966., članka 1.stavka 1. Deklaracije UN-a o ukidanju svih oblika nesnošljivosti i diskriminacije na osnovi vjeroispovijesti ili uvjerenja od 25.studenog 1981.i članka 12.stavka 1. Konvencije UN-a o zaštiti prava radnika selitelja i članova njihove obitelji od 18.prosinca 1990.godine. Predloženi stavci 3 do 8 su stavci 2 do 7 kako ih je predložio predlagatelj samo u izmijenjenom redoslijedu. Molim glasovanje.
Molim da se izjasnimo o amandmanu broj 18. Kluba zastupnika HDZ-a kojeg Vlada nije prihvatila. Molim dizanjem ruke da se izjasnimo. Tko je za? Hvala lijepa. Nije dobio potrebnu većinu ocjenjujem. Amandman broj 19 poštovane zastupnice Jadranke Kosor.
Amandman se ne prihvaća jer načelo zaštite interesa i dobrobiti djeteta u ostvarivanju osobnih odnosa djeteta sa drugim osobama sadržana je u članku 5. Zakona pa njegovo dodatno isticanje kroz čitav zakon nepotrebno normativno opterećuje tekst.
Sama podnositeljica poštovana zastupnica Jadranka Kosor.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Naime, članak koji predlažem da se amandmanom dopuni glasi "roditelj koji stanuje s djetetom ima dužnost i odgovornost omogućavati i poticati ostvarivanje osobnih odnosa djeteta s drugim roditeljem", a prijedlog amandmana jest ako je to na dobrobit djeteta. Naime, roditelj koji može snositi koji živi s djetetom ako ne potiče na odnose s drugim roditeljem može snositi i sankcije prema zakonu nije dužan jer u prvom planu mora biti djeteta, poticati na odnos s drugim roditeljem ako je to na štetu djeteta. Dakle roditelj s kojim dijete živi ne mora po mom mišljenju poticati na osobne susrete ako je drugi roditelj pijanac, kockar, nasilnik, ako je ugrozio prije toga na bilo koji način opstojnost obitelji i djeteta. Predlažem glasanje.
Molim da se izjasnimo o amandmanu broj 19. Poštovane zastupnice Jadranke Kosor kojeg Vlada nije prihvatila. Tko je za? Hvala lijepa. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj 20 Odbora za zakonodavstvo. Poštovana potpredsjednica Vlade.
Gospodine predsjedniče možda da malo ubrzamo. Htjela bih reći da Vlada prihvaća amandmane Odbora za zakonodavstvo pod brojem 20,21,22 i prihvaćamo amandman Kluba zastupnika SDP-a i HNS-a pod brojem 23.
Hvala lijepa. Time postaju sastavni dijelom ovi amandmani konačnog prijedloga zakona. Idemo onda na amandman broj 24 Kluba zastupnika HSU-a.
Da, klub HSU-a ne prihvaćamo ga u ovom obliku zbog toga što je prihvaćen pod amandmanom brojem 23.
U ime podnositelja poštovani zastupnik.
Jača braća imaju prednost pa povlačim amandman.
Tako je to u životu. Amandman broj 25 poštovane zastupnice Jadranke Kosor.
Isto tako je prihvaćen kroz amandman pod brojem 23.
Prihvaća tako ostvaren amandman. Amandman broj 26 Kluba zastupnika SDP-a i Kluba zastupnika HNS-a.
I tu ću probati malo vam pojednostaviti. Kluba zastupnika SDP-a i Kluba zastupnika HNS-a pod rednim brojem 26,27, se prihvaća. Odbor za zakonodavstvo pod rednim brojem 28 i 29 se prihvaća.
Hvala lijepa. Idemo onda na amandman broj 30 poštovana potpredsjednice Vlade Kluba zastupnika HSU-a.
Broj 30 se ne prihvaća zbog toga što se radi o istom načinu izražavanja volje kao i u slučaju oporuke što znači da se može opozvati.
U ime podnositelja poštovani zastupnik Silvano Hrelja.
Poštovana gospođo ministrice, mislim da je tu puno toga stavljeno u ovaj stavak 2.koje baš ne bih u životu prihvatio da se to rješava javnobilježničkom ispravom i da se o tome baš odlučuje o prekidu trudnoće, sterilizaciju, doniranju tkiva i organa, sudjelovanju u biometrijskim istraživanjima, mjerama za održavanje na životu jer i sam pojam poslovne sposobnosti je vrlo diskutabilan i vrlo rastezljiv. Mislim O.K. ako je netko poslovno sposoban i odlučuje o doniranju tkiva i organa, o sudjelovanju u biometrijskim istraživanjima, to bih mogao prihvatiti. Ali nikako ne mogu prihvatiti da čovjek sa rastezljivim pojmom poslovne sposobnosti odlučuje o mjerama za održavanje na životu ili prekidu trudnoće, sterilizaciji. Imamo dva pojma za koje smo smatrali da je bolje da ovog stavka nema da to sud kao takav, sudskom praksom uređujemo pa mislimo da je ovo bio dobar amandman i šteta da ga niste prihvatili. Molim glasanje o amandmanu.
Hvala lijepa. Molim da se izjasnimo o amandmanu br. 30. Kluba zastupnika HSU-a kojeg Vlada nije prihvatila. Tko je za? Hvala lijepa. Ocjenjujem nije dobio potrebnu većinu. Amandman br. 31. Kluba zastupnika SDP-a.
Prihvaća se amandman 31. i 32. Kluba SDP-a.
Hvala lijepa. Postali su sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Amandman br. 33. poštovane zastupnice Nansi Tireli.
Ne prihvaća se u ovom obliku zbog toga što je prihvaćen ustvari kroz prihvaćenje prethodnih amandmana.
Nema poštovane zastupnice, moramo se izjasniti. Tko je za amandman br. 33. kojeg Vlada ne prihvaća? Hvala lijepa. Ocjenjujem nije dobio potrebnu većinu. Amandman br. 34. Odbora za zakonodavstvo.
Odbori, dakle amandmani Odbora za zakonodavstvo od rednog broja 34. do 37. se prihvaćaju.
Hvala lijepa. Postali su sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Amandman br. 38. Kluba zastupnika HSU-a.
Prihvaća se u izmijenjenom obliku tako da glasi u članku 417. stavku 1. točki dva iza riječi "obiteljske medijacije" dodaju se riječi "osim u slučajevima obiteljskog nasilja".
U ime podnositelja amandmana poštovani [[Upadica: Prihvaća se.]] Hvala lijepa. Prihvaćen u izmijenjenom obliku. Amandman br. 39. Kluba zastupnika HSU-a.
Ovaj se amandman ne prihvaća zbog toga što je ova odredba članka 418. usklađena sa ostalim odredbama zakona ali i sa međunarodnim dokumentima koji uređuju ovo područje.
U ime podnositelja poštovani zastupnik Silvano Hrelja.
Mi smo mislili da je ovaj članak, ono što smo predložili da je puno praktičnije, otvara više mogućnosti. Mislimo da prihvaćanje ovog amandmana ne bi škodilo kvaliteti zakona, ostajemo pri svom stavu pa molim glasanje.
Molim da se izjasnimo o amandmanu br. 39. Kluba zastupnika HSU-a u Hrvatskom saboru kojeg Vlada nije prihvatila. Tko je za? Ocjenjujem da nije dobio potrebnu većinu. Amandman br. 40. Kluba zastupnika HDZ-a.
Dakle ne prihvaća se odredba o … [[Govornik se ne razumije.]] obrazloženja ovih odluka uvedena je radi zaštite interesa djeteta. Naime, ista se može objaviti na oglasnoj ploči suda čime bi se moglo štetiti interesima djeteta.
U ime podnositelja amandmana poštovani zastupnik Ante Babić.
Naime, ovdje treba reći da sud u obiteljskim stvarima nije vezan isključivo voljom stranaka nego postupa i po službenoj dužnosti. A obrazloženje odluke, nužna je osnova za kontrolu rada suda i objašnjava razloge zbog kojih se sud odlučio kako je odlučio. Stoga sudska odluka mora biti obrazložena. A obrazloženje može glasiti da je sud saslušao stranke i utvrdio da su se složile ali odluka ne može biti bez ikakva obrazloženja. Molim glasovanje.
Molim da se izjasnimo o amandmanu br. 40. Kluba zastupnika HDZ-a kojeg Vlada nije prihvatila. Tko je za? Ocjenjujem nije dobio potrebnu većinu. Amandman br. 41. Odbora za zakonodavstvo, poštovana potpredsjednica Vlade.
Amandmani Odbora za zakonodavstvo od 41. do 46. se prihvaćaju.
Hvala lijepa. Postali su sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Amandman br. 47. poštovane zastupnice Nansi Tireli.
Ne prihvaća se jer je predmetna materija uređena propisima kojima se uređuju procesna pitanja u ovršnom postupku.
Poštovane zastupnice nema u Sabornici morati ćemo se izjasniti. Tko je za amandman br. 47. poštovane zastupnice Nansi Tireli kojeg Vlada nije prihvatila? Tko je za? Ocjenjujem nije dobio potrebnu većinu. Idemo na amandman 48. Odbora za zakonodavstvo.
Amandmani 48. i 49. se prihvaćaju.
Hvala lijepa. Postali su sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Amandman br. 50. istog odbora.
Odbor za zakonodavstvo, dakle prihvaćamo u izmijenjenom obliku na način da glasi: "Članak 562. mijenja se i glasi: Obiteljski zakon, Narodne novine br. 116/03. 17/04., 136/04., 107/07., 57/11., 61/11. i 25/13. prestaje važiti 1. rujna 2014. godine.".
Hvala lijepa [[Upadica: Prihvaća se.]] U ime Odbora za zakonodavstvo prihvaćena nova formulacija. Amandman br. 51. istog Odbora.
Prihvaća se isto u izmijenjenom obliku na način da glasi, ja samo molim jel moram sve pročitati ili možete?
[[Upadica Ne morate.]] O.K, dakle imamo izmijenjeni oblik tako isto od 1. rujna 2014. Prihvaćeno u izmijenjenom obliku? … [[Upadica se ne čuje.]] Hvala lijepa. Amandman br. 52. Kluba zastupnika HDZ-a.
Ne prihvaća se zato što je stupanje na snagu odgođeno do 1. rujna 2014..
U ime podnositelja amandmana poštovani zastupnik Ante Babić.
Hvala lijepa. Konačni prijedlog zapravo ovog Obiteljskog zakona čini zastarjelom cjelokupnu sudsku praksu i stručno znanje sudaca, odvjetnika i djelatnika socijalne skrbi u primjeni dosadašnjeg Obiteljskog zakona što ishitrenim stupanjem na snagu ovoga zakona posve ugrožava kakvoću pravne sigurnosti. U situaciji kada postupci za određivanje o roditeljskoj skrbi ta prva odluka traju i više godina kada neki suci još uvijek sude po starim propisima te koriste stare formulacije, povjeravaju djecu na čuvanje i odgoj prema Obiteljskom zakonu iz '98. godine, radikalno se mijenja obiteljsko pravo. Obiteljski zakon da bi mogao biti primjenjiv mora biti jasan, poznat i prihvaćen u društvenoj sredini. Papirnate reforme bez logistike koja ih prati su besmislene a u ovoj se reformi hrvatski obiteljsko pravo djelomično okreće njemačkim i austrijskim rješenjima zaboravljajući pri tome da Hrvatska nema servisne službe, obiteljske sudove i odgovarajuće obiteljske stručnjake. U stvarnosti je nemoguće i pravno neprihvatljivo da razdoblje prilagodbe novom zakonu vacatio legis od 563 članka predloženom na 339 stranica bude samo 8 dana ili u najboljem slučaju za 555 njegovih članaka samo do 1. srpnja 2014. godine. Nije moguće da će suci moći tako brzo početi kvalitetno primjenjivati tako opsežan propis koji donosi drukčiju koncepciju obiteljskog zakonodavstva. Za tako opsežan zakon potrebno je provesti odgovarajuće edukacije i sveobuhvatnu pripremu pa se predlaže da zakon stupi na snagu 1. siječnja 2016. godine, što je logično. Molim glasovanje.
Molim da se izjasnimo o amandmanu Kluba zastupnika HDZ-a broj 52 kojeg Vlada ne prihvaća. Tko je za? Ocjenjujem nije dobio potrebnu većinu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Tko je za? Hvala. Tko je protiv? Hvala. Tko je suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je većinom glasova, 79 glasova za, 15 glasova protiv i 3 suzdržana glasa, donesen Obiteljski zakon u tekstu kako ga je predložila predlagateljica, zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Nastavljamo sa: - Prijedlog Zakona o privremenom uzdržavanju, prvo čitanje, P.Z. br. 656; Predlagateljica zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta ste primili. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za obitelj, mlade i sport, Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku. Izvješća ste primili. U ime predlagateljice zamjenice uvodno. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovane zastupnice i zastupnici. Predloženim Zakonom o privremenom uzdržavanju uređuje se područje privremenog uzdržavanja djece kao institut zaštite djetetovog zakonskog prava na uzdržavanje sukladno suvremenoj europskoj zakonodavnoj praksi. Predmetna materija trenutno je uređena u nekoliko članaka važećeg Obiteljskog zakona. Zbog nedorečenosti tih odredbi, nedovoljno jasno definiranih pretpostavki za ostvarivanje prava na privremeno uzdržavanje, nejasnih odredbi o trajanju i visini tog prava te nedovoljno definiranog postupka povrata isplaćenih sredstava od obveznika uzdržavanju u državni proračun pristupilo se izradi potpuno novog zakona koji će detaljno urediti navedeno područje. Predloženim zakonom se sustavnije, jasnije i potpunije uređuje institut privremenog uzdržavanja uvažavajući probleme koji su se javili u praksi u primjeni tog instituta. U tom smislu aktualizira se obveza uzdržavanja od strane bake i djeca po roditelju koji ne plaća uzdržavanje za dijete, određuje visina iznosa privremenog uzdržavanja uzimajući u obzir i slučajeve kada je ovršnom ispravom kojom je određena obveza uzdržavanja djeteta iznos uzdržavanja određen ispod iznosa privremenog uzdržavanja. Predloženim zakonom definira se priznavanje prava na privremeno uzdržavanje kod djelomičnog neplaćanja uzdržavanja do visine iznosa privremenog uzdržavanja, skraćuje se rok koji mora proteći od donošenja pravomoćne presude prije kojeg se ne može podnijeti zahtjev za privremeno uzdržavanje na tri mjeseca uz obvezno pokretanja ovršnog postupka. Pri tome treba naglasiti da će se prijedlogom zakona koji se pred vama nalazi spriječiti brojne zlouporabe od strane obveznika uzdržavanja koje su u primjeni instituta privremenog uzdržavanja do sada uočene. Obveznik uzdržavanja naime više neće moći jednokratnim djelomičnim uplatama uzdržavanja sprječavati dijete u ostvarivanju prava na privremeno uzdržavanje. Nadalje, ovim prijedlogom zakona rješava se još jedan gorući problem vezan za institut privremenog uzdržavanja a to je nemogućnost povrata isplaćenih sredstava u državni proračun. Naime, ovim se prijedlogom po prvi put jasno i detaljno definira postupak vraćanja isplaćenog iznosa privremenog uzdržavanja imajući u vidu njegovo pojednostavljenje te efikasnost na način da Republika Hrvatska samom isplatom iznosa privremenog uzdržavanja stupa u pravni položaj djeteta i da na nju prelaze tražbine uzdržavanja u visini isplaćenog iznosa sa svim sporednim pravima. Sukladno predloženom zakonu centar za socijalnu skrb svakih godinu dana donosi rješenje kojim nalaže obvezniku uzdržavanja da vrati Republici Hrvatskoj sredstva koja su isplaćena temeljem privremenog uzdržavanja. Ovo rješenje je ovršna isprava temeljem koje nadležno državno odvjetništvo vodi postupak za naplatu isplaćenih sredstava privremenog uzdržavanja u korist državnog proračuna što će dovesti do izbjegavanja vođenja dugotrajnih parnica protiv obveznika uzdržavanja radi povrata isplaćenih iznosa te imati pozitivan učinak na državni proračun. Naime, potrebno je naglasiti da se iz proračuna Republike Hrvatske godišnje za privremeno uzdržavanje djece utroši oko 29 milijuna kuna a pravo Republike Hrvatske da predmetna sredstva naplati od stvarnih obveznika uzdržavanja ostaje često neostvareno upravo radi nedovoljno definiranog postupka povrata predmetnih sredstava. Nadalje, predmetnim zakonom se prvi puta definira nadzor nad provedbom zakona, odnosno instituta privremenog uzdržavanja djece, vođenja očevidnika svih rješenja o priznanju prava na privremeno uzdržavanje, automatsko usklađivanje iznosa privremenog uzdržavanja u slučaju promjene osnovice za njegovo određivanje, naknada štete te prekršajne odredbe u slučaju nepoštivanja zakona. Usvajanjem ovog zakona učinit će se značajni koraci, ponajprije prema jačoj i efikasnijoj zaštiti prava djeteta na uzdržavanje, omogućit će se jedinstveno postupanje centara za socijalnu skrb i državnih odvjetništva te znatno olakšati određivanje prava na privremeno uzdržavanje, kao i postupak povrata iznosa isplaćenog privremenog uzdržavanja od obveznika. Budući da su u Konačnom prijedlogu Obiteljskog zakona izostavljene odredbe o privremenom uzdržavanju, kako ne bi došlo do pravne praznine u uređenju ovog područja predviđeno je istovremeno stupanje na snagu i Zakona o privremenom uzdržavanju, kao i Obiteljskog zakona. Slijedom svega navedenog pozivam vas da podržite Prijedlog zakona o privremenom uzdržavanju. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Da li izvjestitelji odbora žele uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime Kluba zastupnika SDP-a Ingrid Antičević-Marinović, izvolite.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče. Poštovana zamjenice ministrice sa suradnicom, kolegice i kolege. Klub SDP-a podržava donošenje Prijedloga zakona o privremenom uzdržavanju. Mislim da je on u dobrom dijelu komplementaran sa upravo zakonom o kojem smo sada raspravljali, sa Obiteljskim zakonom koji ima čitavu jednu glavu o uzdržavanju, prije svega o uzdržavanju djece. Kada smo govorili o Obiteljskom zakonu onda smo govorili o brizi roditelja, o svetosti obitelji, o ljubavi, o pažnji, međutim što imamo u stvarnosti? Ja mislim da bi puno ozbiljnije rasprave bile kad bi se mi vratili u stvarnost, kad bi dali podršku odgovornim roditeljima, a stali na kraj neodgovornim roditeljima. Upravo zato, međutim to nije problem nažalost samo Hrvatske pa onda nas to na neki način još uvijek obeshrabruje, dakle da u mnogo razvijenijim zemljama sa puno dugotrajnijom demokracijom zemlja je moćna da se suprotstavi krupnom organiziranom kriminalitetu, a ne može jednom ocu da plaća uzdržavanje svom vlastitom djetetu. Tu su se mnoge zemlje pokazale nemoćnim i upravo zbog toga je i ovaj zakon. Ovakav zakon, Zakon o privremenom uzdržavanju imaju mnoge zemlje pa više od 10-tak godina u Europi, dakle puno puno prije nas što je začuđujuće. Dakle nakon mukotrpne parnice o razvodu braka kojom se utvrđuje i o uzdržavanju djeteta gdje sud u pravilu donosi i privremenu mjeru o uzdržavanju jer često se događa da se te parnice otegnu, a dijete mora živjeti pa se onda donese i privremena mjera. Nažalost, mi smo imali i takve slučajeve da se privremena mjera donese tek sa samom odlukom što onda privremena mjera gubi uopće smisao. Ali ovo donekle i nema veze s ovim, međutim želim napomenuti koliko je dugotrajan taj put da bi dijete moglo dobiti ono što ga pripada, uzdržavanje. Dakle, kad je cijeli taj postupak pred upravnim tijelom ili pred sudom gotov, bilo da se radi o privremenom uzdržavanju ili da je pravomoćna odluka o uzdržavanju, kako je onda doći do ostvarenja. Kako ovršiti tu odluku? E tu ti koji često se busaju u prsa kako vole svoju obitelj, svoju djecu, pobjegnu od svoje obveze, pobjegnu od vlastite djece. I maštovitost kako da se izbjegne uzdržavanje vlastitog djeteta doseže gotovo neslućene razmjere. Tu je zaista maštovitost velika. Prebacuje se imovina, umanjuje se prihod, tako da je teško doći do pravih podataka a i kad se dođe do njih onda nastupa druga runda, kako osujetiti tu ovrhu. Iako postoje posebna kaznena djela, neizvršavanje odluke o maloljetnicima, zatim otkaz ili izbjegavanja svoje radne dužnosti samo kako bi se osujetila naplata uzdržavanja također je posebno kazneno djelo. Međutim svejedno, takva jedna upornost da se ne plati uzdržavanje vlastitom djetetu nije nigdje izražena kao u ovom segmentu i to je nešto što zabrinjava. Prema tome, takve neke ode požrtvovnosti, a ne govorimo o neodgovornim, mi moramo ovdje govoriti o neodgovornim roditeljima, a takvih ima. Srećom, oni su u manjini i roditelji u pravilu čine sve za vlastitu djecu, ali ovdje govorimo upravo o tim neodgovornim roditeljima. I onda država preuzima, što radi, država na sebe preuzima upravo tu obvezu koju su trebali izvršiti roditelji ili jedan od njih. Međutim, posebnu ovlast dali smo državnom odvjetništvu da kasnije ovim verzijskim zahtjevom traži upravo od takvog roditelja onda namirenje onoga što je država dala. To dakako opterećuje rad Državnog odvjetništva, opterećuje i Državni proračun, a pogotovo rad Državnog odvjetništva ne samo u ovoj kaznenoj nego prije svega i u ovoj njihovom građanskom odjelu. Mi smo dotle išli čak da smo u zadnjim izmjenama to već ima nekoliko godina izmijenili Obiteljski zakon da nisu odgovorni samo roditelji za djecu, nego čak išli smo za bake i djedove. Ja osobno, evo sada govorim u ime kluba ali mi ćemo o tome također razmisliti jer baka i djed nemaju nikakva prava prema djetetu. Oni imaju jedino pravo da ga viđaju, ali u odgoj ne mogu se miješati. Ali eto moraju plaćati a ne mogu ni sebe uzdržavati a imaju neodgovornu djecu koja su stvorila vlastitu djecu bez da su njih pitala i oni su postali bake i djedove, naravno radovali su se tome. I neki i mogu plaćati, ali većina ne može plaćati. Prema tome, o tome također treba voditi računa. Ali mislim da je sudska praksa stala tu na stajalište i zaista štiti te u pravilu siromašne bake i djedove i takva jedna obveza zbog neodgovornih roditelja pada na državu. Ali jedna država koja je odlučila skrbiti o onim najslabijima, a to su djeca, dakle i kad se na adekvatan način, odnosno brzo ne može ovršiti takva odluka preuzima na sebe tu svoju odgovornost. Htjela bih ovdje napomenuti u odredbi članka 12. i 13. gdje se govori o tome tko je stranka u postupku, koje su stranke u postupku i zastupanje djeteta u postupku, pa se sasvim korektno kaže da su stranke u postupku … [[Govornica se ne razumije.]] prava na privremeno uzdržavanje dijete, obveznik uzdržavanja. Ali roditelj s kojim dijete stanuje nije stranka u postupku jer to, ne samo da to proizlazi iz zakonskog tumačenja, iz zakonske definicije i pravila tumačenja u članku drugom pa se vidi tko je zastupnik djeteta, koje su stranke, nego isto u članku 13. koji izrijekom govori tko zastupa dijete u postupku. Prema tome, ne može se u isto vrijeme biti i zastupnik i stranka u postupku, pa evo prijedlog je bio da se taj roditelj kojim dijete stanuje briše kao stranka u postupku jer on ništa za sebe ne traži. To su vam interesantne parnice ona je meni uzela novac. On to, ne shvaćaju, najčešće se tako brane muškarci kada su tuženici u postupku povodom uzdržavanja vlastitog djeteta. Kaže ona je meni uzela, majka koja je određena kao skrbnica, zakonska zastupnica da je ona njemu uzela. Neću ja njoj plaćati njezine šminku i ne znam kakve zabave, a dijete mora živjeti. Ili ako dijete nije primalo uzdržavanje 5 godina pa da on kaže pa nije mu ni trebalo jer je preživjelo. Dakle, ima tu teških situacija, ne bih htjela zamarati. Dakle, klub SDP-a podržava ovaj prijedlog zakona o privremenom uzdržavanju. Smatramo da će time na efikasan način dijete dobiti potrebno uzdržavanje ali da to neće usporiti državu i na neki način najlakše je platiti nego upravo i dalje tražiti ne samo verzijskim zakonom, nego efikasnošću ovrhe, da je država efikasna, onda će i potreba za primjenom ovog zakona biti manja. Hvala lijepa.
Hvala i vama poštovana kolegice zastupnice. Imamo repliku poštovane zastupnice Jadranke Kosor, izvolite.
Gospođo zastupnice Ingrid Antičević-Marinović slažem se sa vama da država ne može na žalost propisati ni ljubav, niti obiteljsku idilu ali može ispunjavanje obveza prema djeci, starima, nemoćnima. Dakle, prema članovima obitelji prema kojima postoji obveza. I u tom smislu država mora biti odlučna. I slažem se kad ste rekli da su oni koji žele izigrati svoje obveze. To su na žalost kad govorimo o roditeljima na žalost najčešće muškarci, dakle očevi. Onda su u tom smislu beskrajno domišljati i beskrajno su bez obzira na kakva se moralna načela pozivali beskrajno su puno i dugo spremni i lagati i varati. I zato država prema njima ne smije imati apsolutno nikakve milosti. Podržavam ovu ideju jedino što je moj prigovor i moja primjedba u ocjeni sredstava koja su potrebna za provođenje zakona nije dovoljno navesti da su to sredstva u okviru predviđenih sredstava na pozicijama ministarstva nego taj iznos sredstava za vrijeme koje nam predstoji treba jasno i precizno iskazati kako bi namjera predlagatelja bila zaista doživljena i shvaćena kao ozbiljna.
Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Evo poštovana zastupnice, ovdje gdje replicirate i praktički se i slažete sa ovim dijelom gdje su tuženici kao oni osobe koji su dužni uzdržavati vlastito dijete pošto poto žele izbjeći tu svoju obvezu na to upravo i Godišnje izvješće Državnog odvjetništva upozorava i predlaže upravo i promjene zakona što to nije bilo učinjeno prošle godine. Evo učinjeno je upravo sada, pa vjerujemo dakle ne samo da će ih to na neki način rasteretiti. Evo sad je država preuzela moju obvezu, nego dapače. Upravo donošenjem izmjenama, odnosno donošenjem ovog prijedloga zakona da će paralelno se pojačati upravo nastojanje institucija i države da naplati upravo od oca od onih koji su dužni uzdržavati ili majke a to je rjeđa pojava. Dakle, da to ne uljulja institucije ali jednako tako ni onoga koji je obveznik, primarni obveznik uzdržavanja.
Hvala lijepa. Nastavljamo s raspravom po klubovima zastupnika u Hrvatskom saboru. Na redu je Klub zastupnika HDZ-a i poštovana zastupnica Nada Murganić. Izvolite kolegice.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, zamjenice ministrice i suradnice, cijenjene kolegice i kolege. Evo ja ću proći kroz zakon, kroz neke članke u ime kluba HDZ-a sa namjerom da pridonesemo raspravi u smislu poboljšanja ovog zakona za kojeg mislim da ćemo se složiti vidi se iz ranije rasprave da je zaista izuzetno važan. Institut privremenog uzdržavanja postoji i određen je u Obiteljskom zakonu od 2003. godine člancima 244. i 352. gdje se govori o uzdržavanju, o privremenom uzdržavanju ali i dosadašnji Obiteljski zakon u 237. članku govori o podnošenju kaznene prijave i o povratu sredstava onog roditelja koji izbjegava uzdržavanje prema naredbi odnosno uredbi koju provodi Centar za socijalnu skrb što je u ovom prijedlogu izostalo, ali ipak na neki način bila je dosta dobra mjera. Međutim, po ovom prijedlogu privremeno uzdržavanje izdvaja se iz Obiteljskog zakona. To je možda i dobro jer vidimo iz dosadašnje rasprave koja traje cijeli dan više ili manje svi smo govorili da je taj zakon prenormiran. Međutim, meni se čini da i ovaj zakon iako ima 42 članka na nekoliko stranica mislim da je i on prenormiran za ono što je uspio reći, a malo imam i primjedbe da su pojedina područja vrlo nejasno definirana, pojedini članci su u koliziji i kroz daljnji dio rasprave to ću pokušati i ukazati. Naime, članak 7. zaista je dvojben. On uvodi generacijsku solidarnost i u ovom prijedlogu se govori da ako roditelj koji ne stanuje sa djetetom ne ispunjava obavezu uzdržavanja u cijelosti ili djelomice na temelju ovršne isprave i ako se učini vjerojatnim da djed i baka po tom roditelju nisu u mogućnosti zadovoljiti njegove minimalne potrebe za uzdržavanjem onda se ostvaruje pravo na privremeno uzdržavanje. Tu je osnovni prigovor po tome što zaista je vrlo teško iščitati što to znači ako se učini vjerojatnim? Svaka novčana obaveza trebala bi biti određena i odrediva, ona bi morala omogućiti ovršni postupak i djed i baka bi trebali imati tu obavezu ako je ostvaruju po odluci suda da bi se moglo namiriti to plaćanje isto tako ovršnim postupkom, a ako se ne poseže za time onda zaista to ne bi trebalo tu niti stajati. Ponavljam, zakon bi trebao biti svima jasan, zakon bi trebao biti jasan pogotovo jer je ovaj zakon imam dojam pisan prosječnoj populaciji koja bi trebala bez nekakvih odvjetnika ili posrednika znati ostvariti svoja prava. Članak 12. govori o stranačkoj sposobnosti i navodi tko su sve stranke u postupku. Sve što se provodi u centrima za socijalnu skrb provodi se po Zakonu o upravnom postupku. Zakon o upravnom postupku šire govori što su sve stranačke sposobnosti, ovdje se to govori da je to dijete, roditelj sa kojim dijete stanuje ili druga osoba. Mislim da dijete ne mora biti stranka u postupku, on je uopće osnova toga postupka i taj dio moguće, nije bitno ali mislimo da ne bi trebalo tu stajati. Kod članka 13. uvodi se da dijete mora imati posebnog skrbnika. Mislimo da će to odugovlačiti postupak iz razloga što je cilj i namjera ovog zakona da se ta sredstva ostvare što brže. Imenovanje posebnog skrbnika iziskuje i vrijeme i novac, a nije potrebno iz razloga što dijete i roditelj kod kojeg dijete stanuje nisu u koliziji jer se imovinska obaveza ustvari određuje onom drugom jel' roditelju a ne onome kod koga dijete stanuje. I sasvim je dovoljno da to dijete zastupa taj roditelj. U članku 14. mislimo da postoji jedno isto tako nespretno određivanje, vezano da se obveznik uzdržavanja ne saslušava u postupku ako bi to odugovlačilo postupak. To se kosi sa ustavnim pravom sa člankom 26. Ustava gdje se obveznik uzdržavanja stavlja u nepovoljniji položaj bez obzira što mi bili i koliko na njega ljuti, a ovdje smo čuli dosta u tom smislu mišljenja jel', ali sve osobe su pred sudom jednake. Također je to i derogiraju se odredbe Zakona o općem upravnom postupku gdje se govori o tome da svaka stranka ima pravo na sudjelovanje u postupku, predlagati dokaz u postupku, očitovati se o izvedenim dokazima itd. U članku 16. taksativno nabrajanje u kojim će se slučajevima odbiti zahtjev ustvari je u postupnosti nepraktično jer može se dogoditi da se unaprijed određivanje nekih mogućnosti otvorit će se mogućnost pravne praznine ako se sve usput budi rečeno neće moći pobrojati i mislimo da nije dobro to nabrajati već bi bilo sasvim dovoljno da se kaže da se zahtjev odbija kada nije osnovan. Ali to može se još nadograditi i nadoreći. Također, članak 18. govori šta je sadržaj rješenja, Zakon o upravnom postupku točno govori kako rješenje mora izgledati i članak 98. kaže da svaka izreka rješenja mora biti kratka i određena pogotovo iznos mora biti jedino određen konkretno, izmjenama se može mijenjati. Zbog toga članak 22. gdje se automatski usklađuje visina privremenom uzdržavanja, mislimo da nije dobro. Centri za socijalni radi imaju obaveze jednogodišnje revizije i samo nadopunom rješenja može se promijeniti ako je došlo radi promjena radi imovinskog stanja ili odluke Vlade Republike Hrvatske o visini iznosa privremenog uzdržavanja jednim dopunskim rješenjem. Ono što mene najviše zbunjuje je članak 25., do sada je bilo jasno rečeno da pravo na privremeno uzdržavanje ima, ostvaruje i dijete kao isplatu na teret državnog proračuna koje obavijesti centra za socijalnu skrb, općinsko državno odvjetništvo može zahtijevati natrag od obveznika uzdržavanja kroz zahtjev za povrat sredstava u državni proračun. Dakle, u članku 25. bi trebalo biti jasno rečeno tko, što, kome, i kako pod kojim uvjetima treba vratiti. Međutim, taj članak je zaista zbunjujući i mislim da bi propisi trebali biti jednostavni da ih svi razumijemo i mislim da to u slijedećem čitanju se može zaista popraviti. Također nije jasno u članku 26., 27.,koji su po meni, po nama tu totalno u koliziji jer se ne zna tko određuje obavezu povrata tih sredstava, da li centar za socijalnu skrb ili državno odvjetništvo. Ako to radi centar za socijalnu skrb, kojim to dokumentima i koji je to postupak. Odluke kojima se nekome nalaže isplate donose sudovi. Ovakvim modelom centri za socijalnu skrb bi bili na neki način parasudbena institucija i to nije u skladu sa Zakonom o socijalnoj skrbi jer centri nemaju ovlaštenje rješavati sporne stvari i donositi one odluke u kojima se nalažu isplate. Stvarni učinak ovog zakona bi mogao unijeti konfuziju. Dakle, da ne bi se smatralo, i odmah želim razlučiti mi podržavamo sve dobre namjere koje proizlaze iz toga da se saživi institut privremenog uzdržavanja da djeca ne budu zakinuta zbog neodgovornosti roditelja, da se roditelj koji ima sredstava za uzdržavanje svoga djeteta a on ga izbjegava uzdržavati, svakako kazni i povratom sredstava svakako u državni proračun. Kazneni postupak je po ovom zakonu izbjegnut, on više ne postoji, ali mislimo da način na koji je pisan, pravnici kažu nomotehnički uređen, nije jasan i doći će do zbrke, doći će ko konfuzije. Mislimo da će to onemogućiti daljnje isplate privremenog uzdržavanja, da će se smanjiti broj korisnika pogotovo ako se ne riješi ovo, ova dvojba oko djeda i bake. Jer ako se zaista misli po ovom zakonu da će ostati obaveza djeda i bake roditelja koji je obavezan uzdržavati, da i oni sudjeluju u uzdržavanju onda će to u nedogled odužiti proces, odnosno rokove ostvarivanja prava na uzdržavanje jer ona odredba oko visine uzdržavanja, dakle ona alimentacija koja je prilikom brakorazvodna sudskom presudom obaveza ocu ili majci, nema veze kojem roditelju, nije obvezujuće i na djeda i baku. Dakle, taj roditelj kod koga dijete stanuje morao bi tužiti djeda i baku da se onda odredi njihova visina uzdržavanja, u slučaju da izbjegavaju opet ide se na ovršni postupak i to bi zaista moglo dovesti u sumnju da li je predlagatelj zakona želio da se taj rok u kojem će se ostvariti pravo na privremeno uzdržavanje skrati sa dosadašnjih 6 ili 7 mjeseci na 3 mjeseca kako se kaže u prijedlogu ili je to samo uvođenjem ovog generacijskog modela solidarnosti razlog da se taj proces odugovlači. I zato bi to trebalo, članak 7. i 14. u tom smislu svakako konkretizirati, da to bi trebalo biti jasno inače se stiče dojam da bi kao i sa zamjenom opskrbnina po Zakonu o pravima Hrvatskih branitelja sa zajamčenom naknadom po Zakonu o socijalnoj skrbi moglo doći do drastičnog smanjenja prava onih kojima je to pravo neophodno.
Hvala lijepa poštovana kolegice. Sada imamo tri replike unutar kluba. Poštovani zastupnik Tomislav Klarić prva replika.
Uvažena kolegice zastupnice, spomenuli ste članak 25. i način koji može dovest u dilemu vezano za povrat isplaćenih sredstava u državni proračun koje su isplaćene za uzdržavanje djeteta, po meni ne postoji ništa vrjednije što čovjek može imati od djeteta koje si je stvorio i o kojem moraš brinuti. Ovdje se spominju djed i baka, ako parkirate bilo gdje ovdje u Zagrebu automobil platite onih pola sata, drugih pola sata, nakon ta dva pola sata već vam je ispod brisača kazna od 100 kuna. Ovdje po ovim člancima kako su razvrstani vam daje, tom roditelju koji ne vodi brigu o svojem djetetu mogućnost čak da se žali na nekakvo rješenje, za nekoga ko je plaćao da bi to njegovo dijete moglo donekle normalno živjeti. I slažem se u potpunosti s vama da bi ove članke, upravo članak 25., članak 26., članak 28. trebalo doradit upravo u ovom smislu kako ste i vi to rekli i definirat onaj dio koji se odnosi na djeda i baku. Bacati sav teret u ovom smislu na djeda i baku, a imajući živuće roditelje koji ne vodi brigu o svome djetetu mislim da je u najmanju ruku dvojbeno. Dakle kaznene odredbe po ovom pitanju moraju biti vrlo jasne, definirane, sa vrlo kratkim rokovima i bez mogućnosti nekakvih žalbi na nekakva rješenja jer iz državnog proračuna nekome je za njegovo dijete plaćeno da bi to dijete uopće moglo normalno funkcionirati. Hvala.
Nova replika poštovana zastupnica Đurđica Sumrak.
Hvala vam lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Pa evo ga jedan dio moje replike bio je upravo vezan uvažena kolegice za repliku kolege koji vam se obratio prije, međutim slažem sa s vama i u cijeloj vašoj raspravi i podržala bi. Ne zato što smo iz kluba zajedničkog, sigurno kao i vi razmišljamo treba kazniti neodgovorne roditelje, zaista treba kazniti. Međutim vidite ono što meni, a o tome smo i govorili, bivše ministarstvo se zvalo Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti. Današnje ministarstvo se zove Ministarstvo socijalne politike i mladih. Kakva je važnost međugeneracijske solidarnosti i obitelji i naravno važnost hrvatskih branitelja upravo je dana i u ovom naslovu bivšeg ministarstva. Danas prije ne znam od ujutro se govorilo o Obiteljskom zakonu, neki su rekli ne može se ljubav propisati, ne može se ja se slažem, sigurno da ne. Preambula nekih zakona kao što je Obiteljski u koji ja isto smatram kao i vi da bi se možda i moglo ovo uzdržavanje kraće riješiti, brže riješiti i metnuti u taj Obiteljski zakon, ali možda bi preambula toga zakona trebala govoriti o toj međugeneracijskoj solidarnosti o ljubavi o poštovanju, ali nemoguće je jer niti se ministarstvo nadležno, ministrica nije danas s nama, nikako nije htjela prihvatiti nego je naprosto je ukinula nešto što je ipak davalo nadu da je ta obitelj i ta međugeneracijska solidarnost i hrvatski branitelji negdje u središtu države u srži naše Hrvatske da se o njima na posebni način brine.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku poštovana zastupnica Nada Murganić.
Poštovana kolegice evo ja sam zaista u ime kluba, dakle u ime svih nas, ali uvijek izvjestitelj daje nekakav ton rasprave koju iznosi u ime kluba ali nadam se da sam uspjela prenijeti naš stav da treba svakako omogućiti da dijete nije krivo za neodgovornost roditelja koji ga je obavezan uzdržavati i da zakon treba omogućiti da se iz sredstava državnog proračuna na neki način supomogne uzdržavanju tog djeteta. I upravo zbog toga želimo da članci zakona koji je sada kod nas na raspravi budu jasni, da točno znamo da li se radi o tome da će se na lakši način ostvariti pravo na privremeno uzdržavanje, da će taj rok ostvarivanja tog prava biti kraći i da li što podržavamo u potpunosti, treba zahtjevati da se osigura povrat sredstava u državni proračun od onoga tko je bio obveznik uzdržavanja. Dakle, namjera ovog zakona je dobra ako to bude to tako u člancima jasno, a ako ostanu neke dvojbe, ako ostane pravna praznina, ako postoji mogućnost da zbog pravnih propisa koji su kod nas uglavnom nedorečeni, a iz našeg Ministarstva socijalne politike i mladih idu čudno pisani zakoni koji su jako opširni ali koji nisu precizni, koji su jedni s drugima u koliziji. Apeliramo još jedanput da se ti članci poprave i da bude jasno da li se ide na lakše i poboljšanje uvjeta ostvarivanja toga prava ili će se zbog uvođenja članka 7.to odugovlačiti.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Ivan Šuker, replika.
Hvala lijepa. Kolegice MUrganić u potpunosti ste u pravu da ovaj zakon koji bi trebao riješiti životne drame na one na koje smo najosjetljiviji, a to su djeca, nije dovoljno konkretiziran i ključne odredbe su određene u načelnoj razini. Država ima instrument temeljem kojega može utvrditi imovinsko stanje jednog od roditelja onog koji je obveznik uzdržavanja,međutim niti u obrazloženju zakona niti u jednom članku ovog zakona se taj instrument to ne spominje, a to je OIB. I krajnje je vrijeme da ova Vlada prestane bježati od OIB-a. a jedan od razloga za uvođenje OIB-a je bio između ostaloga rješavanje i ovakvih problema i rješavanje socijalne politike jer bez pravovremene informacije o imovinskom stanju onoga tko želi da mu država plaća što je njegova obveza nikada nećemo riješiti ovaj problem i ovaj zakon neće biti primjenjiv. I druga stvar, imamo i Zakon o ovrhama ili Ovršni zakon prema tome mislim da tu ne treba previše pričati ali je to trebalo ugraditi u dva ili tri članka ovoga zakona. A također mi smo u ovom Visokom domu izglasali Zakon o fiskalnoj odgovornosti i on je stupio na snagu ako se ne varam prije dva mjeseca i tada smo tim zakonom definirali da prilikom svakog prijedloga ovakvog zakona onaj predlagatelj mora između ostalog naznačiti umjesto ove otrcane već fraze, ocjene izvora sredstava potrebnih za provođenje ovog zakona procjenu fiskalnog učinka ovoga zakona. Procjene fiskalnog učinka ovoga zakona nema, a Hrvatska se nalazi u mjerama prekomjernog deficita i to isto govori danas sutra ako se potroši ovo što je navodno osigurano na poziciji 102, a ne znamo koliko je to, da se ovaj zakon neće moći provoditi i opet će se prelamati preko leđa onih koji su najnemoćniji i kojima je pomoć najvažnija i najbitnija. Dakle, država ima instrumente samo je pitanje da li želimo iz ovog ili onog zakona ugraditi u zakon i provoditi te zakone jer ne može se provoditi socijalna politika nad onim tko ima nekakvu imovinu koja je daleko nadilazi njegove socijalne … /Govornik se ne razumije.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku poštovana zastupnica Nada Murganić.
Pa evo biti ću kratka. Kolega Šuker ja se zaista isto sa vama slažem da je OIB instrument po kojem dođemo vrlo lako do podataka o svim i dohodovnom, imovinskom i svakom drugom prihodu i stanju svakog korisnika. I Ministarstvo socijalna politike i mladih a i mnoga naša ministarstva su vidimo u informatizaciji, centralizaciji, u skupljanju jedinstvenih podataka uložili dosta sredstava i nadamo se da će oni uroditi plodom. I zaista preko OIB-a i preko informatičkog sustava u kojem se može ući i u stanje, ne znam i računa i banaka, može se ući u trag onima koji imaju sredstva izbjegavaju uzdržavanje svog djeteta. Ali i iskorištavanje socijalnih sredstava koji su namijenjeni zaista za one kojima su itekako potrebiti.
Hvala lijepa. Na redu je Klub zastupnika u Hrvatskom saboru Hrvatskih laburista i poštovani zastupnik Nenad Pleše. Kako je naglasak kolega? Pleše. Kratki, O.K. Izvolite.
Poštovani predsjedniče Hrvatskoga sabora, uvažena zamjenice ministrice sa suradnicom, kolegice i kolege. Pred nama je Prijedlog zakona o privremenom uzdržavanju kao produkt Obiteljskog zakona a donesen kao posebni propis zbog toga da jače i efikasnije zaštiti prava djeteta na uzdržavanje. Pa samim time kada se govori o pravima djeteta, njihovom uzdržavanjem onda bih ja digao dvije ruke u zrak za takve zakone. Pa pravo djeteta na uzdržavanje je ako obveznik uzdržavanja dulje od tri mjeseca neprekidno od dana pokretanja ovršnog postupka radi uzdržavanja ne izvršava svoju obavezu. Onda ta obaveza uzdržavanja prelazi na bake i djede. A šta se događa u današnjoj situaciji kada se teško živi i kada su vjerojatno te mirovine baka i djeda premalene i sklapa se kraj sa krajem da bi onda te bake i djedovi mogli preuzeti odgovornost odnosno izvršavanje obaveze. Dijete to pravo može koristiti najdulje tri godine, to mene sada posebno smeta zašto je to tri godine i koje su to tri godine. Da li su to one od prve do četvrte, četvrte do sedme ili kada dijete krene u školu. Ta visina privremenog uzdržavanja je 50% od propisanog minimalnog uzdržavanja a to je 17% od prosječno isplaćene plaće u Republici Hrvatskoj za djecu do 6 godina starosti pa tih 50% iznosi nekakvih 465 kuna. Za djecu od 7 do 12 godina to iznosi 547 kuna itd.. Našao sam podatak da 2010. godine u Republici Hrvatskoj 40 tisuća djece nije primalo alimentaciju. 2012. godine taj podatak je bio da 60 tisuća djece ne prima. Strah me je i pomisliti da takvim tempom u 2014. godini 80 tisuća djece možda ne prima alimentaciju. I kada bi tih 60 tisuća djece primilo taj minimum propisanog privremenog uzdržavanja od 465 kuna to bi državu koštalo nekakvih 334 milijuna kuna. Na poziciji ministarstva za uzdržavanje i privremeno uzdržavanje djece osigurano je na poziciji 102 31 milijun i 800 tisuća kuna. To je samo 10% od onoga što bi se moglo tražiti a govorimo o pravima djece. Proći ću samo ukratko kroz članke predloženog zakona pa ću se dotaći članka 14. gdje se govori ako se ne može dokazati tj. nemogućnost uzdržavanja od strane bake i djeda iz članka 7. stavka 1. ovoga Zakona dovoljno je da se ono učini vjerojatnima na temelju istinite izjave roditelja s kojim dijete stanuje. Zaštita u tom članku je u članku 3. za istinitost izjava i točnost danih podataka stranke u postupku odgovaraju materijalno i kazneno. Pitam se čemu takva odredba kada se može provjeriti preko centra za socijalnu skrb ili porezne uprave i preko OIB-a i imovina i primanja. Dalje u članku 15. govorimo o saslušanju obveznika uzdržavanja. Obveznik uzdržavanja će se saslušati u postupku osim ako bi to odugovlačilo postupak. Pa mislim da se obveznik uzdržavanja mora saslušati i mora mu se istaknuti prilika da iskaže svoje mišljenje osim ako se ne odaziva na pozive na saslušanje tada svakako treba postupak skratiti. U članku 17. imamo troškove postupka. Sredstva za redovite troškove i postupka koje snosi centar osiguravaju se u državnom proračunu. Pa mene sada zanima da li su ta sredstva za financiranje privremenog uzdržavanja planirana u okviru limita Ministarstva socijalne politike i mladih ili su to neka druga sredstva s neke druge pozicije. U članku 27. kaže da stavak 1. "Centar će po službenoj dužnosti donijeti rješenje kojim će obvezniku uzdržavanja naložiti da u roku od 8 dana plati Republici Hrvatskoj isplaćeni iznos privremenog uzdržavanja za svako jednogodišnje ili kraće razdoblje isplate ako je privremeno uzdržavanje trajalo kraće od jedne godine sa pripadajućom zateznom kamatom. A šta će se dogoditi ako centar odnosno Republika Hrvatska ne može naplatiti ako nema mogućnosti, odnosno nema prihoda od obveznika uzdržavanja, kako ćemo onda povratiti ta sredstva. Isto tako da li postoji mogućnost da obveznik uzdržavanja to zlorabi pa omogući sebi prihod od nekakvih 50% od obveznog uzdržavanja za dijete. Ako zlorabi tu odredbu na kraju godine dobije račun iz centra, uplati tih 50% sredstava, šta će biti s onih drugih 50% sredstava koje je morao odnosno trebao uplatiti za uzdržavanje svog djeteta. Na kraju bih se vratio na posljedice koje će donošenje ovog zakona proisteći pa ste tako naveli da centar za socijalnu skrb svakih godinu dana donosi rješenje kojima nalaže ocu da vrati Republici Hrvatskoj sredstva koja su isplaćena temeljem privremenog uzdržavanja. Zašto ocu, zar to ne može biti majka? Znači to bi trebalo bit obveznik uzdržavanja. Ovim zakonom pojednostavljuje se povrat i osiguranje sredstava isplaćenih za privremeno uzdržavanje. Iz tih razloga bio bih slobodan predložiti da bi trebalo razmisliti da se produlji korištenje prava na privremeno uzdržavanje na više od 3 godine i na punoljetnu djecu dok se školuju odnosno završe fakultet kako to inače stoji i u odredbama Obiteljskog zakona u članku 290. Uzdržavanje punoljetnog djeteta. Evo toliko ukratko. Mi ćemo svakako u ovom prvom čitanju podržati ovaj prijedlog zakona, a volio bih da se o ovim mojim crticama razmisli i ugrade u drugo čitanje. Hvala lijepa.
Hvala lijepa kolega Pleše. Nastavljamo s raspravom po klubovima zastupnika u Hrvatskom saboru. Na redu je Klub zastupnika HDSSB-a i poštovani zastupnik Dražen Đurović. Izvolite kolega Đurović.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospođo zamjenice ministrice, zastupnice i zastupnici. Stav sam zapravo rekao kad je bilo riječ o Obiteljskom zakonu. Mogu ga još ponovit kad je riječ i o ovoj točci. Dakle, privremeno uzdržavanje kroz nekoliko odredbi, ne moraju bit ovih 30-tak, moglo je biti i manje, se zapravo moglo inkorporirati u onaj glomazni Obiteljski zakon. Kad je bilo mjesta za 530 članaka, bilo bi još za 20-tak članaka jer zapravo izravno se nadovezuje na problematiku koja je obrađena u Obiteljskom zakonu. I zapravo je nejasno zašto se onda pojavljuje kao zasebni zakon jer i u samom prijedlogu ovog materijala stoji da je u tijeku donošenja novog Obiteljskog zakona i zapravo se ubuduće da Konačnim prijedlogom Obiteljskog zakona određeno da će pojedine odredbe stupit na snagu od 1. srpnja. Kako ne bi došlo do pravne praznine izrađuje se ovaj poseban propis. Obiteljski zakon i tako neće vjerojatno stupit ili će stupit neposredno prije 1. srpnja. Prema tome, nejasno ostaje zašto ovaj zakon stoji kao nekakav sui generis zakon zaseban i predstavlja jednu odvojenu pravnu normu praktički u istom području kojim se bavi Obiteljski zakon. Dakle to privremeno uzdržavanje je samo po sebi mjera koja je u redu. Eto država na neki način preuzima obvezu plaćanja kad netko ne isplaćuje svoju roditeljsku obvezu odnosno alimentacije. Imam možda nekoliko pitanja. Prvo pitanje što je rekao kolega prije zašto tri godine. Prema dostupnim podacima u Saveznoj Republici Njemačkoj 6 godina, ta obveza u Austriji je 5 godina, evo mi smo izabrali nekakvu trogodišnju obvezu privremenog uzdržavanja. To je jedno pitanje. Dobro, možda i Republika Hrvatska nema više resursa financijskih pa može samo tri godine pokrivat ovakvu jednu obvezu recimo. I drugo pitanje koje se meni nameće to je zašto se upravni postupak odvija preko centra za socijalnu skrb i na to se uključuje državno odvjetništvo. Na što ovo mene podsjeća? Mene ovo podsjeća zapravo na manjak koordinacije i međuresorne suradnje između državnih ministarstava jer mi se čini, dakle ovo je zapravo jedan postupak u kojem se izdaje nekakva državna cesija ili mjenica za neki iznos i nakon toga će se izvršiti povrat. Postupak ide preko centra za socijalnu skrb, povrat putem Državnog odvjetništva i njegovog građanskog odjela. Uz malo suradnje sa Ministarstvom financija i korištenjem OIB-a što je rekao kolega, vjerojatno se moglo to puno učinkovitije, primjerice provesti sa Ministarstvom financija i preko FINA-e jer de facto se radi samo o državnom plaćanju ukoliko se postupak treba utvrdit stanje, provesti nakon toga i završiti naplatu. Čemu centri za socijalnu skrb zapravo ovdje, ja ne znam koliko su oni kadrovski uopće i da li su ovakve poslove radili da oni zapravo utvrđuju da postoji potreba za nekakvom naplatom, da se ta naplata vrši, da se vrši povrat. To su, ne vidim. Ja imam osjećaj da je zapravo ovdje završilo na centrima za socijalnu skrb samo zato što oni potpadaju pod resor vašeg ministarstva i kako već nitko s nikim ne funkcionira ili slabo funkcionira, onda eto da vi to sve zajedno zaokružite u okviru svog ministarstva. Iako kažem, imamo FINA-u koja sve oblike ovrha provodi pa može i ovu vrstu ovrhe provest pri povratku ili to de facto kaže nekakva cesija ili mjenica koju država plaća u slučaju kad je netko neuredan platiša i ne plaća zapravo alimentaciju. A oni već imaju uspostavljene mehanizme, mehanizme i plaćanja i povrata novca u razno raznim drugim slučajevima. Mislim da bi zapravo bili učinkovitiji s jedne strane, a s druge strane ne bi teretili i Državno odvjetništvo koje ima itekako šta raditi, a zapravo ne da se u svom građanskom odjelu. Bit će velik broj ovih predmeta, a pitanje je koliko to zapravo bi uopće trebalo potpadati pod djelokrug rada Državnog odvjetništva. Tako da je prijedlog pod jedan da što sam i rekao prethodno u zakonu, zapravo ovaj zakon ukorporirati u Obiteljski zakon gdje onih 500 i nešto članaka tud i ovih dvadesetak. Drugo, da razmislite ili barem obrazložite zašto tri godine, a ne pet ili šest kao što je u Njemačkoj i Austriji. I treće, da vidite da li je taj mehanizam, uspostavljeni mehanizam upravnog postupka preko Centra za socijalnu skrb zapravo najsretniji ili bi možda bilo sretnije uz neku suradnju sa Ministarstvom financija. Ako niste razgovarali ili možda razgovarate da vidite da li oni imaju bolje mehanizme, zapravo jednostavno provedbe ovog plaćanja i kasnije povrata preko FINA-e. Mislim da imaju. Evo toliko, hvala.
Hvala i vama poštovani kolega. Na redu je klub HNS-a u Hrvatskom saboru i poštovana zastupnika Sonja König.
Hvala lijepo predsjedniče Hrvatskog sabora. Kada bih napisala knjigu o vama ili nama nazvala bih je "Muke po prezimenu", ali sve ste, sve ste bolji. Hvala lijepa [[Upadica predsjednik: Oprostite je li napredujem imalo?]] Vrlo [[Upadica predsjednik: A to je važno da zabilježimo. Hvala lijepa. Važno da se zabilježi.]] Hvala lijepa poštovani predsjedniče našeg Sabora, poštovana zamjenice ministrice sa suradnicom, kolege i kolegice. Zašto netko tko može ne želi sudjelovati u uzdržavanju svog djeteta ili djece malo kome čini mi se može biti jasno i razumljivo, ali takvih slučajeva kao što smo čuli ima i nisu rijetki. Ima naravno i onih koji nisu u mogućnosti plaćati alimentaciju, ali na pitanje jednoj odvjetnici koliko je u praksi roditelja koji stvarno nemaju novca za plaćanje alimentacije, a koliko je onih koji ne žele plaćati za uzdržavanje djeteta pa prikrivaju prihode i imovinu na temelju svog dugogodišnjeg odvjetničkog iskustva ona odgovara, odgovorila je ima i jednih i drugih, no više je ovih koji ne žele platiti uzdržavanje svog djeteta. Ideja i cilj predloženog Zakona o privremenom uzdržavanju je umanjenje tog problema i uspješnije i promptnije plaćanje alimentacije. S tim problemom se mnoge institucije i roditelji bore već dugi niz godina, ali za sada na žalost ne toliko uspješno i o tome je s pravom i dobro govorila u prijašnjoj raspravi kolegica Ingrid Antičević Marinović. I bilo je raznih ideja i pokušaja da se taj problem bolje riješi. Predlagalo se osnivanje državnog fonda za privremeno uzdržavanje djece, govorili se o tome i na ovom mjestu, pisale su se peticije, izradile strategije, a za to vrijeme se dešavalo i još uvijek se dešava da sudski procesi za naplatu alimentacije traju godinama. Zapravo možemo reći da zbog dugotrajnosti parničnih postupaka u kojima suci čak ni u situacijama višegodišnjeg sudovanja ne izriču privremene mjere i sudovi doprinose kršenju prava djeteta, da na vrijeme primi uzdržavanje od roditelja s kojima ne živi. Kada je majka jedne studentice u mom susjedstvu podnijela tužbu kći joj je bila na početku srednje škole, a danas studira na zagrebačkom Pravnom fakultetu i prije je položila Obiteljsko pravo nego što je dobila alimentaciju. Istina treba reći i da je spor trajao toliko dugo jer je presuda zbog žalbi oba roditelja dvaput ukidana, te je predmet dvaput vraćen na ponovno suđenje. Dešavalo se često i na to je upozoravala i pravobraniteljica za djecu da zbog nedovoljno zakonski jasno definiranih pretpostavki za stjecanje prava na privremeno uzdržavanje jedan centar za socijalnu skrb na primjer u Ličko-senjskoj županiji za identični slučaj ima potpuno različitu praksu u tumačenju i primjeni odredbi od na primjer onog u gradu Zagrebu. Ovim zakonom omogućit će se i jedinstveno postupanje centara za socijalnu skrb, te nadležnih državnih odvjetništava jer su jasnije definirane pretpostavke za ostvarivanje prava na privremeno uzdržavanje. Propisan je i postupak, određeno je trajanje prava i uređene su pojedinosti isplate iznosa privremenog uzdržavanja. Ako dakle roditelj tri mjeseca alimentaciju ne plati predloženim zakonom Centar za socijalnu skrb preuzima plaćanje na sebe. Vrijeme u kojem dijete ne prima alimentaciju ili je prima samo u djelomičnom iznosu ovim prijedlogom prepolovit će se. Dakle, umjesto šest, odnosno sedam mjeseci po novome će se već nakon tri mjeseca neplaćanja ili djelomičnog plaćanja alimentacije moći aktivirati mehanizmi da dijete od države dobije privremeno uzdržavanje. Dobro je i to što će država promptnije tražiti i povrat novca. Svake godine centar će poslati obvezniku rješenje o iznosu koji je država uplatila za uzdržavanje njegova ili njezina djeteta, a to će ujedno biti i ovršna isprava kojom će Državno odvjetništvo pokrenuti ovrhu. Do sad je država podsjećam takve slučajeve utuživala svake tri godine. Možda zvuči ironično, ali dugotrajnost postupka može biti i prednost u jednom slučaju kod izricanja zatvorske kazne za roditelje koji ne izvršavaju svoju obvezu uzdržavanja. Jer dok je osuđenik u zatvoru šansa da zarađuje i plaća privremeno uzdržavanje je naravno manja. Takva sankcija ne jamči istodobno realizaciju djetetovog prava na uzdržavanje već posredno i otežava namirenje tražbine. Naime, počinitelju kaznenog djela zatvorska kazna onemogućava stjecanje zarade kojom bi se mogla namiriti naravno obveza uzdržavanja. I tu je onda riječ o svojevrsnom začaranom krugu koji na kraju nikome čini se a i očito je tako da ne donosi dobro. I s tim problemom se muče i države koje što se tiče osmišljavanja i implementacije zakonskih rješenja ove vrste imaju puno, puno više iskustva od nas. Neki su se dosjetili da roditelji koji ne mogu uzdržavati odnosno koji ne mogu izvršavati svoje obaveze vrijednost iznosa alimentacije mogu ili moraju odraditi kroz javne radove ili nešto slično. O toj ideji možda možemo i mi malo podrobnije razmisliti. Jer prema podacima MUP-a broj kaznenih djela povrede dužnosti uzdržavanja raste. U 2013. godini prijavljeno je 934 kaznena djela povrede dužnosti uzdržavanja što je za 31% više u odnosu na prethodnu godinu kada je bilo takvih slučajeva prijavljeno 713. Nadamo se da će ovaj zakon doprinijeti tome da tih slučajeva bude manje, a mi evo u svakom slučaju vjerujemo da će zakon doprinijeti uspješnijem i promptnijem plaćanju alimentacije i zato će ga klub HNS-a podržati.
Hvala lijepa. Poštovana zastupnica Đurđica Sumrak ima jednu repliku.
Hvala vam lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Uvažena kolegice König govorili ste o jednom slučaju i dobro ste rekli nije to jedinstven, bilo bi to dobro da je jedinstven slučaj pa da o tome nema ali o promptnosti države vidite kad sve sagledamo unatrag, a eto i kroz ovaj zakon u jednom dijelu pa onda se čovjek zapita da li je i ovoj državi sada i prije u stvarnosti promptno bilo naplatiti porez? Jer neplaćeni porez ako nije netko platio ne može ostvariti neke potpore. Na primjer ako se nisu platile kazne za auto ne možeš registrirati auto, ako nisi platio struju isključe ti, ako nisi platio vodu isključe itd., a onda se ako nisi platio alimentaciju za dijete u stvarnosti imaš mogućnost suditi i suditi. Može li država biti promptnija? Pa ako postoji registrirano znači da nije plaćen porez, da nije plaćena kazna pa zar ne može biti registrirano da nije platio netko tako nesavjestan bez srca uopće ne želim više trošiti vrijeme na takve otpadnike ja bih rekla u društvu pa da se njega na neki način kazni? Da on ne može ostvariti svoja prava. Evo to bi bilo promptno. Alimentacija djeteta ja mislim da je jednako važna kao državi porez, kao registracija auta. Alimentacija djeteta i dijete je važnije od svega toga. Pa ja mislim da bi u budućnosti a moguće je i sada vrlo lako država i promptno to mogla riješiti. Registar onih neplatiša, registar alimentacija, sve se vodi, vidi se, nisi ej ne možeš ostvariti svoja prava. Eto.
Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Sonja König.
… [[Govornica naknadno uključena.]] kolegice Sumrak u pravu ste i kad govorite o promptnijem rješavanju i spisa vjerujem da će se donošenjem novog Zakona o sjedištima državnih odvjetništava koji smo raspravili ovdje prije nekoliko dana i koji je i vaš klub najavio da će podržati riješiti puno slučajeva sudskih, odnosno sporost sudskih slučajeva jer će tim zakonom sudski spisi biti ravnomjernije raspoređeni i vjerujem brže rješavani. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Sudjelovanje u raspravi nemam pravo, ali komentar imam pravo. Puno više kolegica zastupnica raspravlja o ovoj temi, istodobno je odnos zastupnica i zastupnika sada 7-13 u korist kolegica zastupnica što inicira da se radi o problemu koji više pogađa majke. Nije fer od kolega zastupnika da ne sudjeluju u takvoj raspravi. Sada prelazimo na pojedinačnu raspravu zastupnika u trajanju od 10 minuta. Na redu je poštovani kolega Domagoj Hajduković. Nema ga u sabornici, gubi pravo rasprave o ovoj temi. Poštovana kolegica Tatjana Šimac-Bonačić, pravo na njezinih 10 minuta. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Pa nije ni čudo što ima toliko žena kao što ste primijetili vi i zapazili u Hrvatskom saboru sada na ovoj temi jer je nažalost čak 84% žena zapravo pogođeno neplaćanjem alimentacije. Problem koji prati svaki razvod je zapravo uzdržavanje djece. Jedno od pitanja je uvijek kad se roditelji razvode tko će plaćati alimentaciju odnosno kod koga će biti dijete? Kad pogledate u razvodima onda uvijek se kaže da treba reći djeci da ih roditelji obadvoje vole, da će se isto brinuti za njih, da nema razvoda između samog djeteta i roditelja onog s kojim dijete nije. To su sve riječi koje su ono treba skinuti kapu onome tko može to reći, odnosno tko se može toga držati. Međutim, zbilja je realnost sasvim drugačija. Međutim, uređenje ovakvog privremenog uzdržavanja djece u postojećem zakonu od 2003. godine nije zadovoljavajuća upravo zbog toga što se u praksi uvidjelo da postoje razni problemi, da su to bili mukotrpni procesi, da je to sve išlo na štetu djece i upravo zbog toga pozdravljam ovaj predloženi zakon i mislim da će taj predloženi zakon sigurno učiniti značajne korake prema jačoj i efikasnijoj zaštiti djeteta, odnosno prava na njihovo uzdržavanje. Inertnost sustava sigurno da ne smije biti jer intertnost sustava može samo pogodovati onima koji izbjegavaju plaćanje alimentacije. I to naročito onima koji svjesno izbjegavaju plaćanje. A biti samohrani roditelj sigurno da je svugdje velika odgovornost, velika obveza i jedan vrlo težak balast odgovornosti. Samohrani roditelji su pored toga sigurno suočeni sa razno raznim oblicima diskriminacije, a isto tako i sa financijskim problemima. Još jedan podatak da se raspada danas skoro svaki treći brak. Iz takvih brakova pretpostavlja se da u ovom trenutku u Hrvatskoj ima čak nekoliko tisuća desetaka, desetaka tisuća djece rastavljenih roditelja. Razvodom braka briga sigurno da ostaje obveza obaju roditelja bez obzira što naravno dijete je, ostaje s jednim roditeljem dok drugi odlazi. Problem je tisuće djece rastavljenih roditelja koji ne primaju alimentaciju i uvijek se pitamo i sigurno imamo primjere iz možda i obitelji, prijatelja i okoline kako tome zapravo stati na kraj. Znate slučajeve da su dosadašnje neplatiše su bile i u zatvoru, međutim od toga nema nitko koristi, nema ni država, nema ni to dijete, nema ni roditelj, nema nitko. Prema tome, i dalje roditelj ne prima tu alimentaciju za dijete. Glavni problem su zapravo oni roditelji koji, neki nemaju ali neki i ne žele plaćati alimentaciju. Evo spomenula sam da je 84% u biti žena koje su pogođene tim neplaćanjem alimentacije. Znači te žene imaju sigurno jednu stresnu situaciju zbog cijele te priče i financijskih problema itd., to isto naravno štetno djeluje na dijete jer sigurno je takva situacija vrlo nezdrava i ta majka ima manje možda i volje i vremena posvetiti se tom djetetu. Prema tome, država ne smije tolerirati tu činjenicu da velik broj roditelja odbija plaćati alimentaciju i zato govorim, podražavam i ovaj zakon koji će poboljšati to stanje jer to ne mora boljeti državu, boliti državu ali sigurno boli to dijete odnosno roditelja koji ostaje s tim djetetom. Znači, ponavljam inertnost sustava se ne smije dozvoljavati. Dakle, prijedlogom zakona koji je pred nama sigurno da će se spriječiti brojne zloupotrebe od strane obveznika uzdržavanja koje su u primjeni instituta privremenog uzdržavanja dosada uočene. Bilo je potrebno sustavnije, jasnije, potpunije urediti upravo ovaj sistem. Kad govorimo o nedorečenosti te da moram spomenuti koje su to, to je bilo problem nejasnih odredbi i o visini, o trajanju tog prva, nedovoljna naravno definiran postupak povrata isplaćenih sredstava od obveznika uzdržavanja. I naravno da je potrebno bilo, a to se ovim prijedlogom zakona i rješava. Bilo je danas govora zbog čega se zapravo izdvojilo ovo područje iz Obiteljskog zakona, ja bi i to pozdravila, zašto, zato što se na taj način apostrofira važnost ove problematike jer mislim da ukupan broj korisnika ovog prava je zapravo 3698, a ukupan iznos privremenog uzdržavanja za maloljetne korisnike je oko 30, skoro 38 milijuna kuna. Prema tome, to je iznos koji je vrlo bitan i koji je, zato kažem da je dobro da se zapravo ovo područje izvadilo iz Obiteljskog zakona, odnosno naglasilo kao važnost. I na kraju, kolegice i kolege jačanje pravna zaštite ne smije se očitovati samo u priznavanju određenih prava, nego naravno njihovim ostvarivanjem putem procesnih mehanizama, a upravo ti procesni mehanizmi su navedeni u ovom prijedlogu zakona. I što mi je ohrabrujuće, definira se i nadzor nad provedbom zakona, odnosno institut privremenog uzdržavanja, instituta privremenog uzdržavanja djece jer postoje i jako dobri zakoni, ali ako nema nadzora, odnosno ako nema mogućnosti sagledavanja da li se provodi kako treba nekada vrlo često se ne provode. Evo, hvala lijepa.
Hvala i vama poštovana kolegice. Imamo repliku poštovanog zastupnika Dubravka Bilić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Kolegice Šimac-Bonačić zapravo ja bih počeo od ovoga vašeg zadnjega dijela gdje ste naglasili da je dobro da je ovo poseban zakon, a ne dio Obiteljskog zakona, jer na ovaj način se zapravo izdvaja, apostrofira važnost ovoga problema. Ovo zapravo nije, moglo bi se reći, evo iz onih stvari koje smo čuli, zastrašujućih brojki zapravo koliko djece ne dobiva, ne ostvaruje svoje pravo na uzdržavanje. Evo i kolegica Sumrak je zapravo rekla da ne želi govoriti o tim ljudima jer ne može iz zapravo svrstati u neku kategoriju jer ne uzdržavaju svoju vlastitu djecu. Ali to je zapravo civilizacijsko pitanje. I ono što nas sve mora mučiti zapravo gdje smo kao civilizacija, kao društvo dospjeli da ne brinemo o vlastitoj djeci. Da li je to namjerno, ako je namjerno tek onda je zastrašujuće, ako je to iz nekih ekonomskih razloga koji su opravdani onda možemo možda malo progledati kroz prste, pa može država uskočiti i mora država uskočiti i pokazati zašto zapravo država i postoji, da pokaže tu svoju socijalnu komponentu, i socijalnu notu. I meni je evo posebno drago da iz našega ministarstva dolazi ovakav jedan prijedlog koji upravo naglašava to da bit države nije da stoji sa strane i da gleda da se čudi, nego da djeluje i da pomogne upravo u ovome socijalnome dijelu gdje najviše i može i mora pomoći. I kad je evo predsjednik napomenu zapravo da najviše to pogađa žene, i vi ste sami rekli da je 84% žena zapravo opterećeno ovim problemima. Ja bih zapravo rekao da to najviše pogađa djecu i to je ono zbog čega ovaj zakon trebamo podržati i u svakom slučaju treba omogućiti djeci da ostvare svoja prava.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Tatjana Šimac-Bonačić.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa kolega Biliću, slažem se s vama da je država na ovakav način pokazuje tu jednu socijalnu komponentu, međutim isto tako ovim zakonom, prijedlogom zakona pokazuje i odgovornost prema državnom proračunu jer tek sada imamo načina na koji način će se ta sredstva vratiti. A kad bi govorili o vraćanju, zapravo dobivanju alimentacije, sigurno svaki slučaj ima svoju jednu vrlo tužnu i tešku priču. A kad pitate socijalne radnike, znate kakva je njihova reakcija na ovaj zakona? Kaže, hvala Bogu da napokon imamo načina kako ćemo pomoći našim sugrađanima jer do sada jednostavno nisu mogli, to se jako dugo prolongiralo, a na ovakav način ipak smo napravili korak naprijed. Hvala.
Hvala i vama poštovana kolegice. Poštovana zastupnica Romana Jerković. Nema je u sabornici, gubi pravo rasprave po ovoj temi. Na redu je poštovana zamjenica ministrice socijalne politike i mladih, Maja Sporiš, završna riječ.
Hvala lijepo poštovani predsjedniče Hrvatskoga sabora. Evo, ja bih se samo osvrnula u završnoj riječi na nekoliko konstatacija koje su ovdje iznesene, čini mi se da su neke stvari možda malo promakle u čitanju i nisu možda dobro protumačene. Naime, netko je ovdje rekao da bi podržao ovaj zakon ako bi znao da će on osigurati brže ostvarenje prava na privremeno uzdržavanje te ako će osigurati povrat sredstava. U tom smislu skrenula bih pažnju na članak 7., stavak 4. koji navodi i tu postoji značajna razlika u odnosu na prije, da dijete iz stavaka 1. i 2., znači dijete koje je, prima to pravo, znači dijete iz stavka 1. i 2. ovog članka ima pravo na privremeno uzdržavanje ako obveznik uzdržavanja ne ispunjava u cijelosti ili djelomično svoju obvezu uzdržavanja dulje od 3 mjeseca neprekidno od dana pokretanja ovršnog postupka radi ostvarivanja uzdržavanja, nekad je u aktualnom Obiteljskom zakonu bilo je 7 mjeseci. Što se tiče povrata, tu bih skrenula pažnju na članak 27., stavak 1. i stavak 5., centar će po službenoj dužnosti donijeti rješenje kojim će obveznik uzdržavanja naložiti da u roku od 8 dana od dana dostave rješenja plati RH isplaćeni iznos privremenog uzdržavanja i stavak 5., žalba protiv rješenja iz stavka 1. ovog članka ne odgađa izvršenje, e upravo to izvršenje je ona ovrha o kojoj se zapravo ovdje govorilo, da se ovrha kao takva ne spominje, e upravo to izvršenje je ta ovrha. Sredstva su osigurana, uvaženi zastupnik Pleše je rekao da na stavkama, na ime privremenog uzdržavanja ima 31 milijun, u prošloj godini utrošeno je na ime privremenog uzdržavanja 29 milijuna. Hvala lijepo.
Hvala i vama poštovana zamjenice ministrice. Imamo dvije replike, prva je poštovane zastupnice Nade Murganić. Izvolite.
Hvala poštovani predsjedniče. Poštovana zamjenice, ja na neki način smatram da ste možda u ovom dijelu sada pojašnjenja govorili o dijelu rasprave koji sam ja iznosila u ime kluba. Naime, ja sam zaista spominjala članak 7. gdje sam ustvari isticala ovaj stav 1. gdje se kaže, ja ću samo dio govoriti, na temelju ovršne isprave i ako se učini … da djed i baka po tom roditelju nisu u mogućnosti zadovoljiti njegove minimalne potrebe i članak 25. u kojem se jasno govori o tome da bi trebalo izvršiti povrat sredstava u državni proračun, nije po meni dovoljno jasno. Dakle, u tom dijelu smo izražavali sumnju da će zbog nejasnog definiranja pojedinih zakonskih odredbi doći do nekakvih mogućnosti da se izbjegavaju obveze. I rasprava je išla u tom pravcu da članci budu jasni, odredivi, određeni da ne bi moglo biti različitih tumačenja i to je bilo, se odnosilo uglavnom na tu generacijsku solidarnost koja nije dovoljno jasna.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Ivan Šuker, replika.
Hvala lijepo. Dakle, gospođo zamjenice, članak 27. stavak 5. je nešto što možete vidjeti u nizu zakona gdje se kaže da žalba na rješenje ne odgađa izvršenje naplate, to je daleko od ovrhe i ovršnog postupka. Ja sam samo, kad sam govorio o OIB-u kao instrumentu da se dođe vrlo brzo do imovine onoga koji je obveznik uzdržavanja, a isto tako i ovršni zakon, nije dobro ako imamo zakone koji su relativno dobro postavljeni da u zakonima u kojima se oni trebaju primjenjivati da to jasnije naglasimo. Jer kažem, ovo, članak 5., stavak 27. je daleko od ovrhe i ovršnog zakona, on samo definira nešto ako se žalite morate platiti bez obzira da li, ako to ne platiš, što će se dogoditi, to je drugi dio priče. Ali je ključna priča da se utvrdi imovinsko stanje i zato taj OIB je bitan i kod socijalnog statusa, davanja socijalnih naknada, a isto tako imate puno slučajeva u ovom trenutku u Hrvatskoj gdje obveznik uzdržavanja djeteta radi vani i onda plaća alimentaciju 1000 kuna. Njegova alimentacija od 1000 kuna sigurno nije u postotku na ono što on zarađuje vani jer vani plaća s obzirom na stručnu spremu, itd. sigurno preko 2000 eura. Prema tome, imate niz stvari koje naprosto se moraju primjenjivati ako želimo da ovaj zakon bude primjenjiv i efikasan i nažalost previše zakona smo u ovoj državi donijeli koji su mrtvo slovo na papiru.
Hvala lijepa. Iscrpili smo listu prijavljenih zastupnika za raspravu i replike i odgovore na repliku. Sad ćemo zaključiti raspravu o Prijedlogu zakona o privremenom uzdržavanju. Glasovat ćemo kad se steknu uvjeti za glasovanje. Zastat ćemo sa raspravom i radom u plenarnoj sjednici. Nastavit ćemo sutra u 9,30 sa 3. točkom usvojenog dnevnog reda. - Prijedlog zakona o potporama za očuvanje radnih mjesta, prvo čitanje, P.Z.E., br. 666 Hvala lijepa. Vidimo se sutra ujutro. Prijedlog Zakona o privremenom uzdržavanju, prvo čitanje, P.Z. br. 656. Rasprava je zaključena. U skladu s prijedlozima radnih tijela Hrvatskog sabora dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Prihvaća se Prijedlog Zakona o privremenom uzdržavanju. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedlog zakona. Molim da se izjasnimo o prijedlogu zaključka. Tko je za? Hvala. Tko je protiv? Ima li netko suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je većinom glasova, 77 glasova za i 29 suzdržanih glasova donesen predloženi zaključak.