Poštovane kolegice i kolege započet ćemo sa radom i kao što sam jučer najavio popodne počet ćemo sa: - Konačnim prijedlogom Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sigurnosti prometa za na cestama, drugo čitanje, P.Z.E. broj 616 Predlagatelj je Vlada RH temeljem Članka 85. Ustava RH i Članka 172. u svezi s Člankom 190. Poslovnika Hrvatskog sabora. Prigodom rasprave o ovoj točci dnevnog reda primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnijeti do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost te Odbor za pomorstvo, promet i infrastrukturu. Želi li predstavnik predlagatelja dati dodatno obrazloženje? Da, poštovani državni tajnik u MUP-u Žarko Katić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovane gospođe zastupnice, gospodo zastupnici dopustite mi da ukratko izložim Konačan prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sigurnosti prometa na cestama. Vlada RH predlaže ovaj zakon ove dakle izmjene Zakona o sigurnosti prometa na cestama kako bi se podigla razina sigurnosti na hrvatskim cestama, kako bi se smanjio broj poginulih, ozlijeđenih i materijalne štete. Držimo da je broj stradalih na našim cestama još uvijek iznimno velik unatoč svim naporima koji se ulažu da bi se on smanjio i u prošloj godini u RH bilo je 7,7 poginulih na 100.000 stanovnika dok je prosjek EU 5 poginulih na 100.000 stanovnika, a svakako treba težiti što manjem broju i onim zemljama koje imaju najmanje poginulih u EU dakle oko 3 na 100.000 stanovnika kao što su Švedska, Irska, Nizozemska, Danska i Velika Britanija. Vlada RH ovim konačnim prijedlogom zakona utvrđuje da dosadašnje prekršajno pravne sankcije, dakle odvraćanje počinitelja od ponavljanja nezakonitog ponašanja nisu dale dovoljno rezultata i da je potrebno te sankcije pooštriti. Posebno ističemo problem recidivizma, dakle ponavljanja koji po našem mišljenju do sada ipak nije bio dovoljno sankcioniran treba dati veći naglasak na kažnjavanje recidivista jer oni čine i najgore i najteže prekršaje u prometu koji imaju najpogubnije posljedice. Vidimo da ponašanje velikog broja vozača, to je utvrđeno i različitim istraživanjima i dalje nije, ne ide u prilog sigurnosti prometa na cestama. Tu posebno ističemo nepropisno korištenje mobilnih uređaja za vrijeme vožnje, nevezanje sigurnosnoga pojasa, nepropisan prijevoz djece u vozilima. Vjerujemo da će ove izmjene i dopune zakona pridonijeti smanjenju broja prometnih nesreća i stradavanja u njima, da ćemo se približiti cilju utvrđenom u Nacionalnom programu sigurnosti cestovnog prometa da do kraja 2020. godine prepolovimo broj stradalih u odnosu na 10 godina ranije. Mi se jesmo približili ali još uvijek nismo dosegli taj cilj i radit ćemo i poduzimati ćemo sve mjere i aktivnosti kako bismo se približili tome cilju i smanjili broj stradalih. Držimo da osim edukacijom i prevencijom koji svakako trebaju biti na prvom mjestu, ali i zajedničkim i koordiniranim radom svih dionika koji utječu na sigurnost cestovnog prometa, da ćemo dakle ovim izmjenama utjecati na svijest sudionika u prometu o potrebi strogog poštivanja prometnih propisa i odvratiti ih od ponovnog činjenja najtežih prometnih prekršaja. Uvode se i neke nove mjere kao što je privremeno oduzimanje vozila vozačima koji čine najteže prometne prekršaje i na taj način se oduzima sredstvo počinjenja prekršajnog djela i sprječava ih se njihovo daljnje sudjelovanje u prometu. Isto tako za najteže prekršaje predlaže se propisati minimalno trajanje zaštitne mjere zabrane upravljanja motornim vozilom ovisnosti o, u ovisnosti o broju ponovljenih prekršaja unutar raspona koji je propisan zakonom odnosno Prekršajnim zakonom dakle unutar 3 godine. Kanimo pojednostaviti provjeru broja negativnih prekršajnih bodova, zaštitnih mjera te valjanosti vozače dozvole putem web stranica MUP-a. Preciznije definiramo odredbe koje se odnose na ukidanje vozačkih dozvola za vozače koji su skupili 9 ili 12 negativnih prekršajnih bodova. Cilj je također postići maksimalno u našim planovima a to je 98.%-tno korištenje sigurnosnog pojasa kod vozača i putnika u vozilima sukladno nacionalnom programu koji sam ranije spomenuo. Također budući da znanje i vještina upravljanja motornim vozilom na cestama polaze od polaganja, od učenja u autoškoli i polaganja ispita i cilj je povećati kvalitetu, transparentnost i objektivnost u postupku polaganja ispita iz znanstvenog predmeta upravljanje vozilom u autoškolama. Ponoviti ću još jednom, onih 8 najtežih prekršaja za koje se predlažu povećanje novčanih sankcija i to su oni prekršaji koji, čijim činjenjem nastaju i najteže prometne nezgode i najteže posljedice. Dakle sa prijedlogom ovog zakona, sa dosadašnjih 5 do 15 tisuća kuna povećavaju se kazne na 10 do 20 tisuća kuna za ovih 8 teških prekršaja a to je vožnja u suprotnom ili zabranjenom smjeru na autocesti, brzoj cesti ili cesti namijenjenoj isključivo za promet motornih vozila. U prošloj godini bilo je samo, reći ću samo, dakle brojčano 39, to zvuči dakle mali broj prekršaja ali u njima je stradalo 6 osoba smrtno. To su svakako jedan od najtežih mogućih radnji u prometu. Sljedeći prekršaj koji će se sankcionirati ovom kaznom je prekoračenje dozvoljene brzine kretanja u naseljenom mjestu za više od 50km na sat. Ovakvih je prekršaja u prošloj godini zabilježeno 1243. I razlog, oni su bili razlog za ukupno 22% prometnih nesreća. U tim nesrećama stradalo je 158 osoba ili 49% od svih poginulih. Sljedeći prekršaj koji se ovako sankcionira ovim najtežim kaznama jest namjeran prolazak kroz crveno svjetlo, odnosno prolazak kroz svjetlo bez smanjenja, crveno svjetlo bez smanjenja brzine, povećanjem brzine ili prolazak kroz dva ili više crvenih svjetala. Takvih prekršaja u prošloj godini je zabilježeno gotovo 5 tisuća a u njima je kao posljedica takvih prekršaja smrtno je stradalo 12 osoba. Zatim ova sankcija predviđena je i za odbijanje podvrgavanja ispitivanju radi provjere ima li u organizmu alkohola ili droge, dakle odbijanja alkotestiranja primjerice, zatim vožnja pod utjecanjem alkohola iznad 1,5 promila, ili vožnja pod utjecajem droga. Zatim upravljanje vozilom prije stjecanja prava na upravljanje. U prošloj godini zabilježeno je 8 tisuća 258 ovakvih prekršaja ili 1,1. Dakle preko 1% osoba koje su počinile od svih prekršaja bilo je, činile su osobe koje uopće nisu imale pravo na upravljanje vozilom. Zatim upravljanje vozilom dok je vozačka dozvola ukinuta zbog prikupljenih negativnih prekršajnih bodova. To je 7. i 8., 8. prekršaj upravljanje vozilom dok je vozačka dozvola oduzeta, dok je vozač isključen iz prometa ili mu je izrečena mjera privremenog oduzimanja vozačke dozvole ili zaštitna mjera. Dakle osim za ova najteža djela u prometu novčana kazna se povisuje značajnije i za prekršaj ne korištenja sigurnosnog pojasa za vrijeme vožnje s sadašnjih 500 na 100 kuna. U prošloj godini utvrđeno je ukupno 85 tisuća 464 prekršaja ili 11,8% od ukupnog broja prekršaja a u prvih 5 mjeseci ove godine evidentirano ih je već 31 tisuća 770. Dakle to je po učestalosti drugi prekršaj nakon prekršaja prekoračenja brzine. Osobito rizično je nepropisno prevoženje djece u vozilu i prijedlog je da se za taj prekršaj sankcionira sada sa 1000 kuna, do sada je kazna iznosila 500 kuna. U prošloj godini poginulo je troje djece u prometu a teško ozlijeđeno 109. Smatramo da trebamo utjecati na roditelje ili roditelje koje odgovaraju za djecu da ih odgovornije prevoze u vozilu. I na koncu od ovih čestih prekršaja izdvojio bih nepropisno korištenje mobitela za vrijeme vožnje. Sankcija, dakle kazna se povećava sa 500 na 1500 kuna. U prošloj godini utvrđeno je ukupno 41 tisuća takvih prekršaja ili 5,7% od ukupnog broja prekršaja. Vidimo da sve više ljudi koristi mobitel i za razgovor i za provjeru nekih aplikacija i uzrok su očito korištenje mobitela a uzrok prometnih nezgoda koje su se svakako mogle izbjeći na nekim mjestima gdje na ravnim dijelovima ceste neobjašnjivih prelazaka na drugu stranu i slično. Teško je utvrditi u svakom slučaju je li razlog mobitel ali ako se izuzme nekakav srčani ili moždani udar, dakle nekakvo teško zdravstveno stanje koje je moglo nastupiti u tom trenutku očito da ono što upućuje na drugi prekršaj to je svakako nepropisno korištenje mobitela za vrijeme vožnje. Ukratko sam bio iznio i ostale, dakle propisivanje određenih drugih mjera kao što su zaštitne mjere, povećavanje negativnih prekršajnih bodova u određenom rasponu za pojedini prekršaj. Tu bih istakao da se upravo maksimalni broj negativnih bodova za pojedini prekršaj, a to je 6, izriče za onih 8 najtežih prekršaja koje sam uvodno istakao. Ukratko bih iznio razlike između prvog, prijedloga zakona i konačnog prijedloga zakona. Temeljem rasprave koja je provedena u ovome domu izmijenjen je Članak 1. ovoga zakona, dakle gdje je i definicija brzih cesta. Zatim na prijedlog Odbora za unutarnju politiku, ali i pojedinih zastupnika u raspravi na plenarnoj sjednici izmijenjen je Članak 9. koji propisuje prekršaj za prekoračenje brzine van naselja za više od 50 km. U konačnom prijedlogu zakona propisuje se samo novčana kazna u iznosu od 5 do 15.000, dakle to je ostalo iz prijedloga zakona, a briše se i odustalo se od alternativnog propisivanja kazne zatvora u trajanju do 60 dana. Dakle, to se ne nalazi u konačnom prijedlogu zakona. Na prijedlog Odbora za zakonodavstvo izvršeno je nomotehničko uređenje u Člancima 18., 24., 38. i 55. Na prijedlog Ureda vijeća za nacionalnu sigurnost propisano je da vozila Sigurnosno obavještajnih agencija se izuzimaju od primjeni odredbi Članka 150. ovoga zakona. U Članku 40. precizirano je dostavljanje podataka o osobama koje su vozile vozilo u trenutku počinjenja prekršaja ako ga nije vozio njegov vlasnik, tu se u cilju smanjenja određenih manipulacija i javljanja da je vozilo vozilo u tom trenutku ili taj dan više osoba, piše o stipulaciji koja će onemogućiti dakle takve manipulacije i, a sve sukladno i dosadašnjoj sudskoj praksi koju smo htjeli pretočiti u ovaj zakon. Isto tako u tom Članku 40. dopunjuje se da počinitelj prekršaja osim troškova čuvanja vozila, snosi i troškove premještanja oduzetoga vozila. Određene primjedbe izrečene od radnih tijela i zastupnika nisu mogle biti prihvaćene, prvenstveno one koje su bile usmjerene na smanjenje propisanih sankcija, dakle predlagatelj ostaje pri predloženim sankcijama odnosno njihovoj visini jer držimo da kod višestrukih prekršaja, kod najtežih prekršaja gdje mora postojati svijest da se čini prekršaj mora biti odgovarajuća i sankcija. Nije se moglo prihvatiti ni primjedbu Odbora za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost da se uvede mogućnost izricanja dva ili više upozorenja prije izricanja kazni, obzirom na odredbe Prekršajnog zakona koji propisuje da se upozorenje izriče ako se utvrdi da je počinjen prekršaj za kojeg je propisana kazna u novčanom iznosu do 1.000 kuna ili u nekim drugim slučajevima, dakle kada prekršajem nije izazvano ometanje ili ugrožavanje drugih sudionika u prometu odnosno ako je prekršaj bio osobito lake naravi, a počinitelj prije nije činio slične prekršaje i može se očekivati da će izricanje usmenog ili pisanog upozorenja postići svrhu kažnjavanja. Nismo mogli prihvatiti ni prijedloge Odbora za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost i Odbora za pomorstvo, promet i veze u vezi snižavanja dobnog kriterija za instruktore vožnje, dakle tražili su da instruktori vožnje mogu biti osobe mlađe od 24 godine jer u pitanju je poduka drugih osoba o upravljanju vozilom gdje je potrebno određeno iskustvo u vožnji jel određeno životno iskustvo i obzirom na druge promjene u ovom zakonu koje su provedene, koje su usvojene koncem 2017. godine zbog usklađivanja sa Europskom direktivom o uslugama trenutno i prema podacima Hrvatskog autokluba imamo dovoljno instruktora i tu ne vidimo problem da bismo morali snižavati dobnu granicu za instruktore vožnje. Osim ovih sankcija o kojima se najviše govori kad se mijenja ovaj zakon, a u ime predlagatelja mogu reći da nikako nije bio cilj sankcija puko kažnjavanje, nego zaista upozorenje onim najtvrdokornijim počiniteljima prekršaja, a ovdje nije riječ o bilo kakvim prekršajima nego prekršajima koji vrlo često dovode do smrti, stradavanja i teških ozljeđivanja, dakle da sve druge mjere i akcije, upozorenja i edukacije nisu urodile plodom, dakle za takve osobe držimo da je bilo nužno propisati teže sankcije za koje vjerujemo da će ih odvratiti od počinjenja daljnjih najtežih prometnih prekršaja. Ali MUP u suradnji sa drugim tijelima svakodnevno i uporno radi na preventivnim aktivnostima i policija smatra da treba proaktivno djelovati na suzbijanju negativnih trendova u sigurnosti cestovnog prometa tokom cijele godine, sustavno raditi na preventivnim aktivnostima prvenstveno ih usmjeriti na najugroženije kategorije osoba i sudionika u prometu kao što su djeca, mladi vozači, pješaci, biciklisti, vozači motocikala i osobe starije životne dobi. Svima su vam poznate naše akcije Poštujte naše znakove koja je postala nezamjenjiv dio početka svake školske godine u osnovnim školama, prometna učilica je jedna web aplikacija za stjecanje prometne kulture koja je postala dio građanske uljuđenosti kod osnovno i srednješkolaca. Sa Udrugom Roda s kojom djelujemo na zaštiti djece kroz akciju autosjedalica uvijek i bez iznimke nastojimo educirati roditelje da koriste autosjedalicu na pravilan način i povećaju sigurnost svoje djece u prometu. U suradnji sa cestarskim tvrtkama, gradovima, općinama i županijama sanirano je puno opasnih mjesta u zadnjih 15-tak godina gotovo 170 takovih mjesta, dakle na onim mjestima gdje su bile učestale prometne nesreće i gdje je bilo stradavanja ljudi, nakon sanacije na tim mjestima više se ne bilježe prometne nesreće. Naravno policija kako bi mogla obaviti kvalitetno nadzor nad sigurnosti prometa na cestama, treba i moderniju i bolju opremu i uređaje, od uređaja za nadzor brzine preko dovoljnog broja vozila, ostalih uređaja kao što su alkometri, fotoaparati, testeri na drogu, motociklističke odore i kacige, reflektirajući prsluci, ježevi, mjerna kolica itd., sva ona oprema koju koristi prometna policija u nadzoru nad sigurnosti prometa na cestama. U tom smislu nabavljen je odnosno u postupku nabave je i određeni broj fiksnih uređaja za nadzor brzine kretanja vozila kojih trenutno ima 28, a ormara i kućišta ima postavljenih 62, dakle trenutno je u fazi nabave još 59 fiksnih uređaja i 22 kućišta koja će biti postavljena na području svih policijskih uprava i postaja, trenutno ove fiksne, stacionarne kamere imamo postavljene na području 6 policijskih uprava Zagrebačkoj, Splitsko-dalmatinskoj, Primorsko-goranskoj, Osječko-baranjskoj, Karlovačkoj i Varaždinskoj. Isto tako u poodmakloj fazi nabave su i 76 ručnih uređaja za mjerenje kretanja brzine vozila. Svi naši ovi, naši aktivnosti koje provodimo ne mogu dati rezultata ako ne bude se u njih uključio najširi krug institucija, ali i udruga i pojedinaca. Osobito je važno naravno da vozač kad završi svoje školovanje i edukaciju za vozača, kad položi vozački ispit da on bude u najvećoj mogućoj mjeri osposobljen za samostalno upravljanje vozilom, dakle kvaliteta rada auto škola nam je vrlo bitna, sigurnost vozila kroz tehničke preglede za koje držimo da su u RH primjerno organizirani, dakle trebamo na tome dalje uporno raditi da imamo što kvalitetnija ispravna vozila, da imamo bolje ceste, ali sve to skupa nije dovoljno ako pojedinac kad sjedne za volan i uključi se u promet ne bude psihofizički spreman i zdrav i svjestan opasnosti koje vožnja nosi. Iako nas i dalje jako pogađaju podaci koje policija gotovo svakodnevno objavljuje o broju alkoholiziranih vozača za upravljačem svoga vozila, ti brojevi se smanjuju, ali očito nedovoljno da bi značajnije utjecali na sigurnost cestovnog prometa. Dakle, edukacija, ali kad edukacija i prevencija ne postižu rezultat za određeni broj osoba, to je svakako manji broj ljudi, manji broj vozača, nužno je i propisati primjerene sankcije i onda te sankcije u brzim redovitim postupcima i primijeniti na zakonit način. Tu dakle treba onda osim MUP-a i prekršajni sudovi na koje dolaze takvi predmeti, odrađivati ih u određenom primjerenome roku i ujednačiti svoju praksu da svatko kad dođe s određenim optužnim prijedlogom da zna otprilike da će biti i adekvatno kažnjen sukladno težini prekršaja koji je počinio. Mogu sa ipak određenim zadovoljstvom reći da rezultati sigurnosti prometa na cestama u ovoj godini su bolji nego u istom razdoblju prošle godine, u prvih dakle 6 mjeseci i 10 dana imamo 128 poginulih nažalost osoba, ali to je 29 osoba manje nego na isti dan prošle godine ili nekakvih 18%. To je jedan pomak, ali apsolutno nedovoljno da bismo, da naše ceste postanu sigurne i da ne budu mjesto na kojima će se neodgovorni pojedinci iživljavati i ugrožavati živote drugih ljudi. Ja vas kao zastupnike u Hrvatskom saboru pozivam da svojom raspravom, svojim prijedlozima dovedemo do najboljeg mogućega zakona. Još jednom ponavljam nije cilj sankcioniranje ljudi, nitko se ne želi, ni jedna se Vlada ne želi zamjeriti ljudima ali ako je izbor između zamjeranja i smanjenja broja poginulih, ova Vlada se odlučila stati na kraj neodgovornim pojedincima i smanjiti broj stradalih na Hrvatskim autocestama. Evo u ime Vlade ja vas molim da nam u tome pomognete. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Imamo vrlo dug popis replika. Apsolutno prvi se javio poštovani zastupnik Ivan Lovrinović, on je digao pločicu čak i prije nego što je državni tajnik počeo govoriti. Pa izvolite.
Hvala, hvala. Poštovani gospodine Katić, svaki zakon pa i ovaj ima nekih dobrih prijedloga koji mi iz stranke Promijenimo Hrvatsku pozdravljamo. Međutim, smatram da nećete ovim kaznama od 20, 30 tisuća kuna spriječiti obijesne vozače koji ili imaju milijune koji su bogati ili njihovu djecu da ne ponavljaju najteže prekršaje i da ubijaju ljude na cesti. Oni u odnosu na novce koji imaju njima 30 tisuća ništa ne znači. Ako im oduzmete auto oni sutra mogu kupiti novi ili još nekoliko takvih auta. Znači mi iz stranke Promijenimo Hrvatsku se zalažemo i tražimo od vas u ime građana da njih sankcionirate i da se ponašate prema njima kao američki policajci, oni su ubojice na cesti, da im tako i pristupate. I recite molim vas po statistikama od onih za koje je bio predviđen, objesni vozači koji su trebali ići u zatvor, koliko ih je tamo završilo ili je zamijenjeno nekim kaznama ili su pušteni prije.
Hvala. Odgovor poštovanog državnog tajnika.
Poštovani zastupniče, ponavljam još jednom ove najteže sankcije predviđene su za one najtvrdokornije počinitelje prekršaja. Kao što znate obijesna vožnja postala je kazneno djelo i predviđena je u Kaznenome zakonu. Ja vam sad u ovom trenutku brojke ne mogu reći ali brojka protiv tih bezobziranih vozača zaista mora biti uporna i bez milosti. Oni koji siju smrt na cestama moraju biti adekvatno sankcionirani.
Sljedeća replika je poštovanog zastupnika Mladena Karlića. Izvolite.
Hvala. Poštovani državni tajniče, pa teško se složiti sa ovakvim prijedlogom zakona koji donosi ovako drastične kazne za sve Hrvatske građane vozače posebno u ovim uvjetima gdje ljudi žive sa 3 do 7 tisuća kuna u najvećem dijelu. I mislim da će to izazvati veliko nezadovoljstvo građana vozača prema policiji, prema politici i prema nama koji budemo donosili ovaj zakon. Ali ja mislim da su kazne i do sada bile prilično visoke, prilično dobre. A prilog tome govori to što se na licu mjesta plaćalo 50% znači već se umanjivalo da se malo olakša ljudima ili ako plaćate ne znam uplatnicom onda 2/3 što je znak znači da je kazna već velika. Pa i ja se slažem potpuno s ovim da za recidiviste, za alkoholičare, za bahate, opasne vozače treba podići ovo. I ovo slažem se sa ovim dijelom kazne da se nije išlo samo na ove druge građane, znači za pojas gdje čovjek ne ugrožava drugoga a povećati kaznu na 1000 kuna mislim da je stvarno previše i da to nikome neće doprinijeti.
Hvala. Sljedeća replika je poštovanog zastupnika Tomislava Lipošćaka.
Zahvaljujem potpredsjedniče, uvaženi državni tajniče sa suradnikom. Budući da je za vrijeme prvog čitanja između ovih dvaju čitanja a evo čujemo i danas u raspravi, odnosno replikama dosta govora, dosta polemike bilo o visini, zapravo kazni i zapravo pitanje se postavlja jesu li one previsoke ili nisu. Konkretno zanima me postoji li usporedba sa visinama kazni sa drugim europskim zemljama odnosno sa zemljama u okruženju. Hvala.
Odgovor poštovanog državnog tajnika.
Poštovani zastupniče, kazne, visina kazni u odnosu na zemlje EU je slična ili manja kod nas a u odnosu na zemlje okruženja je veća. Veće su sankcije. Mi ovdje odgovaramo za stanje u našoj zemlji. Naravno da ne možemo biti slijepi i gluhi i ne uspoređivati se sa drugima, treba vidjeti dobra iskustva drugih zemalja i primijeniti ih kod nas. Možda je daljnji put da se uvede katalog kazni pa da za određene prekršaje ovisno o prekoračenju ako je ono malo da kazna bude, dakale puno manja a da raste proporcijalno sa povećanjem brzine ili kod recidivista, ne znam prvo ili drugo, prvi ili drugi prekršaj iste vrste da se kažnjava blaže. Imamo određene takve, situaciju i sada u našem zakonu ali možda je, ... [[Govornik se ne razumije.]] cilj je da se ubuduće to i nadogradi i da se napravi jedna finija distinkcija između onih ajmo reći nesvjesnih prekršitelja od onih koji to svjesno i uporno rade.
Hvala. Sljedeća replika je poštovanog zastupnika Marka Sladoljeva.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Dakle poštovani državni tajniče, dakle statistički najmanje i najsigurniji oblik prometa i vani i u Europi i kod nas su Hrvatske autoceste. Dakle vi ste rekli da izmjenama ... [[Govornik se ne razumije.]] želite pridonesti sigurnosti prometa i što manje smrtnih dakle slučajeva. Mi imamo najskuplju autocestu u Europi, ne bi li bila dakle jedan od doprinosa smanjivanja dakle smrtnih slučajeva poticanje hrvatskih građana putem cijene, dakle niže cijene na autocesti. Dakle mi imamo slučaj da hrvatski građani jednostavno nemaju novaca za Hrvatske autoceste, koriste državne ceste koje su puno nesigurnije i mislim da je tu ključ problema. Hvala lijepa.
Sljedeća replika je poštovanog zastupnika Mire Bulja.
Hvala lijepo. Uvaženi tajniče cilj ovoga zakona je plemenit, međutim ne može se sve svesti na kažnjavanje. Kao što je rekao kolega Sladoljev, mi imamo Hrvatske autoceste, autoceste koje su najskuplje u Europi i s time ljudi idu alternativnim cestama, npr. državnom cestom D1. Pa imamo na najprometnijoj cesti, D državnoj cesti gdje ima najviše udesa i gdje sigurnost nije riješena ni u naseljenim mjestima, ni nogostupi. Kao npr. kružni tok u Sinju. Kružni tok koji je kompliciran, gdje je zastoj prometa, gdje djeca idu u školu. To je problem, problem je što Hrvatska očito i jedino opstaje da puni državni proračun. Ja jesam za sankcije ali treba urediti sigurnost prometa na sasvim drukčiji način i ova Vlada se treba tim prioritetima podrediti a ne samo naplaćivati harač autocesta ... [[Govornik se ne razumije.]]
Sljedeća replika je poštovanog zastupnika Mladena Madjera.
Poštovani potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče, slažem se ja sa, da treba sankcionirati pogotovo ove koji su ponavljači. Ali istovremeno moramo rasteretiti naše lokalne ceste i evo sa kolega Bulj što je rekao znači da su previsoke cijene autocesta, da je preveliko opterećenje na lokalnim cestama. I moram napomenuti evo baš direktno Podravska magistrala da postoje neke nelogičnosti u postavljanju samih znakova. Znakovi su postavljeni znatno prije kada smo još imali Fiće, stojadine, sve, da je nemoguće znak sa 90 i ograničenje se spusti na 40. I tu uvijek stoji, sada su postavljene i kamere i policija ali to je nevjerojatno da se, nelogičnosti su u samom postavljanju znakova. Znači da bi trebalo malo provjeriti kako su gdje postavljeni znakovi.
Hvala. Sljedeća replika je poštovanog zastupnika Ante Babića.
Hvala lijepa. Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani državni tajniče. Dakle problematiziramo kazne i njihove visine danas ovdje, barem iz ovih replika zapravo ne govorimo o onim posljedicama koje nam se događaju u našem prometu, odnosno kroz našu prometnu kulturu. Dakle koliko sam vidio studija je pokazala da je gotovo 10% stradalih samo zbog korištenja mobitela, prevedeno u brojke značilo bi to zapravo da 21 ljudski život smo mogli spasiti da se nisu koristili mobiteli. I isto tako vezano zbog prevoženja ili nestručnog prevoženja djece u prometu gdje je smrtnost također velika. Dakle ja svakako pozdravljam prijedloge koje ste odbili iz prvog čitanja bez obzira što neki govore da naša socijalna ekonomska situacija nije povoljna zbog takvih kazni ali zato oni koji voze ne bi trebali raditi prekršaje i onda se ne bi trebali bojati takvih kazni. Ali složio bih se jedino sa gospodinom Karlićem za neke kazne koje ne ugrožavaju život mislim da bi se trebale smanjiti, koje nisu toliko ... [[Govornik se ne razumije.]]
Sljedeća replika je poštovanog zastupnika Ivana Kirina.
Poštovani potpredsjedniče Sabora, poštovani predstavnici ministarstva. Prošle godine na našim cestama izgubilo je život 316 osoba. Prema Nacionalnom programu sigurnosti cestovnog prometa cilj je do 2020. smanjiti broj poginulih na 213. Smrtno strada u Hrvatskoj na milijun stanovnika 77 osoba dok je u Europi prosjek 49 osoba. To je kod nas samo relativno, apsolutni je broj viši jer u Hrvatskoj živi puno manje nego 4 milijuna stanovnika. Spomenuti ću pojam prekoračenja brzine. Na puno mjesta, na državnim, županijskim, lokalnim prometnicama su znakovi ograničenja brzine iz prošlosti kada smo vozili Juga, stojadina sa tigar gumama. Sada su ceste i vozila daleko višeg standarda i mislim da bi prometni stručnjaci trebali revidirati ograničenja.
Hvala. Sljedeća replika je poštovanog zastupnika Ranka Ostojića.
Poštovani državni tajniče, moje pitanje je da li znate da je i do sada bila mogućnost oduzimanja vozila odnosno sredstva za izvršenje kaznenog djela. Vi ste naglasili da se ovdje radi o novom definiranju, pozitivnim propisima RH, oduzimanje vozila je i do sada bila mjera koju je mogao primjenjivati sud i kod prometnih prekršaja. Hvala.
Odgovor poštovanog državnog tajnika.
Poštovani gospodine zastupniče, bilo je i kroz Prekršajni zakon kao mogućnost oduzimanja vozila kao sredstva počinjenja djela ali mislim da smo sad to uredili puno transparentnije i jasnije i da će se moći takve odredbe puno bolje primjenjivati. Hvala.
Sljedeća replika je poštovanog zastupnika Joška Klisovića.
Hvala potpredsjedniče Sabora. Poštovani državni tajniče, usporedba visini kazni u Hrvatskoj sa državama EU mora početi od usporedbi plaća u Hrvtskoj sa državama EU. Dakle ne možemo govoriti o apsolutnim iznosima, možemo govoriti samo o relativnim iznosima koliko stvarno od plaće građanina takva kazna, koliko postotaka ona uzima. Cilj zakona je smanjiti između ostalog i smrtne slučajeve što je svakako dobro i nitko od nas u Saboru nema protiv toga ništa. No ono što želim reći da mi se čini da zakon počiva prvenstveno na represiji, na visokim kaznama a kao što u policiji jako dobro znaju prevencija je ustvari ključ, ključ rješavanja ovakvih pitanja. Pa bi više po mom mišljenju značilo da jedno policijsko vozilo prometuje od Zagreba do Karlovca ili od Karlovca do Zadra i na taj način usporava promet, odnosno usklađuje sa brzinom koja je propisana nego da propisujemo velike kazne i lovimo ih po autocesti. Jednako tako postavljanje onih kutija koje imamo na obilaznici u Splitu, u Rijeci, u Zagrebu je bitno uskladilo brzinu prometa sa znakovima, odnosno sa propisima. Puno više nego samo da dignemo kazne i pustimo ljude na autoceste ili obilaznice kao na El Dorado. Hvala.
Hvala. Odgovor poštovanog državnog tajnika.
Poštovani gospodine zastupniče, zakonom, kazne možemo propisivati samo zakonom. Čim smo se odlučili na promjene zakona dakle taj segment treba dovesti u korelaciju sa stvarnim stanjem i sa potrebama. Sve druge stvari o kojima ste vi govorili i koje podržavam i stoje to obavljamo kroz naše preventivne aktivnosti. Određene prijedloge ćemo svakako prihvatiti. Unapređuje se stalno rad policije i u svakom slučaju vidljivost policije i njihovo sudjelovanje, vidljivost na našim autocestama i cestama pridonosi većoj sigurnosti. To svakako nećemo zanemariti ali ponavljam za one najupornije počinitelje najtežih prekršaja ne vidimo drugoga puta nego strože kažnjavanje.
Slijedeća replika je poštovane zastupnice Dragane Jeckov.
Zahvaljujem uvaženi potpredsjedniče. Gospodine državni tajniče mladi vozači su jedna od najčešćih kategorija vozača koji uzrokuju prometne nesreće ili su pak žrtve istih. Jeste li se dovoljno u ovom zakonskom prijedlogu pozabavili ovom kategorijom? Također, pozdravljam povećanje sankcija, neka od povećanja sankcija koja se odnose recimo na nevezivanje pojasa kod djece, ali sam mišljenja da je neophodno vršiti kontinuiranu edukaciju djece učesnika u prometu i to ne samo na početku školske godine kako je to uobičajeno.
Slijedeća replika je poštovanog zastupnika Anđelka Stričaka.
Hvala. Kolegice i kolege smatram da ćemo se svi ili barem većina složiti s time da za sigurnost prometa uz ponašanje vozača su bitne i ceste i vozila. Također, kad već govorim o toj tematici smatram da svi trebamo poduzeti ali ama baš sve da se smanjuje broj nezgoda, pogotovo sa ozlijeđenim i smrtno stradalim osobama. Da bi postigli taj cilj možda bi trebalo mijenjati malo i pravosudnu praksu. Naime, 2017. godine prema izvješću MUP-a znači utvrđena su 752, 752.785 prekršaja, paralelno s time u izvješću DORH-a iz 2017. stoji da je svega 1.604 kazneno prijavljeno bilo zbog sigurnosti prometa odnosno svega 28 kaznenih prijava za obijesnu vožnju što iznosi 0,003%. Prema tome, smatram da bi i po tom dijelu kaznenih dijela trebalo [[Upadica: Hvala.]] malo poraditi.
Slijedeća replika je poštovane zastupnice Ljubice Lukačić.
Hvala vam lijepa. Poštovani državi tajniče, obzirom da ministarstvo do izrade konačnog prijedloga izmjena i dopuna ovog zakona nije zaprimili prijedloge vladinog Povjerenstva za osobe s invaliditetom kako bi trebao u konačnici izgledati Članak 40., ja znam da ga vi niste mogli izmijeniti u potpunosti. Izmijenili ste stavak 3. u tom članku i to pozdravljam. Međutim, ja vas molim da planirate izmjenu ovoga članka čim zaprimite prijedlog vladinoga povjerenstva obzirom da je to izuzetno važno. Konkretno, pozdravljamo to da će ministar prometa donositi pravilnik, ali nikako uz suglasnost Ministarstva zdravstva jer vezano za znak pristupačnosti to isto Ministarstvo zdravstva nema nikakve ingerencije. Hvala vam lijepa.
Hvala. Slijedeća je replika poštovanog zastupnika Josipa Đakića.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Državni tajniče pa ja bi samo rekao da kazne su dobre ukoliko imaju efekta na smanjenje broja žrtava na cestama, no smatram da kazna za razgovor telefonom tj. mobitelom kad danas su mogućnosti da u automobilu imate bluetooth razgovarate cijelom vožnjom itd. sa 500 na 1.500 kuna je drastično povećana i da neće učiniti nikakve mislim bitne učinke. U okruženju i u Europi u Njemačkoj je recimo 60 EUR-a, mi smo to stavili na 200 EUR-a. Mislim da tu 3 put povećati kaznu je uzaludno i da nema efekata i mislim da treba prihvatiti amandman da se to smanji na ono što je u redu, a to je na 1.000 kuna i kada se plati u 3 dana to je 500 kuna pa bi bilo isto kao i do sada. Mislim da to neće bitno promijeniti zakon ni nadležnost, neće smanjiti broj nesreća, a [[Upadica: Hvala.]] građani standard jednih i drugih je zapravo različit.
Hvala. Želi li izvjestitelj, poštovani tajnik odgovor.
Ja sam odgovorio poštovanom zastupniku Đakiću da nije uporaba mobilnih uređaja je apsolutno zabranjena, zabranjena je držanje u rukama, dakle ako postoje bluetooth, handsfree itd. ona je dopuštena, dakle pozivamo građane da propisno ako moraju, ako je neophodno da onda propisno koriste, a svakako da izbjegavaju nepropisno korištenje mobitela.
Hvala. Želi li izvjestitelj odbora uzeti riječ? Ne, otvaram, o pardon, poštovani predsjednik Odbora za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost. Izvolite.
Poštovane kolegice i kolege Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost dao je više primjedbi na prvom, tijekom prvog čitanja zakona. One u jednom dijelu jesu prihvaćene, ali s druge strane odredbe koje se odnose na postavljanje znakova što je danas bilo istaknuto u raspravi na odboru, pitanje drakonskih kazni itd., ostalo je bez pravih odgovora. I stog razloga Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost na glasanje nije dao podršku ovom zakonu. Hvala.
Hvala lijepa. Sada otvaram raspravu, e imamo i predsjednika Odbora za pomorstvo, promet i infrastrukturu, poštovanog Peru Ćosića.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Odbor za pomorstvo, promet i infrastrukturu Hrvatskog sabora na 41. sjednici održanoj 10. srpnja raspravljao je ovaj Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sigurnosti prometa na cestama, drugo čitanje, izvješće je dostavljeno predsjedniku Hrvatskog sabora, ono je na mailu i samo da obavijestim da je glasovanje održano, 5 za, 1 suzdržani i 1 protiv, tako da predlažemo Hrvatskom saboru da donese Zakon o izmjenama i dopunama konačnog prijedloga Zakona o sigurnosti prometa na cestama.
Hvala lijepa. Sada bih otvorio raspravu i prva će u ime Kluba zastupnika GLAS-a i HSU-a govoriti poštovana zastupnica Nada Turina Đurić. Izvolite.
Poštovani g. potpredsjedniče, g. državni tajniče, kolegice i kolege, budući da smo u prvom čitanju ondje više izrekli skoro sve primjedbe na prijedlog zakona i nismo se uglavnom složili sa ovim prijedlogom koji ide gotovo isključivo u pravcu toga da drakonski kazni prekršitelje, a relativno malo ili gotovo ništa ne radi na prevenciji i naše ključno pitanje odnosno moje ključno pitanje, ja sam jedna od onih odnosno jedna jedina koja je bila protiv donošenja ovog zakona na Odboru za pomorstvo, promet i infrastrukturu, znači ključno je pitanje da li će se ovim defakto isključivim povećanjem, drakonskim povećanjem kazni za pojedine prekršaje postići cilj odnosno postići ono što želi Vlada predlagatelj, a to je da se smanji broj smrtnih slučajeva jer se smatra da su upravo ti pokazatelji najveći krivci da ti smrtni slučajevi su se dogodili. Nisam dobila odgovor odnosno dobila sam odgovor otprilike da se ne može decidirano reći da li će doći do smanjenja broja odnosno dal će se te statistike za RH promijeniti. Te statistike nisu dobre to je činjenica, te statistike su među najlošijima u EU i sigurno da nam je stalo da se to popravi i da se svrstamo među one koji se mogu pohvaliti visokim stupnjem sigurnosti u prometu na cestama. Međutim, stava smo da sa drakonskim kaznama koje se mjere sa najbogatijim državama odnosno društvima u EU i u toj su otprilike razini tad naprosto nećemo postić taj rezultat, a da ćemo pojedine ljude koje stigne ta kazna jer nažalost kod nas je najveći problem da rijetko stigne kazna i bude adresirana i stigne i naplati se i ima efekta, to je najveći problem jer mi u ovom trenutku imamo zakon, imamo kazne, imamo mogućnost, znači da ljude i upozorimo i sankcioniramo i to nam ne funkcionira. Ne može mi nitko reć da nekome uzet 500,00 ili 1.000,00 kn za neke od ovih prekršaja što je danas slučaj, prije donošenja ovog novog zakona da je to malo, to je i danas puno za prosječnog građanina osim ako niste ovaj zakon pisali za saborske zastupnike i ministre i visoke dužnosnike i menadžere po bankama koji će moć plaćat ovakve kazne ako budu radili takve prekršaje ili će imat nekoga na telefonu koga će nazvat da se te kazne stave u ladicu, to je drugi problem, to je problem korupcije koji naravno ne rješavamo adekvatno i zbog čega smo svi nezadovoljni. Znači smatramo da zakon u ovom obliku i s ovim prijedlozima neće polučit rezultate odnosno neće realizirat onaj cilj koji je sebi zadao, a primarni cilj je znači smanjenje broja poginulih. Zato nakon što sam čula i cijeli niz replika sa strane pozicije koji očito isto nisu sasvim baš zadovoljni sa prijedlogom zakona, ne samo zato što se radi o visini kazni, nego upravo zato šta on neće najvjerojatnije polučit one rezultate odnosno onaj cilj koji je sebi zadao. Mislim da je vrijeme da se sveobuhvatnije pristupi problemu i da se ne mijenja samo ovaj zakon, nego da se međuresorno nađe rješenje kako kroz cijeli niz akcijskih planova i strategija, riješi ovaj problem odnosno da se smanji broj poginulih u prometu. To je naravno posao koji je puno dugotrajniji i sveobuhvatniji i ne može se donijet na način kako vi ovdje predlažete. Ovo vjerojatno je nešto što mogu samo pretpostaviti je ne razlog tome da se puni proračun, nego da se na neki način policija odnosno MUP zaštiti od te grube statistike, znači dogodit će se vjerojatno ipak to da će zastrašivanjem nešto malo pasti broj počinjenja nekih prekršaja, da će se policija kao takva oslobodit jednog dijela posla, a znamo da imamo problem u policiji, em su niske plaće, em ih je malo, znači da bi policija djelovala preventivno i kvalitetno, preventivno njih mora biti puno više zaposlenih nego što ih je danas i moraju imat naravno adekvatnije plaće za posao koji rade ako očekujemo da ga rade kako spada i kako treba. To očito ili nismo u mogućnosti ili ne želimo donijeti takvu političku odluku da to tako bude, pa će se sa ovim drastičnim povećanjem ta statistika nekako, pretvorit će se u jednu ravnilovku, malo će ljudi bit više zastrašeni, policija će manje, neće morat naravno radit onaj posao u onom obimu u kojem bi to vjerojatno trebala i svi će bit zadovoljni, znači past ćemo možda na sedam, šest poginulih, što nam je cilj jer je to negdje prosjek na razini EU, a to je tragedija, mi bi trebali donosit pozitivne zakone, mi bi trebali donosit zakone koji problem sagledavaju u temelju, u osnovi i koji ga rješavaju u ovom slučaju međuresorno gdje će puno više udjela imati i Ministarstvo prometa i infrastrukture, mi znamo da smo kao država napravili velike pomake i tad je došlo do drastičnog pada broja poginulih kad smo napravili poluautoceste i autoceste u većem obimu, međutim naša cestovna infrastruktura na razini županija pa i državnih cesta je u velikim problemima, ne znam vjerojatno se većina vas često se vozi i zna da je to tako i mislim da ulaganjem u te ceste, znači lokalne, županijske i državne ceste bi se značajno smanjio broj i broj poginulih i povećala općenito sigurnost na tim cestama. Bilo je cijeli niz prijedloga, jučer smo imali dugu raspravu dosta na Odboru za pomorstvo, promet i infrastrukturu što bi sve trebalo činiti, što bi trebalo sve poduzeti jako je velik broj prijedloga, ljudi svi smo skoro vozači, pa imamo, zamijetili smo cijeli niz propusta koje imamo na cestama od signalizacije neadekvatne, od toga da se godinama nije mijenjalo ništa u tom sustavu ograničenja brzina, da su danas auti ko svemirske letjelice u odnosu na vrijeme kad su donošeni pravilnici o tim ograničenjima brzine itd., itd. Znači, kolege su govorile koji su u lokalnoj samoupravi o tome da i lokalna samouprava može doprinijeti, ali naravno tu se ministarstva moraju, moraju potruditi da u suradnji sa lokalnom samoupravom vide i kako financirati određene projekte, a i kako ih adekvatno provesti. Bilo je govora o kamerama koje su danas sve sofisticiranije pa je kolega jedan iz lokalne samouprave iznio podatak, tražili su od stručnjaka da im izračunaju koji bi rok povrata uloženih sredstava u takvu jednu kameru koju su nabavili bio, ako bi imali samo 3, znači došli su do rezultata da ako bi imali samo 3% od kazni koje se putem te kamere zabilježe i naplate, da bi u roku od 18 mjeseci isplatili kameru koja vrijedi 380.000 kuna. E sad, ako bi se to isplatilo, tako je rekao kolega ja evo što je on reko prenosim, ako je tome tako pa onda mislim ne znam što čekamo da pokrijemo sve nekakve crne točke u Hrvatskoj, ovaj a onda u koje bi roku to državi isplatilo, ako se za 18 mjeseci sa 3% isplati, isplatilo lokalnoj samoupravi. Znači, cijeli niz stvari postoji s kojima se može prevenirati, a mi smo se eto osjetili da drakonski dignemo 5, 6, 7 vrsta prekršaja ne opravdavajući uistinu i s ove govornice ni u jednom trenutku ne želim, ni opravdat, niti pobjeć od toga da mora postojat drakonska kazna za prekršaj koji ugrožava život. Tu da se razumijemo nemamo tu dvojbu, ali kao društvo i kao država moramo učiniti sve što možemo i što je objektivno da možemo prije nego uvodimo ovakve, ovakve kazne. I mislim da mi kao Hrvatski sabor, vidim da su se dosta sad kolege evo kažem u replikama su me ugodno iznenadili moram priznat s obzirom na moju poziciju jučer, gdje sam jedna jedina bila protiv tog zakona, da možda ima nade, pa će Klub GLAS-a da ne uvlačimo neke druge u političke svoje dvojbe, predložiti da se taj zakon povuče sad iz procedure i da se ide u jednu izmjenu ne zakona, samo ovog zakona, nego svih zakona koji utječu na ovu problematiku. Ja sad dalje više neću jer nemam ni vremena navodit cijeli niz primjera gdje bi se moglo učiniti značajne pomake, ali s obzirom da su nam ceste i autoceste imaju one koji se o njima brinu odnosno koncesionare, one na tim se cestama može puno, puno učinit za sigurnost, većina nas se vozi autocestama, vrijeme je pred sezonu odnosno sezona je sad u tijeku, velike su gužve i sulude stvari činimo, sulude stvari. Znači, oni koji upravljaju i održavaju te ceste malo kose, malo mijenjaju branike, zatvaraju pol tih cesta, neki dan je bila ogromna nesreća samo zbog košenja na dijelu riječke zaobilaznice gdje je sudjelovalo nekoliko automobila, moglo je bit 5,6 7 poginulih i možda i više, srećom to se nije dogodilo. Dakle, nek idu pa nek vide kako se u Austriji kosi i ne znam u Njemačkoj i oni kose oko svojih cesta pa se ne radi tako da se 5, 6 km, 10 km autoceste zatvara da se pretvara u jednotračnu to je užasno opasno kad su naravno velike gužve, kad se jedan dio sudionika u prometu ne snalazi jer su stranci, gdje izlaz, gdje uć, gdje izać, imaju svi, svi se rukovode ovim GPS-om koji naravno nije upoznat sa time kako naši koncesionari i kad naši koncesionari kose, mijenjaju branike, iscrtavaju horizontalnu signalizaciju itd., ne. Znači, cijeli je niz stvari na koje bi se trebalo prije utjecat nego donosit ovakve drakonske kazne koje neće polučit rezultate. Ono na što smo svi osjetljivi naravno su djeca, al ono šta možda po meni osobno najviše ugrožava promet je u stvari, su osobe koje sjedaju za volan pod utjecajem alkohola i to značajnim utjecajem alkohola i ja ne znam kako će kazne utjecat na takve ljude koji su to spremni činiti, jer mi znamo šta je čovjek koji je pijan, evo otprilike ne sluša ni sebe niti ikog oko sebe, a još manje razmišlja o zakonima i o tome kolika ga kazna slijedi. Znači to je jedan dio populacije koji će nas sasvim tu proći ispod radara i gdje apsolutno neće imati nikakvog efekta to šta smo mi propisali kaznu kad se on otrijeznio. Tako da mislim i da ćemo prijedlog, ja mislim da hoćemo, da ćemo dat prijedlog da se ovo povuče i da se malo sveobuhvatnije krene u ovu problematiku na način da iz korijena rješavamo problem, hvala lijepo.
Hvala lijepo. Slijedeći Klub zastupnika je onaj Stranke rada i solidarnosti i nezavisnih zastupnika u ime kojeg će govoriti poštovani zastupnik Kažimir Varda, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani tajniče sa suradnikom, kolegice i kolege. Pripremio sam kratku raspravu po običaju međutim referirao bi se na dosadašnju raspravu, ka da vodimo raspravu u prvom čitanju a predmet ovog konačnog prijedloga zakona su zapravo represivne mjere za prekršitelje Zakon o sigurnosti prometa na cestama. Ja se potpuno slažem da bi trebalo povećati sigurnost na lokalnim, županijskim i državnim cestama, da bi trebalo usmjeriti ove cestovne krstarice, kamione, šlepere itd. na autoceste, to Slovenci rade. Ne znam što mi čekamo. Prvo bi to donijelo veću dobit Hrvatskim autocestama a drugo, povećalo bi sigurnost u prometu. I treće, slažem se da imamo prometne znakove, ja se često vozim državnom cestom do Šibenika odnosno Splita preko Plitvica, Slunja itd., čujte, imate mjesta gdje imate 80 pa 40 na 50 m razmaka, pa više stvarno ne vozimo ni Fiće niti vozimo Yuga. Vi ne možete zaustaviti auto koji ima ne znam koliko kilovata ili konja, koje dakle sa brzinom od 80, da ga smanjite na 40 a da ne dovedete u opasnost sebe i eventualno druge sudionike u prometu. Međutim, ovo nije predmet ovog zakona, ovog prijedloga zakona, ja bi se htio tu referirat. Kad govorimo o drakonskim kaznama, molim vas, a tko nas tjera da platimo kaznu? Tko nas to tjera? Zašto se u Sloveniji pridržavamo prometnih znakova a zašto se Slovenci ne pridržavaju Hrvatskoj? Ja ako idem autocestom, vjerujte mi, vozim i ja 150, 160, malo pritisnem, ... [[Govornik se ne razumije.]] pa ako me uhvate, uhvate, ako ne uhvate, dobro, nije to neka velika razlika pa ću platiti pola kazne ali bogami Slovenac pored mene projuri sa 200, ako ne i 230, uzdrma mi auto a nije lagano. Prema tome, kad govorim o kaznama, onda ne govorimo samo o tome tko će ih platiti nego govorimo o tome da je ona opomena za sve one koji krše prometne propise i da će doć u situaciju da plate tu kaznu. Ja vas opet pitam, zašto u Sloveniji, u Austriji, u Njemačkoj ne vozimo kako se vozimo po našim cestama? Zašto to ne radimo? Kako smo tamo disciplinirani? Jer treba izvadit eure iz džepa, tamo nema milosti i nema čak ni pola kazne ako platiš na licu mjesta, plati brale pa se ti vozi ili ćeš ostat bez auta. Ljudi, ovo je represivna mjera, ne možemo od toga pobjeći. Represija je prema okorjelim vozačima koji izazivaju smrt pa čak i sebe i druge u prometu i ta represivna mjera mora ostati. Ja se slažem da treba preventiva, ja znam da ih i imamo, ja znam da imamo i kamera samo vas molim radi privatnosti, obilježite mjesta gdje su kamere, to će također smanjit brzinu, čovjeka će upozoriti da ga kamera snima. Ovako ja ne znam gdje su, ja vozim a onda je samo svrha kažnjavanje. Ako nisu obilježene onda nema preventive. I na tome morate vodit računa. Obilježite kamere kao što obilježavate snijeg na cesti, radovi na cesti itd., obilježite kamere. I drugo ili peto, svejedno, radovi u tijeku sezone, pa molim vas, na autocestama u turističkoj sezoni, to je strahota. To je stvarno strahota. Ja ne znam je li to stvar prihoda, čega je to problem, ja mogu razumjet da kose travu ali ne mogu razumjet da se par kilometara asfalta mijenja u špici sezone. To ne mogu razumjet. I to stvarno izazova nesigurnost u prometu. No da se ja vratim na Konačni prijedlog samog zakona. Dakle, kad uzmete statistički podatke koji su navedeni u prijedlogu, kosa vam se naježi pogotovo kad su u pitanju djeca i ja pa i klub kojem ja pripadam će glasovat za ovaj prijedlog zakona makar to može značit represiju ali represiju i to tamo gdje su predviđene najveće novčane kazne, radi javnosti ću ih samo spomenuti. Vožnja u suprotnom smjeru na autocesti. Ljudi moji, kako se može vozi u suprotnom smjeru? Ili si pijan ili si drogiran. Ili si potpuno nesavjestan. Drugo, prekoračenje brzine za više od 50 km u naseljenom mjestu ali vas molim, vodite računa o ovim prometnim znakovima. Nisu opet, napominjem, nisu to više Fiće ni Yuga. Namjerno prolazak kroz crveno svjetlo, tu se ja samo bojim jer piše namjerni prolazak kroz crveno svjetlo, diskrecijske ocjene policajca. Jer ako želimo konzekventno primijeniti ove mjere koje bi trebale rezultirati većom sigurnosti u prometu, onda one moraju biti potpuno objektivizirane. Potpuno objektivizirane. Hoćete to riješiti pravilnikom ili nečim drugim, ne znam ali one moraju biti objektivizirane, ne smiju biti na volji policajcu koji me zaustavi pa kaže namjerno ste. Možda nisam namjerno. Možda nisam mogao zaustaviti vozilo. Isto kao što recimo po meni u ovom zakonu nedostaje. Šta je sa nesavjesnim pješacima? I oni su sudionici u prometu. Što je sa nesavjesnim biciklistima? I oni su sudionici u prometu. Za njih nema kazni. Molim vas tamo gdje nema semafora ili čak gdje postoji semafor nabiju slušalice u uši, mobitel pred sobom, zakorači. I vi ste odgovorni kao vozač. A za njega kazne nema, policajca nema na zebri. Što je s njima? A ja vam tvrdim, neka mi mladi ne zamjere od ... [[Govornik se ne razumije.]] autobusa do samih cesta, prijelaza, uši, slušalice, mobitel, zakorači i vi si sad mislite. Zakorači, zeleno, crveno, bez semafora, nije bitno. On vas niti vidi niti vas čuje. Šta je sa pješacima? Za njih kazni nema a vi ga udarite ili ga okrznete vi ste odgovorni jer se niste prilagodili uvjetima na cesti. I to je problem. Odbijanje testiranja na alkohol i drogu, vožnja pod utjecajem droge i alkohola. To je samoubojstvo, ne samo samoubojstvo, to je potencijalni ubojica. Vožnja prije stjecanja prava na vožnju. Taj uopće ni ne zna prometne znakove. Ili za vožnju za vrijeme dok je vozačka dozvola privremeno oduzeta ili ukinuta. Dakle za ove najteže je i najveća novčana kazna, pa neka je snosi onaj koji to ne poštiva. Da li će ove mjere rezultirati smanjenjem smrtnih slučajeva posebno djece i kod ne vezivanja ili ne odgovarajućeg sjedala ili tako dalje u automobilu, ja se nadam da hoće ako budemo konsekventno, dosljedno primjenjivali ove kazne. Ali napominjem bez diskrecijske samovolje policajca i uz obvezu označavanja kamera na prometnicama. To je jako važno, to je preventivna mjera. Ja ako ne znam da su kamere postavljene ja vozim, ali ako znam i netko me obavijestio da kamere postoje, na autocesti ili državnoj ili lokalnoj ili županijskoj a onda ću se ja prilagoditi vožnji da me ne uhvatite u kameru, to je preventivna mjera. Sam podatak da je u Hrvatskoj u odnosu recimo na skandinavske zemlje 7,7 na 100 tisuća, a 3 smrtno stradale osobe sam po sebi govori sasvim dovoljno. I mislim da ta statistika a i naše ponašanje na slovenskim, austrijskim ili njemačkim cestama pokazuje da se dosljednom primjenom novčanih i ostalih kazna postiže ipak cilj uz sve ove preventivne mjere pa da ne duljim, po običaju nemam običaj puno govoriti. Klub Stranke rada i solidarnosti i nezavisnih zastupnika prihvatiti će ovaj Prijedlog konačni Zakona o izmjenama i dopunama Zakona. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Sljedeći Klub zastupnika je onaj IDS-a, PGS-a i RI-a u ime kojeg će govoriti poštovani zastupnik Emil Daus. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine državni tajniče, uvažene kolegice i kolege. Crna statistika sa naših prometnica je alarmantna, nažalost gotovo ne prođe dan a da ne čujemo vijesti o teškim prometnim nesrećama, nažalost neke od njih i sa smrtnim posljedicama. Neupitno je da ovako negativnom trendu treba stati na kraj i to što hitnije. Međutim, upitno je hoće li samo kažnjavanje utjecati na poštovanje prometnih propisa i poštivanje zakonskih odredbi u prometu. I mogu li zaista samo strože kazne smanjiti broj poginulih na cestama. Pa mi i sad imamo relativno vrlo visoke novčane kazne za prometne prekršaje i usprkos tome veliki broj stradalih u prometu. Smatramo da je ključna edukacija i to takva koja će promijeniti svijest kod vozača a to je da poštuju pravila prometa i da ne čine prekršaje jer ono što nama nedostaje je prometna kultura koja budimo iskreni u Hrvatskoj ne postoji ili barem ne postoji dovoljno. Na našim prometnicama možemo učestalo vidjeti vozače bez ikakvih osjećaja i pažnje za prolazak kola hitne pomoći ili vatrogasaca. Ljeti često možemo vidjeti vožnju po zaustavnoj traci na autocestama za vrijeme gužvi, zatim najnoviji nedjeljni primjer sa autoceste A6 sklanjanje svojih automobila ispod nadvožnjaka i tunela. Takvi primjeri mogu dovesti i do teških tragedija i teško je povjerovati da se tako nešto na cestama uopće događa ali događa se. Osim toga, a bilo je i malo prije riječi, biciklisti se ponašaju kao da su bicikli automobili, uredno voze po sredini prometne trake a pritom vrlo velika većina njih ima slušalice u ušima, pješaci redovito prelaze na crveno svjetlo. Stoga držimo da bi edukacija vozača motornih vozila, biciklista ali i pješaka bila puno efikasnija od kazni. Mislimo da problem treba rezati u korijenu stoga se sva snaga treba usmjeriti na edukaciju i to već od vrtića, pa školama i tek kasnije preko autoškola. Nužno i ključno bilo bi stvoriti svijest da se prekršaji ne smiju činiti jer problem je što primjerice danas počini prekršaj i zaključi da ga policija nije uhvatila u činjenju pa ponovi isti. Jer ne može ni prometna policija sve vidjeti i sankcionirati a niti ih nažalost ima dovoljno. Ljudi jednostavno smatraju da neće biti uhvaćeni u činjenju prekršaja, da će se izvući i tu je osnovni problem. Mora se raditi o tome da ljudi ne razmišljaju na takav pogrešan način astronomske kazne same po sebi kao takve neće promijeniti takvo razmišljanje i takve navike. Mislimo da je to osnovni zadatak. A osim edukacije, naravno, vrlo važna je i prevencija. Prevencija nije represija, stoga smatram da nakon edukacije treba raditi najprije na prevenciji, a ne na uvođenju kazni. Da se ne bi sve svodilo na punjenje državnog proračuna, vrlo je korisno, ali i poučno da se u neposrednoj blizini kamera, kao što je rekao i prije kolega, postavi upozorenje da se kamera nalazi. Tada bi ta kamera imala više smisla jer svrha nije da se nekog kazni zbog počinjenja prekršaja, već upravo suprotno, da ga se spriječi da taj prekršaj uopće i počini. Naravno, imamo problema sa starim voznim parkom u Hrvatskoj. Ljudi nemaju novaca za novije, sigurnije automobile, pa se i zbog toga događaju tragedije s najtežim posljedicama. Nažalost, nismo samo jednom svjedočili komentarima stručnjaka da je žrtva imala sigurniji automobil, posljedice ne bi bile tako teške. Bilo je riječi danas, i slažem se da je sigurnost neki cesta, ne samo nekih nego mnogih jako upitna zbog njihove dotrajalosti. Dakle, da rezimiram, više je tu faktora koji utječu na prometne nesreće i stradanje u prometu koje samo veće kazne za prekršaj ne mogu i neće promijeniti. Što se tiče zakonskog rješenja, bojim se da će zakon imati samo kratkoročni efekt. Problem je što će sve već biti po starom hrvatskom receptu. U početku će se svi pridržavati odredbi, a nakon nekog određenog vremena sve po starom. Ljudi se vrlo brzo, nažalost naviknu na kazne, odnosno kako ih izbjeći i opet krenu po starom. Problem sigurno će biti naplata tih kazni. Pitanje kako će netko nezaposlen ili s malim primanjima, mirovinama, platiti kaznu od nekoliko tisuća kuna. Pričam naravno, o onim lakšim prekršajima, one najteže mislim da svi osuđujemo. Najvjerojatnije neće nikako to moći platiti. Da bi stvar bila još gora, često smo svjedoci da su akteri najteži prometnih nesreća već bili od prije dobro poznati policiji s više desetaka počinjenih prekršaja. Možemo zaključiti da su takvi vozači odnosno recidivisti već platili neku kaznu, da im je bila oduzeta vozačka dozvola, ali to ih nije promijenilo, to ih nije nagnalo da promjene svoje ponašanje. Zaključujem, veće kazne nisu rješenje same po sebi jer one, nažalost, ne mijenjaju svijest. Jedno je to kako izgleda na papiru, a drugo u praksi. Zakon će biti teško provediv, a teško provediv zakon nema baš prevelikog smisla. S obzirom na to da se radi o ljudskim životima, to definitivno nije tema u kojoj se ovdje trebamo dijeliti, to jasno, nego trebamo usmjeriti sve snage da se nađe jedno dobro zakonsko rješenje koje će imati učinka i to dugoročno, ali osim samih zakona, ono što je mnogo, mnogo važnije, moramo svi zajedno graditi sustav koji će stvoriti drukčije okruženje u društvu, gdje će sustav vrijednosti biti drukčiji, gdje će kultura sudionika u prometu, ali i kultura općenito biti na mnogo višoj razini od dosadašnje. Za to nije dovoljan ovaj već mnogo više od toga. I na samom kraju, Klub IDS-a će podnijeti jedan amandman na čl. 35. gdje bi se u st. 6. riječi ovlaštenog ispitivača s kandidatom za vozača unutar ispitnog vozila zamijenile s riječima unutar ispitnog vozila i unutar vozila B kategorije kojim se prati provedba ispita i za A1, A2 ili AM kategorije jer bi se ovom izmjenom omogućilo da se prilikom provedbe ispita iz nastavnog predmeta upravljanja vozilom i na moto kategorijama, prije spomenutima, omogućila komunikacija između ovlaštenog ispitivača koji se nalazi u vozilu, koje prati kandidata za vozača koji upravlja motociklom ili mopedom kao ispitnim vozilom i kandidata. Time bi se omogućilo komunikacija i s kandidatima koji se nalaze i izvan vozila, što ovim konačnim prijedlogom zakona nije omogućeno. Hvala lijepo.
Hvala. Sljedeći zastupnik je onaj HDZ-a u ime kojeg će govoriti poštovani zastupnik Petar Škorić, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče HS-a, uvaženi državni tajniče i načelniče. Poštovane kolegice i kolege zastupnici. Skoro svaki dan se nažalost susrećemo sa brojnim natpisima u crnim kronikama medija iz svih dijelova Hrvatske koja se tiču nesreća u cestovnom prometu. Takve situacije su dokaz loše prometne kulture u hrvatskom društvo, svjesno nepoštivanje propisa, ponajviše percepcija kako se ti propisi takvih pojedinaca ne tiču i kako su oni iznad njih, kako je jednostavnije platiti neku simboličnu kaznu nego promijeniti način upravljanja vozilom i svoje vlastite navike. Promatrajući predložene izmjene i dopune zakona na prvi pogled je uočljivo prema kome su ove izmjene primarno usmjerene, a usmjerene su u prvom redu prema recidivistima, osobama koje učestalo na najteže načine krše propise o sigurnosti u cestovnom prometu i time dovode u pogibelj sve ostale sudionike u prometu. Uočljiv je vidljivi nesrazmjer između broja takvih prekršitelja i broja počinjenih najtežih oblika prekršaja u upravo je to znak da se zakonske izmjene moraju usmjeriti upravo na njih. Ako već sami ne mogu i ne žele mijenjati vlastite loše navike i prometne nekulturu, tu se treba umiješati i država i ovim izmjenama i dopunama zakona upravo se ide u tom cilju. Ove izmjene i dopune su odgovor na višegodišnje zahtjeve, ne samo prometnih i sigurnosnih stručnjaka, već i svih građana koji traže strože sankcioniranja najtežih prekršaja u prometu. Ove mjere koje se ovim izmjenama i dopunama uvode jesu represivne prirode, ali njihova svrha nije represivna niti je cilj ovih izmjena punjenje proračuna kao što to neki žele reći već je svrha itekako i generalno i specijalno preventivna. S čime se još redovito susrećemo? Pa vožnja za vrijeme trajanje mjere zabrane upravljanja motornim vozilom, nekorištenje sigurnosnog pojasa, nepropisni prijevoz djece u vozilima, vožnja u alkoholiziranom stanju kao i redovito i učestalo korištenje mobilnih uređaja za vrijeme upravljanja vozilom, što se pokazalo jednim od najvećih distrakcija u upravljanju motornim vozilom i time jedan od najvećih uzročnika prometnih nesreća u Hrvatskoj danas. Prema istraživanju provedenom u sklopu projekta sufinanciranog sredstvima nacionalnog programa Sigurnosti cestovnog prometa, dan bez mobitela u prometu, čak 91% vozača telefonira za vrijeme vožnje, a nažalost to što se čini gotovo nevjerojatnim čini i 33% biciklista. Ono što je važno naglasiti, dakle po tom istraživanju 55% vozača je iskazalo spremnost promjene takve navike kada bi predviđene kazne bile oštrije. Činjenica da se moramo boriti protiv takvih navika koje uzrokuju značajno smanjenu koncentraciju i time omogućuju veliki porast broja prometnih nezgoda. Cilj je uistinu i prilagoditi visina iznosa kazni težini posljedica tih kršenja, a takve posljedice su velike. Kazna dosadašnja za korištenje mobitela, dakle predlaže se u trostrukom iznosu, osobno smatram da je to i preveliko, da bi bilo dovoljno i u dvostrukom iznosu i da bi se postigla svrha i da bi se sigurno smanjilo korištenje mobitela. Predloženim izmjenama i dopunama uvodi se diferencijacija unutar kršenja odredbi koji se tiču prolaska kroz crveno svjetlo na semaforu odnosno predložena je kako će se teže sankcionirati prolazak kroz crveno svjetlo koji uključuje prije svega namjeru, kao i prolazak bez usporavanja ili s ubrzavanjem ili prolazak kroz dva ili više crvenih svjetala, dok će se blaže kažnjavati prolazak kroz crveno svjetlo koji je očito produkt nepažnje, a isti nije doveo do težih posljedica. Uvođenje takvog subjektivnog kriterija u odmjeravanju kazni za ovaj teški prekršaj upravo pokazuje generalno preventivnu svrhu ovih izmjena i dopuna i da cilj nije jednako kažnjavanje svih, već prije svega mijenjanje loših navika i posebno kažnjavanje grube nepažnje ili u najgorim slučajevima i namjere u počinjenju tog teškog prekršaja. Još jedan problem s kojim se ovaj prijedlog izmjena i dopuna zakona hvata u koštac je vožnja u alkoholiziranom stanju odnosno vožnja pod utjecajem opijata koji je jedan od glavnih uzročnika najtežih prometnih nesreća sa najtežim posljedicama. Tome se posebno odlučno treba stati na kraj, a predložene izmjene upravo idu u tom smjeru. Ono u čemu se najviše ogleda preventivna svrha predloženih izmjena i dopuna je povećanje trajanja zaštitnih mjera zabrane upravljanja motornim vozilom. Također su uvedene i dvije kategorije oko trajanja navedene zaštitne mjere kod najtežih prekršaja poput prometovanja zabranjenim smjerom na autocesti i brzoj cesti, kod prolaska kroz crveno svjetlo ili vožnjom pod utjecajem droga i alkohola. Po ovom prijedlogu je ako je prekršaj počinjen drugi put, propisuje se trajanje zaštitne mjere u najmanje 6 mjeseci, dok za treći i svaki slijedeći put propisuje se rok i duži, dakle od najkraće od 12 mjeseci. Također je u zakon uvršten i maksimalan iznos trajanja zaštitne mjere iz Prekršajnog zakona, a to je čak 3.g. zabrane upravljanja motornim vozilom, za manje prekršaje trajanje je određeno u manjem iznosu. Predloženim odredbama uvodi se i novi sustav odmjeravanja negativnih bodova za prekršitelje odredbi o sigurnosti cestovnog prometa, a to je upravo usmjereno prema učestalim ponavljačima najtežih prometnih prekršaja. Tim sustavom će se značajno utjecati na svijest takvih počinitelja prekršaja jer ih u slučaju učestalog kršenja može dovesti do konačnog oduzimanja vozačke dozvole i ponovnog polaganja ispita prometnih propisa i pravila vožnje. Do sada je maksimalni broj bodova za svaki prekršaj bio 3, a ovim prijedlogom taj broj se uduplava i ide na 6 negativnih bodova. Vozilo koje je u vlasništvu ili u posjedu neodgovorne osobe, osobe koja na najteže moguće načine krši propise o sigurnosti cestovnog prometa uistinu prestaje biti samo prijevozno sredstvo, već postaje oružje, oružje od kojih su izravno ugroženi svi sudionici u prometu. Upravo je zato značajno što ovaj prijedlog izmjena i dopuna predviđa posebnu mjeru, a to je mjera oduzimanja vozila koje je bilo sredstvo počinjenja prekršaja. U dvjema stvarima se ogleda značaj ove odredbe. Prvo, u motornom vozilu u kojem su počinjeni takvi najteži prekršaji se daje potpuno ispravan tretman, tretman oružja i opće opasne tvari koja u rukama pogrešne osobe zrači izravno ugrozu sigurnosti svih sudionika u prometu. I drugo, ovim se potiče i apelira na jednu vrstu odgovornosti vlasnika motornog vozila koja je pomalo nažalost i zaboravljena, a to je odgovornost promišljanja kome se to vozilo daje na korištenje, je li osoba koja to vozilo prima na korištenje dovoljno odgovorna i sposobna za upravljanje vozilom. Svaki vlasnik vozila je dužan znati kome daje svoje vozilo i kome ga povjerava na korištenje i ispitati posjeduje li ta osoba onaj potrebni minimum znanja i sposobnosti u tom trenutku da od tog vozila uistinu ne učini oružje i ugrozu za sudionike u prometu. To je posebno evo značajno i za rent-a-car-ove, dakle sa ovom mogućnošću uvida i u stanje kod, u prometnom smislu vozačke dozvole i svega ostalog. Ovdje se radi o privremenom oduzimanju prava vlasništva nad motornim vozilom kratkog trajanja do odluke suda u kojem je propisano da to mora donijeti u roku od 15 dana, a izriče se onom vozaču koji je već dva puta pravomoćno kažnjen, a počini jedan od prethodno navedenih najtežih prekršaja, time se ne ugrožava ničije privatno vlasništvo nad motornim vozilom, već se sprječava dodatna ugroza po javnu sigurnost i sigurnost života sudionika u prometu. Također posebno pohvaljujem predloženu odredbu kojom se vozački ispiti snimaju video i zvučnim zapisima. Ovakvom mjerom čija je provedba vrlo jednostavna i jeftina će se podići i razina transparentnosti ovog važnog ispita, a istodobno sasvim sigurno i podići razina njegove kvalitete, a sigurno će i doći do izjednačavanja kriterija kod ispitivača. Ovo ne ide samo u korist polaznika auto škola, već i na korist ispitivača i auto škola. Svrha ove odredbe ogleda se u kvalitetnijem praćenju polaganja vozačkog ispita, nadzora ovlaštenog ispitivača, te u konačnici analizi i evaluaciji procesa polaganja vozačkog ispita. Prema sadašnjoj praksi je nemoguće provjeriti navode kandidata koji nisu zadovoljili rezultatom ispita, a uvođenje audio vizualnog snimanja biti će omogućeno utvrđivanje relevantnih činjenica tijekom polaganja vozačkog ispita. Snimanjem bi se povećala i sama transparentnost polaganja i kvaliteta kao i mogućnost nadzora. Bitno je isto naglasiti da za navedeno snimanje nije namijenjeno prikupljanju osobnih podatak i da se ne može upotrijebiti u druge svrhe. Također predloženim odredbama MUP će preko svojih mrežnih stranicama omogućiti brzu elektronsku provjeru statusa vozačke dozvole svakog pojedinog vozača kao i broj negativnih bodova i trenutne kazne i zaštitne mjere. Ovim prijedlogom će svaki prijevoznik rent a car tvrtka i ostali, moći provjeriti vozača kojem daju vozilo na korištenje i time se osigurati od svih neželjenih posljedica a druge strane onemogućiti vozača u bespravnom upravljanju motornim vozilom. Ove mjere nisu kraj u postizanju ciljeva sigurnijeg prometa na cestama i značajnog smanjenja broja žrtava na prometnih nesreća već samo početak. Ove mjere treba još dodatno trebaju potaknuti sve nadležne u provođenju još više preventivnih akcija kojima će se vozače pokušati osvijestiti na blaži način. Kao što sam naveo, nije cilj punjenje proračuna već očuvanje života kao najveće društvene vrijednosti. Svim navedenim mjerama bi se smanjio broj nesreća na hrvatskim cestama a time i broj nesreća sa smrtnim posljedicama. Dužni smo poduzeti sve korake i učiniti što više u promjeni loših navika pojedinih vozača, podizanju prometne kulture i zaštiti života sudionika u prometu a predložene izmjene i dopune ovog zakona predstavljaju kvalitetan i odlučan korak naprijed u tom smjeru i u tom smislu podržavam donošenje ovog zakona.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Škoriću. U ime Kluba zastupnika SDP-a, poštovani kolega Ranko Ostojić.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, štovane kolegice i kolege zastupnice i zastupnici. Ja isto imam danas dojam kao da je ovo prvo čitanje. Slušajući predlagatelja koji kaže da će popraviti ili donijeti eventualno neke nove odredbe, kao da zaboravljamo da je ovo danas konačni prijedlog zakona jer da je bila zaista namjera da se prihvate određene primjedbe onda bi to već bilo napravljeno. Ovako se slažem sa kolegicom iz GLAS-a koja je zapravo rekla da bi možda zaista bilo bolje da imamo cjelovito rješenje koje bi spriječilo ovu situaciju da na neki način imamo ping-pong sa Ministarstvom prometa, pomorstva i veza a to je da ovim zakonom koji bi trebao bit ipak lex specialis, djelom ulazimo u ingerencije Ministarstva pomorstva, prometa i veza, posebno oko označavanja na samim cestama dok u jednome djelu imate ograničenja koja se propisuju ovim zakonom, to znači koje brzine su maksimalno dozvoljene, s druge strane to ovisi naravno o nekom drugom i lokalnoj zajednici na koji način će zapravo regulirat i postavit same znakove. To nije dobro. Trebali bi imat jedinstvenu praksu jer se ne može dogodit evo, vjerovatno ste svi prošli tim putem na tri trake prema zračnoj luci u Zagrebu, imate ograničenje 60 km/h, imate čak i dodatnu traku, onda dođete u dvije trake na Domovinskome mostu, tamo je 80km/h i naravno ipak većina zna da tamo postoji ozbiljan niz kamera iako znaka nema ali taj glas se brzo pročuje i to je mjesto na kojemu se itekako skupljaju značajne i brojne kazne koje se izriču vozačima. Cilj zapravo nadzora kako kamerama tako radarima i slično, upravo bi trebao imati preventivni karakter, prema tome bilo bi jako dobro da se prihvatila upravo ona primjedba koju su između ostaloga imali i dio članova Odbora za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost a to je da se ne prebacuje odgovornost na Ministarstvo mora, prometa i infrastrukture već da se i ovim izmjenama regulira upravo pitanje vidljivog označavanja dionica ceste na kojima se nalaze radari i kamere i da njima bude ostvarena preventivna svrha, prije svega oko značenja prometnih znakova koji se propisuju Pravilnikom o prometnim znakovima, signalizaciji, opremi na cestama koja naravno nije u ingerenciji MUP-a. Također, znakovita rečenica da se predlagatelj evo sprema zamjeriti ljudima u smislu visine novčanih kazni i slično, ja mislim da to nije stvar predlagatelja nego u ovom Saboru zakonodavca koji će podržati ili neće podržati pitanje kazni koje bi trebale doprinijeti tome da se smanji broj poginuli, ozlijeđenih na cestama u RH. Naglašavam da je ovo zakon koji govori o cestama, ne govori o drugim stvarima u prometu, tako da se slažem sa kolegama koji su spominjali druge sudionike u prometu, recimo ove transformere, znači naše drage bicikliste koji su ekološki osviješteni ali koriste sve uvjete a to znači da i po trotoaru i na crvenom svjetlu odjedanput se pretvaraju od biciklista u pješaka pa onda ponovno postaje biciklista itd., romobila koji se kreće brzinama koje su veće od onoga to je dozvoljeno inače u naselju tako da više riskirate recimo u centru Zagreba ako se krećete po trotoaru nego na samoj cesti ali to očito nije tema i tu nećemo do tih stvari doći a to je da zapravo shvatimo da svi sudionici u prometu bi trebali bit objedinjeni i kroz ovakav zakon. Što se tiče recidivista, obijesnih vozača itd. iako su dosada postojale mjere, ja mogu samo postaviti pitanje, koliko je puta oduzeto to oružje koje se maloprije spominjalo a to znači oni koji su počinili kaznena djela, koji su obijesnom vožnjom ili na način kako su se ponašali, prouzročili smrt drugih, koliko je puta naše sudstvo ili sud donio odluku o takvom oduzimanju. Ja ću dat jedan recentni primjer koji govori o tome da možemo mi ovdje napisati i predložiti koje god hoćemo mjere ali sve to skupa će bit naravno u praksi našeg pravosuđa riješeno na način da će oni itekako birati kako će netko proći. Znači imate slučaj iz 11. mjeseca u Splitu u parku, pred staračkim domom gdje nema vožnje automobilom 8 tjelesnih, teških tjelesnih ozljeda za 1 osobu, 4 teške tjelesne ozljede za drugu osobu u roku od 4 mjeseca završeno suđenje, osoba niti je oduzeto vozilo niti je platila bilo kakvu novčanu kaznu, nema oduzimanje vozačke dozvole, dobila je 3 mjeseca uvjetnu kaznu za taj slučaj. Prema tome, sve ove naše priče o tome da ćemo mi ovakvim kažnjavanjem doći na kraj onima koji krše evidentno propise, evo ponavljam i na mjestima na kojima to nije dopušteno, neće se tu ništa značajno dogoditi. Ja mislim da je važno istači Nacionalni program sigurnosti prometa na cestama koji ima svoje rezultate. Mi smo jedna od zemalja ajde koja sudjelujemo u tome da nemamo označavanje crnih točaka već ih nastojimo ukloniti. I to je nešto što je dobro jer inače je praksa bila da crne točke postoje da bi znali gdje možete poginuti. Umjesto da kao prava država otklanjamo pozicije na kojima se učestalo događaju prometne nezgode. I u tom smislu da bi se ostvarile i ove namjere koje su izrečene a to je da nije cilj punjenje proračuna onda neka se i zakonom definira da se upravo dio sredstava koje budu naplaćene od prometnih kazni upravo usmjere u edukaciju saniranje opasnih mjesta u RH, preventivne programe pa ćemo onda vjerojatno doći i do toga da postoji i preventiva u RH. Ja bih samo naglasio da, evo samo da dobijete dojam o čemu se radi, recimo helikopteri koji su kupljeni 2014. godine oni su upravo kupljeni iz nacionalnog programa sigurnosti prometa na cestama i služe tome da se u zlatnom satu spase oni koji su ozlijeđeni u nesreći. Prema tome tako su i opremljeni i to je cilj. S druge strane mnoge jedinice lokalne samouprave nastoje sugerirati i sudjelovati u takvim natječajima. Stoga bih ja predložio upravo predlagatelju da ide na ovu varijantu a to je da otkloni sumnju da je ovo zapravo punjenje proračuna kroz drastične kazne koje naravno nisu usmjerene na recidiviste nego će to biti najčešće građani RH koji su napravili prekršaj i uredno će ga platiti i s time se slažu a oni koji su obijesni zahvaljujući dosadašnjoj praksi suda, ostati će i dalje obijesni a onda će se dogoditi nakon tko zna kojeg njihovog prekršaja tek kad nekog ubiju onda će se probuditi javnost oko toga da je potrebno drastično kazniti takvu osobu. Ono šta također želim reći a to je da su ovdje kamere vrlo bitan segment i svi to hvale kod pitanja ispita ispitivača a kamere na policijskim, odnosno na odorama policijskih službenika više ne postoje. Time bi se isto tako trebalo regulirati zakonom kad već snimamo ljude za vrijeme vozačkog ispita da vidimo kako rade ili kako je odradio instruktor taj dio priče. Neka se radi ono što može najbolje i pomoći policijskim službenicima a to je da budu otklonjene sumnje oko toga jesu li eventualno koristili ovakve drastične kazne za eventualne dogovore, pregovore. I varijantu u kojoj se može dogoditi ono protiv čega se deklarativno svi zalažu a to je da nema korupcije. Ja ću navesti jedan slučaj a to je da već na autoputu imate varijantu da policijski službenici u automobilu stoje sa strane, snimaju kamerom i onda na sljedećoj destinaciji, na mjestu gdje vas se može zaustaviti zaustavlja vas policijski službenik koji vam na mobitelu pokazuje brzinu kojom ste vozili. To je apsolutno suprotno svim pravilima postupanja. Ali to je učestala praksa, ljudi su sretni što su u prilici eventualno da tu plate kaznu ali takve se stvari se ne bi dogodile kada bi postupanje policije bilo snimano. Pilot projekat je napravljen, pokazao se vrlo efikasan, u svim državama je u cilju zaštite postupanja policijskih službenika, kod nas je naravno ukinut, ja mogu i pretpostaviti zašto. Što se tiče samoga Nacionalnoga programa sigurnosti prometa na cestama, na njemu inzistiram i stalno ga ovdje spominjem iz razloga što su i kolegice i kolege upozorili, nije to pitanje samo prevencije, to je pitanje ulaganja u sigurnost. A ulaganje u sigurnost znači da se smanje cestarine za kamione, da ne idu županijskim cestama, manje će pješaka poginuti ukoliko se tako nešto napravi, time možemo pomoći sigurnosti. Drugi dio da sama kvaliteta automobila i broj neregistriranih napokon počne padati i da kvalitetu koju naši građani mogu sebi priuštiti bude i dodatna sigurnost. Ja ću na kraju evo još istaći nekoliko primjedbi koje su bile oko pitanja izricanja upozorenja. I upozorenje ima svoj preventivni cilj. Znači vi nećete vjerojatno tako nešto ponoviti ukoliko vas policijski službenik upozori, opravdanje da se to ne može napraviti jer se odnosi samo na prekršaje do 1000 kuna. E upravo to i jesu argumenti da je tako nešto i trebalo napraviti. Ako se radi o manjem prekršaju onda je dobro da policijski službenik upozori da to ne bude teški prekršaj koji se kasnije onda izjednačava s onima koji su učestali sudionici najtežih prekršaja, koji imaju i smrtne posljedice ili teške tjelesne ozljede. Stoga moje mišljenje je još na kraju što moram reći a to je da ovim zakonom nije riješeno ono vrlo bitno pitanje a to je pitanje korištenja kamera koje postoje u RH, njih nije 30 ili 50 koliko se piše ili su to prazna kućišta. Negdje oko 12 tisuća i 700 je kamera koje postoje na Hrvatskim autocestama, cestama i slično ali one ne mogu biti korištene u ovome slučaju, znači, nisu, nisu to kamere koje se mogu koristit za utvrđivanje prekršaja, a ja mislim da je upravo to put i da je to trebalo riješit ovim zakonom i onda bi ljudi itekako znali da u svakom tunelu, konkretno na auto cesti, znate kolko ih ima, ima najmanje 6 ili 7 kamera, pa se ne bi događale ove situacije koje imamo, a svi oni koji su radi tuče se malo sakrili u tunel i time ugrozili promet, bi bili uredno sankcionirani i kažnjeni jer su sve to evidentirane kamere, ali naravno nije moguće postupanje jer to nije predviđeno zakonom. Hvala vam.
Zahvaljujem kolega Ostojić. Slijedeća rasprava u ime Kluba nezavisnih zastupnika, poštovani kolega Tomislav Žagar, izvolite kolega Žagar.
Hvala potpredsjedniče HS, uvaženi državni tajniče sa suradnikom, kolegice i kolege, evo u ime Kluba nezavisnih zastupnika reći ću nešto što se ne razlikuje od rasprave u prvom čitanju, ali mi je potreba to pojasniti, kako hrvatska javnost ne bi stekla dojam da mi koji kritiziramo ovaj zakon, koji smo protiv ovako strogih i represivnih mjera, da mi ne brinemo za ljudske živote. Nama je svima, vjerujem da nema građana u RH kojemu ne bi bio cilj da se spašavaju ljudski životi, samo je pitanje je li doista represija najbolji put. Ovdje se istina, to moramo naglasiti, govori o represiji prema recidivistima, dakle i počiniteljima najtežih prometnih prekršaja i mislim da tu nema zadrške, to tako treba napraviti, no jesu li te kazne doista za standard hrvatskih građana primjerene i hoće li one u praksi doista biti i naplaćene? Jer jedna osnovna stvar kod izricanja kazni za prometne prekršaje i njihova naplativost i upravo je, mislim da je kolega Ostojić bio ministar kad se radila izmjena i kolega koji je bio ministar pravosuđa Orsat Miljanić, mislim da su zajedno radili na izmjenama da bi se zapravo osigurala bolja naplativost kazni u prometu jer smo imali situaciju da neki ljudi imaju, ja sam čuo taj podataka, ne mogu ga provjeriti, al neki ljudi su imali do pola milijuna kazni u prometu koje nikad nisu platili, to je jednostavno onda nedopustivo i onda se postavlja pitanje ako vi izrečete ovako visoku kaznu, uzmete tom prijestupniku, ako ga tako mogu nazvati, i automobil i on to ne plati ili ne želi platiti, što smo mi onda zapravo postigli? Koja je poruka cijele priče? Kazne su naravno previsoke i ono što me ni predstavnik ministarstva državni tajnik, ovdje ministar se nije pojavio, nije uspio uvjeriti, ja sam čitao malo i kroz medije što se ponavlja da postoji jasna korelacija između naplaćenih kazni i smanjenja broja stradalih u prometu, posebno teško stradalih. Pazite, ja govorim o, ovaj zakon se odnosi na plaćanje kazni koji prekrše zakon, ovdje se ne govori o plaćanju kazne za počinjenje nesreće prometne jer nesreća, sama riječ kaže, nesreća je niz nesretnih okolnosti, nikad nije dovoljna jedna okolnost. Pa uzmimo samo brzinu, to što se mi vozimo brzinom koja je u skladu s ograničenjem, ne znači da smo u prometu sigurni jer pri zaleđenoj cesti svaka brzina je previsoka, svako kretanje je prebrzo. Dakle, i ako promatramo malo statistiku policijskih izvještaja onda vidimo da je jedan od glavnih uzročnika prometnih nesreća neprilagođena brzina, ne brzina iznad ograničenja, nego neprilagođena brzina. Dakle, ovim zakonom će se, ja se nadam maknuti one koji učestalo krše propise kako je ovdje i navedeno, ali ne po svim ovim točkama, imam rezerve prema par točaka, ali kad govorimo o namjernom prolasku kroz crveno, ne znam to stvarno ovaj, to spada već u, na granice, granice normalnog ponašanja, pa onda ako govorimo o tome da netko kroz naselje konstantno vozi 50km/h više od dopuštene brzine, to su stvari koje treba sankcionirati. Ali imate stvari koje su teško mjerljive, koje će, to su npr. ove 2 sekunde razmaka, pazite to su stvari koje već zadiru u domenu dobre procijene, procijene i na kraju prometnog policajca, to je npr. pretjecanje kolone koja je definirana i svim zakonima do sad, pa je tako u ovom zakonu i ostavljeno, u Njemačkoj oko toga puno rasprave, jednostavno kažu ako preteknete tri ili više vozila vi ste u teškom prekršaju i onda postoje još one okolnosti, ali to se ne definira do kraja ovim zakonom. Dakle, mi koji kritiziramo ovaj zakon nismo daleko od toga da smo mi protiv toga da bi sigurnost u prometu trebala biti na nižoj razini, ona se treba podić na višu razinu, ali netko je to upozoravao i u prvom čitanju i praksa to pokazuje u nekim zemljama nije važna zapravo i visina kazne, važno je da se ona plaća, ako se kazna plaća onda ona djeluje na vozače, ako se ona ne plaća onda nema smisla. I sad dolazimo na pitanje o kamerama. Kamere služe tome da se kazne bolje naplate, da se vidi tko je vozio automobil, postavljene su u nizu, vidimo sad na mnogim mjestima na našim prometnicama, ono što bi ja volio da državni tajnik objasni na koji način ste se rukovodili, piše ovdje da su to stručnjaci određivali te lokacije, znate šta je pitano jedinice lokalne samouprave, ja ne znam ako postoje iznimke, u pravilu znate šta ih je pitano? Hoće li platiti 7.000,00 kn za priključak na elektro mrežu i 2.500,00 kn izvođaču da tu postavi kameru. Druge stvari nisam čuo da su ih pitali, određene su te lokacije, mi smo se, ja sam i kao načelnik općine i načelnik prije mene, mi smo se, ma 20-tak godinama smo, ajde da malo i pretjeram, borili da se stavi semafor kod škole, semafor za pješački prijelaz, redovito iz MUP-a nemamo statistiku, nije opasno, nismo dobili pozitivno rješenje, kasnije smo to uspjeli sa Hrvatskim cestama, na tom im hvala, riješiti. Evo jučer je stigao u općinu dopis iz MUP-a gdje se traži da se djeci koja idu u školu da se osigura autobusno stajalište, MUP daje odgovor kako nema nogostupa, pa onda nema ni opasnosti za, nema rezona da se postavlja u takvom naselju autobusno stajalište, to je sigurnost prometa, nije samo ova represija, sigurnost prometa ovisi o mnogim faktorima. Na kraju krajeva ako ćemo gledati, a iz ovih rasprava je to vidljivo Meni je malo i žao, čujem i kolege govore, kakvi su Hrvati, ne znaju voziti automobile, kako su obijesni, kako samo kad dođu u Sloveniju i Austriju se drže pravila. U Hrvatskoj postoji ogroman, najveći broj savjesnih vozača, vozači koji se voze u teškim uvjetima jer nije faktor, jedan od faktora je i stanje ceste, stanje prometnica u kojima, koje se nalazi. Ja znam da je ta rasprava trajala, da je taj pritisak duže trajao MUP na ovaj zakon, jer uzmite slatinsku obilaznicu, kad se otvaralo, naravno uvijek je to u politici tako otvara se, pa se to malo ovaj napravi domjenak, pa se svi hvale, pa je rečeno da je to dio brze ceste, ona nikako nije mogla biti dio brze ceste, jer ima dva kružna toka u istom nivou, dakle su križanja. Međutim, sad ovim zakonskim izmjenama ona će moći dobit status brze ceste u budućnosti jer ajmo reći da to je dobro. Međutim, onda u projektiranju je trebalo drugačije razmišljati već u startu ako se na to išlo. U tom smislu neka rješenja koja danas imamo na hrvatskim cestama nisu dobra. Mi smo imali i donosili su pojedine, Hrvatske ceste su donijele zapravo ograničenje prometa za teretna vozila, pa su se naši prijevoznici jako bunili da to utječe na gospodarstvo. To su stvari koje trebamo rješavati da bi se na hrvatskim cestama vozilo sigurnije. I ponovno vam državni tajniče, pozivam vas dođite na državnu cestu D2, evo provezite se od tamo od Virovitice do Orahovice, možete i dalje prema Osijeku, pa ćete vidjeti koji su sve problemi, od motokultivatora, traktora, ove kamere, ja nemam ništa protiv neka su kamere postavljena, neka su jedinice lokalne samouprave platile i naravno tu ne prestaje njihov, one će plaćati i struju koju troše te kamere. Dakle, napravljeno je to da MUP predstavlja se kao jedini zaštitnik sigurnosti, jedinice lokalne samouprave su tu zanemarene upravo u tom dijelu što nema tog dijaloga, nema tog zajedničkog rada, nema povjerenja. Opet vas pitam što je sa vijećima za prevenciju? Puno bi više postigli. I na kraju ako se vratimo na naše autoškole, ja vjerujem da autoškole obrazuju naše vozače, ja čujem da se neki ljudi čupaju kosu, 7-8 puta padaju na ispitu za vozače, a s druge strane govorimo kako imamo najlošije vozače u Europi. To nisu dobre poruke, onda nešto duboko ne štima. I reći ću vam jednu stvar. Vratite tehničku kulturu 2 sata tjedno u škole pa ćete imati daleko manje ovih nesreća u prometu nego što imate sad. Više nego s ovim represivnim mjerama. I evo na kraju da, evo uputit ću jedan amandman državni tajniče, ako prihvatite taj amandman glasat ću za zakon jer onda ćete pokazati da zapravo vi niste za represiju nego ste doista, doista u duhu zakona ste samo zato da kažnjavate najveće, najveće prijestupnike. U Članku 8. ovih izmjena, a ovdje se na Članak 53. izbrišite stavak 7. kojim se kažnjava brzina, prekoračenje brzine u naselju do 10 km/h. Jer to prekoračenje doista ne mora biti opasno uvažavajući toleranciju, to prekoračenje nekad može biti jednostavno da se čovjek, vidljivost je dobra, uvjeti na cesti idealni, u slavonskim selima sad vi nemate više stanovnika, sve je prazno i doista čovjek može 2-3 km prekoračiti brzinu, nemojte ajde, barem u tom napravite ustupak, nemojte kažnjavati te ljude koji ne idu tom da kažem niskom, niskom razinom prekoračenja brzine. To bi bio dobar znak. Duboko se nadam i vjerujem, kao i vi, da će ove izmjene dovesti do cilja koji želite međutim, mislim da, bojim se da to tako neće biti, a želim još jedanput upozoriti, čuo sam od ministra, od državnog tajnika, čuo sam i ovdje kod kolega da govore kako je represija zapravo prevencija, nije, nema, to su dvije različite stvari. Represija i prevencija nemaju punoga zajedničkog. Najljepša vam hvala.
Zahvaljujem kolegi Žagaru. U ime Kluba zastupnika HSS-a i Demokrata poštovani kolega Željko Lenart.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče. Državni tajniče, kolegice i kolege o ovom zakonu smo već skoro sve rekli u prvom čitanju, no međutim nikakvih izmjena baš bitnih do drugog čitanja i nema, a ja bih mogao reći da ovaj zakon koji se zove Zakon o sigurnosti prometa na cestama u biti bi se mogao nazvati i zakon o sigurnosti državnog proračuna s obzirom na drastično povećanje kazni koje se predlaže u ovom prijedlogu zakona. Kazne su se povećavale i u nekim drugim bivšim prijedlozima zakona, no međutim nije se bitno smanjio broj poginulih na hrvatskim cestama. Nažalost ova Vlada smatra da represijom financijskom, medijskom ili nekom drugom će držati narod u pokornosti. Stisak oko vrata hrvatskog naroda je sve jači, ali znate što se dešava, varate se ako mislite da je to dobra metoda. Narod vas jednostavno napušta, odlazi, on odlazi u zemlje gdje vlade vode više računa o građanima koji plaćaju poreze, koji stvaraju novu vrijednost, koji proizvode, koji održavaju mirovinski sustav, koji plaćaju u biti one koji smišljaju stisak i pojačavaju stisak oko njegovog vrata, a to u ovom slučaju ministarstvo i Hrvatska policija. Zanimljivo je da zastupnici, neki zastupnici vladajuće većine se ne slažu s mnogim odredbama ovog Zakona o sigurnosti na cestama, ali svejedno će u petak glasovati za ovakav zakon. Ja vas pitam koja je svrha ovog Hrvatskog sabora ako mi ovdje samo raspravljamo, ako se ne slažete sa onim šta se donosi i onda dođe petak i opet glasujete za taj zakon. Čemu Hrvatski sabor? Onda nek Vlada vodi i nek preuzme svu odgovornost, a ne da narod tj. građani se isprdavaju, ismijavaju od hrvatskih zastupnika kao su najgori ljudi u ovoj državi i da primaju najveće plaće u ovoj državi i da ništa ne rade. To pridonosite vi koji se ne slažete sa zakonom, a u petak glasujete za takav zakon. Da je stvarno cilj smanjiti broj poginulih, onda bi se pokrenulo rješavanje nekih drugih mjera. Prošle godine je bilo 317 poginulih u prometu, od toga 60% otprilike je poginulo na licu mjesta, a 40% je umrlo u transportu ili u prvih 30 dana u bolnici. Pa kad biste istinski htjeli smanjiti broj smrtno stradalih onda biste se pozabavili tim zlatnim satom, što bržim transportom stradalih u bolnice kako bi preživljavanje bilo što veće. Već smo nekoliko puta govorili o hitnom helikopterskom transportu, o hitnoj helikopterskoj službi koja u biti bi se isplatila na tome što bi se zbog tog zlatnog sata smanjili troškovi liječenja i oporavka onih koji su stradali u prometu, a normalno i onih drugih ljudi koji potrebuju hitan transport do bolnice i kojima vrijeme znači da li će preživjeti ili ne. Tu se niste potrudili jer tu bi država morala izdvojiti iz proračuna i ne razmišlja se da će se taj način uštediti u proračunu, nego na ovaj način se pokušava gušiti i narod stiskati do krajnjih mjera. Šta mislite dokle čete tako? Ja mislim da nećete baš predugo jer vjerujte mi da će vas jednog dana narod otpuhnuti da se niste ni nadali koliko brzo. U Hrvatskoj će se kazna koja se u Njemačkoj plati 10 EUR-a plaćati 1.000 kuna, zar mislite da Njemačka ne razmišlja o tome da smanji broj mrtvo stradalih u prometu. Ja mislim da oni i te kako razmišljaju i da itekako se brinu o tome, ali da su itekako i riješili ovaj hitan helikopterski transport i da vrlo kratko unesrećeni stižu u bolnicu i da je daleko veći postotak preživljavanja nego što je to u Hrvatskoj. Apsurd je da smo kaznu za pojas podigli na 1.000 kuna sa nevezanjem vozača taj vozač ne ugrožava nikoga u tom prometu osim sebe i ovim poduplavanjem kazne mislimo da ćemo ih natjerati da se vežu. To je jedan od dokaza da nije bitno da li će se vezati ili ne nego je bitno koliko ćete novaca strpati u proračun. Daleko veća prevencija bi bila da smo svi pred hrvatskim sudovima jednaki, znači da svi za isti prekršaj odgovaramo otprilike jednako, da svi za teške prekršaje odgovaramo jednako ali to nije tako. Vi pokazujete to svakoga dana primjerima, pa evo i ministrica Žalac koja 3 godine nije produžila vozačku, ne znamo da li je uopće platila kaznu, sumnjam. Znamo za mnoge pripadnike zlatne mladeži koji imaju da kažemo tako moćne roditelje, dobre veze koji su nažalost u prometu oduzeli živote, nisu adekvatno bili kažnjeni, pa čak možda nekad niti novčano, nisu odgovarali, dobili su samo nekakve uvjetne kazne. E pa dok ne dođemo do toga, gospodo iz Hrvatske policije da svi pred zakonom budu jednaki, da nam sudovi jednako gledaju i bogatoga i siromašnoga, do tada se neće poštovati zakoni u prometu, tj. neki će ih poštovati, neki ih neće poštovati. Ne govorimo o tome da su hrvatske autoceste preskupe, da mnogi ljudi evo u vrijeme turističke sezone izbjegavaju autocestu jer otprilike cestarina je skoro gorivo, ako idete starom cestom. Da su hrvatske ceste, autoceste pristupačnije mnogi ljudi bi se vozili i vjerojatno bi bilo manje prometnih nezgoda, a pogotovo onih sa najtežim ishodom. I nažalost ovaj zakon ne uvažava to da smo mi ljudske bića sklona pogreškama, da griješimo, svatko od nas griješi, pa i vi koji ste pisali ovaj zakon griješite. I u pisanju zakona, ali i u prometu. Ja se mogu kladit da vi koji ste osmislili ovaj zakon i branite ga da također griješite u prometu, ali ne vjerujem da plaćate kazne kao recimo mi ostali. Jer jako dobro znam da mnogi ljudi se snalaze, pa i danas kada su ove kamere koje direktno prenose, no međutim većina ljudi si tu ne može dozvoliti takav luksuz da mu netko riješi kaznu i da ne mora platiti kaznu već mora izdvojiti iz svog džepa koji je ionako poprilično prazan da plati tu kaznu. Oduzimanje vozila, danas vozila nisu više luksuz, ona su potreba, mnogi imaju bolesne roditelje, djecu ili su sami bolesni i oduzimanje vozila za njih znači daleko više od te kazne koju moraju platiti. Slažem se s time da oni koji ponavljaju prekršaje, koji rade najteže prekršaje, a pogotovo alkohol da trebaju biti sankcionirani, ali postoje i drugi načini oduzimanja vozila, a i to vrijeme dok će to vozilo biti u nekakvoj žici netko će morati platiti trošak, njegova vrijednost će padati, a neće ga moći građani koristiti, pa pitam se koliko je to i ustavno da se tako ponašamo. Stoga, gospodo iz vladajuće većine koji se ne slažete sa ovim odredbama zakona, koji smatrate, a iznijeli ste ovdje svoje stavove, da su ove kazne previsoke, evo ja apeliram na vas da ne glasujete u petak za ovaj prijedlog zakona i on neće biti donesen kao ovakav. Ići će na doradu pa će doći novi zakon. No znam da vi to nažalost ne smijete, da morate poštivati stranačku stegu jer vam se crno piše ukoliko to ne napravite, ali ova kazne neće smanjiti broj poginulih, barem ne bitno nažalost, a to ćemo vidjeti za godinu dana ukoliko ova Vlada opstane godinu dana, za godinu dana ćemo vidjeti da bez obzira što ste naplatili više kazni, što ste bolje napunili proračun, što ste zavili mnoge obitelji u crno jer će biti blokirani i dobit će ovrhu da im se naplati ovakva kazna ili zbog neplaćene kazne neće moć registrirat svoje vozilo, pa neće moć vozit svoju djecu u školu, u vrtiće, na liječničke preglede ili nedo Bog u bolnice zbog bolesti. Puno toga ste si stavili na savjest, nažalost u prvom planu vam je isključivo punjenje državnog proračuna, a jednostavno ne gledate kako vam hrvatski narod živi. Hvala.
Zahvaljujem kolega Lenart. Prelazimo na pojedinačne rasprave, poštovani kolega Tomislav Lipošćak, izvolite.
Zahvaljujem uvaženi potpredsjedniče, uvaženi državni tajniče sa suradnikom, pa evo pred nama je i Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sigurnosti prometa na cestama i dosta smo toga čuli i u samoj raspravi i u prvom čitanju, ali dosta smo toga čuli i u samom uvodnom izlaganju i u izlaganjima ispred klubova zastupnika. Različita su mišljenja, a ja bih se osobno osvrnuo na činjenicu da i za vrijeme prvoga čitanja, ali i između ovih dvaju čitanja, dosta polemike, dosta priče zapravo dosta razgovora bilo upravo o visini kazni, o iznosima kazni, jesu li one prevelike ili nisu i hoće li one za sobom povući određene učinke odnosno određena poboljšanja? I odgovor na moje pitanje, državni tajniče Katić rekli ste da su naše kazne negdje u sredini, da se nalaze negdje u sredini između iznosa kazni u zapadnoeuropskim zemljama i zemljama u okruženju i svi smo mi ovdje kao zastupnici, pogotovo u ovo doba godine, svjesni što se događa na našim prometnicama, zbog prirode posla smo gotovo svakodnevno na našim prometnicama, na cestama, brzim cestama i auto cestama i zapravo vidimo kakvo je stanje, a stanje je, moram reći, svakako, pogotovo velim sada u ovim turističkim gužvama svjedoci smo da se, pogotovo po auto putu, vozi se svakako, to su brzine i preko 200 km/h, vozi se po zaustavnim trakama, prelazi se iz jedne trake u drugu traku bez davanja žmigavaca i slično. Kada je riječ o strancima zapravo možemo si postaviti jedno pitanje, što se događa s tim ljudima, što se događa s tim vozačima kada napuste svoje zemlje i zapravo upute se u RH, ti ljudi koji zapravo u svojim zemljama se striktno drže prometnih propisa i pravila koja su dosta stroga i čuli smo da su i kazne veće, ali da ne bi bilo samo da govorimo o strancima, možemo se osvrnuti i na nas domaće vozače, također što se s nama događa kad pređemo granicu? Ne moramo ni tako daleko ići, dosta je da prijeđemo i samo ovu granicu u susjednu BiH, u Unsko-sanski kantun, zašto naši vozači koji do graničnog prijelaza voze kroz naseljena područja i 20, 30, 40 km/h više od dopuštene brzine, pretječu po punoj liniji, kada prijeđu taj državni prijelaz odjednom postanu savjesni vozači? Pa nije to zato što su oni doživjeli određeno, … [[Govornik se ne razumije]] prosvjetljenje ili postali savjesni vozači nego upravo zbog toga što je tamo prisutan veliki broj i radarskih kutija i kamera što za sobom naravno povlači i kazne za takve prekršitelje. I mi danas ovdje možemo naravno diskutirati jesu li ove kazne prevelike, nisu, da li bi one mogle biti i manje, da li bi one mogle biti više i uvijek će biti pobornika i jedne i druge opcije odnosno jednog i drugoga rješenja. Osobno smatram i to ću ponoviti, to sam rekao i u raspravi u prvom čitanju da ljudski život nema cijene, a očito je da pojedinci unatoč silnoj prevenciji, unatoč silnoj edukaciji i trudu koji ulažu i državne institucije i MUP i svi ostali koji su sudionici ovoga procesa u prometu, očito razumiju jedino kad ih se, kako to kažemo narodski, opali po džepu, opali po novčaniku. I zato ću ponoviti da ako i jedna ova kazna, bilo da je ona naplaćena ili da je to iz prijetnji odnosno mogućnosti kazne proisteklo da određeni prekršaji nisu počinjeni, ako iz jednog takvoga postupka se spasi ijedan, jedan jedini ljudski život onda je ovaj zakon ispunio i svoju svrhu, naravno zato ga i pozdravljam, ali i pozdravljam i namjeru da u skoroj budućnosti, a to smo mogli vidjeti i u najavama iz MUP-a da će se dodatno opremiti naše ceste, naše auto ceste sa kamerama i radarima i koji će, ja se barem nadam, postići isti efekt, isti učinak kakav imaju vozači i sudionici u prometu i u drugim europskim zemljama i u zemljama u okruženju, hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo nekoliko replika, poštovani kolega Ante Bačić, izvolite.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Kolega Lipovšćak, dobar dio rasprave ste spominjali upravo ove novčane kazne i koliko se povećavaju, hoće li polučiti određeni efekt, znamo da i iz Nacionalnog programa sigurnosti prometa na cestama nismo polučili rezultate i ciljeve koje smo zacrtali i da imamo 316 poginulih i da želimo to smanjit minimalno za 100 manje, a i spomenuli ste sami da normalno da ljudski život nema cijene i da se nadamo da će ove izmjene i dopune pridonijeti sigurnosti u prometu na cestama, ali se opet povlači ono pitanje nismo svi jednaki, nisu svi naši građani istoga primanja, istoga dohotka, jel smatrate da je bolji ovaj sustav ili da uvedemo kažnjavanje po osobnom dohotku kao što sudovi imaju u određivanju određenih kazna. Hvala.
Zahvaljujem. Odgovor kolega Lipovšćak, izvolite.
Evo kao što ste i sami rekli smatram da je to prijedlog o kojem bi se itekako moglo razmisliti, ne samo o visini kazne vezanih za osobna primanja prekršitelja nego i o onome što je g. državni tajnik spominjao i ovisno o recidivistima koji je to put da čine takav prekršaj, da li je to prvi, drugi ili treći put, tako da se svakako slažem i s ovime s vama, ali jednako tako smatram da i te kazne ne bi trebalo svesti na nekakvi banalni iznos tako da se ipak i kroz ne samo prevenciju nego i na ovaj represivni dio može utjecati na sigurnost u prometu.
Zahvaljujem. Slijedeća replika, poštovani kolega Davor Vlaović, izvolite.
Hvala potpredsjedniče. Kolega, u svojoj raspravi rekli ste da i sami sumnjate da li će ovo povećanje kazni donijeti rezultate kakve želimo da što manje ljudi strada u prometu i tu se s vama slažem i mislim da u odnosu na primanje i prihode koje naši građani imaju u RH a najveći dio ih radi za plaću od 3000 do negdje 5000, 6000 kuna i da njima je sigurno su ove kazne previsoke i da je trebalo razmisliti o uvođenju kazni prema visini prihoda. Žalosno je čuti da država nije spremna na to jer ne postoje kvalitetne evidencije da bi se to moglo napraviti ali je činjenica da velik broj ljudi neće moći platiti te kazne i da će sigurno zbog toga možda neki biti i blokirani a to ne bi trebala bit svrha ovoga zakona, punjenje samo državnog proračuna, puno je važnije što ... [[Govornik se ne razumije.]] prevencija i ja sam rekao da zašto baš sad u sezoni, turističkoj sezoni najveći promet na autocestama se izvode radovi, zar se nisu mogli radovi odviti ranije ili nakon turističke sezone jer i to ugrožava sigurnost prometa na cestama a nažalost Hrvatske autoceste i Hrvatske ceste sad najintenzivnije izvode radove na uređenju cesta, hvala.
Kolega Vlaović, zahvaljujem. Molim bih vas da pripazite malo na vrijeme, odgovor Lipošćak, izvolite.
Kolega Vlaović, kao prvo nisam rekao da sumnjam u provođenje ovog zakona nego nadam se i u uistinu se nadam da će i ovim zakonskim prijedlogom biti učinjen jedan korak prema naprijed i da ćemo ipak neke stvari polučiti u pozitivnome smislu. Što se tiče ovih kazni, ovih veliki kazni o kojima govorimo često i zapravo spominjemo opasnosti od blokade i slično, djelomično se slažem s vama ali nemojmo smetnuti s uma da su upravo najveći iznosi ovih kazni namijenjeni za one recidiviste, za one koji predstavljaju rekao bih konstantnu opasnost u prometu i za one prekršaje koji prije svega su usmjereni na svih sudionika u prometu i mislim da tu ne bi trebali imati previše razumijevanja za one koji to čine.
Zahvaljujem. Slijedeća rasprava, poštovani kolega Ante Bačić, izvolite.
Hvala, potpredsjedniče Hrvatskog sabora, kolege iz ministarstva. Evo kao što smo i čuli i od samog državnog tajnika ali evo i u nizu rasprava kolega vezano za ove izmjene i dopune Zakona o sigurnosti prometa na cestama, u drugom čitanju nema nekih većih razlika osim nekoliko amandmana koje su priloženi od pojedinih kolega i od pojedinih klubova ali cijela rasprava je zapravo i cijela intencija onako kako ja gledam na ove izmjene i dopune je vezano za nacionalni program sigurnosti cestovnog prometa. Znači jednostavno nešto što smo napisali, nešto što smo donijeli, neke ciljeve koje smo zacrtali nisu do evo 2019. ispunjeni, bili su u planu do 2020. da ćemo određene statistike promijenit, znamo koliko života odnose ceste, znamo koliko problema i koliko i ozljeda i materijalne štete izlazi iz svega toga. Više kolega je napomenulo upravo da imamo 316 poginulih osoba na našim cestama i da je zapravo cilj iz nacionalnog programa bilo da taj broj od 316 smanjimo maksimalno na 213. To je skoro za 100 poginulih osoba manje i nadam se da će ove izmjene i nadam se da će ove izmjene i dopune definitivno pridonijeti tome. Nije dobra ni činjenica da smo i četvrta zemlja u EU-u po broju smrtno stradalih u prometu, prosjek država EU-a, kod nas je 77 stradalih na milijun stanovnika, dok je europskih prosjek 49 osoba i tu možemo i razumjeti normalnu intenciju ministarstva da mora krenuti u određene radikalne promjene i izmjene i dopune zakona ne bi li tu statistiku zaokrenuli u korist normalno svih naših građana. Evo porazni su i podaci vezano i za sigurnosni pojas gdje je pokazalo da se u Hrvatskoj veže oko 61% vozača i suvozača, na stražnjih sjedalima tek 13% a znamo da prilikom ispadanja iz vozila zbog nevezivanja godišnje strada preko 30 osoba. Da smo ispunili sve uvjete iz nacionalnog programa koji smo i sami zacrtali, ministarstvo smatra da bi ta brojka bila za 10% manje što nije beznačajan broj. Alarmantno je i vezano za djecu u prometu, posebice kada vidimo da 60% djece u prometnim nesrećama stradava upravo u svojstvu putnika u vozilima, upravo u vozilima koji voze njihovi ili roditelji ili najbliži i da većina nažalost od smrtno stradale djece upravo kao putnici je bilo zbog nepropisnog vezivanja ili zato što djeca uopće nisu bila vezana ili nije korištena dječja sjedalica u samom automobilu tako da to je jedan od poraznih činjenica i poraznih brojki na koje nas ove izmjene i dopune definitivno upozoravaju. U ovom reći ćemo novo doba tj. u ovo zadnje desetljeće kada je uporaba mobitela i kad su sve veće funkcije naših pametnih telefona su u primjeni, da ne spominjem samo telefoniranje, društvene mreže, svi mogući oblici dopisivanja već i korištenje mobitela u svrhe interneta ali i GPS-a u vozilima, vidimo i same analize i statistike koje je i ministarstvo provelo da 91% vozača telefonira za vrijeme vožnje, 33% čak i biciklista telefonira i koristi mobilne uređaje za vrijeme sudjelovanja u prometu, ali zabrinjava činjenica da velik broj upravo prometnih nesreća izazvano prelaskom ili u suprotni trak ili neobjašnjenim dekoncentriranim prelaskom vozila ne samo u suprotnu traku nego i nekontrolirano kretanje samih vozila, što vjerojatno znači ministarstvo u svojoj analizi je pretpostavilo da je to upravo razlog korištenje samih mobilnih uređaja tako da taj problem mimo vezivanja i mimo ostalih prekršaja, mislim da je jedan od najvećih problema tj. problem s kojim će se bit najteže suočiti i u ovim izmjenama i dopunama, ali sutra i kroz djelovanjem naših policijskih službenika. U 2017.g. je zabilježeno 3581 prekršaj gdje je vozaču oduzeta vozačka dozvola, što je pokazalo normalno da postojeći sustav oduzimanja vozačke dozvole i nije pokazao neku posebnu i snažnu svoju svrhu, tako da je razumljivo pooštravanje sankcija i pooštravanje i novčanih kazna, ali i uvjeta za oduzimanje vozačke dozvole u pojedinim prekršajima. Što se tiče ukidanja vozačke dozvole i obveze ponovnog polaganja vozačkog ispita, smatram osobno da je to jedna mjera koja definitivno će zastrašit vozače i vezano za skupljanje negativnih prekršajnih bodova, podignit će određenu svijest i upozorit će vozače da uporno ne ponavljaju određene oblike prekršaja i ova sporna, pod navodnike sporna odluka vezano za mjere privremenog oduzimanja vozila, što su mnoge kolege razmatrale je li ustavna, je li protivna zakonu, drugim zakonima, mislim da je korektna zato što će se primjenjivati isključivo na vozače koji opetovano ponavljaju najteže oblike prekršaja u prometu. Znamo i da tehnologija ide naprijed, da je naša policija sve bolje opremljena i novim tehnološkim sustavima i dostignućima, tako da se uvodi i prekršaj nepoštivanja sigurnosnog razmaka između vozila na cesti tj. ne samo da se uvodi nego će se sada mjeriti na drugačiji, kvalitetniji i brži i efikasniji način, ali je bitno da cijela RH ima i ujednačen proces polaganja samog vozačkog ispita i dobivanja vozačke dozvole, tako da je dobro da će ministarstvo kontrolirat i audio i vizualno ispitivače, čisto da se vidi i statistički razlika u smislu po broju prekršaja i po broju ponavljanja određenih prekršaja možda mlađih vozača u određenim županijama ili u određenim područjima RH da se vidi je li postoji nekakva razlika prilikom polaganja samog vozačkog ispita. Neću napominjat za koje sve prekršaje se povećavaju novčane kazne, to je za većinu prekršaja koji su, ono pod navodnike, u zakonu najpopularniji među vozačima, ali znamo da evo i najveće rasprave su bile upravo da se novčane kazne za određene prekršaje poduplavaju, čak su i tri puta veće. Vidit ćemo kakav će biti efekt samog zakona i to vrlo brzo, vjerojatno i kroz godinu dana, zato i apeliram ministarstvo da čim ovaj zakon stupi na snagu da se počne provoditi i kvalitetna statistika i kvalitetna analiza jel ovo su već velike izmjene i dopune i mislim da je vrijeme da donesemo i Konačan prijedlog zakona tako da ne mora ovo bit rećemo sveto slovo na papiru u smislu da će ovo vječno ovako ostat, nego već za jedno godinu dvije dana kada vidimo koliko je rezultata polučilo ove izmjene i dopune i jesmo li ispunili sve ciljeve i cijelu svrhu iz Nacionalnog programa sigurnosti prometa na cestama, u Konačnom prijedlogu zakona sutra možemo i ove kazne smanjiti, ali možemo razmisliti o uvođenju ovo što smo nekoliko puta ponavljali, posebice evo i ja i u samom prvom čitanju, a to je po uzoru i na skandinavske zemlje, da sutra možda i uvedemo upravo novčane kazne i po osobnom dohotku, ono šta danas rade i hrvatski sudovi, što mislimo da bi možda i polučilo bolji rezultat i što bi naši građani, koji znamo da imaju velike razlike normalno i u primanjima i u dohocima i u svojim plaćama, puno bolji bi efekti, puno bolje bi osjetili određenu novčanu kaznu i puno bi normalno bilo pravednije za pojedine skupine građana. Sve u svemu mislim da je pred nama godinu dvije dana analize, efekta ovih izmjena i dopuna, vjerujem da će kroz taj period doći i Konačan prijedlog zakona kada ćemo vidjet koliki je efekt ovoga, što promijenit, pa možda sutra i hvala Bogu i smanjit određene novčane kazne. Hvala.
Zahvaljujem kolega Bačić. Imamo replike, poštovani kolega prof. Miroslav Tuđman, izvolite.
Hvala g. potpredsjedniče. Kolega Bačić, vi ste spomenuli da je prošle godine bilo 316 mrtvih na cestama i jasna stvar da trebamo poduzeti sve mjere da se ta brojka smanji. Međutim, ono o čemu trebamo voditi računa da je prije 40.g. bilo 1600 i nešto mrtvih na cestama, znači preko 5, 5 i pol puta skoro, a da se u zadnjih 20.g. smrtnost na cestama smanjuje negdje za 3, prosječno za 3% godišnje. Ono što je problem i što ovdje razgovaramo to je da ministarstvo želi da taj postotak se poveća na 5% uzimajući samo subjektivni faktor na cestama, a ne i one druge objektivne okolnosti i to je zapravo ključni nesporazum kako doći do jednoga željenog stanja da imamo što manje nesreća, unesrećenih i mrtvih na cestama.
Zahvaljujem. Odgovor kolega Bačić.
Hvala potpredsjedniče. Prof. Tuđman apsolutno se slažem s vama i Dobro je da ste upravo napomenuli statistiku iz prošlosti i danas, al moramo znat normalno da su i sve bolji standardi, da je ovo izmjene i dopune upravo za ovaj subjektivni dio koji je vezan za vozače, a normalno sigurnost prometa na cestama ne ovisi smo o vozačima, ovisi i o kvaliteti cesti i o kvaliteti normalno i vozila, ali je i dobro da MUP i podiže ljestvicu, da podiže ljestvicu, da želi bolji standard, da želi što bolju statistiku, da želi što bolju sigurnost. Tako da vjerujem da će ovim izmjenama i dopunama definitivno pridonijeti tome.
Zahvaljujem. Slijedeća replika poštovani kolega Marko Sladoljev. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Poštovani kolega Bačić imam jedno pitanje, dakle konkretno koje sam dakle se susreo, ja sam se u ovom saborskom mandatu možda 3-4 puta vozio sa saborskim automobilom sa službenim vozačem, prvo sam osto šokiran kad su rekli kolika im je plaća, a s druge strane u razgovoru s njima sam saznao da vrlo često oni moraju prekoračiti brzinu jer određeni saborski zastupnik mora stići na određeno vrijeme, na određeno mjesto. Isto tako i vladin dužnosnik, to nije njihova volja, to je volja i onda ako prekorače brzinu oni plaćaju kaznu. Meni bi bilo logično da njihovu kaznu plaća ili sabor ili vlada jer to nije njihova slobodna volja, dakle oni ne voze brzo zašto što žele stići nego zato što moraju jednostavno poslušat tu zapovijed.
Zahvaljujem. Odgovor kolega Bačić.
Hvala potpredsjedniče. Kolega Sladoljev, slažem se s vama, u stvari ne slažem se mislim da vozač uvijek treba platit kaznu, ali ovaj problem, ako i postoji, a vjerujem i da postoji, sad razlika je normalno vozila službena ili vozila MUP-a jel imaju rotaciju il nemaju rotaciju, jel imaju uopće razloga zašto prekoračit brzinu il je to samo iz neke obijesti zato što netko stić malo brže, ali mislim da je to problem koji treba riješit unutarnje. U smislu ako je zaposlenik Hrvatskog sabora il ako je zaposlenik MUP-a tu osobu trebamo zaštiti da može odbit odmah u startu takav zahtjev pojedinog dužnosnika da prekoračuje brzinu i da namjerno s time krši zakon. Tako da ne slažem se s tim da bi trebala institucija ili taj dužnosnik platiti, nego vozač, al vozača trebamo zaštititi da ga se ne tjera na prekršaje i na kršenje zakona u bilo koje slučaju.
Zahvaljujem. Slijedeća rasprava poštovana kolegica Ljubica Maksimčuk. Izvolite.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Uvaženi državni tajniče sa suradnikom, evo danas je pred nama Konačan prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sigurnosti prometa na cestama. Svakodnevno se svi susrećemo s vijestima o poginulim i stradalim na hrvatskim cestama. Naravno stradali i poginuli na cestama nisu samo problem RH oni su problem i EU, ali i svjetski su problem. Tako na području svih 28 trenutnih država članica EU u prošloj godini je poginulo 25.100 osoba što je evo veličina jednoga grada. Znači na milion, a prosjek u EU na milion stanovnika je 49 poginulih, prosjek u RH na milion stanovnika je nažalost 77. Znači 77 poginulih na milion stanovnika. Kako se pokazalo da je broj najopasnijih prekršaja u prometu u porastu pristupilo se je Konačnom prijedlogu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sigurnosti prometa na cestama, a one su se uskladile s težinom nastalih posljedica u prometnim nesrećama. Takva mjera ima za cilj povećati znači svijest sudionika u prometu, od nužnosti poštivanja prometnih propisa. 4 glavna faktora koja su najveći uzročnici u prometnim nesrećama, su alkohol, brzina, nevezanje pojasa i korištenje mobitela pri vožnji. Svaka 4 tragedija u prometu uzrokovana je znači pod utjecajem alkohola od lanjskih 316 poginulih na našim cestama evo već smo čuli čak 158 poginulih u prometnim nesrećama uzrok je bila brzina koja nije bila prilagođena uvjetima na cestama. 61% hrvatskih vozača ili suvozača se veže samo u prometu, a na stražnjem sjedalima ta brojka je poražavajuća ona je ispod 14%, a vidjeli smo prilikom stradavanja samo u prošloj godini je 30 smrtno stradalih osoba zbog nevezanja pojasa, a cilj je u biti samo s tom mjerom možemo postići čak 10% manje poginulih u prometu. Prometni stručnjaci su uočili da se u posljednjih nekoliko godina događa više prometnih nesreća i to često kobnih čiji je razlog gotovo neobjašnjiv, a riječ je naglom skretanju u suprotni trak ili slijetanju s ceste, takve nesreće su posljedica korištenja pametnih telefona i u nekakvim studijama, u ispitivanjima se pokazalo da gotovo 91% vozača telefonira prilikom vožnje, pri čemu naravno telefoniranje nije toliko opasno koliko je pisanje poruka odnosno pregledavanje maila ili nazovimo to surfanje po mobitelu. A ako pogledamo na prekršaj i sankcije u ovom zakonu odnosno povećanju tih sankcija vidimo da su one zapravo usmjere prema onima koji učestalo, koji zapravo značajno krše prometne propisa po, to su tzv. recidivisti upravo su to skupine koje zapravo čine najteže prekršaje i ponavljaju ih. Konkretno za prekoračenje brzine kretanje u naseljenom mjestu za više od 50 km/h, prolazak kroz crveno svjetlo, odbijanje testiranja na alkohol i droge, vožnju pod utjecajem droga i alkohola iznad 1,5% promila, vožnju prije položenog vozačkog ispita, vožnju u vrijeme kada je vozaču oduzeta vozačka dozvola i vidimo da se umjesto dosadašnjih blažih novčanih kazni koje su iznosile u razmaku od 5 do maksimalno 15.000 kuna po ovom novom prekršitelji bi plaćali iznos od 10 do 20.000 kuna. Svi smo mi osjetljivi kada se povećavaju novčane kazne, ali s druge strane kad čujemo da pogotovo recidivisti, dakle one osobe koje učestalo ponavljaju i koje rade prekršaje razno razni kako mi kažemo mamini i tatini sinovi kada ne daj Bože nekoga pregaze na ulici onda nastane uzbuna, svi se pitamo što rade službe, što radi država, što radili policija. Zašto to nismo spriječili i onda nam sve to postane nezamislivo. Kako to spriječiti i na koji način smanjiti broj poginulih možda je evo ovo jedan od načina, vidjeti ćemo možda za godinu dana kada budemo imali nekakve učinke ovoga zakona. Ako gledamo iz perspektive onoga koji su, onih koji su izgubili možda svoje najmilije zbog nečije bahate obijesne vožnje, tada niti jedna sankcija, niti jedna kazna sigurno takvima, takvim obiteljima neće biti dovoljno velika i ja ih u tome razumijem. A znači to je ta jedna perspektiva. Druga je naravno ona suprotna, perspektiva osobe koja je u poziciji da plati kaznu ako je kršila zakon. Naravno da tu nastaju problemi jer će se ona buniti jer joj je svaka visina kazne velika. Naravno da nitko od nas nije za nekakve represivne mjere, ja osobno ne, one nikome nisu drage. Ja sam uvijek za onaj drugi element to je edukacija i prevencija, za povećanje kulture vožnje i vozača u prometu. Na tome naravno trebamo poraditi od onih najranijih dana od vrtića, osnovnih i srednjih škola ali i do domova umirovljenika jer vidimo da je i velik, veliki sudionici, velik broj sudionika je i onaj starije životne dobi u prometu. Naravno ono što evo su i prethodnici ovdje u svojim raspravama iznijeli a to se pitam i ja što ćemo sa biciklistima i pješacima, oni su naravno veliki sudionici u prometu i svakodnevno se svi mi koji smo vozači susrećemo sa takvima. I kako razgraničiti one koji krše zakon zbog slučajne pogreške, znači a i one koji to čine namjerno. To će biti evo možda malo teža prosudba policajaca koji naravno rade na svojim radnim mjestima. A svi mi se u zadnje vrijeme susrećemo sa onima koji i na našim cestama vlada zakon jačega, ja imam osjećaj da na našim cestama ako imate bolji i skuplji automobil, ti ljudi misle da imaju i da z a njih vrijede neka druga pravila pa evo pozdravljam i ovu odredbu koju imamo u zakonu vezanu za vožnju na autocesti jer svi mi evo, ja osobno barem jednom ili dva puta u tjednu dolazim u Zagreb, odnosno vraćam se doma tako da svi smo svjesni kakvih slučajeva ima na našim prometnicama. I evo pred nama je ovaj novi Prijedlog u izmjenama i dopunama Zakona o sigurnosti prometa na cestama, njegove učinke ćemo vidjeti kroz godinu dana ali ako ovim zakonom spriječimo znači pogibanje barem jedne osobe na našim prometnicama napravili smo puno a evo svi mi od njega očekujemo znači možda smanjenje broja stradalih u prometnim nesrećama. Na vama je da i na naravno policiji koja radi na terenu damo maksimalno toga ali svi naravno sudionici u prometu da spriječimo broj poginulih u prometnim nesrećama. Hvala lijepo.
Zahvaljujem kolegice Maksimčuk. Imamo nekoliko replika. Poštovani kolega profesor Miroslav Tuđman. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolegice Maksimčuk u svakom slučaju broj mrtvih je prevelik. Međutim, spominjali ste ove statistike da je u Europi prosjek 49 na milijun stanovnika a čini mi se ako sam dobro čuo 97 u Hrvatskoj. To je … ... [[Upadica se ne čuje.]] 77? E onda ispričavam se, krivo sam čuo jer to je onda jedan sasvim drugi, sasvim drugi omjer nego što sam čuo. Ali u svakom slučaju te brojke treba, treba voditi računa i trebalo bi kada se radi o statistici ipak referirati na godine na koje se to odnosi. Da li je to na prošlu godinu ili na neki drugi dio. I s druge strane kod ovih statistika kad već imamo, jedna je stvar sa turističkim zemljama gdje imate veliki promet stranih vozila i stranih vozača a drugi je kad imamo, kad toga nema. A ovdje kod naših ovih analiza nikad nismo rekli koliko je mrtvih ili sudionika u prometu koje stranci prouzroče.
Zahvaljujem. Odgovor kolegica Maksimčuk, izvolite.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Da, kolega Tuđman broj, ta statistika je znači od 2018. godine 77 je naša brojka, to je značajno više nego u EU gdje je ta brojka od 49, naravno da imamo i onaj drugi faktor, nije samo ljudski kada se radi o prometnim nesrećama, to su naravno i naše prometnice, to su tehnički neispravna vozila koja sudjeluju u prometu, sve to naravno i ona prometna kultura koju pojedini vozači nemaju utječe na ovakav veliki broj poginulih. Na nama kao što sam rekla i na ovom prijedlogu zakona je da smanjimo taj broj poginulih na hrvatskim cestama i da ta statistika bude značajno manja.
Zahvaljujem. Sljedeća replika poštovani kolega Tomislav Lipošćak. Izvolite.
Kolegice Maksimčuk uglavnom i najviše zapravo govorimo o korištenju pametnih telefona i zapravo posljedicama korištenja tih telefona u vožnji i zapravo utjecaju na samu sigurnost u prometu. Ja bih ovdje spomenuo i korištenje putnih računala koja se danas nalaze u gotovo svakom automobilu, zapravo koji postaju dio možemo reći i osnovne opreme svih novijih automobila preko tih putnih računala i telefoniramo, koristimo ih za planiranje puta, GPS, navigaciju i mnoge druge funkcije poput slušanja glazbe i slično a upravo korištenje tih putnih računala ponekad nam odvraća puno više pažnje nego korištenja samoga mobitela odnosno tog pametnoga telefona. Nažalost evo i ovaj zakon ne može odnosno ne prepoznaje takvu situaciju a ponoviti ću upravo korištenje tih putnih računala je ponekad mnogo opasnije nego korištenje samoga telefona.
Zahvaljujem, odgovor. Kolegica Maksimčuk, izvolite.
Hvala lijepo potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Da evo kolega Lipošćak vidjeli smo da po nekim istraživanjima čak 91% sudionika u prometu znači koristi pametne telefone, računala i sve ostalo. Naravno da to nije dobro, vidimo da smo u onih prve 4. zemlje po broju poginulih i stradalih. Trebamo činiti i raditi sve, činjenica je da ovdje u ovom zakonu ne prepoznajemo te pametna računala i tablete kojima se koriste neki sudionici u prometu. Sigurna sam da ćemo u naravno u izradi znači sljedećeg novoga možda zakona, a gledati da i tu odredbu ugradimo, ali evo, na nama samima je da pokušamo edukacijom i prevencijom osvijestiti što veći broj ljudi. Znači, da se u vožnji ne koriste niti mobiteli, pametni telefoni, tableti i sva ta moderna tehnologija koju danas imamo.
Zahvaljujem. Sljedeća replika, poštovani kolega Joško Klisović, izvolite.
Hvala lijepo potpredsjedniče Sabora. Kolegice Maksimčuk, lijepo ste nam danas ukazali na jednu u stvari veliki istinu, da je alkohol veliki problem u prometu i uzročnik mnogih smrti u prometu, prometnim nezgodama. Recidivisti i recidivizam je također problem i ovaj zakon ga pokušava riješiti. No, kako ga pokušava riješiti? Povećanjem kazni. Da li je povećanje represije se pokazalo kao najispravniji način smanjivanja alkoholizma u prometu? Čini mi se da i nije. E sada, di su tu preventivne mjere? Bilo bi puno bolje da ih imamo. Zamislimo situaciju, da Zakonom o sigurnosti u prometu ili nekim drugim zakonom koji je za to nadležan, propišemo da svaki automobil mora imati senzor na detekciju alkoholnih para. I ako osjeti kod vozača alkohol, jednostavno blokira se motor i ne možete ga upaliti. Pa ga naštimate na 0,5, koliko je recimo zakonom dopušteno. Da li bi takva preventivna mjera više utjecala na spašavanje života i manje alkoholiziranih ljudi za volanom? Hvala.
Zahvaljujem. Zahvaljujem. Odgovor, kolegice Maksimčuk.
Hvala. Pa uvaženi kolega Klisović, da, svaka 4. nesreća u prometu je uzrokovana znači od osoba koje su bile pod utjecajem alkohola. Naravno da se slažem sa vama da možda ovo nisu najučinkovitije mjere, da nisu najbolje mjere, ja se slažem jednako sa vama da prevencija i edukaciju su možda jednako dobre ili bolje, ali evo, od nekud moramo krenuti, a ovo što ste rekli za ove pametne automobile, pa možda za neku godinu neki od proizvođača automobila ugrade jedan ovakav sustav što bi zasigurno bilo pohvalno, ali ja se bojim da i njega ne bi neki izbjegli nekakvim zakulisnim znate igrama, kako to obično biva, mi uvijek prije nego što neki zakon donesemo, gledamo kako ćemo ga izbjeći pa evo, kažem, na nama je da svi poradimo na tome da smanjimo broj poginulih u prometnim nesrećama.
Zahvaljujem. Sljedeća replika, poštovani kolega Ante Bačić, izvolite.
Hvala potpredsjedniče. Kolegice Maksimčuk. Ja ću se nadovezati na pitanje i na repliku kolege Lipošćaka, upravo vezano za korištenje mobitela, što ste vi napomenuli da imamo veliki broj nesreća radi neobjašnjenog razloga prelaska u suprotne trake, ali je sad pitanje, mislim da je to veliki izazov za MUP kako regulirati te stvari, zato što današnji pametni telefoni nas tjeraju, čim uđemo u auto, da se spajamo na GPS, da sinkroniziramo glazbu, da koristimo, da što više, što više interakcije iz samog automobila i samoga vozača. Sve to odvlači pažnju i sve to može biti korištenje mobitela i korištenje određenih naprava u samoj vožnji i sad je pitanje što je to sigurno korištenje mobilnih aparata i pametnih telefona u automobilu, a što je to nesigurno. Mislim da je to novi izazov koji će izazivati, ne samo [[Upadica: Zahvaljujem.]] prekršajni veliki broj nesreća.
Odgovor, kolegice Maksimčuk, izvolite.
Hvala potpredsjedniče HS-a. Da, uvaženi kolega, trebat će u biti razgraničiti naći, znači tu što je sigurno, a što je ono nesigurno korištenje takvih uređaja pri vožnji. Najbolje je naravno, svi mi nekad koristimo navigaciju, odnosno GPS, najbolje je ju koristiti naravno na početku vožnje, ali evo, imat će tu znači ministarstvo obvezu da, ne znam, pravilnikom ili nekakvih drugim alatima kojima može razgraničiti korištenje sigurnog od nesigurnog uređaja i navigacijskih odnosno mobilnih aparata u automobilu, naravno najbolje ih ne koristiti nikako, ali evo, nadamo se da ćemo za godinu dana kad budemo imali nekakav statistički podatak koliko je ovaj zakon imao pozitivnih efekata, možda imati odgovor i na to pitanje.
Zahvaljujem. Sljedeća replika, ako ste završili, kolega Mišić, možete repliku, izvolite.
Hvala potpredsjedniče Sabora. Kolegice Maksimčuk. Govorili ste o brzini autocestama i o brzoj vožnji koju vidimo svaki dan, mi koji putujemo je li, iz Slavonije. Naravno da to treba kažnjavati određene ljude, međutim, vidimo naše presretače što rade, ja bih rekao, dosta dobro. Naravno, ne mogu sve, ali da toga nekulture, da ima, ima, jako puno. I na tome treba raditi, a što se tiče kazni i cijene kazni ovih koji se dižu se sa recimo pojas od 500 na 1000 kn i tako nešto, možda je to previše, ne možda nego svakako. Trebalo je biti, mi učiti malo sami svi od sebe polaziti, a kazne su i sada bile visoke i sada su bile visoke, ali gledajući na europske kazne i okolo, možda bi mogli malo koordinaciju nešto sniziti. Naši građani imaju naravno i niža primanja, ali one koji redovno prave prijestupe, prema njima treba drastično ići i u gradovima ginu mladi ljudi, to treba [[Upadica: Zahvaljujem.]] [[Govornik se ne razumije.]]
Odgovor, kolegica Maksimčuk.
Hvala. Uvaženi kolega slažem se sa vama da su za naše standarde možda ovo previsoke kazne, ali evo, i u svojoj raspravi sam rekla, ako ćemo ovim kaznama znači spasiti samo jedan život u prometu, napravili smo puno, njegove učinke ćemo vidjeti vjerovatno ubrzo, možda već za godinu dana i onda možemo razgovarati da li o ne znam nekakvim drugim mjerama, da li o njihovom smanjenju ali evo, idemo pokušati pa ćemo vidjeti naravno efekte i učinke ovoga zakona ubrzo.
Zahvaljujem. Slijedeća rasprava poštovani kolega, prof. Miroslav Tuđman, izvolite.
Hvala g. potpredsjedniče. Mislim da nije sporno ovdje u sabornici da nam je svima u interesu da imamo što manje nesreća, što manje unesrećenih, što manje mrtvih na cestama. Ono gdje nastaju razlike to su u ovom ocjenama ovoga prijedloga zakona, to su uzroci tih nesreća i kako spriječiti da dođemo do toga da smanji broj mrtvih. Mislim da bismo mogli reći da su objektivni razlozi ovih nesreća koji su doveli do smanjenja nesreća to što su se u zadnjih praktički a uzmimo od 40 g., kvaliteta cesta je puno bolja, nismo imali autoceste prije, kvaliteta auta je iz godine u godine svake generacija novih auta je sve bolja i bolja i sigurnija i treći faktor je to što je hitna pomoć, ono što medicinari zovu zlatni sat, većina ljudi zbrinuta unutar tog zadnjeg zlatnog sata i zato je broj mrtvih puno manje. Već sam rekao od 1600 i nešto mrtvih prije 40 g., danas se tak broj smanjio na 1/5 odnosno na tak nekadašnji broj s čime se jasna stvar, ne smijemo pomiriti. Usput kad smo kod ovih stvari, nije rečeno odnosno naznačeno je da je vertikalna signalizacija nije pratila te promjene kvalitet cesta, kvalitete automobila, ne znam ali mislim da je to bilo prije nekih 8 ili 10 g., novinari su vozili po propisima, doduše starom cestom od Zagreba do Splita i ta vožnja je trajala preko 8 sati. Iza toga su isto vozili od Zagreba do Rijeke pa je trajala nekih 5 sati. Drugim riječima, pod takvog signalizaciji objektivno možete sve na cesti kažnjavati jer nitko od nas se toliko ne vozi. Ne govorim sad o ludovanju po naseljenom mjestu nego po otvorenoj cesti. Sad dolazimo do onoga što bismo mogli nazvati subjektivnim faktorom a to je ovdje rečeno, to je alkohol, brzina, pojas i mobiteli. Oni jasna stvar, jesu uzročnici nesreća ali je pitanje da li se to može prvenstveno riješiti represivnim mjerama ili pak preventivnim mjerama. Po mom mišljenju ovaj zakon je uzeo krivu filozofiju da ide represivnim mjerama a ne preventivno djelovanje, tako da u pravilu sve kazne su povećane za 50% barem a neke i 200% i mislim da to nije dobro rješenje. Doduše, suglasan sam sa onim mjerama koje idu za recidiviste koji naprosto objektivno govoreći vjerojatno jedan dio njih čak nije ni zaslužio da dobije dozvolu da bude u tom postupku ili medicinskom ili na polaganju ispita eliminiran ali mislim da za one ključne stvari kada se radi recimo o pojasu i mobitelu da te kazne ne treba i nema opravdanja da se one povise. Za istu kaznu kod nas je danas, za te kazne su predložene 1500 kuna, u Njemačkoj ili Austriji, u Austriji čini mi se 100 eura, u Njemačkoj 130 eura, znači dva puta maje nego što je kod nas. To naprosto nema logike. Zato sam ja predao tri amandmana, dva na ovaj da ove kazne za nevezanje pojasa i korištenja mobitela ostanu iste upravo zato da se preventivno djeluje i treći amandman koji sam dao, o kojem će se sutra, o kojem ćemo sutra svi se izjašnjavati je ovaj da bude oznaka da je postavljen radar i da su postavljene kamere. To naprosto danas imate u većini europskih zemalja, kad koristite ovaj GPS i karte, one vas već upozoravaju na cestama kako se vozite kroz Austriju, kroz Njemačku gdje su postavljeni radari, gdje je ograničena brzina i to onda naprosto ima smisla. Nećete izazvati revolt kod ljudi zato što će biti upozoreni i to je ono što kako bi trebalo raditi. Isto se odnosi i kada se radi o ovim presretačima, oni trebaju postojati zato da se bave onima koji su počinili druga kaznena djela a ovdje treba na autocestama i drugim cestama trebaju biti označena vozila jer će samim time što postoje na cestama, što ih ljudi vide držat se određenih brzina. Na stranu to i ne govorim sada zbog ovih ostalih oznaka uzmite u Njemačkoj, nema ograničenja na autocestama, ograničenja brzina a kada postave se ta ograničenja onda se ... [[Govornik se ne razumije.]] poštovat ali oni su od tih da nema ograničenja napravili veliku turističku investiciju jer dolaze ovi ljudi sa brzim autima da bi mogli uživati u tim brzinama. Očigledno, sama brzina po sebi nije uzrok, govorim o ovoj brzini na autocestama i vremenu kad je to dozvoljeno jer ako nisu uvjeti takvi, ako je promet pregust odmah se stavljaju ograničenja i ne može se divljati po cestama. Prema tome, mislim da bi ove amandmane o kojima govorimo trebalo prihvatiti kako bi naglasak na preventivnom djelovanju a ne na represivnim metodama koje onda izazivaju kojekakva tumačenja koja naprosto ne moraju stajati, ne mora se pripisivati predlagaču i upravo zato bi bilo dobro da Vlada prihvati neke od odnosno ove amandmane za koje se ja i neki drugi zalažu.
Zahvaljujem. Imamo nekoliko replika, poštovani kolega Branko Grčić, izvolite.
Hvala g. potpredsjedniče. Kolega Tuđman, ja sam samo repliku da bih vas podržao u praktički u svemu što ste rekli, apsolutno, 100% se slažem sa svim što ste rekli i ovdje zapravo mislim da je ključna razlika koju treba napraviti upravio u regulaciji onoga onog što se događa na autocestama i onoga što se događa na nekvalitetnim, lošim, dakle ovim regionalnim lokalnim cestama i tu je taj ključ. Ne možemo mi se hvaliti da imamo autocestu, ona nije samo za ugodnije putovanje, ona je i za brže putovanje iz točke A u točku B. I zato ne može ograničavati. Evo ja puno, zaista puno kilometara sam prošao na ovim našim autocestama i praktički vi izvan sezone cijelo vrijeme imate određena ograničenja na tim autocestama, to nije više autocesta, ja ne znam zašto plaćamo odnosno zašto građani plaćaju 200 kuna ako će se vozit 60, 70 na sat. Kažem osim što je vožnja lakša i ugodnija, jednostavno autoceste moraju ljudima pružit mogućnost da brže dođu u neku točku.
Zahvaljujem, odgovor na repliku, poštovani kolega Tuđman, izvolite.
Hvala. Hvala i na ovoj potpori ali jasna stvar, već je bilo rečeno da je potpuno besmisleno kažnjavati ovo za prekoračenje od 10 km više nego što je propisano na autocestama a osim toga ovako definiran zakon obvezuje i redarstvenike na cestama da kažnjavaju ljude kada je ta kazna potpuno besmislena. Vozite se sami na autocesti, propisano je 130, vozite se 150, nigdje nikoga, e mora vas kaznit. Mislim, smisao i ograničenja i kazne je sasvim drukčiji. Sa ovakvim zakonom naprosto tjeramo ljude da rade posao u koji sami ne vjeruju.
Zahvaljujem. Slijedeća replika, poštovani kolega Damir Felak, izvolite.
Poštovani dopredsjedniče Hrvatskog sabora, g. Tuđman, pa evo nastavno i na ovu repliku g. Grčića, ja podržavam ono što se rekli, mislim da su kazne koje će propisati ovaj zakon generalno previsoke osim za recidiviste i one koji ponavljaju djela ali za običan narod i za ove neke obične kazne a to su pojas, to je mobitel, to je sjedalica u autu, mislim da idemo u jednu krajnost a nisam siguran da ćemo polučiti nekakav poseban efekat time a osiromašit ćemo ljude s obzirom i na primanja koja imaju. Isto tako, ovo na autocestama, mislim da bi trebalo razmisliti da izvan sezone kada nema gužvi se uvede jedno ograničenje brzina a slažem se, kada su gužve na autocestama, to je uglavnom ova dva, tri turistička mjeseca, da vrijede druga pravila. Da li mislite da bi to donijeli određeni efekat? Hvala lijepo.
Zahvaljujem, odgovor, kolega Tuđman.
Hvala. Prvo, što se tiče ovih mobitela i pojasa, moglo se to riješiti na drugi način, može se reći za onog koji se nije vezao za pojas, sam je sebi naštetio, prema tome, snosit će troškove zdravstvenog osiguranja u slučaju nesreće ili u potpunosti, ili na drugi način. Mobitel se moglo riješiti tako da se propiše da se očekuje da auti a već i ove srednje kvalitete auti imaju te uređaje, handsfree, ne znam ni kako se to hrvatski kaže, prema tome, na taj se način već moglo ići a ne samo u ovo. S druge, ne vidim razloga zašto i mi ne bi imali slobodu vožnje na autoputovima u vremenskim prilikama i okolnostima kada to dopuštavaju, jasna stvar, kada imate velik, gusti promet, kada je sezona, onda to nije moguće ali zato postoji ona signalizacija da se ograniči ta brzina.
Zahvaljujem na odgovoru. Slijedeća replika, poštovani kolega Joško Klisović, izvolite.
Hvala lijepo, potpredsjedniče. Poštovani kolega Tuđman, ja se također slažem s vašim argumentima iznesenim u raspravi i hvala vam što ste nam još jedanput ukazali na tu uzročno-posljedičnu vezu između kvalitete i tehničkih uvjeta na cestama odnosno cesta i automobila koji prometuju po njima, modernih automobila i propisa koje imamo, koji su još iz davnih, davnih vremena. Ta neusklađenost između propisa i uvjeta vožnje u današnje doba je glavna stvar koja potiče nervozu kod hrvatskih građana koji voze automobile i mislim da tu trebamo apsolutno nešto učiniti jer građani imaju dojam da kad treba nešto urediti, ajmo prvo udariti po džepu građana represijom i kaznama a nećemo ulagati u infrastrukturu, u ceste, da ih obnovimo, da ne budu pune rupa jer ako sa 100 na sat uđete u rupu ili sa 40, naravno da nije isto, ovdje možete sa 100 izgubiti glavu ali ako rupe nema onda stvari su potpuno drugačije. Prema to, ulaganje u infrastrukturu je ključno da bi se spasili životi.
Zahvaljujem, kolega Klisović. Odgovor, kolega Tuđman.
Hvala. Kolega Klisović, kad sam govorio recimo o radarima, mislim da ih treba označiti ali isto tako treba ih koristiti na onim mjestima zbog spoznaja koje su kritične situacije ali to je za internu uporabu a ne za kažnjavanja ako nije označeno. Što se tiče kvalitete vozila, jedna je kvaliteta i sposobnost vozila da se zaustavi sa 100km ili 50km na sat današnjeg vozila i onog od prije 20 ili 40 godina. Međutim, kod nas u zakonu ili ovoj signalizaciji se ništa od toga nije promijenilo. S druge strane imate jedan drugi problem o kojem uopće nije bilo riječi. Ovo kada stavljaju, postavljaju zasjede ili postavljaju znak da trebate smanjiti brzinu koliko vremena se mora dozvoliti da se, da prođe da vi dođete na tu briznu da ne morate naglo kočiti a policija vam stoji onda iza 50 ili 100m i kažnjava vas zato što od tog znaka niste usporili.
Zahvaljujem kolega Tuđman na odgovoru. Sljedeća replika poštovani kolega Ivica Mišić, izvolite.
Hvala potpredsjedniče Sabora. Pro. Tuđman, u vašem izlaganju ste rekli o kaznama koje su mogu se s vama složiti, prevelike su, za naše građane svakako. A što se tiče ograničenja, brzine na autocestama, mi moramo početi mijenjati sebe. Mi gledamo Njemačku koja je rijetka a oni nisu svi dozvolili na svim putevima i kod njih imaju kazne, gledamo Švicarsku, Austriju, Sloveniju i ostale zemlje, smatram da ograničenje mora biti. Moramo znati da je automobil oružje koje ubija ljude kod ljudi nesavjesnih a znamo koliko gine ljudi, moramo svesti u najminimalniji mogući način. Po meni ograničenje da i u svim modernim svjetskim državama ograničenje. Moram reći da je tolerancija naše policije i na autocestama, od 150 vas nitko ne kažnjava i to je ja bih rekao za pohvalu ali preko 160, 170, 180 milim da je red da se kazni, možda su kazne prevelike i tu, na tome se može raditi.
Zahvaljujem kolega Mišić. Odgovor kolega Tuđman.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolega Mišić, vidite ono što meni nedostaje to je jedna precizna analiza koliko je tih nesreća kada se vozilo 150 i pod kakvim uvjetima, koliko nije. Tako da smo tu na osobnim dojmovima ili iskustvima. I to je nešto što je po mom mišljenju prvenstveno stvar jedne ozbiljne analize a onda ovo. Međutim, ova ograničenja brizne i danas i po autocestama i po gradovima nije čak više primarno zbog nesreća ili unesrećenih nego iz ekoloških razloga a mi još do te razine uopće nismo, nismo došli. A opet i za to nam je onda potrebna daleko ozbiljnija analiza sa kojom ne raspolažemo ili barem analize koje nisu došle u Hrvatski sabor.
Zahvaljujem. Sljedeća replika poštovani kolega Marko Vešligaj. Izvolite.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Pa evo kolega Tuđman ja ću se referirati malo na ovo kad ste spomenuli ograničenje prvenstveno na državnim cestama, pretpostavljam da ste mislili i na županijske ceste koja su valjda evo na razini siguran sam '80.-tih godina prošloga stoljeća i voznoga parka koji je postojao u to vrijeme. I smatram da smo prije donošenja ovakvog jednog uistinu represivnog zakona trebali, trebao MUP u suradnji sa Hrvatskim cestama, sa županijskim upravama za ceste, sa jedinicama lokalne (regionalne) samouprave ipak napraviti jednu analizu i napraviti određene korekcije u tim ograničenjima. Jer uvijek nam se kao primjer nameće susjedna Republika Slovenija gdje svi kad dođemo tamo onda poštujemo ograničenja. Ali ja mogu iz osobnoga iskustva reći da su tamo ograničenja puno više prilagođena današnjem realnome trenutku u odnosu na Hrvatsku. Dakle malo više bi trebale i te državne institucije županijske utjecati na to da rade više na održavanju i na poboljšavanju sustava a ne samo isključivo ... [[Govornik se ne razumije.]]
Zahvaljujem. Odgovor, kolega Tuđman.
Hvala kolega. Suglasan sam s vama da naprosto vertikalna signalizacija ne prati ove promjene sposobnosti, mogućnosti vozila i da to treba promijeniti. Ministarstvo će reći da ono, MUP da ono nije odgovorno za to. Pa upravo zato bi zakon trebao obvezati da dođemo do jednoga zajedničkog standarda na razini cijele države da se ta signalizacija redovito valorizira i da se mijenja sukladno današnjim prilikama. Jasna star ne smije se to zlouporabiti pa reći da sad treba divljati po naseljenim mjestima nego upravo obrnuto da ako se povećaju te brzine na pojedinim dionicama moraju se striktno poštivati onda ograničenja tamo gdje moraju biti kod škola ili kod drugih, zgrada, odnosno naseljenih mjesta.
Zahvaljujem. Sljedeća replika poštovani kolega Tomislav Žagar. Izvolite.
Hvala. Uvaženi kolega Tuđman, vašu raspravu gledam kao raspravu čovjeka koji je pregazio puno km u automobilu, nekoga tko zna što je to voziti automobil. I vi ste načelno postavili dva principa. Prvi je transparentan, vidljiv principu u kojemu se policija u skladu sa svojom porukom sigurnosti i povjerenja kaže tu smo, pratimo vas, gledamo vas, kontroliramo vas. A drugi je princip ovaj princip iz žbuna, iz zasjede da ne znate da vas netko snima, da ne znate kad će vam policajac iskočiti iz žbuna. I to su doista dva različita principa. Vidim da se zalažete za ovaj prvi i ja se zalažem za taj prvi jer evo na primjeru presretača. Vozite se kroz naselje, na izlasku iz naselja, odjedanput vidite iza vas prilijepio se automobil, misli čovjeku se žuri, možda je nekom pozlilo, vi stisnete gas, stisne i ona gas, na kraju vas zaustave kaže vozili ste brzo. Je kad ste me tjerali, kaže ne, ne vi ste se vozili brzo. U tom smislu i u primjerima iz prakse vidimo da nije dobro da policija nije obilježena, neka bude obilježena pa onaj tko se i u tom slučaju vozi brzo onda ga treba stvarno kazniti.
Zahvaljujem. Odgovor kolega Tuđman.
Ne samo da imam puno km nego imam i preko pola stoljeća vozačku dozvolu što baš je nažalost ne za hvaliti se. Ovo je jedno načelno pitanje kako policija djeluje. Po mom mišljenju ako stavite oznaku da je tu radar, da je tu kamera, da je tu policija, pa vozite brzo onda ste sami zaslužni za kaznu i za sve skupa. A ako vas netko čeka u zasjedi onda su, onda to naprosto je jedna druga poruka i mislim da takvu filozofiju ne trebamo, ne trebamo podržavati i zbog toga mislim da bi ove stvari trebalo, trebalo mijenjati kako, onako kako se predlaže. Ima ovdje i jedna odredba o kojoj mislim da danas nije bilo riječi, da u vozilu ne smiju biti instalirani ovi detektori za otkrivanje radara. Pretpostavljam da je ta odredba ipak vezana za one kriminalne skupine koje rade nešto drugo [[Upadica: Zahvaljujem]] , a ne i ta odredba onda može ostati ako se radari obilježe.
Zahvaljujem na odgovoru kolega Tuđman. Prelazimo na slijedeću raspravu, poštovani kolega Ivan Lovrinović, izvolite.
Hvala g. potpredsjedniče. Poštovani g. Katić sa suradnikom, poštovane kolegice i kolege i poštovani građani prije svega, raspravljamo o prijedlogu Zakona o sigurnosti u cestovnom prometu. Rijetko koje područje života je tako prepoznatljivo i u kojem možemo prepoznati mentalitet jednog naroda, jedne nacije, u kojem možemo prepoznati stanje pravosuđa kao što je to cestovni promet. Zašto to govorim? Tu vidimo da je cestovni promet svojevrsno bojno polje gdje postoje pozitivci, znači to je sva sreća najviši dio sudionika u prometu i postoji jedna manja skupina negativaca koja stvara nered i nažalost oduzima živote nedužnim ljudima. E kako se treba ponašati onda prema ovoj skupini koja uvijek pravi probleme, koja je obijesna, koja prebrzo vozi i zaista kad vozite auto cestama onda vidite da i stranci, Austrijanci, Slovenci i ostali da ne pobrajam, oni ovda praše, oprostite na ovom izrazu, 200 km i više pored vas. Zašto? Jer znaju da su došli u državu koja ne funkcionira, znate. Zašto? Pa zato što represivne mjere iako postoje one se neće provesti, a u svojim državama to ne smiju raditi. Ako ste se kad vozili po SAD-u, ja sam u nekoliko navrata se vozio, vidite ta zemlja preko 320 milijuna stanovnika, nema tamo, nema tamo ovih mangupa, to su zaista incidentne pojave. Zašto? Jer je zakon utjerao strah u kosti svima u prometu. Na koji način? Ma ne samo zbog kazni, kazne su naravno financijske značajne, zatvorske kazne su još važnije, ali zašto? Pa zato što se na licu mjesta tamo djeluje. Ako si ti mangup, pa voziš, može se tolerirat 150, ali ako voziš 200, e onda ti treba s oružjem prić policajac, a ne dobar dan, molim vas pokažite vašu prometnu, sa oružjem, ruke na auto, lisice, u zatvor, brzo suđenje i u zatvor i još velika kazna. To u ovakvoj konstelaciji političke moći u RH kao što je dosad bio HDZ, SDP, to nikad neće bit i zato nama zakoni ne vrijede, pa imamo mi i sada mi imamo dosta dobrih zakona. Zašto ne vrijede ovi zakoni, a zašto nažalost zašto će se promašiti g. Katiću ispred Vlade predstavljate zakon i u ovom zakonu. Znači, mi pozdravljamo dobre namjere iz Stranke promijenimo Hrvatsku, ima tu dobrih prijedloga, ali ova represija sa visokim kaznama ona će biti represija prema onima koji imaju male plaće, nemaju imovine, a ona će bit šala prema onima koji imaju puno novaca i političke veze ili lokalne veze da se taj kazna ili kazna zatvora izbjegne i kako to već u našem pravosuđu funkcionira. Znači, promašeno je na dvije strane i projektno i izvedbeno. Jel vidite, mi kad dođemo uz podršku građana u slijedećoj Vladi i preuzmemo dio odgovornosti u toj Vladi, a mi nećemo ovako se ponašat znate, onda će već na cesti rješavati, neće biti 50% popusta na plaćanje odmah i neće biti nazovi ovoga, onoga da izađemo, zamijeni kaznu, ja sam vas pitao prije na početku vašeg izlaganja koliko je od onih koji su osuđeni na zatvorsku kaznu zbog ponavljanja i teških znači teških dijela, kaznenih dijela u prometu, kolko je na zatvorsku kaznu osuđeno, kolko ih izdržava, a koliko je zamijenjeno nekom drugom vrstom kazne. Niste mi znali odgovoriti, možda nemate te podatke, ja vas molim da mi odgovorite na ovo moje zastupničko pitanje inače g. potpredsjedniče ovdje se već popeo broj dana, ovdje piše da u prosjeku 215 dana nisam dobio odgovore na moja zastupnička pitanja, sada je to već 225 dana i sad ću postaviti pitanje da li ja uopće kao predstavnik građana ovdje ima li smisla da ikome pišem, prije svega predsjedniku HS kad on uopće vidite nikog ne šljivi ajmo tako reći nas zastupnike, čujem i ovi drugi govore da im nije odgovoreno i tako. No, vratimo se na ovu temu, dakle mi iz Stranke promijenimo Hrvatsku nećemo na ovaj način pristupat, zakon će se provoditi konsekventno, a posebno prema onima znači koji budu potezali određene vrste veza, evo, jer ovo je društvo protkano znači to je kapilarna, kapilarni klijentelizam, korupcija, a od toga počinje sve. Policajac na cesti, on je zakon, ali intimno ja sam siguran da veliki broj njih nakon što oni nekoga i uhvate i prekrše, vide ne kazne se tog čovjeka, on vidi da zakon nije isti za Ivana i za Peru, pa on sam gubi motivaciju, razumijete, on gubi motivaciju i onako mu je plaća mala, aj sad se nešto bolje su opremljeni, prije čak i odjeća bila i obuća loša, sad su bolji, kaže nema para. Vidite, ovdje se priča o policajcima iz zasjede, pa šta će oni u zasjedi razumijete? Pa sad je tehnologija toliko razvijena, postavite silne uređaje elektroničke, ali kaže nema novaca. Zašto nema novaca? Zato što su Hrvatske autoceste ne do grla, nego preko glave zadužene. Desetine milijardi kuna je dosada plaćeno kamata samo znači na te dugove. Sve smo mogli riješiti znači, Stranka Promijenimo Hrvatsku imamo jasan koncept restrukturiranja Hrvatskih autocesta gdje ćemo osloboditi toliko novca da ćemo sve elektroničke uređaje koji su znači od radara do ovoga onoga bit će postavljeni gdje god treba i ona ne treba maltretirati policiju, ne u stvari neće biti potrebno tzv. zasjede zauzimati i prema tome sve će se jasno znati. Snimak vozio si 200 na sat dobit ćeš kući ovaj čestitku, a onda ako ne platiš onda naravno procesuiranje dalje. Dakle, nije stvar, ima ona stara dobra pametna izreka, što je više zakona manje je pravde. E vidite to je naš problem. Mi i sad imamo poprilično dobrih zakona, ali samo dragi Bog zna se u tim silnim zakonima, jer vidite o sigurnosti na cestama se barem svake godine poneka dopuna radi pa dolazi ovde u sabor, ali koji je ključni problem, ne provodi se, ne provodi se. U tome je problem, kao što se ne provodi ovdje ne funkcionira država, ovdje je ključni problem znači što nismo svi jednaki pred zakonom i ne provodi se zakon. I o tome se radi. I ovi sustavi, svi ste vi na to naučili jer ste vodili državu 28 godina, 29-toj godini. I sad od vas očekivati da ćete vi napraviti salto mortale pa to je nemoguće, takav mentalni sklop, sve je već povezano, nitko nikoga ne dira, ne dirate vi iz HDZ-a, čak iz HDZ-a danas ljudi prigovaraju da ovo nije dobar zakon da je previše restriktivan, međutim sutra će glasat za njega. Znači, to govori da se politički sustav u Hrvatskoj, on je potpuno okrenut naopačke ovdje zastupnici ne postupaju po svojoj savjesti nego po partijskoj itd., itd. Ja ću još sada pri kraju samo reći o još jednoj vrsti ugroze, ugroze sigurnosti, a to je skretanje teretnih vozila sa autocesta na lokalne ceste. Zašto? Jer je previsoka, previsoka cijena cestarine. I ne samo to pazite, za vrijeme turističke sezone podignuta je za 10%, pazite, a svi mi plaćamo još 20 lipa na svaku litru goriva. Pa jeste vi normalni ljudi? Pa vi ste satrli građane PDV-om, trošarinama od 20 lipa, 10% za vrijeme turističke sezone, pa ja sam bio prije mjesec dana u Mađarskoj, oni su se digli strašno pozitivno. Nema tamo čak ni onih vinjeta što se lijepe koje su odvratne, samo platiš račun, dobiješ kod i on te provjerava. Oni su otišli iznad Austrije i Slovenije itd. Prema tome, mi nama u Stranci Promijenimo Hrvatsku sve je jasno, pozivamo jedino građane da ljude koje imaju jasan koncept, znanje i odlučnost da provode zakon, da nas podrže, a onda ćemo mi vrlo brzo rješavati ove stvari koje su dosada bili problemi. Puno toga ćemo već u prvoj godini riješiti. Hvala lijepo.
Zahvaljujem kolegi Lovrinoviću na ovoj raspravi. Imamo nekoliko replika. Poštovani kolega Gordan Maras, izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine Lovrinoviću u vašoj raspravi sam nekoliko stvari detektirao koje me zanima da malo još pojasnite detaljnije. Jedna od tih stvari je, naravno ja se slažem da treba ponavljače ove koji učestalo krše prometne propise, brzinu, da treba i još jače kažnjavati i da ne treba raditi represiju na onome kom se to desi jednom ili za malo prekoračenje. Ali zanimljiva mi je ova teza koju ste rekli da biste vi to rješavali na ulici. Šta to konkretno znači na ulici? Drugo da bi još više odgovarali oni koji su skloni povlačiti veze, znači sad me zanima kako biste vi ustanovili ko je prilikom prekršaja taj ko je sklon povlačiti veze i kako bi ga još ovaj više kaznili? I treće rekli ste da bi uzeli svu moguću tehniku. Sad me zanima o kojoj se tehnici konkretno radi jer očito to naša policija ne zna, nisu educirani, dajte im koji prijedlog, pa da znaju šta točno treba nabaviti [[Upadica: Zahvaljujem.]] kako bi izbjegli zasjede i kako bi što bolje [[Upadica: Zahvaljujem.]] kao Mađari kontrolirali šta se dešava na cesti. Hvala lijepo.
Kolega Maras, ja bih vas lijepo molimo da pripazite malo na vrijeme.
Hvala kolega Maras na pitanjima, vi imate puno pitanja, malo ste odgovarali kad ste vodili državu, al drago mi je da imate ovaj, davali malo odgovora, al drago mi je da imate puno pitanja i treba uvijek učiti. Pitali ste što bi se radilo na ulici, pa možda je bolji izraz na cesti, jel ulica je uvijek ima onako jedan negativan prizvuk. Tko vozi kolega Maras 200 ili 220 nema tu tko unutra sjedi, vrlo je jasno da taj nije normalan pod navodnicima, znači da on toliko ugrožava živote drugih, da je on kao da ste na borbenoj crti da vam jednostavno snajperom cilja u glavu. Vi smatrate da Amerikanci da su oni ludi, očito jel, kad prilaze i takve, znači samo prema takvima, najagresivnijima. Što biste vi takvima radili? Vi biste ih nagradili možga? A što se tiče tehnike, tehnologije za koju govorite, pa ona je opće poznata, Slovenci su već 2012. raspisali 2014 [[Upadica: Zahvaljujem.]] može se svugdje znači na tečaj obučit policiju, to nije problem.
Zahvaljujem kolega Lovrinović na odgovoru. Slijedeća replika poštovani kolega Hrvoje Zekanović. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče i poštovani kolega, ovdje ste govorili o tome da, shvatio sam vas barem tako pa evo malo pojašnjenje, da se represijom može riješiti ovaj veliki problem. Moje mišljenje je da ne može, da sve zemlje koje imaju izrazito represivne sustave kao što je to npr. SAD da ovaj problem nisu riješile, vi ste naveli kao primjer. U Americi je skoro 3 milijuna ljudi u zatvorima, svaki 100-ti Amerikanac je u zatvorima, a 50% Amerikanaca ima nekoga u obitelji tko je bio neko vrijeme u zatvoru, a nasilja ima na ulicama jako mnogo i nije riješen problem sigurnosti u prometu. Ja mislim da je rješenje edukacija, podizanje svijesti a represija u konačnici nikad ne poluči onaj uspjeh koji mi želimo. Evo mali komentar želim.
Zahvaljujem. Odgovor kolega Lovrinović.
Kolega Zekanoviću, vrlo, ponavljam vrlo precizno, respresija prema onoj, pa to nije ni jedan posto ljudi, razumijete? Naravno edukacija od vrtića, osnovne škole to dakle već svi skupa znamo. Ali se s vama slažem što znači represija u financijskom smislu. Ovo je represivno prema ljudima, krajnje represivno koji imaju male plaće, minimalac od 3 do 5 tisuća, 6 tisuća kuna to su užasne kazne za njih. A što je kazna od 30 tisuća kuna za onoga tko ima plaću 40, 50 tisuća kuna kao ovi iz narodne banke ili imovinu u milijunima kuna. Što to za njih znači? To za njih ne znači ništa, to nije represija. Znači ovaj zakon je uistinu represivan samo prema da ne kažem tako sirotinji. Program edukacije svakako ali prema ovim mangupima. Znate, vi imate sada znate točno tko ne može izgubiti na sudu u ovoj državi, u čiji kafić ne smijete ući, ne smijete u dio naselja kod, prema tome jasno vam je o čemu pričam. Tamo država mora pokazati zube.
Zahvaljujem. Sljedeća replika, poštovani kolega Tomislav Žagar. Izvolite.
Hvala. Uvaženi kolega Lovrinović, na kraju rasprave ste spomenuli jednu bitnu stvar. Čini mi se da je zanemarena i u raspravi, vidite, malo čovjeka srce stegne kada vidi tzv. TGV, vlak koji recimo o Pariza do Liona stigne za sat i pol, to je udaljenost 400km. Mi smo svjesno zapustili svih ovih godina HŽ. Željeznički prijevoz je među najpouzdanijim, najsigurnijim, najekonomičnijim prijevozima i kada govorite o teretnom prijevozu onda je to razlog zašto se toliki teretni prijevoz vozi našim cestama. Ista je stvar i u putničkom prijevozu. Jednostavno željeznica je izgubila tu bitku sa cestovnim prijevozom iako je ona daleko sigurnija. Ono što u budućnosti a trebali bi voditi računa i sa ekonomskom stajališta i sigurno razvijene željeznice jer onda i ovakvi zakoni bi imali sve manje smisla. Dakle ekonomski aspekt isto ovisi, u ekonomskom aspektu i razvijenosti zemlje ovisi i sigurnost prometa a i naravno vrsta prometa i brzina kojom ljudi dolaze iz točke a u točku b.
Zahvaljujem. Odgovor kolega Lovrinović.
Hvala kolega Žagar na pitanju. Pa sigurno nama je eksplodirao cestovni promet. I što sad. Ali sad ste me, hvala vam što ste me podsjetili na jednu stvar. Mi vidimo da se ugasi Sisačka rafinerija. Znate koliko će tisuća cisterni svake godine voziti prema Rijeci a posebno u vrijeme turističke sezone? Pa to je ljudi moji strahovita, strahovito povećanje nesigurnosti i opasnosti na hrvatskim cestama. Zbog toga potpuno se slažemo oko toga da treba, da je trebalo već izgraditi ovu nizinsku prugu Rijeka-Zagreb pa dalje mađarsko-srpska granica ali o tome, to se ne radi, ... [[Govornik se ne razumije.]] silnih afera, ne stigne se ništa, jednostavno morate spašavati ministre e zato kažem ovdje moramo napraviti generalku pa da konačno proradi zakon i država i da se ljudi ponose što žive u Hrvatskoj.
Zahvaljujem. Sljedeća replika poštovani kolega Branko Grčić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolega Lovrinović rekli ste, kazna, represija, to je ključna riječ vezana za ovaj zakon. Jedina sreća je što je danas na sjednici Vlade novi Ovršni zakon pa će troškovi, novi troškovi ovrha koji će biti vezani za ove kazne visoke biti nešto jeftinije. I to je dobra stvar, evo jedina dobra stvar u cijeloj ovoj priči. A ovaj drugi dio što ste rekli uvijek pokušavate izjednačiti SDP, HDZ. Ja sam uvijek imao pristup da slušam što ljudi govore i ako govore makar iz HDZ-a i iz pozicije u ovom trenutku, ono što meni na neki način se čini prihvatljivo, kvalitetno, dobro, pa ja ću uvijek to podržati kao što ću kritizirati i ono što mi se čini da je loše. Ali nemojte iz toga proizvoditi krive zaključke da smo mi ne znam jednaki, isti ili da smo možda u nekoj tihoj koaliciji itd., jednostavno to ne stoji.
Zahvaljujem. Odgovor kolega Lovrinović.
Molim vas, poštovani kolega Grčić, naravno ni u jednoj stvari nisu svi ni ljudi negativni ni samo negativni, to znači ima i jednog i drugog. Kod vas je veliki problem što, koliko 8, 9 ljudi je već izašlo i već podržava ovu Vladu. I ja podržavam neka rješenja iz ovog zakona, to sam rekao na početku govora, zaista koja su smislena što se tiče telefoniranja, ovog, onog, uvijek ima dobrih prijedloga. Ali gledajte, bili ste vaša je, ustvari omjer odgovornosti 2:1, znači 2/3 HDZ, 1/3 SDP. Dakle bili ste na vlasti, mogli ste ove neke stvari rješavati i razduživanje Hrvatskih autocesta, rješavanje. To je horor. Sutra ćemo imati Stranka Promijenimo Hrvatsku tiskovnu konferenciju upravo oko autocesta pa ćemo iznijeti neke nove spoznaje. to je horor, to je štala ljudi moji, ugrožena je država zbog HAC-a a ne samo mi koji se vozimo po cestama.
Zahvaljujem. Sljedeća rasprava poštovani kolega Damjan Vucelić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, poštovani glavni tajniče, poštovani kolege i kolegice. Živi zid je naravno za povećanje sigurnosti svih sudionika u prometu. Ali ovaj zakon ovakav zakon je jednostavno udar za sve građane, za ponajviše vozače. Vi morate biti svjesni 90% vozača trenutnih sudionika u prometu su ljudi koji nemaju visoke platežne mogućnosti. To su ljudi kojim imaju 4 do 5 tisuća kuna plaće, znači prosječni građani. Takvom prosječnom građaninu kad dođe kazna od 1000 kuna pa njemu je to užasan udar na njegov standard i budžet. Pa on ne zna kako doma ženi reći, ženo dobio sam kaznu 1000 kuna moramo platiti šta ćemo jesti ovaj tjedan. To mu je tjedna plaća. Vi biste ovim zakonom udvostručili kazne, neke kazne i utrostručili pa kako će to ljudi plaćati? Znači, vi ćete ovime vršiti direktnu represiju i udar na ni jednog normalnog prosječnog građanina, a ja moram reć problematično je možda onih 10%, ne svi, 10% je problematično. Nekome se može dogoditi poneka kazna i to mu je užasan udar, to morate shvatit. Još jedna stvar koju moram napomenut je da premijeru, a i njegovom ministru je ovo samo način za punjenje budžeta, znači isključivo državni proračun je prazan, isključivo ovo koristi za punjenje tog proračuna, ovaj cijeli zakon je jedna dimna zavjesa kako bi se išao puniti proračun, a da to idem dokazati, mogu dokazat sa policajcima koji su u stvari samo poslani na teren da ubiru kazne, idu na teren sa kvotom kolko moraju taj dan kazni pobrati, a ne zato da bi vršili prevenciju. Umjesto da budu oko škola i paze da se tamo ne dogodi neka nesreća, oni su primorani otići na neku dionicu gdje znaju da će vozači potegnuti 20 km više i u tom slučaju će naravno ispuniti tu kvotu i budu imali tih svojih 10 ili 20 kazni koliko moraju ubrati taj dan, pa jel to normalno? Nije normalno, normalno da nije normalno. Vi političari, a isto tajkunčići i njihovi sinovi, njima nije problem platiti kaznu od 1.000,00 kn, vi imate novaca, šta je to vama, a što je to jednom građaninu koji ima 5.000,00 kn, pa to mu je udar. Ja ću vam samo pročitati unazad evo par godina šta su sve političari napravili na našim cestama. Evo imate 2005. Vesna Pusić izletila sa auto ceste, imate riječku pročelnicu Veru Begić Blečić pijana skrivila nesreću, usmrtila čovjeka, što je najgore to je već treća ili četvrta nesreća u pijanom stanju, imate Bandića koji je pijan skrivio nesreću, bježi od policije, kakvu ste poruku poslali? Taj policajac je na kraju bio kažnjen, pazite. Čačić, ubio dvoje ljudi, u čašicu vam voli zaviriti i bivši varaždinski gradonačelnik Goran Habuš, on je rekorder valjda jedno cijelo kolko 6 promila je imao u krvi. Imate jednog SDP-ovca Frank Vidović pijan motorom zapucao se u nogostup u šibenskoj rivi. Edi Štifanić IDS-ov gradonačelnik, Poreč, 1,7 alkohola u krvi, sletio s ceste. Mislim imate ovakvih stvari jako puno i sad si vi razmišljate kakvu poruku šaljete građanima. Svim tim ljudima je dopušteno takvo nešto napravit, kazna im je nikakva, platit će to bez problema, hodaju slobodni, imaju dobre odvjetnike, dok s druge strane građane udarate jako, jako dobro po džepu. Ja sam rekao već za ovo što smatram da su policajci natjerani da budu samo ubirači poreza, ja mislim da je to strašno, da se prvo moraju riješiti te neke stvari oko kriminala u našoj državi. Isto moram napomenuti da je vozni park u RH, vozila su stara 14.g., vi morate znati ljudi nemaju novaca, zato i voze tako stare aute, vi biste ih još dodatno udarili po džepu, to je, to ja mislim nije u redu, ovaj zakon kao i svi vaši zakoni od ove Vlade su u stvari upereni prema onom najslabijem, onom najnemoćnijem koji će morat plaćat te kazne, to je ono najgore. Još bi jednu stvar htio reći, evo imam taman vremena za to. Znači problem nekih firmi u nekim gradovima i općinama je što su direktno povezani sa gradonačelnicima i načelnicima, tu dolazi do jako velike korupcije oko sanacije prometnica. Naime, neke firme koje direktno posluju sa gradovima, ali i državom, koji imaju promete i po 100 milijuna kuna godišnje, kradu na materijalu. Evo, nećete zamislit kradu još, em što su im poslovi preplaćeni tri do pet puta, kradu na materijalu, događaju se ulegnuća asfalta, polegnuća asfalta, evo imate, jedan dio, jedan komad prometnice se godišnje po tri puta zna asfaltirat. Šta se događa? Osim štete na vozilu, tu se događaju nesreće. Ja sam razgovarao sa inspektorom iz Lučkog vezano za jednu firmu, neću spominjat ime, šta je puštala cestu Brezovicu u rad bez uporabne dozvole. Znači tamo je došlo u tih par mjeseci do četiri, pet nesreća, asfalt je propao i po 20 cm, to vam je dionica od preko kilometar dugačka. Mislim ima, ima svačega šta se događa, vi taj kriminal gledate, ne samo da gledate, nego u većini toga i direktno sudjelujete i evo ništa se ne pomiče, ništa se ne događa. Ništa, evo hvala vam lijepo, to je to.
Zahvaljujem kolegi Vuceliću, samo bi vas podsjetio kolega Vucelić koristite osobnu zamjenu množine „vi političari“, koliko znam vi ste u HS izabrani kao političar, pa koristite onda „mi političari“. Hvala lijepo, imamo replike, poštovani kolega Gordan Maras, izvolite.
Hvala lijepa. Kolega Vuceliću, u ovoj vašoj raspravi nekoliko stvari me zaintegriralo. Znači jedna stvar je znači u samoj raspravi ste apelirali da su kazne previsoke i da ide po džepu se onih koji će zakon kršiti, a onda ste naveli nekoliko primjera tih istih koji su kršili i apelirali na njih da se pridržavaju zakona odnosno meni nije jasno da li biste vi onda i tim ljudima, tim političarima smanjili kazne ili biste ih pooštrili? Znači, tu je sad malo nedorečeno, s jedne strane se zalažete da kazne budu blaže, a s druge strane bi sankcionirali, sankcionirali jedan dio prekršitelja vjerojatno strože nego šta je to bilo do sada. Znači morate, morate biti konzistentni, vi ste također ušli na javnu scenu, bavite se politikom, imate razvijenu odgovornosti, čini mi se da ste zamjenik za novog europskog zastupnika Sinčića ovdje koji je također bio naš kolega političar [[Upadica: Zahvaljujem]] i zanima me kako biste vi riješili taj problem, da li bi išli sa [[Upadica: Kolega Maras zahvaljujem]] jačim kaznama ili bi, ili bih ublažili? Hvala lijepa.
Odgovor kolega Vucelić, izvolite.
Hvala g. Maras na replici. Za prosječnog građanina ove kazne jesu previsoke, već sadašnje kazne, a kamoli da se još povećavaju. Ali za ove problematične, a pogotovo ove koji misle da su nedodirljivi, a to su, opet ću vam reć, većinom ljudi koji jesu na višim položajima, il su ta zlatna mladež il su direktno ti tajkunčići, direktori firmi i oni misle da su iznad zakona. Njima takve kazne su premale, njih bi trebalo kažnjavati oštrije, ali ovaj zakon kako je sada smišljen nije dobar zato što se njih i da ih maksimalno kazni, njima to ništa ne znači. Bilo bi najbolje kad bi se kažnjavalo razvidno njihovom imovinskom stanju i njihovoj plaći. To bi bilo najpoštenije. Da nekoga tko ima 4 tisuće kuna, ne kaznimo isto kao nekog tajkuna, kao jednog Horvatinčića ili ne znam koga. Znači, moramo paziti na takve stvari, moramo biti socijalno osjetljivi, moramo smatrati, moramo u stvari razmišljati o tome da većina ljudi normalnih ljudi jednostavno dogodi se, moramo paziti kako ćemo ih oderati po džepovima [[Upadica: Zahvaljujem.]] [[Govornik se ne razumije.]]
Sljedeća replika, poštovani kolega Hrvoje Zekanović. Izvolite.
Poštovani kolega. Evo ja ću vam isto postaviti repliku na sličan način kao i kolega Maras. Međutim, ja sam razumio. Dakle, nije sve isto hoće li kaznu platiti netko tko ima 15 tisuća + kuna ili netko tko će imati 3 tisuće kuna. Jedina pravedna kazna je kazna zatvora, zatvor je za svakoga isti, iako oni koji imaju novac i utjecaj, oni će dobiti bolji smještaj u zatvoru od onih koji nemaju novaca i utjecaj. Dakle, slažem se u potpunosti s vama. Ovaj zakon je zapravo diskriminacijski jer onaj tko ima jako puno novaca, njemu nije problem platiti 5, 10 i 15 tisuća kuna, za razliku od onoga koji je ovršen, tko nema novaca, tko živi na minimalcu, njega ovakva kazna doslovno baca na prosjački štap i to je bitna razlika na koju treba ukazati.
Zahvaljujem. Odgovor, kolega Vucelić.
Hvala g. Zekanović. Da, upravo sam na to i mislio. Jedan od najvećih problema u ovoj državi što živimo u jednoj visokokorumpiranoj državi. Znači svaki taj, koji ima novaca, koji je na nekoj poziciji, pa on će si nazvati svog kuma, svog frenda, on, ili će uzeti između ostalog dobrog odvjetnika, on će izaći slobodan. Znači, pravda nije ista za sve. Takav čovjek koji pogazi nekoga, ubije, usmrti čovjeka. Pa on će hodati slobodan. Onaj tko ima 4, 5 tisuća kaznu, normalan građanin, on će završiti u zatvoru. Znači, ni sada nisu iste kazne za sve. Znači to je najveći problem. Kazne nisu iste niti neće biti sve dok neke stvari ne promijenimo, a svi znamo kako ćemo stvari u ovoj državi promijeniti. To ne treba ni govoriti.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Vuceliću. Sada ćemo privremeno zastati sa raspravom o ovoj točki dnevnog reda i temeljem čl. 249. a preći na iznošenje stajališta klubova. Budući da nema nitko više prijavljen za iznošenje stajališta u ime klubova, prelazimo na točku dnevnog reda, a prije toga izvješćujem vas samo da ćemo nakon ove točke imati točku dnevnog reda Izvješće mandatno-imunitetnog povjerenstva. Slijedeći se za raspravu prijavio poštovani kolega Miro Bulj, izvolite kolega Bulj.
Hvala lijepo potpredsjedniče, uvaženi tajniče sa svojim zamjenikom, kolegice i kolege, pred nama je ovaj Konačni prijedlog izmjene i dopune Zakona o sigurnosti u prometu na cestama i naravno da se može gledati i u više segmenata. Dal je samo represija i sankcija dovoljna, to je pitanje, Vlada se je odlučila na sankcije, što veće kazne, međutim, ja mislim da triba iz više aspekata gledati. Ja mogu govoriti o onome o čemu svjedočimo svaki dan, svaki dan svjedočimo o tome da prometnice koje su najviše znači opterećene u RH kao što je državna cesta D1 jednostavno nisu adekvatne za toliki promet i da bi Vlada pošto je se sad okrenula što većim sankcijama, trebala okrenuti uređenju sigurnosti tj. optimalizaciji uvjeta sigurnosti na cestama. Tajnik je spomenio da suradnja sa nadležnim institucijama koje se bave sa cestama, izgradnjom cesta, sigurnosti cesta, da ta suradnja je dobra, međutim je činjenica da, evo ja ću spomenuti još jednom kritične točke gdje jednostavno ugrožena je sigurnost i pješaka i vozača i svih sudionika u prometu, to je kružni tok u centru grada Sinja. Kružni tok na D1, gdje sa D1 siđe na drugu državnu cestu prema Hanu, gdje kroz Glavice nije uređen nogostup, volio bi da to pogledate, to je kanal uz samu cestu od Hana kroz Glavice gdje jednostavne kad sletite upadate u otvoreni kanal gdje je ogroman promet, jednostavno otvorena je cesta i prema Livnu … [[Govornik se ne razumije]] toga pravca od Sinja, Sinj i Han, Livno, a pogotovo govorim o ovome kružnom toku u jutarnjim satima gdje više tisuća ljudi do vozila prolazi tome kružnom toku gdje je pješački prelaz na državnoj cesti, na dvije državne ceste koje se spajaju i gdje djeca, tisuće djece u srednje škole, osnovne škole, sa autobusnog kolodvora odlaze iz grada, u jutarnjim satima budu kolone po nekoliko kilometara i ja sam predlagao ovdje amandman da se riješi taj slučaj sa pothodnikom ili nathodnikom kad je bio proračun isključivo zbog sigurnosti na cesti u prometu, to je središte Sinja. Ja bi vas zamolio tajniče da provjerite ovaj podatak, a poglavito u jutarnjim satima gdje policajci doduše stoje, al tolki je kaos na tome kružnome toku u Sinju da je nemoguće da taj prometnik osigura sigurnost prometa, tu se radi od najmanje djece, do najveće djece u središtu grada Sinja. Bez pothodnika i nathodnika to je katastrofa. Donedavno je tu prije nekoliko godina bio semafor i onda je se tražilo rješenje kružnog toka i sad odma nekoliko stotinjaka metara, 200 metara imamo kod zgrade općine u Sinju odma imamo znači središte Sinja, imamo semafor, pa opet semafor, al taj kružni tok je katastrofalan jel je pješački prelaz na spoju dvije državne ceste, ponavljam vam dvije državne ceste, državna cesta od Sinja do Hana i D1 znači Split-Zagreb u jutarnjim satima nekoliko kilometara su kolone, ne zna se tko ulazi, tko izlazi, pješački je naravno u prednosti, ta djeca su u prednosti, ljudi žure na posao i u tome kaosu je apsolutna nesigurnost. Za veliko čudo, nevjerojatno je kako se do sada nije dogodilo veće zlo, ali evo zbog sprečavanja ja bi vas zamolio da provjerite ovaj kružni tok i da vidite na koji način taj problem riješiti. Po svim stručnjacima koji se bave sa područja i koji su davali rekli su bez pothodnika i nathodnika nema tu drugoga rješenja. Jednostavno ne postoji drugačije rješenje. Također to sam upozorio, vrlo bitna je stvar poskupljenje i skupe autoceste, autoceste su najsigurnije, dovoljno su sigurne imaju i to je tako ali ne ulaganjem ali usmjeravanjem ljudi koji nemaju sredstava i novca poglavito i transportnog prometa i vozača jer jednostavno preskupe su ceste iđu alternativnim pravcima, alternativni pravci su naravno državne ceste, županijske ceste ili neke lokalne ceste a autoceste su većinom godine prazne, većinom prazne. Prema tome, ja ne znam koji je to smisao bio izgradnje ceste da se vozi stanovništvo alternativnim pravcima. Jer ja vjerujem da je autocesta jeftinija da bi bila veća sigurnost u prometu, poglavito na ovim državnim cestama i lokalnim cestama ili županijskim nebitno koje kategorizacije a da bi bio isti promet, da bi bio isti pa čak i novčana da bi bila ista. A sigurnost, jer život je najbitniji. I cesta jer se autoceste, toliki novac, tolika zaduženja, pitanje i načina na koji se to napravilo je li moglo jeftinije, ali sigurno je moglo, o tome ne bi trebali širiti priču, uglavnom skupa autocesta, jednostavno ugrožava sigurnost, povećava nesigurnost na alternativnim pravcima jer zbog nemogućnosti plaćanja većine građana RH financijske idu alternativnim pravcima. I tako i transport i to ugrožava poglavito kroz naseljena mjesta jer znamo da državne ceste, županijske ceste su kroz naseljena mjesta i u tim dijelovima ugrožava, poglavito ako nema nogostupa i kod škola, kod, jednostavno ja ne mogu vjerovati da netko autoceste poskupljuje i da njegovi građani ne mogu koristiti tu autocestu. Ja ne znam za koga smo mi napravili autoceste, kao nije valjda pista za slijetanje aviona. Evo ja bih dao jedan prijedlog da ova Vlada, vi ste spominjali da ... [[Govornik se ne razumije.]] Vlada samo ove represivne mjere o kojima se možemo slagati ili ne slagati, da li je potrebno i koga ugrožava je li samo sebe ugrožava ili nekoga drugoga ako nije vezao pojas, mobitel vjerojatno ugrožava drugoga po istraživanjima, mobitel i prolazak kroz crveno, u svim tim stvarima. Poglavito ovi koji ponavljaju ta djela, koji ugrožavaju druge živote naravno da treba zaustaviti sve radnje da se zaustavi velika smrtnost na cestama. Ali zašto ne koristi sigurnije ceste i jeftinije našim građanima i da se koristi autoput, autocesta. Ne vidim niti jedan razlog, evo, ja ne znam zbog čega su cijelu zimu autoceste prazne. Ja sam sad saborski zastupnik i koristim znači od Splita do Zagreba, Dugopolje-Zagreb pa to je doslovno nema nikoga na cesti. Svi idu alternativnim pravcima jer jednostavno je jeftinije. On zato što plati autoput od Dugopolja do Zagreba toliko goriva potroši ovom alternativnom cestom D1. I to je ogroman problem, znači opterećene su ceste alternativne. Zato razmišljajte o pojeftinjenju radi sigurnosti naših građana, pojeftinjenju građanima RH autoceste. Evo da bude to nekako riješeno, sigurno će biti veći broj ljudi na autocesti, sigurno će financijski biti podjednako zato što se neće koristiti ti pravci. A što se tiče sigurnosti u prometu o tome bi se dalo govoriti što se tiče i same lokalne samouprave, regionalne samouprave, Hrvatskih cesta, hrvatske Vlade, policije u kritičnim točkama policija vjerojatno odrađuje svoj posao temeljem statistike, temeljem onoga. Ali ja mislim da se treba više angažirati i rješavati kritične točke jer naše ceste, odnosno autoputa ne zadovoljavaju sve standarde i pritiske očito kao što sam vam spomenuo. Evo jedan primjer imamo znači od Hana, Sinj i Han, Livno, Bili Brig – Livno, jednostavno kroz Glavice državna cesta je, to je veliko naselje, škola, djeca idu, kanal, znači nemamo nogostup nego ogroman kanal koji je u biti, odvodi vodu, koji nije natkriven. I tu ako slučajno sletite tu ne možete ostati živi, to vam je odmah grobnica. Znači jednostavno Hrvatske ceste trebaju analizirati skupa s vama moguće kritične točke jer već kritične točke ja ne znam kako se na tome pravcu kroz selo Glavice koje je ogromno selo kako se nikome nije ništa, a državna je cesta, kako se nikome ništa nije dogodilo. Isti je problem i ove ceste od Sinja državne prema Muću, gdje je kroz zaseoke ... [[Govornik se ne razumije.]] kod groblja jednostavno katastrofa, to su sve alternativni pravci autoputa koji se koristi. Kuće su na Muću u zaseoku ... [[Govornik se ne razumije.]] točno uz selo, točno su uz cestu ta sela. Mislim, ja ne znam kako se analizama ne može doći do toga da zbog sigurnosti u prometu trebaju se znači ti pravci rješavati. Vjerojatno policija taj radi posao ali pošto ste vi ovdje ispred Vlade, zamolio bih vas da ove podatke koje sam vam nanio analizirate i da nađemo rješenje u svrhu sigurnosti prometa. Hvala lijepa.
Zahvaljujem kolega Bulj. Sljedeća, odnosno imamo jednu repliku, poštovani kolega Marko Vešligaj, izvolite.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Pa evo kolega Bulj u svojoj raspravi naglasili ste jedno od tih kritičnih mjesta. Međutim, takvih mjesta ima reći ću na stotine na području RH. I meni je drago da i MUP u sklopu Nacionalnoga programa sigurnosti cestovnog prometa ima i određeni natječaj kroz koji dodjeljuje sredstva upravo za povećavanje sigurnosti, za sanaciju takvih mjesta. Ono gdje imam ja zamjerku jest da se ta sredstva a radi se ovdje o milijunima kuna dodjeljuju na jedan vrlo transparentan način. Prva stvar, objava natječaja često skrivena na stranici ministarstva. Nakon toga nemate nikad jasnu, transparentnu objavu po kojim kriterijima su određene lokalne jedinice dobile sredstva, odnosno ceste na njihovome području. Zbog čega određene jedinice lokalne samouprave ili županije gdje zna se koja stranka na vlasti uvijek dobivaju ta sredstva a neke ne mogu dobiti. Dakle malo više transparentnosti i ovdje na ovom području a radi se ipak o sredstvima iz državnog proračuna.
Zahvaljujem. Kolega Bulj, odgovor, izvolite.
Pa složio bih se s vama da je očito potrebna čelnicima koje na vlasti ista iskaznica kao onima koji su na regionalnoj i državnoj razini. Ja ću vam samo navesti primjer, recimo u Splitsko-dalmatinskoj županiji, kad sam bio kandidat za župana, ne možete proći kroz određena mjesta, jednostavno, da izvadite uzorak asfalta, točno se vide izborni ciklusi, kad su bili koji izborni ciklusi, malo je tanje doduše kad su predsjednički, malo tanje kad su europski, malo deblje kad su parlamentarni, malo deblji, jednostavno izborni ciklusi, tako da se taj novac troši za asfaltiranje predizbornih, znači to je predizborno asfaltiranje, koje zaista nije korektno i dodjeljuje se na taj način. Kritične točke zna MUP, ja vjerujem da bi to Hrvatske ceste trebale analizirati ili županijske ceste ili nadležna tijela, ali evo, očito je njima puno bitnije predizborno asfaltiranje, tako da imamo doslovno negdje načelnika koji je sad 30-tak godina na vlasti otkad postoje općine i da se više do kokočaka asfaltiraju kad su izbori, više se kokoši nemaju di ... [[Govornik se ne razumije.]] Hvala lijepo.
Zahvaljujem kolega Bulj. Sljedeća rasprava, poštovani kolega Joško Klisović, izvolite.
Hvala lijepo potpredsjedniče Sabora, poštovani državni tajniče. Vaš cilj kako ste ga prezentirali, moj cilj, a ja vjerujem i svih ovih saborskih zastupnika koji su sudjelovali u raspravi, pa i oni koji nisu tu je osigurati maksimalno moguću sigurnost na hrvatskim cestama i što je bolje moguće zaštititi živote ljudi koji sudjeluju u prometu. Vi donosite određeno iskustvo, određene statistike, određene stvari sa terena koja policija svakodnevno radi i ovdje pokušavamo naći najbolju mjeru. No pitanje je da li smo našli najbolju mjeru u onome o čemu smo do sada razgovarali, a to je pitanje između preventivnih mjera i represivnih mjera. Još nismo dobili jasnu sliku koji učinak na vozače, na građane, na sudionike u prometu imaju preventivne mjere i koje preventivne mjere, a koje imaju represivne mjere. Zato ono za što se ja zalažem je sveobuhvatno rješavanje ovog problema koja će nam pobrojati sve preventivne mjere i represivne mjere i dati nam neku analitiku u smislu da vidimo kakav je njihov učinak u praksi. A znamo da građani koji prekrše prometni propis, ne čine to iz istih namjera. Ponekad imamo ponekog rastresenog građana koji, eto prođe kroz crveno svjetlo ili je imao obiteljsku traumu ili traumu na poslu, da, prekršio je zakon i mora snositi kaznu. To imamo i one građane koji to namjerno rade. Imamo tzv. ruski rulet koji se znao održavati na zagrebačkim ulicama gdje se nađe skupina huligana, sjedne u aute i namjerno kroz crvena svjetla prolaze pa tko će kroz više njih proći. E, to je dakle, u stvari sa namjerom učinjeno, ne samo kazneno djelo nego ugroza hrvatskih građana. Prema tome, postoje različite kategorije i moramo imati neki način kako ih razlučiti. Postoje oni koji voze 160 na autoputu i oni koji luduju kao luđaci, dovode druge u opasnost, koji voze preko 200 ili voze neprekidno cik-cak. Postoje i oni koji voze u suprotnom smjeru na autocesti. Prema tome, postoje građani koji to rade svjesno i baš ih briga za propise i postoje oni kojima se to desi i vrlo mi je žao i već su veoma traumatizirani što su ga prekršili i ne treba ih dodatno traumatizirati. U tom smislu ja vidim dvije temeljne stvari na kojima moramo poraditi. To je pitanje infrastrukture i to infrastrukture prvenstveno naših cesta i opreme na tim cestama. Mi živimo u digitalno doba. EU strahovito puno ulaže u opremu cesta i radi se tzv. pametni transportni sustavi, mehanizmi koji povezuju i cestovne i željezničke, avionske i sve ostale, sve to ide i preko satelita. Na taj način se pokušavaju i gužve smanjiti, usmjeravati promet kako bi se osigurala protočnost i što veća sigurnost. Ono što bi trebali osim dizati kazne, više djelovati i sa drugim resornim ministarstvima upravo na dizanju kvalitete hrvatskih cesta i na njihovom opremanju. Mostovi, imali smo nedavno priliku koji su također dio cestovne infrastrukture, ali smo priliku da su u ruševnom stanju u gradu Zagrebu i što bi rekli u Bosni, džabe nama svi propisi i kazne, ako se most sruši i ugrozi sigurnost naših građana. Kamere su se pokazale kao poprilično učinkovito preventivno sredstvo, pogotovo one kutije za kamere koje trebaju snimati automobile koje prekomjerno brzo voze. Protupropisno brzo voze. Nekad ni ne znamo da li su unutra stvarno u tim kutijama kamere ili nisu, ali preventivno jako dobro djeluju na ljude i već se razvila jedna filozofija među građanima, vozi onako kako vozi lokalna pločica prometna na automobilu, znači lokalno stanovništvo. Ako su i Splitu, kad Splićanin prikoči, moraš i ti, tu je negdje kamera, ako si u Zagrebu, ista je stvar. Dakle, to je to preventivno djelovanje koje je puno učinkovitije nego sama kazna, koja mora postojati, ja se slažem, ali mislim da moramo više raditi na prevenciji. Kolega Ostojić je kazao, kad je govorio u ime Kluba SDP-a da postoji oko 12 tisuća kamera koje su van upotrebe u ovom smislu sigurnosti. Trebalo bi stvarno, ako ništa drugo barem preventivno možda pokazati na kojim se mjestima nalaze i to će već djelovati na građane da smanje brzinu i na taj način osiguraju veću sigurnost na cestama. Spominjali smo i policijska vozila na autocestama, kao dobra preventivna mjera, ja sam osobno vozio iza jednoga, znači označeno policijsko vozilo, vozilo je 130, 140 na sat, dakle tu negdje oko ograničenja. Niti jedan automobil se nije usudio ga preteći. Prema tome, takvih par vozila ne cesti imaju veći preventivni učinak nego kažnjavanje ili visoke kazne. Što se tiče dakle samih propisa, mislim da njih i puno je o tome bilo danas riječi, trebalo uskladiti sa modernom tehnologijom i da tehnologiju moramo uzeti u obzir. Vi ste vjerojatno svjesni da i ne znam, od Google-a na dalje, velikih multinacionalnih kompanija razvijaju novu generaciju vozila sa senzorima, mi nemamo takvu prateću infrastrukturu, no o tome treba početi misliti jer svi ovi propisi, sutra će biti poprilično zastarjeli propisi. Ali se danas zato moramo pripremiti za novu generaciju prometne tehnologije i to ne smijemo jednostavno ispustiti iz uma. Kad govorimo o nelogično, mnogi u Zagrebu, recimo pričaju, imamo novu cestu prema novom aerodromu Franjo Tuđman, jel, tri trake u Heinzelovoj ulici, ograničenje je 60 i sad kad je veliki promet, više ni ne možete voziti jer je veliki i gust promet ali kad prometa nema, to je stvarno ovako, vučete se automobilom, tri trake, nikakve ugroze sigurnosti tako da te propise bi stvarno trebalo uskladiti sa situacijom na terenu. Još jedna stvar mi je vrlo važna a to je pitanje sigurnosti u prometu svih sudionika pa tako i biciklista koji također koriste ceste, ja se inače bavim triatlonom i često sam na biciklu i vidim kakva je kultura naših vozača nepostojeća, komparirajući sa kulturom vozača u zapadnoj Europi i Švicarskoj. Tako po propisima postoji obveza vozača da pričeka da prođe auto iz suprotnog smjera kako bi zaobišao biciklistu jer ga mora zaobići sa najmanje metar razmaka. Ja ne znam da li imamo takve propise, to nisam pročitao nigdje ali bilo bi dobro da i te sudionike u prometu ovim ili sličnim zakonom zaštitimo. Ono što mi je također važno je pitanje, ja znam da se policija s tim pitanjem nosi i bori, ali kako osigurati nekorumpiranost policijskog prometnog djelatnika, dakle policajca na cesti kada povećavamo kazne do ove mjere što automatski otvara mogućnost da on pusti i nekažnjeno određenu osobu a da zauzvrat uzme određeni dio te kazne sebi. Znam da je to vječiti problem, znam da se policija s time bavi, ali volio bi čuti da li imamo neke novine u tome kako se možda visoke tehnologije koriste kako bi se spriječio ovaj način korupcije prometnog policajca. Čuli smo danas da mogućnost postoji i da policajac ima kao što imaju u Americi kameru, kada postupa u prometnim nezgodama ili prekršajima da vidimo da li i on se drži slova zakona kao što to se traži i od građanina. Kad sumiram sve ovo što sam kazao, onda eto dijelim i mišljenje Odbora za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost da ovaj zakon još uvijek nije u dovoljnoj fazi razrađenosti da ga možemo usvojiti, da bi on trebao biti sveobuhvatniji, uključiti mnoge preventivne mjere i u tom smislu eto ja sa svoje strane sugeriram povlačenje ovog zakona, doradu zakona i vraćanje onda u Sabor. Hvala lijepo.
Hvala, i na vaše izlaganje imamo izlaganje imamo replike, prva je poštovanog zastupnika Željka Jovanovića.
Hvala g. potpredsjedniče. Uvaženi kolega Klisović, javio sam se jer ste potaknuli kad ste govorili o važnosti moderne opreme i infrastrukture u cilju poboljšanja sigurnosti prometa. Naime, danas je u Rijeci održana sjednica Županijskog savjeta za sigurnost u prometu na cestama gdje nažalost podaci nisu baš veseli obzirom da je broj poginulih u proteklih 6 mj. u odnosu na prošlu godinu veći tako da je to sigurno zabrinjavajuće ali ono zbog čega se javljam, naime u Rijeci kreće jedan pilot projekt koji se zove Sustav automatskog nadzora nepoštivanja crvenog svjetla. Koliko znam, prvi takav slučaj u Hrvatskoj gdje će se automatski detektirati prekršaj prolaska kroz raskrižje na crveno svjetlo, prelazak zaustavne linije u trenutku kad je na semaforu upaljeno crveno svjetlo, skretanje u raskrižjem u zabranjenom smjeru, pogrešno prestrojavanje i kretanje prometnom trakom namijenjenom za vozila javnog gradskog prijevoza. Tri mjeseca će trajati taj projekt, na temelju njega će se vidjeti kako još više unaprijediti sigurnost u prometu.
Hvala. Poštovani zastupnik Klisović.
Hvala lijepo potpredsjedniče Sabora. Poštovani kolega Jovanović, upravo su to recimo svijetli primjeri na koje sam ja isto također mislio, nisam znao za ovaj vaš ali mislim da upravo ovakve aktivnosti hrvatskih lokalnih vlasti ili nacionalnih vlasti će doprinijeti više do sigurnosti prometa i manje prekršaja u samom prometu nego isključivo i jedino dizanje kazni. Kažem, kazne moraju postojati bez daljnjega ali kaznene neće riješiti problem a mi želimo riješiti problem. Problem ćemo riješiti upravo ovakvim inovativnim rješenjima, bilo nacionalnim, bilo u sklopu EU-a i tu naravno nije to MUP nadležno nego Ministarstvo prometa i infrastrukture bi se trebalo uže povezati i sa Europskom komisijom koja stvarno razvija vrlo kvalitetne sustave modernog upravljanja transportom uključujući cestovnim gdje upravo možemo riješiti ove ključne probleme koji nas muče, njih nećemo samo povišenim kaznama riješit, hvala.
Slijedeća replika je poštovanog zastupnika Marka Vešligaja.
Zahvaljujem potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Pa evo slažem se s vama, ovo što ste spomenuli u svojoj raspravi, svakako da ovaj zakon ima elemente represivnosti u jednom djelu makar evo ono što smo danas čuli, puno puta ovdje u raspravi jest kako će građani koji uistinu, moramo se s tim svi ovdje složiti, imaju premale plaće, plaćati ove drakonske kazne no moje pitanje vama jest da li bi po vašem mišljenju trebali razmišljati o uvođenju određenoga dohodovnoga cenzusa kod plaćanja kazni dakle da se gleda i kompletno imovinsko stanje onoga koji čini prekršaje, postoje takvi primjeri u Finskoj, postoje u Švicarskoj gdje se uistinu to gleda i smatrate li da je Hrvatska spremna na takav jedan model jer po mojem mišljenju zasigurno bi bio puno pravičniji u odnosu na ovo da plaćamo svi sve jednako po jednoj proporcionalnoj stopi da se tako izrazim, hvala.
Poštovani zastupnik Klisović.
Hvala lijepo. Taj sustav vjerujem da bi bilo teško uvesti, tu bi bila diskriminacija po prihodu dakle kod kaznenih djela, kod prekršaja, ne radi se samo slučajno mi se desilo, vrlo često se radi o tome da mi se namjerno desilo odnosno nije mi se desilo nego dio namjere, ako je dio namjere onda moraš bit spreman platiti kaznu koju zakon propisuje a ne tražiti neki popust na kaznu. No kao što sam kazao, ja ne vidim da je rješenje problema a problem je povećati sigurnost na hrvatskim cestama i u prometu, kazna i represija. Vidim da je ona samo dio rješenja ali ne onaj prevladavajući dio rješenja. Prevladavajući dio rješenja dakle je novi inovativni način upravljanja prometom, upravljanja cestama, upravljanjem vozilom. Idemo koristiti te nove tehnologije, idemo zakon opisati za dobra koje je pred nama a ne za neko prošlo doba, idemo ustvari se dobro informirati kako stvari funkcioniraju i idu, i tu mislim da ćemo onda riješiti problem, hvala.
Slijedeća pojedinačna rasprava biti će poštovanog zastupnika Hrvoja Zekanovića, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, poštovani kolege. Ovdje postoji suglasje da su svi za veću sigurnost na hrvatski cestama, da prekršitelje treba sankcionirati pa je i ovaj zakon negdje na tom tragu da se povećaju kazne, da se poveća represija i da se strahom od kazni zapravo poveća sigurnost na hrvatskim cestama. Ja mislim da je to samo djelomično istina, odnosno samo djelomično se može postići traženi cilj. Dakle, mislim da je puno efikasnije ako se ulaže u edukaciju o podizanju svijesti građana o važnosti ponašanja sukladno propisima i ponašanju na Hrvatskim cestama a ne isključivo represijom. Jer kad govorimo o represiji, gdje je kraj? Hoćemo li sutra uvesti npr. evo ja ću ... [[Govornik se ne razumije.]] samo hipotetski smrtnu kaznu za prekršaj u prometu? Kada bismo je uveli ja sam siguran da više nitko ne bi niti pomislio napraviti neki prekršaj ili kaznu od 100 tisuća kuna ili ovrhu na čitavu plaću. Je li to cilj? Ja mislim da to nije cilj. Ja mislim da ove kazne koje su sada stvarno drakonske pogotovo za građane koji žive na minimalcu, građane koji imaju plaću 4, 5 tisuća kuna, ja mislim da ovo jednostavno nije u redu, plus radi se o jednoj velikoj diskriminaciji. Ovdje se radi o tome da netko tko ima plaću kao jedan saborski zastupnik, državni tajnik, ministar, plaću 15, 16 tisuća kuna i veću njemu je 5 tisuća kuna lako platiti ili relativno lako ali nekome tko ima plaću 3 tisuće kuna, 3,5 tisuće kuna, 5 tisuća kuna je znatno teže. Tako da smatram da ovaj zakon nije jednako učinkovit za sve, da će se opet više zakona pridržavati oni koji su, trebati, koji će se više bojati a to su oni koji imaju manje novaca, oni koji su siromašniji a oni koji su bogatiji njih neće biti briga jer će oni jednostavno moći platiti kaznu bez obzira kolika ona bila. Ja ne znam koji model ponuditi ali ovaj model mi se ne sviđa, evo, generalno mi se ne sviđa. Kolega Varda je tu govorio za govornicom kako se on vozi 150, 160 km na sat po autocesti, svi znamo da na našim autocestama je omogućeno, odnosno dozvoljeno maksimalno 130 ali ja ću opet postaviti jedno hipotetsko pitanje, mi danas dopuštamo svakom hrvatskom državljaninu, građaninu da kupi automobil koji će moći ići i 300 km/h i više od 300 km, a ja mislim da oni najsporiji danas idu barem 150, 160 koji su na tržištu novi automobili. A maksimalno dopuštenje brzine u Hrvatskoj je 130 km/h. Zašto mi dopuštamo kupovinu automobila koje ne možemo koristiti na način kako njihove performanse dozvoljavaju. Čemu ti automobili? Koliko ja znam Njemačka nema ograničenje brzine. Ajmo lijepo ograničiti, limitirati sve automobile. Ajmo staviti limitatore. Zašto bi netko imao uopće mogućnost voziti se 140, 150 kada u Hrvatskoj ne postoji cesta na kojoj se smiješ voziti 131 km/h. Čemu? To je kao da omogućite da svatko kupuje danas topove, haubice i da sa punim haubicama ide po gradu ali ne smije pucati, ne smije pucati. Ajmo omogućiti, tj. onemogućiti to. Nadalje, ovdje govorimo o snimanju, danas mi živimo u jednom velikom big brother društvu. Pa evo ministarstvo se pohvalilo, malo prije, ovih dana da postavlja, pogriješiti ću možda u brojci 122 nove kamere kojima će se znači nadzirati promet u RH i već ih ima nekoliko stotina i biti će ih još stotine i stotine. I onda ćemo se dogoditi da ćemo za koju godinu imati tisuće kamera, doslovce će svaki centimetar hrvatskih cesta biti pokriven kamerama. A kome sam ja dozvolio da mene snima? Je li netko može, znači da li, tko je dao državi pravo da snima svakog pojedinca bilo gdje? Evo Bandić će sad postaviti par tisuća kamera po Zagrebu, uskoro će se u haustore u portuni postavljati kamere. Hoće li sutra kamere dolaziti i u domove? Gdje je granica? Gdje je granica? Jer ja bih olakšao ministarstvu, odnosno državi, zašto ne bi svaki automobil koji dolazi u Hrvatsku imao onaj famozni tracker. Ajmo biti prvi u svijetu pa svaki auto pratimo, to nije skupo, to nije komplicirano, za 100 kuna se to danas može napraviti pa će jedan software a imamo danas već sve software moći će pratiti svaki automobil u realnom vremenu gdje je i nema problema. Ili još bolje, svi mi imamo i ove gadgete u svojim rukama, u svojim džepovima pomoću kojih se jako lako može locirati gdje je koji građanin. Ajmo pratiti ljude, ajmo pratiti automobile. Je li to društvo kojem mi težimo? E ja nisam za ovakvo društvo, ja nisam za društvo kontrole, društvo represije, društvo straha ali sam za to da se ovaj golemi novac a jedna kamera kažu, košta, treba provjeriti 380 tisuća kuna uloži u podizanje svijesti građana. Nadalje, ovdje se jako sankcionira još i jedan problem, znači jedno ponašanje preko vožnje to korištenje mobilnih uređaja. A sada svaki novi moderan automobil ima i putno računalo koje je sofisticirano, koje oduzima još više pažnje nego što oduzima ovo čudo. Dakle netko može doslovno gledati film na putnom računalu jer su to televizije a s druge strane ako nazove nekoga na telefon biti će kažnjen. Da li je to čisto pravilo radi pravila ili mi želimo govoriti o sigurnosti na našim cestama? Na posljetku bih ovdje istaknuo još da mi evo ga imamo jedan jako restriktivni Zakon o navijačima, Zakon o sigurnosti u prometu a kad govorimo o gospodarskom kriminalu e onda nemamo restriktivne zakone, onda su zakoni iznimno blagi, e onda se gleda kroz prste, e onda nema kamera, e onda nema nadzornih uređaja. Ja nisam za big brother društvo, ja nisam za ovaj nadzor svakog kutka naše Domovine, pogotovo reći ću bez dopuštenja. Ako je to onaj put gdje mi idemo i da ćemo biti svakog trenutka svugdje praćeni, nadgledani, jer ćemo biti strogo sankcionirani, meni se to ne sviđa. Ja bih ovdje ipak malo skrenuo sa teme, nadam se da će mi potpredsjednik dozvoliti jer nemam drugačije poslovničke mogućnosti. Evo, prije 1 dan se dogodio jedan događaj koji nitko nije ili rijetko tko, reći ću, je komentirao u našoj domovini, a radi se o gašenju mostarske tvornice aluminija. 9 stotina radnika ide na ulicu. Ono što je interesantno, a ne govori se, 12% te mostarske tvornice u koju je hrvatska država 97. godine uložila 9 milijuna eura je u vlasništvu hrvatske države. Nisam čuo premijer Plenkovića, nisam čuo predsjednicu Kolindu Grabar-Kitarović da je rekla riječ o ovom jednom velikom gubitku za hrvatski narod u BiH, točnije Mostaru. Svi šute. A radi se o gospodarskoj kataklizmi. Ja ovdje želim znati tko je kriv. Tko je kriv, zašto 9 stotina ljudi ide na ulicu. Ja dolazim iz Šibenika, a Šibenik je to isto doživio 18. rujna 1991. g. kad je JNA svojim borbenim zrakoplovima raketirala energetsko postrojenje tvornice lakih metala u Šibeniku i onda je 5 tisuća radnika ostalo bez posla, otišlo na ulicu i ovoga trenutka duboko suosjećam sa onima koji su izgubili posao. Međutim, tražim objašnjenje. Tražim objašnjenje ili komentar, razlog od onih koji zastupaju hrvatsku državu, to su predsjednica i premijer, predsjednik Vlade. Neka kažu što se dogodilo, zašto nema reakcije? Što je sa 12% udjela, hrvatskog udjela u toj tvornici i što je sa 9 stotina radnih mjesta, Hrvata, mahom Hrvata, u Mostaru? Hoćemo li ih tražiti, tj. hoće li premijer tražiti da glasuju sutra za HDZ ili možda neće, nisam siguran poslije ovoga. Ali radi se o jednoj iznimno teškoj situaciji, o kojoj nitko ne govori, a mora se govoriti. Hvala.
Hvala lijepo. Imamo nekoliko replika, samo molim vas, ne o Aluminiju iz Mostara. Prva je replika poštovanog zastupnika Tomislava Lipošćaka.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Kolega Zekanović. U svojoj raspravi spomenuli ste da represija po vama nikada ne poluči rezultat i da niste za represiju i da je po vama puno efikasnije edukacija. Ja se djelomično slažem, slažem se s vama međutim postoje situacije u kojima očito sama edukacija nije dovoljna i kada je i represija potrebna kako bi one najokorjelije zapravo opomenuli skrenuli na pravi put. Spominjete i smrtnu kaznu i pitate se da li je to cilj, naravno da nije i nisu ovo kazne za građane koji žive na minimalcu kako govorite, ovo su kazne, pogotovo velike kazne za one okorjele recidiviste i za one sudionike u prometu koji počinjavaju uistinu najteže prekršaje i zapravo to su oni koji, kad već govorimo o smrtnoj kazni, to su oni koji potpisuju smrtnu kaznu svima onima koji se njima nalaze na putu. Hvala.
Poštovani zastupnik Zekanović.
Poštovani kolega Lipošćak. Govorio sam o načelu jednome. Gledajte, sutra kada u Hrvatskoj bude 10 tisuća kamera i kad bude svaki milimetar hrvatskih prometnica pokriven nadzornim kamerama, ja bih volio da mi onda sutra ministarstvo onda uvede limitator u automobilu i uređaj koji će me limitirati maksimalnom brzinom vožnje. Jer jednostavno neće biti moguće voziti se od točke A do točke B na najkraćim relacijama, da se ne prekrši neki prometni propis. A kazne, znači, a taj jedan konstantan strah od kažnjavanja, ako si i prešao ograničenje 5 km/h, ako si bilo koji, ne znam, ako si taknuo mobitel u automobilu ili bilo što drugo, ja smatram da nije dobar. Da se razumijemo. Sve one recidiviste što ste vi lijepo istaknuli, treba kazniti i to iznimno oštro, ali generalno, moj stav je da represija neće polučiti rezultat koji mi očekujemo.
Sljedeća replika je poštovanog zastupnika Branka Grčića.
Hvala g. potpredsjedniče. Kolega Zekanović. Što se tiče ove primjene novih tehnologija u kontroli prometa, ja se slažem s vam ada nećemo nekakav big brother na ulicama i u gradu i u gradovima i na cestama. Međutim, postoje neke kritične, kritična mjesta. Tu su prije svega, raskrižja i semafori. Dakle imate masu primjera kada ljudi jednostavno prođu kroz crveno i semaforu su definitivno mjesto gdje treba ugraditi kamere i treba kontrolirati i čak ne samo u smislu prevencije da se ne dogodi da netko prođe kroz crveno nego čak i kad ljudi prođu kroz žuto ili kazno ljuto, da može se vidjeti i utvrditi onoga trenutka kad slučajno tamo imamo policajca koji će se onda raspravljati i dokazivati da je on prošao kroz crveno ili nije prošao kroz crveno. Dakle to ide u korist svima i takve stvari svakako treba preferira, evo, to je moja na neki način i poruka ljudima, odgovornim ljudima.
odgovor poštovanog zastupnika Zekaovića.
... [[Govornik nije uključen.]] uključite se molim vas. E, ma slažem se ja s vama. Znači, ja sam ovdje za što veću sigurnost u prometu. Međutim, ja imam jedan, pretpostavljam da ga mnogi drugi imaju, jedan strah od te prevelike kontrole. Danas vam u Kini postoji software koji je već u funkciji, kamere, kao što su ove na našim cestama, samo malo sofisticiranije. Koje prepoznaju lice čovjeka. Ove naše kamere mogu od 50 automobila odjednom prepoznati registracije u raznim situacijama, ove kamere mogu 5 stotina ljudi jedna kamera prepoznat, gdje su kud su. I danas u Kini, u većim gradovima, u svakom trenutku, netko iz ministarstva ili tajne službe zna gdje su s kim pričaš, što radiš, a mi idemo u tom smjeru i oni su bili ovdje gdje smo mi prije 10 godina. Meni se to ne sviđa. Meni je ta prevelika kontrola jednostavno ne sviđa. Znači big brother na hrvatskim ulicama, ja ne želim.
Sljedeća replika je poštovanog zastupnika Dabora Lončara.
Hvala potpredsjedniče. Kolega Zekanoviću. U svojoj raspravi ste istakli teška ... [[Govornik se ne razumije.]] u slučaju kamere. Dolazim iz kraja u kojem je od Starigrada do Pakoštana, odnosno Biograda postoje negdje 10-tak kamera koje su dale izvanredne učinke u prometovanju cijelom dionicom i poštivanju određenih ograničenja i svih ostalih pravila koja zapravo promet iziskuje i zato pozdravljam odluku ministarstva u ovom slučaju i Hrvatskih cesta da što više takvih pomagala odnosno kamera stave na sve dionice počev od državnih cesta, županijskih i autocesta. Hvala lijepo. Jer sve ostale preventive neće dat koristi koliko mogu dat upravo ove stvari za koje sam ja govorio.
Hvala. Poštovanu zastupnik Zekanović.
Poštovani kolega Lončar, ja ću ponoviti, slažem se da je strah od kazne od drakonske kazni jako učinkovit, jako učinkovit kada se čovjek nečega boji onda se on stisne, onda se on plaši. Međutim, onda kada ga malo pusti s lanca, onda kad on ode tamo gdje nema kamera, a zna gdje nema kamera, danas postoje, danas znamo gdje nema kamera, e onda će se on osloboditi, onda će on malo i popiti itd. Znači, ja smatra i što nije u redu, da bi se puno više trebalo uložiti u ovu drugu, znači na drugi način, a to je edukacija, podizanje svijesti, puno, puno više jer represijom samo ćemo imati zapravo situaciju da će se te stvari događati ne na tom mjestu nego negdje drugdje. Događat će se vjerujte mi.
Hvala lijepa. Sad će završno u ime Kluba zastupnika nezavisnih zastupnika govoriti poštovani zastupnik Tomislav Žagar. Izvolite.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvaženi državni tajniče sa suradnikom, kolegice i kolege, evo vrlo kratko. Dakle, danas smo razgovarali o ovoj temi i sa stajališta, ja i osobno i mog kluba smo i bili kritični prema ovom zakonu, posebno u dijelu jer smatramo da je prilično represivan, naravno imajući u vidu da se ove kazne ipak kreću u određenim rasponima. Dakle, ono što je npr. bilo do sada od 5 do 15.000 sad će biti od 10 do 20.000, onda postoji mogućnost da u redovitom postupku i sudac za prekršaje odredi kaznu onu nižu, međutim evo kao što vidimo u mnogim slučajevima ta kazna najniža bit će dvostruko veća od one dosadašnje. Tu je možda oko, prijepor oko toga treba li doista kazna tako biti velike. Evo, danas, sad smo imali i na sjednici odbora i prijedlog da se 21. listopada obilježi kao dan ne korištenja mobitela u prometu, bez mobitela u prometu i tu su kazne povišene dosta značajno. Evo, uvaženi državni tajniče, a i za cijelu javnost, zašto mi tako reagiramo na ovaj zakona? Pa mi zastupamo građane i sami smo sudionici u prometu i pogledajte sad ovaj primjer kazni za mobitele. Pa šta je suština problema? Hrvatski vozni park je stariji u prosjeku od zemalja EU i onda čovjek, pa ne može čovjek u stojadinu šta da radi s mobitelom, pa mora ga stavit na uho. Danas novi automobili imaju tu mogućnost da tehnološki vi kad uđete u automobil da se spojite na bluetoothom bilo na bilo koji način i praktički da razgovarate sa automobilom, ne više sa tim uređajem. U tome je samo poanta. Dakle, ne možemo samo represijom, ljudi bi si kupili novi automobil da mogu, ne mogu si kupiti novi automobil, moraju se voziti u starim automobilima i onda ga zove slučajno dijete, on će se javiti na mobitel, vidjet će ga policajac bit će problema. Slažem se s tim da ovoga, prije svega sigurnost, ali mnogi će, mnogi će biti kažnjeni drakonski iako nisu objektivno uzrokovali opasnost. I sad na kraju zašto smo se javili najviše za ovu završnu riječ. Mi u ovom trenutku i sad imamo veliki broj hrvatskih policajaca koji brinu o sigurnosti i prometu na cestama, koji rade svoj posao i htio sam naglasiti da ova rasprava nikako nije uperena protiv njih. Ja nisam osobno nikad imao loša iskustva sa hrvatskom policijom, oni su se ponašali profesionalno, čak i kad si u prekršaju objasne u čemu je prekršaj i vjerujem da će oni zakon poštovati. Međutim, ako mi njima odredimo takav rigorozan zakon oni će ga morati provoditi tako rigoroznog, a nemojmo smetnuti s uma da su oni ti koji se susreću sa živim ljudima. Oni se susreću sa sudbinama ljudi. Netko je ovdje rekao ako čovjek dobije kaznu 1.000 kuna hoće li imati taj tjedan za kruh, e to hrvatski policajac mora njemu odrediti tu kaznu. I to je problem. Zbog toga mislimo da represija nije sama po sebi rješenje i mislimo da bi bilo, sad je gotovo, drugo čitanje, mislim da bi bilo dobro da prihvatite neke od amandmana. I ja sam jedan amandman postavio to je posebno na ovaj najslabija prekoračenja brzine, da se ne dogodi da policajac kazni, naravno uvažavajući toleranciju, da kaže vozili ste 51 km/h pa kazna. U buduće više ministarstvo treba pažnje posvetiti preventivi, ali preventiva košta puno više od represije. Međutim, sad kad vidimo cijene i kamera i svega onda se još pitamo je li doista tome tako. Najljepša vam hvala.
Slijedeći Klub zastupnika je onaj HNS-a u ime kojeg će završno govoriti poštovani zastupnik Milorad Batinić.
Hvala potpredsjedniče sabora. Državni tajniče sa suradnikom, kolegice i kolege, pa naime kad se iščitava ovaj Zakon o sigurnosti prometa na cestama odnosno izmjene i dopune manje-više gledajući sa aspekta vozača, svi smo na neki način svakodnevno prisutni u prometu i nas, naš klub, Klub HNS-a kao liberali nismo baš skloni prevelikoj represiji. No, međutim postavlja se pitanje kako spriječiti neke stvari da se ne bi ponavljale, a radi se prvenstveno o djelima onim posljedicama što ovaj zakon nastoji sankcionirati od sigurnosti u prometu, od pojasa, od mobitela, od prebrze voženje, tako da velim iako nismo načelno za represiju moramo se složiti sa ovim prijedlogom zakona i sa svime onime detaljima što piše. No, prije svega želio bi još i na jednu stvar upozoriti, iako je bilo i u tijeku rasprave i u ime predlagatelja, to je prije svega stanje na našim prometnicama. Iako nije u direktnoj nadležnosti ovoga ministarstva, kategorizaciju prometnica od nerazvrstanih lokalnih, županijskih, državnih cesta, autocesta mislim da je to jedan isto također od ključnih faktora iako je prometnom signalizacijom u velikoj mjeri pokriveno i što se tiče vizualnog obilježavanja, međutim isto tako smatram da od povećanog broja vozila gledajući statistički unatrag 10.g. smatram da bi trebalo i što se tiče same prometne infrastrukture određene kategorije prometnica prekategorizirati naprosto jer nisu adekvatne za današnje uvjete koje se i količinu prometa koja se odvija na ovim prometnicama. Pogotovo što se tiče županijskih cesta, mislim da to možete svi ovdje potvrdit gledajući kolika su unatrag nekoliko godina smanjena sredstva za redovito održavanje jer nije problem jedanput godišnje tehnički pregled. Međutim kad pogledate koliki broj na tim prometnicama gdje se najviše prometuje tijekom dana, mjeseca, godine, koliko je udarnih rupa, koliko je nekih drugih faktora, znači gledajući samu kvalitetu kolnika koja direktno utječu na sigurnost samog vozila. Tako da jedan veliki broj nesreća ili materijalne štete, ne daj Bože ljudskih žrtava može se sagledati i u dijelu kvalitete prometnica, da ne govorim o nerazvrstanim cestama koje isključivo financira lokalna samouprava gdje ne dobiva nikakve niti jedne lipe, niti s osnova goriva, niti temeljem drugih zakona koji reguliraju financiranje prometnica. Naravno, to nije tema ovoga zakona, ali u Klubu HNS-a željeli smo i taj dio tog segmenta naglasiti jer mislim da je ključan preduvjet, ključan uvjet i sigurnog prometovanja i kakvoća, kvaliteta prometnica po kojima se prometuje, uvažavajući i povećanje broja vozila i sve ostalo. Naime, velim podržat ćemo ove izmjene i dopune zakona, ali isto tako volio bi da, a to je u nadležnosti i MUP-a iako je pitanje koliko će se to u praksi i moći s obzirom i na nedostatak kadra da se sve veća pažnja posveti kvaliteti samih kolnika u onoj mjeri u kojoj je nadležnost direktno saobraćajne policije. Naravno, vjerujem da će se poboljšati i brojno stanje tako da i u tom dijelu saobraćajna policija može preuzeti dio svoje odgovornosti temeljem ovoga zakona. Hvala.
Hvala lijepa. Sada će u ime predlagatelja govoriti poštovani državni tajnik Katić, izvolite.
Hvala lijepa g. potpredsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici, mislim da sukus ove rasprave jest da jedno pitanje je li se ovim zakonom pronađena najbolja mjera između preventivnog i represivnog djelovanja. Ja sam u uvodnom dijelu istakao i neki zastupnici su o tome govorili, mislim da vam je jasno da preventivu i preventivno djelovanje ne možemo propisivati zakonom. Nažalost zakon ostaje ono represivno djelovanje koje nitko ne voli, ali ponekad je neizbježno. Predlagatelj smatra da je u ovom slučaju kod činjenja teških prekršaja po sigurnost cestovnog prometa, a koji prouzročuju najteža stradavanja, da je nužno povećati sankcije, dakle povećati i represiju, ali preventiva ostaje naš prvi izbor. Preventivno djelovanje policija ne zapostavlja, ona ga konstantno radi, unapređuje i dat ćemo budućnosti još veći naglasak na preventivno djelovanje. Ja sam istakao, da se ne bi ponavljao, u svom uvodnom izlaganju koje su to preventivne akcije i što sve policija radi kako bi spriječila počinjenje najtežih prekršaja. Međutim, prigovarano je bilo naravno i o visini sankcija. Kako sankcionirati ili kako blaže sankcionirati nekoga tko prolazi kroz crveno namjerno, tko vozi u suprotnom smjeru na auto cesti ili cesti namijenjenoj prometu motornih vozila, tko vozi sa više od 1,5% promila alkohola u krvi, mislim da za takve ljude i to još one koji takva djela ili bolje reć nedjela ponavljaju, mislim da nema, ne može biti opravdanja. Spomenuo sam u prošloj godini 39 ulazaka na auto cestu i vožnje u suprotnom smjeru, pa sami znate da takav prekršaj ne može napraviti osoba koja je, uz taj prekršaj ona je sigurno bila i jako teško pijana ili imala nekakav drugi problem, dakle to teško se moći zabuniti i ući u suprotan smjer na auto cesti, ali ako ste mrtvi pijani, to je naravno moguće i tako se najčešće i događa. Dakle, vrlo često postoji i stjecaj prekršaja, dakle u jednoj radnji stječe se bit će više prekršaja ili ponekad i kaznenog djela i kao što znamo obijesna vožnja je od 2011.g. i u Kaznenom zakonu u čl. 226. za obijesnu vožnju predviđena je kazna zatvora do 3.g., a u opisu tog kaznenog dijela u stvari navodi se to dakle, preticanje kolone u nepreglednim mjestima ili zavojima, prolasci kroz crveno, vožnja u suprotnom smjeru na auto cesti, vožnja pod znatnim utjecajem alkohola, dakle više od 1,5 promila i dakle sve ono što u biti i ovdje u ovom zakonu nastojimo spriječiti kroz prekršajne sankcije, imamo ovdje još dakle kazneno djelo gdje mogu nastati i kad nastaju još ozbiljnije posljedice stradavanja ljudi. Bilo je govora o, da bi dakle ta preventiva bila što djelotvornija o označavanju i obavještavanju građana da se vrše određena snimanja, da negdje postoje određene kamere. Kad smo kod kamera riječ, dakle to su ustvari uređaji za mjerenje brzine, stacionarni uređaji i oni se poprilično razlikuju od onog što, kolokvijalno nazivamo kamerom, dakle ove kamere koje su po tunelima autocesta ili na raznim drugim mjestima koji su namijenjeni određenom dakle video snimanju, a ove specijalne kamere dakle one u stvari mjere brzinu i one su prilagođene tome da izmjere točno brzinu, da točno snime registarsku oznaku vozača itd., dok ove kamere koje služe za video nadzor prometa primjerice u tunelima nisu tako precizne i uglavnom nam ne mogu poslužiti kod utvrđivanja počinitelja prekršaja. Priprema se Pravilnik o prometnim znakovima, signalizaciji i opremi na autocestama i bit će tu i neki novi, predviđeni neki novi znakovi kao što je dakle znak za snimanje nadzora, gdje se snima nadzor brzine kretanja prometa ili za ove kamere itd. Dakle, kako se unapređuje tehnika, tehnologija, tako i pravni propisi moraju to pratiti inače ne bi sve te prednosti koje nam daju nove tehnologije ne bi imale koristi i u svakom slučaju ovdje je bilo govora o korištenju novih tehnologija ukoliko je to god financijski moguće pratit će se i konstantno će se uvoditi nove tehnologije koje će biti jeftinije, pouzdanije, dakle isključit će onaj ljudski faktor i moguću grešku koju i svaki čovjek, pa tako i policajac, tako i vozač naravno može počiniti. Bilo je spominjano zašto naši vozači kad voze u drugim državama poštuju propise, a kod nas to rade puno manje i obrnuto da vozači iz tih država kod nas čim dođu na naše ceste odmah ne poštuju propise, dakle prilagode se nekom stanju ovdje. Dakle, razlog tome su sigurno visina kazni, ali još i više, ja se s vama slažem, još i više izvjesnost kažnjavanja, ako je netko siguran da će, ako je imao određeno kažnjivo ponašanje biti i sankcioniran kako kaže zakon, onda će se on vrlo lako odvratiti od činjenja takvih prekršaja i kaznenih djela. Dakle, policija mora kvalitetno radit svoj posao, ali cijeli sustav sve do sudstva mora isto tako taj posao odraditi dobro jer će neki, a to se nažalost znamo svi i događa, onda biti, neće odgovarati i neće se postići svrha kažnjavanja, a takvi primjeri utjecat će i na druge da ne poštuju pravila. Ali međutim, ja bi sa indignacijom odbio ovdje nekakve navode, primjerice g. Damjana Vucelića koji kaže, jedino ću njega ovdje pojedinačno spomenut jer mislim da je govorio na način na kakav se ne bi smjelo govoriti u ovome domu, koji smatra da određene osobe zbog njihovoga socijalnog, imovnog ili nekog drugog podrijetla da su oni predestinirani za počinjenje prekršaja, a neki drugi jer su oni jadni, oni nisu predestinirani. Mislim da ne možemo unaprijed govoriti o ljudima, nego o njihovim djelima, svatko može počiniti djelo bez obzira na njegovo podrijetlo, status u društvu ili debljinu bankovnog računa, i siromašni i bogati i visoki i niski i bilo koje boje kože, dakle neka govorimo o ponašanju, a ne o osobi i unaprijed smatrati da će neka osoba činiti prekršaje, a neka neće ili da će neka osoba se uspjeti ekskulpirati za to što poznaje neke ljude, a drugi to neće moći. Tu je izrečena i rečenica vi, dakle ovdje je rečena pred svima nama, vi taj kriminal ne samo gledate, već i u njemu sudjelujete, ovdje doduše nije bilo riječi samo o ovoj temi sigurnosti prometa na cestama, nego općenito o stanju u društvu, dakle ja s indignacijom odbijam da ja, a vjerujem i velika većina ili svi vi ovdje, sudjelujemo u nekom kriminalu, a niti ga potičemo, a po našim dužnostima koje imamo morali bi ga aktivno sprječavat, dakle niti ne okrenuti glavu da nešto ne vidimo. Dakle, takve rečenice, ja se moram za to ovdje jasno izjasniti s indignacijom i gnušanjem odbijam. Dosta je bilo govora o poticanju korištenja autocesta, to svakako se nameće kao naravno logično pitanje i o tome će trebati povesti detaljnije razgovore sa koncesionarima, ali možemo vidjeti da recimo autoceste ili Hrvatske autoceste ili autocesta Zagreb-Rijeka nude ENC uređaj koji vam omogućava da se vozite jeftinije, ako se dobro sjećam za 21,5% i da izbjegnete gužve jer obično je na onim prolazima za ENC puno manja gužva nego na ovim drugim, ali to dakle vrlo malo ljudi koristi koliko sam uspio vidjeti. Dakle već jedna ponuda za 21% jeftiniju vožnju ne prolazi kod velikog broja građana, ali definitivno postoji taj problem, naše su autoceste malo korištene, sigurno da je razlog tome u jednom dijelu i cijena i na tome svakako treba više raditi. Na koncu bilo je govora o sankcijama koje bi bile izricane prema visini prihoda počinitelja, opet se vraćam na ono šta sam u uvodu rekao da je ovdje riječ, uglavnom ne isključivo, o tvrdokornim počiniteljima, recidivistima, bezobzirnim osobama koje ne brinu o ugrožavanju drugih života, pa često i osoba koje se s njima voze i njima bliskih osoba, a kamoli drugih i da to ne bi bilo primjereno. Uz to, teško je provedivo ovo, treba reformirati cjelokupno naše zakonodavstvo, dakle kazneno i prekršajno zakonodavstvo, a često ne bi bilo niti pravedno iskreno rečeno jer znamo da se često u vrlo skupim vozilima voze ljudi koji kada se pogleda njihova primanja onda to ne korespondira baš jedno sa drugim. Tako da to neke zemlje znamo da imaju, prvenstveno zemlje sjeverne Europe, Skandinavske zemlje ali za to bi se trebala dakle korjenita promjena našega zakonodavstva za što osobno mislim da ne bi niti bilo u velikom broju slučajeva pravedno. Evo toliko, vjerujem da ćemo sa ovim predviđenim mjerama koje su propisane u ovom Konačnom prijedlogu zakona popraviti sigurnost cestovnog prometa, ali ostaje nadalje jedan kontinuiran, mukotrpan redovan rad policije i svih drugih koji su ovdje u ovoj raspravi bili spomenuti da sigurnost cestovnog prometa dovedemo na jednu višu razinu i da spriječimo gubitak najčešće mladih života, života u naponu snage koji nam, kao što znamo ljudi nam nedostaju, svaki život je dragocjen. Hvala vam lijepa.
Imamo jednu repliku poštovanog zastupnika Gordana Marasa.
Hvala lijepo. Gospodine državni tajniče, znači rasprava koja se danas odvijala ovdje u Hrvatskom saboru išla je za time da se dosta zastupnika protivilo povećanju kazni a da je tražilo se da se upravo ovi koji ste rekli maloprije recidivisti kažnjavaju jače i značajnije. Znači jedno je kad ti se to desi jednom i kada voziš inače regularno a drugo je kada imaš učestale kazne itd.. I koliko ja shvaćam zastupnike u Hrvatskom saboru oni su za to da se rigoroznije kažnjavaju oni koji učestalo, pa čak i do te mjere da se kazne za njih povećaju, da im se oteža, da ponovno dobiju vozačke dozvole itd., u odnosu na one koji to rade prvi put. Znači sa te strane sam shvatio dosta rasprava i to može biti logično i možda bi do, ako je podneseno nešto amandmana do samog glasanja mogli i neke od tih amandman prihvatiti. Hvala lijepa.
Hvala. Time ću zaključiti raspravu o ovoj točci a o njoj ćemo glasovati kada se steknu uvjeti.
Prelazimo na izjašnjavanje o amandmanima na Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sigurnosti prometa na cestama, drugo čitanje, P.Z. br. 616. Predlagatelj je Vlada RH. Rasprava je zaključena. Amandmane su podnijeli zastupnik Miroslav Tuđman, zastupnici Petar Škorić, Ljubica Maksimčuk i Josip Đakić, Odbor za zakonodavstvo, Klub zastupnika IDS-a, PGS-a i RI-a, poštovani zastupnik Vlaho Orepić i Klub nezavisnih zastupnika. Pregled amandmana vam je dostavljen elektroničkim putem. Prelazimo na 1. amandman Odbora za zakonodavstvo. Izvolite državni tajniče, g. Katić.
Hvala lijepa. Prvi amandman se prihvaća. Riječ je o onom tehničkom izričaju koji se jasnije propisuje ova norma.
Zahvaljujem, postaje sastavni dio zakona. Prelazimo na drugi amandman Kluba nezavisnih zastupnika. Izvolite državni tajniče.
Amandman se ne prihvaća. Naime, usvajanjem predloženog amandmana ugrozila bi se sigurnost prometa u naseljima. Opće je poznato da se povećanjem brzine od 10 km/h povećava zaustavni put vozila, posljedice prometnih nesreća, kao i materijalna šteta. Jednako tako, potrebno je istaći da se prilikom mjerenja brzine, izmjerena brzina ionako već umanjuje za sigurnosnu razliku koja ja za izmjerenu brzinu do 100 km/h iznosi 10 km, stoga nije moguće sankcionirati vozača kojem je izmjerena brzina do 60 km/h.
Zahvaljujem. Molim izjašnjavanje, kolega Žagar.
Hvala potpredsjedniče. Uvaženi državni tajniče, prije neko vremena vozio sam susjeda da kupi čovjek papriku, malo je stariji pa slabije već vidi i čuje. Kraj nas je projurio automobil, obišao nas je, to je bilo u naselju, ja sam vozio negdje malo iznad dopuštene brzine. Kod nas je prošao i susjed je uhvatio za kvaku, ja sam rekao kud ćeš susjed, on je mislio da stojimo, da ide van čovjek. Intencija ovog zakona, vi ste to rekli, je kažnjavanje najvećih prekršitelja, najgorih oblika …/nerazumljivo/…. Gledajte struka kaže ja se slažem s vama ako vi kažete da 10 km/h prekoračenje brzine znatno povećava zaustavni put. Međutim gledajte, imate naselja koja imaju ograničenja 80 km/h jednako kao i na nekakvim obilaznicama. Tko to određuje, ja ne znam i na temelju čega. Ali kažem opet, uzmite sad kamere koje su postavljene u naseljima. Čovjek koji se vozi nešto iznad dopuštene brzine uz toleranciju, naravno ja to shvaćam to može onda biti 11 km/h iznad dopuštene brzine, telefonira na mobitelu što nije dopušteno i to je jedna od najstrožih sankcija, on će bit zabilježen tim uređajem i bit će kažnjen. Onaj koji u isto vrijeme telefonira, stavio prst u uho, vozi se ne znaš jel će krenut u rikverc, kud se vozi, taj neće biti kažnjen, čak i u tom dijelu to malo čini mi se i protuustavno. Nije intencija, to ste sami rekli ovog zakona da se represijom ide prema najslabijim oblicima ovoga kršenja zakona već bi to trebala raditi prevencija. Ali upravo sad odbijanjem ovoga amandmana vi kažete nije to tako. Znači, želimo napunit proračun i želimo na ovaj način kao, oprostite sad na izrazu kao malo kokošarit, 300 kuna, pa ćemo 150 zato što je čovjek vozio 1 ili 2 km/h iznad dozvoljenog. Ili ovako ja ne znam koji je postupak policije, neka se kamere onda namjeste na višu razinu mjerenja brzine jer u mnogim naseljima su one postavljene i bit će to dosta značajnih kazni oko toga.
Zahvaljujem. Tražite glasovanje? Hvala lijepo. Prelazimo na Treći amandman poštovanog zastupnika profesora Miroslava Tuđmana. Izvolite državni tajniče.
Amandman se ne prihvaća. U prošloj godini utvrđeno je ukupno više od 85.000 prekršaja zbog nekorištenja sigurnosnog pojasa i to je učestalost i drugi prekršaj nakon prekoračenja brzine. Aktualnim Nacionalnim programom sigurnosti cestovnog prometa jedan od zadanih ciljeva je dostizanje 98%-tnog korištenja sigurnosnog pojasa kod vozača i putnika u vozilima. Međutim, istraživanja su pokazala da to koristi svega 81%, 61% vozača i suvozača, a svega 14% osoba odnosno putnika na stražnjim sjedalima. Ispadanje iz vozila zbog nevezivanja godišnje prosječno stradava 30 osoba te se sa pouzdanom sigurnošću može reći da bi kad bi se sigurnosni koristilo bilo 10% manje poginulih u prometu, zbog toga ne možemo prihvatiti amandman.
Zahvaljujem. Izvolite profesore Tuđman.
Hvala. Brojke govore nešto drugo. 500 kuna za, postojećih 500 kuna je 8,7% prosječne osobne plaće u Hrvatskoj. Ovo povećanje na 1.000 kuna značilo bi da bi kazna iznosila 17% prosječne osobne plaće. Mislim da je to nesrazmjerno u odnosu na činjenicu da nevezivanje pojasa ne ugrožava druge sudionike u prometu, nego nanosi štetu onome tko se nije vezao. Da se ta filozofija, da se ide sankcionirati, a ne preventivno djelovati mislim da nije dobra i ne vjerujem da postoji zemlja u Europi koja sa 17% osobnog, prosjeka osobnog dohotka kažnjava zbog nevezivanja pojasa. Tako da ako bi željelo stvarno to spriječiti onda bi se moglo riješiti na drugi način, tako da se povećava stopa plaćanja zdravstvenog osiguranja u slučaju nesreća, pa prema tome bila bi druga poruka i ljudi bi odgovornije pristupali kada se radi o vezivanju pojasa. Tražim glasovanje.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Tuđmanu. Prelazimo na Četvrti amandman zastupnika Petra Škorića i Ljubice Maksimčuk i Josipa Đakića. Izvolite državni tajniče.
Amandman se prihvaća.
Zahvaljujem postaje sastavni dio zakona. Prelazimo na Peti amandman, poštovanog zastupnika profesora Miroslava Tuđmana. Izvolite državni tajniče.
Amandman se ne prihvaća. Prihvaćen je prethodni amandman gdje se smanjuje predložena visina kazne sa 1.500 na 1.000 kuna i mislimo da je to ono maksimalno što se u ovom trenutku moglo učiniti. Znamo da je skretanje pozornosti sa vožnje izrazito opasno za sigurnost cestovnog prometa. Najveći distraktor odnosno ono što odvlači pozornost danas je svakako mobitel i istraživanje je pokazalo da u Hrvatskoj 91% vozača koristi mobitel i čak 33% biciklista, a 55% njih ne bi koristilo mobitel kad bi sankcije bile strože. Stoga ostajemo pri ovoj propisanoj odnosno umanjenoj kazni zbog prihvaćanja prethodnog amandmana.
Zahvaljujem. Molim izjašnjavanje profesor Tuđman.
Opet imamo, moramo se suočiti sa činjenicama. Omjer kazne za mobitele u Europi u odnosu na prosjek osobnog dohotka ide od 12 do 13%. Rijetko koja zemlja ima preko 10%. Tri su zemlje preko 10% koje imaju kaznu u omjeru na prosjek osobnog dohotka to je Portugal, Velika Britanija i još jedna zemlja. Da je ostao ovaj prijedlog koji imate, koji ste, prvotni prijedlog bez ovog amandmana Hrvatska bi imala 25% za kaznu za mobitel od prosjeka osobnog dohotka, ovako će imati 17%. Znači opet ćemo biti ne samo u vrhu, nego iznad svih drugih u Europi po kažnjavanju za ovo. Ovdje se ne radi o tome da se osporava opasnost korištenja mobitela u vožnji nego naprosto o neprimjerenim rješenjima zato što kazna, povećanje kazne naprosto je u suprotnosti sa politikom onih zemalja koje imaju puno manju smrtnost, a imaju puno manje kazne za korištenje mobitela u vožnji. Prema tome rješenje je moglo biti da se traže da se ugrade ovi uređaji da se može bez ovaj handsfree uređaji, da se može bez uporabe ruku koristi mobitel u vožnji ili neka druga rješenja, a ne ovako drakonske kazne uvoditi, tražim glasovanje.
Zahvaljujem. Prelazimo na 6. amandman Klub zastupnika IDS-a, PGS-a i RI-ja, izvolite državni tajniče.
Amandman se ne prihvaća. Naime, polaganje ispita iz nastavnog predmeta upravljanje vozilom za A1, A2, A ili AM kategoriju provodi se tako da se kandidat za polaganje ispita upravljan vozila ispred vozila B kategorije u kojem se nalazi ovlašteni ispitivač koji daje upute kandidatu putem slušalica u zaštitnoj kacigi. Oprema za audio-vizualno snimanje nalazi kod ovlaštenog ispitivača te se na taj način snimanje provodi u vozilu u kojem se on nalazi, dakle vozilu B kategorije. Sam postupak snimanja bit će detaljnije propisan podzakonskim aktom odnosno pravilnikom o provedbi vozačkih ispita.
Zahvaljujem. Poštovani kolega Emil Daus, izvolite.
Hvala lijepa. Ne slažem se s obrazloženjem, zapravo i sam prijedlog ovog amandmana bio je tehničke naravi jer bilo je više smislen odnosno nije bilo dovoljno jasno u samom članku 35. to naznačeno s obzirom da kod tzv. moto-kategorija, onaj koji polaže ispit, nalaze se na vozilu ispred i zbog toga smo i dodali ovo tumačenje da se pobliže označi odnosno objasni da je unutar vozila B kategorije kojim se prati provedba ispita, kako ne bi bilo nejasno, tako da tražimo naravno glasanje po tom amandmanu.
Zahvaljujem. Prelazimo na 7. amandman poštovanog zastupnika Vlahe Orepića, izvolite državni tajniče.
Hvala lijepa. Amandman se ne prihvaća a obrazloženje je isto kao i za prethodni amandman.
Zahvaljujem. Izvolite, kolega Orepić.
Ne prihvaćamo taj stav i tražimo glasovanje.
Tražite glasovanje? Hvala lijepo. Prelazimo na 8. amandman poštovanog zastupnika prof. Miroslava Tuđmana. Izvolite, državni tajniče.
Amandman se ne prihvaća. Označavanje lokacija na kojima su postavljeni uređaji za mjerenje brzine kretanja vozila, fiksni, mobilni i stacionarni, trenutno nije moguće iz razloga što u pravilniku o prometnim znakovima, signalizaciji i opremi na cestama koje je inače u nadležnosti Ministarstva mora, prometa i infrastrukture, koji propisuje način, izgled i značenje pojedinih prometnih znakova, takav znak nije propisan, međutim u postupku su izmjene tog pravilnik i one su trenutno na usuglašavanju i predviđena je u radnoj verziji izgled tih znakova, dakle znak koji pokazuje kontrolu brzine i video nadzor prometa. Dakle inače u cilju preveniranja teških prometnih nesreća kojima je uzrok brzina, ministarstvo je javno objavilo lokaciju svih fiksnih mjernih uređaja za nadzor brzine a jednako tako kod uporabe ostalih mjernih uređaja, dakle ovih prenosivih, javnost se redovito obavještava putem radio postaja o dionicama i vremenu kontrole brzine na određenim prometnicama.
Zahvaljujem. Prof. Tuđman, izvolite.
Hvala, gospodine. Pa upravo ovo što ste rekli da se objavljuje u kontradikciji sa odbijanjem ovoga amandmana jer ako se znači objavljuje onda bi to trebalo biti nešto što je i znakovima obilježeno jer ne možemo svi pratiti sve, pamtiti sve lokacije unutar Hrvatske u prostoru u kojem se krećemo a pogotovo to nije ta informacija nije dostupna stranim vozačima koji su pogotovo u sezoni veći broj sudionika njih u prometu, prema tome ovdje bi trebala postojati obveza i samo se o tome radi, da se kaže da se ta obveza i samo se o tome radi da se kaže da je obveza da ta informacija postoji i da je dostupna jer je svrha toga da ona preventivno djeluje a i sami znamo odnosno a sami znate da broj tih kamera i radara je u pravilu 50% manji prema tome s time se samim već povećava sigurnost na prometu i šalje jedna druga poruka a osim toga ovaj kontekst je ovakve odredbe i onda u onim drugim slučajevima o kojima smo govorili u raspravi, da se ne sačekuje u zasjedama sudionike prometa nego da svojom nazočnošću u prometu i ovi tzv. presretači odnosno policijska vozila djeluju na sudionike u prometu da poštuju znakove, tražim glasovanje za ovo.
Zahvaljujem. Glasovat ćemo o ovom amandmanu, zahvaljujem državnom tajniku g. Katiću.
Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sigurnosti prometa na cestama, drugo čitanje, P.Z.E. broj 616. Predlagatelj je Vlada, rasprava je zaključena, a amandmane su podnijeli zastupnik Miroslav Tuđman, zajednički zastupnici Petar Škorić, Ljubica Maksimčuk i Josip Đakić, Odbor za zakonodavstvo, PGS i LRI, Vlaho Orepić i Klub nezavisnih zastupnika. Pregled amandmana dostavljen vam je elektroničkim putem. Izjašnjavanje o amandmanima proveli smo ranije na sjednici, pa ćemo glasovati o onim amandmanima koje predlagatelj ne prihvaća. Idemo redom. Prvi je Odbor za zakonodavstvo, on je prihvaćen. Drugi je Klub nezavisnih zastupnika, on nije prihvaćen, pa o njemu moramo glasovati. Utvrđujem da nije dobio potreban broj glasova. Idemo na Amandman broj tri, zastupnika Miroslava Tuđmana, on nije prihvaćen, glasujmo o njemu. Nije dobio potreban broj glasova. Amandman broj četiri, zastupnici Petar Škorić, Ljubica Maksimčuk i Josip Đakić, taj amandman je prihvaćen, postaje sastavni dio zakona. Amandman broj pet zastupnika Miroslava Tuđmana nije prihvaćen, pa vas molim da glasujemo. Nije dobio potreban broj glasova. Amandman broj šest Kluba zastupnika IDS-a, PGS-a i LRI-a, nije prihvaćen, pa molim da glasujemo. Nije dobio potreban broj glasova. Amandman broj sedam, zastupnika Vlahe Orepića, nije dobio, ne, Vlada ga ne prihvaća, pa moramo glasovati. Nije dobio potreban broj glasova. I zadnji amandman zastupnika Miroslava Tuđmana, koji Vlada ne prihvaća pa moramo glasovati [[Upadica: HDZ protiv Tuđmana glasa.]] Utvrđujem da nije dobio potreban broj glasova. Sada ćemo glasovati o Konačnom prijedlogu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sigurnosti prometa na cestama. Molim glasujmo. Utvrđujem da je većinom glasova 75 za, 25 suzdržanih i 12 glasova protiv donesen Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o sigurnosti prometa na cestama. Gospođe i gospodo zastupnici budući da smo upravo donijeli zakon bespredmetno je glasovati o prijedlogu je glasovati o prijedlogu zaključka Kluba zastupnika GLAS-a i HSU-a koji je predložio da se ne usvoji konačni prijedlog ovog zakona.
Sada bih predložio da slijedeće dvije točke objedinimo i da rasprava bude objedinjena sukladno Članku 247. Poslovnika, evo prijedlog je dala poštovana zastupnica Mrak Taritaš i ja se nadam da ćemo ga svi prihvatiti. Da li se slažete s time da obuhvatimo, da zajednički raspravimo dvije točke? Dobro, hvala vam lijepo. Znači sad ćemo zajednički raspraviti: - Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o poslovima i djelatnostima prostornog uređenja i gradnje, prvo čitanje, P.Z.E. 659 i - Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o komori arhitekata i komorama inženjera u graditeljstvu i prostornom uređenju, prvo čitanje, P.Z. broj 661. Predlagatelj je oba zakona Vlada RH temeljem Članka 85. Ustava RH i Članka 172. Poslovnika Hrvatskog sabora. Prigodom rasprave o ovoj točci dnevnog reda primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo. Želi li predstavnik predlagatelja dati dodatno obrazloženje? Da, poštovani Željko Uhlir, državni tajnik u Ministarstvu graditeljstva i prostornog uređenja. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovane dame i gospodo zastupnici, predsjedavajući, oba dva ova zakona koja će danas razmatrati jesu temeljito prerađena bila 2015. godine i njima je uređeno između ostalog po redu, Zakonom o poslovima i djelatnostima obavljanje stručnih poslova prostornog uređenja, poslova projektiranja ili stručnog nadzora građenja, obavljanje djelatnosti građenja, obavljanje poslova i djelatnosti, upravljanje projektom gradnje te obavljanje poslova i djelatnosti ispitivanja i prethodnog istraživanja. Također tim zakonom uređeno je obavljanje poslova u svojstvu odgovornih osoba u okviru zadaća struke, propisuje se obveza polaganja stručnog ispita, odgovornih osoba u prostornom uređenju i gradnji, stručno usavršavanje te uvjeti za strane osobe koje obavljaju poslove djelatnosti prostornog uređenja i gradnje u RH na privremenoj ili povremenoj osnovi odnosno trajnoj osnovi. Svrha donošenja ovog Zakona o poslovima i djelatnostima prostornog uređenja i gradnje u prvom redu je administrativno rasterećenje profesionalnih poslovnih usluga što je dio tekuće gospodarske politike Vlade. Navedeno se provodi u skladu s mjerama iz Akcijskog plana za administrativno rasterećenje gospodarstva 2019. godine koji je donesen zaključkom Vlade RH u siječnju '19. godine. Naime, mjerenje administrativnog opterećenja za inženjere gradilišta ili voditelje radova primjenom metodologije standardnog troška pokazalo se značajno administrativno rasterećenje za cca 5.500 članova komore kojima bi se obvezno članstvo u komori zamijenilo neobaveznim upisnikom u imenik komore. Uz prosječnu cijenu godišnje članarine procijenjene su uštede od cca 10 miliona kuna godišnje, a taj je trošak dijelom prelijevao se i na poslodavca. Prema OCD-ovoj metodologiji hrvatsko tržište profesionalnih usluga je barem za 1/3 reguliranije od europskog procjeka. Svjetska banka procjenjuje potencijal za rast produktivnosti hrvatskog gospodarstva na oko 5% ukoliko se provede određena razina smanjivanja prekomjerne regulacije. Također indikator restriktivnosti profesija koje je razvila Europska komisija pokazuje kako RH ima za barem 10% višu ukupnu razinu regulacije profesija od prosjeka EU. Nadalje, vezano uz preuzetu obvezu iz Ugovora o pristupanju RH EU, Vlada je 10. svibnja '18.g. donijela strategiju za uvođenje EUR-a kao službene valute u RH. Pridruživanje u europski tečajni mehanizam EREM2, te bankarskoj uniji EU jedan od koraka kojima se potvrđuje dosljednost provođenja reformi koje doprinose rastu gospodarstva i već pokazuje pozitivne rezultate. Slijedom navedenog prepoznata je potreba da se obvezno članstvo u Hrvatskoj komori arhitekata, Hrvatskoj komori inženjera građevinarstva, Komori inženjera strojarstva, Hrvatskoj komori inženjera elektrotehnika za inženjere gradilišta ili voditelje radova zamijeni neobaveznim upisnikom u imenik komore. Inženjeri gradilišta ili voditelji radova prema zakona kojim se uređuje gradnja nisu sudionici u gradnji jer ne obavljaju te poslove profesionalno i ekonomski neovisno, npr. ne kupuju građevni materijal i nisu potpisni Ugovor o građenju, te stoga ne mogu preuzeti odgovornost za ispunjenje ugovora. S obzirom na to da su inženjeri gradilišta ili voditelji radova kao i svi drugi zaposlenici izvođača odgovorni samo poslodavcu, a ne investitoru, profesionalno osiguranje im nije potrebno, te se u tom kontekstu ne može niti govoriti o potrebi uređivanja te profesije kao regulirane profesije. Isto tako, dosadašnje isticanje posebne pogodnosti za članove komora u vidu povoljnog ili besplatnog pristupa repozitoriju hrvatskih normi nije odlučujući faktor za ove dvije struke jer je opće poznato da iste nemaju potrebu za češćim pristupom normama. Naime, prema podacima Hrvatskog zavoda za norme, repozitorij hrvatskih normi koristi samo cirka 22% ukupnog članstva komore, a poznato je koje struke su dužne redovito pratiti norme, projektanti i nadzorni inženjeri, te je razvidno da niti oni nisu u većoj mjeri korisnici navedene usluge. Nastavno na navedeno, izjednačavanjem prava na obavljanje poslova inženjera gradilišta ili voditelja radova upisanih u komoru i onih koji nisu upisani u komoru, stručni naziv kao i njegov formalni dodatak ovlašteni postaje nepotreban. Pravo na upotrebu strukovnog naziva je pravo koje se prema važećim zakonskim odredbama veže uz ispunjavanje zakonom propisanog uvjeta u članstvu u komori. Kako dakle potreba za daljnjim egzistiranjem prava na strukovni naziv prestaje, to pravo će se ostvariti kroz ispunjavanje zakonom propisanih uvjeta za obavljanje poslova u korist svih inženjera gradilišta ili voditelja radova koji se ovim djelomično deregulacijom administrativno rasterećuju tj. ovom izmjenom se ispravlja pretjerana regulacija koja je bila uvedena 2015.g. jer do tada inženjeri gradilišta i voditelji radova nisu bili obvezni članovi komore. Dakle, mehanizmi koji su egzistirali do 2015.g. ostaju na snazi uz dodatnu mogućnost učlanjenja ukoliko bi za to inženjer pojedinac bilo za njega oportuno. Te dvije inženjerske struke i dalje moraju ispunjavati iste suštinske i zakonom propisane stručne i profesionalne kompetencijske uvjete, te na osnovi tih supstancijalnih, a ne formalno administrativnih pretpostavki, oni ostvaruju pravo na rad. Nadalje, ovim zakonskim prijedlozima se uređuje i prenošenje odredbi direktiva o priznavanju stručnih kvalifikacija, zatim direktive o priznavanju stručnih kvalifikacija i uredbe o administrativnoj suradnji putem informacijskog sustava unutarnjeg tržišta, važećim zakonom uređeno je da su prilikom prvog pružanja usluge i zahtjeva za jednogodišnje obavljanje profesije tijekom proteklih 10.g. isključeni podnositelji zahtjeva za države članice koje je ta profesija regulirana, ali ne i podnositelji zahtjeva iz države ugovornice Europskog gospodarskog prostora u kojem se obrazovanje, stručno osposobljavanje, usavršavanje koje dovodi do te profesije, regulirani, što se ovim zakonom predlaže ispraviti. Također važećim zakonom nije istaknuto da su iz prethodne provjere kvalifikacija isključene profesije na koje se primjenjuje automatsko priznavanje, stoga se ovim zakonom također to jasnije propisuje. Važećim zakonom propisano je da stručnjaci uključeni u djelatnosti prostornog uređenja i gradnje pripadaju sigurnosnom sektoru, te se stoga od njih prilikom prvog pružanja usluge traži dokaz za nekažnjavanjem iako to RH ne zahtijeva od vlastitih državljana. Važećim zakonom utvrđen je nacionalni zahtjev za osiguranje od profesionalne odgovornosti u slučaju privremenog ili povremenog pružanja usluga od strane fizičke osobe na državnom području RH umjesto da pružatelju usluge dostavi detaljne podatke o svakom osiguranju ili drugom načinu osobne ili kolektivne zaštite. Važećim zakonom nije istaknuto da strana profesionalna osoba može početi pružati svoje usluge odmah nakon izjave ili dostave potpune dokumentacije, te da potvrda komore nije odobrenje za privremeno ili povremeno pružanje usluge. Nadalje, Zakonom o komorama djelomično se mijenjaju javne ovlasti i okvir nadležnosti i provedena je korekcija izričaja u dijelu u kojem se u dosadašnjoj primjeni pokazala neodgovarajuća. Predloženim dakle zakonima provodi se 3 bitna elementa, dakle usklađenje, daljnje usklađenje sa odredbama direktiva, smanjuje se administrativne barijere u obavljanju poslova u djelatnosti i prostornom uređenju i gradnji i osigurava se provedba iz mjere akcijskog plana. Uz opisane višestruke koristi napominjemo kako se donošenjem ovoga zakona neće utjecati na smanjenje stupnja odgovornosti profesionalnih osoba, a osigurat će se određeno administrativno rasterećenje u obavljanju poslova i graditeljstvu, te potaknuti komore na podizanje profesionalne odgovornosti. Tijekom javne rasprave u pripremi ovoga zakonskoga prijedloga, predstavnici inženjerskih komora su iskazali oštro protivljenje koristeći sva raspoloživa sredstva, međutim nisu niti jednom uspjeli argumentirati svoje primjedbe. Takva reakcija predstavnika komora s jedne strane nije iznenađenje jer se radi o reformskoj mjeri, a reforme služe da se uredi društvo i otklone anomalije koje su prepreke bržem razvoju, a kako bi država u cjelini postala konkurentnija u međunarodnom gospodarskom okruženju i ugodnija za život svim i njenim građanima. No s druge strane kako se ipak radi o komorama koje imaju svoje etičke kodekse, iznenađuju njihovi neargumentirani glasni prosvjedi protiv predložene reforme. Kao što znadete, nedavno su u HS izglasane izmjene Zakona o gradnji i Zakona o prostornom uređenju, čime smo stvorili efikasniji, brži i jeftiniji sustav izdavanja dozvola, a u korist građana i investitora. Te mjere su već u primjeni i nastavljamo dalje kako sa daljnjim razvojem digitalnog sustava, tako i sa dodatnim rasterećenjima od birokracije i parafiskalnih opterećenja. Ova Vlada dakle, odgovorno i intenzivno provodni usvojeni reformski smjer za prosperitet RH i bolje sutra svih naših građana. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Imamo više replika. Prva je poštovane zastupnice Božice Makar.
Hvala lijepa. Poštovani potpredsjedniče, uvaženi državni tajniče, naime ovih dana dosta smo čitali o ovom zakonu i u medijima o tome koliko su komore protiv ovog donošenja zakona. Ja sam shvatila, vi ćete mi potvrditi ili opovrgnuti da se ovdje radi samo o slijedećem. Da ono što je sada bilo obavezno, a to je članstvo u komori, sada postaje dobrovoljno. Dakle, ako neki inženjer ili voditelj gradnje želi i dalje biti upisan u komoru može to biti, ali više nije to obaveza, više nije parafiskalni namet koji se mora ispoštivati, a da se time ništa ne umanjuje ni kvalitete, ni nadzor gradnje. Hvala.
Hvala. Odgovor poštovanog državnog tajnika.
Hvala lijepa na pitanju. Dakle, upravo tako kao što ste rekli. U ovim predloženim izmjenama zakona nastoji se našim inženjerima staviti na volju da li oni prepoznaju koristi koje bi mogli imati od članstva u komori, ako ih ne prepoznaju, ako nema koristi od članstva oni naprosto neće biti članovi komore zato što njihov posao se može obavljati i na propisani zakonski način odnosno kompetencije koje oni imaju.
Slijedeća replika je poštovane zastupnice Anke Mrak Taritaš.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Državni tajniče vi ste u svom uvodnom izlaganju rekli, a to pište i u tekstu, da se očekuje rasterećenje oko 10 milijuna kuna godišnje obzirom da je članstvo u komori na razini negdje oko 800 do 1.000 kuna, mene zanima kako ste došli do 10 milijuna kuna godišnje da će biti rasterećenje. Pretpostavljam da ste to i malo dalje otišli pa bi bilo dobro da razumijemo, jer ja ne razumijem kako smo došli do 10 milijuna kuna godišnje, pa bi bilo dobro da nam malo objasnite kako ste došli do tog podatka odnosno do te pretpostavke jer teško mi je vidjeti da je to samo rasterećenje jel netko član komore ili nije, nego pretpostavljam da je napravljena i neka druga posljedična analiza svega toga zajedno. Hvala vam lijepo.
Poštovani državni tajnik. Izvolite.
Hvala lijepo. U provom redu komore su same iskazivale koliko bi to značio gubitak za njih u prihodima i mi smo to prihvatili kao iskaz, a s druge strane u svakoj komori drugačija je članarina pa zato je rečeno okvirne cijene.
Slijedeća replika je poštovanog zastupnika Vedrana Babića.
Hvala potpredsjedniče. Evo, ja ću se isto držati teme kolegice Mrak Taritaš. Meni nije jasno kako ste, kako vam je prihvatljiv pristup da dio članova komore, da dijelu sadašnjih članova komore date mogućnost da izaberu da budu članovi ili ne, a drugima da to ostane i dalje obaveza. I kad ste već, kad već govorite o rasterećenju gospodarstva zanima me zašto je vaša stranka u mandatu kad smo zajedno bili u vlasti bila protiv recimo obavezne članarine za, u gospodarskoj komori. Evo, politički mi dajte odgovor bio bih zahvalan. Hvala.
Poštovani državni tajnik.
Hvala lijepo. Dakle, to je jedno demokratsko, demokratski pristup našim inženjerima da oni sami ocijene da li oni žele biti članovi komore ujedno postić će se višestruki efekt da se naše komore potakne na veći profesionalizam i bolji intenzitet rada sa svojim inženjerima kako bi ih se zainteresiralo da budu njihovi članovi. Hvala lijepa.
Slijedeća je replika poštovanog zastupnika Milorada Batinića.
Hvala potpredsjedniče. Državni tajniče, mene zanima da li je još netko, da li je netko od tih članova komore koji plaćaju članarinu, koji sad neće morati plaćati, da li su se oni kroz javnu raspravu očitovali i na koji način. Jer očito je čim je suština problema ili negodovanja ka nečemu čim se radi o novcu, mene zanima da li je to isključivo interes određenih grupacija to je jedna stvar i drugo zanima me, vi ste kazali u uvodu da sigurnost gradnje, znači onaj dio nadležnosti koji imaju voditelji gradilišta, koji su direktno u toj fazi gradnje, da li je dovedena ovime u pitanje ukoliko će bit netko član komore ili ukoliko netko neće biti član komore?
Poštovani državni tajnik.
U propisanoj, propisanom rasponu javne rasprave od mjesec dana javilo se svega 10 osoba koji su imali određene primjedbe i prijedloge na ova zakonska rješenja. Od toga na jedan zakon 3 koja su se odnosila upravo na pitanje članstva u komori, a sve ostalo neka druga pitanja koja se reguliraju zakonom, a na drugi zakon 4 osobe koje su se javile. Drugi nisu iskazivali takav interes za ove promjene.
Slijedeća replika je poštovanog zastupnika Stjepana Ćuraj.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče. Mislim da je ovdje vrlo jasno da i slijedimo i odluke Vlade početkom ove godine o rasterećenju gospodarstva općenito smanjivanju svih nameta, kako poreznih, a pogotovo parafiskalnih to je nešto što već godinama se zalažemo i na svojevrstan način možemo reći da ovdje ispravljamo i neku svoju grešku i jasno je da praktički da ak ja mogu ovo iščitati da jedini koji su protiv toga su oni koji imaju najviše koristi upravo čelnici tih komora odnosno same komore, a njihovi članovi ne. I mislim da je ovo zapravo jedan dobar primjer i kako trebamo nastaviti dalje raditi na svim tim reguliranim profesijama, naime mi ih imamo ako se na varam oko 300-tinjak, prosjek europski je 200. Dakle, ovo je dobar korak i sigurno kad krenemo s reformama da uvijek ima onih koji će biti protiv i čije pravo se tu zakida, ali to moramo svakako znati argumentirati i otkloniti. Hvala.
Poštovani državni tajnik.
Hvala lijepa. Ministarstvo i Vlada su se u ovim promjenama vodili, kako tradicijskim aspektima, tako i sigurnosnim aspektima u izmjenama ovog zakona i kao što je bilo rečeno u uvodu, jedan i drugi aspekt su poštivani i neće biti promjena što se tiče niti tradicije niti sigurnosti u toj ugradnji.
I zadnja replika je poštovanog zastupnika Vladimira Bileka.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče. Poštovani državi tajniče, iako stvarno pozdravljamo svako rasterećenje administrativno kompletno našeg cijelog gospodarstva posebno i u ovom djelu gradnje, ali recimo pošto sad u ove tri komore postoje članstvo na neki način dobrovoljno donosno ne moraju biti obvezni članovi nek se samo upisuju u imenik komore, a kažete da ne dovodimo u pitanje smanjenje kvalitete ni odgovornosti. A zašto onda recimo evo sad s kolegicom kako smo razgovarali, zašto projektanti i nadzorni inženjeri moraju biti i dalje članovi komore a na ovakav način, da li onda to je svejedno i zašto bi uopće netko od njih bio član komore ako ne mora a nema nikakve prednosti s time?
Odgovor poštovanog državnog tajnika.
Hvala lijepa na stvarno interesantnom pitanju. Dakle, kada se nakon 20 g. od osnutka komora postavilo pod povećalo njih rad onda je dobro pitanje što ste postavili, zapravo što nam donosi članstvo u komori. Temeljna razlika između u ovih struka koje ostaju obavezne i one koje su na njihovoj dobroj volji je ta da ovi koji će biti dobrovoljno birani u komoru, oni svoj posao ne obavljaju samostalno i ne odgovaraju za svoj posao već to odgovara tvrtka jer kao što je poznato tko su sudionici u gradnji, nije šef gradilišta nego je izvođač.
Dobro, žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Onda otvaram raspravu i prvi će u ime Kluba zastupnika HDZ-a govoriti poštovani zastupnik Tomislav Lipošćak.
Poštovani potpredsjedniče, državni tajniče sa suradnicom. Evo pred nama je objedinjena rasprava o Prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o poslovima i djelatnostima prostornog uređenja i gradnje te Prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakon o komori arhitekata i komorama inženjera u graditeljstvu i prostornom uređenju. Podsjetit ću samo da smo u ovom Visokom domu u prosincu 2018. izglasali i donijeli Zakon o poslovima i djelatnostima prostornog uređenja i gradnje a kojim se provelo usklađenje s odredbama kojima se određuje i uređuje obavljanje stručnih poslova prostornog uređenja i gradnje sa direktivom iz 2005. g. Tim se osigurala provedba mjera iz akcijskog plana u području reguliranja profesija u RH, smanjile su se administrativne barijere u obavljaju poslova i djelatnosti u graditeljstvu tako da se posebno regulira voditelj manje složenih radova skraćenim posebnim radnim iskustvom na dosadašnjih 10 na 5 g. a pravna osoba može za pojedine potrebe koristiti instrument poslovno-tehničke suradnje a ne nužno imati u radnom odnosu sve potrebne stručnjake. Također smo tada izglasali Zakon o dopuni Zakona o komori arhitekata i komorama inženjera u graditeljstvu i prostornom uređenju kojim je svrha bila osiguranje provedbe zaključka Vlade koji je donesen u kolovozu 2018. g. o smanjenu broja agencija, zavoda, fondova, instituta, trgovačkih društava i drugih pravnih osoba sa javnim ovlastima a kojima je planiramo da se hrvatski prostorni razvoj pripoji Ministarstvu graditeljstva i prostornog uređenja i da će poslove koje obavljaju zavod, obavljati nadležno ustrojstvene jedinice unutar ministarstva sa datumom početka 1.1.2019. g. Ovim zakonskim izmjenama nastavlja se uvoditi red u sustav i rasterećivati gospodarstvo od nameta što će povećati konkurentnost u graditeljstvu i olakšati struci obavljanje svojega posla. Dodatna vrijednost ovih izmjena zakona vidjet će se na više pozicija na Doing business, što je najbolji pokazatelj konkurentnosti neke države a često i glavni parametar investitorima pri odluci u koju će državu, u koju će zemlju uložiti svoje novce. Izmjene koje se uvode odnose na inženjera gradilišta i voditelja radova, ukida se obveza članstva u komori i novčani namet koji iz toga proizlazi. Omogućava se dobrovoljno članstvo i normalno daljnje obavljanje posla po istim strukovnim načelima. Hrvatska danas ima čak 300 reguliranih zanimanja a EU u prosjeku 200. Zato ako želimo biti konkurentna zemlja, moramo provoditi reforme a upravo su ove izmjene zakona dio Vladinog plana reformi. Svrha izmjene zakona je administrativno rasterećenje profesionalnih poslovnih usluga što je dio tekuće gospodarske politike. Navedeno se provodi u skladu sa mjerama iz akcijskog plana za administrativno rasterećenje gospodarstva 2019. i mjerom za liberalizaciju tržišta, usluga i zacrtanom mjerom u kontekstu iskazivanja namjere pridruživanja europskom tečajnom mehanizmu ERM 2. Predmetnim administrativnim rasterećenjem, predlaže se obavezu upisa u komoru za oko 5500 inženjera gradilišta i voditelja radova što je obaveza od oko 10 milijuna kuna godišnje kako smo čuli zamijeniti neobveznim upisom u imenik komore. Time se ujedno ispravlja pretjerana regulacija koja je bila uvedena 2015. g. jer su do tada inženjeri gradilišta i voditelji radova nisu bili obvezni članovi komore. Time se omogućuje dobrovoljno članstvo i normalno daljnje bavljenje svojim poslom pod istim strukovnim načelima. Novim zakonskim rješenjem olakšava se pristup profesiji kao i tržištu europskog gospodarskog prostora poput slobode prekograničnog pružanja usluga slijedom čega dolaze u tržišno povoljniju situaciju. Ujedno im se i popravlja financijski položaj jer ne plaćaju godišnju članarinu i profesionalno osiguranje koje im i nije potrebno jer su odgovorni samo izvođaču. Profesionalni položaj tih profesija ostaje isti, slobodnim izborom odlučuju o upisu u komoru i besplatnom pristupu repozitoriju hrvatskih normi. Zabrinjavajući je podatak da prema podacima Hrvatskog zavoda za norme, repozitorij hrvatskih normi koristi samo oko 22% ukupnog članstva komore, dakle uglavnom projektanti i nadzorni inženjeri. Uz sve ovo navedeno, uvjeti za izvođača ostaju i dalje uređeni zakonom a ispunjavanje tih uvjeta na gradilištu kontrolira nadzorni inženjer kao što je bilo i uređeno do 2015. g. Mnogi govore da se stručni poslovi u graditeljstvu ne mogu obavljati bez stručnog ispita no potrebno je reći da je stručni ispit uvjet za obavljanje slijedeći stručnih poslova a to su prostorno uređenje, projektiranje, stručni nadzor, građenje i vođenje građenja. Međutim ono ne može biti uvjet za strane stručnjake iz europskog gospodarskog prostora koji te poslove u RH obavljaju na privremenoj ili povremenoj osnovi. Potrebno je naglasiti da pravo strane profesionalne osobe na obavljanje poslova na privremenoj ii povremenoj osnovi u RH bez položenog stručnog ispita ne oslobađa te osobe od stegovne odgovornosti i stručne kontrole i poznavanja nacionalnog zakonodavstva RH. Slijedom svega navedenog a i nastavno na obrazloženje predlagatelja klub HDZ-a podržati će ova dva zakonska prijedloga. Zahvaljujem.
Hvala. Sljedeći Klub je onaj zastupnika GLAS-a i HSU-a u ime kojeg će govoriti poštovana zastupnica Anka Mrak Taritaš.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, državni tajniče, pomoćnice ministra, kolegice i kolege. Pred nama je u prvom čitanju dvije izmjene i dopune zakona, jedan je Zakon o poslovima i djelatnostima prostornog uređenja i gradnje a drugi je Zakon o komori arhitekata i komorama inženjera u graditeljstvu i prostornom uređenju. Budući da se jednim i drugim zakonom definira ista tema odnosno morate mijenjati dva zakona, bilo je logično da bude objedinjena rasprava i mislim da je to bilo jedino ispravno. Mi u klubu GLAS-a i HSU-a nećemo podržati ove dvije izmjene, ovaj put ćemo se nekako rukovoditi još jednom činjenicom kad imate saborske odbore imate tematske saborske odbore koji su na određenu temu tako da je i s ova dva zakona jednako tako bila na matičnom saborskom odboru koji ih nije podržao, niti jednog niti drugog što je nama signal da tu ima niz stvari koje treba poboljšati i koje treba napraviti. Kad radite zakone? Dakle zakone radite kad ustanovite da vam u sektoru kojim se bavite imate niz problema pa onda pokušavate riješiti te probleme, kad vidite da imate, dakle mi imamo komore arhitekata i komore inženjera koji sudjeluju u procesu projektiranja i građenja. Kad vidite da tu zaista dođe nekakav disbalans i apsolutno je regularno i prihvatljivo da se odlučite za administrativno rasterečenje. I recimo da se je odlučilo i reklo mi želimo imati svoje komore napravljene na način da tu bude slobodno, netko hoće biti član komore, netko neće biti član komore, da se to ovisi o svim ljudima, ja bih rekla, OK, to je neki novi vjetar, nekakva nova priča o kojem je riječ. Ja se dobro sjećam kada su se radili pojedini zakonski prijedlozi pogotovo kad je Hrvatska postala članica EU tada u nekoliko navrata je bilo rečeno nemojmo biti maćeha svojim ljudima, nemojmo za ljude koji rade u Hrvatskoj biti puno veći, imati veća ograničenja nego što to imaju neke druge zemlje. Tad sam jako rado koristila primjer Poljske gdje je u tom trenutku samo u jednom vodstvu bilo, ja sam govorila o studiju arhitekture mi smo tad imali, odnosno imamo jedan i u Splitu i sad imamo nešto u Osijeku i nešto se dešava i u Rijeci ali sa relativno malim brojem ljudi, tada je u tome vodstvu bilo neusporedivo više. I rekla sam oni će završiti to doći će na naše tržište i naši ljudi apsolutno neće biti konkurentni jer ovi imaju nekakve druge uzance nego što imamo mi i o tome treba voditi računa. Sada situacija nije takva, ali bez obzira što situacija nije takva mi moramo zaista kad donosite određene zakone znati zašto to radimo. Da li radimo da kažemo evo i mi smo sad tu napravili neko fiktivno administrativno rasterećenje i ovih 10 milijuna kuna meni nikako nije jasno jer se odnosi na 5,5 tisuća ljudi, tih 5,5 tisuća ljudi neće biti administrativno ako neki od njih odluče i dalje biti i ako je godišnja članarina nekih i 1000 kuna, mislim vrlo jednostavno se može izračunati o kojem iznosu je riječ. I nisam dobila obrazloženje od državnog tajnika ali nisam ni očekivala da ću ga dobiti pa to me ne iznenađuju. U procesu uopće imamo projektante, imamo nadzorne inženjere, imamo izvođače. Ali izvođač nije neki imaginaran. Za tog izvođača netko radi posao, taj posao je inženjer na gradilištu odnosno voditelj radova. I bez obzira što u javnoj raspravi nije bilo primjedbe na, vrlo malo primjedba na ovaj zakon svi mi saborski zastupnici jedino ako su to dezinformacije dobili smo da je 2000 inženjera potpisalo peticiju i reklo zašto to radite, što vam to treba, zašto to sad, ostavite ovako kako je. U sustavu građenja imate projektante koji projektiraju, da pojednostavim, imate izvođače koji rade i imaju nadzorni inženjering. Kad se nešto desi, dakle kad je sve u redu nikad nije problem, ali kad vam se desi nešto kao što se i desilo i to je bila slika koja je prošla cijelu Europu i svijet onaj vijadukt iznad Genove i kad se srušio prva ide odgovornost nadzornog inženjera jer on odgovara za to. A onda iza toga ide i odgovornost izvođača i jednako tako i odgovornost nekog tko je u tom izvođenju vodio neki posao. Dakle sve dok se ne desi, sve u redu. Prema tome, ovdje je trebalo pažljivo se odlučiti zašto baš ovi zašto oni koji grade, zašto se je baš njih odlučilo i nekako u dopisima koje ste vjerojatno i vi dobili, dobili su svi klubovi pa pretpostavljam da je, kaže da nije bilo nekakve suradnje između resornog ministarstva, između komora. Ja uvijek mislim da treba razgovarati, bez obzira iza tog razgovora svatko može ići svojim putem dalje ali nije dobro da se ne razgovara i to zapravo uvodi i nekakvu nesigurnost. I nije mi jasno dakle ako je 2000 ljudi potpisalo i reklo nemojte to raditi, zašto se to radilo? Radilo se da bi se radio zakon? Radilo se da bi se da bi se radio propis, čemu ovo služi ti tko, mislim. Ja moram priznati stvarno mi ovaj nije jasno zašto smo se na to odlučili. Tim više što postoji još jedna odredba, a to je da sve one koji su članovi komore, osiguranje od profesionalne odgovornosti za svoje članove plaćaju komore, što je bilo svima zgodno jer dobijete policu koja zapravo služi investitoru. Uvijek je, što je smisao, smisao je da zaštitimo investitora, smisao je da zaštitimo investiciju, smisao da zakonom osigurate da svi oni koji sudjeluju u procesu gradnje štite da bude zaštićen investitor. Ja bih još to moram priznati, da se odlučilo na ovo, da se odlučilo i nešto napraviti vezano uz voditelje projekta, ali vidi čuda voditelji projekta su ostali i dalje. Pa recimo, sukladno odredbama, ja ću pročitati ono što smo dobili od kao primjedbe, kaže recimo projekt gradnje komunalne infrastrukture i odvodnje voda na otoku Krku je vrijednost 511 miliona kuna, za voditelja projekta ide 8 miliona kuna. Onda kaže projekt aglomeracije Varaždin iznos je 684 miliona kuna, voditelj projekta je, će dobiti 6,9 miliona kuna. Pa onda aglomeracija Rijeka 1,7 milijardi, voditelj projekta 23 miliona, aglomeracija Umag 530 miliona kuna, voditelj projekta 7,8 miliona kuna. I sad kad vi ove, te milione koji su, koje će dobiti voditelji projekta samo zbrojite za ova 4 projekta vrlo jednostavno dolazite do jedno 50-tak miliona kuna. Pa zašto se nije onda odlučilo i reklo u tom procesu nam voditelji projekta više ne trebaju. Taj čas imamo smanjenje parafiskalnih nameta, taj čas imamo oslobađanje, taj čas ćemo ako je samo na ova 4 projekta osloboditi sve zajedno. Što je parafiskalni namet? To je nešto što vi namećete investitoru u nekom procesu što nije regulirano drugim načinima. Parafiskalni namet je, meni je to zgodan primjer, jer smo gledali jednom prilikom parafiskalne namete vezane uz benzinske postaje, ja to uvijek navodim, recimo sve benzinske postaje moraju imati jedanput godišnje vizualni pregled spremnika goriva. Spremnici goriva su podzemlje. Ja nisam nikako uspjela dokučit, možda se ja malo previše farbam na plavo, pa je to razlog, ali nisam nikad uspjela dokučit što će netko u vizualnom pregledu spremnika goriva, koji su svi ukopani i vi imate samo van šahtu pogledat, ali to je obaveza za svaku benzinsku postaju i ta obaveza košta. Dakle, to je parafiskalni namet. Da se je ministarstvo odlučilo vezano uz rad komora, vezano uz poslove koji su poslovi u procesu projektiranja i gradnje, vidjeti sve ono što je opterećenje investitoru, što je opterećenje investiciji, popisati ih i onda su rekli evo to je taj set na koji smo se mi odlučili i tu ćemo ih maknuti, ja bih rekla u redu, dosta ste hrabri, pitanje da li smo spremni za to, ali eto jedna nova politika i to ste se odlučili. Ali ne, odlučilo se je samo jednu struku dakle inženjere gradilišta odnosno voditelje radova reći vi kako hoćete, a ovi drugi da i pritom do zadnje kapi krvi štitimo voditelje projekta jer nam je to izuzetno važno, al nam nije važno tko će nam raditi. Kad mijenjamo propis, pogotovo kad je riječ o graditeljstvu trebamo biti malo oprezniji nego što, uvijek morate imati neka ograničenja i malo oprezniji. Da li je neka kuća lijepa ili ružna? Promijenite fasadu ili je nekom lijepa ili nekom je ružna. Da li je kriva planerska odluka, e to je sad već posljedica koju možete vidjeti u prostoru kao što ja recimo apsolutno mislim da je odlučno da su naše autoceste dakle Zagreb – Split, odlično trasirane autoceste koje u prostoru su dodali dodanu vrijednost tom prostoru. Dakle, to mogu biti neke krive odluke kao što je naš gradonačelnik Bandić odlučio hipodrom pretvoriti u nebodere i kao što je imao dosta dugo vremena fetiš su mu bile fontane, a odlučio je sada da su mu fetiš neboderi. Ali kad u građenju netko krivo napravi to se strada ljudskim životima, dovoljno je samo na svu sreću u ovoj potresnoj zoni mi nismo imali nekakvih velikih takvih situacija i to je dobro. To govori nešto, govori da imamo dobre fakultete, dobro obrazovane ljude ja u ovom trenutku govorim dakle o ovoj visokoj, da imamo dobre fakultete, da smo imali dobre građevinske firme. Rekla sam namjerno u prošlom vremenu, dobre građevinske firme koje su to radile, da smo imali dobre propise koji su, kojim su bili regulirani svi sigurnosni uvjeti. Ako smo odlučili od svega toga odustati, treba onda to jasno reći, ali treba onda isto za sve. Nemojte ovo raditi, ljudi koji su članovi komore koji to rade, kaže nemojte nam to raditi, zašto ste se baš na nas odlučili, što je to da smo target mi. Zaključno, mi u klubu nećemo podržat, nećemo podržat jer ne vidimo niti jedan razlog zašto se u ovo išlo osim da se formalno kaže da se ukidaju parafiskalni nameti, a suštinski to neće biti jer danas jedan voditelj gradilišta kad je član komore onda dobije svoju policu osiguranja i nekakva je sigurnost za svog investitora, a u budućnosti će to netko moći biti, netko neće biti i sve ostalo. Dakle, tu ćemo napraviti probali smo uvesti red, sad ćemo umjesto tog reda dalje uvoditi nered, ali dajte onda sagledajte cijelu oblast. Dajete da vidimo što je s tim voditeljima projekta, zašto nam oni ostaju s tako velikim iznosima. Zamislite da dođete pred ovu, u ovu visoki dom i u jednom trenutku kažete mi smo odustali od voditelja projekata i za milijardu skidamo parafiskalnih nameta. To bi bio jedan zgodan potez, no taj potez zasigurno vidjeti nećemo. Inače naši odbori kao što svi znamo su sastavljeni na način kako je i Sabor. Dakle u odborima imate uvijek odnos vladajućih i opozicije i odnos u odborima i zanimljivo je da na matičnom odboru gdje je isto takav odnos niti jedan zakon nije prošao, što govori nešto o njima. Hvala lijepo.
Hvala. Sada će govoriti u ime kluba zastupnika poštovani zastupnik Vedran Babić i podijeliti će vrijeme sa poštovanim zastupnikom Vinkom Grgićem.
Hvala lijepo potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Evo kao što je kolegica Mrak Taritaš konstatirala, na matičnom odboru ova dva zakonska prijedloga, znači Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o poslovima i djelatnostima prostornog uređenja i gradnje te duri Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o komori arhitekata i komorama inženjera u graditeljstvu i prostornom uređenju jednostavno na odboru nisu prihvaćeni i nisu prošli jer su za obje toče, 5, 5 je glasova bilo za, 3 suzdržana i 2 protiv i na taj način je također poslana poruka prema ovom zakonskom prijedlogu koji je u najmanju ruku evo možemo reći i dvojben, ishitren u svim ovim argumentima koje smo i do sada čuli pa čak i kod predlagatelja jednostavno je nelogičan, diskriminirajući za pojedine članove. Mi kao, svi klubovi zastupnika su također dobili i doips od sve četiri komore u kojem je vidljivo da su napravljeni i brojni propusti i da jednostavno s vremenom se vidi da je sve manje i manje sluha i dobre komunikacije između strukovnih komora i ministarstva što je mislim jedna jako, jako loša poruka i za sve nove zakonske prijedloge koji nam tu na ovu temu dolaze. I mislim da ministarstvo jednostavno iz godine u godinu radi krivo i jednostavno ne vidimo nikakve pozitivne pomake. Navoditi rasterečenje pod rasterečenje parafiskalnih nameta gospodarstva, administrativnih nameta ili kako god bi to nazvali, ukinuti obvezu članstva plaćanja, obavezu članstva u komori za dio sudionika u gradnji je sam po sebi apsurdan. Tim više ako imalo poznajete cijeli postupak, odnosno proces od projektiranja do uporabne dozvole staviti voditelja gradilišta čak u ovoj situaciji u podređeni položaj u odnosu na projektanta nadzor i da ne nabrajam dalje je gotovo neozbiljno, neozbiljno jer pokazuje da jednostavno ne razumijete gradnju, ne razumijete u kojim situacijama dolazi do pogrešaka najviše. Najveća pogreška jest u ljudskom faktoru, u ljudskom, kad je, u ljudskom faktoru su najveći problemi i najveće havarije se onda događaju. Nisu one redovito, one nisu toliko u samom projektu nego u samom izvođenju. I sad vi to izvođenje prebacujete na tvrtku. Mogu tako isto odgovoriti pa i kad se ugovara projektiranje, ne ugovarate sa arhitektom, ugovarate sa firmom, zašto onda niste maknuli arhitekte, statičare itd., iz komore? Jednostavno evo iz mjeseca u mjesec svaki vaš zakonski prijedlog nije suvisao. Postavio sam vam pitanje zašto kad ste imali mogućnost ste se borili protiv toga da se ukine, da bude dobrovoljno članstvo u Gospodarskoj komori, vi to niste odgovorili a uvijek birate na koje ćete pitanje odgovoriti, na koja nećete i tako je gotovo svaki put kada dođete ovdje. Žao mi je što, evo čak sad izdvajate voditelje gradilišta i mogu također konstatirati ako se voditeljima gradnje ide na ruku jer kao da ih rasteretimo, sjetite se samo koliko je, da je sam proces izgradnje poskupio. Znači da je u prihodovnoj strani njima najlakše to platiti. Odnosno tim firmama u kojim, izvođačima radova. Znate sigurno, pogledajte sve one natječaje koje financirate preko svog ministarstva pa vidite za milijun kuna koje ste po projektu radove izvodili sada koje prije 5 godina. Rasteretiti samo dio i pristupiti i ovako selektivno je u najmanju ruku neozbiljno i dvojbeno. Imate i mišljenje, dostavljeno nam je i mišljenje članice, sutkinje Ustavnog suda koja također kritički se odnosi prema ovom zakonskom prijedlogu. Bilo bi ga, bilo bi dobro da ga se pročita, da se malo razmisli o tome što je komora, što je udruga i da na taj način pristupite pisanjem svakog drugog zakonskog prijedloga. Da ne udaram stalno po ovom jednom te istom, po čemu, najviše govorimo. Podsjetiti ću također da se na sjednici matičnog odbora također i raspravljalo o tome da prihvaćajući pod izlikom da se prihvaćaju direktive EU i da je omogućeno i projektantima iz EU da rade prostorne planove na odboru je isto to načelno negativno prihvaćeno iz samog razloga što kolege koji se bave prostornim planiranjem u zadnje vrijeme baš i nemaju previše posla pa vas evo pozivam da malo i o tome razmislite. Evo da ne dužim kolega Grgić će nastaviti a SDP neće podržati ovaj prvi prijedlog zakona. Hvala.
Hvala. Nastaviti će poštovani zastupnik Vinko Grgić.
Poštovani potpredsjedniče Sabora, poštovani državni tajniče sa suradnicom, poštovane kolegice i kolege. Evo ja ću početi sa citatom iz javne rasprave gdje društvo građevinskih inženjera govori da je jedan od najvećih problema hrvatskog gospodarstva učestala izmjena zakona što direktno utječe na pravnu nesigurnost poslovnih subjekata. Cilj svakog zakona, novog zakona je naravno optimizacija i pojednostavljenje prethodnog. Što se tiče prijedloga ovog Zakona o izmjenama i dopunama o komori arhitekata, inženjera itd. ja bih rekao da ga možemo detektirati ili otprilike vidjeti, podijeliti ga nekako na 4 segmenta što dolazi do određenih promjena kao takvih. Prvi dio kojim se uređuje rad komore, njenih tijela gdje se utvrđuju poslovi, skupštine komore, sve u cilju ujednačavanja rada komore. Što se tiče druge točke, odnosno drugog dijela, naime, riječ je više o kvantitativnom umanjenju postojećeg zakona koji već negdje sa 61 stavaka odnosno članaka dolazi na 40, a isto tako dolazi do ispravka određenih stavaka u vidu ne nabrajanja članova komore, arhitekata, građevinara itd., već se spominje samo članovi komore. Ono što je treće, što mi je dosta bitno i što je na kraju krajeva, uzburkalo javnost, stručnu javnost, a to je dio koji se odnosi na ovlaštene voditelje gradilišta i voditelje radova kojima se u skladu s mjerom, naglašavam iz akcijskog plana za administrativno rasterećenje gospodarstva 2019. g. obavezno članstvo u komori zamjenjuje neobveznim upisom u imenik komora. Naime, do 2015. g. inženjeri koji su vodili gradnju bili su, bilo je dosta nereda u tome, bilo je dosta problema i onda se komora otvorila, otvorilo im je ruke i negdje oko otprilike oko 5 i pol tisuća inženjera je ušlo u komoru i postali su članovi te komore sa svim onim pravima koje imaju, a to je osobno osiguranje od profesionalne odgovornosti, pravna i stručna pomoć i potrebne konzultacije, naravno, informiranje preko stranica, preko web stranica, preko mailova o svim novim zakonima. Naime, prvo, i tu se otvara problem. Pitanje osiguranja od profesionalne odgovornosti koja je znatno povoljnija nego kod ugovaranja pojedinačnih osiguranja. Što to znači? Tih 5,5 tisuća ljudi koji su dali članarinu, ja mislim da je 1800 kn plativa u dvije rate po 900 tijekom godine, oni su imali policu osiguranja za svoj rad pokriveno do nekakvih milijun kuna. Ako je riječ o više suradnika, onda je to maksimalno do 3 milijuna kuna. Da budemo iskreni, ta polica nije onakva kakvu smo svi željeli jer je, naime, riječ oko 15 tisuća svih članova komore koji dobivaju tu policu i na kraju krajeva, koji imaju određena prava za to. E sad, bez obzira kvalitetu te postojeće police, imamo situaciju da ovih 5,5 tisuća ljudi koji neće više biti članovi komore, imat će određenih problema, a to je kako zaštiti svoj rad, odnosno svoju profesionalnu odgovornost jer je vrijednost tih polica neće više biti onakva koja se uzima na bazi 15 tisuća ljudi. To će biti pojedinačno. I komora je na osnovu toga dana prve procjene. Naime, u javnosti je izašao podatak da dosadašnjih 1 840 000 kuna koje je otišlo za te police, da dolazi do vrijednosti od 101 milijun kuna. Znači 55 puta veće. E sad, što se tu događa. Problem je, netko će se tu veseliti, naravno, osiguravajuće kuće koje otvaraju širom vrata prema ljudima. Ali, problem je najveći u tome, netko to mora platiti, je li tako? Ostavlja se to na inženjere, ostavlja se na vlasnike firme ili najvjerojatnije na investitore. Znači dolazimo do jednog velikog i visokog troška koji je pitanje kako će reflektirati na društvo. Drugo je, otežana kontrola sudionika gradnje. Znači, do sad su se ljudi koji su bili članovi komore legitimirali svojom iskaznicom, pečatom, ako bi htjeli provjeriti, upisali ste njihov broj i vrlo jednostavno došli do situacije da su, da vidite da su članovi komore, da nisu kažnjavani i da aktivno rade. Međutim, sad to nadzorni inženjer provjerava, to će biti, odnosno treba vidjeti na koji način će se to vršili. Da li će morati, kao što član komore mora položiti stručni ispit, mora imati zadovoljavajuću školu, mora imati od 3-5 godina staža, da li će se ta dokumentacija nositi na svako gradilište i pokazivati. I sad se opet vraćam na ono pitanje, odnosno priču akcijskog plana za administrativno rasterećenje. To je veliko pitanje, da li dolazimo do rasterećenja. Drugo, nigdje se ne navode prava i obveze upisanih u imenik komore u odnosu na one koji ih nisu upisali. Njihov stručni rad i stručno usavršavanje nitko neće nadzirati, za razliku do sada. Zanimljiva je situacija, ako ostanete u komori i ako budete stegovno kažnjeni, možete određeni vremenski period dobiti zabranu rada. Oni ljudi, oni voditelji gradilišta, ali i voditelji gradnje koji nisu članovi toga, oni neće bit kažnjeni. Ili onaj koji je član, bude kažnjen i kaže, ja više nisam član, ja odlazim neovisno. To je sad pitanje kako će se to regulirati, jako me zanima oko toga. I u konačnosti, s jedne strane imamo administrativno rasterećenje, a s druge strane nije navedeno novo administrativno opterećenje koje bi moglo, u kojem bi moglo biti višestruko više i koji proizlazi praktično iz ovih stvari. Ono što je 4. dio koji sam detektirao kao jedna dosta bitna promjena, a to je solidarna odgovornost. Riječ je o postojećem čl. br. 57. i novom koji će biti 33. Naime, 3 stavke su, prva ostaje, naime, riječ je ako ste ovlašteni arhitekt, projektant, urbanist, itd., i ako imate zajednički ured, vi i ravnopravno znači odgovarate za određene propuste unutar vaše kuće. To ostaje i dalje. Međutim, imate jednu novost. Ako je pravna osoba registrirana za projektiranje, koji zapošljava projektante, koji su ovlašteni projektanti i članovi komore, dosad je bila situacija da oni ravnopravno odgovaraju. Kako vlasnici, kako tvrtka, kao pravna osoba, tako i ovi pojedinačno projektanti koji opet konzumiraju svoju policu osiguranja. Isto, 3. stavka je odnosila se za izvođače jer njihovi voditelji gradilišta i voditelja radova, također su ravnopravno i solidarno odgovarali za određene pogreške. Predlagatelj izbacuje 2. i 3. stavku, ja moram navesti da nam je to malo čudno s obzirom da su obično to tvrtke, neću reći obiteljske tvrtke, ali tvrtke koje gdje funkcioniraju na bazi partnerstva, suradnje i na kraju krajeva, povjerenja. Ljudi koji će raditi u tim tvrtkama, bit će na neki način abolirani. Što to znači u konačnosti? Znači, svaku grešku će morati preuzeti netko drugi, a to je tvrtka ili vlasnik tvrtke. Znači zaključio bih da se, smanjuju se mogućnosti investitora za realizaciju svojih potraživanja u slučaju nastanka štete. Jer do sad ste mogli tužiti ne samo tvrtku već i tog projektanta, danas je projektant aboliran. Međutim solidarna odgovornost više osoba u sličnim slučajevima predviđena je brojnim propisima u RH kao što je Pomorski zakon, Zakon o obveznim osiguranjima u prometu, Zakon o odvjetništvu itd.. Pa se postavlja pitanje zašto se ova materija želi regulirati drugačije. Pored toga, prema općim propisima građanskog prava, znači Zakona o obveznim odnosima i prema Zakonu o radu postoji odgovornost zaposlenika prema poslodavcu za štetu koju mu je u obavljanju svojih radnih zadataka počinio namjerno ili iz krajnje nepažnje. Dakle, sužava se mogućnost investitoru da, za naplatu svog potraživanja ali ostaje mogućnost poslodavca za regresno potraživanje prema zaposleniku koji je počinio štetu pa se postavlja pitanje opravdanosti unošenja predložene odredbe u zakon. U postupku javne rasprave, znači e-savjetovanja jedan od prigovora odbijanje uz obrazloženje kako se smanjuje pretjerana regularnost za profesiju koja ne obavlja poslove profesionalno te stoga ne može preuzeti odgovornost za ispunjavanje ugovora te da je odgovoran samo poslodavcu a ne investitoru i što će rezultirati na kraju krajeva jednim razdorom između suradnje i povjerenja između vlasnika firme i zaposlenika njihovih. Hvala.
Hvala. Sljedeći Klub zastupnika je onaj HNS-a a vrijeme će podijeliti poštovana zastupnica Bernarda Topolko i Stjepan Čuraj. Izvolite.
Zahvaljujem potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani državni tajniče, poštovana pomoćnice ministra, poštovane kolegice i kolege. Danas raspravljamo o dva prijedloga zakona, Prijedlog zakona o Izmjenama i dopunama Zakona o poslovima i djelatnostima prostornog uređenja i gradnje i Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o komori arhitekata i komorama inženjera u graditeljstvu i prostornom uređenju. Za oba dva zakona je prvo čitanje. Što se tiče Prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o poslovima i djelatnosti prostornog uređenja i gradnje potrebno je naglasiti da ovaj zakon ide na izmjene zakona koje su nužne ne samo zbog provođenja akcijskog plana za administrativno rasterećenje gospodarstva iz 2019. godine već i zbog dodatnog uređenja područja obavljanja stručnih poslova, prostornog uređenja i gradnje te posebno uvjeta za strane osobe koje obavljaju poslove i djelatnosti prostornog uređenja i gradnje u RH. Kako se navodi u akcijskom planu visoka razina administrativnih opterećenja je jedna od glavnih prepreka za provođenje konkurentnosti hrvatskog gospodarstva. Dakle svrha donošenja ovog zakona je administrativno rasterečenje profesionalnih poslovnih usluga. U skladu sa mjerama iz akcijskog plana potrebno je obvezno članstvo u Hrvatskoj komori arhitekata, Hrvatskoj komori inženjera građevinarstva, Hrvatskog komori inženjera strojarstva i Hrvatskoj komori inženjera elektrotehnike za inženjere gradilišta ili voditelje radova zamijeniti neobveznim upisom u imenik komore. Što se tiče provedbe mjera iz akcijskog plana za administrativno rasterečenje gospodarstva za 2019. godinu predviđeno je ukidanje ili pojednostavljenje administrativnih procesa i obveza koje će rezultirati financijskom uštedom i smanjiti opterećenja dijela gospodarstva a odnose se posebno na profesije inženjera gradilišta i voditelja radova. Zakonom se usklađuju odredbe kojima se uređuje obavljanje stručnih poslova prostornog uređenja i gradnje sa dvije direktive o priznavanju stručnih poslova prostornog uređenja i gradnje i one o uslugama na unutarnjem tržištu u svrhu olakšanog pristupa jedinstvenom tržištu europskog gospodarskog prostora. Naše je tržište također interesantno i za druge graditelje, odnosno građevinske tvrtke s područja EU ali i obrnuto. Imamo potrebu za slobodnim pristupom gospodarskom subjektu tržištu a s druge strane nužnost za ostvarivanje javnog interesa. No bez daljnjeg ono o čemu moramo voditi računa i ono što moramo imati to je kvaliteta. Cilj ovog zakona je urediti uvjete za obavljanje poslova prostornog uređenja i gradnje te osigurati pravo pružanja usluga i pravo poslovnog nastana hrvatskih gospodarskih subjekta i pojedinaca unutar europskog gospodarskog prostora u skladu sa pravilima za prekogranično pružanje usluga i za priznavanje stranih kvalifikacija. Strani inženjeri gradilišta i voditelji radova iz države ugovornice Europskog gospodarskog prostora u kojima nije propisan uvjet obveznog članstva u komori mogu već danas prekogranično obavljati poslove vođenje građenja u RH na temelju uvjeta koje ispunjavaju u svojoj državi. Tu mi nacionalno nemamo utjecaj. To se uređuje predloženim zakonskim izmjenama oba zakonska prijedloga. Ono što je ključno je da se, da to neće utjecati na smanjenje stupnja odgovornosti profesionalnih osoba. Važeće odredbe zakona nisu na odgovarajući način prenijele odredbe dvije spomenute direktive i to se ovim zakonom ispravlja. S tim u vezi dio odredaba, pardon važećeg zakona kojim je propisano da se obavljanje stručnih poslova, prostornog uređenja smatra negospodarskom djelatnošću od općeg interesa se briše. Također propisuju se uvjeti dostave podataka koje ovlaštena fizička osoba iz države ugovornice Europskog gospodarskog prostora dostavlja odgovarajuću i komori prije početka povremenog ili povremenog obavljanja poslova prostornog uređenja, projektiranja i stručnog nadzora građenja u svojstvu odgovorne osobe. Ujedno se propisuje provedba postupka provjere inozemne stručne kvalifikacije prilikom podnošenja prve izjave strane profesionalne osobe te se osigurava da se iz te provjere izuzmu arhitekti na koje se odnosi autonomsko priznanje stručnih kvalifikacija. Potvrdu više nije potrebno čekati već se usluge mogu pružati odmah nakon izjave komoru uz dostavu sve potrebne dokumentacije. Sve to pokazuje da ovaj zakonski prijedlog smanjuje administrativne barijere u obavljaju poslova i djelatnosti u prostornom uređenju i gradnji te se olakšava pristup tržištu europskog gospodarskog prostora o prekograničnom pružanju usluga. Što se tiče Prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o komori arhitekata i komori inženjera u graditeljstvu i prostornom uređenju, svrha donošenja ovog zakona ali koliko smo čuli i oba ova zakona je administrativno rasterećenje profesionalnih poslovnih usluga u skladu sa izmjenama iz akcijskog plana za administrativno rasterećenje gospodarstva. Dakle obvezno članstvo u Hrvatskoj komori arhitekata, Hrvatskoj komori inženjera građevine, komori inženjera strojarstva i komori inženjeri elektrotehnike , za inženjere gradilišta i voditelja radova potrebno je zamijeniti neobaveznim upisom u imenik komore. Mjera predstavlja samo nastavak na cilj koji zadan a to je uvođenje reda u sustav i uklanjanje parafiskalnih nameta a ova su članstva upravo to. Također treba naglasiti da je ova mjera i prilika strukovnim komorama za podizanje razine kvalitete svoje usluge koji pružaju svojim članovima. To je prilika i da motiviraju potencijalne članove na članstvo, ovim se izmjenama zakona omogućava dobrovoljno članstvo i normalno bavljenje poslom pod istim strukovnim načelima i odgovornošću. Dakle ono što je najbitnije, donošenje ovog zakona neće utjecati na smanjenja stupnja odgovornosti. Evo sad prepuštam kolegi Čuraju, zahvaljujem.
Hvala lijepa. Sad ćemo prijeći na pojedinačnu raspravu. … [[Upadica sa strane, ne razumije se.]] Evo, pardon oprostite, zaboravio sam da ste podijelili vrijeme, naravno, izvolite, kolega Čuraj.
Zahvaljujem vam ... [[Govornik se ne razumije.]] Poštovani potpredsjedniče, poštovani državni tajniče suradnicom, kolegice i kolege, ja ću kratko pojednostaviti ovo maksimalno rječnikom nekom tko nije možda iz te struke nego netko tko je to ovako sa strane promatrao, nema nikakve niti osobne niti bilokakve poveznice, interese, niti političkih problema što se tiče samog predlagatelja odnosno što to donosi iz HNS-ovog ministarstva, riječ je vrlo jednostavno, ukidamo jedan namet koji su velikoj većini plaćali poslodavci za svoje zaposlenike, ne mogu prihvatiti odmah da kažem argument u koje se kaže pa sada građevinarstvo se oporavilo pa mogu to plaćati. Pa bolje da te novce plate više radnicima pa da radnici imaju veću plaću, ne mogu mislim to, pogotovo kad dolazi od strane SDP-a, to mi apsolutno nije jasno, dakle ne dati plaću radnicima nego idemo plaćati komori. A za ono što vrijedi, ljudi će i dalje nastaviti plaćati. Samo je problem što se mi svi ovdje danas govornici koji su govorili znaju da ovo ne vrijedi te novce. I da je pitanje opstojnosti možda te komore. I zato se svi nekako uskomešali, ne znam koji su tu interesi. Ja pretpostavljam ići u argumente, vi niste podržali tada ukidanje članstva obveznog u Gospodarskoj komori pa nećemo mi sad ovo vama. Pazite to je jedno krovno, ovo je cehovsko. Ili ići time da je pazite sad ovo, Jasna Omejec je dala neko tumačenje, pretpostavljam koje je bila i naručeno, u kojem se ona ogradila i pazite sada kako. Kaže prof. Omejec, dakle ona nije više član Ustavnog suda, pravnog sustava sutkinja, to mišljenje nije dopušteno ni na koji način dovoditi u vezu s ishodom bilokojeg ustavno-sudskog, sudskog, upravnog ili drugog pravnog postupka, itd., itd. u kojem sudjeluju komore i u bilokojem pravnom srodstvu, znači ona se posebno ogradila pa se onda navodi, neprihvaćanje ovoga zato što nisu ni ovdje danas pred nama neki drugi nameti pa nećemo onda ni ovaj prihvatiti. Šta je to ono, ili sve ili ništa, nema pojedinačno, nema postupno nego idemo presjeći pa šta bi da bi. Vjerojatno smo trebali ukinuti i obvezu članstva i arhitektima, jel se na to mislilo od strane gđe. Anke Mrak Taritaš, pretpostavljam. Ili nije možda na odboru prihvaćeno jer je glasovanje bilo 5-5 jer 2 člana pozicije nisu došla pa onda i to je možda najvaljaniji razlog zašto nešto neće prihvatiti. 2000. potpisana peticija, peticija na koju je moramo ministar reagirati jer je tražio brisanje netočnih navoda. Naime uočeno je kako komora u pozivu na peticiju svoje članove protiv izmjene propisa pri čemu navodi netočne podatke vezano uz članstvo ovlaštenih voditelja gradnje itd. I onda još nisu skupili ni pola svojih da potpišu i sad je to neki argument. Čudim se za kolegice iz GLAS-a koji smo bili zajedno i zajedno jesmo, pripadamo liberalnoj opciji, koja je uvijek govorila glasno, onako žustro o smanjivanju uloge države, liberalizaciji pa pogotovo što se tiče poreznih nameta da eto sad ovo je baš bitno jako. Ili isu tu neki ti razlozi zato što je bilo 5-5 na odboru. Ili zato što možda nisu druge komore napredne dakle niti jedan ili zato što ta komora kaže da ima 10 milijuna kuna prihoda, pa to mi stavimo odnosno predlagatelj stavi u materijal, al to kao nije točno jel računicom pet i po tisuća puta tisuću je pet i po milijuna i onda opet se čudimo SDP-u koji kaže ne novce dat radniku, nego dajte novce komori jel vi niste nama odobrili preko koljena onako iz neba u rebra na prijedlog uvaženog kolege Marasa da se ukine obvezno članstvo u HGK-u, preskočiti stotine cehovskih pod udruženja i odmah sve odozgo srušit ko kulu karata, a ona suština je ona koju sam rekao na početku, kao najvećem laiku, ono što vrijedi ljudi će plaćati. Dopunsko zdravstveno osiguranje nije obvezno, jel plaćaju ljudi? Plaćaju jel vide svoju korist tu, šta je razlika ovdje? Pa vjerojatno zato što netko misli da je to možda i to je mea kulpa ako govorimo o HNS-u jel za vrijeme našeg mandata zajedničkog je to i napravljeno i uvidilo se da nije dobro i prvi sam ja taj koji će u ime stranke reć pa možda smo i pogriješili, idemo ispraviti svoje greške, ne biti sitničavi, ne biti sitni ljudi, tko radi taj i griješi pretpostavljam, bez obzira tko je tad gdje bio, ali takve argumentacije i ulazit u nešto što je tema zakona, al nije tema ovih izmjena isto, apsolutno nema nikakve, nikakvog smisla. U konačnici, smanjujemo, a sutra će ti isti ljudi doć i reć vidi tamo na Doing Business ljestvici ste pali na ne znam koje mjesto, ne valja vam ništa previše, imate parafiskalne namete, onda kad krenete radit neke reforme, nema ih tu, nema ih ovdje, pazite nemojte smanjivat parafiskalne namete, nemojte smanjivat opterećenje gospodarstvenicima zato jel to možda nije 10 neg je 7 milijuna, pa 7 mogu platit, zašto bi netko dao topli obrok svom radniku, bolje nek plati komoru, Bože sačuvaj. Mislim tako nešto što sam očekivo da će se opće prihvaćeno bit jel kao svi se ovdje kunemo u to, u milijun rasprava se traže neki tu razlozi, ja vidim jedino razlog da je to što dolazi iz HNS-a vjerojatno, pa ono makar da je i najbolja ako je od njih ne valja. To je po meni možda jedini neki razlog koji mogu ovdje isčitat, pazite molim vas, sitni politički ili ne znam kakvi interesi ili ovo da ne bi slučajno netko nešto rekao vidi ono prevalit preko ustima ili bolje da nas nema u sabornici, neću onda ni doć glasat ni ništa samo da ne bi glaso nešto što svi vidimo da je dobro, al eto ćemo time dat za pravo možda nekome, nećete nikom dat za pravo za ovo što je tu, samo se radi ono što je možda nije ni trebalo biti u startu il samo se pomaže i radi jedan mali korak možda, ne prevelik, ali s ovim zapravo želimo potaknut da se i ostala ministarstva uključe i da se krene u ozbiljnije rasterećenje parafiskalnih nameta jel izlika ne rade ni drugi, pa nećemo onda ni ovo, ne može stajati. Zahvaljujem.
Hvala, sada će nam u ime predlagača govoriti poštovani državni tajnik u Ministarstvu graditeljstva i prostornog uređenja Željko Uhlir.
Hvala lijepo. Pa eto, javio sam se za riječ nakon ovih izlaganja klubova zato što sam primijetio da oni koji su uglavnom prigovarali ovakvim zakonskim rješenjima su povokacija arhitekti i s te strane me iznenadilo da ili nisu dobro čitali zakon ili nisu imali vremena ili nisu razumjeli, ali to onda je još gore ako nisu razumjeli s obzirom pogotovo što je bivša ministrica iskazala potpunosti retoriku naših komora koji naravno da imaju interesa 10 milijuna kuna da se protive ovakvim zakonskim rješenjima kojim je ona omogućila tada i bilo bi interesantno čuti koji su tada bili razlozi uopće da se ovih 5000 ljudi prisilom uvede u komore i da plaćaju namete kada gđa. Taritaš navodi primjer iz Genove i mosta koji se srušio, a svi znamo barem koji se bavimo tom strukom, da ta istraga još uvijek traje i da je usmjerena prema koncesionaru odnosno prema autostradi, a ne prema izvođaču radova, niti prema šefu gradilišta, znači potpuno neargumentirana rasprava. Tu istu argumentaciju koristi i komora, 2000 ljudi potpisalo naknadnu peticiju koji se nisu uključivali u javnu raspravu, da jesu, ali pitanje je na što su se oni javljali i ministarstvo je reagiralo i tražilo od komore da skine pamflet koje je stavilo na svoje stranice sa netočnim podacima. Dakle, u nastavku opet treba podsjetiti tko su sudionici u gradnji prema Zakonu o gradnji, kolega Babić ne zna vjerojatno da šef gradilišta nije sudionik u gradnji prema Zakonu o gradnji, to je tvrtka, izvođač radova. Kolega Grgić, dalje članarine sam kaže da su 1.800,00 kn godišnje, Mrak-Taritaš se pita dal su 800,00 ili su 1.000,00 kolega je demantira 1.800,00. Visoki troškovi osiguranja koji bi mogli nastati za osobe koje izađu iz komore po svojoj slobodnoj volji, dakle ako oni pronađu interes da ne budu članovi komore, onda očito će staviti u ravnotežu ono što im komora daje i ono što bi oni morali sami platiti, ali iz onih ranijih stavova da šefovi gradilišta odnosno inženjeri građenja i voditelji radova nisu sudionici u gradnji, nema niti potrebe da budu osigurani zato što njihovu odgovornost preuzima tvrtka koja izvodi radove i potpisuje ugovore. Što se tiče troškova osiguranja pojedinačnih, a ne grupnih članskih, također je upitno i to smo na odboru raspravili, što takvo osiguranje pojedincu nudi, vidili smo ugovore po kojima osiguravajuća društva ne osiguravaju članove komora ako ne rade po projektima, ako ne rade po zakonu, ako ne rade po pravilima struke, pa onda od čega ih oni osiguravaju tako povoljnom osiguranju? Stegovno kažnjeni ako su članovi, a što ako nisu? Pa to je ono upravo što komore ne rade. Da li itko zna, dal je iko čuo, pogotovo kolege koji su iz struke, da je nekome ikad u ovih 20.g. uzeta licenca? Dakle, nema stegovnog kažnjavanja od strane komore. Solidarna odgovornost problematizirana, a ona je riješena kroz druge zakone i to je također bilo objašnjeno već u raspravi, dakle Zakon o poslovima i djelatnostima, čl. 22. st. 3. je novi dodan, pa pogledajte i st. 3. koji je ukinut u ovom zakonu, a u Zakonu o gradnji čl. 55. je detaljno razrađen. Hvala lijepo.
Imamo dvije replike, prva je poštovanog zastupnika Vladimira Bileka.
Poštovani državni tajniče. Evo rekli ste i sami da je na odboru bilo riječi vezano za osiguranje, odnosno plaćanje osigurana različito ako ide samostalno ili ako ide… Recite mi samo, da li ste radili uopće simulaciju, koje je razlika odnosno ponuda osiguravajućih društava ukoliko su članovi znači članovi komora ili ukoliko će samo biti upisniku? Hvala lijepo.
Poštovani državni tajnik.
Hvala lijepo. Raspitali smo se kolika su osiguranja i naravno da su osiguranja, ako se rade na tisuće povoljnija. Ali je samo pitanje, od tih tisuća koliko je ugovoreno, što ona sadrže, maloprije sam rekao da ne sadrže ništa, pa taman da koštaju 1 kn, ako vas ne pokrivaju, to je potpuno bespredmetno.
Sljedeća replika je poštovanog zastupnika Milorada Batinića.
Hvala potpredsjedniče. Državni tajniče. Očito je novac taj koji je sporan. Netko će ostati bez novca, netko očekuje da će nešto profitirati od toga, međutim, gledajući s pozicije investitora, mene ne zanima tko je voditelj gradilišta, voditelj rada. Mene zanima tvrtka, pravna osoba i fizička osoba s kojom se sklapa ugovor. Zanima me nadzorni inženjer i ukoliko je projekt te vrijednosti, sam angažiram voditelja projekta. Tko će voditi gradilište, radove, pa što to mene briga. Ali je izuzetno važno da poslodavac, tvrtka, vodi o tome brigu jer ona snosi odgovornost. Ukoliko nešto nije napravljeno i ako je njoj u interesu i procjeni da mora biti taj član komore, pa neka mu plati, neka ga učlani.
Poštovani državni tajnik.
Hvala lijepa na ovim riječima. Naravno, o tome se radi, dakle, radi se o ocjeni oportuniteta samih inženjera, da li će oni biti članovi komore ili neće. Ako im članstvo u komori ništa ne pruža, onda zašto bi oni bili članovi komore. Ako im pruža zaštitu, ako im pruža kvalitetu usluge da oni na tržištu budu konkurentni, oni će i dalje biti članovi komore. Ali trenutno je situacija takva da naprosto nema razlike.
Hvala vam lijepa. Prelazimo na pojedinačnu raspravu i prva će biti poštovanog zastupnika Nike Grgića.
Hvala g. potpredsjedniče. Ma hajmo se maknuti iz struke jer ovo je izuzetno usko specijalizirano područje pa doći na našu lokalnu u nivo lokalne uprave iz koje dolazim i nama najveći problem predstavljaju javne nabave. Gdje je vrlo često angažiramo vrhunske konzultante kako bi nam ta javna nabava prošla što kvalitetnije, što bezbolnije. Ti ljudi koji vode tu priču, zaista gledaju, ne svaku riječ već svaki zarez. Ti ljudi koji kontroliraju stručnost su administratori, koji su u principu bili ljudi koji vode priču na način da su obično druge struke nego građevinske struke, da su to pravnici, da su to ekonomisti. Da su to ljudi koji su educirani i mahom SSS, ali oni su dobro kontrolirali do sada i vjerujem i ubuduće, stručnost ljudi jer ako dođe do krive procjene, vama veliki taj natječaj pada. Znate što to znači, još sljedećih 6 mjeseci ne možete pokrenuti određene investicije to je prvo, a drugo, i ako dobivate određena sufinanciranja iz fondova države, ministarstva i svega ostalog, onda imate problem da će se to prolongirati na daljnji period i da li ćete dobiti taj novac, postaje upitan. Zbog toga, kažem da je nama jako jako važno upravo taj javni natječaj i javna nabava. Međutim, dolazimo do jedne činjenice da ćemo upravo zbog toga, ovdje smo imali komoru jednu koja je provjeravala stručnost, koja je provjeravala diplome, koja je provjeravala radni staž, koja je provjeravala stručni ispit, sve je to arhivirano kod njih, pa čak i kažnjavanje, da li je čovjek kažnjen, nije kažnjen itd. I na osnovu toga ljudi koji su kontrolirali kvalitetu stručnosti ljudi osoba koji su napisani da predstavljaju jednu tvrtku koja je dobila taj natječaj, oni su vrlo jednostavno dobivali ovakvu potvrdu, evo. Da je čovjek član komora, da ima te i te škole, da nije kažnjavan i ljudi koji su u administraciji, oni su to samo stavili, stavili su križić i idemo dalje. Što će se sad dogoditi? Kako će ti ljudi kontrolirati stručnost voditelja građenja, voditelja radova, pogotovo ako ti ljudi dolaze iz inozemstva, iz EU? Na koji način? To je pitanje, evo. I onda onaj, ona početna stavka u, koji je moment glavni moment cijelog ovog zakona i koji su u javnoj raspravi svagdje kao promiče kao odgovor ministarstva je sklad sa mjerama iz akcijskog plana za administrativno rasterećenje gospodarstva 2019. g. To je problem. Možda ne bude ništa, možda bude odlično, ali vjerujte mi javna nabava će pokazati stvarne rezultate toga. Ne ulazimo da li oni moraju biti članovi komore ili ne, ali ovaj dokument je jedinstven, pravni, vi to provjerite vrlo brzo, jednim telefonskim pozivom ili jednim klikom na web stranicu, a snop papira koji ćemo dobivati, ja vjerujem da će nastati problem. Evo. Hvala lijepo.
Hvala. Sljedeća pojedinačna rasprava je poštovanog zastupnika Stjepana Čuraja.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče. Dakle, vrlo hajmo reći jedna kratka sublimacija stvari koje nisam možda još spomenuo. Naime, i u replici sam rekao kako je ovo početak ili zapravo nešto što smo donijeli ja mislim, 3. siječnja ova Vlada kao program, paket reformi, rasterećenja gospodarstva i ukidanja parafiskalnih nameta i ovo je prvi od tih. To smo poslali u sklopu priprema za euro, odnosno ispunjavanja određenih uvjeta europskog tečajnog mehanizmu i nadam se da ćemo na jesen dobiti i druge prijedloge za ostala rasterećenja kako bi ispunili plan. Plan koji mi više puta smo najavljivali da barem što se tiče ministarstava, obrazovanja i graditeljstva se ispunjava ili, ako govorimo o povlačenju sredstava je i veći od onoga planiranog. I to je nešto što sigurno mi dugujemo našim građanima, dugujemo im isporučiti rezultat, dugujemo im da oni osjete rasterećenje, a ne da im mi govorimo i tad ćemo onda znati da smo napravili dobar posao i sigurno je ovo jedan mali dio, ali bitan dio u tom segmentu. Jedan kotačić koji sigurno tih 5,5 tisuća ljudi će osjetiti, te tvrtke će osjetiti. Manje ili više, moći će upravo iskoristiti ta sredstva ukoliko se odluče ne uplaćivati za svoje radnike povećavanjem određenih ili davanja radniku ili uvjeta rada ili svega onoga što na tržište bude zahtijevalo. I to je zapravo sva, sav smisao ovakvih stvari, da sve ono što nije prijeko potrebno, sve ono što nam je sama sebi svrha, a nažalost smo tu majstori kad govorimo o Hrvatskoj u izmišljanju određene i tople vode, kako bi narod rekao, ali i određenih propisa koji na kraju se dupliraju, kumuliraju, jedno tijelo te šalje kod drugoga za istu stvar, uvijek fali jedan papir, itd. i mislim da smo na dobrom putu kad gledamo i određene zakonske izmjene koje su bile da jednostavno jednom više za svagda prestanemo biti takva država-slučaj u kojem će se uvijek tražiti jedan papir i uvijek će se morati nešto plaćati jer zamislite, ukinemo biljege, ali preko sustava e-građani, tamo se ne može priznati biljeg, pa onda ipak ga moramo nekako kupiti ili tako dalje, itd. Dakle, za stvari koje jedno tijelo bi apsolutno trebalo imati sve određene podatke i to je smisao ovoga ukidanja rasterećenja, ove sve razloge zašto ne, ja ne mogu prihvatiti, nisam čuo nijedan opravdani razlog što se tiče konkretno ovoga nameta i nadam se da će se do drugog čitanja ipak eventualno da je nešto loše ili da se želi bolje, ja bih ovdje čuo prijedloge, konstruktivne, kako ne ta rečenica, možda neka druga, ne tako, možda nešto u prijelaznim odredbama, nismo to uopće čuli. Nijedan konstruktivni prijedlog. Nego samo vi niste tada nešto nama, neki su bili protiv, ne znam je li netko ima i dalje neke možda osobne interese ili neke honorare ili ne znam što, ali ja nisam čuo nijedan konstruktivan prijedlog osim toga da to ne treba zato što svega onoga što sam ranije naveo. Vidjet ćemo na drugom čitanju hoće li biti možda amandmana, ali ja kad bude predlagatelj radio izvješće za drugo čitanje, ne znam što će staviti u onu rubriku prijedloga zastupnika iz prvog čitanja vezano za samo jednu jedinstvenu stvar, oslobađanja obveze od nameta. Je li netko rekao manje, 50%, uvjetno, bilo kakav smisleni prijedlog koji se vrijedi razmisliti? Nije. Nije. Nego eto to bi trebalo valjda ostati, zbog ne znam kojih razloga. Ovi svi razlozi meni ne stoje. A vrlo je stvar jednostavna, prema Zakonu o gradnji, oni nisu odgovorni. Što se tiče osiguranja, oni uvijek mogu ugovoriti te police. Da li će oni biti manje, veće, da li će se isplatiti, pa ljudi će vidjeti, sami će se izračunati. Nitko nije blesav. Naš narod nije blesav. Ono što vrijedi, uzet će. To kao da sada govorimo da imamo situaciju da nam je obvezno dopunsko osiguranje pa mi ga želimo liberalizirati i reći ne treba, onda će netko doći i reći ne, ne, ne može, pa to štiti ljude, ne znam šta. Svako vidi na svom primjeru je li mu nešto treba, je li mu vrijedi ili ne vrijedi. I to je smisao, znači pravo pojedinca da donosi odluke i to je ono što mi ovdje štitimo, to su osnovna, pa možemo reći, liberalna načela, zato se čudim zbilja zašto se to na takav način i percipira, barem od strane liberalnih kolega jer ne mogu vjerovati da danas kad svi govorimo, trebaju manji porezi, manje naknade, svega, nešto branimo što nema direktnu, hajmo reći onu poveznicu pa kad kažemo, treba nam to zbog pružanja javne zaštite, zdravstva, policajaca, vatrogasaca, bilo kojih drugih sustava, ne možemo tako nešto raditi jer se to financira, znamo gdje ti novci idu. Mi ovdje ne znamo gdje ti novci idu, ja sam negdje čuo da čak imaju u toj komori, ne znam, 10 milijuna kuna na računu, da oni ne znaju što će s tim novcima i onda sad kad ... [[Govornik se ne razumije.]] imamo neku raspravu, ne znam zbog čega. Zato mislim da je ovo nešto što je trebalo biti opće prihvaćeno. Očekivao sam da manje-više rasprava da ide u tom smjeru i ovo me dosta neugodno iznenadilo, ali dobro. Do drugog čitanja nadam se da će i uvidjeti i donijeti se neki možda i konstruktivni prijedlog. Zahvaljujem.
Hvala. Imamo dvije replike. Prva je poštovane zastupnice Bernarde Topolko.
Zahvaljujem. Poštovani kolega. Ja imam dojam da glavni problem u ovim prijedlozima zakona za oporbu je otvaranje tržišta odnosno prilagođavanje tržištu EU, gdje njihovi projektanti i njihovi arhitekti mogu doći na naše područje. Iz onog što se dalo iščitati i po odboru i iz ovih rasprava, očito je to glavni problem. Konkurencija na našem području, a ne razmišljamo o tome da naši ljudi rade vani i to da dosta naših tvrtki građevinskih tvrtki radi vani i da im se vani omogućuje posao. Zahvaljujem.
Poštovani zastupnik Čuraj.
Da, moguće jer ovo zbilja povećava konkurentnost i naših samih građevinaraca, sigurno što se tiče cijene. Pa ali ja nažalost, mislim da je smisao zašto je oporba protiv zato što je to od strane možda pozicije, ali ono što je još više, što sam rekao, zato što je to od strane HNS-a pa ne dao Bog da nešto podržimo što dolazi ovdje na prijedlog od strane HNS-a, onda ćemo dati im možda njima za pravo, zamislite, da su spasili državu samo ne od novih izbora i svega onoga, nego još i nešto dobro rade pa ne smijemo to nikako pa makar i za najveću gluposti bili protiv. Zahvaljujem. ... [[Govornik se ne razumije.]] dobroj stvari.
Sljedeća replika je poštovane zastupnice Nade Turine-Đurić.
Poštovani kolega. Ja ću se osvrnuti samo na onaj dio gdje ste se u svojoj raspravi osvrnuli na liberalne stavove stranke čiji sam ja sada član i da vam nije jasno da liberalna stranka može zastupati takve stavove. Smisao liberalizma nije u tome da svak može što hoće i kad mu se hoće, a pogotovo u odnosu na institucije koje su, evo u ovom slučaju komore koje su u određenom smislu značajne bile uz duži period pogotovo za struke o kojima je ovdje riječ i malo je čudno da upravo odbori koji su matični ili zainteresirani odbori nisu dali punu podršku ovim zakonima ili nemate podršku svojih koalicijskih partnera za donošenje zakona, nešto se ovdje dogodili. Naime, vrlo je čudno da odbori ne daju podrške, podršku predloženim zakona. Hvala lijepo.
Poštovani zastupnik Ćuraj.
Zahvaljujem. Evo ja ću zapamtiti ovu vašu argumentaciju kada bude to bilo ovaj …/nerazumljivo/… dakle, da ne može baš svatko raditi što hoće i kad god hoće. A ja onda bi želio ovdje javno i prekoriti kolege iz HDZ-a koji nisu došli na odbor jer zbog vas s obzirom da niste podržali GLAS neće podržati, jer oni prate šta vi radite i svesrdno podržavaju šta kolege iz HDZ-a rade, jer da su bili prisutni na sjednici vjerojatno bi onda bila i većina pa bi samim tim imali i potporu sada kolega iz GLAS-a jer oni se tu mjere po vama, a ne po onome što je sami, sama stvari i onome o čemu se raspravlja. Dakle, upravo sam namjerno to rekao jer kada nešto govorite cijelo vrijeme proklamirate, a onda zbog nekih možda pojedinačnih partikularnih interesa to niste dosljedni, a drugima vrlo volite reći kako neko se pozicionira to je smisao svega. Dakle, nekad ne možemo i uvijek pratiti sva načela, ali ovdje je sigurno bila prilika da smo mogli.
Slijedeća pojedinačna rasprava biti će poštovanog zastupnika Milorada Batinića.
Hvala potpredsjedniče. Kolegice i kolege, naime slušajući raspravu ispada da se ovim zakonom ukidaju komore, koje tangiraju građevinarstvo i od prostornog i arhitekata i građevinara itd., to naprosto nije tako. Naime, pokušat ću sagledati ovu raspravu i ove izmjene zakona s pozicije investitora. S lokalne razine kao gradonačelnik potpisao sam niz ugovora, niz ugovora me još čeka, niz situacija ovjerio i gledam i nigdje u tom ni jednom dokumentu ne piše da je odgovorna osoba voditelj gradilišta, voditelj radova, njega nema. Potpisuje se ugovor sa tvrtkom, sa fizičkom osobom, sa pravnom osobom. Znači investitor, izvođač, voditelj radova je negdje između. Čija je on odgovornost? Čitajući primjedbe iz HUP-a što me čudi, ali i tu se vidi njihov interes, kaže odgovornost ovlaštenih voditelja građenja i ovlaštenih voditelja radova bit će riješena na najpovoljniji financijski način ako su članovi komore. Mene kao investitora, pa što to mene briga. Znači, javna nabava kolega, javna nabava to što vi govorite to nema veze to nema potrebe u javnoj nabavi. Znači, nabava se sklapa sa tvrtkom, sa fizičkom osobom, njegove reference se mogu i moraju propisat kroz javnu nabavu međutim to nije odgovornost izvršenja poslova. Znači, postoji drugi list koji govori o referencama tvrtke s kojoj se sklapa, neovisno tko je voditelj radova, voditelj gradilišta, to nema veze. E sada, osiguranje od profesionalne odgovornosti znači mogu zaključiti da tvrtka koja ima voditelja gradilišta želi sebe ekskulpirati ili osigurati od profesionalne odgovornosti ili neodgovornosti svojeg zaposlenika voditelja radova ili radilišta. Pa meni ko investitoru doslovno, moram kazat što me briga, to je tvoj posao, tvoja odgovornost, tvoj problem koji iskazuješ temelje ponuđene cijene. Velim ovim se zakonom ne ukida niti komora, niti članstvo ono je dobrovoljno i prvo kad sam pročitao dopis HUP-a onda poslije mi je postalo jasno. Gospodo vlasnici tvrtki, fizičke osobe, građevinari ako ocijenite, procijenite da vam više koristi članstvo u komori platite svojim zaposlenicima voditeljima radova ili gradilišta ili kako već, platite im članstvo, platite im vi osiguranje jer činjenica je da određene tvrtke ili fizičke osobe nisu to plaćale svojim zaposlenicima, nego su na njih prebacivale odgovornost, a nije odgovornost na njima. Prvo i osnovno, znači projektna dokumentacija da lij je od idejnog, glavnog projekta, izvedbenog projekta, znači to je odgovornost projektanta. Nadzor kao investitor biram nadzor, tu je i njegova odgovornost. Voditelj gradilišta bi trebao snositi odgovornost, pa zašto, kroz projekt, kroz izvedbeni projekt točno mu piše od marke betona, od težine odnosno debljine željeza armature bla, bla, bla, sve. On samo treba pročitat, iščitat i to tako napraviti. Ovo što je kolegica Bernarda što ste spomenuli, da točno, točno. Činjenica je da je Hrvatska ima preko 300 reguliranih profesija, prosjek standard EU oko 200. Očito da smo prenormirani, pa ne očito nego toga smo svjesni. Vrlo interesantna jedna rečenica, sektor graditeljstva bi opteretilo dodatnim troškovima poslovanja što bi umanjilo njihovu konkurentnost. Pa ja mogu tvrditi, imamo i dokaze unatrag dvije godine, 1,5 do 2 troškovi građenja u RH, da li se radi o niskogradnji, da li se radi o visoko gradnji, znate koliko, od 40 do 60% cijene su otišle gore, 40 do 60. Činjenica je da su cijene prije bile podcijenjene, da su radili na razini rentabilnosti, isplativosti, ali ovo je svakako previše. I znam da je određene sirovine pogotovo u cestogradnji da su porasle. Možemo razumjeti, povećali smo plaće. Kad se pogleda struktura, struktura kad se pogleda troškovnika učešće rada pa da je 50% pa niste radnicima povećali 20, 30 ili 40% koliko je ukupna cijena, ja razumijem da treba ostvarit dobit, treba investirati u obnovu opreme itd., ali ipak ajmo bit realni, ajmo bit objektivni a konkurencija je uvijek dobrodošla. Pa čudi me, Europa to nema to što imamo mi. Pa nisam primijetio da ima u Europi velikih problemi sa tome što njihovi voditelji gradilišta njihovih tvrtki nisu članovi komore ili možda jesu da je to toliko upitno i toliko važno. U Hrvatskoj to bolje financijaši znaju, mislim da je negdje preko 340, 350 tzv. parafiskalnih nameta. 340, 350. Pa mislim da svaki ovakav potez gdje je djelomično rasterećenje a to faktički je rasterećenje, da je više nego hvalevrijedan i trebalo bi ga dočekati širokih ruku i pohvaliti međutim očito da po onoj narodnoj „prati trag novca i sve će ti bit jasno odakle vjetar puše“. Piše također, stručnost i kvaliteta ovlaštenih voditelja, ... [[Govornik se ne razumije.]] ovdje ovlaštenih voditelja radova. Pa to su mahom diplomirani inženjeri građevine ili inženjeri građevine koji su stekli svoje znanje diplomom, radnim iskustvom, stručnim ispitom, znači dokazali su se u poslu. Ja znam da komore rade i određene edukacije, dodatna usavršavanja, ... [[Govornik se ne razumije.]] svatko tko želi radit na sebi a interes je cjeloživotno učenje, ako vidi osobni interes da će se uključiti. Mislim da je previše buke oko toga, činjenica je da i 2015. mi smo predložili taj zakon ali do 2015. tog zakona nije, nije bilo obaveznog članstva, nisam primijetio da je tada bilo nekih problema o kojima se sada govori, da će biti, da će nastati u građevinarstvu itd. Ispravljamo pogrešku jer očito su interesni lobiji bili jači, nismo dobro gledali, nismo dobro slušali pa evo, sad je nastojimo ispraviti ono što smo pogriješili, nadam se da neće biti kasno ali upravo suprotno velim da mislim daj e to više, da je to korak naprijed. I naravno, HNS će i ubuduće i u svojim resorima a jednako tako i resorima koje ne vodi, predlagati porezna rasterećenja jer velim, preko 350, 360 parafiskalnih nameta, naravno neki imaju svrhu, ali velika većina mislim da bi se mogla ukinuti, rasteretiti građane, rasteretiti gospodarstvo, hvala.
Imamo tri replike, prva je poštovanog zastupnika Vladimira Bileka, izvolite.
Hvala lijepo g. potpredsjedniče. Poštovani kolega Batinić, pa drago mi je da se priznaje da se napravila pogreška i da se pogreška sada ispravlja, to mi je izuzetno drago, smanjenje svakih parafiskalnih namete pogotovo u gospodarstvu, graditeljstvu je stvarno dobrodošlo i to što smo svi ovdje danas zaključili da su oni koji sudjeluju ovdje prije svega u odgovornosti a znači kad imamo investitora, prvenstveno projektant, nadzorni inženjer koji onda je izabran i sami izvođač. Međutim, u većini slučajeva na gradilištu se direktno kontaktira ili većinom slučajeva i nadzor i investitor kontaktira voditelja gradilišta jer većinom samog izvođača ili njihovih nositelja firmi koji potpisuju ugovore nema, a je jedina stvar u kojoj se ne slažemo je da nema odgovornosti voditelja gradilišta jer izuzetno je velika njihova odgovornost iako možda ne direktno prema investitoru nego indirektno preko samog izvođača, hvala.
Odgovor poštovanog zastupnika Batinića.
Hvala. Pa kolega Bilek, da, i kazao sam u raspravi i ponovit ću ono što mislim da mi iskustvo govori, znači kao investitor sklapate ugovor sa fizičkom osobom, sa pravnom osobom i kao investitor vi ne komunicirate, ne kontaktirate sa voditeljem radova ili gradilišta, tu je nadzorni inženjer. Ovisno je o iznosu i veličini projekta, vi ćete ukoliko smatrate ili ukoliko slušate struku a struka će vam preporučit, uzmite si voditelja projekta koji u vaše ime, za vaš račun kontrolira i vrši vaš interni nadzor pored nadzornog inženjera ali to je velim, pitanje veličine projekta.
Slijedeća replika je poštovanog zastupnika Vinka Grgića.
Hvala lijepo. Kolega Batinić, potpuno ste u pravu da voditelji gradilišta i voditelji radova nemaju nikakve veze sa javnom nabavom apsolutno. Ali ja ne govorim o tome, ja govorim o činjenici da često puta imamo veliko, vi to dobro znate, vidim da jako dobro baratate strukom jer često puta javljaju nam se na javnu nabavu tvrtke koje su loše, koje imaju kooperante i upitan je rezultat njihovog rada. Zbog toga mi vrlo često stavljamo uvjete različite, voditelje različitih struka kao uvjet da se dobiju ti poslovi i onda dolazimo na kontrolu onoga što sam već pričao, ali razumjeli ste.
Odgovor poštovanog zastupnika Batinića.
Hvala. Kolega Grgić, da, svi se mi suočavamo i sa takvim situacijama, međutim, velim uvijek kad se kroz javnu nabavu koliko god je fleksibilna i novim zakonom je moguće propisati dosta stvari, međutim tada morate sami ugradit osigurač da tako kažem i angažirati voditelja projekta koji za ... [[Govornik se ne razumije.]] to naravno i sami znate. Činjenica je da je neki puta cjenovno gledajući voditelj, cijena voditelja projekta i ukupne investicije možda i nesrazmjerna ali i to je točno međutim ugovor velim, investitor, pravna osoba, zna se i Zakon o građenju, minimalno 2 g. ovo, za kvalitetu radova ne znam dal' je 10 ili koliko već, da ne bi sad nešto pogriješio, znači osigurače, imate pravnu osobu i osnovu i potraživati ukoliko bude i šteta.
Slijedeća je poštovanog zastupnika Davora Lončara.
Hvala potpredsjedniče. Kolega Batinić, slažem se u velikoj mjeri sa vašim izlaganjem ali sad da vas zamolim i upitam jedno pitanje. Što mislite da projektant koji je projektirao prvi projekt, izvedbeni glavni itd. i preuzme i odgovornost na građevini, drugo da preuzme stručnost na građevini i kontrolu građevine. Zašto to pričam? U praksi se događa sasvim suprotno. Ukoliko se potpiše ugovor između izvoditelja i nadzora dolazi do kontradiktornosti između projektanta i nadzora. Evo zbog toga vas to pitam.
Poštovani zastupnik Batinić.
Da budem iskren, kolega Lončar možda nisam dobro razumio. Vi ste spomenuli znači projektant, voditelj projekta ili kako već, međutim činjenica je da određene, u praksi ne funkcionira, znači nisu kompatibilne određene uloge kroz vođenje u čitavom projektu. Ako imate projektanta koji projektira logika je, možda i nije ali dozvoljeno je da on vrši projekt, projektantski nadzor. Druga stvar je, nadzor građenja, je druga stvar a treća stvar je voditelj projekta kojeg vi osobno angažirate da kontrolira sve. Jer voditelja projekta ukoliko se radi o velikom projektu, na pamet ću reći nekih 10, 20, 30, 100 milijuna kuna, interes je da ga se tijekom izrade idejnog projekta, da ga se angažira u startu i da vodi kroz glavni projekt, praktički da štiti vaš interes u tom projektu.
Hvala lijepa. Sada će završno u ime Kluba zastupnika SDP-a govoriti poštovani zastupnik Vinko Grgić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Ma evo ja bih na kraju ove priče jednostavno pokušao maknuti ovu političku komponentu iz ove rasprave koliko mogu jer je riječ o zaista o stručnom zakonu isključivo specijaliziranom za inženjere, arhitekte, građevinare itd.. Tako da mi možemo doći do određenih, neću reći prepucavanja i nadmudrivanja ovdje koji su vjerojatno plod bivših političkih ožiljaka, ali ne bi o tome već bi jednostavno stavio se na stranu struke i osluškivao kako i šta će struka reći na to i onda postavio svoje, prvo stručno a kasnije političko stajalište vezano za ovaj zakon. Ako gledamo, ako pričamo o struci, onda je to komora, onda je to komora koja je nekada bila jedinstvena, osnovana '98., 2008. ili 10 godina kasnije rasformirana u komore arhitekata, građevinara, inženjera elektrotehnike, strojara, geodeta itd., sada i urbanista, odnosno urbanista arhitekata krajobraza što pozdravljamo. Međutim, kad pogledamo materijale koji su prethodili ovome prijedlogu zakona, kad vidimo njihovu javnu raspravu onda shvatimo da je velika diskrepancija između predlagatelja i njih, što je problem. Što mi onda možemo kasnije kao u ovom trenutku pretočiti u politički problem što je vrlo jednostavno. Ajmo kažem oslušati struku i ajmo inzistirati, zamoliti, prvo zamoliti a kasnije inzistirati da stajalište jednih i drugih da se približe na neki način. I onda ako se približe, ako zaista to bude blisko, možda razlika u riječi ili u zarezu, što može nekad biti jako bitno onda možemo ga podržati, bez problema, struka to može reći. Međutim, u ovom trenutku ja moram konstatirati da to nije dobro. Iz javne rasprave i s time ću zaključiti, ja ću vam pročitati samo ili ću citirati samo nekoliko komora koji su se izjasnili, Hrvatska komora inženjera građevinarstva protiv, kaže, protivi se brisanju odredaba kojima su propisana prava i obveze ovlaštenih voditelja građenja i ovlaštenih voditelja radova. Hrvatska komora inženjera elektrotehnike protivi se brisanju odredaba kojima su propisana prava i obveze ovlaštenih voditelja građenja i ovlaštenih voditelja radova itd.. Hrvatska komora arhitekata protivi se odredbama uz napomenu da bi moglo doći do snižavanja kvalitete sudionika gradnje, otežane primjene u usklađivanju sa ostalim propisima trenutna i dugoročna štetnost za investicijsko okruženje. Hrvatska komora inženjera strojarstva također se protivi a Hrvatski savez građevinskih inženjera govori da je potreba da se ostavi postojeća zakonska obveza voditelja gradilišta i voditelja radova. Ja mislim da je dovoljno. I zbog toga s ovog mjesta još jednom apeliram na predlagatelja ovog zakona i na komoru da si približe svoje stajalište. Hvala lijepa.
Hvala. Sad će u ime predlagatelja govoriti poštovani državni tajnik u Ministarstvu graditeljstva i prostornog uređenja Željko Uhlir, izvolite.
Hvala lijepo. Prvo bih se zahvalio svim sudionicima ove rasprave. Upravo zato rasprava i služi da se neke stvari još dodatno raspre u zadnji čak, makar ovo smo u prvom čitanju pa će biti vremena još između. Međutim, moram nažalost konstatirati opet od strane predstavnika struke i uvaženih kolega koji su ... [[Govornik se ne razumije.]] arhitekti da ne dolaze argumenti. Zastupa se uporno stanovište komora a komore su ovdje interesne odnosno pogođene strane reformama. Ako nekome ukinete 10 milijuna kuna on će se buniti i boriti svim sredstvima. To treba prihvatiti jer drugih argumenata naprosto nema. HUP npr. spomenuo se danas HUP je dao dva oprečna mišljenja, jedan 29.5. a jedan 6.6. potpuno oprečna mišljenja, jednom su za ove zakone a drugi puta su protiv, u međuvremenu su komore lobirale pa su protiv. Kada se govori o referencama, reference iz komore sigurno nisu potvrde i komadić papira, reference su kvaliteta izvedenih radova a o tome nema niti riječi na tom komadu papira. Dakle netko je mogao imati bezbroj radova iza sebe a sve se srušilo, sve se pokvarilo, to iz tog papira nitko neće vidjeti. Dakle samo argumenti posebno kada inženjeri razgovaraju traže se argumenti i argumentirana rasprava. Argumenta nije bilo danas, argumenata nije bilo u javnoj raspravi i stanovišta, odnosno ona što komore ističu kao da su njihovi argumenti su zapravo neodrživi u potpunosti i ono što se naglašavalo i upozoravalo komore da oni imaju inženjerske kodekse i da treba pripaziti zapravo kako komore iznose svoje viđenje situacije, ako iznose podatke koji nisu istiniti. I danas sam spomenuo ovdje u ovoj dvorani da je Ministarstvo graditeljstva i prostornog uređenja moralo intervenirati na neistinite podatke koje su komore slale svojem članstvu i tako ih zavele u, u ovoga anketi. Dakle, ova reformska mjera je pažljivo odabrana, nije ishitrena niti u jednom trenutku i potpunosti je utemeljena, nema, do danas nismo čuli još niti jedan argument koji bi govorio protiv ovih reformskih mjera. Tako da će rezultati smanjenja administrativnog i parafiskalnog nameta u procesu gradnje doprinijeti većoj konkurentnosti društva, većoj konkurentnosti naših građevinara ali i potaknuti komore na intenzivniji profesionalni rad jer će im biti u interesu da ovih 5.000, 5.500 inženjera zadrže u svom članstvu. Za sada oni su prisilom ovdje, prisilom plaćaju doprinose komorama i nema interesa da ovoga se profesionalnije postupa odnosno da se pruža ono što komore moraju pružati, a to je sigurnost za naručitelja, sigurnost za investitora, a ne samo sigurnost za svoga člana. Jer ako komora ne radi dvosmjerni posao, ako komora samo štiti svoga člana, a ne štiti naručitelja onda ona svjesno smanjuje ulogu svoju i čast i ono što treba biti odgovornost na komorama i njihovim članovima. Da li je razlika danas biti članom komore ili ne samo u tome što imaš pečat i iskaznicu ili to bi trebalo biti nešto drugo, da li to znači taj koji je član komore on ima veću odgovornost i veći ugled u svome društvu. E tome trebamo svi težiti. Dakle, da oni članovi komore koji stvarno budu imali veći ugled u svome društvu tada imaju razloga da budu članovi, a ne zato što ih je natjerao neki zakon. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Time zaključujem raspravu o ove dvije objedinjene točke, a o njima ćemo glasovati kad se steknu uvjeti.
Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o poslovima i djelatnostima prostornog uređenja i gradnje, prvo čitanje, P.Z.E. broj 659. Predlagatelj je Vlada RH, rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu Odbora za zakonodavstvo dajem na glasovanje slijedeći zaključak. Prvo, prihvaća se prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o poslovima i djelatnostima prostornog uređenja i gradnje i drugo, sve primjedbe i prijedlozi dostavit će se predlagatelju da iz razmotri prilikom utvrđivanja teksta konačnog prijedloga zakona. Molim glasujmo. Utvrđujem da je većinom glasova 72 za, 14 suzdržanih i 24 protiv donijet zaključak kako ga je predložio saborski radni, saborski nadležni odbor.
Sada ćemo preći na slijedeću točku, a to je: - Prijedlog Nacionalnog programa športa 2019. do 2026. Predlagatelj je Vlada RH temeljem Članka 2. Zakona o športu. Raspravu su proveli Odbor za obitelj, mlade i šport. Želi li predstavnik predlagatelja dati dodatno obrazloženje? Da, poštovani zamjenik državne tajnice Središnjeg državnog ureda za šport, Krešimir Šamija. Izvolite.
Poštovane zastupnice i zastupnici Hrvatskoga sabora, pred nama se nalazi prvi strateški akt planiranja nacionalne razine u području športa kojeg nismo nikad imali u sad već skoro 3 desetljeća naše samostalnosti. Na temelju Članka 2. Zakona o športu na prijedlog Vlade RH donosi ga Hrvatski sabor na razdoblje od 8 godina. Nacionalni program športa za razdoblje 2019. – 2026. sveobuhvatni akt o razvoju športa u RH i bit će uporište za izradu strateških dokumenata svih nacionalnih, regionalnih i lokalnih organizacija u športu. S obzirom da je šport multidisciplinarna pojava u izradi ovog dokumenta uključeni su stručnjaci iz raznih područja. Za izradu nacrta Prijedloga Nacionalnog programa športa državna tajnica je imala stručno radno tijelo čiji članovi su bili stručnjaci iz polja kineziologije, ekonomije i prava, a u izradu su bili uključeni i stručnjaci iz drugih povezanih područja kao što su sociologija, medicina, graditeljstvo i turizam. Također, uključeni su i svi relevantni dionici u sustavu športa od lokalnih športskih zajednica do nacionalnih športskih saveza i krovnih športskih udruženja. Tijekom izrade dokumenta održano je 7 radionica diljem Hrvatske, u Zagrebu, Varaždinu, Rijeci, Splitu, Zadru, Osijeku i Bjelovaru. U rad je bilo uključeno 395 športskih djelatnika iz svih županija, 182 su osobno prisustvovali radionicama i svojim pisanim prijedlozima aktivno se uključili u proces izrade ovog dokumenta. Održane su radionice sa svim nacionalnim športskim savezima, za potrebe analize vezane uz rekreacije aktivnosti građana provedeno je istraživanje na reprezentativnom uzorku domaćinstava RH s ciljem prikupljanja podataka o razini i vrsti uključenosti svih članova domaćinstava u različite rekreacijske aktivnosti. Prikupljeni su također i analizirani podaci Ministarstva financija vezani uz proračunska izdvajanja za šport na razini općina, gradova i županija kao izdvajanja iz državnog proračuna. Uz pomoć Hrvatskog Olimpijskog odbora, Nacionalni športski savez, a to je ustanova za obrazovanje iz područja športa prikupljeni su podaci o ukupnoj kvalifikacijskoj strukturi trenera koji se trenutačno nalaze u sustavu športa dok su sva krovna športska udruženja dostavila podatke o svojim članicama i njihovim športskim rezultatima. U razdoblju od 18. siječnja do 18. veljače 2019. godine provedena je javna rasprava sa zainteresiranom javnošću tijekom koje je održano još 11 okruglih stolova s dionicima na lokalnoj, regionalnoj i nacionalnoj razini, a sveukupno je bilo oko 250 sudionika. Implementacijom predviđenih mjera i aktivnosti, a sukladno podnaslovu ovog dokumenta prema zdravoj i aktivnoj naciji ponosnoj na športske uspjehe osigurat ćemo uvjete za ravnomjeran razvoj športa kroz nastavak postizanja vrhunskih športskih rezultata prema kojima se RH ubraja u svjetski vrh u odnosu na broj stanovnika, ali ćemo osigurati bitno veću aktivnost opće populacije jer u tom segmentu prema podacima iz analize ne stojimo dobro u ovom trenutku, a to je i svojevrstan javnozdravstveni problem. Sukladno nedostacima, ali i prilikama hrvatskog športa utvrđenim u analizi stanja vizija dokumenta glasi: Hrvatska je zemlja športa kao načina života svih njenih građana i zemlja prepoznatljiva po postizanju vrhunskih športskih rezultata. Misija dokumenta je transparentno i učinkovito upravljanje sustavom športa kako bi svi dionici kontinuirano stvarali preduvjete za razvoj svih pojavnih organizacijskih oblika športa. Ovaj dokument sadrži 6 općih, 19 posebnih ciljeva koji uključuju 62 mjere i 147 aktivnosti kojima će se u razdoblju od 2019. do 2026. godine omogućiti smanjivanje nedostataka u hrvatskom športu te iskorištavanje pruženih prilika u sva tri organizacijska oblika športa kako i predviđa Zakon o športu odnosno zakonska osnova za ovaj dokument. To je natjecateljski šport, šport u sustavu obrazovanja i športska rekreacija odnosno zdravstveno usmjerene tjelesne aktivnosti. Proračunska izdvajanja središnje države u ove tri godine povećana su za više od 100 miliona kuna odnosno za više od 50% u odnosu na 2016. godinu. Kako bi se navedeni trend nastavio, kako bi se postigli željeni efekti daljnjih ulaganja potrebno je implementirati tri posebna cilja te mjere aktivnosti prvog općeg cilja pod nazivom osigurati preduvjete za razvoj sporta, kojima će se osigurati transparentnije i učinkovitije funkcioniranje sustava kroz usklađivanje programa javnih potreba u športu s nacionalnim programom športa i jasno definiranje javnih potreba u športu, namjenu sredstava, način dodjele te njihovu kontrolu. Uspostavit će se jasni kriteriji vrednovanja programa javnih potreba u športu, kao i kategorizacija športova temeljem kojih će se odrediti športovi od nacionalnog interesa te osigurati ravnomjerna raspodjela sredstava i razvoj svih športova sukladno stvarnim pokazateljima masovnosti, rezultata te drugim pokazateljima relevantnim za svaki sport. Također će se omogućiti stvaranje kvalitetnijih uvjeta za daljnji rad, omasovljenje te postizanje vrhunskih športskih rezultata. Uspostavit će se sustav koordinacije izdvajanja za šport iz različitih javnih izvora, kroz povezivanje različitih tijela javne uprave, koja izdvajaju financija sredstva za šport, kako bi se stvorio učinkoviti racionalni sustav koji će jamčiti optimalno korištenje sredstava. Izradit će se preporuka o minimalnom izdvajanju proračunskih sredstava za financiranje sporta na razini jedinica lokalne i područje odnosno regionalne samouprave. Izraditi će se detaljna analiza poreznog sustava koji ima direktan ili indirektan utjecaj na šport, kako u RH tako i u zemljama EU te će se na temelju dokumenata na primjerima dobre prakse definirati porezne mjere za šport. Ovdje će se voditi briga i o Zakonu o PDV-u, Zakonu u o porezu na dobit, Zakonu o poreznu na dohodak, a i Zakonu o doprinosima. Unatoč prepoznatljivosti hrvatskog športa kao međunarodne vrijednosti, podatak iz analize da je gotovo 70% populacije neaktivne je alarmantan podatak i kao što sam već spomenuo, ozbiljan javno zdravstveni problem. Uz to, premali broj djece uključeno u redovno bavljenje športom kroz obrazovni sustav, a Hrvatska nije iskoristila ni svoje mnogobrojne potencijale za razvoj različitih oblika športskog turizma. Potrebno je implementirati 3 posebna cilja te mjere aktivnosti drugog općeg cilja koji se zove unaprijediti zdravstveno ... [[Govornik se ne razumije.]] tjelesno vježbanje i povećati promocijske vrijednosti športa kojima će se kontinuiranim osiguravanjem sredstava za sufinanciranje športsko rekreativnih aktivnosti na državnoj, pa tako i na lokalnoj razini promicati tjelesna aktivnost i poticanje na redovito bavljenje tjelesnom aktivnošću tijekom života radi poboljšanja zdravlja pojedinca, lokalne zajednice i cijele nacije. Osigurat ćemo obuku djece neplivača kroz projekt Hrvatska pliva u suradnji sa Hrvatskih plivačkim saveznom, čime ćemo smanjiti broj neplivača u RH. Plivanje je jedno od osnovnih ljudskih potreba, ima sveobuhvatan utjecaj na ljudski organizam te smislu športa, športske rekreacije ili rehabilitacije uvelike pridonosi kvaliteti života, a posebno je važan kao prevencija od utapanja. Povećat će se broj prilika za zdravstveno ... [[Govornik se ne razumije.]] tjelesno vježbanje u okviru sustava obrazovanja kroz redovnu nastavu, izvannastavne aktivnosti jer je to najbolji način za omasovljenje športa djece i mladih. Stvorit će se uvjeti za povećanje broja športova u sustavu međurazrednih, međuškolskih natjecanja te će se uključiti učenike koji ne sudjeluju u natjecanjima u aktivnostima školskih sportskih društava sukladno njihovim potrebama i interesima. Omogućit će se naknada za rad kineziolozima za povećani opseg rada u školskih športskih društvima, dodatno će se educirati kineziologe za rad s osoba s invaliditetom, a naročito djecom i učenicima s invaliditetom. Integrirat će se osobe s invaliditetom u sustav školskog i akademskog športa kroz povećanje športskih programa koji im se nude te kroz osiguranje kvalitetnog športskog kadra. Jedan od velikih problema mnogih športaša nakon završetka športske karijere jest prilagodba na drugačiji način života u odnosu na one koji su vodili tijekom karijere, a u fokusu budućeg razvoja športa u Hrvatskoj osigurat ćemo sve preduvjete da bi športaš mogao biti zadovoljan svojim položajem u društvu. Kako bi se to ostvarilo, potrebno je implementirati 4 posebna cilja te mjere aktivnosti trećeg općeg cilja koji se zove unaprijediti skrb o športašima, a kojima će se poticati dual karijera športaša kroz osiguravanje potrebnih uvjeta za školovanje za vrijeme i po završetku športske karijere te će se urediti prava športaša tijekom školovanja. Osigurat će se subvencioniranje školovanja sadašnjih i bivših vrhunskih športaša na visokim učilištima i pohađanje programa obrazovanja odraslih za stjecanje stručnih kvalifikacija za rad u športu te će se skrbiti o zapošljavanju vrhunskih športaša. Osigurat će se stabilan sustav stipendiranja i skrbi tijekom karijere vrhunskih športaša uvođenjem jedinstvene stipendije na državnoj razini za športaše prve i druge kategorije. Osigurat će se podmirivanje obveznih doprinosa za vrhunske športaše prve kategorije. Uvest će se radnopravni status za profesionalne športaše ugovornom odnosu po uzoru na većinu zemalja EU, kao i unaprijediti sustav zdravstvene skrbi za športaše. Osigurat ćemo daljnje uvjete za razvoj športskih talenata i postizanje vrhunskih rezultata kroz financiranje razvojnih programa, priprema i natjecanja vrhunskih športaša. Povećat će se uključenost socijalno osjetljivih skupina u sustav športa sufinanciranjem športskih programa koji uključuju spomenute skupine jer je šport jedan od najboljih načina za socijalnu angažiranost i u inkluzivu svakog pojedinca. ... [[Govornik se ne razumije.]] primjenu znanstvenih spoznaja u športu, izraditi prijedlog nacionalnog modela detekcije športskih talenata. Uz nedovoljno financiranje, nedovoljno zastarjela i loša održavana športska infrastruktura od strane dionika istaknuta je kao jedan od glavnih nedostataka športa u RH, ali poseban problem predstavlja nereguliranost načina vođenja evidencije o športskoj infrastrukturi na svim razinama te je to područje potrebno urediti novim zakonodavnim okvirom. Sukladno Programu Vlade RH za razdoblje 2016.-2020. u prošloj i ovoj godini, Središnji državni ured za šport je sufinancirao obnovu 24 športska objekta od interesa za lokalni šport diljem RH. A mjere iz 4. općeg cilja će omogućiti još sustavnije daljnje ulaganje u športsku infrastrukturu, zbog toga je potrebno implementirati 3 posebna cilja te mjere aktivnosti 4. općeg cilja koji se zove uspostaviti sustavan i racionalan pristup upravljanja državnom športskom infrastrukturom, a kojima ćemo definirati postupak uspostave i uspostaviti mrežu održivih športskih građevina te povezati mreže športskih građevina na lokalnoj razini u jedinstvenu mrežu športskih građevina na razini RH kroz nacionalni informacijski sustav u športu. Propisat će se uvjeti izgradnje, održavanja i sigurnosti na športskim građevinama te propisati standardi i normativi za izgradnju športskih građevina. Utvrdit će se potrebe za novim športskim građevina kao i obnovu i dodatno opremanje postojećih temeljem čega će se nastaviti daljnje ulaganje u športsku infrastrukturu te prilagoditi broj i opremljenost športskih građevina stvarnim potrebama športa, kao i potrebama osoba s invaliditetom na koje ćemo posebno obratiti pažnju. Ulaganje središnje državne infrastrukture na temelju kriterija i mreže športskih građevina omogućit će postupno izjednačavanje dostupnosti sadržaja svoj djeci u RH. Također će se poticati izgradnja nacionalnih športskih centara sukladno potrebama pojedinog športa ili grupe športova. Važan je jedan od ključnih izazova daljnjeg razvoja športa odnosi se na kvalitetu stručnih kadrova u športu. Budući razvoj športa koji se očekuje u RH, nije moguć bez kontinuirano obrazovnih trenera kao i svih ostalih stručnjaka u području športa koji moraju biti u stanju pratiti razvoj koji diktiraju krovne organizacije, multidisciplinaran karakter športa, kao i njegovi ekonomski učinci. Kako bi se mogao realizirati napredak na području stručnih kadrova potrebno je implementirati 3 posebna cilja te mjere aktivnosti 5. općeg cilja, unaprijediti skrb o stručnim kadrovima u športu, kojima ćemo osigurati uvjete za cjeloživotno učenje i usavršavanje stručnog kadra, te prepoznati pravne osobe koje će se brinuti o sustavu licenciranja u športu koji će se uvesti, a koji do današnjeg dana nije postojao u RH, a sve to s ciljem što kvalitetnijeg usavršavanja stručnog kadra za rad u športu kako kroz formalno, tako i kroz neformalno i informalno obrazovanje. Izjednačit ćemo odredbe o stručnim kadrovima za sve športove, istovrsne ustanove i javne isprave kako bi njihovo stjecanje bilo svima dostupno pod jednakim uvjetima. Provest ćemo analizu kojom će se utvrditi stvarne potrebe športa za stručnim kadrovima, te će se sukladno navedenom izraditi nastavni planovi i programi stručnih studija i programi za osposobljavanje kadra koji će svojim ishodima … [[Govornik se ne razumije]] omogućiti veću kvalitetu stručnog rada, izradit će se standarde zanimanja i standarde kvalifikacije za stručne kadrove u športu, te ih ugraditi u hrvatski kvalifikacijski okvir, a posredno i u europski kvalifikacijski okvir. Na taj način ćemo potvrditi relevantnost, kvalitetu, prepoznatljivost i usporedivost kvalifikacija na području EU, te uskladiti potrebe sa tržištom rada. Nadalje ćemo poticati obrazovanje, osposobljavanje, usavršavanje, te zapošljavanje stručnog kadra. Kako bi se minimalizirali svi nedostaci koji se odnose na sustav upravljanja u športu, a posebno nepovezanost i nepostojanje službenih registara i evidencija u športu kao jasnih odredbi koji bi obvezale dionike na vođenje evidencija čime je uvelike smanjena mogućnost kvalitetnog daljnjeg strateškog planiranja i provedbi analiza uspješnosti, te postavljanja jasnih ciljeva na temelju točnih podataka u pojedinim športovima. Definirana su 3 posebna cilja i mjere i aktivnosti u okviru šestog općeg cilja unaprijediti sustav upravljanja u športu, a njima ćemo jasnije definirati uloge i zadaće pojedinih dionika u sustavu športa, poticati ravnopravnost spolova, prevenirati sukobe na športskim borilištima, poticati kulturu nenasilja, te volonterizma u športu. Uskladit ćemo što je posebno važno i povezati javne registre u športu, te implementirati nacionalni informacijski sustav u športu s pripadajućim registrima i izvještajnim sustavom koji će uvelike olakšati daljnje strateško planiranje, jačat ćemo upravljačke administrativne kapacitete dionika u sustavu športa, unaprijediti učinkovitost rada u športskim organizacijama, potaknuti veće apliciranje za sredstva iz EU fondova, te poticati izradu strateških akata. Nadalje, omogućit ćemo i obavljanje športskih djelatnosti putem obrta što trenutni zakon ne prepoznaje. Na kraju želio bih naglasiti kako ovim prvim strateškim aktom planiranja u području športa Središnji državni ured za šport i ova Vlada pokazuju kako ozbiljno pristupaju rješavanju svih problema u području športa od vrhunskog, rekreativnog do športa u sustavu obrazovanja. Implementacijom ovog nacionalnog programa športa osigurat ćemo da se 2026.g. i dalje ponosimo sjajnim športskim uspjesima naših športaša, a evo danas je upravo godina dana od jedne od vjerojatno i najvećih pobjeda prošle godine u Moskvi protiv Engleske i osigurat ćemo sve uvjete za bavljenje športom, ali i da budemo puno aktivnija, a posljedično i zdravija nacija nego smo to u ovom trenutku. Na kraju još želim naglasiti da 3 amandmana Kluba zastupnika HDZ-a je Vlada danas prihvatila, amandmani se odnose na prepoznavanje problema antidopinga, implementiranje nove mjere vezane uz antidoping čime broj aktivnosti i broj mjera u ovom dokumentu raste za jedan. Hvala.
Hvala lijepa. Imamo više replika, prva je poštovanog zastupnika Željka Jovanovića.
Hvala lijepo. Uvaženi g. Šamija stvarno ste lijepo iznijeli, sažeto sve bitno iz ovog nacionalnog plana koji smo napokon dobili i moje osobne čestitke što ste napokon uspjeli. Imam samo jedno pitanje radi nastavka rasprave da shvatim da li postoji taj problem, naime isčitavajući materijal vidio sam da najveći broj primjedbi koje niste prihvatili je došao od Hrvatskog olimpijskog odbora i od Kineziološkog fakulteta u Zagrebu, a i u medijima smo mogli čitat izjave predstavnika Hrvatskog olimpijskog odbora da oni nisu bili uključeni u izradu ovog materijala. Da li je u međuvremenu taj problem riješen i da li će u provedbi programa jer provedba će zapravo biti ključna, biti problema zbog ovakvih stavova dijela ljudi iz Hrvatskog olimpijskog odbora?
Odgovor poštovanog zamjenika Šamije.
Dakle, prije svega voditeljica radne skupine ovog dokumenta je bila potpredsjednica Hrvatskog olimpijskog odbora i predsjednica Hrvatskog judo saveza gđa. Sanda Ćorak. Članice Hrvatskog olimpijskog odbora su 85 nacionalnih sportskih saveza koji su svi bili na okruglim stolovima odnosno svi su bili pozvani maksimalno 5% se nije odazvalo, svi su imali priliku reć ovom dokumentu, vođeni su detaljni zapisnici i sve konstruktivne primjedbe koje su se mogle prihvatit su se i prihvatile, ne vidim razlog zašto itko ne bi provodio bilo što iz ovog dokumenta jel ovaj dokument isključivo sadrži one elemente koji propisuje čl. 2. Zakona o športu, a po donošenju ovog dokumenta je potrebno i svake godine donijeti po sadašnjem zakonu od Nacionalnog vijeća za sport i Godišnji program provedbe koji još detaljnije definira pojedine ciljeve i zadaće.
Slijedeće replike je poštovanog zastupnika Vladimira Bileka, izvolite.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče. Pa prije svega evo čestitam na ovakvom dokumentu koji je stvarno u sebi je sažeo sve kompletno ono što bi u idućih 8.g. smjernice i sve što bi htjeli napraviti, ja se nadam da ćemo svi zajedno to uspjeti odraditi. Prije svega razgovarao sam i sa nekoliko mojih kolega ili predsjednika klubova športskih zajednica koji su bili na nekima od vaših 11 okruglih stolova koje ste proveli u siječnju i veljači i stvarno taj odnos i zaprimljenih primjedbi koji su bili unutra je stvarno za pohvaliti, neke od stvari vezane recimo i za školstvo kao što su djeca neplivači mislim da bi tu prije svega što se tog dijela tiče trebala država stati na tu stranu i da osiguramo svoj našoj djeci da u određenom vremenskom periodu nauče plivati i da to bude osnovica, ali ono što je po meni najbitnije rješavanje infrastrukture na područjima određenih jedinica lokalnih samouprave koji možda ne mogu samostalno riješiti, evo kao jedan kao primjer je stadion malih sportova u Daruvaru koji je jedini takav na području Bjelovarsko-bilogorske županije osim Bjelovara gdje je nažalost jedinica lokalne samouprave ne može samostalno to riješiti, a vjerujem da ćete imati potporu od svih nas i u povećanju proračunskih sredstava.
Hvala lijepo. Poštovani zamjenik državne tajnice, izvolite.
Dakle, jedan od najvažnijih ciljeva ovog dokumenta se odnosi na športsku infrastrukturu, u posljednje 2.g. je Središnji državni ured za šport temeljem i programa Vlade RH za razdoblje '16.-'20. sufinancirao 24 športska objekta temeljem natječaja, s tim ćemo nastaviti, ali isto tako prije svega ono što je potrebno riješiti je postupak donošenja mreže športskih građevina koja nam mora dati odgovor koliko mi športskih objekata imamo u kojem dijelu RH, a nakon toga moramo definirati i standarde i normativne koliko je nama potrebno koje vrste športskih objekata u odnosu na broj stanovnika, broj klubova i interes za pojedinim sportom u pojedinom kraju RH. Naravno da u te kriterije ćemo uključivati i kriterije razvijenosti pojedinog područja, jer športska infrastruktura, stručni kadar su apsolutno osnova za daljnji razvoj hrvatskog športa.
Slijedeća replika je poštovanog zastupnika Stjepana Ćuraja.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče sa suradnicima, suradnicama pardon, da, prvo pitanje, mislim da se pridružim pohvalama i sve neću gubiti sad ovo malo vremena. Mene zanima jedna bitna stvar, ovdje su navedeni kao predlagatelji i tko će sudjelovati ispred Ministarstva graditeljstva, Ministarstva obrazovanja, Središnji državni ured za sport, ali nema Ministarstva financija. 20 puta se spominje u ovom dokumentu Ministarstvo financija i znamo koliko je ono bitno, njega nema. Nadam se da ovi amandmani koji su prihvaćeni da neće samo stati na tome da će svaki dobronamjerni prijedlog i eventualno proširenje ovog krovnog dokumenta, dakle s ovim ništa ne rješavamo samo upućujemo sva tijela na rješavanje, na analizu i na donošenje rješenja odnosno onoga što je svima nama cilj. Dakle i onda bi tu trebali zbilja prihvatiti sve ono što je, u tom smjeru ide i nadam se da će tako i biti što se tiče drugih amandmana.
Hvala. Slijedeća je replika poštovanog zastupnika Željka Lackovića.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Lijepi pozdrav gospodinu Šamiji i suradnicima, ono što bi ja htio primijetiti na ovom vrijednom trudu koji ste uložili u strategiju nacionalnu za razvoj sporta je i činjenica da se premalo spominju sredstva EU. Ja vas pozivam da u novoj programskoj omotnici od '20. do '27. uložite dodatne napore i da se ovaj udio i našeg proračuna od 0,16% koji je sada digne barem na nekakav europski prosjek da možda ne u prvoj godini, ali da dođemo do nekakvih 1%. To je prvenstveno bitno iz razloga jer kao što ste rekli imamo izvanredne sportske rezultate i imamo nedovoljno ulaganja jer nemamo dovoljno poreznih rasterećenja od strane privatnog, gospodarskog sektora onda smatram da treba i nastaviti ova ulaganja koja su išla iz nacionalnih sredstava gdje su ta 24 projekta osigurana, ali da se kroz rebalans proračuna još ove godine osiguraju dodatna [[Upadica: Hvala.]] sredstava i da se pokrije još koji projekt.
Poštovani zamjenik državne tajnice.
Dakle, prije svega trenutno izdvajanje središnje države za šport je 0,22% državnog proračuna, dakle kao što sam i naveo to je 100 miliona kuna više nego što je to bilo 2016. godine. Ukupno izdvajanje dakle središnje državne u ovom trenutku nešto više od 300 miliona, ukupno izdvajanje svih jedinica lokalne i regionalne samouprave je 1,3 milijarde kuna, taj iznos 2011. je bio milijardu plus 200 miliona. Spomenuli ste i Europske fondove, sa ponosom mogu reći da uz pomoć Ministarstva rada i Ministarstva demografije po prvi puta u povijesti, dakle prošle godine je raspisan javni poziv iz Europskog socijalnog fonda za djecu, za sport djece u riziku od socijalne isključenosti, šport osoba s invaliditetom i u rekordnom roku su potpisani prvi, prvi ugovori što je i ministar rada posebno naglasio. Dakle, time smo pokazali da i bez da je sport u iti jednom nacionalnom strateškom dokumentu definiran kao prioritet i da ima iti jedan svoj cilj kroz priču socijalne uključivosti smo uspjeli povući prva sredstva.
Hvala, hvala. Slijedeća je replika je poštovanog zastupnika Ivana Šukera.
Hvala lijepo. Slušajući vaše obrazloženje čovjek bi reko super, ali kao netko tko je u sportu 50 godina, onda si postavljam pitanje koliko ovo sve skupa košta i to je ključno pitanje. I govoriti o strategiji razvoja hrvatskog sporta, ne reći da ključni dokumenat koji se treba donesti je Zakon o financiranju sporta nažalost ovo su samo puste želje. Druga stvar, vi ste ovdje predstavnik Vlade i ne možete reći da vi prihvaćate amandman Vlade, jer Vlada upućuje zakonski prijedlog teksta i prema tome Vlada upućuje i taj prijedlog, a vi ne možete prihvatiti što je Vlada jer vi ste niže tijelo. I druga stvar, ovdje se često spominje Zakon o sportu, taj Zakon o sportu ima jednu nakaradnu, ja vas molim lijepo da slušate, ima jednu nakaradnu odredbu gdje ste vi kao ured izgubili niz sporova, pa i u konkretno mom slučaju da dužnosnici ne mogu biti čelnici saveza. Tu je zakon lex specialis Zakon o sprječavanju sukoba interesa i on jasno kaže svoje i mislim da ne možete se ovdje spominjati taj zakon koji je nakaradan u puno svojih odredbi i njega treba promijeniti kao prvu stvari.
Hvala. Slijedeća replika je poštovanog, odgovor pardon na repliku poštovanog zamjenika državne tajnice.
Dakle, što se tiče amandmana Vlade, Vlada je danas na svojoj sjednici prihvatila ove amandmane i zato su oni spomenuti, dakle zaključkom [[Upadica: Dobro, dobro, ali ne možemo iz klupe.]] ok. Nadalje, što se tiče financijskih sredstava napomenut ću da Zakon o športu, ja ga moram spomenuti jer on je aktualan i on vrijedi i na temelju njega i donosimo ovdje u ovom ovaj dokument, prepoznaje da se financijski pokazatelji iskazuju u godišnjem programu provedbe nacionalnog programa sporta, ali ću napomenut da je na predstavljanju ovog dokumenta odnosno na otvaranju javne rasprave nazočio i ministar financija i da je iskazao punu podršku i da su i kroz procjenu fiskalnog učinka definirana dodatna izdvajanja u idućoj godini nakon rekordnog povećanja i za stipendije koje sam spomenuo i za mirovinsko i zdravstveno osiguranje. Isto tako ponoviti ću da je u mandatu ove Vlade povećanje za sport neusporedivo veće od bilo kojeg povećanja do sada, ono će se nastaviti sukladno stvarnim potrebama kako bi se svi ciljevi i zadaće realizirale.
Sljedeća replika je poštovanog zastupnika Petra Škorića.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče. Postavio bih jedno pitanje evo vezano za općenito ovo izvješće koje je došlo pred nas, pozdravljam i povećanje proračuna, pozdravljam i stipendiranje studenata. Dakle nakon osvajača olimpijskih medalja da će se to omogućiti i drugim studentima. Zanima me kroz jedan ovakav nacionalni program športa da li je se razmišljalo o osnutku sportskih gimnazija i internata kao što je to slučaj u nekim zemljama Europe kako bi svi sportski sadržaji bili na jednom mjestu, nastava prilagođena treningu, smještaj u sklopu sportskog centra. Jedna ovakva strategija trebala bi takve stvari predvidjeti. Također, zanima me koliko je zaživjela športska inspekcija dakle koja je osnovana i koliko je ured otkad je postao samostalan uz ovo povećanje sredstava doprinio razvoju hrvatskog sporta.
Odgovor poštovanog zamjenika državne tajnice? Ne, ... [[Govornik se ne razumije.]] hvala lijepa. Onda žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu pa će prvi u ime Kluba zasdtupnika HDZ-a govoriti poštovani zastupnik Josip Borić.
Hvala lijepo uvaženi predsjedniče, uvaženi predstavnici Središnjeg državnog Ureda za sport, kolegice i kolege. Danas je 11.7. prije točno godinu dana u večernjim satima Hrvatska je bila ponosna zemlja nakon čuvene pobjede Hrvatske nad Engleskom, u produžecima, ušli smo u finale Svjetskog nogometnog prvenstva, najveći uspjeh hrvatskog nogometa u povijesti. Sport je Hrvatsku učinio ponosnom i to je ono što sport može. Nažalost mi u politici ne možemo postizati ono što postiže sport i zato je taj segment hrvatskog društva vrlo važan i zato je konačno došao na dnevni red Vlade koja se zaista želi istinski baviti problemom sporta i već u predizbornoj kampanji jasno je zapisala u programu, predizbornom programu koji je kasnije postao i program Vlade u drugom, drugoj cjelini obrazovanje, znanost i sport da će se izraditi nacionalni program sporta i da će to biti temeljni, krovni dokument budućeg razvoja sporta u RH. I evo nakon 2,5 godine, nakon što se ustrojio i sam ured kao posebna cjelina, organizacijska cjelina koja se treba brinuti samo o sportu došli smo do toga da ispred sebe imamo Nacionalni program sporta za razdoblje 2019./2026. godina. Jer sport zaista jest u Hrvatskoj već desetljećima važan segment društvenog života ali taj društveni život ili taj segment društvenog života nije bio povezan, nije mu se pristupilo strateški, niti organizirano, niti se ikada cjelovito promišljalo o rješavanju sporta u samoj cjelini da zaista postoji glava i rep jedne, jednog područja koje je Hrvatskoj donio puno uspjeha, područja kroz koje je Hrvatska postala vrlo prepoznatljiva država gdje su hrvatski sportaši u individualnim sportovima, u kolektivnim sportovima ostvarivali zaista brojne, vrijedne uspjehe. Na čelu Središnjeg državnog ureda je i najuspješnija Hrvatska sportašica gđa. Janica Kostelić i jasno je da je ova Vlada ovom problemu pristupila strateški, organizirano i da ispred sebe mi danas u Saboru a temeljem Zakona o sportu imamo dokument koji je možda trebao biti i davno, davno prije napisan kako bi i na vrijeme ili prije mogli krenuti u provođenje određenih odredbi. Jer zaista ako jest sport djelatnost od posebnog interesa za RH pitanje je u kojoj mjeri su ostvareni preduvjeti za ostvarivanje ovakvih sportskih rezultata koje imamo u RH. Mi ćemo možda za 10-ak dana, imamo ne znam Svjetsko prvenstvo u vodenim sportovima, sljedeće godine imamo ljetne olimpijske igre u Japanu. Sljedeće godine je i Europsko nogometno prvenstvo koje se igra u 12 država, 12 gradova i jasno je da već sada očekujemo da ćemo na tim sportskim natjecanjima biti opet uspješna nacija sa brojnim medaljama i da ćemo biti opet kolektivno ponosni kao što smo to bili svo vrijeme prošle godine trajanja svjetskog prvenstva u nogometu. Sam doček naših nogometaša koji se desio 5 dana nakon današnjeg datuma pokazao je zaista svu, sav ponos i sve ono što čini hrvatski puk, sve ono što sport može učiniti u jednoj maloj zemlji kao što je RH. Kad govorimo o ovom dokumentu, riječ je zaista o strateškom dokumentu kojim se utvrđuju ciljevi razvoja sporta, mjere i aktivnosti za provedbu tih ciljeva kao i nositelji i provoditelji razvoja i mjere kontrole provedbe nacionalnog programa. Možda je malo težak materijal za čitanje s obzirom da zaista kroz brojne dijelove tj. poglavlja ovog nacionalnog programa nije lako iščitati svaku pojedinu mjeru koju treba poduzeti u budućem razvoju kako bi se ostvarila cjelovitost upravljanja znači sa područjem sporta u RH. Da bi se ovo izradilo a na temelju programa Vlade bilo je vrlo, bilo je potrebno napraviti iscrpnu analizu cjelovitog sustava športa u RH koja bi realno prikazala sve segmente sporta od infrastrukture, načina financiranja, edukacije trenera i sportaša do uključenosti stanovništva i naravno športskih aktivnosti. Takva analiza ukazala je na 6 općih ciljeva o kojima je govorio i zamjenik državne tajnice, a kani se postići u razdoblju od 2019. – 2026.g. Svakako kao prvo treba osigurati preduvjete za razvoj športa, drugo unaprijediti zdravstveno usmjereno tjelesno vježbanje i povećati promocijske vrijednosti sporta, treće unaprijediti skrb o sportašima, uspostaviti sustavan i racionalan pristup upravljanja održivom sportskom infrastrukturom, unaprijediti skrb o stručnim kadrovima u sportu i zadnji cilj unaprijediti sustav upravljanja u sportu. Za praćenje provedbe nacionalnog programa planira se objediniti sve uključene u sastav sporta kako bi se međuresornom suradnjom osiguralo da doista svi planirani ciljevi budu i ostvarivi. Treba reći da je prilikom financiranja športova od strane državnog proračuna i kroz proračuna jedinice lokalne samouprave i područne regionalne samouprave potrebno voditi računa o masovnosti kako bi i oni športovi čiji športaši ne postižu vrhunske rezultate, ali okupljaju velik broj djece i odraslih, mogli imati priliku za razvijanje. Proračun Središnjeg državnog ureda slijedi politiku ove Vlade prema cjelokupnom, kažem, području sporta i svake godine je bio veći u odnosu na prošlu godinu, 2016. 221 milijun kuna, 2019. 336 milijuna kuna. Povećanje od 100 milijuna kuna u 3.g. zaista je određeni napor da bi se sustavu sporta, kažem, osiguralo normalno funkcioniranje. Treba podsjetiti i da je donesen Pravilnik o priznavanju inozemnih stručnih kvalifikacija iz područja športa koji omogućava priznavanje inozemnih stručnih kvalifikacija, sportskih trenera, sportskih učitelja, instruktora i sportskih voditelja, a u svrhu ostvarivanja poslovnog nastana i pružanja usluga na privremenoj i povremenoj osnovi, te da je do sada izdano 27 rješenja o priznavanju inozemne stručne kvalifikacije. Što se tiče sufinanciranja sportskih programa, poticanja lokalnog sporta i sportskih natjecanja i tu raste iznos koji se izdvaja iz godine u godinu, znači 2016. 1.400.000,00 kn, 2019. 11.000.000,00 kn za razvoj lokalnog, znači poticanja lokalnog sporta i športskih natjecaja. Čuli smo da se ulaže i od strane samog Središnjeg državnog ureda i u športsku infrastrukturu, u 2019.g. objavljen je javni poziv za sufinanciranje izgradnje građevinskih zahvata i opremanje športskih objekata u ukupnom iznosu 8.750.000,00 kn, a sufinancirana su 22 projekta. Sportska infrastruktura jest problem i lokalne samouprave, ali i čelnici lokalnih samouprava jasno su došli u problem zadnjih nekoliko godina s obzirom da ne postoje jasni izvori državnog proračuna kojima se mogu sufinancirati izgradnja sportskih objekata i to je jedan problem kojemu ovdje treba malo drugačije možda prići nego što je to ovdje zapisano, ali da se jasno zna što se to može graditi, kakve se dvorane mogu graditi, u kakvim mjestima ili u općinama ili gradovima do toliko i toliko stanovnika, tko treba ili kakav objekt treba jer sada je to sve na neki način pušteno na volju svakom lokalnom čelniku i jednostavno dolazi do toga da se ne mogu događati sportski objekti jer ne postoji mogućnost da dobiju sufinanciranje iz državnog proračuna, a iz Fondova EU mogu, ali iznosi koji su tada na raspolaganju ne pomažu da bi se mogla zatvoriti cjelokupna financijska konstrukcija. Da li treba Središnji državni ured za sport u slijedećim godinama za tu namjenu imati više novaca, ja mislim da da i da tu treba pronalaziti načine na koji se ti objekti zaista mogu graditi. Mi smo tamo u razdoblju negdje 2003. do 2010., '12.g. zaista imali veliku izgradnju sportskih objekata kada su postojale pozicije unutar državnog proračuna, unutar razdjela tadašnjeg Ministarstva regionalnog razvoja i gotovo najveći broj općina tada i gradova izgradili su svoje objekte kroz programe određenih zajmova, ali i samo sufinanciranje iz državnog proračuna i to je ona sportska infrastruktura koju danas imamo unutar 500-tinjak jedinica lokalne samouprave. Da toga tada nije bilo, danas mi bi imali i još veći problem nego što ga imamo. Mislim da je to u prostoru o kojem treba razmišljati uz sve ovo što se ovdje treba osigurati da bi se, kažem, na sam razvoj sporta gledalo organizirano, naravno uz sve ovo što je ovdje zapisano. Kada govorimo o unapređenju skrbi o sportašima treba istaknuti posebno 3 aspekta, znači osigurati subvencioniranje školovanja sadašnjih i bivših vrhunskih sportaša na visokim učilištima u svim znanjima ili pohađanje programa obrazovanja odraslih za stjecanje stručnih kvalifikacija za rad u sportu i skrbiti o zapošljavanju vrhunskih sportaša. Drugo, osigurati stabilan sustav stipendiranja i skrbi tijekom karijere vrhunskih sportaša uvođenjem jedinstvene stipendije na državnoj razini za sportaše prve i druge kategorije. I treće, vrlo važno osigurati podmirivanje obveze doprinosa za vrhunske sportaše prve kategorije. Dakle, subvencioniranje, stipendiranje i podmirivanje obveznih doprinosa jer jednostavno našim sportašima moramo omogućiti lakše bavljenje sportom, to su neki aspekti, kažem, na kojima moramo poraditi i to je ono pitanje koje nam se uvijek pojavljuje nakon velikih uspjeha naših sportaša i sami sebe pitamo kako je moguće da netko u individualnom sportu ostvari vrhunski rezultat iz jedne male zemlje, iz jedne male RH, dok druge zemlje u organiziranim, u organiziranom bavljenju sportu jednostavno i sa većim financijskim ulaganjima ne mogu postizati takve uspjehe. Ono što valja reći da je zabrinjavajući podatak koji je ovdje naveden da gotovo 70% populacije jest neaktivno i da je premali broj djece uključen u redovito bavljenje športom kroz obrazovni sustav. Tu mislim da je opet problem sportske infrastrukture i da jednostavno u malim sredinama ne postoji velika mogućnost da bi se djeca zaista mogla organizirano baviti sportom ako to nije vezano uz nečiji dragovoljni rad, ako nije vezano uz nečiju dobru volju da organizira i da omogućava djeci da se bave organiziranom sportu. Na nama je, kažem, da danas i kroz ovaj nacionalni program govorimo o sportu jer zaista nas je činio kroz povijest ponosnim i naravno da će nas činiti i u budućnosti ne manje ponosnim. Ali jasno, uz ove probleme koji su već i navedeni u uvodnom dijelu znači osigurati jasno financiranje sporta temeljni je zadatak bez kojeg ovaj dokument neće moći funkcionirati i to je nešto na čemu će se morati već raspravljati i u sljedećoj raspravi o državnom proračunu jer zasigurno problemi u tom dijelu postoje. Iako je proračun za sport kažem povećan za više od 100 milijuna kuna, iako se donosi ovaj strateški dokument, iako su po prvi puta za sport osigurana i sredstva iz Europskog socijalnog fonda u iznosu od 100 milijuna kuna. Po prvi puta središnja država krenula pomagati lokalnoj državi u obnovi i izgradnji športske infrastrukture, kroz natječaje samog ureda sufinancirano je 162 projekta u vrijednosti od 32 milijuna kuna. Stipendiranje školovanja na visokim učilištima osvajačima olimpijskih medalja. Ove godine će se proširiti i na ostale vrhunske sportaše, jasno je da cjelovito financiranje samog sporta treba veću i jasniju brigu samog Središnjeg državnog ureda, naravno i Ministarstva financija koje bi tu trebalo reći svoje oko samog financiranja. Klub HDZ-a je predložio 3 amandman koji se tiču dijela posebnog cilja znači 6.1 gdje se želi znači uvesti dio koji govori o dopingu i samoj provedbi kroz ostale dijelove, ostala dva amandmana govore o provedbi tog dijela kroz ostale dijelove samog nacionalnog sporta. Želim na kraju završiti samo sa činjenicom tj. želim reći da ćemo mi kao klub HDZ-a podržati donošenje po prvi puta Nacionalnog programa športa za razdoblje 2019./2026. godina. Hvala.
Zahvaljujem kolegi Boriću. U ime Kluba zastupnika HDS-a, HSLS-a i HDSSB-a poštovani kolega Branko Hrg. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, poštovana državna tajnice, zamjeniče državne tajnice, kolegice i kolege. Dobro je da uopće dođe na raspravu tema sporta u Hrvatskom saboru i o njoj treba jako pažljivo raspravljati i pridati joj stvarno puno prostora i pažnje. Još je bolje kad raspravljamo o Nacionalnom programu za sport po prvi puta kao što je kazao malo prije kolega Borić onda možemo i u tom dijelu izraziti zadovoljstvo. Puno je problema, puno je stvari koje treba rješavati ali od nekud se mora početi, šteta je što se nije započelo davno prije i što ovakve teme nismo imali i u prijašnjim sazivima Sabora jer bi danas sigurno situacija bila još kudikamo bolja i rezultati bi bili sigurno još i bolji, odnosno onima koji nam pružaju vrlo često nacionalno jedinstvo bude taj nacionalni duh i optimizam bi sigurno mogli raditi u puno boljim uvjetima i ti rezultati bi bili još bolji. Ja ću se danas više u ovoj raspravi osvrnuti na lokalnu razinu, posebno na onaj ruralni dio Hrvatske, prostore koji nemaju skoro nikakvih uvjeta, koji imaju izuzetno veliku želju i nedovoljno sredstava. Pohvaliti ću ovdje upravo s te razine državni ured jer evo mi smo isto kao jedan mali grad, grad atletike, grad u kojem je trčao atletičar koji je osvojio prvu medalju za Hrvatsku Branko Zorko, ima šanse konačno ove godine uz potporu državnog ureda na ovom natječaju o kojem je ovdje govoreno već dobiti atletsku stazu. Da nije bilo tog natječaja u državnom uredu a da nije bilo državnog ureda ne bi praktički se taj problem još počeo rješavati. Veliki su problemi u infrastrukturi sportskog prisutni u dvoranskom dijelu. Imamo situacije da imamo vrlo veliki nesrazmjer i izrada tog kataloga i mreže sportskih objekata u Hrvatskoj će to u krajnjem slučaju i pokazati. Imamo situacija da imamo izgrađene dvoranske prostore u sredinama u kojima nažalost nisu dovoljno popunjeni, imamo situacije da imamo gradove koji nemaju dvoranskih kapaciteta i ne mogu ih sami izgraditi. Govorio sam o tome i kad je bio na raspravi Zakon o odgoju i osnovnom obrazovanju u srednjim i osnovnim školama i mislim da se bez osiguranja sredstava i uključivanja te komponente iz Ministarstva znanosti i obrazovanja neće moći riješiti kvalitetno ta dvoranska infrastruktura jer su to izuzetno skupi projekti koje lokalne samouprave same po sebi ne mogu riješiti a ne vjerujem da bi državni ured dao bog imao toliki budžet da može financirati u većoj mjeri ili barem u znatnoj mjeri takve objekte. Mislim da je također jedan odličan potez bio prije par godina kada je Hrvatski olimpijski odbor otvorio onu stavku za razvoj lokalnog sporta gdje se provodi natječaj svake godine i gdje se također sa malim iznosima od nekih 70 tisuća kuna pripomaže razno raznim klubovima diljem Hrvatske. To treba i dalje razvijati i njegovati jer i taj mali novac često puta bude presudan za nekakav razvoj optimizma i za stvaranje boljih uvjeta na lokalnoj razini za razvoj sporta. Sport naravno možemo gledati ne samo kao bavljenje tjelesnim aktivnostima i postizanjem nekih rezultata, moramo ga gledati i kao sredstvo za borbu protiv ovisnosti. I ako to tako gledamo onda nam ne treba biti žao da se u sport ulaže znatno veći novac, znatno veći novac jer to je pravo ulaganje u budućnost. I naš klub će apsolutno kod svih rasprava o proračunima inzistirati, tražiti i podržavati da se za sport izdvaja što više novaca jer je to novac koji je najbolje uložen u našu mladost. Govori se ovdje o sportu u školama, mislim da je nužno povećanje broja sati tjelesne i zdravstvene kulture posebno u nižim razredima osnovnih škola, posebno u nižim razredima osnovnih škola. Ali ono što je bitno treba se osvrnuti na onu djecu koja nisu u klubovima, koja nisu aktivno uključena u sportski život, ne bave se aktivno sportom i njima omogućiti da se barem sporadično u nekom periodu bave sportskim aktivnostima, da ih se zainteresira jer će sutra možda završiti u nekom klubu i baviti se nekim sportom. Tu imamo jednu organizaciju koju želim ovdje danas spomenuti javno, koja okuplja tisuće i tisuće djece već niz godina, djece koja nisu aktivni članovi sportskih klubova a koja se vrlo rado uključuju u sportske aktivnosti a to je Udruga sportske igre mladih. Ja sam sklon tome da predložim ako igdje ima mjesta i prostora u ovoj nacionalnoj strategiji, Nacionalnom programu da se ugrade, barem negdje spomenom, pod nekom zagradom da se zna da postoje jer rade izvrstan posao, pokrivaju prostor onoga što sustav nije riješio u velikoj mjeri. Zaslužuju pažnju, zaslužuju da ih se spomene. Ono što bih još na kraju želio naglasiti, važno je osigurati teren, objekt, sportski teren i važno je osigurati kadrove koji će se baviti sa djecom i mladima i dobiti ćemo okupljanje djece i mladih. Mislim da je ovaj nesrazmjer koji se i navodi u programu izdvajanja za sport u lokalnim zajednicama pokazatelj da je možda vrijeme da se zakonima odredbi minimalno izdvajanje za sport i na nacionalnoj razini iz proračuna a i na lokalnim razinama, da se stekne jedna sigurnost izdvajanja i onda možemo govoriti o pravom planskom dokumentu koji će biti temeljen na nekakvim minimalnim izdvajanjima za sport i on će se kao takav razvijati. U svemu ovome mora biti jedna povezanost i sinergija, vertikala od lokalne razine preko regionalne do nacionalne. I sve one koji sudjeluju objedinjavati programe, surađivati i svi zajedno razvijati sportsku infrastrukturu, razvijati uvjete za bavljenje sportom, uključivati što veći broj djece i mladih jer tu je poligon koji je nama najvažniji, iz kojega se sve ovo može crpiti. Državni ured za sport u svakom slučaju vjerujem da će se nastaviti u znatno većim iznosima i ovo sufinanciranje objekata i ono mora biti uvijek obavezno sufinanciranje. Pogrešno je bilo kad su se gradili razno razni projekti diljem Hrvatske u proteklim vremenima pa se je sve financiralo sa nacionalne razine. Ne, mora biti povezano, moraju biti svi uključeni, moraju svi preuzeti dio tog tereta i odgovornosti, odnosno dio tog ulaganja. I onda će nam biti svima puno lakše. Lokalne samouprave od 1.1.2018. godine i regionalne imaju puno veće mogućnosti ulaganja u sport, ulaganja u budućnost jer su, jer im je osigurana jedna kontinuirana i stabilna financijska konstrukcija njihovih proračuna, Izmjenama zakona o financiranju lokalne samouprave. Dio tog novca koji dolazi prema lokalnim samoupravama treba ulagati u budućnost, u sport. Mi ćemo ovaj program podržati, nadamo se donošenju i drugih dokumenata koji će biti potrebni i nadamo se da će biti što više novaca za ulaganje u sport. Hvala lijepa.
Zahvaljujem kolegi Hrgu. U ime Kluba zastupnika HNS-a poštovani kolega Stjepan Čuraj. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče, još jednom poštovani zamjeniče državne tajnice sa suradnicama, poštovane kolegice i kolege. Zbilja sveobuhvatan dokument, imali smo nešto slično u povijesti pogotovo naših pretpristupnih pregovora a onda i ulaska u EU potrebu za sve jedinice lokalne samouprave i regionalne samouprave izrađivanje strategija temeljem kojih smo upravo vezali pojedine programe, projekte, financiranih od EU koji su morali biti povezani sa upravo tom strategij9om. Dakle u prijevodu niste mogli aplicirati na neke određene programe EU ukoliko niste imali taj program u nekoj, sadržajnoj nekoj strategiji. Ovo je nešto slično, ovo je krovni dokument i kao takvog ga treba gledati. On nam treba dati odgovore na pitanja a zapravo ono ovdje najviše postavlja pitanja. On nam treba dati odgovor na pitanja gdje vidimo sport, što želimo, gdje želimo biti. On ovdje jasno postavlja aktivnosti zbilja metodološki i metodički je jako dobro postavljen, napravljeno aktivnosti tko provodi, kada, onako, vidi se da je stručno izrađen međutim iz njega još mi ništa ne znamo. Mi samo njega donosimo kako bi primorali određena tijela da analiziraju i da ustanove kako, s kojim novcima u krajnjoj liniji, to je ono što je zapravo najveće pitanje, jer sve to pada u vodu ako nemate zaokruženo financiranje, doći do određenih ciljeva. I uopće kako pronaći koji su naši ciljevi, koji su naši prioriteti, već samo malo prvo ovako uvodno općenito govoriti. Ovdje mi ne dobivamo odgovor na ta pitanja nego ih samo artikuliramo da ona postoje, da kao početak kao jedan dokument koji treba donijeti do, sa svojim rezultatima do stvaranja možda jedne konačne strategije koju onda se mora aplicirati na izmjene određenih zakona, prije svega Zakona o sportu, ali onda i naravno niza poreznih zakona s obzirom da ovdje se i spominje kao jedno od tijela koji će i provoditi određene aktivnosti, analizirati u krajnjoj liniji i Ministarstvo financija, jer mislim da je svima jasno da bez zaokruženog jasnih pravila financiranja kako od strane državne razine tako i jedinica lokalnih samouprava teško će se moći sustavno nešto napraviti. Da li u području softvera, da li u području hardvera, znači da li u onome okviru i uvjetima u kojima rade, ali i u onome što ovdje moram reći nisam baš previše uspio pronaći da je razrađeno kako će se na koji način educirati, razvijati, tko će te naše, tu našu djecu zapravo na koji način njih odgajati u sportskom smislu, ali naravno i onom svakom drugom smislu što znači bavljenje sportom. I kao netko tko se bavio neću reći profesionalnim sportom, ovaj više sam profesionalno trenirao, a manje profesionalno igrao, ali ovaj nekako je dugi, dugi niz godina u sportu i profesionalno kasnije sa neke strane infrastruktura, ali i kao i igrač i kasnije kao trener pa onda i u čelništvu određenih klubova znam koji su glavni problemi. Naravno jedan je nivo financiranje, ali drugi nivo je svakako su i uvjeti i ono što ovdje nema, što sam ja upozorio na odboru, ali nažalost nisam mogao saslušati odgovor imali smo drugih obaveza čak i u Vladi, sustav financiranja, ja se ne mogu složiti da na razini profesionalnog sporta da idemo vidit što nam je bitno, idemo valorizirat određene rezultate, idemo to znati valorizirati i financijski. Međutim, koji je smisao? Smisao je uključivanje što više djece, tu čak među određenim ciljevima jasno i rečeni i jako dobro kažem još jednom je sustavno napravljeno. Dakle i kroz zdravstveno usmjereno tjelesno vježbanje i stručni kadrovi u sportu. Ono što sam spomenio broj i struktura trenera to je napravljeno na jednoj analizi i definirano kao problem, ali ja ne vidim kao samo rješenje. Dakle, tu je samo školovanje i stručno usavršavanje i sustav cjeloživotnog učenja trenera kroz dva odlomka spomenuto. Naravno da treba to definirat, da nešto treba to nije rješenje, ali idemo po redu. Dakle, prije sve nama djeca moraju biti osnov i moramo strukturirati sva daljnja nastojanja bilo kojem u onom financijskom, bilo u onom infrastrukturnom dijelu rada, pa i ako hoćete u ovom odgojnom djelu jer ti treneri moraju biti i pedagozi prije svega, jer odgoj je pedagoška proizlazi znači jedno je s drugim povezano, a onda kasnije ono što dolazi profesionalno do one tehnike, tehničke usavršenosti. Dakle, ti treneri moraju kako učiti tehniku, tako i odgojne mjere. I onda zapravo vidimo da nam se sve opet svodi na to kao što vam je sada u gradovima kategorizacija prisutna kako klub nastupa u kojoj ligi, kakve rezultate postiže toliko novaca će dobiti. Pa prva kategorija, prva liga itd., druga, treća, četvrta kategorija nešto sitno jer oni su u nekoj županijskoj nekoj trećoj ligi itd. Što u određenom smislu ako imamo zakon koji kaže da se ne smije financirati profesionalni sport je u koliziji samo sa sobom. Znači ne možete vrednovati na temelju poluprofesionalnog ili profesionalnog sporta, rezultate koliko će taj klub dobivati sredstva, jer vam to mora prije svega kroz sponzorstvo se namicat, to je onaj drugi dio porezne politike o kojem treba isto govoriti. A zapravo glavni i osnovni kriterij treba biti broj djece, koliko na određenom području ima interesa za bavljenje određenim sportom, na mikrorazini, mikroregija kako hoćete, hoćete od općina pa do gradova, pa čak i županija. I taj sustav, da li je to glavarina, da li sustav kroz jedinice lokalne samouprave vaučerima, da svako dijete, svaki roditelj zna da dobije za svoje dijete određeni vaučer koji vrijedi, koji donosi određenom klubu određena financijska sredstva da ne mora on plaćati članarinu, da ne mora on voziti svoje dijete, da ne mora on financirati dresove svoje djece zato jer taj sport nije u sustavu kluba koji postiže vrhunske rezultate, ali taj sport ima odličnog trenera, odlični kolektiv i očigledno nađe se 150 djece u jednom trenutku, koji manje-više svi funkcioniraju entuzijazmom svojih roditelja. I onda nam se sport, ono što bi se reklo rezultati događaju slučajno, jer to treba prepoznati jel nije nama cilj dobiti samo vrhunski rezultat pa taj klub honorirati, nama je cilj dobiti što više djece uključeno u sport. Ne daj Bože, da se dogodi da netko u RH ne može zbog svojih financijskih sredstava financirati djetetu sport, a takvih sigurno imamo slučajeva, jer ne može plaćati članarinu, nema uvjete da vozi dijete itd., itd. I tu, taj cijelu paradigmu treba malo zaokrenuti, što nam je cilj. Ja mislim da kada govorimo o krovnim savezima onda ono može biti rezultat vrhunskih sportaša, klubova, kolektiva, ali kad govorimo o jedinicama lokalne samouprave, regionalne samouprave i na onoj nižoj razini onda mora biti koliko djece imate, jer neki sportovi su 150 djece dobiju daleko manje novaca ko neki koji imaju, ja sad govorim o kolektivnim sportovima ili čak može se staviti u uvjetne, individualne, sve se zna i to je predmet strategije, analize. Koliko kroz koje individualne sportove koliko vrijedi taj vaučer, koliko taj vaučer vrijedi u kolektivnom sportu i u koje sportu, nisu svi sportovi ni isti. Negdje jedan trener može sustavno, normalno voditi 20 djece u isto vrijeme, a u nekom individualnom sportu ne može više od 3. I to isto treba, isto se može jasno izračunati. I onda pratiti to financiranje kroz pohađanje te djece, kroz sportsku inspekciju koja je doživjela kroz nekoliko godina, kroz njihov rast, kroz motoričke sposobnosti, tehničke sposobnosti, visinu, težinu, onda imamo sustav koji onda možemo informatizirati i zanat točno koliko imamo djece u kojem rangu, gdje, što prate, kako oni napreduju, kako rastu u kojem su oni zdravstvenom stanju u krajnjoj liniji kad govorimo o nekim zdravstvenim ovdje stvarima na koje isto treba obratiti pozornost što se tiče sistematskih pregleda i zdravlja naše djece to će kolega Batinić malo više od toga. Zato kažem ovo je početak koji je dobar, koji apsolutno i u ime kluba možemo pozdraviti. Sigurno da će uvijek biti mogućnosti za nešto izmijeniti ali ovo još ništa ne rješava. Mi s ovim, ako se na ove zaključke i analize određena tijela ogluše ili ne shvate, ja sam tu napomenuo da kada se tiče nešto porezne, poreznih olakšica samo je stavljeno da će se analizirati ali ništa da će se preporučiti, ne daj bože tu da se zamjerimo Ministarstvu financija. Dakle, apsolutno ono mora pratiti i politiku Vlade i meni je drago što i ova Vlada ulaže i više u sport ali sigurno ne u profesionalni sport i ne sad da mi možemo se dičiti srebrnom medaljom jer meni je sigurno, sretniji sam kad djeca, što više djece se uključuju, što više uče, što više odgojnih mjera, što više razvojnih i onda je to smisao i sustav onoga što mi svima njima moramo omogućiti, zdrav i normalan razvoj u ovoj zemlji. Evo zahvaljujem i kolega Batinić ... [[Govornik se ne razumije.]]
Zahvaljujem. Nastavak kolega Batinić. Izvolite.
Hvala potpredsjedniče, poštovani zamjeniče državne tajnice sa suradnicima, kolegice i kolege. Evo nastavno na ovo što je kolega Čuraj govorio, vi ste u samom uvodu nacionalnog programa na neki način definirali prioritetna područja. Znači sport u obrazovno odgojnom, obrazovnom sustavu, vrhunski rezultati i zadnje rekreativno bavljenje sportom. Sa prvim se apsolutno slažem, vrhunski rezultati hrvatskih sportaša tu je pitanje u kojoj mjeri javni novac, neovisno s koje razine može ići u profesionalni sport, to svakako je tema o kojoj treba razmisliti. Međutim, rekreativno bavljenje sportom, zašto tu? Jer isto tako u podacima govorite da svega 37,5% građana starijih od 15 godina se bavi nekom tjelesnom aktivnošću što će kazati skoro 63% je sportski neaktivno, odnosno ne bavi se nikakvom sportskom aktivnošću što je svakako zabrinjavajuće. I bilo je govora ovdje i prije, prvenstveno kad povežemo to sa situacijom u našem zdravstvenom sustavu, kad pogledamo manjak u proračunu što se tiče zdravstva, tada vidimo da bi nam to možda trebalo kao neka od mjera biti jedna od prioritetnih točaka i u ovom nacionalnom programu. Ne zapostavljajući ove druge segmente. Što se nadalje tiče zdravstva u samom sportu napisano je iako općenito, iako prihvaćam da takav dokument ne može detaljnije propisivati neke stvari međutim uvijek postoji dilema i vjerujem da će zakon ali bi apsolutno trebalo mu dati kvalitetnije smjernice, sam Zakon o sportu ili Zakon o zdravstvu definirati tko može, kako može i na koji način i koje vrste pregleda zdravstvenih napraviti u sportašima koji su u natjecateljskom sportu do 18 godina. Zašto velim do 18 godina? Naime to je rizična kategorija. Jer imate da su mnogi sportaši starosti 14, 15, 13, 18 godina natječu se u sportskim klubovima a jednako tako i u natjecateljskom sportu, pardon u školskim klubovima a jednako tako u natjecateljskom sportu, neovisno da li govorimo o kolektivnim sportovima, natječe se u nekim ligama 3., 4. pa čak i 2. liga. Velim, sugeriram iako velim tu općenito piše, do tih detalja niste mogli ići ali svakako bi valjalo kroz zakon da se možda konkretnije smjernice daju da zakon propiše točno. Sadašnji zakon propisuje, međutim mislim da bi to trebalo puno detaljnije, radi se o zdravlju. Što se tiče sportskih objekata naravno da tu treba slagati jednu određenu vrstu piramide od lokalne do nacionalne razine, jer sport se događa u općinama i gradovima, sport se ne događa ovdje, ovdje donosimo odluke o sportu ali sportaši žive i u gradu Zagrebu i u ostalim sredinama tako da bi trebalo dati određene smjernice od samog vrha pa prema niže što i kako. Naravno u suradnji sa lokalnim sredinama. Jednako tako i samo financiranje. Kad se pogleda koliko se financira sport u RH u usporedbi sa ostalim zemljama, naravno ovisi i o fiskalnom kapacitetu, o mogućnostima samih proračuna, bilo je određenih prijedloga o zajednica sportskih udruga koje funkcioniraju u gradovima i općinama da se propiše određena stopa od poreznih prihoda. Da budem iskren apsolutno jesam za ali imam jedan veliki upitnik, imam jedan veliki upitnik upravo radi samog zakona koji kaže da programe sporta donose zajednice sportskih udruga s kojima iskreno rečeno lokalna samouprava niti gradsko vijeće ne mora se složiti sa tim programom. Znači volio bih da se kroz sam zakon a doći će i u saborsku proceduru da vidite, da procijenite i u daljnjim aktivnostima koje ćete imati kao Ured za sport da pokušate i te stvari kvalitetnije definirati upravo na zadovoljstvo sportaša. Isto tako što se tiče saveza na razini RH, svjesni smo da se tu vrti ogroman novac. Ali jednako tako kuda i na što se taj novac troši. Samo jedan primjer, jedna sredina dobila je sufinanciranje od državne razine, gradnju nogometnog stadiona, međutim ona nema nogometni klub. I što smo sad? Kako je to moguće? Ima puno posla i vi a i naravno i mi ovdje kada dođu zakonski prijedlozi. Tako da evo sve za sport.
Zahvaljujem kolega Batinić. U ime Kluba zastupnika GLAS-a i HSU-a, poštovana kolegica Nada Turina-Đurić. Izvolite kolegice.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospodine zamjeniče središnjeg, predsjednice, državne tajnice zadužene za sport sa kolegicama. Evo ja ću u ime kluba GLAS-a i kluba HSU-a izraziti zadovoljstvo što je ovaj dokument pred nama. Kolege su već u prethodnim raspravama naglasili cijeli niz činjenica koje su vezane uz sport u RH koje su pohvalne, uglavnom je to išlo na račun velikih rezultata i velikih uspjeha naših sportaša i u ekipnim sportovima lani i u pojedinačnim sportovima gdje smo osobito ponosni na to i gdje smatramo da je izuzetno važno da je ulaganje u te sportove i u te sportaše nešto što daje šanse RH da se promovira i na druge načine osim kao, država kao takva da se promovira i u svijetu i u Europi. Međutim ono što nas posebno raduje to je da ovaj dokument na jedan vrlo jednostavan pa čak bih rekla i vrlo sažet način, znači cijeli sport je jedan program, uspjet svest u ove okvire mislim da je dobro i da je napravljeno na jedan kvalitetan način i da imamo konačno nešto što smo dugo očekivali, na što ćemo se moći ako ništa drugo pozvati kad budemo donosili u budućnosti određene odluke koje su vezane uz sport. Naravno da će tu već sad odmah biti nekih negodovanja kako ćemo ovo, kako ćemo ono. Međutim ovo stvarno je dokument na kojeg se možemo barem pozvati. Do sad nismo imali niti to. Tako da evo s te strane mislim da vam treba odati priznanje. Ono što, na šta bi mi htjeli obratiti pozornost najviše javnosti je to da unutar ovakvog jednog programa je nama a i mislim da bi RH trebalo biti najvažnije da je što veći broj ljudi i što veći broj naših građana uključen u sport. A posebno najmlađih naših građana kako bi kod njih stvorili zdrave, navike zdravog načina života što bi automatski i zdravlje cijele nacije odnosno nekakve statističke podatke koji nam baš zadnjih godina i ne idu u prilog i ne govore o nama kao najzdravijoj naciji niti baš dovoljno zdravoj naciji na razini usporednih zemalja recimo u EU. Pa imamo izrazito visoku smrtnost od raka, značajno višu od onoga što je nekakav prosjek EU. I imamo nažalost pobole kod nekih bolesti koje su upravo uzrokovane nezdravih načinom života od pretilosti, preko ne znam pušenja, loših navika a ustvari jedini pravi odgovor na te izazove je uključivanje što većeg broja građana a prije svega mladih i stvaranje navika kod mladih da se bave sportom. To nije ništa novo, nisam ja rekla ništa šta svi mi ne znamo ali do sada nekako nismo bili dovoljno odlučni, najprije da proizvedemo jedan dokument gdje ćemo reći koje je stvarno stanje stvari u našem sportu a onda da si zadamo i određene ciljeve makar oni u startu nekima izgledali možda i nedostižni ili u startu izgledali ono, izvan nekakvih mogućih planova prije svega po financijskim mogućnostima. Znači vidimo u ovome šansu, u ovih, u ovim općim i posebnim ciljevima koji su predloženi u ovom programu, vidimo šansu da kroz njih ostvarimo rezultate i to prije svega ovo što sam rekla znači o rezultate uključenosti što šireg broja građana, prije svega mladih na način da budemo, da nam to proizvede rezultat da smo puno zdraviji kao nacija. Svi su ovdje govorili o tome kako doći, većina je govorila o tome kako doći do tih rezultata, govorili su o financijama, o infrastrukturi koja pripada sportu ona koja bi trebala pripadati sportu da bi se ti rezultati ostvarili. Drago mi je da u ovom dokumentu nema megalomanije jer mi obično kada o sportu pa i o nekim drugim stvarima govorimo ali o sportu posebno onda smo veliki megalomani pa smo tako u toj megalomaniji i napravili određene greške po našem stavu određene greške u prošlim vremenima pa smo recimo činjenica vjerojatno za neke sportske objekte koje smo u prošlosti napravili mogli imati cijeli niz riješenih tih osnovnih infrastrukturnih sportskih objekata a mi smo se odlučili za nešto drugo, odnosno tadašnje politike su odlučile nešto drugo, izgradile velike objekte koji su i dan danas u problemima gdje država ima problema sa financiranjem, održavanjem, neke su dubiozama da će ih se vjerojatno i zatvarati, tko zna šta će s njima na koncu biti a koštali su toliko da smo mogli imati ne znam koliko riješenih, manjih sportskih, školskih objekata, manjih nekakvih rekreativnih parkova itd.. Znači to nisu bile dobre odluke i drago mi je da u ovom dokumentu nema takvih megalomanskih nekakvih ni naznaka nego da se ipak držimo realnosti i da se držimo onoga što sam rekla da moramo sport približiti svakome, učiniti ga dostupnim svakome i da će ići prema svima a ne samo prema nekima a pogotovo da neće ići, ja se nadam da će tako biti i da će to provođenjem ciljeva ovog dokumenta biti tkao da neće ići, da se neće prelijevati novci u profesionalni sport pogotovo onaj profesionalni sport koji ima komercijalnu vrijednosti koji može sam, koji je samoodrživ čak dapače od kojeg mnogi dobro žive. Znači bez obzira na njegovu masovnost, bez obzira na njegove uspjehe, ako je on samoodrživ u tom smislu da može sam sebe izvlačiti onda nije potrebno da se dodatni, dodatna sredstva proračunska ovaj u njega usmjeravaju, nego da se oni usmjere, ta sredstva usmjeravaju prema onima kojima možda u ovom trenutku, a ima ih nažalost u RH kojima sport kao aktivnost nije dovoljno dostupan. Ono o čemu sam ja govorila i na našem odboru, a i kolege koji su tamo sudjelovali u raspravi, mislim da moramo čvršće povezati, znači u postupanju po ovom dokumentu tu jesu neke naznake da će tako biti, ali da čvršće moramo postupati u tome da imati stav da Ministarstvo obrazovanja i Ministarstvo zdravstva zajedno sa vašim uredom rade na tome da se i ta infrastruktura koliko je moguće znači sa školama i vrtićima rješava da djeca imaju dostupnu infrastrukturu za bavljenje sportom, da imaju dostupne trenere odnosno netko je govorio to je pitanje i odgoja djece i stvaranja dobrih načina, dobrih navika kod djece što je naravno bitno za njihovo buduće i sazrijevanje i njihovo buduće zdravlje. Zato mislim da treba jednostavno uvesti određene obaveze, nama se premalo po svim pokazateljima, premalo djece i mladih bavi sportom i zdravim aktivnostima. Mi znamo da u nekim vremenima dobar dio nas je su slobodne aktivnosti u sportu bile obavezne, bile su na neki način uvjet da se uopće može dobiti svjedodžba na kraju školske godine, mi moramo uvesti određenu obavezu mladih, prije svega djece da se bave sportom, ali da im on istovremeno bude i dostupan. I da sve škole budu u tom smislu potpuno otvorene i imaju obavezu da organiziraju sportske aktivnost jer nažalost u RH ima i situacija da neki od sporta su počeli radi svoje male biznise, da naplaćuju treniranje, da to roditelje košta, mi moramo omogućiti znači da djeca u jednom dijelu, naravno neće to biti moguće ni za sve sportove, niti u svim sredinama i svugdje, ali da škole podnesu onaj određeni dio tereta, da omoguće i otvore vrata svojih sportskih dvorana zajedno sa svojim učiteljima i nastavnicima i profesorima tjelesnog odgoja da naša djeca se mogu baviti sportom. Jer nažalost ima situacija pogotovo u ruralnim područjima gdje djeci to nije dostupno, ne mogu doći do sportske dvorane, do sportskog terena, znači to je prvi problem jer nemaju dovoljno dobru povezanost ni autobusima, javnim prijevozom i ostalim, nema trenera nažalost u takvim sredinama i nema ovaj nema i škole nisu u stanju to organizirati. Mislim da mi moramo reći u jednom trenutku da temeljem upravo ovog dokumenta da se moraju povezat i da to moraju osigurati. Znači ovih 2 sata tjelesnog odgoja to apsolutno nije dovoljno, a da ne govorimo o tome da se jedan dobar dio nažalost djece izvlači i sa ta 2 sata tjelesnog odgoja. Znači to nije dobro, nije dobra poruka ja mislim da se tu središnji ured, država i politika općenito mora stati iza toga da tako više ne smije biti. Evo, ja još jednom kažem pozdravljam donošenje ovog dokumenta odnosno prijedlog ovog dokumenta i mi ćemo ga podržati na glasanju kad on bude na glasanju.
Zahvaljujem kolegici Turini Đurić. U ime Kluba zastupnika SDP-a poštovani kolega Željko Jovanović. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedavajući. Uvaženi predstavnici središnjeg državnog ureda za sport, kolegice i kolege, pa dosta je rečeno posebno je gospodin Šamija uvodno zapravo poručio sve ključno što donosi ovaj nacionalni program, tako da i ne vidim potrebu da detaljno govorim o svemu što sam namjeravao. Ono što svakako treba naglasiti da je ovo značajan dan i da napokon rješavamo jednu zakonsku odredbu koja postoji već dugi niz godina, ali nekako iz vlade u vladu nije se uspjelo izraditi taj program sporta koji treba biti osnova za sve ono što će slijediti nakon toga. Nacionalni program sporta od 1019. do 2026. sadrži dakle ciljeve i mjere za njihovu provedbu i to iz školskog, rekreativnog i natjecateljskog sporta. Mi kao Klub SDP-a podržati ćemo ovaj nacionalni program, naravno da kao i drugi on nije savršen, ima dobrih strana, ima onih koje su upitne, ali je sama intencija da se na ovaj način unaprijedi provedba školskog, rekreativnog i natjecateljskog sporta dobra i zbog toga mi podržavamo, ali i očekujemo da u provedbu budemo uspješni, a ne da sve ostane samo slovo na papiru što se nerijetko događa sa našim strategijama. Prema tome, ovaj nacionalni program sporta sa svojim mjerama i ciljevima zapravo osigurava razvoj sporta od baze piramide koju čini predškolski i školski sport do samog vrha gdje se nalazi natjecateljski sport i vrhunski sport, a cijela ta piramida trebala bi biti ispunjena rekreativnim sportom. Tako ja vidim nekako tu piramidu sporta u RH, ako zaista želimo ostvariti ovu misiju koja kaže lijepo da je Hrvatska zemlja sporta kao načina života svih njenih građana i zemlje prepoznatljiva po postizanju vrhunskih sportskih rezultata. Ono što također moramo danas reći da vrhunski sport u Hrvatskoj jest u velikim problemima i da preživljavanje vrhunskih sportskih vrhunskih sportskih klubova, zapravo ovisi prije svega o snalažljivosti čelništva, pojedinog kluba i da ovaj dio koji mi danas donosimo će bez ikakve dileme, ukoliko se bude kvalitetno provodio, osigurati da imamo kvalitetniji školski rekreativni i natjecateljski sport. Ali, bez kvalitetnog financiranja koje će morati biti ipak u većoj mjeri iako se iz godine u godinu novčani iznosi povećavaju, svi moramo biti svjesni da to nije dovoljno. Čelnici koji sjede ovdje, pojedinih klubova ili saveza ili načelnici i gradonačelnici, znaju koliku muku muče ukoliko u svojem gradu, u svojoj općini imaju prvoligašku ekipu u bilo kojem sportu, zaista, treba naći načina da se osigura natjecanje u bilo kom prvoligaškom rangu. Ono što svakako je dobro da je u uvodu i to zaključno u uvodu ovog dokumenta navedeno, da je danas cjelokupni sustav sporta iz kojeg proizlazi i nadležnost sportskih udruga i udruženja, skrbi prije svega o provedbi natjecateljskog segmenta sporta te da takvim sustavom, kakav imamo danas, nije uspostavljen niti osiguran umrežen sustav skrbi o sportu i tjelesnoj aktivnosti i funkciji zdravlja. Stoga mi pozdravljamo naglasak da je potrebno poduzeti mjere sa ciljem kvalitetnijeg ustroja područja sporta i tjelesnih aktivnosti korisnih za zdravlje. Pa zbog toga ovaj nacionalni program osmišljava i modele i propisuje smjernice, okvire i kriterije planskog, ujednačenog i umreženog stabilnog financiranja svih segmenata u okviru područja sporta i tjelesnih aktivnosti korisnih za zdravlje. Prema tome, i u Zakonu o sportu koji je aktualan, koji naravno, sigurno nije savršen, ali ipak, u 1. čl. se ističe da se sportska djelatnost od posebnog interesa za RH, pa je tako i financiranje sporta od nacionalne važnosti. Prema tome, financiranje sporta, ostvaruju se preduvjeti za razvoj sporta od najmlađe dobi preko rekreativnog do vrhunskog i profesionalnog sporta i to posebno očekujemo kroz razradu akcijskog plana i konkretne mjere da bi uopće se osigurao preduvjet za provedbu ovog nacionalnog programa, a ne da on nažalost ostane samo skup lijepih želja koje imamo na papiru. Naravno da je nastava tjelesne i zdravstvene kulture u obrazovnom sustavu ključna i preduvjet piramide da bi uopće mogli dobiti vrhunske sportaše. Čuli smo neke podatke o tome kako je stanje u Hrvatskoj loše. Evo, prema europskoj inicijativi za praćenje debljine, kaže da u Hrvatskoj 35% djece u dobi od 8-9 godina ima prekomjernu tjelesnu masu i među prvih 5 smo europskih zemalja s tim problemom. Ukupno 31% djevojčica i 38% dječaka u RH ima prekomjernu tjelesnu masu i debljinu, a uočeno je da 56% djece radnim radno provede 2 ili više sati dnevno gledajući televiziju, koristeći elektroničke uređaje, dok se vikendom taj postotak poveća na 87%. Istovremeno, svako drugo dijete provodi manje od 3 sata tjedno u organiziranoj tjelesnoj aktivnosti, 9% djece provede manje od 1 sata dnevno radnim danim igrajući se na otvorenom, a vikendom čak je ta brojka nevjerojatno, svega 1,5% djece vikendom se igra na otvorenom. Sve su to podaci koji pokazuju važnosti tjelesne i zdravstvene kulture i to od vrtića i naravno, potrebi većeg zapošljavanja kineziologa, kako u vrtićima, tako i od 1.-4. razreda i naravno kasnije u cjelokupnom obrazovnom ciklusu. Podatak koji nas treba sve zabrinuti, a koji možemo iščitati iz ovog materijala da je u svim programima aktivnosti školskog sporta obuhvaćeno svega 24,9% od ukupnog broja učenika u Hrvatskoj, što je sigurno nedovoljno te očekujem da upravo ovaj nacionalni program taj broj znatno poveća. Jednako to vrijedi i za fakultete, gdje je nastava prisutna na prve dvije godine, kasnije dobrovoljno, a gdje također kod nas još uvijek, unatoč pokušaju nekih visokih učilišta o usklađivanju potreba i obveza studenata u nastavi i sportu, to bi trebalo činiti daleko kvalitetnije, imamo dobre primjere iz svijeta, nadam se da će i to proizaći iz ovog programa koji danas imamo pred sobom. Naravno da infrastruktura ključna. Mislim da u provedbi treba jasno, osim standardizacije sportskih objekata, definiranje kriterija i normativa, uključiti sve dionike, od jedinica lokalne samouprave, države i naravno, privatnih partnera, kroz projekte javnog privatnog partnerstva, ali koji će biti održivi. Po podacima koje imamo vidimo kako je loša obrazovna struktura trenera, dakle, ako s djecom ne rade oni koji su zaista stručni, to je veliki problem. Prema analizi središnjeg državnog ureda za sport, svega 38% trenera, odnosno pokazalo je da 38% trenera bez ikakve stručne kvalifikacije radi sa djecom, što sigurno nije dobro i treba naći načina kako povećati stručnost kroz različite oblike programa kroz cjeloživotno učenje svih onih koji rade u sportu. Socijalni i radni status trenera također se ističe kao jedno od važnih područja. Nadam se da će se u provedbi tog dijela osigurati dakle, status kakav treneri i zaslužuju i koji će osigurati njihovu normalan život. Rekreativni sport, sve je rečeno više puta, dakle, u Hrvatskoj se nedovoljno bavimo rekreativnim sportom, zato i jesmo kad pogledamo naše podatke, među najbolesnijima, što se tiče kroničnih zarazni bolesti u RH. Kad je riječ o darovitosti, vrlo je bitno uspostaviti kvalitetan sustav i identifikacije darovitosti i rada sa talentima u svim segmentima, pa tako i u sportu. Žao mi je što u našoj obrazovnoj reformi koja ide, darovitost, kao i rad s djecom s posebnim potrebama nije riješen na način kako je bilo prvotno predviđeno, ali mi je drago da se ovom programu ipak ističe i darovite i osobe s invaliditetom i da se mora i za njih osigurati na kvalitetan način provođenje tjelesne aktivnosti kao jedan od bitnih segmenata kvalitete života. Prema tome, ako uzmemo tih 6 općih i posebnih ciljeva da ih i ja ponovim još jednom iako n as je malo ali eto, možda netko gleda, dakle prvo i ključno osiguravanje preduvjeta kroz financiranje sporta, potrebno je osigurati sredstva za financiranje javnih potreba u sportu i kroz državni proračun i kroz proračune jedinica lokalne i regionalne razine, potrebno je urediti sustav kategorizacije sportova i kriterije za vrednovanje programa javnih potreba u sportu, jasno definirati namjenu sredstava za javne potrebe u sportu, način dodjele te kontrolu trošenja, posebno naglašavam i naravno analizirati i povećati porezne olakšice za sport. Drugo, kad se radi o cilju unapređenja zdravstvenog, usmjereno tjelesnog vježbanja i povećanja promocijske vrijednosti sporta važno je poticati zdravstveno usmjereno tjelesno vježbanje, poticati programe univerzalnih sportskih škola i osigurati provođenje obuke tjelesnih aktivnosti sa visokim utilitetom. Osigurati uvjete za masovno bavljenje sportom kroz sustav obrazovanja. Kad je riječ o trećem cilju, unapređenju skrbi o sportašima posebno je važno naglasiti poticanje te dualne karijere sportaša, osiguravanje stabilnog sustava stipendiranja te skrbi o vrhunskim sportašima, poboljšati status manje zastupljenih skupina u sustavu sporta te povećati primjenu znanstvenih metoda u području skrbi o sportašima, vrhunskim sportskim rezultatima, posebno osigurati dakle kvalitetne zdravstvene preglede i što je moguće pristupačnije bez potrebe dodatnih troškova kako za obitelj tako i za sportske klubove. Četvrto, uspostaviti sustavan i racionalan pristup upravljanju održivom sportskom infrastrukturom kroz uspostavu mreže održivih sportskih građevina, prilagođavanje broja i opremljenosti sportskih građevina stvarnim potrebama u sportu te povećanje broja sportskih građevina i obnovu postojeće infrastrukture. Peto, unaprijediti skrb o stručnim kadrovima u sportu dakle kroz prilagodbu zakonodavnog okvira veazanog uz stručne kadrove, osiguravanje školovanja, osposobljavanje stručnih kadrova u sportu sukladno potrebama te usklađivanje obrazovnih programa sa stvarnim obrazovnim potrebama sporta te poticanje cjeloživotnog usavršavanja. I naravno ključno je unapređenje sustava upravljanja u sportu kao još jasnije definiranje uloge i zadaće pojedinih dionika u sustavu sporta, usklađivanje i povezivanje javnih registara u sportu te jačanje administrativnih kapaciteta dionika sustava sporta. Prema tome, dobro je što ćemo dobiti Nacionalni program, dobro je što je odmah definirano da mora postojati nadzor provedbe ovog programa i dobro je da što prije krenemo u izradu potpuno novog Zakona o sportu i svih ostalih podzakonskih akata koji će osigurati provedbu ovog nacionalnog programa. Hvala lijepo.
Zahvaljujem kolega Jovanović. Sljedeća rasprava u Ime kluba zastupnika MOST-a poštovani kolega Marko Sladoljev. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, poštovani zastupnici i poštovane kolege iz Državnog ureda za sport. MOST nezavisnih lista izražava zadovoljstvo što je napokon u Hrvatski sabor došao dokument Nacionalnog programa sporta do 2026. godine. Dakle mi smo ga priželjkivali i mogu reći da je ovo stvarno ozbiljan dokument na kojem se dakle radilo i koje se vidjelo da je sudjelovala struka. Međutim, ja se vrlo rijetko slažem sa gospodinom Šukerom u raspravama ali moram isto tako reći da taj dokument će ostati mrtvo slovo na papiru ako ga neće pratiti država, tj. financiranje države i jedinice lokalne samouprave. Ali to nije stvar vas, ne tiče se vas nego i Ministarstva financija, premijera i same Vlade. Dosta stvari je bilo rečeno koje neću ponavljati, ja ću se osvrnuti na neke stavke koje se tiču dakle mog iskustva kao, u radu kao u školi i u sportu i usredotočiti ću se na te stvari. Dakle drago mi je što ovaj dokument se bavi ozbiljno školskim sportom, međutim sadašnja situacija sa školskim sportom nije dobra. Vikendom u sportske dvorane projekt koji praktički više, vrlo rijetko je zaživio, tj. vrlo rijetko je prisutan u školama. U našim dvoranama tokom vikenda ne vježbaju djeca nego srednjovječni muškarci sa pivskim trbusima koji tamo imaju hakl nogometa ali ja opet razumijem i školu koja na neki način otvorila je komercijalnu iskoristivost dakle tih dvorana u vikendima i u večernjim satima jer škole se odnekud moraju financirati. Dakle škole moraju plaćati svoje potrebe, dakle moraju plaćati fotokopirne aparate, papire, dakle i onda iznajmljuju dvorane ljudima koji plaćaju tu dvoranu a naša djeca su zapravo vani. I to je jedan problem koji mi moramo riješiti jer kao što je već rečeno pretilost u nižim razredima već osnovne škole je vrlo velika. Ono što bih također istaknuo i kao razrednik koji je 20 godina bio razrednik u školi a to je problem sportaša i ispričavanja dakle ispričnica u osnovnoj školi gdje zapravo nemamo do kraja reguliran status sportaša. Moram reći evo svoj primjer da sam ja bio razrednik jednom sada vrhunskom sportašu to je Mislav Oršić, nogometaš Dinama i moram reći da nije ima razrednika koji, da je ima razrednika koji nije prepoznao dakle taj njegov talent i koji je razgovarao sa roditeljima on vjerojatno nikad ne bi postao vrhunski sportaš jer sam ja kao razrednik imao razumijevanja za njegove izostanke, dogovarao sa ostalim profesorima ispitivanje dakle u različitim dakle terminima kada nije škola. I to još nije regulirano u osnovnim školama. Ono što bih također pohvalio a to je da dokument nije megalomanski i postavljam pitanje ovdje da smo imali taj dokument dakle da li bi bile izgrađene ove megalomanske dvorane koje većinom služe za održavanje koncerata i za koji novac se mogao izgraditi zapravo stotine i stotine školskih dvorana. Da li bi taj dokument spriječio gradnje dvorana koje nisu imali cost benefit analizu? Dakle, to je pitanje koje mi moramo otvoriti što se tiče rasprave o ovom dokumentu? Da li će ovaj dokument usmjeriti dakle hrvatsku državu i hrvatsku dakle Vladu na gradnju malih sportskih dvorana, školskih dvorana, a ne ovako megalomanskih projekata. Ako hoće, ja ću biti dakle zadovoljan, ali bojim se da će to opet ovisiti o jedinica lokalne samouprave. Ono što je isto dokument obuhvaća, to je pitanje statusa profesionalnih sportaša, tj. danas, dakle imamo situaciju da vrhunski sportaši poslije svoje završene karijere otvaraju kafiće i da im je to na neki način jedini izvor prihoda ili neke druge stvari ako se neke drugih snađu. Dakle, model Italije da vrhunski sportaši odlaze u vojsku dakle di ih tamo postoje sportske dakle jedinice gdje su oni vrlo korisni kao koriste svoje iskustvo dakle u sportu, upravo u vojsci i možda bi se moglo govoriti, trebalo početi govoriti o talijanskom modelu gdje zapravo sportaši nakon svoje karijere nastavljaju karijeru u vojsci. Ono što mi je žao što ovaj dokument nije stavio naglasak na samoodrživost, dakle postoje klubovi u Hrvatskoj koji su samoodrživi. Jedan taj, jedan klub u koji je samoodrživ, a kojim sam član je Futsal Dinamo, to je klub u kojem vježba stotine i stotine djece, a koji se financira od članarina članova kluba, od sponzora i možda bi trebalo razmišljati da takve klubove koji su samoodrživi, a koji postižu vrhunske rezultate, osloboditi plaćanja PDV-a jer na taj način bi se poticalo dakle njihovu samoodrživost i zapravo to je dakle cilj u kojem bi trebali ići. I za kraj, samo jednu malu digresiju, dakle, dok sam iščitavao ovaj zakon i pratio e-Savjetovanje, primijetio sam da je Hrvatski nogometni savez priložio neke svoje prijedloge, pa mu je upala u oči jedna činjenica, da su oni rekli da bi ovaj dokument trebao propisivati medijima kako će izvještavati s utakmica. Mislim da smo mi prošli neka vremena dakle komunistička, kako bi mi dakle, tj. određeni dokumenti trebali propisivati medijima kako izvještavaju s ostalih sa nekih utakmica pa tako se tu dakle spominju dakle ako na nekoj utakmici zapali ne znam, 10 baklji i da hrvatski mediji ne bi trebali o tome izvješćivati, da je to veličanstvena atmosfera, mislim da tu trebamo razgraničiti neke stvari. Dakle, mi smo prije godinu dana imali veličanstven doček hrvatskih nogometaša na Trgu bana Jelačića gdje je zapaljeno stotine, stotine baklji i svi smatramo da je to bila veličanstvena atmosfera. Naravno da nitno ovdje ne spominje da je bacanje baklje u teren veličanstvena jer dapače, smatram to prekršajem i opasnošću, ali postoje zemlje koje su išle u tom smjeru da su legalizirale baklje na stadionu tako da svaki koji želi zapaliti baklju ostavi osobnu kartu policiji i ako ju slučajno dakle, baci na teren, da su to višegodišnje zatvorske kazne, ali i da postoje posebni termini kad se to pale. Npr. Norveška ima taj model i nema velikih problema sa huliganizmom, tako da mislim da je jedan od, to mi je upalo u oči, mislim da bi se HNS trebao baviti drugim stvarima, tj. čistiti redove dakle u svojim tijelima, a ne propisivati hrvatskim medijima kako će oni izvještavati sa utakmica. Još bih spomenuo da još uvijek u Hrvatskoj postoje klubovi koji su udruge građani, a koji ne dopuštaju svojim članovima demokratske izbore u svojim tijelima i da je to još jedan problem s kojim se moramo pozabaviti, međutim MOST Nezavisnih lista će podržati ovaj dokument jer da smatra vrijednim i da ide u dobrom smjeru. Hvala lijepo.
Zahvaljujem kolegi Sladoljevu. Prelazimo na pojedinačne rasprave. Poštovana kolegice Sabina Glasovac, nije nazočna. Kolega Tomislav Lipošćak, izvolite.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Zamjeniče sa suradnicama. Pa evo, pred nama je prijedlog Nacionalnog programa športa za razdoblje od 2019.—2026. godine i mislim da se svi možemo složiti da je sport djelatnost od posebnog interesa za našu domovinu, za RH i upravi uz uspjehe naših sportaša i njihove dosege, vrlo često se radujemo, ponekada i tugujemo i vrlo često, u svoj toj euforiji zapravo zaboravljamo temelje bez kojih ova priča ne drži vodu i zapravo na kojima ova priča počiva. Ono što bi želio danas naglasiti, kada već imamo priliku govoriti o sportu, to su dvije stvari bez kojih zapravo niti zdravoga sporta, niti vrhunskog sporta, bilo individualnoga ili onoga kolektivnoga ne bi bilo. Na prvom mjestu, to je školski sport, a na drugom mjestu, tu su oni treneri odnosno oni učitelji odnosno nastavnici, oni ljudi koji se zapravo provode vrijeme sa našom djecom u samim počecima njihovog bavljenja sportom. Bez kvalitetnog školskoga sporta, bilo kakva priča o uspješnom sportu nema niti smisla. Ne tako davno, djeca su, možemo reći, odrastala na školskim igralištima između 2 školskih torbi koje su vrlo često zamjenjivala vratnice ili nekakva ozbiljnija igrališta, upravo iz razloga što su igrališta često bila zauzeta od onih starijih. Danas nažalost se situacija, vrlo često mijenja, djece je sve manje, igrališta su prazna, a nažalost, djeca sve više i više vremena provode ne na igralištima nego u svojim kućama, dnevnim boravcima, ne više između vratnica nego između PlayStationa i mobitela. Dok su prije roditelji djecu morali praktički tjerati u kuću kako bi i pisali zadaću ili se bavili nekim drugim kućnim obavezama, danas je nažalost situacija obrnuta, vrlo četo svoju djecu moramo i poticati da se što više bave sportom, da što više vremena provode na otvorenome u prirodi, na igralištima. I upravo iz tog razloga i ovaj školski sport postaje sve bitniji, postaje sve važniji zato što vrlo često su same škole mjesto prvog doticaja naše djece upravo sa sportom. I tu sada dolazimo do ovih naših trenera odnosno do nastavnika i učitelja tjelesne i zdravstvene kulture. Upravo su oni ti koji našoj djeci i kroz igru u jednom možemo reći kontroliranom školskome okruženju usađuju one prve sportske korake i uče ih djelovanju i u kolektivu jednom sustavu u kojemu nema varanja, u kojemu nema možemo to tako reći švercanja i nema pronalaženja nekakvih lakših puteva. Ovo danas spominjem, ovo danas govorim upravo zato što vrlo često zaboravljamo upravo te ljude, nažalost ponekad ih i omalovažavamo i njih i njihovu ulogu u obrazovnom procesu, obrazovnom sustavu dok s druge strane bez imalo problema i razmišljanja im povjeravamo svoju djecu i očekujemo da od njih da ih od njih naprave ljude i koji će se znati nositi sa svim možemo reći i sportskim ali naravno i životnim usponima i padovima, uspjesima i neuspjesima. Svaka strategija, pa tako i ova, svaki program počiva na ljudima i naravno o njima i ovisi i po meni učitelji i nastavnici koji se bave upravo ovim najmlađim dobnim skupinama oni su temelji svake strategije, svakoga programa koji je vezan uz sport. I zato je vrlo bitno kako odabiremo te ljude, na koji način i kako se prema njima odnosimo. Vrlo često smo svjedoci da sami ne možemo izaći na kraj sa svojih 2 ili 3 djece ovisi koliko tko ima, a probajmo zamisliti kako je tek njima koji ih imaju na 10-tke i to vrlo u, vrlo često u manjim prostorima. I osobno kao dugogodišnji sportski djelatnik, sudac i trener mogu reći da sam u svom nekakvom sportskom stažu doživio brojne situacije, situacije koje su bile i pozitivne i negativne. Vidio sam trenere koji su od generacija učenika i sportaša učinili brojne vrsne ljude, kvalitetne ljude i sportaše. Nažalost vidio sam i one koji su svoje frustracije, ambicije liječili upravo na djeci što je i najgore takav stav razmišljanja, takav stav ponašanja su i prenosili i na djecu, vidio sam čak i one koji su se i fizički obračunavali i iskaljivali na toj djeci i razlog zašto ovo sve govorim je upravo što je svaki vrhunski sportaš negdje morao započeti svoj put. I kada slušamo priče najuspješnijih svjetskih sportaša uvijek u toj priči ima onaj jedan trener, onaj jedan učitelj ili nastavnik koji se spominje negdje na početku od kojega sve to počinje, od kojega sve to kreće. Jednako tako onda me paralelno s tim i žalosti koliko je možda ostalo i neispričanih takvih priča upravo zbog loših ljudi, loših trenera kojima tu nije bilo mjesta. I da više ne duljim, za kraj samo bih rekao da nema uspješnog sporta, nema vrhunskog sporta, nema kvalitetnog programa bez onih, možemo to reći malih ljudi koji našu djecu uče one prve korake i životne, ali i sportske i prije nego što krenemo u velike strategije, velike filozofije i programe sjetimo se uvijek njih i dajmo im na jedan način priznanje za sve ono što rade u razvoju sportskom razvoju, ali i životnom razvoju naše djece. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo repliku, poštovana kolegica Marija Jelkovac. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče. Poštovani kolega Lipovščak slažem se sa vama da su treneri vrlo bitan segment u razvoju sporta, pogotovo u radu sa našim mladima i djecom, ali čini mi se da u budućem novom Zakonu o sportu moramo prije svega razmišljati da na kvalitetniji način riješimo radno-pravni status trenera kako bi oni imali to u odnosu na sadašnje stanje bolje riješeno. Hvala.
Zahvaljujem. Odgovor kolega Lipovščak.
Slažem se s vama kolegice Jelkovac, sve je teže i teže naći općenito trenere, a naročito je sve teže naći načine pogotovo u manjim sredinama kako bi im i adekvatno možemo reći nadoknadili i vrijeme provedeno na treninzima, vrijeme provedeno sa djecom i bez takvog nekakvog rješenja u budućnosti bojim se da će biti sve manje i manje onih entuzijasta koji će željeti svoje vrijeme provesti negdje, a da im to na jedan određeni način barem nije refundirano.
Zahvaljujem. Slijedeća rasprava poštovani kolega Stjepan Ćuraj. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče. U vrlo kratko, malo ću sada proširiti jedan dio onoga gdje je sport danas odnosno što vidimo ne bi moglo kroz ovu strategiju, ali prije svega puno toga će ovisiti što sve kroz ove ciljeve i opće ciljeve i posebne ciljeve uzeti u obzir, kalkulirati i napraviti kako bi došli do onog konačnog cilja. Naravno, konačni cilj odnosno kad govorimo o općim ciljevima i posebnim i preduvjetima za razvoj sport, pa makar oni bili i oni osnovni kad govorimo o infrastrukturama, okviru, gdje imamo sada probleme ne samo dostupnosti pojedinih sportova što naravno najviše ovisi o razvitku jedinica lokalne samouprave, nego i o mogućnosti održavanja već postojeće infrastrukture. Znači mi tu opet dolazimo ponekad u koliziju i sa pojedinim poreznim propisima i zato sam spomenuo i u replici da mi je žao što nije Ministarstvo financija ovdje i kao jedan od obrazlagatelja ako već ne i predlagatelj ove strategije jer ono gdje se oni spominju u posebnom cilju 1.3 na 45. strani gdje kaže analizirati i utvrditi mogućnost povećanja poreznih olakšica za sport tu je dosta toga ovako u jednom ne toliko opsežnom tekstu, al navedeno dosta bitnih stvari kao što je upravo i ovo malo prije spomenuto neoporezivanje honorarnog rada jer upravo povećanjem mogućnosti kvalitetnog rada, znamo da se većina treninga odvija u poslijepodnevnim i večernjim satima, dakle mogućnost kao drugog dohotka ili dodatnog dohotka pojedinim osobama bi sigurno rezultiralo da se i kvalitetniji ljudi uključe u taj dio jer znamo da treneri sami po sebi ne zarađuju neke basnoslovne novce što će neke kvalitetne kadrove privući u bavljenje time makar oni bili bivši sportaši, makar bili profesori u školama ili bilo netko tko je i jedno i drugo najbolje, sigurno da jat dio bi trebalo barem pojednostaviti i porezni tretman promijeniti, tu se spominje i PDV, jasno, definirati porezne olakšice ... [[Govornik se ne razumije.]] Sad imamo jedni situaciju u kojoj sadašnje tvrtke, trgovačka društva koju su osnovale upravo jedinice lokalne samouprave za upravljanjem i održavanjem tih, te infrastrukture prilikom poreznog nadzora dobivaju obustave mogućnosti povrata pretporeza odnosno drugim riječima rečeno, sve onaj višak pred poreza nad ulaznim, nad izlaznim računima koje ta tvrtka traži kao povrat, oni stopiraju i osporavaju. U nekim slučajevima da, u nekim ne jer kao po tome određenom objektu ili toj djelatnosti niste imali izdanih računa i ne možete si priznati sve ulazne račune di ste plaćali PDV. I tako da ste strane u jednoj godini, možda sam nešto krivo rekao … … [[Upadica sa strane, ne razumije se.]] Znači tvrtka j u sustavu PDV-a, dakle to uopće nije sporno ali taj porezni tretman od istog tijela je drugačiji i već tu imamo određenih problema a da ne govorimo o svim ovim potencijalnim olakšicama i kako bi se one pratila itd., itd. Dakle, to je taj dio priče. Ono što je također, što sam već naveo ranije bitno da se ne gleda ne samo uspjeh nego i interes, ne smije nam se događati da sva financiranja padaju na leđa roditelja pa neki koji mogu si priuštiti, djeca treniraju, ona druga koja ne mogu nažalost ne, to je najžalosnije što nam se danas može bilo gdje u Hrvatskoj dogoditi. Da ne netko može ili ne može nešto trenirati, ovisi o svojoj odnosno i financijskoj situaciji svojih roditelja i to je ono što bi trebali apsolutno uzet si kao glavni i osnovni cilj i strategiju. To je najviše se odnosi na jedinice lokalne samouprave ako država gleda ove saveze i krovne saveze i profesionalni sport, nacionalne timove, međutim mi moramo biti svjesni da puno toga dolazi od one igre, od razbibrige djece, od zabave i to njima treba biti sport u onim najmlađim danima. Sigurno ne neka obveza i teret. I onda to treba poticati, to treba valorizirati jer kažem još jednom, klubovi koji okupe 100-tinjak djece, oni trebaju biti nagrađeni jer očigledno rade nešto dobro, neovisno jel imaju uopće seniorsku ekipu ili ne, neovisno koliko ta djeca ili najčešće ta djeca kad postižu rezultate, to se eventualno može pričati kroz neki oblik stipendije, kroz neki savez ili nacionalnu vrstu određene kategorije međutim nema klasifikacije da je u kadetima netko osvojio mjesto na nekom državnom prvenstvu pa sad zbog toga će dobiti neku dodatno kao cijeli klub financijskih sredstava. Nažalost možda negdje ima iznimaka li to više su iznimke nego pravila. I to je ono što ne smijemo izgubiti iz uma, upravo taj način da vrednujemo one koji rade. Naravno, trebamo uzeti i pratiti tu djecu ne da netko samo pokupio domovnice i prikaže 150 djece i kaže meni treba toliko novaca. To je pitanje onda inspekcija koja treba raditi svoj posao, trebaju se dostavljati izvješća, praćenje te djece, njihov rast, težina, napredak u tehničkim dijelovima pojedinog sporta itd. po pojedinim parametrima. Pa malo da se i tu više ozbiljnosti posveti, da to ne bude onako ... [[Govornik se ne razumije.]] i upravo onda se vraćamo na ovaj dio što je infrastruktura, da se osigura svima dostupnost što priče oko trenera, njihove izobrazbe i mogućnosti same primamljivosti bavljenja kao dodatnom aktivnošću, neoporezivom ili na bilokoji drugi način i to je onda nešto što možemo uspostaviti jednu strukturu, jedan kostur i onda možemo razgovarati o daljnjim koracima kad što više djece uključimo, kad djeca, i meni je drago što sam ovdje isto vidio nešto po principu škole sporta što se spominje, tu je isto jedna jako dobra stvar koja bi se trebala spustiti na niže razine gdje upravo omogućiti djeci da li kroz sustav školstva ili kroz pojedine gradske urede ili kako god hoćete, dobiju priliku u jednom periodu proći što više sportova, od učenja i plivačkih sportova, dvoranskih sportova, atletike, znači što više različitih sportova gdje će onda oni i vidjet koji su njihovi afiniteti, di će pojedini predstavnici tih sportova i klubova održavati treninge, dolaziti naravno sa ciljem da privuku što više djece u svoj klub jer kad stavimo sustav, glavarina, sustava vaučera onda će se puno stvari promijeniti i puno više će se davati na kvaliteti, na zadovoljstvu djece ali prije svega i na privlačenju što više mladih u sportski dio jer što više njih trenira, to više imaju sredstava. Naravno, to je jedna možda šira, ja bi volio da je to nekako inkorporirano u svim izradama, ovim strategijama o kojima smo govorili jer na taj način bi stvarno onda se pozicionirali i odredili što nam prioritet a to je da se što više mladih kvalitetno, opet kažem ne bilo kako kvalitetno, bavi sportom i aktivno uključuje i u sve ostale aspekte života i naravno kad prođe taj sportsko odgojni aspekt. Tako da mislim da zaključno zbilja, ovo je nešto što nije zapisano u kamenu, ovo je nešto što se treba i dalje pratiti i rezultate i mijenjati po potrebi ali je izuzetno dobar početak da o tome uopće i razgovaramo. Zahvaljujem.
Zahvaljujem kolega Čuraj. Imamo replike, poštovana kolegice Grozdana Perić, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, poštovani kolega. Sport u svakom slučaju treba razvijati i ovo je jako dobro, mi koji smo iz one generacije starije znamo da smo imali školski sport koji je bio jako zastupljen iako nismo imali predispozicija u objektima kao što je to sada. Međutim ono što je sada problem da je zaista mladost možda i djeca na jedan način razmažena i očekuju da je sve zaista u idealnim uvjetima. Ja sam iz grada u kojemu smo jako puno ulagali upravo u taj amaterski sport i mislim da bi kroz škole to trebalo još više potencirati. I evo grad smo koji je dao jako puno i olimpijaca i svjetskih prvaka.
Zahvaljujem. Odgovor kolega čuraj.
Pa da, zapravo sad ste me i podsjetili na i ovaj, teško je meni reći moju mladost kao da sam nešto stariji, nisam, dapače, hvala Bogu, da prije je bila možda više izražena ta selekcija i prije nismo imali možda toliko uvjeta i igrala se košarka vani na betonu ali nekako imamo dojam da je puno bilo kvalitetnije, puno više su se postizali rezultati a uz neke možda i manje uvjete. Mi danas smo izgubili taj pojam određene selekcije izuzev nekoliko sportova gdje kroz neki trenažni proces samo najbolji prolaze. I upravo mislim da je tu rješenje, ovo što ste rekli kroz prebacivanje dio aktivnosti na škole, na obrazovni sustav i da na taj način se vrši jedna i predselekcija ali prije svega potiče, potiče bavljenje sportom, jer ne moraju svi biti vrhunski sportaši da bi se bavili sportom, dapače, treba pozdraviti svako moguće bavljenje naravno i ono kasnije rekreativno u kasnijim dobama života. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Prelazimo na sljedeću raspravu, poštovani kolega Željko Jovanović. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Evo, ključno je osigurati mladima da svi jednako bez obzira gdje žive, u kojem dijelu Hrvatske, koliko im obitelji imaju novaca da se mogu baviti sportom. I zapravo to bi, ako u tome uspije ovaj nacionalni program onda će on imati smisla. I dobar dio smjernica iz njega ide upravo u tom cilju. Prema tome, osigurati svima u Hrvatskoj, svakom djetetu da se može baviti tjelesnom aktivnošću a onda će iz te široke baze piramide proizaći oni koji će biti posebno daroviti i koji će postati vrhunski sportaši. Ja sam se javio u ovoj pojedinačnoj raspravi da istaknem tri primjera. Jedan primjer za koji smo dobili prošli tjedan nagradu u Briselu kao jedan od najboljih projekata u području globalnih ciljeva održivog razvoja UN-a. Cilj 3. zdravlje, osiguranje zdravog života i promoviranje blagodati za ljude svih generacija. Dakle naš Hrvatski zavod za javno zdravstvo, Ministarstvo zdravstva, Ministarstvo obrazovanja su 2015. krenuli u zajednički projekt. Taj projekt su nazvali „Poligon za tjelesnu aktivnost školske djece“ i željeli su osigurati djeci koja nemaju prikladne sportske dvorane da se mogu ipak baviti tjelesnom aktivnošću. I eto taj projekt u 120 škola u Hrvatskoj ocijenjen je kao izuzetan i kao način kako se ipak svakom djetetu bez obzira što živi u sredini u kojoj nema adekvatnih uvjeta može osigurati bavljenje tjelesnom aktivnošću. Zahvaljujući i tom projektu osigurana su sredstva da se u narednom periodu osiguraju poligoni za još 1000 škola što znači da ćemo na taj način značajno unaprijediti mogućnost bavljenja tjelesnom aktivnošću jer taj prijelaz od vrtićke dobi kao osnovnoškolskoj dobi je zapravo ključan, djeca se u vrtićkoj dobi igraju sama od sebe, tjelesno su aktivna ali kada dođu u školu i kada sjednu u školske klupe taj sjedilački način života počinje prevladavati. Drugi primjer koji želim istaknuti a i poručiti da smo svjesni u Hrvatskom saboru kolegice i kolege da je vrhunski sport u Hrvatskoj da diše na škrge i da svaka pomoć, svaka inovacija je dobro došla. Eto, javno ću pohvaliti Hrvatski rukometni savez koji je odlučio da će osloboditi sve rukometne klubove plaćanja kotizacije za njihovo prvoligaško natjecanje. ... [[Upadica se ne čuje.]] To ćete vi kolega Šuker. I treći primjer, kao negativan primjer, dakle pozivam i ostale saveze da što je moguće u skladu sa svojim financijskim mogućnostima osiguraju oslobađanje gdje god je moguće kako bi jedna sezona za svaki prvoligaški klub mogla završiti jer je zaista tragično kad u sredini sezone netko zbog nedostatka sredstava mora odustati od takmičenja, mi smo evo i u Rijeci imali takvih situacija. I treći negativan primjer, primjer Hrvatskog nogometnog saveza koji često zna dijeliti nama lekcije, dakle njihovih 16 članova izvršnog odbora podijelilo je među sobom 3,2 milijuna kuna. Prema tome kolegice i kolege, ja mogu razumjeti da članovi Izvršnog odbora HNS-a s pravom putuju na utakmice, sudjeluju u velikim uspjesima Hrvatske reprezentacije. I već sama činjenica što putuju besplatno i što mogu uživati u tim velikim ... [[Govornik se ne razumije.]] naših nogometaša valjda im je dovoljna nagrada za trud koju su uložili u rad Izvršnog odbora Hrvatskog nogometnog saveza pa im ovih 3,2 milijuna kuna sigurno nije trebalo. Mogli su to uložiti u unapređenje uvjeta za bavljenje nogometom u nekim nižim ligama, mlađim uzrastima a ne poboljšati svoje debele tekuće račune. Eto to su tri primjera iz kojih možemo puno naučiti i nadam se da će ovih pozitivnih biti puno više zahvaljujući i program koji danas ovdje usvajamo.
Zahvaljujem kolega Jovanović. Sljedeća rasprava poštovani kolega Ivan Šuker. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, poštovani predstavnici Državnog ureda za sport. Sport je najjači instrument za borbu protiv ovisnosti i neprihvatljivog ponašanja mladih i mislim da s tim trebamo početi. I ako to tako gledamo onda možemo reći da je ovaj dokument kvalitetno, korektno napravljen, možemo se mi tu natezati oko ovoga, oko onoga međutim ja ću svoju raspravu usmjeriti ka funkcionalnom, provedbi ovog dokumenta. Dakle prije svega krenuti ću od Zakona o sportu. Naprosto mislim da ga moramo promijeniti. Zašto? Zato što u ovom dokumentu vi ste napisali da postoji 19 profesionalnih klubova i 9 trgovačkih društava a vi imate nekoliko članaka u Zakonu o sportu koji se bavi Zakonom o trgovačkim društvima ovim, onim, dakle Zakon o sportu treba jasno definirati ono što je nukleus i ako želimo da to bude nukleus hrvatskog sporta, to su školska sportska društva i otuda krenuti jer moramo definirati jasno što je profesionalizam, što je poluprofesionalizam jer toga u hrvatskom sportu, nažalost ima najviše i što je amaterizam. Dakle, to je ono što uz niz drugih stvari koje moramo definirati u sportu i sad dolazi do onoga što je najbitnije, a to je Zakon o financiranju sporta. Mi u ovom trenutku imamo državni proračun, to su vam igre na sreću i sad u unatrag nekoliko godina, Državni ured za sport. Imamo jedinice lokalne samouprave i regionalne samouprave, to su županije, gradovi i općine koje prilikom donošenja proračuna usvajaju i zadovoljavanje zajedničkih potreba u sportu. Međutim, tu nema nekakvog minimuma koliko se treba izdvajati za sport nego naprosto koliko tko hoće. I sad se postavlja jedno elementarno pitanje i to moramo odgovoriti u odredbi Zakona o sportu da li u zajednici sportskih udruga mogu biti profesionalni klubovi ili poluprofesionalni klubovi. Zašto? Zato što Zakon o zadovoljavanju zajedničkih potreba u sportu govori da su to sredstva o financiranju sportu mladih a ne prvoligaških ekipa, ne prve ekipe. I sad kolegice i kolege, vama jedno retoričko pitanje isto tako i kolegicama i kolegama iz Državnog ureda za sport, što bi se dogodilo kad bi sa dresova hrvatske nacionalne selekcije, osim nogometne reprezentacije maknuli jednu tvrtku državnu. Dogodio bi se financijski kaos. I to je činjenica. Zato kažem, i kad sam replicirao na početku g. Šamiji bez namjere da kažem da je nešto loše, da je to osnov svega ako želimo nešto napraviti u sportu. E sad, sljedeća stvar su porezi na isplate sportašima, trenerima i službenim osobama. I uzmite jednu utakmicu jednog kluba da igra sve utakmice u subotu i nedjelju doma, mlađi pioniri, pioniri, mlađi kadeti, kadeti, juniori, prva momčad i vi imate tu 5, 6 službenih osoba kojima isplaćujete naknade i za svaku tu naknadu vi morate uplatiti porez. Možete misliti koja je to administracija. Druga stvar. Izuzev nekoliko trenera u Hrvatskoj, vi uopće nemate regulirano njihovo primanje. Mi smo 2005. imali definirano u Zakonu o porezu na dohodak, što se tiče primanja profesionalnih sportaša. Nažalost, to je nestalo i izgubilo se. Sljedeća stvar, sportska infrastruktura, sačekat ću ja Bukarica, sportska infrastruktura, ona je u vlasništvu jedinica lokalnih samouprava, u vlasništvu automatski s tim u vlasništvu škola i praktički kompletan dvoranski sport, izuzet nekoliko gradskih dvorana ovisi o tome. I sad gledajte, vi, dijete vam trenira nešto i vi morate ići po to dijete u 11, pola 12 da ga vozite s treninga, a istovremeno neki rekreativci u toj dvorani igraju u 9 sati. Dakle, ja sam kao gradonačelnik 2001. donio odluku da u sportske dvorane netko ne može ući prije 11 sati, osim sportskih klubova i nikad se to nije moglo provest. Ako ne reguliramo upotrebu tih sportskih, sportske infrastrukture besplatno u korist klubova i školskih športskih klubova, vrlo teško ćemo napraviti nešto. Ja sam bio dugo godina na čelu jednog košarkaškog kluba, iz proračuna dobije 500, 600 tisuća kuna i onda za korištenje športske dvorane, a imate pogon od nekoliko stotina klinaca, imate 1. momčad, morate platiti 400 tisuća kuna i što ste vi u principu dobili od grada? Ništa, još sam na tih 400 kuna morao platiti PDV. I onda sam u principu izgubio samo, nisam ništa dobio. Dakle, ako to ne riješimo, onda vrlo teško možemo govoriti o sportu i masovnom bavljenju sportom. Da li kroz školska sportska društva možemo koristiti objekte za jednu najširu moguću bavljenje sportom i onda kroz ta školska sportska natjecanja treneri iz tih klubova gledaju te najbolje klince i uvlače ih u natjecateljski ciklus. Ja se sjećam, ja kad sam bio srednjoškolac, prvenstvo Zagreba u finale u košarci je bila prepuna kutija šibica. Prepuna kutija šibica, vi niste mogli ući u dvoranu. Srednjoškolsko školsko prvenstvo. Tada je bilo itekako jako i studentsko prvenstvo. Dakle, bez te širine, vrlo teško možemo doći, ono što je kolega Jovanović govorio, još neki drugi, do vrhunskog sporta. Mi u Hrvatskoj, ... [[Govornik se ne razumije.]] košarke, mi u Hrvatskoj o košarci govoriti, dok su nam Zadar, Šibenik i Split na ovakvoj razini. Ja sam bio presretan ove godine u play-offu, znate zašto? Zato što su Zadar i Cibona sa hrvatskim igračima pružili odličnu utakmicu. I sad nešto. Ovo što se dogodilo sa Cedevitom, vi imate Zakon o športu, koji kaže da hrvatski klubovi mogu igrati nekakve međunarodne itd. lige isključivo uz dozvolu nacionalnog saveza. 3. mjesto u ABBA ligi pripada Hrvatskoj. Niste tada poslali ni vi ni nitko drugi inspekciju ili nekog drugog da utvrdi da li Cedevita svoj status u ABBA ligi može odnijeti iz Hrvatske. A istovremeno traže da zadrže prvoligaški status u Hrvatskoj. Da li su oni koristili svu ovu infrastrukturu proteklih godina jer to je jedno pitanje koje se sutra može pojaviti kao nešto što će biti uobičajeno. A mi smo ulagali u te klince, oni su igrali u našim reprezentacijama, pružili smo im mogućnost itd. Koliko danas imamo mladih ljudi, a već nekih u godinama koji su završili kineziološki fakultet, ne mogu dobiti uopće posao u struci. I to je ono jedno veliko upitnik, jedno veliko pitanje kako uz vrhunske sportaše i one koji nisu bili vrhunski, igrali su tu na nekakvoj lokalnoj razini, ali imaju ambicije i afinitet da budu treneri i date im mogućnost da se školuju da dobiju nekakve diplome, itd., što s ovim ljudima koji su završili kineziološke fakultete. Pa naprosto nemaju šanse dobiti posao u struci. Dakle, uložili smo silne novce u njihovo školovanje i oni danas rade ovdje i ondje, a istovremeno sa djecom moraju raditi ljudi koji imaju itekako metodološki pristup i treningu i svemu iz niza razloga. Nekada se prepuna igrališta vani i košarkaška i za mali nogomet imali popodne, ako ste izgubili prvi hakl, trebali su oho-ho čekati da dođete na red, danas su sva ta igrališta prazna. Mi naprosto tu djecu moramo privući na određeni način, a ako opet se vraćam na ono s čim sam krenuo, ako ne riješimo Zakon o financiranju sporta, odite u bilo koji klub pa ćete vidjeti kolike članarine plaćaju roditelji da bi im djeca mogla trenirati. Je li nam to interes? Sigurno da nije, nije ni vama u uredu, nije ni Vladi, nije nikome, ali dok ne riješimo to financiranje sporta, nažalost, to će nam se ponavljati. I jedan ovakav dobar dokument kao podloga za nešto ako ne donesemo, operativne akte za primjenu toga negdje zakona negdje pravilnike, nažalost, ostat će mrtvo slovo na papiru i mi ćemo vjerojatno tamo za 6 godina pričati o istim problemima. Pogledajte na što nam se, mi samo zbog sad tog Bogom danog talenta imamo takvu situaciju kakvu imamo. Rukomet nam se sveo na dva kluba. Vaterpolo, praktički na dva kluba. I niz takvih stvari možemo prebrajati da nam se to ne bi dogodilo, moramo riješiti temeljne stvari. Da bi i maknuli negativnosti iz sporta, onda moramo jasno definirati kako se taj sport financira jer vi ako date jasna pravila, onda onemogućite onima svim ostalima koji žele nešto raditi u mutnom, da rade na tome. Ali ako ne donesete jasna pravila, onda ste otvorili njima prostora. I zato, ako želimo dobro hrvatskom sportu, a sport je taj koji nas može jedini staviti na hrpu i da se ne bavimo sa razno raznim glupostima, onda moramo jasno definirati i Zakon o sportu i Zakon o financiranju sporta i to je preduvjet da imamo kvalitetan sport, to je preduvjet da odmaknemo djecu od droge, to je preduvjet da djecu odmaknemo od neprihvatljivog ponašanja i stoga, ovaj dokument je dobar, ja se iskreno nadam da ćemo i o ovim drugim dokumentiramo uskoro raspravljati, nemojmo čekati dugo i imamo iskustva kako to treba napraviti, samo trebamo ... [[Govornik se ne razumije.]]
Zahvaljujem poštovanom kolegi Šukeru. Replika, kolegica Grozdana Perić, izvolite.
Poštovani kolega, dobro da ste spomenuli financiranje. To je ono što je jako važno, a pogotovo nama koji smo prošli sve te faze koje smo po struci financijeri. Imamo primjer sportskog dioničkog društva, npr., mi smo ja mislim, prvi grad koji smo to napravili, KK Zadar i koji kad pogledate, imamo jako veliku pravnu rupu u načinu financiranja sportskog dioničkog društva. To su razni modeli na koji se dovijamo kako isfinancirati da bi to bilo regularno, zakonito i kako treba, ali tu zaista treba se napregnuti i napraviti kvalitetno, pogotovo što smo mi vlasnici preko 90% tog društva. Dakle, tu su veliki problemi i to je ozbiljna, ozbiljna tematika koju treba riješiti.
Zahvaljujem. Odgovor, kolega Šuker.
Da, kolegice Perić, to je ona sljedeća faza izmjene Zakona o porezu na dohodak i Zakona o porezu na dobit. Ali ne da financiranje sporta bude nekome kanal za nekakvo pranje novca ili nešto, nego da to bude stvarno financiranje sporta i kad sam rekao, izmjena Zakona o sportu, onda jasno definirati ta sportska dionička društva. Nije dobro kako je sadašnji zakonu to definirano, jasno se može definirati koliko tko može imati vlasništva, ako želimo da ne bude majorizacija i da ne radiš kako hoće, a samim time definirati i financiranje. Jer nije dovoljno ako vi imate firmu i osnujete sportsko dioničko društvo i imate klub. Jasno treba definirati kako tu novci idu upravo zbog nekih stvari, zato kažem, to je vjerujte mi, osnov svega ako želimo dobro hrvatskom sportu. Ja sam sa kolegom Marićem o tome razgovarao, skupa smo radili neke stvari prije 8, 9 godina i ja mislim da u Ministarstvu financija postoji dobra volja, naprosto trebamo sjesti zajedno i to napraviti stručno [[Upadica: Zahvaljujem.]] a onda će klubovi to provoditi.
Zahvaljujem kolegi Šukeru. Sljedeća rasprava, poštovana kolegica Sunčana Glavak. Izvolite.
Hvala lijepo g. potpredsjedniče, zamjeniče državne tajnice sa suradnicima. Nastavno možda novo što je kolega Šuker rekao, nisam željela replicirati vam s obzirom da sam iza vas na redu. Slažem se, kolega Šuker u onom dijelu u kojem ste govorili, prije svega, o statusu trenera. Ono što jest sada definirano, a to je prije svega s razine Hrvatskog olimpijskog odbora, a to je da imamo definirane naknade za vrhunske trenere, vrsne trenere itd., međutim ono što je problem, što je nakon završetka njihove karijere, ako sam ja to dobro pratila, ovdje je i zamjenik državne tajnice, mislim da će to moći potvrditi da je nedavno i predsjednik Vlade bio upozoren na to i razumio je taj problem i da je rekao da se takav status vrhunskih trenera po završetku njihove karijere mora otprilike riješiti na način na koji je riješen status naših vrhunskih sportaša. Tako da očito vaše odobravanje jest potvrda ovoga što govorim. Iz svih ovih rasprava koje smo danas čuli, razvidno je da je Hrvatska sportska nacija. Time se ponosimo, u tome smo jedinstveni, sport je u Hrvatskoj sastavni dio, naravno, našeg obrazovnog sustava, međutim, mnogobrojna djeca i mladež koji se bave sportom, puno manje njih bavi se sportom, puno manje njih bavi se sportom u izvanškolskim aktivnostima, osim onog što je propisano u odgojno-obrazovnom sustavu, odnosno u samim školama. U hrvatskim aktivnostima sportskih ili školskih klubova obuhvaćeno otprilike 15% stanovništva, kaže jedna relevantna novija studija ili oko 650 tisuća hrvatskih građana, što znači da se 85% nas ne bavi ničim i ne radi ništa. To je ono što je zabrinjavajuće, dakle, više od gotovo 3,5 milijuna Hrvata ne bavi se nikakvim sportom ili nikakvom rekreativnom aktivnošću, što je vrlo nisko u odnosu na relevantne pokazatelje ako ih želimo usporediti sa ostalim europskim zemljama. Netko od mojih prethodnika rekao je da 3/4 uzroka svih smrti u Hrvatskoj čine kardiovaskularne bolesti. To je utvrdio u jednom svom istraživanju prof.dr. Stjepan Hajmer sa Zagrebačkog kineziološkog fakulteta navodeći slične podatke, odnosno radeći istraživanje. Što se tiče uključivanja u Nacionalni program športa s najniže razine i iskustava nekakvih sa najniže razine drago mi je što ste napravili više radionica diljem čitave Hrvatske, što ste razgovarali sa krovnim organizacijama pa ću ja kao pozitivan primjer primjerice istaknuti na području grada Čakovca gdje mi imamo obaveznu obuku neplivača za vrijeme ljetnih i zimskih kampova, gdje su različita školska, sportska natjecanja tako da mislim da ste i u varaždinskom odnosno međimurskom kraju naišli na dobre primjere i nadam se da će oni biti relevantan pokazatelj i za Nacionalni program športa. Što se tiče angažmana s razine Vlade, dakle da budemo vrlo jasni, sport osim onog kada govorimo najviše o nogometu ili o onim sportovima koji nas najviše zanimaju da tako kažem kao i kultura ne može funkcionirati bez financijske potpore ili bez nekakve potpore sa razine središnje države odnosno Vlade. Što je Vlada do sada učinila? Povećan je proračun Središnjeg državnog ureda za šport sa 200 milijuna na 300 milijuna kuna u 2018. godini a u 2019. samo ću podsjetiti 336 milijuna kuna, dakle 119 milijuna kuna više nego primjerice 2016. godine. Iako ovo godina nije olimpijska godina pa možda i ta sredstva nekako nisu u tolikom fokusu, ipak se radi pripreme, ipak naši sportaši pokušavaju ispuniti naravno olimpijske norme. Mislim da je važno da zajedničkim naporima se uspio održati i postotak izdvajanja igara na sreću 35% i mislim da je to dobro. Međutim, ono što je najavio i ministar financija, bilo je pitanje koliko je on uopće bio uključen u Nacionalni program športa da treba razgovarati i o nekim drugim modelima izdvajanja za šport o čemu je nešto rekao i kolega Šuker. Ovim programom dobro je što je uređeno područje financiranja, dakle način na koji će se unaprijediti zdravstveno usmjereno tjelesno vježbanje, povećati promocijske vrijednosti sporta, unaprijediti skrb o sportašima, uspostaviti sustavan pristup upravljanja športskom infrastrukturom o čemu smo govorili. Kada spominjem športsku infrastrukturu tada se mogu složiti i točno je kada završi nastava, recimo primjerice u nekoj srednjoj školi koja ima sportsku dvoranu, naravno osnivač je županija, tada negdje oko 23h navečer ili 24 može doći netko na red jer jednostavno nemamo kapaciteta da si mogu neki amaterski klubovi ili za amaterska natjecanja pripremiti što se slažem da ta infrastruktura je nama nedovoljna ili jednostavno još uvijek ne znamo što posjedujemo, na koji način posjedujemo, u kakvom je stanju. I to je veliki problem ne samo ove Vlade, to je problem već 10-ak, 15-ak godina koji kontinuirano, kontinuirano ponavljamo. Željela bih se osvrnuti na još jednu stvar a to je mogu je tako nazvati i diskriminacija u sportu, netko je ovdje spominjao i način financiranja. Ima ovdje dosta čelnika jedinica lokalne samouprave koji znaju koliko im je teško izdvajati iz proračuna sredstva kako bi funkcionirali brojni klubovi na njihovom području. Mogu reći s razine s obzirom da sam bila predsjednica ženskog nogometnog kluba koji igra u prvoj nogometnoj ligi gdje nije nimalo jednostavno bilo dobiti sredstva koja nisu uvijek mala jer igra se u čitavoj Hrvatskoj, riječ je o nogometu, dakle ne o pojedinačnom sportu gdje su puno veća sredstva potrebna za održavanje natjecanja. I mislim da zašto govorimo o diskriminaciji primjerice vi ne možete onda dobiti termin na recimo središnjem stadionu nego uvijek odlazite na nekakve manje stadione zato jer vam jednostavno nema to tko isfinancirati ili vam primjerice matični grad u kojem imate klub, u kojem klub djeluje ne želi dati besplatno kao što je, ne znam kolega Jovanović spominjao da se primjerice na neki drugi način oslobode klubovi, nekakvih financijskih dotacija. Spomenula sam diskriminaciju, vi ste ovdje sa tri žene, nama je naša državna tajnica na porodiljnom pa bih željela skrenuti kolegama pozornost na najnovija istraživanja Agencije za elektroničke medije koje posebno se bavila ženama i medijima, ovdje su preporuke za bolje praćenje ženskog sporta u elektroničkim medijima pa bih napravila samo malu digresiju. Dakle od 319 priloga koji su bili emitirani na našim nacionalnim televizijama dakle sa nacionalnom koncesijom bilo je 86% priloga u korist muškaraca i bilo je 3,76% priloga u korist žena. Bez obzira što imamo vrhunske sportašice, one jesu to obično u individualnim sportovima, međutim smatram da bi Središnji državni ured morao se pozabaviti i tom činjenicom s obzirom da imamo i zakonsku odredbu praćenja i sporta a jednako tako imamo ovdje i sportsku televiziju. Dakle i za one tzv. male sportove koji nemaju nigdje prigodu biti emitirani, možda to nije tema nacionalnog programa športa ali svakako ne smije se zanemariti. Jer ne možemo se oteti dojmu da ono što je naravno u medijima puno je atraktivnije i naravno to je atraktivnije i u onom financijskom dijelu kada vi privlačite sponzore. Naravno da je i u Hrvatskoj najviše popularan nogomet, međutim možda biste se iznenadili kada ću vam reći da je najpopularniji zapravo sport na svijetu prema istraživanjima koja sam uspjela naći da je to zapravo odbojka i to je najveći zapravo sportski savez na svijetu prema nekim podacima iz 2018. g. i na planeti Zemlji, najviše se ljudi zapravo odbojkom. Naravno da ovisi i o zanimanju, kažem u Hrvatskoj, to je još uvijek nogomet, najpopularniji bez premca kod nas, međutim najviše članova odbojkaši savez i evo bilo rekreativno, bilo amaterski, bilo profesionalno, njime se najviše ljudi bavi. Zaključno, drago mi je što je donijet Nacionalni program športa i prekardašila sam vrijeme, potpredsjednik će me upozoriti, smatram da je ovo dobra podloga za sve ono tek što tek nam prethodi u zakonodavnom smislu i svakom drugom, hvala lijepa.
Zahvaljujem kolegici Glavak. Imamo repliku, poštovani kolega Šuker, izvolite.
Hvala lijepo. Kolegice Glavak, dobro ste se dotaknuli trenera, oni su ti koji trebaju ustvari izgraditi sustav za one koji se žele baviti sportom ali ako njima ne omogućite usavršavanje, ako im ne omogućite kontakt sa najboljim svjetskim trenerima, nažalost ćete zaostajati i neće biti ... [[Govornik se ne razumije.]] I druga stvar, opet se vraćam, možda sam već nekima dosadan, morate definirati kako oporezivati njihove naknade jer mi imamo samo u 1. ligi trenere koji su profesionalci, svi su ovi drugi amateri koji u svoj posao, popodne treniraju i to se naprosto mora definirati jer gledajte, tragično je da puno košarkaša, rukometaša, vaterpolista primaju plaću kao obrtnici. To je naprosto činjenica ali mi danas kad govorimo o planu razvoja sporta, ne smijemo žmirit za to, mi te mlade ljude dovodimo sutra u nekakav problem i to naprosto moramo riješiti.
Zahvaljujem, odgovor, kolegica Glavak, izvolite.
Hvala lijepo g. potpredsjedniče. Kolega Šuker, još je jedan drugi problem, vi kada imate vrhunskog trenera, imate vrhunskog sportaša on primjerice osvoji olimpijsku medalju i onda ima različite cikluse nekih bolji i nekih loših rezultata, vi ako ste iz gimnastike, ne možete kod velikih sponzora uopće doći da tako kažem na red. Smatram da je to apsolutno nepravedno i možda kada govorimo o financijskim olakšicama, možda bi se i ta nepravda ispravila na neki drugi način kada bi se potencijalnim sponzorima omogućile nekakve druge financijske olakšice, naravno da to treba razraditi, stavit na papir na koji način da ne bismo opet došli u neku sivu ili da bi netko time se okoristio, međutim činjenica je ukoliko se bavite manje atraktivnim sportom da vam vrlo rijetko sponzori izlaze ususret i onda su svi naravno ili orijentirani na gradonačelnike ili orijentirani na vaš ured ili na HOO, županijske urede itd.
Zahvaljujem, kolegici Glavak. Prelazimo na slijedeću raspravu, poštovana kolegica Branka Juričev Martinčev, izvolite.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče, poštovana državna tajnice, zamjeniče državne tajnice sa suradnicama. Naime, u ovom prijedlogu Nacionalnog programa športa od 2019. do 2026., točno je utvrđeno stanje, pobrojani su ciljevi i opći i posebni, ja bi se tu osvrnula samo na jedan segment koji se odnosi na financiranje športa na razini gradova. Naime, u tabeli koja pokazuje i odnos financiranja javnih potreba u športu iz gradskih proračuna od 2012. do 2017., posebnu pažnju sam obratila na ove gradove koji su manji od 10 000 stanovnika s obzirom da dolazim iz Vodica koji upravo spada u kategoriju. Iz prikazanog kao što stoji je vidljivo da gradovi iz ste skupine znatno negativno odskaču u postotku izdvajanja sredstava za javne potrebe u športu u odnosu na ukupni proračun odnosno na javne potrebe u športu po stanovniku. Znači kao što sam rekla, tu imamo svega 4,13% sredstava za razliku od onih velikih gradova koji imaju preko 75 000 stanovnika, čak 90% više, znači 7,89%. Kaže navedeno ukazuje na potrebu pronalaženja rješenje za usmjeravanje sredstava iz javnih izvora s obzirom da ti gardovi su i najmanje gospodarski razvijeni te nemaju mogućnost sami osigurati sredstva a tu je najveći broj, znači imamo ih između 92 do 95 gradova je upravo iz ove kategorije. E sad nakon toga što se utvrdilo takvo stanje, očekivala sam da ću to negdje vidjeti i ciljevi na koji način planirate ili predlažete da ostvarimo i da uspostavimo sustav i racionalni pristup upravljanja održivom športskom infrastrukturom. I tu ponovno jedan od posebnih ciljeva je kaže povećati broj športskih građevina i obnoviti postojeću športsku infrastrukturu.
Kolega Šuker, ja bi vas lijepo molio nemojte ometati kolegicu dok raspravlja, hvala lijepo, izvolite kolegice.
Hvala. Na temelju te analize kaže, osigurat će se sredstva za financiranje ili sufinanciranje izgradnje nacionalnih športskih centara za pojedini šport ili skupinu športova kao i sredstva za sufinanciranje građevinskih zahvata na području jedinica lokalne samouprave. Pa onda govori kaže, omogućiti razvoj pojedinih sportova i slično, e sad sigurno da će se osigurati sredstva za izgradnju nekih nacionalnih športskih centara ali ponovno ne vidim gdje su tu gradovi ispod 10 000 stanovnika. Kaže realizacija mjera i aktivnosti unutar ovog posebnog cilja, ovisit će o raspoloživim financijskim sredstvima u pojedinoj godini provedbe. To su znači sve priče, idemo tom cilju ali još ne vidim kako ćemo ostvariti takav cilj. E sad za informaciju, ne znam koliko ste upućeni, europski fondovi su iznimno značajna sredstva i svi sa rekla bih, otvorenim očima gledamo kako što više sredstava povući i sad npr. iz mjere 7.4 općine odnosno gradovi ispod 5000 stanovnika ili barem u onim naseljima gdje imamo ispod 5000 stanovnika, mogu se kandidirati na sredstva za izgradnju različitih sportskih i objekata, igrališta, opremanje tih objekata, dok gradovi koji imaju iznad 5 tisuća stanovnika, kao što su moje Vodice, nemaju mogućnost kandidirati se na europska sredstva. Kako tu radimo, usvojit ćemo, naravno, ovu strategiju koja se odnosi na razdoblje od 2019.- 2026. Evo, moj poziv da se aktivnije uključite, uključimo u planiranje sredstava za narednu financijsku omotnicu od 2021.-2027. godine kako bi upravo iz europskih sredstava mogli povući određene iznose i pomoći ovim gradovima koji sada pokazuju najveću, u biti, najveći par i najmanje sredstava izdvajaju upravo za šport. Evo, toliko. Hvala lijepo.
Zahvaljujem kolegici Juričev-Marinčev. Imamo repliku, poštovana kolegica Sunčana Glavak, izvolite.
Hvala lijepo g. potpredsjedniče. Kolegice Juričev-Martinčev. Slažem se s vama. Ono što se želi nacionalnom strategijom postići, to je da ujednačimo i dostupnost, primjerice i različitih sadržaja, terena, itd. u cijeloj Hrvatskoj, međutim, kako je razvidno iz ove strategije da čak 10 županija u RH primjerice, uopće nema atletsku stazu. Prema tome, teško ćemo u dogledno vrijeme doseći taj standard. Međutim, ipak malo olakšica gradovima, želim samo podsjetiti na činjenicu da je ustupanjem prihoda od poreza na dohodak, lokalnoj samoupravi ostalo 2,1 milijarda kuna i da na taj način trebamo vidjeti na koji način su zapravo i kako su oni odlučili rasporediti ta sredstva. Točno je jednako tako, da smo malo orijentirani više na povlačenje sredstava iz EU fondova, u prošloj godini 70 tisuća takvih sredstava, odnosno projekata i mislim da smo na dobrom tragu, ali ovo je zabrinjavajuće što ste vi spomenuli.
Zahvaljujem, odgovor, kolegice Juričev-Martinčev.
Hvala lijepo kolegice Glavak. Slažem se zaista. Poreznom reformom su gradovi i općine dobili preko 2 milijarde kuna i ja vjerujem da odgovorni gradonačelnici i načelnici će značajna sredstva odvojiti bar za rad svojih udruga. Međutim, kad je u pitanju izgradnja športske infrastrukture, bilo bi jako dobro, da se može, primjerice, pričali ste i o atletskoj stazi, može napraviti i izgraditi iz sredstava EU trenutno se može, ali može u naseljima ispod 5 tisuća stanovnika što mislim da je primjerenije da tako jedan objekt športski bude u nekim većim naseljima i gradovima. Pa evo, moj poziv još jedanput, da se razmisli i aktivnije uključi kada se priprema financijska omotnica za naredni period. Hvala.
Zahvaljujem. Poštovanoj kolegici Juričev-Martinčev na odgovoru. Završna riječ u ime predlagatelja, zamjenik državne tajnice Središnjeg državnog ureda za šport, g. Krešimir Šamija, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, poštovane zastupnice, poštovani zastupnici. S ponosom mogu istaknuti da se pred nama, dakle nalazi prva nacionalna strategija, prvi strateški dokument definiran Zakonom o sportu u našoj povijesti, dakle od naše samostalnosti. Ono što nije dobro je činjenica da smo mi u ovom trenutku dakle u 7. mj. 2019. g. trebali biti u 5. g. provedbe drugog nacionalnog programa športa. Dakle, prošlo je 156 mjeseci od kad postoji zakonska obveza za donošenje ovog dokumenta. Također, zastupnik Čuraj je dobro primijetio, ja se tu moram složiti s njim, da ovaj dokument u nekim dijelovima možda nije dovoljno konkretan. Kao što i zastupnica istaknula da je analiza dobro provedena. Ograničenja za provedbu analize je činjenica da postoji još jedna zakonska obveza koja postoji jednaki broj mjeseci i jednaki broj godina, a to je informacijski sustav u športu. Također, u mandatu ove Vlade su izrađeni registri tog nacionalnog informacijskog sustava u športu, ima ih 8. govore o infrastrukturi, o stručnim kadrovima, govore o športašima, o registriranim sportašima, govore o klubovima. Nažalost, prilikom izrade ovog dokumenta se pokazalo da neki temeljni podaci ne postoje ili se ne vode na adekvatan način, pa smo tako došli do situacije da u pojedinom sportu jedna razina sportskih organizacija dostavlja podatak da je u konkretnom sportu registrirano 12 800 sportaša. Pardon, 2 800 sportaša. Da bi na okruglom stolu došao predstavnik tog saveza i sad kaže, nije točan podatak, mi očekujemo, sad će reći 3 000, 3 300. Ne, on kaže ima ih 12 i 800. A to je brojka iz koje proizlazi broj od 240, 250 ili 280 tisuća športaša. Dakle, mi u ovom trenutku nemamo službeni podatak, a trebali bi ga imati i na tome se radi i posebno je važan novi Zakon o športu koji će na bolji način regulirati obvezu unosa podataka, ali isto tako neće ići metodom batine, već metodom mrkve, da ti podaci budu podloga za daljnje kriterije, za detaljnije kriterije da bi znali koliko čega imamo gdje. Koliko imamo trenera, koliko imamo športaša, koliko imamo klubova i onu našu vrhunsku uspješnost koja kaže da smo u 2018. g. per capita druga zemlja svijeta po broju medalja na velikim športskim natjecanjima. Ali, isto tako, nažalost smo dno EU po tjelesnoj aktivnosti opće populacije. To su pokazali i podaci Eurostat-a, potvrdila je i analiza provedena na reprezentativnom uzorku građana RH, potvrdio je i Hrvatski zavod za javno zdravstvo, kome se posebno zahvaljujem što je bio posebno aktivan i ono što je vezano uz ovaj drugi cilj, koji je posebno škakljiv, dakle, svaka država ukoliko ima dovoljno volje, može izgraditi dovoljan broj objekata, može školovati dovoljan broj trenera. Ono što je po meni najveći izazov i nešto na što je najteže utjecati je svijest o važnosti za bavljenje tjelesnom aktivnošću, nažalost, u ovom trenutku se s tim ne možemo ponositi. Dakle, iz tog nedostatka podataka proizlazi i nepostojanje službenih registara i određeni nedostatak i nedovoljna konkretnost. Ono što je prilika da zakon predviđa godišnji program provedbe u kojem će se detaljnije razrađivati. Ono što je prilika su nova zakonodavna rješenja koja će obvezati vođenje ovakvih registara koji će biti podloga za kriterije jer šport je najmjerljivija društvena djelatnost. Dakle, nositelji javne politike mislim da trebaju zanimati dvije stvari. Jedna, koliko nam se djece prvenstveno bavi pojedinim športom i kako možemo utjecati na veći broj djece u svakom športu, a podredno tome i temeljem kategorizacije koja u dokumentu spominje masovnost kao jedan od kriterija i tu moram reći da je masovnost i važniji kriterij od samoga rezultata jer mi se čini da kod nas još uvijek je šport puno previše cilj, a puno premalo sredstvo i mislim da je ova strategija prilika odnosno ovaj nacionalni program prilika za promjene. Mrtvo slovo na papiru ovaj dokument neće sigurno ostati jer i samo u ovoj godini je izdvojeno 32 milijuna kuna za financiranje 21 velike športske manifestacije, što je veliki iskorak jer je do sada financiranje takvih događaja od strane središnje države bilo 0. Spomenute su i športske igre mladih kroz natječaj veliki športskih manifestacija su prošle godine financirane sa 700 tisuća kuna, ove godine sa 450 tisuća kuna. Financirano je 118 projekata lokalnog športa koji su odgovor jednim dijelom na ovo što je kolegica Juričev spomenula, a to je činjenica iz koje je proizašao veliki broj mjera u ovom dokumenti, a to je da što je manja jedinica lokalne i regionalne, a znamo da ih imamo 576, to je manji postotni iznos, pa samim time i manji iznos po glavi stanovnika. Znači, financiranje po glavi stanovnika nam mora biti kriterij, dugo se vodila rasprava u izradi ovog dokumenta i poprilično se na lokalnoj razini inzistiralo od strane sportskih zajednica na propisivanje, recimo minimalnog iznosa izdvajanja iz proračuna jedinica lokalnih. Naravno, imali smo mi okrugli stol i sa predstavnicima gradova i županija, naravno da, oni malo drugačije na to gledaju jer jednim dijelom se tu zadire i u autonomiju jedinica lokalnih i regionalnih propisanu svim potrebnim zakonima. Također, financirane su 24, obnova 24 športskih objekata od kojih je dobar dio i atletska infrastruktura koja se spomenula, dakle, što želim reći, neće ostati sigurno mrtvo slovo na papiru zato što jedan dio mjera se već provodi, a sad mogu najaviti da je već pripremljen javni natječaj za sufinanciranje, a zastupnik Šuker je to spomenuo, školovanja trenera, odnosno školovanja bivših vrhunskih sportaša, osvajača medalja, posebno za stjecanje stručnih kvalifikacija za trenerski rad. Dakle, to je jedna mjera, jedan natječaj kojim u biti obuhvaćamo dvije važne mjere, odnosno dva važna cilja iz ovog dokumenta, a jedan se tiče dual karijere, dakle, stjecanja kompetencija bivših sportaša tijekom i nakon karijere za daljnji nastavak života i za daljnje kvalitetno uključivanje u društvo, ali i rješavamo jedan problem, a to je nedostatak trenera po športovima i tu dolazimo do jednog od dva možda i najveća apsurda ovog dokumenta. Prvi je apsurd je onaj da smo vrh svijeta po broju medalja, a da smo vrlo nisko po tjelesnoj aktivnosti opće populacije, a drugi apsurd je g. detektirao, a to je da imamo jako puno nezaposlenih kineziologa, imam osobno jednog u svom domaćinstvu, a s druge strane nam nedostaje trenera. To isto ova strategija spominje, analizira, a to je pitanje usklađenosti programa s tržištem rada i sa stvarnim potrebama i tu možemo raspravljati i o kompetencijama onih koji su završili jer imamo poprilično strog Zakon o sportu kada govorimo o formalnosti kvalifikacija jer smo jedan od rjeđih zakona u EU koji prepoznaje isključivo formalne kvalifikacije za rad u športu, a istovremeno imamo situaciju da od 85 nacionalnih sportskih saveza koji čine skoro 100 športova i još puno više športskih grana, za otprilike polovicu tih športova i športskih grana nemamo niti usmjerenje na neko visokoškolskoj instituciji niti imamo program osposobljavanja koji je odobren od strane nadležnog ministarstva znanosti i obrazovanja jer kao što sam rekao, Zakon o sportu prepoznaje kao najnižu razinu isključivo barem formalni oblik obrazovanja odraslih. Upravo zbog toga se posebno naglašava i pitanje trenera i njihovo zapošljavanje i sufinanciranje istoga. Također, pitanje sportaša i obrtnika, dakle to je također spomenuo zastupnik Šuker i nažalost, tu smo po broju profesionalnih sportaša u ovom trenutku zemlja koja najlošije stoji sa 94% ugovora profesionalnih sportaša koji nisu utemeljeni na radnom zakonodavstvu. Također smo vodili računa i u razgovorima sa Ministarstvom financija i predviđeno je analiza i vjerujem da će se dogoditi i siguran sam da će se dogoditi vrlo skoro u kojoj ćemo analizirati i porez na dobit i PDV i porez na dohodak, u smislu i onih koji žele ulagati u sport i u smislu samog troška klubovima i športašima. Postoji još jedna zanimljiva stvar, to je Zakon o doprinosima prema kojem, recimo, treneri njihov honorar ne podliježe plaćanju doprinosa već samo poreza i prireza. Bez obzira na iznos tog honorara. Ono o čemu želimo razmišljati je, honorar trenera koji, ono što je također primijećeno u ovoj javnoj raspravi su u pravilu ljudi koji to rade kao drugo zanimanje, a samo vrh piramide su oni koji su profesionalci. Kada je 2012. napravljena studija treneri u hrvatskom športu i EU, onda podatak da samo 20% trenera ima neki oblik radnog odnosa, a 11% ih ima ugovor na neodređeno je zvučalo strašno, alarmantno. No, u principu, jedna Njemačka, prema njihovim podacima, njihovog Instituta za sport, u amaterskim klubovima ima samo 5% osoba koje su profesionalci na neodređeno vrijeme. Tako da moramo biti svjesni da u športu prevladava puno volonterskog rada, puno honorarnog rada, puno drugog zanimanja i moramo pronaći načine kako tim trenerima olakšat rad a kako klubovima olakšat sufinanciranje tih trenera. Zaključno, dakle ovim Nacionalnim programom športa ćemo pokušati utjecati na što kvalitetnije kriterije, kategorizaciju športova na nacionalnoj razini, utemeljenu i na podacima o masovnosti i podacima o rezultatima ali isto, ta kategorizacija nije Sveto pismo i ono što predviđa ovaj Nacionalni program sporta je donošenje sličnih akata na nižoj razini jer recimo, zamislimo jednu kategorizaciju koja će ponderirati određene pokazatelje o razvijenosti pojedinog športa onda to nije zakon za lokalnu zajednicu, to je samo orijentir jer sigurno da jedan vaterpolo nije jednako važan u Dubrovniku i jednako važan u Vinkovcima i da njegova važnost na nacionalnoj razini ne mora bit apsolutna preslika na lokalnoj razini. Druga stvar koji je velik izazov za ovaj dokument je to što je šport djelatnost koja nije institucionalizirana, ona se dešava udrugama, postoji određena autonomija sportskih udruga, postoji autonomija lokalne športske zajednice i nositelja javnih politika na lokalnoj zajednici kako će oni definirati kriterije, kako će oni definirati načine financiranja i što će biti njihovi prioriteti a također jako puno puta se u raspravi spomenula riječ „obrazovanje“, „školstvo“ i svi smo svjesni da je školski sustav taj koji je najbolje rješenje za svakodnevnu tjelesnu aktivnost i za povećanje uključenosti djece i najbolji put ka masovnosti ali jednim djelom i ka temelju za selekciju u klubovima. Dakle nadam se i vjerujem da će ovaj dokument polučit uspjeh, puno je izazova još uvijek pred nama, puno je dokumenata koje je potrebno izraditi i pripremiti, jedan dio je već izrađen i pripremljen, potrebne su određene dorade i nadam se da nećemo ovako dugo čekati raspravu o tim dokumentima, hvala.
Zahvaljujem. Imamo replike, poštovani kolega Ivan Šipić, izvolite.
Hvala g. potpredsjedniče. U svim ministarstvima se pokušava a i radi da europski fondovi budu mogućnost i prilika. Prilika za bolje uvjete za život, tako i za sport. Zato je za pozdraviti da je strategija usmjerena dobrim djelom upravo onima koji su nerazvijeni, koji nemaju uvjete jer ako je jedan od kriterija broj stanovnika, a je, upravo onda ta mala mjesta, gradovi i općine, imaju priliku da se na kvalitetan način pripreme projektima i uzmu europski novac. Za podizanje kvalitete života gledano kroz sport i sportsku infrastrukturu a tim i za podizanje interesa za šport će biti veći jer porezna reforma ovdje spominjana jest donijela plus mnogima ali ti mnogi gradovi i općine su sredstva usmjerena najprije za najosnovnije za život gradova i općina. Evo, hvala lijepo.
Zahvaljujem, kolega Šipiću. Želite odgovorit? Izvolite, g. Šamija, odgovor.
Uz to što je ovo, dakle prvi strateški dokument nacionalne razine, želim naglasiti da je u tijeku izrada razvojne strategije RH za 2030. i po prvi puta će sport imat cilj i biti prepoznat u dokumentima najviše razine države pa će to biti i prilika za nastavak svega onoga što je napravljeno a to smo već spominjali nekoliko, to je 100 milijuna kuna iz Europskog socijalnog fonda i predložili nacionalne centre sportske izvrsnosti kao projekt unutar razvojne strategije 2030., hvala.
Zahvaljujem, slijedeća replika, poštovani kolega Ivan Šuker, izvolite.
... [[Govornik naknadno uključeno.]] usmjerili ono što trebamo donest međutim sad naprosto ako a usvojit ćemo ovaj plan, a naprosto moramo prisiliti sve dionike koji trebaju sudjelovati u tome da to naprave jer ako će ovaj ili onaj ministar razvlačit da on neće mijenjat ovaj ili onaj zakon, onda će ova cijela priča ostati mrtvo slovo na papiru, zato sam to rekao. jer sami ste spomenuli niz zakona koje moramo promijeniti ali da bi to napravili, moramo donesti dva krovna zakona o sportu, to je Zakon o sportu i Zakon o financiranju sporta a onda nakon toga tjeramo ostale te ... [[Govornik se ne razumije.]] zakone.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu, zahvaljujem zamjeniku državne tajnice Središnjeg državnog ureda g. Krešimiru Šamiji i suradnicama na obrazloženjima prijedlog Nacionalnog programa športa za 2019. do 2026. Glasovat ćemo ovoj točki kad se za to steknu uvjeti. Prelazimo na izjašnjavanje o amandmanima na Prijedlog Nacionalnog programa športa 2019. – 2026.. Predlagatelj Vlada RH, rasprava je zaključena. Amandmane je podnio Klub zastupnika HDZ-a i zastupnik Stjepan Ćuraj. Imamo sad tri amandmana Kluba zastupnika HDZ-a. Molim zamjenika državne tajnice Središnjeg državnog ureda za šport, poštovanog gospodina Krešimira Šamiju da se očituje o amandmanima Kluba zastupnika HDZ-a.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Poštovane zastupnice i zastupnici amandmani Kluba HDZ-a se prihvaćaju.
Zahvaljujem. Postaju sastavni dio zakona. Prelazimo na amandman kolege Stjepana Ćuraja. Izvolite gospodine zamjeniče državne tajnice.
Amandman se ne prihvaća. U Prijedlog Nacionalnog programa športa 2019. – 2026. u tekstu pod posebnim ciljem 1.1. navedeno je kako će se s ciljem razvoja i poticanja najuspješnijih i najmasovnijih športova u RH, a temeljem kategorizacije športova odrediti športovi od nacionalnog interesa. Nadalje, u tekstu se navodi kako će se na taj način omogućiti stvaranje kvalitetnijih uvjeta za daljnji pomasovljenje te postizanje vrhunskih športskih rezultata. Iz teksta i iz predloženih mjera jasno proizlazi kako je masovnost jedan od kriterija za vrednovanje i kategorizaciju, ali isto tako kako je ona i cilj. Mjera 1.1.2. također predviđa izradu analize stanja i donošenja pravilnika o kriterijima kategorizacije prilikom čijeg donošenja će se voditi računa upravo o navedenom kriteriju, a za izradu istog će se provesti sustavna rasprava s dionicima, a imenovat će se i stručno povjerenstvo za izradu navedenog dokumenta. S obzirom da je prijedlog amandmana sadržan u tekstu, amandman se kao što je rečeno ne prihvaća.
Zahvaljujem. Izvolite kolega Ćuraj.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče. Poštovani zamjeniče državne tajnice, dakle amandman je bio vrlo kratak, samo ću ga pročitati, koji kaže: također će se uzeti u obzir prilikom definiranja kriterija dodjeljivanja sredstava i sami broj djece koji aktivno treniraju u pojedinim sportovima, a na razini jedinica lokalne i regionalne samouprave, samim klubovima i savezima sukladno pojedinoj vrsti sporta da li individualni ili kolektivni. Dakle, u prijevodu to znači da mi možda imao sportove koji ne postižu vrhunske rezultate ali okupljaju veliki broj djece i to treba honorirati prilikom dodjele sredstava. I ovdje se prije svega ne misli na ove najuspješnije sportove u RH, ovdje se misli na one sportove koji u pojedinim mikrosredinama okupljaju najveći broj djece do sada, ako oni nemaju neke zapažene rezultate, pogotovo seniorske rezultate, njihova financiranja iz proračuna su vrlo mala ili nikakva. I sve to pada na teret roditelja. Tako da je meni drago ovo objašnjenje da će se razmišljati i o broju same djece koja pohađaju određene klubove, saveza, krovne saveze kako god hoćete i to mogu prihvatiti. Svjestan sam toga da neprihvaćanjem vjerojatno neće ni proći ovaj amandman, međutim meni je ovo već dovoljno da će se na taj način kod izrade tih kriterija vrednovanja dodjele sredstava upravo uzimati u račun podjednako i rezultat, ali i brojnost djece koja su se odredila za taj sport jer time ćemo postići i kvalitetniju i međusobno ajmo reći tzv. neko tržišno natjecanje među samim klubovima. Tko će agitirati, tko će privući više djece da se bavi sportom, tko će kvalitetnije odrađivati taj sport da djeci bude zanimljivije jer na temelju toga će ovisiti naravno i njihovo financiranje, a iz svega toga onda ja ne sumnjam da će proći ovi rezultati, a i uspješnost koja će doći. Dakle, mislim da je to podjednaki kriterij i ja mogu kažem s te strane prihvatiti objašnjenje, naravno ukoliko Vlada nije ovo ni prihvatila svjestan sam da ni amandman ne bi prošao, ali bitno da dođemo do istog cilja stoga ja povlačim svoj amandman. Zahvaljujem.
Znači povlačite? Hvala lijepo. Zahvaljujem zamjeniku državne tajnice na očitovanju o podnesenim amandmanima. Poštovane kolegice i kolege određujem stanku do 12 sati kada ćemo nastavit rad plenarne sjednice sa glasovanjem o raspravljenim točkama. Hvala lijepo. STANKA U 12,38 SATI.
Prijedlog Nacionalnog programa športa 2019. - 2026. Predlagatelj je Vlada RH. Rasprava je zaključena. Amandmane je podnio Klub zastupnika HDZ-a i zastupnik Stjepan Čuraj. O amandmanima smo se izjasnili ranije na sjednici. Predstavnik predlagatelja prihvatio je amandmane Kluba HDZ-a, a zastupnik Stjepan Čuraj je povukao svoj amandman, pa sukladno prijedlogu Matičnog saborskog radnog tijela dajem na glasovanje Prijedlog Nacionalnog programa športa 2019. - 2026., molim glasujmo. Utvrđujem da je većinom glasova 112 za i 1 suzdržan donesen Nacionalni program športa 2019. – 2026.
Prelazimo na slijedeću točku dnevnog reda a to je: a) Prijedlog odluke o razrješenju predsjednika, zamjenice predsjednika i djela članova Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave a) Prijedlog odluke o imenovanju predsjednice, zamjenice predsjednice i djela članova Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave Predlagatelj je Vlada RH na temelju članka 8. Zakona o Državnoj komisiji za kontrolu postupaka javne nabave. Raspravu je proveo nadležni Odbor za gospodarstvo. Molim predstavnika predlagatelj, poštovanog ministarstva gospodarstva, poduzetništva i obrta g. Darka Horvata da nam obrazloži prijedlog odluka. Izvolite, g. ministre.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, cijenjene zastupnice i zastupnici. Odredbom članka 8. stavka Zakona o Državnoj komisiji za kontrolu postupaka javne nabave utvrđeno je da predsjednika, zamjenike predsjednika i ostale članove Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave imenuje Hrvatski sabor na prijedlog Vlade RH. Državna komisija za kontrolu postupaka javne nabave samostalno je i neovisno državno tijelo nadležno za rješavanje o žalbama u postupcima javne nabave, davanja koncesija i odabira privatnog partnera u projektima javnog-privatnog partnerstva te za podnošenje optužnih prijedloga za prekršaje propisane zakonodavstvom javne nabave. Državna komisija za svoj rad odgovara Hrvatskom saboru te se sastoji od 9 članova od kojih je jedan predsjednik, dva zamjenika predsjednika te 6članova koji se imenuju na mandat od 5 g. s mogućnošću još jednog imenovanja. Prije nego započnem sa obrazlaganjem prijedloga Vlade RH za razrješenje, reizbor i imenovanje članova Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave, želio bi se kao resorni ministar ukratko osvrnuti na sustav javne nabave i njegove učinke u primjeni u prethodnoj godini. Javna nabava ima veliki gospodarski potencijal te u značajnoj mjeri utječe na gospodarski rast. RH je primjerice kroz javnu nabavu u prošloj godini potrošila preko 46 milijardi kuna bez PDV-a, gotovo 15% ukupnog BDP-a što čini porast od gotovo 11% u odnosu na 2017. kada je na isti način utrošeno 40,5 milijardi kuna ili 13,4% ukupnog BDP-a. Gotovo 2000 ugovora financiranih iz EU fondova sklopljeno je prošle godine u postupcima javne nabave što je porast od gotovo 440% u odnosu na godinu prije kada je sklopljeno samo 438 ugovora. Vrijednosno to iznosi preko 7,1 milijardu kuna stoga je iznimno važno poznavati pravni okvir, načela nabave i pravilo primjene postupaka. Najveći teret je svakako na onima koji izravno sudjeluju u postupcima javne nabave. Javni naručitelji moraju biti sposobni koordinirati javno-nabavni proces između različitih tijela u sustavu i moraju postići najbolju vrijednost za novac. Međutim, postupci javne nabave vrlo često su specifični i kompleksni ne samo za javne naručitelje nego i za gospodarske subjekte a posebno za mala i srednja trgovačka društva. Stoga je danas u ovoj točki fokus na profesionalizaciju sustava. Dostupni podaci iz statističkog izvješća uza 2018. g. koje je objavljeno na portalu javne nabave Ministarstva gospodarstva, poduzetništva i obrta upravo pokazuju da novi pravni okvir usmjerava sustav upravo prema tome. Primjerice, iako danas u većini slučajeva veliki pobjeđuju u postupcima javne nabave, u 2018. g. svaka druga dostavljena ponuda ili njih gotovo 53%, u postupku javne nabave, dolazila je od mikro, malog i srednjeg poduzeća što je u odnosu na 2017. g. porast za gotovo 50%. Europska komisija prati napredak članica EU-a u području javne nabave, preko 12 indikatora te sa zadovoljstvom ističem da se Hrvatska na ljestvici ukupnog učinka javne nabave i država članica EU, u posljednje 2 g. primjene novog Zakona o javnoj nabavi, dakle 2017. i 2018., iz nezadovoljavajućeg učinka koji je imala u prethodne 3 g. podigla na zadovoljavajući učinak i svrstala u sam bok zemalja poput Njemačke, Nizozemske, Belgije, Austrije i Irske. Prošle godine Državna komisija obilježila je 15 g. svog rada. Mislim da možemo reći da je Državna komisija profesionalno i učinkovito žalbeno tijelo s visokim stupnjem transparentnosti u svom radu. Danas imamo visoko digitaliziran sustav javne nabave koji ima jedan cilj. Javnu nabavu bez papira od faze planiranja preko provođenja postupka, odabira pa do žalbenog postupka pa čak i samog plaćanja jer unatrag nekoliko dana stvorili smo obvezu punu primjene e-računa. Želim istaknuti kako osobe koje sudjeluju u postupcima javne nabave moraju biti profesionalci u svom radu. S obzirom da dosadašnjem predsjedniku Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave, g. Goranu Matešiću, zamjenici predsjednika Nekici Vidić te članovima Alis Brand, Goranu Bukviću i Dragici Markanović, dana 15. srpnja 2019. ističe mandat od 5 g., Vlada RH je na sjednici održanoj 8. srpnja 2019., utvrdila prijedlog odluke o razrješenju predsjednika, zamjenice predsjednika i djela članova Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave. Nadalje, na istoj sjednici utvrđen je i prijedlog odluke o imenovanju, gđa. Maji Kuhar, predsjednicom Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave, gđa. Nelici Vidić, zamjenicom predsjednice te gđe. Alis Brand, Zvonimira Jukića i Danijele Antolković članovima Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave s početkom mandata dana 16. srpnja 2019. godine. Glavni kriteriji kojima se Vlada RH vodila pri usvajanju ovog prijedloga jesu profesionalni integritet, stručnost i dokazano iskustvo u području javne nabave, bilo u svojstvu javnog naručitelja, člana tijela koje odlučuje o žalbama ili pak iskustva stečenog u uspostavljanju pravnog i institucionalnog sustava javne nabave. Dozvolite mi da ukratko izložim podatke o stručnim kvalifikacijama predloženih kandidata. Maja Kuhar kandidatkinja je za predsjednicu Državne komisije. Gđa. Maja Kuhar diplomirana je pravnica sa položenim pravosudnim ispitom. Ima dugogodišnje radno iskustvo u području javne nabave a koje iskustvo je stekla najprije radom u Državnoj komisiji kao savjetnica a zatim u Ministarstvu socijalne politike i mladih gdje je kao glavna savjetnica ministrice bila zadužena između ostalog za stručnu podršku u postupcima objedinjene nabave za potrebe ustanova socijalne skrbi. Od 2016. g. gđa. Kuhar zaposlena je u Središnjem državnom uredu za središnju javnu nabavu u kojem od 2017. g. obavlja funkciju zamjenice državnog tajnika. Svojim dosadašnjim radom gđa. Kuhar stekla je zavidno iskustvo pripreme i provedbe iznimno složenih postupaka javne nabave velikih vrijednosti, iskustvo u upravljaju organizacijom i timovima zaposlenika te se usavršavala u inozemstvu, Nizozemskoj, Engleskoj odnosno Americi. Gđa. Kuhar ina certifikat u području javne nabave te je dugogodišnji predavač u programima izobrazbe u području javne nabave. Kao stručnjakinja izlaže na međunarodnim konferencijama i stručnim skupovima te kao autor objavljuje stručne radove na temu javna nabava. Gđa. Nelica Vidić kandidatkinja je za zamjenicu predsjednice Državne komisije. Gđa. Nelica Vidić je magistra međunarodnih odnosa i diplomacije i dipl. ekonomist, trenutno na mjestu zamjenice predsjednika Državne komisije. Gđa. Vidić je stručna osoba u smislu članka 41. stavka 2. Pravilnika o izobrazbi i području javne nabave te posjeduje važeći certifikat iz područja javne nabave i vodi se u registru trenera javne nabave pri Ministarstvu gospodarstva, poduzetništva i obrta. Gđa. Vidić ima radno iskustvo od 30 g. od čega 20 g. u području javne nabave. Prije preuzimanja dužnosti kao zamjenica predsjednika Državne komisije, stekla je iskustvo na rukovodećim položajima službe nabave KBC-a Sestre milosrdnice i u FINA-i. Voditeljica je raznih projekata iz područja javne nabave, sudjeluje u projektima FINA-e, projekt gotovinskog centra, projekt FINA ured, projekt Hitro.hr, voditelj je projekta Spin, menadžer procesa projekt upravljanja poslovnim procesima u FINA-i te projekta zajedničke nabave kao središnje tijelo za javnu nabavu odnosno nositelj 19 javno-nabavnih kategorija za 36 zdravstvenih ustanova. Gđa. Vidić je predavačica na raznim stručnim radionicama iz područja javne nabave posebice u okviru pravne zaštite, predavačice u organizaciji ... [[Govornik se ne razumije.]] stručne komisije za provedbu EU zakonodavstva uz zaštiti prava ponuditelja. Gđa. Vidić je aktivno sudjelovala u radu Državne komisije ne samo kao predsjednica vijeća već i kao predstavnik Državne komisije na sjednicama Savjeta za sprječavanje korupcije, radnog tijela Vlade RH i Nacionalnog vijeća za praćenje provedbe strategije suzbijanja korupcije. Gđa. Alis Brand, kandidatkinja je za članicu Državne komisije. Gđa. Alis Brand je dipl. pravnica koja je odmah po završetku studija počela radit kao vježbenica na Županijskom sudu u Zagrebu a 1989. se zapošljava u HZMO-u gdje je radila do 2014. g. upravo na poslovima provođenja postupaka javne nabave a za sve ustrojstvene jedinice HZMO-a. Osim provođenja postupaka javne nabave u cijelosti, radila je i na pripremi nacrta ugovora o nabavi roba, radova i usluga te je kontrolirala pravnu ispravnost predmetnih ugovora. Gđa. Brand je trener specijalist u sustavu javne nabave i ima certifikat iz područja javne nabave klao ovlašteni trener u sustavu javne nabave te je stoga provodila edukacije i osposobljavanje vježbenika vezano uz poslove javne nabave te izrađivala stručna mišljenja i davala upute u vezi s postupcima javne nabave, ostalim ustrojstvenim jedinicama HZMO-a osobito područnim ustrojstvenim jedinicama. Sudjelovala je u kreiranju poslovne politike HZMO-a iz područja gospodarskih odnosa osobito vezano uz poslove javne nabave. Gđa. Brand imenovana je članicom Državne komisije u srpnju 2014. g. gdje je svoju dužnost obavljala savjesno, motiviranost te nadasve stručno i profesionalno. G. Zvonimir Jukić kandidat je člana Državne komisije. G. Zvonimir Jukić diplomirani je pravnik s položenim pravosudnim ispitom, ima dugogodišnje radno iskustvo u području javne nabave a koje iskustvo je stekao najprije radom u Uredu za javnu nabavu Vlade Rh i Upravi za sustav javne nabave Ministarstva gospodarstva, poduzetništva i obrta od 2006. do 2008. g. a kasnije i u nakladništvu Narodnih novina. G. Jukić govori engleski i njemački te je od 2008. do danas sudjelovao u raznim stručnim nacionalnim i međunarodnim timovima koji su ima li za cilj unaprjeđenje hrvatskog odnosno europskog sustava javne nabave, bio je član stručne sa implementaciju direktiva o javnoj nabavi u hrvatski pravni sustav, član je projektnog tima za izradu elektroničnog oglasnika javne nabave RH, kao hrvatski predstavnik član je stručne skupine za e-javnu nabavu Europske komisije te je član u forumima službenih listova EU-a. Organizirao je i moderirao broja savjetovanja u području javne nabave, građanskog, kaznenog, trgovačkog prava a kao predavač sudjelovao je u brojnim nacionalnim i međunarodnim izobrazbama, konferencijama i stručnim skupovima iz područja javne nabave. Danijela Antolković kandidatkinja je za članicu Državne komisije. Gđa. Danijela Antolković je dipl. pravnica s položenim pravosudnim i javno-bilježničkim ispitom. Od 2016. g. radi kao voditeljica Službe za rješavanje u žalbenim postupcima u Državnoj komisiji a na kojem radnom mjestu je kroz upravljanje radom službe stekla organizacijske vještine te je dodatno usavršila svoja znanja. Gđa. Antolković ima dugogodišnjo radno iskustvo na području javne nabave a koje iskustvo je stekla najprije radom u Ministarstvo zdravlja gdje je iz perspektive naručitelja stekla iskustvo pripreme i provedbe postupaka javne nabave a zatim u Državnoj komisiji za kontrolu postupaka javne nabave, radeći na kontroli žalbenih predmeta što je doprinijelo stjecanju cjelokupne slike u segment javne nabave. Gđa. Antolković završila je poslijediplomski specijalistički studij na Sveučilištu Tore Vergata u Rimu na kojem je kroz interdisciplinarni pristup kao i razmjenom iskustava sa ostalim kolegama iz raznih država i raznih pravnih područja, stekla dodatna znanja i iskustva ali i širu sliku što je ujedno dalo i doprinos tijelu u kojem rade. Navedeni studij bio je u cijelosti stipendiran od strane Europske banke za obnovu i razvitak. Gđa. Antolković je u svom radu uvijek pokazivala visoku razinu stručnosti, motiviranosti i samostalnosti te je kroz svoj dosadašnji rad stekla široko znanje i iskustvo u području javne nabave. Dozvolite mi na kraju kratki sažetak odnosno Izvješće o radu Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave u 2018. g. Državna komisija se u proteklih 15 g. razvila i kao institucija i kao autoritet u području javne nabave u korak s cjelokupnim sustavom. U proteklih je 15 g. kontrolirano kontrolirala preko 18 000 predmeta precijenjene vrijednosti nabave više od 226 milijardi kuna. U svom radu Državna komisija je uvijek nastojala ispunjavati svoju nadležnost uz što manje ograničavanja i produljenja trajanja postupaka javne nabave. Važnost Državne komisije ogleda se ne samo u činjenici brzog i izvjesnog rješavanja sporova u javnoj nabavi, već i u činjenici da se većina prakse u javnoj nabavi formira kroz odluke Državne komisije. U svom radu Državna komisija tumači i primjenjuje pravo javne nabave u svjetlu europskog prava i prakse Europskog suda pravde. U isto vrijeme, ne treba zanemariti niti doprinos članova Državne komisije, doktrini prava javne nabave kroz stručne radove, članke i sudjelovanje u stručnim skupovima. Tijekom 2018. g. u Državnoj komisiji je zaprimljeno 1170 žalbi, u odnosu na ukupni broj predmeta u radu pred ovim državnim tijelom, dakle 1261, prosječan broj žalbenih predmeta u radu na mjesečnoj bazi iznosi otprilike 105 predmeta mjesečno. Iako je u periodu 2014.-2017. zabilježen pad broj broja žalbi, istovremeno je uočeno kontinuirano povećanje i složenost žalbenih predmeta vezano uz mogućnost korištenja sredstava fondova EU-a ali uz sve veći angažman odvjetnika specijaliziranoj u javnoj nabavi i sudjelovanje različitih konzultanata. Međutim u 2018. g. dolazi do povećanja broja žalbenih predmeta za gotovo 25% u odnosu na 2017. g. a što se djelomično povezuje s povjerenjem u rad ove institucije od strane svih zainteresiranih subjekata u postupcima javne nabave kao i s učincima primjene novog Zakona o javnoj nabavi. Naime, Zakon o javnoj nabavi 2016. stupio je na snagu 1.1.2017. pa je tek u 2018. g. nakon što se ustalila praksa i postigao određeni stupanj pravne sigurnosti te nakon što je otvoren put provjere postupaka po službenoj dužnosti, zabilježen i znatno veći broj prijavljenih žalbi. Unatoč povećanju broja žalbi u 2018. g. došlo je do smanjenja roka u kojem Državna roka rješava žalbe u odnosu na prethodne godine pa je prosječno vrijeme od zaprimanja žalbe do donošenja odluka Državne komisije, 34 dana. Vrijeme je od kompletiranja žalbenog predmeta do donošenja odluke u ovoj godini iznosi 14 dana. U 2018. g. zadržan je trend visokog postotka upravnih sudova kojima se potvrđuju odluke Državne komisije. Iz podataka iz 2018. g. vidljivo je da su sudovi svojim odlukama sami riješili stvar u svega 7% slučajeva. U 7% sporova odluka Državne komisije je poništena i predmet je vraćen u ponovno postupanje. Uzimajući u obzir odluke suda kojima se tužbeni zahtjev odbija, tužbe odbacuju i upravni sud obustavlja, proizlazi da su odluke Državne komisije, potvrđene u visokih 86% slučajeva. Transparentnost i javna dostupnost rada Državne komisije, misija je koja osigurava i objektivnost i predvidivost u radu Državne komisije. Sve se odluke Državne komisije objavljuju na mrežnoj stranici Državne komisije u punom obliku, dakle s nazivom stranke a primjena novog Zakon o javnoj nabavi omogućila je i objavu odluka Visokog upravnog suda RH u sporovima oko javne nabave. To je postupak pravne zaštite učinio predvidivim i transparentnim. Upisnik žalbenih predmeta javno je dostupan na mrežnoj stranici Državne komisije te se ažurira u realnom vremenu što omogućava opći uvjet u kretanje predmeta. Od 1. siječnja 2018. g. omogućeno je izjavljivanje elektroničke žalbe putem međusobno povezanih sustava Državne komisije i elektroničkog oglasnika javne nabave RH. Nakon javne objave, nadmetanja i dostave ponuda, elektroničkim sredstvima komunikacije, elektronička žalba predstavlja daljnji rok do potpune digitalizacije postupaka javne nabave. Elektronička žalba u javnoj nabavi predstavlja i visoko postignuće RH među drugim državama članicama EU-a. Stoga i slijedom svega navedenog, molimo ovaj dom da predmetni prijedlog odluke usvoji ili donese. Hvala lijepo.
Zahvaljujem ministru Horvatu na ovom kratkom obrazloženju prijedloga. Želi li možda izvjestitelj odbora uzeti riječ? Ne, otvaram raspravu. U ime Kluba zastupnika HDZ-a, poštovana kolegica Branka Juričev Martinčev.
Hvala poštovani potpredsjedniče, poštovani ministre, državna tajnice, kolegice i kolege. Ovaj Prijedlog odluke o razrješenju predsjednika, zamjenice predsjednika i djela članova Državne komisije za kontrolu postupka javne nabave kao i Prijedlog odluke o imenovanju predsjednice, zamjenice predsjednice i djela članova Državne komisije za kontrolu postupka javne nabave kako nam predlaže Vlada RH, klub HDZ-a će podržati. Predsjedniku gore navedene komisije, g. Goranu Matešiću, njegovoj zamjenici gđi. Nelici Vidić te članovima Alici Bran, Goranu Bukoviću i Dragici Markanović ističe mandat 5 g., 15. srpnja 2019. g. stoga se predlaže njihovo razrješenje. Vlada RH na istoj sjednici od 8. srpnja ove godine predložila je na te dužnosti imenovati slijedeće osobe, predsjednicom Državne komisije za kontrolu postupka javne nabave gđu. Maju Kuhar. Već smo čuli od poštovanog ministra da je ona dipl. pravnica sa pravosudnim ispitom, certifikatom u području javne nabave, zaposlena u Središnjem uredu za središnju javnu nabavu od lipnja 2016. g., gotovo 2 g. je zamjenica državnog tajnika tog ureda dok je ranije bila načelnica sektora za pravne poslove i upravljanje ugovorima i okvirnim sporazumima. Više od 2 g. je bila i stručna savjetnica u Državnoj komisiji za kontrolu postupaka javne nabave a gotovo 4 g. zaposlenica odvjetničkog ureda stoga smo mišljenja da ima i znanja i iskustva za vođenje ovog državnog tijela u kojem složenost posla stalno i značajno raste. Zamjenicom predsjednice predlaže se ponovno imenovati Nelicu Vidić kao i za članicu Državne komisije za kontrolu postupka javne nabave Alicu Bran koje su svojim dosadašnjim radom opravdale ukazano povjerenje. Prema tome, o njima nije potrebno dodatno govoriti i elaborirati. Sigurno će njihovo znanje i iskustvo kao i imenovanje novih osoba poput predsjednice gđe. Maje Kuhar i novih članova komisije, Zvonimira Jukića i Danijele Antolković ojačati rad i donošenje odluka ove komisije. Čuli smo također da Zvonimir Jukić ima radno iskustvo stečeno od odvjetničkog ureda preko Ureda za javnu nabavu, zatim voditelja odsjeka Uprave za sustav javne nabave u Ministarstvu gospodarstva do voditelja uredništva knjiga i pravne edukacije u Narodnim novinama, između ostalog je tu bio i predavač, trener javne nabave te voditelj edukacijskog programa javne nabave. Danijela Antolković pak ima iskustvo u Državnoj komisiji za kontrolu postupka javne nabave od 2008. g. i to najprije kao stručni savjetnik-specijalist a posljednje 3 g. kao voditelj stručne službe za rješavanje u žalbenim postupcima. Treba reći da je Državna komisija za kontrolu postupka javne nabave samostalno i neovisno tijelo nadležno za rješavanje žalbe u vezi s postupcima javne nabave, postupcima davanja koncesije i postupcima odabira privatnog partnera u projektima javno-privatnog partnerstva. Utemeljena je na europskom konceptu kao kvazi sudbeno državno tijelo. Od ulaska RH u EU događa se intenzivnije korištenje europskih strukturnih investicijskih fondova i to korištenje vezano uz vremenske rokove, takvi postupci su složeni a visoka je i procjena vrijednosti tih nabava. Treba reći da je nabava važan antikorupcijski alat koji ste stalno i već dosta dugo nadograđuje. Upravo iz tih razloga iznimno nam je važno da osobe koje ćemo imenovati na mandat od 5 g. imaju veliko znanje i široko iskustvo u ovom području a upravo su ovo stručne i kvalitetne osobe sa iskustvo u području javne nabave stečeno u različitim institucijama od ove na koju se biraju do onih drugih, bile su u različitim institucijama na različitim dužnostima i radnim mjestima na kojima su se bavile javnom nabavom. Očekujemo da će ovim imenovanjem se doprinijeti brzini i kvaliteti rješavanja zaprimljenih predmeta što bi nam svima bilo od velikog značaja, posebno kad se radi o velikim i složenim posebno europskim projektima vezanim za vremenske rokove. Klub HDZ-a podržava ova imenovanja kao što oh je predložila Vlada jer bi ovim predloženim kandidatom sa velikim znanjem i širokim iskustvom u području javne nabave, trebala Državna komisija za kontrolu postupka javne nabave ojačati svoj rad i ubrzati donošenje odluka, hvala.
Zahvaljujem. Slijedeća rasprava u ime Kluba zastupnika HNS-a, poštovani kolega Stjepan Čuraj, izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče, poštovani ministre, državna tajnice, kolegice i kolege. Evo, odbrojavamo ovako, dakle u ime kluba HNS-a samo sam želio reći da smo zadovoljni sa predloženim kandidatima i isto ćemo podržati, dakle od ukupno 9, sada se mijenjaju 5 odnosno mijenjamo 3 kandidata, 3 su nova i redom svi oni imaju iskustva u području javne nabave što sa strane ponuditelja, što sa strane naručitelja i mislimo da će ovaj slijedeći mandat sigurno moći kvalitetno odrađivati, samo bi napomenuo nešto što je svakako za daljnje razmišljanje a vezano je uz odgovornost ovih ljudi koji oni imaju u svom poslu. Naime, znamo da ajmo reći nivo odgovornosti s obzirom da iznose o kojima odlučuju daleko, daleko premašuje njihove plaće i tu bi se trebalo zbilja razmisliti u budućnosti da ako netko tko odlučuje o milijardama nije baš da ćemo naći kvalitetne ljude i moramo njihovu neovisnost utvrditi i njihovu odlučnosti i sa visinom primanja plaće. Dakle meni je ovdje čudno da netko tko odlučuje doslovce o milijardu javnog novca, državnog novca, novca jedinica lokalne samouprave, ima 3 puta manju plaću nego jedan recimo viceguverner. Tako da je to nešto što bi u konačnici trebalo razmisliti i s time bi možda još imali i više kandidata i još kvalitetnijih ali kažem, stojimo iza ovih prijedloga i želimo puno sreće u daljnjem radu, zahvaljujem.
Zahvaljujem, kolega Čuraj. Zaključujem raspravu, zahvaljujem poštovanom ministru g. Darku Horvatu i državnoj tajnici gđi. Nataši Mikuš Žigman na obrazloženjima ovih prijedloga. Glasovat će ovim točkama kad se za to steknu uvjeti.
Idemo dalje, imamo sada jednu točku koja ima i a i b, pa pod: a.) Prijedlog odluke o razrješenju predsjednika, zamjenice predsjednika i dijela članova Državne komisije za kontrolu i postupke javne nabave i a.) Prijedlog odluke o imenovanju predsjednice, zamjenice predsjednice i dijela članova Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave. Predlagatelj je Vlada RH. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Prijedlog odluke o razrješenju predsjednika, zamjenice predsjednika i dijela članova Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave, molim glasujmo. Utvrđujem da je većinom glasova 79 za, 25 suzdržanih i 8 protiv donesena navedena odluka, pa idemo sada pod: b.) Prijedlog odluke o imenovanju predsjednice, zamjenice predsjednice i dijela članova Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave, molim glasujmo. Utvrđujem da je većinom glasova 78 za, 20 suzdržanih i 16 protiv donijeta odluka o imenovanju predsjednice, zamjenice predsjednice i dijela članova Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave, u tekstu kako je predložila Vlada RH.