Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 36. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: dr. Jasna Murgel, Iva Dimic od 17. ure, dr. Mirjam Bon Klanjšček, Nada Brinovšek, Vesna Vervega, dr. Simona Kustec Lipicer od 11. do 13. ure, Irena Grošelj Košnik od 14.30 dalje, Andreja Potočnik, Janja Sluga, Vojka Šergan do 15. ure, mag. Tanja Cink, mag. Andrej Šircelj, Franc Breznik, dr. Franc Trček od 12.30 dalje, dr. Matej Tašner Vatovec od 14. ure dalje, dr. Milan Brglez do 12. ure, dr. Mitja Horvat od 19. ure dalje, Danilo Anton Ranc do 14. ure in Branko Zorman. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O UREDITVI LASTNIŠTVA JAVNIH CEST PO REDNEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložil Državni svet. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor predlaga Državnemu zboru sprejetje sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem predsedniku odbora gospodu Igorju Zorčiču za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa. Izvolite, gospod Zorčič.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Kolegice in kolegi, predstavniki Vlade! Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor je na 35. seji 29. 11. 2017 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o ureditvi lastništva javnih cest, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo po rednem postopku predložil Državni svet. V dopolnilni obrazložitvi je v imenu predlagatelja državni svetnik gospod Dušan Strnad izpostavil poglavitne rešitve, ki jih vsebuje predlog zakona. Poudaril je, da se je Državni svet odločil za vložitev predloga zakona, ker so občine deležne čedalje pogostejših pozivov, naj bolj intenzivno pristopijo k reševanju problematike kategoriziranih občinskih cest, ki potekajo preko zasebnih zemljišč; in poskrbijo za ureditev lastninskih razmerij ali izvzamejo zemljišča iz kategorizacije občinskih cest. Izpostavil je, da občine urejanju lastništva ne nasprotujejo, največjo težavo predstavlja pomanjkanje finančnih sredstev, celo za tekoče delo in investicije. Tista kmetijska zemljišča, ki so jih občine včasih imele v lasti in bi jih lahko uporabile za zamenjavo, pa je bilo treba prenesti na Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov. Pri predstavitvi predloga zakona je sodeloval tudi župan občine Dol pri Ljubljani mag. Janez Tekavc, ki je v imenu 68 občin pobudnic dodal, da se s predlogom zakona rešuje problematika 23 tisoč kilometrov neodmerjenih in zemljiškoknjižno neurejenih kategoriziranih cest. Kot ključno rešitev predloga zakona pa je izpostavil določitev domneve priposestvovanja, in sicer na način, da se domneva, da je nepremičnina v javni lasti, če je na njej več kot 20 let zgrajena javna cesta. Poudaril je, da obstajajo primeri, ko nekdo desetletje ne izvršuje lastninske pravice na zemljišču, po katerem poteka cesta, in je celo pomagal pri njeni gradnji; zato po njegovem mnenju ni mogoče govoriti o razlastitvi, saj je lastnik svojo lastninsko pravico že zdavnaj opustil. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povzela pripombe te službe iz pisnega mnenja. Na podlagi proučitve predloga zakona z vidika njegove skladnosti z Ustavo Republike Slovenije, pravnim sistemom in z zakonodajno-tehničnega vidika je poudarila, da predlagana ureditev, ki omogoča državi oziroma občini kot javnopravnemu subjektu in nosilcu oblasti neodplačno pridobitev lastninske pravice na temelju domneve priposestvovanja, nasprotuje temeljnemu konceptu dopustnega prisilnega posega v lastninsko pravico, ki se lahko izvede le proti nadomestilu in ima kot takšna razlastitvene učinke; vendar ne upošteva zahtev za ustavno dopusten poseg v lastninsko pravico v skladu z 69. členom Ustave Republike Slovenije. Poleg tega predlagana ureditev posega tudi v načelo zaupanja v pravo, ki je eno od načel pravne države in posamezniku zagotavlja, da mu država njegovega pravnega položaja ne bo poslabšala brez razloga, utemeljenega v prevladujočem javnem interesu. Izpodbijana ureditev namreč pomeni ex lege odvzem lastninske pravice kot posledica opustitve zakonitega ravnanja javnopravne osebe pri pridobivanju nepremičnin, na katerih se zgrajene javne ceste, in pomeni bistveno poslabšanje pravnega položaja vseh lastnikov nepremičnin, ki niso sklenili pravnega posla oziroma jim ni bila nepremičnina odvzeta s pravnomočno odločbo o razlastitvi. V razpravi so bili poslanci enotnega mnenja, da je problematika, ki se jo želi urediti s predlogom zakona, pereča, da gre za materijo, ki bi jo bilo treba začeti urejati že pred časom. V zvezi z vsebino predloga zakona pa so se strinjali z opozorili in pripombami Zakonodajno-pravne službe, ki v mnenju opozarja, da je rešitev, ki je predlagana v predlogu zakona, ustavno sporna. Posledično je bil predlagan sklep, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, ki je bil po končani razpravi in na glasovanju tudi sprejet z osmimi glasovi za in nobenim proti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa dajem besedo predstavniku predlagatelja predloga zakona gospodu Dušanu Strnadu.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj v imenu Državnega sveta in tudi v mojem imenu! Večino razlogov, zaradi katerih se je Državni svet odločil, da predlaga ta zakon, je povedal že gospod predsedujoči odbora. Jaz bi dodal samo nekaj poudarkov, zakaj smo se mi odločili, da zakon vložimo. Dejstvo je, da so po trenutni zakonodaji postopki prenosa zemljišč prezamudni, prezapleteni in predragi za javna sredstva; zato so občine, pa tudi država ima tovrstne probleme, manj uspešne pri prenosu lastništva iz zasebnih v javne. To pomeni, da dosedanja zakonodaja očitno ni ustrezna, saj je problem še vedno velik in daleč od rešitve. Državni svet se je odločil za vložitev predloga tudi zato, ker smo si že več let prizadevali, da bi se zakonodaja spremenila, da bi se občinam in tudi državi dejansko omogočila ureditev lastništva. Ta problem, kot ste slišali, ni majhen. Gre za velik problem, za 23 tisoč kilometrov cest. Naš izračun je tudi za javna sredstva, če se po trenutnih cenah plačajo odškodnine, to pomeni čez milijardo evrov sredstev, ki jih bo pač treba zagotoviti v občinskih in državnem proračunu. Tega denarja občine trenutno seveda nimajo. Gre tudi za problem, ki ni od včeraj. Ta problem ima več desetletij dolgo brado. Od sedanjih občinskih svetov in županov pa se pričakuje, da ga bodo rešili v kratkem času, kar seveda očitno ni mogoče, čeprav obstaja volja in da mnogi to že počnemo. Vendar so težave, na katere naletimo, tako velike, da so preprosto nerešljive. Ko zadeva pride na sodišče, praviloma sodijo v korist zasebnih zemljišč; in tukaj so občine šibkejše. Tudi na ta problem vsa leta doslej opozarja Varuh človekovih pravic. V svojem poročilu tej tematiki nameni vsako leto veliko pozornosti in vsako leto vsi skupaj nekako obljubimo, da bomo to rešili; pa se zadeva ne premakne. S strani lastnikov zemljišč se pojavljajo posamezni neljubi primeri, grožnje. So tudi primeri, ko se je to že zgodilo, recimo da se kategorizirane ceste zaprejo. Pojavljajo se nerealno visoko zahteve po odškodninah, pogosto in največkrat pa celo neodzivnost in nezainteresiranost aktualnih lastnikov zemljišč, da se to uredi. Ne nepomembne težave, ki se pojavljajo, so težave zasebnih in javnih investitorjev, saj se od njih zahteva dostop do javne ceste. In če ta javna cesta ni javna, dejansko kategorizirana, se od njih pogosto zahteva pridobitev služnosti od tistih lastnikov, ki so dejanski lastniki. To je, milo rečeno, nedopustno in neodgovorno od nas, da se morajo investitorji s tem ukvarjati. Državni svet se s to problematiko ukvarja že ves zadnji mandat. Organizirali smo posvet na to temo v letu 2015, ki je bil izjemno dobro obiskan, eden bolje obiskanih s strani stroke, zainteresiranih lastnikov in tudi občin. Tam smo pripravili 23 predlogov, pobud in priporočil, kaj bi bilo treba storiti, kako naj se to reši, vendar se do danes ni zgodilo skoraj nič. Kot je bilo že rečeno, gospod Tekavc, ki je pripravil ta predlog zakona in ga je Državni svet posvojil soglasno, je pravnik. On je v obrazložitvi precej tehtno razložil, zakaj se je odločil za institut priposestvovanja, in ga tudi podkrepil. Samo še en stavek, če dovolite. Ker bo najbrž zakon zavrnjen, bi rad opozoril, da s tem težava ne bo rešena. Moramo se zavedati, da je problem ostal in da moramo najti ustrezne rešitve, da bi se lahko ta problem rešil. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa dajem besedo predstavniku Vlade gospodu mag. Klemnu Potisku. Izvolite.
Spoštovani poslanke in poslanci! Vlada Republike Slovenije nasprotuje Predlogu zakona o ureditvi lastništva javnih cest, ki ga je Državnemu zboru predložil Državni svet. Vlada predlogu nasprotuje, saj meni, da je v pretežnem delu neskladen z Ustavo Republike Slovenije. Sicer se strinja, da je neurejeno zemljiškoknjižno stanje zemljišč, na katerem so zgrajene javne ceste, pereča problematika in da jo je treba rešiti, na kar Vlada in pristojna ministrstva že dolgo opozarjajo. S tega vidika je razumljiva pobuda Državnega sveta, vendar Vlada omenjenega predloga ne more podpreti zaradi ustavnopravnih razlogov. Mnenje Vlade je, da je treba za obravnavano področje nujno upoštevati ustavno sodno prakso. Poenostavljanje postopkov oziroma pogojev za urejanje lastninske pravice države oziroma občin v nasprotju z jasnimi stališči Ustavnega sodišča Republike Slovenije ne prispeva k ureditvi tega stanja. Enake rešitve, kot jih predlaga Državni svet, je že imel Zakon o javnih cestah, Ustavno sodišče pa je določbo, ki je omogočala poenostavljeno vknjižbo, razveljavilo zaradi neskladnosti z Ustavo. To problematiko je treba urediti le tako, kot je že večkrat odločilo Ustavno sodišče, in sicer s sklenitvijo pogodbe ali v postopku razlastitve, pri čemer ima lastnik zemljišča pravico do odškodnine v skladu z zakonom. Vlada meni, da predlagani zakon za urejanje problematike ni potreben, saj so ukrepi in postopki za urejanje stvarnopravnih razmerij javnih cest že ustrezno urejeni v veljavni zakonodaji. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Danilo Anton Ranc bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, spoštovani predstavniki Vlade, spoštovani poslanke in poslanci! Predlog zakona o ureditvi lastništva javnih cest se obravnava na pobudo Državnega sveta. Predlagatelj utemeljuje, da želi s predlaganimi rešitvami urediti problematiko kar 23 tisoč kilometrov neodmerjenih in zemljiškoknjižno neurejenih kategoriziranih cest. Predlog zakona naj bi omogočil sistemsko saniranje pravnega položaja, ko država in občine že desetletja zagotavljajo in vzdržujejo javne ceste, ki jim zemljiškoknjižni lastniki vse do danes niso nasprotovali, čeprav so zgrajene po zemljiščih, ki so formalno vknjižena na posameznike in ne na Republiko Slovenijo ter občine. V Poslanski skupini Stranke modernega centra se strinjamo, da gre v tem primeru neurejenega zemljiškoknjižnega stanja zemljišč, na katerih so zgrajene javne ceste, za zelo kompleksno področje, ki zahteva ustrezne rešitve. Kljub temu pa rešitve, ki jo predlaga Državni svet, ne moremo podpreti, saj je besedilo predloga zakona z več vidikov nesprejemljivo, in sicer zaradi resnih razlogov ustavnopravne presoje. Pripombe pristojne Zakonodajno-pravne službe, Vlade in resornega ministrstva se pretežno nanašajo na morebitno protiustavnost tako imenovanega priposestvovanja. Zakonske rešitve bi namreč omogočile državi oziroma občini neodplačno pridobitev lastninske pravice na temelju domneve priposestvovanja, to pa predstavlja neposreden poseg v lastninsko pravico, ki bi se sicer lahko izvedla le proti nadomestilu. Na ta način bi dosegli razlastitvene učinke, vendar ne na način, kot ga dopušča 69. člen Ustave. Poleg tega predlagana rešitev posega tudi v načelo zaupanja v pravo, ki je eno od načel pravne države, 2. člen Ustave, in posamezniku zagotavlja, da država njegovega pravnega položaja ne bo poslabšala brez razloga, utemeljenega v prevladujočem javnem interesu, ter v načelo enakosti pred zakonom, drugi odstavek 14. člena Ustave, saj uvaja razlikovanje med lastniki nepremičnin, na katerih so zgrajene javne ceste. V Poslanski skupini Stranke modernega centra predloga zakona ne podpiramo, ker menimo, da je predlog zakona v pretežnem delu v neskladju z Ustavo Republike Slovenije, zato bomo podprli sklep, da Predlog zakona o ureditvi lastništva javnih cest ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Marjana Kotnik Poropat bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, spoštovani predstavniki Vlade, predstavnik Državnega sveta ter poslanke in poslanci! V Desusu se strinjamo z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, z mnenjem Vlade in večine razpravljavcev na seji Odbora za infrastrukturo, da je Predlog zakona o ureditvi lastništva javnih cest v pretežnem delu neskladen z Ustavo Republike Slovenije. Se pa z ostalimi strinjamo tudi v tem, da je neurejeno zemljiškoknjižno stanje zemljišč, na katerih so zgrajene javne ceste, dolgoletna in pereča problematika, s katero se srečujejo občine in tudi država. Dejstvo je, da ti problemi izhajajo še iz sistemskega obdobja družbene lastnine, ko zemljiškoknjižnemu urejanju lastništva zemljišč, po katerih potekajo javne ceste, ni bila posvečena potrebna pozornost. Tako so se številne občinske ceste gradile tako, da v zvezi z zemljišči ni bila sklenjena niti pogodba niti ni bil uveden postopek razlastitve, temveč se je večina teh zadev uredila kar z ustnimi dogovori ali izjavami v postopkih pridobivanja gradbenih dovoljenj, brez plačila odškodnine. V zemljiško knjigo pa se lastninska pravica občine ni vpisovala, saj ni bilo ustrezne listine za vpis, kot je na primer pogodba ali odločba razlastitvenega organa. Prav zaradi dolgotrajnosti te problematike nam je žal, da so predlagane rešitve neustavne, kar potrjuje tudi ustavna sodna praksa. Obenem je treba spomniti še na to, da je enake rešitve, ki jih predlaga Državni svet, vseboval že Zakon o javnih cestah iz leta 1997. Ustavno sodišče pa je nato leta 2002 določbo, ki je omogočala poenostavljanje vknjižbe, zaradi neskladja z Ustavo razveljavilo. Zaenkrat se ta problematika rešuje tako, kot je že večkrat določilo Ustavno sodišče, in sicer s sklenitvijo pogodbe ali v postopku razlastitve, pri čemer ima lastnik zemljišča pravico do odškodnine v skladu z zakonom. V Poslanski skupini Desus menimo, da se bo treba pošteno potruditi, vse vpletene strani bodo morale stakniti glave in najti zakonsko rešitev, ki ne bo ustavno sporna. Na koncu naj povem, da bomo v Poslanski skupini Desus podprli sklep, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jan Škoberne bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Najlepša hvala, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Seveda ni nobenega dvoma, da bo treba v prihodnje bistveno bolj učinkovito kot do zdaj urejati problematiko neurejenosti lastniških razmerij na nepremičninah, kjer so zgrajene javne ceste in poti. Najbrž se vsi zavedamo, da ta rešitev ne bo prišla na mizo jutri. Prav zaradi tega ob pozitivni pobudi Državnega sveta, ki jo pozdravljamo tudi zaradi tega, ker Državni svet bolj poredko uporablja svojo ustavno pristojnost, razmišljamo v Poslanski skupini Socialnih demokratov v smer, da bi ob tako kompleksnem in zahtevnem vprašanju veljalo uporabiti instrument predhodnega zakonodajnega postopka v okviru pristojnega državnozborskega odbora. Na ta način bi bržkone lažje prišli do rešitve, ki ne bi bila potencialno tako zelo ustavno sporna in ki ne bi posegala v temeljne lastninske pravice, ki so po Ustavi, ki je trenutno veljavna, vendarle svete. Zato je pomembno poudariti, da neodplačna pridobitev lastninske pravice zgolj na podlagi domneve o priposestvovanju ne more biti nekaj, kar bi bilo mogoče spregledati, zato bomo v Poslanski skupini Socialnih demokratov temu zakonu nasprotovali. Podprli bomo sklep, da ni primeren za nadaljnjo obravnavo, v upanju, da se postopek reševanja tega zapleta tu ne bo ustavil in da bo morda izkoriščen drugi postopkovni okvir za rešitev tega kompleksnega vprašanja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Zvonko Lah bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Kolegice in kolegi! Državni svet kot predlagatelji zakona med cilji predloga zakona navaja ureditev problema neurejenih lastninskih razmerij na nepremičninah, na katerih so zgrajene javne ceste, javne poti in nekategorizirane ceste, ki se uporabljajo za javni cestni promet. To naj bi uredili s poenostavitvijo postopka za ureditev lastniških razmerij na nepremičninah, na katerih so zgrajene javne ceste. Ker imamo v Sloveniji kar 23 tisoč kilometrov neodmerjenih in zemljiškoknjižno neurejenih kategoriziranih cest, naj bi predlog zakona omogočil, da se sistemsko sanira pravni položaj, ko država in občina že desetletja zagotavljajo in vzdržujejo javne ceste, ki jim zemljiškoknjižni lastniki zemljišč vse do danes niso nasprotovali, čeprav so zgrajene po zemljiščih, ki so formalno pisana na posameznike in ne na Republiko Slovenijo ali občino. Ni malo primerov, ko imamo v občinah prekopane ceste, ker se občina in zemljiškoknjižni lastnik ne moreta dogovoriti za ureditev stanja. V Poslanski skupini Nove Slovenije ocenjujemo, da bo takih primerov vsako leto več, ker nepremičnine prehajajo iz roda v rod. Mlajši ljudje so glede svojih pravic veliko bolj poučeni, zato menimo, da je treba celovito pristopiti k reševanju te problematike. V Poslanski skupini Nove Slovenije se zavedamo, da je treba urediti lastništvo vseh neodmerjenih in zemljiškoknjižno neurejenih javnih cest, vendar ne na tak način, kot ga je predlagal Državni svet. V naši poslanski skupini zagovarjamo pravno državo in s tem spoštovanje pravic vseh državljanov. Bistveni element stvarnega prava je narava lastnine, to je lastninske pravice. Klasično stvarno pravo temelji na zasebni lastnini, to je na pravici posameznika uporabljati stvar, kot hoče, brez skoraj vsakršnih omejitev. Po našem mnenju lastniki parcel, na katerih so v preteklosti zgradili javne ceste, niso mogli oziroma ne morejo svoje zasebne lastnine uporabljati in z njo razpolagati, zato menimo, da je treba tem lastnikom omogočiti pravično odškodnino. Po predlaganem zakonu temu ni tako, ker predlagatelj predvideva institut priposestvovanja za nepremičnine, na katerih so zgrajene javne ceste več kot 20 let, in možnost zemljiškoknjižnega lastnika, da zahteva odkup nepremičnine za tiste nepremičnine, na katerih so zgrajene javne ceste manj kot 20 let. V Poslanski skupini Nove Slovenije pozdravljamo to pobudo in ta predlog Državnega sveta, da je to zelo velik problem. Nikakor pa se ne moremo strinjati s tem, kot pravi vlada, da je to že sedaj urejeno; kar evidentno ni. In to kaže vso bedo naše državne administracije. Ta problem je treba rešiti nemudoma. Težko ga je rešiti čez noč, to se zavedamo vsi, tudi vsi župani. Vendar je treba predlagati tak zakon, da bo najprej izkazan javni interes, da je možno tiste lastnike, ki nočejo prevzeti odškodnine ali podpisati, da gre to v javno korist, razlastiti; in sicer po kratkem, nujnem postopku, ter da dobijo pravično odškodnino. Zato je treba sprejeti tako zakonodajo. In če bo vlada še naprej trdila, da je to urejeno, kar vsekakor ni, mi v poslanski skupini pričakujemo, da bo vlada to stvar vzela resno in pripravila zakon. Ampak očitno ne, zato bomo v Poslanski skupini Nove Slovenije poskušali skupaj z združenji občin, župani in Državnim svetom pripraviti zakon, ki bo omogočil pravično odškodnino in ureditev te problematike v doglednem času. Temu zakonu nismo nasprotovali na seji odbora in tudi danes mu ne bomo; ne moremo ga pa tudi potrditi.
Hvala lepa. Dr. Franc Trček bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! V Sloveniji imamo več kot 23 tisoč kilometrov kategoriziranih cest, neodmerjenih ali zemljiško neurejenih. Gre za javne ceste, ki že desetletja potekajo po zasebnih zemljiščih, uporabljamo pa jih vsi, saj so del javne prometne infrastrukture. Da bi zemljišča, po katerih tečejo te ceste, prešla v javno last občin ali države, zakonodaja pozna dva mehanizma – odkup in/ali razlastitev. Ker pa je človeški pohlep nenasiten in pravica do zasebne lastnine varovana kot sveta krava, se problem ureditve lastništva javnih cest že desetletja ne premakne z mrtve točke. Lastniki zahtevajo nerazumno visoke odškodnine, zaradi katerih je postopek odkupa nemogoč. Ko pa občine poskušajo z razlastitvami, se stvar zatakne, ko pride do odločanja na Ustavnem sodišču. Le-to namreč od leta 2011 naprej nenehno postavlja pravico do zasebne lastnine pred javni interes in razveljavlja občinske odloke. Ti morajo biti predhodno sprejeti kot podlaga začetka razlastitvenih postopkov, kar vemo. Vlada to že dolgo od strani opazuje – ne le ta vlada, tudi vlade pred njo – in ne naredi se ničesar, da bi se stvari uredile. Še več, občinam se grozi s sankcijami, tudi z razpustitvijo občinskih svetov in razrešitvijo županov, če ne bodo aktivnejše urejale lastninske razmere na zemljiščih, čez katera potekajo javne ceste. Očitno pa je, da ni kriva neaktivnost občin, neaktivnost lokalne samouprave, kriv je slab pravni okvir, znotraj katerega občine to lahko počnejo. V Levici se nikakor ne moremo strinjati, da je pravica do zasebne lastnine pomembnejša od javnega interesa. Zasebna lastnina je stvar posameznih lastnikov, medtem ko je javni interes izkazan na ravni družbe kot celote. Ustavno sodišče pravi, da s sklicevanjem na javno korist ni mogoče upravičevati kaznovanja tistih, ki se z izvrševanjem in uživanjem svoje lastninske pravice ne podrejajo neustavnemu stanju. In zdaj pridemo do ključnega ideološkega vprašanja. Tu se pojavlja vprašanje, kakšno lastninsko pravico lahko sploh nekdo izvršuje in uživa na zemlji, čez katero teče javna cesta. Dejstvo je, da gre tu za mrtvo lastnino, od katere lastnik nima neke pretirane koristi. Zato je prav, da se lastništvo te zemlje prenese na občino oziroma državo. In to je tudi razlog, da v Levici zakon načeloma podpiramo in sklepa o neprimernosti zakona za nadaljnjo obravnavo ne bomo podprli. Glavni očitek zakonu je, da nedopustno posega v pravico do zasebne lastnine, ki jo zagotavlja Ustava. In tu v bistvu tiči srž problema ne samo tega zakona, ampak celotnega družbenega reda. Socialisti se zavzemamo za odpravo tovrstne lastnine; in tu poudarjam, zasebne lastnine. Tu seveda ne gre za osebno lastnino, ki jo ljudje potrebujemo zato, da z njo zadovoljujemo lastne potrebe; gre za lastnino, ki v veliki meri temelji na trgovini, na trgovanju. Premisa osebne lastnine je, da ima vsak to, kar potrebuje. Osebna lastnina predstavlja tisto lastnino, ki jo ljudje uporabljamo za in v vsakdanjem življenju in jo za življenje pogosto tudi nujno potrebujemo. Premisa zasebne lastnine pa je pogosto ta, da ima nekdo nekaj, kar nekdo drug potrebuje; a mu je bilo to ali onemogočeno ali pa celo odvzeto. V družbi, ki temelji na zasebnolastninskih pravicah, imajo večjo moč ljudje, ki nakopičijo več reči, ki jih drugi potrebujejo, a ne morejo priti do njih. Kaj sledi iz tega? Iz tega sledi, da imajo večji nadzor nad tem, kaj drugi dojemajo kot potrebe ali želje; navadno večji nadzor v interesu večanja lastnega profita. To je temelj kapitalizma, temelj nasilja sistema, ki je vir večine tegob 90 % ljudi na svetu, ki razpolagajo zgolj s skromno osebno lastnino. Zato je treba pravico do zasebne lastnine v Ustavi Republike Slovenije nadomestiti s pravico do osebne lastnine. In to, kar sem govoril, se nanaša na minimalne plače in na moje omice v Mariboru s prenizkimi penzijami, na deložacije in na vrsto politik, ki jih Slovenija nima, vključno s politikami za mlajše od 40 let. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo odločali jutri, 14. decembra 2017, v okviru glasovanj. S tem prekinjam 13. točko dnevnega reda. Prehajamo na 21. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVAH ZAKONA O PREVOZIH V CESTNEM PROMETU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja gospodu Žanu Mahniču.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovani gospod državni sekretar, kolegice poslanke in poslanci! Pred 14 dnevi sem se mudil na obisku v Bruslju, kjer smo imeli srečanje mladih poslancev nacionalnih parlamentov Evropske ljudske stranke. Ko sem prišel na letališče, se mi je mudilo na sestanek, zato sem imel samo 2 možnosti, ali čakati približno dobrih 20 minut na taksi in plačati dobrih 40 evrov, da me pelje v center; ali pa preko mobilne aplikacije naročiti Uber, kjer sem čakal točno 3 minute in za prevoz do centra plačal 23 evrov. Da bi šel na avtobus ali na vlak, ni prišlo v poštev, ker se mi je mudilo v center. Zakaj to govorim? Ker govorimo o delitveni ekonomiji. V Slovenski demokratski stranki predlagamo, da vrata delitveni ekonomiji odpremo tudi v Sloveniji. Za kaj gre? Gre za to, da lahko ti svojo zasebno lastnino uporabiš v tržne oziroma komercialne namene. Zaradi tega predlagamo spremembo Zakona o prevozih v cestnem prometu. Danes obstajajo številne platforme, preko katerih lahko svojo zasebno lastnino ponudiš na trgu kot storitev. Ena od teh zasebnih lastnin je zagotovo prevozno sredstvo. V tem državnem zboru smo se že velikokrat pogovarjali o stanju v cestnem prometu. In ena od rešitev za to je tudi predlog, ki ga predlagamo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke. Verjetno ste vsi slišali za podjetje Uber, za to platformo, ki je posrednik oziroma na nek način organizator prevozov med posamezniki v nekaterih državah, nekje pa tudi med podjetji in posameznikom. Zaradi tega v Slovenski demokratski stranki predlagamo spremembo zakona v tej smeri, da spreminjamo 1. člen in zadevo opredeljujemo tako, da določbe tega zakona ne veljajo za posredovanje prevoza med fizičnimi osebami ali med podjetjem z licenco in fizično osebo. Nadalje dajemo tudi nekatere pogoje oziroma zaostrujemo stvar v tej smeri, da teh prevozov ne bi smeli opravljati vozniki začetniki, to so mladi vozniki, da bi morali imeti zavarovane tudi sopotnike in da teh prevozov ne smejo opravljati tisti, ki imajo kazenske točke. To je predlog, ki ga dajemo v prvo branje. Glede na pogovore, ki sem jih imel z nekaterimi poslanci tudi zunaj naše stranke, smo nekako prišli do tega, da bi bilo treba v drugem branju, če bi prišlo do tega, predlog zakona verjetno popraviti v tej smeri, da bi za začetek zadevo še malo bolj zaostrili oziroma da bi za začetek omogočili to platformo Uber samo za posredovanje prevoza med podjetjem z licenco in fizičnimi osebami; ne vsemi fizičnimi osebami, ampak samo s podjetjem z licenco in fizičnimi osebami. Tukaj je tudi vprašanje smiselnosti zaostritve glede kazenskih točk, kajti vemo, za kakšne prekrške se dobi kazenske točke. Mi menimo, da bi s tem predlogom odprli nekaj novega, da bi stopili v korak s časom, da ne moremo več zapirati oči pred modernizacijo. Tukaj so seveda še druge platforme. Velika večina tukaj pozna tudi Airbnb, o kateri je bilo predvsem v zadnjem času veliko govora. Kar je najbolj pomembno, pa so očitki, ki bodo verjetno prišli s strani nekaterih poslancev, poslanskih skupin, kaj se dogaja v tujini, da je Uber izkoriščevalski in tako naprej. Zadeva bi bila pregledna, in sicer na način, da bi se podjetje Uber povezalo s strežniki Finančne uprave, da bi točno vedeli, koliko prevozov je bilo opravljenih in kakšne so bile cene. In da bi za Uber in ostale platforme, ki bi morebiti prišle v Slovenijo, vozili na način, da se plačuje vse davke in prispevke. Nekdo, ki želi voziti za Uber, bi bil po tem predlogu, če bi ga spremenili v to smer, lahko nekdo z licenco, če rečemo direktno – taksist. S tem predlogom smo šli v tej smeri, da ne bi povzročili preglavic taksistom, pač pa da bi spodbujali zdravo konkurenco, ki pa je v Sloveniji danes še kako potrebna. Hvala lepa.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za infrastrukturo mag. Klemnu Potisku. Izvolite.
Spoštovani poslanke in poslanci! Vlada Republike Slovenije meni, da Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o prevozih v cestnem prometu, ki ga je Državnemu zboru Republike Slovenije predložila skupina poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom, ni primeren za nadaljnjo obravnavo, ker ne zagotavlja enakopravnega dostopa do trga dela, izkrivlja konkurenco na področju opravljanja javnega prevoza potnikov in ne omogoča učinkovitega nadzora. Določbe Zakona o prevozih v cestnem prometu ne bi veljale za posredovanje prevozov med fizičnimi osebami ali med fizičnimi osebami in podjetji ob pogoju, da mora posrednik zagotoviti, da bodo prevoz opravljala podjetja, ki lahko opravljajo dejavnost po tem zakonu, ali fizične osebe, ki imajo v času prevoza nezgodno zavarovane potnike v vozilu, nimajo izrečenih kazenskih točk po predpisih o varnosti cestnega prometa in niso vozniki začetniki po veljavnem Zakonu o voznikih. Predlog poslancev ne rešuje celovite problematike možnosti najema vozila z voznikom in omogoča možnost opravljanja prevoza na podlagi tako imenovane aplikacije UberPOP, kar pomeni, da lahko prevoze izvaja vsakdo. Ta možnost se je v do sedaj v večini držav Evropske unije pokazala kot neustrezna rešitev. Predlog prav tako ne ureja sprememb na področju opravljanja taksi prevozov, ki so nujne, ko se uvaja možnost najema vozila z voznikom s pomočjo novih tehnologij, da se zagotovi enakopravni dostop do trga dela pri obeh oblikah prevoza potnikov. Predlog zakona tudi ne zagotavlja, da bi se podatki, ki jih pridobivajo ponudniki storitev preko sodobnih informacijskih platform, neposredno posredovali v Nacionalni center za upravljanje prometa, kjer postavljamo sistem za vodenje in upravljanje prometa v Republiki Sloveniji. Ta bo temeljil prav na trenutnih podatkih o poteku in izvajanju prometa ter bo informacijo o aktualnem dogajanju v prometu zagotavljal vsem pristojnim družbam v Republiki Sloveniji. Predlog zakona ne zagotavlja možnosti nadzora nad izvajalci z vidika delovne in davčne zakonodaje ter tudi ni usklajen z Zakonom o prevoznih pogodbah v cestnem prometu, ki urejajo pogodbeni odnos med naročnikom prevoza in prevoznikom. V skladu s tem zakonom mora prevoznino prevozniku plačati potnik. Če bi v tem razmerju dodatno uvedli posrednike, bi morali prilagoditi tudi Zakon o prevoznih pogodbah v cestnem prometu. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Igor Zorčič bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Hvala lepa. Še enkrat lep pozdrav! V Strategiji razvoja prometa v Republiki Sloveniji do leta 2030, ki je bila sprejeta leta 2015, je vizija prometne politike opredeljena kot zagotavljanje trajnostne mobilnosti prebivalstva in oskrbe gospodarstva. Beseda trajnostni se nanaša na učinkovito delovanje prometnega sistema, ki deluje v presečišču okoljskega, socialnega in ekonomskega vidika. Če za namene obravnave zakona, ki ga imamo na mizah, izpustimo tisti del vizije prometne politike, ki se nanaša na oskrbo gospodarstva, in se osredotočimo na tisti del vizije, ki omenja zagotavljanje trajnostne mobilnosti prebivalstva, lahko ugotovimo, da je v tem delu poudarek vizije v strategiji na javnem potniškem prometu, ki pa svoje razvojne možnosti gradi na intermodalnosti in integraciji z drugimi oblikami prometa. Klasični subvencionirani javni prevozi na pol praznih avtobusov in na pol praznih vlakov ne morejo uresničiti vizije o trajnostni mobilnosti prebivalstva, zato je ob spodbujanju razvoja integriranega javnega potniškega prometa in ob intermodalnosti treba spodbujati tudi razvoj različnih vrst prevozov. V Stranki modernega centra ocenjujemo, da razvoj internetnih platform in tudi tako imenovane delilne ekonomije s storitvami, kot jih zagotavlja na primer družba Uber, lahko predstavlja osnovo za trajnostno mobilnost v okviru sprejete strategije razvoja prometa. Če želimo prebivalce spodbujati na primer k vožnji z vlakom, je treba zagotoviti čim bolj razpoložljiv in zanesljiv prevoz od doma do železniške postaje, ki je žal zagotovljen le potnikom v večjih urbanih središčih, bistveno manj pa v manjših krajih, kjer se prebivalstvo lahko poslužuje le lastnega prevoza ali pa taksi prevozov. Prevoz preko sistema Uber bi torej lahko bila takšna razpoložljiva, zanesljiva in tudi cenovno ugodna oblika prevoza, ki bi lahko pomembno vplivala na razvoj prometa v Republiki Sloveniji. Pa vendar ugotavljamo, da to podjetje vsega, česar si želimo in kar potrebujemo, še ne zagotavlja in bi z nepremišljeno spremembo zakonodaje zaradi novih oblik prevozov, organiziranih preko spletnih platform, lahko prišlo do več težav, kot jih imamo predvidenih za reševanje v Strategiji razvoja prometa v Republiki Sloveniji. Iz tujine, kjer deluje omenjeno podjetje, namreč prihajajo večkrat negativne novice o številnih sporih na sodiščih, pred upravnimi organi in drugimi organi, ki se odvijajo zaradi poslovanja te družbe in ki v grobem nekako pomenijo nekakšno izkrivljanje konkurence nasproti taksi prevozom, kot ga je že omenila Vlada v svojem stališču. V Stranki modernega centra se zato strinjamo z nekaterimi pomisleki Vlade, ki naslavlja določena odprta vprašanja v zvezi z implementacijo takšnih prevozov v Republiki Sloveniji. Strinjamo se tudi s tem, da predlagana rešitev omogoča neenakopraven dostop do trga dela, izkrivlja konkurenco na področju opravljanja javnega prevoza potnikov in ne omogoča učinkovitega nadzora nad to vrsto prometa; niti nadzora, ki se tiče delovne zakonodaje, niti nadzora, ki se tiče davčne zakonodaje. Seveda to ne pomeni, da je treba pobude za takšen promet, ki je, kot je bilo že rečeno uvodoma, lahko zelo perspektiven, zatreti v kali; vendarle takšno besedilo, kot je predlagano v zakonu, po naši oceni zaenkrat ni primerno oziroma ni takšno, da bi bilo deležno naše podpore. Zato bomo v naši poslanski skupini stremeli k rešitvam, ki bi hkrati omogočile delovanje takšnih platform, pa vendarle primerno in tudi v skladu s prakso v tujini odgovarjale na vsa vprašanja, ki so bila danes že izpostavljena s strani Vlade in katerim se, kot že rečeno, pridružujemo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Ljubo Žnidar bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Spoštovani predstavniki ministrstva, spoštovani kolegice in kolegi! V lanskem septembru je podpredsednik slovenske Vlade gospod minister Boris Koprivnikar s predstavniki Uberja v San Franciscu podpisal pismo o nameri. V pismu so zapisali, da Uberjeve storitve bogatijo delujoče ekosisteme urbane mobilnosti, da je storitev varna, zanesljiva in cenovno dostopna ter da so glavni zmagovalci uporabniki. Vsi smo razumeli ta podpis kot podlago za vstop Uberja na slovenski trg. Dejansko pa se od podpisa do danes ni zgodilo nič. Vse od podpisa skupnega pisma o nameri se čaka na konkretne korake, s katerimi bi slovenska vlada začela uresničevati lastne zaveze na področju digitalne preobrazbe in sodelovalnega gospodarstva. Z vstopom Uberja na slovenski trg bi uporabniki dobili hitrejšo in cenovno ugodnejšo prevozno storitev. Uber bi na primer bil tudi dobrodošla novost v Ljubljani, kjer trg taksijev deluje dobro; Uber pa bi pocenil storitve oziroma klasične taksije spodbudil k izboljšanju storitev. Dodatna oblika prevoza, kot je najem vozila z voznikom, bi omogočila tudi nastanek novih podjetij. Uber pa bi bil zelo dobrodošel v manjših slovenskih krajih, kjer ni stalne taksi službe. V Združenih državah Amerike se Uber zelo pogosto uporablja za zdravstvene prevoze pacientov, da pridejo brez težav do zdravnika, ter tudi za izvajanje storitev prevoza, ki jih direktno pri njih naročajo bolnišnice. Na Ministrstvu za infrastrukturo do danes niso pripravili nobene zakonske podlage, da bi se taka oblika prevoza v Sloveniji omogočila; niti ni nobenih informacij, ali ministrstvo sploh bo realiziralo vladne dogovore in obljube. Tudi predsednik Vlade je na ustno poslansko vprašanje 17. 10. 2016 glede dogovora, podpisa in uvedbe Uberja odgovoril sledeče: »Ministrstvo, ki se pri nas ukvarja z razvojnimi rešitvami …, tudi sam sem bil zraven na obisku v Ameriki, ko smo se pogovarjali o digitalnem razvoju Slovenije, o digitalizaciji Slovenije, o Sloveniji kot referenčni državi na tem področju. Ministrstvo za javno upravo in minister Koprivnikar ima tu opredeljene pristojnosti, ima pa tudi vlogo koordinatorja vladnih aktivnosti na področju digitalne transformacije. V to vlogo sem ga imenoval sam, kajti vlada takšnega povezovalca tukaj potrebuje. Zato je tudi on v ZDA, ko je bil nedavno tam, podpisal s podjetjem Uber pismo o nameri. Neposredna uveljavitev takšne storitve bo možna šele, ko bodo izpolnjeni vsi zakonsko določeni pogoji in ko bomo sploh sklenili nadaljnje sporazume s to soorganizacijo oziroma podjetjem. Do konca leta 2016 bo predvidoma Ministrstvo za infrastrukturo pripravilo predlog sprememb Zakona o prevozih v cestnem prometu.« To je bil odgovor predsednika Vlade gospoda Mira Cerarja. Na isto vprašanje je odgovoril tudi minister Boris Koprivnikar, ki ima za to področje, ste slišali iz odgovora predsednika Vlade, vsa pooblastila ter seveda tudi dolžnosti in obveznosti. On pa odgovarja sledeče: »V Ameriki se nisem pogovarjal o tem, kdaj bo Uber začel voziti v Sloveniji.« To drži. Izpostavil je pa tri dileme. Prva je, citram: »Temeljna vprašanja, ki jih moramo v regulaciji razrešiti, so predvsem vprašanja delovnega razmerja, kajti če nekdo samostojno vozi za Uberja, potem pri Uberju ni zaposlen, ampak je delovno aktiven.« Potem je kot drugo vprašanje izpostavil vprašanje obdavčitve. »Torej ne gre za to, kdo bo boljši – ali taksist ali Uber, gre za to, da imajo vsi enako obdavčitev.« Logično, morajo imeti. In tretja dilema, ki jo je izpostavil, da je treba razrešiti v zakonodaji vprašanje varstva potrošnikov. Seveda, če se pripravi neka zakonska podlaga, je treba na te dileme odgovoriti, to pa predstavlja delo. Narediti je treba. Če se neko nalogo naloži, potem je treba to delo tudi opraviti. Ampak v Slovenski demokratski stranki smo pripravili Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o prevozih v cestnem prometu, ki daje možnost nove oblike prevoza, to je najem vozila z voznikom. Zdaj bom pa podal računski primer. Dajte si vsak pri sebi izračunati, koliko vsak posameznik v Sloveniji da za ceno prevoza, koliko ga to stane. To je zelo velik strošek; ob dejstvu, da izračunamo, da je vsak osebni avtomobil v povprečju izkoriščen le 20-odstotno. Če si izračunamo celoten strošek, vsak posameznik plača za prevoz skozi življenjsko obdobje več, kot je vrednost ene hiše, ali pa več, kot je vrednost enega stanovanja. Izračunajte si. Usedite se pa si to izračunajte, kakšen strošek je to. Pa si vedno predstavljam, da je v Sloveniji največji strošek, ne vem, stanovanje za mlade; nihče pa nikoli pa ne pomisli in razmisli, kakšen je strošek prevoza. Usedite se in si izračunajte. Dejstvo je, da so nove tehnologije in novi prejemi cenejši, področje prevoza je absolutno predrago in je treba iskati cenejše rešitve. Verjamem, da so izpostavljene določene dileme, določene težave pri tem, ampak te stvari je treba rešiti. In že danes je bilo iz obrazložitve predstavnika Vlade, spoštovanega državnega sekretarja na Ministrstvu za infrastrukturo moč razbrati, da je za ministrstvo priprava take zakonske podlage, ki bo dala možnost nove oblike prevoza, absolutno prevelik zalogaj za ministrstvo. To je bilo danes jasno povedano, da je s tem toliko težav, da to se pa ne da. V Slovenski demokratski stranki smo drugačnega mnenja. Mnenja smo, da so nove tehnologije cenejše; in te nove prijeme je treba v Sloveniji tudi uvesti. To je dobro za vsakega državljana in za to se bomo v Slovenski demokratski stranki trudili tudi še naprej.
Hvala lepa. Gospa Marjana Kotnik Poropat bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani predstavniki Vlade, spoštovani poslanke in poslanci! V Poslanski skupini Desus se pridružujemo mnenju Vlade, ki ne podpira novele Zakona o prevozih v cestnem prometu. Strinjamo se, da ima predlog kar nekaj pomanjkljivosti oziroma je v določenih delih premalo domišljen. Tako recimo predlog ne rešuje celovito problematike najema vozila z voznikom ter dopušča možnost, da bi lahko prevoze potnikov izvajal praktično vsak, ki ima svoje vozilo in vozniški izpit. Vozilo z voznikom naj bi se najelo preko določene aplikacije, ki omogoča možnost opravljanja prevozov praktično vsem, kajti ta vozila ponavadi niso označena. Uporabnik ob naročilu storitve dobi podatke o tipu vozila, registrski tablici vozila in ime voznika; na zunaj pa se ta vozila ne ločijo od drugih. kot se na primer lahko takoj prepozna taksi. To pomeni, da bi pristojne službe izjemno težko opravljale nadzor nad vozniki, ali imajo vsa potrebna dovoljenja, ali res nimajo kazenskih točk; razen če bi tako vozilo slučajno ustavili med nadzorom prometa oziroma bi inšpektorji igrali potencialne kupce. Tak način opravljanja prevozov potnikov po naši oceni izkrivlja konkurenco na področju opravljanja javnega prevoza potnikov. Ta predlog zakona naj bi bil namenjen točno določenemu podjetju, ki prevoze potnikov opravlja praktično po celem svetu. Gre za kontroverzno podjetje, ki je v različnih državah zelo različno sprejeto. Res je, da gre za poceni storitev, ki je uporabnikom sodobne tehnologije zelo lahko dostopna in enostavna; hkrati pa ne zahteva plačevanja z gotovino. Vendar pa delavci niso zavarovani preko podjetja, za katerega delajo, temveč morajo po navadi odpreti vsak svoj espe. Proti podjetju se zato vrstijo tožbe zaradi izogibanja odgovornosti do svojih zaposlenih in potrošnikov. V Nemčiji, Italiji in na Nizozemskem je podjetje celo prepovedano. Ko je pred časom minister za javno upravo predstavil podobno idejo, kot jo imamo pred seboj danes, namenjeno istemu podjetju, ga je nekaj nevladnih organizacij celo pozvalo k odstopu, ker spodbuja prekarne oblike zaposlitev, pri katerih najslabšo potegnejo vedno zaposleni. Se pa v Desusu strinjamo s predlaganim v točki, da bomo tudi v Sloveniji morali omogočiti sodobno tehnologijo in delitvene ekonomije na področju opravljanja storitev, pa naj bodo to storitve prometa, nudenja prenočišč ali kaj drugega. V tem pogledu še zaostajamo za preostalim svetom, čeprav smo sicer tehnološko kar solidna, napredna država. Naj na koncu še enkrat ponovim, da Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije predloga zakona bo podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jan Škoberne bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Najlepša hvala, spoštovani podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovani državni sekretar! Pomembno je, da se v sodobni družbi, ki deluje v tržnem kapitalizmu, omogoča vsem pod enakimi pogoji, pod istimi standardi, da opravljajo storitve, ki jih lahko ponudijo, da se ne izkrivlja konkurenca in da nihče ni v primerjalno boljšem ali celo monopolnem položaju v razmerju do drugih. To namreč ustvarja neravnovesja, na dolgi rok dviguje ceno in niža kvaliteto opravljenih storitev. In prav v tem istem okolju je seveda pri vseh razvitih demokracijah povsem običajno, da si tudi skozi zakonodajne rešitve kljub zavedanju, da je to dolgoročno škodljivo, številni skušajo zagotoviti svoj privilegiran položaj na trgu. Prav tako ni prvič, da v tem državnem zboru obravnavamo predlog, s katerim bi točno določeni multinacionalki, čeprav z rahlo zabrisano sledjo znotraj zakona, zagotovili poseben položaj v naši družbi, poseben položaj na trgu. S tem lahko tudi ni nič posebnega narobe, če je mogoče ugotoviti poseben javni interes, da to uveljavimo. Pred časom smo po istem principu razpravljali o uveljavitvi tako imenovanega lex Magna. Danes lahko upravičeno govorimo, da je na mizi lex Uber. Torej od zavedanja, zaradi koga in česa v resnici sprejemamo zakon ter zaradi koga in česa je bil ta zakon pripravljen, je treba zelo precizno, predvsem skozi prizmo temeljnih vrednot naše družbe in ključne naloge naše države, ugotoviti, ali takšen zakon potrebujemo. Ta izjemni interes, da se sprejme poseben lex multinacionalka, seveda lahko ugotovimo, če to pomeni bistveno izboljšanje standarda življenja naših ljudi, če to pomeni dvig blaginje in če to pomeni, da bomo omogočili bolj dostojanstveno in boljše življenje naših ljudi. Zato mi dovolite, da se v jedru vprašam, ali je lex Uber zakon, v katerem je moč prepoznati tovrsten interes države, da določeni multinacionalki dovoli poseben položaj v naši družbi, odstop od pravil, ki sicer veljajo za vse. Pretehtati moramo, ali obstaja cilj države, da skozi svojo temeljno nalogo omogočanja dostojanstva svojih ljudi zavaruje interes multinacionalke. Simbol česa je Uber? Zagotovo je simbol delitvene ekonomije, gotovo je simbol tehnološkega napredka in pomeni pomemben korak k predrugačenju sveta, kot smo ga poznali pred desetletji, kot ga v marsičem poznamo še danes. Hkrati pa je tudi simbol deregulacije, liberalizacije, ki poteka na področju avtotaksi prevozov mimo vseh pravil, mimo vseh uveljavljenih igralcev in običajno mimo vseh varnostnih davčnih, socialnih in potrošniških varovalk, ki jih imamo v državi ravno z namenom, da zaščitimo na eni strani potrošnika, na drugi strani konkurenco; na dolgi rok pa omogočimo kvalitetno storitev za kar se da najnižjo ceno. Uber je tudi simbol ekstremne prekarizacije, ker je, to je dano dejstvo, v resnici platforma izkoristila stisko tistih, ki izhoda niso imeli nikjer drugje več; in ki je koncept delitvene ekonomije postavila v platformo tako, da ne bogatí, ampak v skorajda suženjsko razmerje spravlja tistega, ki je prisiljen voziti na način, da posel, delo, možnost preživetja odvzema tudi nekomu drugemu, ki pa igra po vseh uveljavljenih pravilih, ki ima ustrezne licence, dovoljenje lokalne skupnosti in soustvarja, če želite, tudi svet, v katerem se obnašamo po redu ter skrbimo za varnost in dobro življenje vseh. Zato je odgovor Socialnih demokratov na vprašanje, podpreti ali ne podpreti ta zakon, povsem preprost. Ne; ker ta zakon v ničemer ne izkazuje možnosti, da bi javni interes ustvarjati dobro nujno potreboval izjemo od obstoječega reda za točno določeno multinacionalko. Socialni demokrati tega predloga ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Zvonko Lah bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov. Izvolite.
Spoštovani! Res me žalosti, ko poslušam tole. Pravijo, da je najhuje za politika ali pa poslanca, če ga povozi čas; še bolj žalostno je pa videti, da mlade poslance povozi čas, še preden sploh začnejo dobro delati. In tudi Stranka modernega centra bi se pri takih stališčih, ko ne moremo slediti trendu razvoja, lahko preimenovala, verjetno se bo lahko, v stranko kakšnega minulega centra, ne pa modernega. Nekateri poslanci, ki jih poznam, ki razmišljajo drugače, se morajo ukloniti in pač trobiti stališča, ki si jih je nekdo izmislil. Tudi vlado, smo že zdavnaj ugotovili, je povozil čas. Ko se predsednik Vlade hvali, potrjuje, kako bomo mi referenčna država nove ekonomije, tehnologije blockchain, tehnologije podatkovnih blokov, ki prihaja; tisti, ki vidijo malo dlje, se pogovarjajo o tem, kako bo avto vozil sam, brez šoferja. To se že dogaja. Pri nas bi uvedli poleg šoferja najraje še kopilota, da bi bila dva zaposlena. V to smer gremo. Ko se vozimo v službo z Dolenjske, je 80 % avtomobilov z enim potnikom, registriran pa je za pet. Koliko bi bilo manj gužve, če bi se vsaj dva peljala v avtomobilu?! Kaj šele trije ali štirje. Gospodje, delitvena ekonomija je tukaj, aplikacije so na telefonih. Če pravite, da je nekaj netransparentno, da je težko nadzirati, poglejte, kaj so potem trafikanti?! Novodobni sužnji? Vse je zakonito in je vse po zakonih. Tu, kjer prihaja nova tehnologija, nova ekonomija, kot govorijo, in Slovenija naj bi bila referenčna država na tem delu. Blockchain tehnologija, ki se bo uporabljala slej ko prej v vseh delih gospodarstva, smo mi v prednosti pred ostalimi, vodilni v svetu. Vlada, kar ji štejem edino v dobro, si prizadeva, da bi tudi zakonske osnove, zakoni sledili razvoju na tem področju, kar ji jaz skoraj edino štejem v zelo dobro, kar dela; da nas tu čas ne povozi, da naši strokovnjaki ne uidejo ven, zunaj ne registrirajo podjetij za to novo ekonomijo. A po drugi strani se vedemo na vseh področjih kot v stari Jugoslaviji, kot Kremenčkovi. Zakaj ne sledimo? Danes je državni sekretar govoril v nasprotju s tistim, kar sta govorila minister, ki je zadolžen za to področje, in predsednik Vlade. Nekaterim birokratom na ministrstvih, ki so že tri desetletja tam ali pa še več, poslanske skupine in poslanci enostavno pritrjujete vladi. Kdo pa je vlada, ali so vaši ministri ali so naši? Dajmo se enkrat zresniti! In potem samo ugotavljate, kako ponovno priti na oblast. Očitno je, da ljudje hočejo nekoga, ki bo to resetiral in postavil na novo pa bil ne vem kdo. In vse bolj ugotavljamo, tisti poslanci, ki skušamo slediti temu, da imajo ljudje prav; ne mi, ne vlada, ne neki kvazistrokovnjaki, ki čakajo samo plačo vsakega petega. V Poslanski skupini Nove Slovenije bomo ta zakon podprli. Tudi če ga ne bomo imeli, Uber bo prišel – zakonito ali nezakonito. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica.
Hvala za besedo, predsedujoči. Uber je ena od najbolj brezsramno izkoriščevalskih kapitalističnih korporacij. No, Slovenska demokratska stranka z Žanom Mahničem na čelu pa mu želi s to novelo omogočiti, da bo poleg številnih drugih ljudi po svetu brezsramno izkoriščal tudi prebivalke in prebivalce Slovenije. To, kar ni uspelo ministru Koprivnikarju, je zdaj v parlament prinesla Slovenska demokratska stranka, da bo lahko Uber na račun prekomernega dela vseh tistih, ki jim ta država noče zagotoviti primernih plač, pokojnin in socialnih podpor, koval milijardne dobičke in se izogibal plačevanju prispevkov za socialno varnost in plačilu davkov. Slovenska demokratska stranka noče pripeljati Uberja v Slovenijo, ampak hoče Slovenijo pripeljati v Uber. Res je, da smo lahko zelo hudemu izkoriščanju v prevozništvu priča že danes. Prekarizacija dela, mizerna plačila po prevoženih kilometrih, nikakršna socialna varnost, delo v nemogočih delovnih pogojih in tako naprej so tiste stvari, ki določajo bedni vsakdan poklicnih voznikov. No, da bi te razmere odpravili in spravili celotno prevozniško branžo pod večji nadzor pristojnih inšpekcij, smo v Levici že dajali pobude na Vlado, sklicali smo nujno sejo in vložili novelo taistega zakona, katerega sedaj novelira predlagatelj. Ampak s to razliko, da smo mi želeli delovne pogoje voznikov izboljšati, jim zagotoviti ustrezno plačilo in omogočiti nadzor nad spoštovanjem določb o delovnem času in obveznih počitkih, ki jim pripadajo. Slovenska demokratska stranka dela prav nasprotno. S tem, ko želijo v Slovenijo pripeljati Uber, hočejo povzročiti še več socialnega dampinga in posledično še slabše pogoje, še bolj prekarne oblike zaposlitve in še slabše plačilo za opravljeno delo. Ampak to pri vsem skupaj sploh še ni najhuje. Najhuje je to, da se za eno samo korporacijo spreminja zakon, eno samo korporacijo, in to na način, da to korporacijo v celoti izvzema iz določb, z izjemo nekaj ohlapnih zahtev, ki bi jih morali izpolnjevati vozniki Uberja kot fizične osebe. Dejstvo je, da bi lahko Uber že danes čisto brez problema prišel v Slovenijo in opravljal prevoze kot vsaka druga taksi služba, ampak tega seveda noče. Zakaj? Ker ni pripravljen pristati na pogoje iz Zakona o prevozih v cestnem prometu, iz čistega pohlepa. Hočejo obratno, zakon o cestnem prometu mora pristati na pogoje Uberja, pa čeprav le-tega ni nihče izvolil, nihče ga ne nadzoruje, nihče ga ne more odpoklicati. In predlog Slovenske demokratske stranke zato ni čisto nič drugega kot lobistična kapitulacija zakonodaje pred mednarodnim kapitalom. Ponovno povem, neizvoljenim, brez kakršnihkoli demokratičnih standardov, ljudem ne odgovarja. Uber pa v tem ni nič kaj prida novega. Gre za preverjen 300 let star izkoriščevalski odnos kapitalist – delavec, ki se od klasičnega industrijskega kapitalizma razlikuje zgolj v tem, da tu izkoriščevalec na delavca prenese tudi stroške nakupa in vzdrževanja sredstev za delo, to je avtomobila; pa še to niti ni neka blazna invencija, ki je ne bi videli že kdaj prej. Edino, v čemer je Uber zares inovativen, je izogibanje in izigravanje delavske, davčne in druge zakonodaje. Na ta način si znižuje stroške in predstavlja nelojalno konkurenco vsem ostalim prevoznikom, ki tega ne morejo ali pa nočejo delati. Vozniki, ki vozijo za Uber, se za to ne odločijo, ker bi bila to neka fina, dobro plačana služba, v kateri dosežejo svojo samoizpolnitev, kot nas hoče s floskulami o spremenjenem načinu življenja, o pozitivnem vplivu na zaposlitve in kakovosti življenja prepričati SDS. Tukaj ne govorimo o rednem delu. Zelo malo voznikov Ubra namreč to jemlje kot polno zaposlitev. Tisti, ki jo, pa ne zdržijo prav dolgo. Po nekaterih podatkih naj bi več kot polovica Uberjevih voznikov vozila manj kot pol leta, pa čisto nič več. Razlogi za to so: težki delovni pogoji, bedni zaslužek, ki komaj, če sploh, pokrije stroške bencina in amortizacije avtomobila. Gre predvsem za občasno delo, v katerega so prisiljeni tisti, ki jim trenutne ekonomske razmere ne omogočajo dostojnega življenja. Tisti, ki imajo prenizke plače, tisti, ki ne morejo po rednem 8-urnem delovniku uživati življenja z družino in prijatelji oziroma zasledovati nekih strasti, ki jih dejansko samoizpopolnjujejo. To so tisti, ki se morajo vsemu temu odreči in po brezveznemu, slabo plačanemu delavniku voziti še za Uber, da si zakrpajo luknjo golega preživetja. In čisto iskreno se vprašajmo, vsak pri sebi, če hočete, kdo od nas bi zvečer raje vozil za Uber, kot bil s svojim partnerjem in otroki. Nihče, razen tistih, ki ne zaslužijo dovolj, da bi imeli topel dom in poln trebuh, se ne spusti v kaj takega. In v luči obljube predlagateljev zakona o višji kakovosti življenja, ki naj bi jo prinesel Uber, te obljube izpadejo kot obljube o odpravi lakote s postom. Če želi Uber priti v Slovenijo, naj opravlja svojo dejavnost tako kot vsi drugi prevozniki. V Levici še raje vidimo, če ne pride nikoli. Potrebujemo učinkovito mrežo javnih prevozniških podjetij, ki jih bo vodilo delavsko upravljanje. Potrebujemo javni prevoz, ki bo učinkovitejši in cenejši od prevoza z osebnim avtomobilom in bo znižal število avtomobilov na naših cestah ter s tem prispeval k zmanjševanju emisij toplogrednih plinov in čistejšemu zraku. Prihod Uberja ne prinaša nič od tega, kvečjemu prinaša nasprotno. In zato bomo v Levici glasovali proti predlaganemu zakonu. Za zaključek pa še dve besedi o delitveni ekonomiji. Delitvena ekonomija je lahko dobra stvar, če se dogaja v korist dela in korist družbe. Ampak v primeru korporacij, kot so Uber, Airbnb in podobno, smo soočeni s situacijo, ko si delovni ljudje delijo zgolj drobtinice in življenjska sredstva; kapital pa dobičke z njihovih hrbtov. To logiko je treba v celoti in v temelju zavrniti. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima predlagatelj gospod Žan Mahnič. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Prav neverjetno je poslušati stališča poslanskih skupin, z izjemo Poslanske skupine Nove Slovenije in Slovenske demokratske stranke, kakšne razloge vse ste pripeljali sem proti temu zakonu. Če bi nekako povzel mnenje Vlade, bi lahko rekel tako, kot mi je kolega Lah prišepnil, ko je stališče bral državni sekretar – ker ne bo več tako, kot je sedaj, vlada tega zakona ne podpira. Ker ne bo več tako, kot je sedaj, vlada tega zakona ne podpira, ker ta vlada je proti vsem spremembam, ta vlada je za nadaljevanje obstoječega stanja, ki ne koristi nikomur. Državni sekretar je rekel, da ne bo nadzora. Povejte mi, gospod sekretar, kakšnega nadzora ne bo? Jasno sem povedal, da se je podjetje Uber že povezalo v državah, kjer deluje, s strežniki finančne uprave. Na ta način je zagotovljena preglednost, koliko prevozov je bilo opravljenih, kje so bili opravljeni, kdaj so bili opravljeni in koliko davka mora priti s tega naslova. Kar se tiče računa. Moje vprašanje vam je, kdo od vas je uporabljal kakšno tako aplikacijo, kakšno tako platformo, recimo konkretno Uber, in ve, kako zadeva poteka. Jaz sem ga uporabljal v Nemčiji, Franciji, v Združenih državah Amerike in povsod so bile pozitivne izkušnje. In kako zadeva poteka? Pravijo, vse je brez računa. Ni res. Dobili bi elektronski račun. Elektronski račun dobiš takoj, ko opraviš plačilo s kreditno kartico na meji. Račun je torej izdan. Kako pa zadeva sploh poteka? Očitno tukaj nekateri mislite, da bi se lahko kar vsak, ki ima avto, prijavil v neko platformo oziroma v neko aplikacijo in opravljal prevoze. Seveda temu ni tako. Z zakonom, ki ga mi predlagamo, bi zadeva potekala na naslednji način. Nekdo, ki bi ustrezal pogojem, ki smo jih dali v zakon, bi moral odpreti espe. S tem espejem bi šel na Uber, kjer bi predložil vsa potrdila, ki jih ta zakon predvideva oziroma jih zahteva. Gospa Marjana Kotnik Poropat je dejala, kako bi lahko nadzirali, kdo bi nadziral. Mladi voznik sploh ne bi mogel opravljati prevozov, ker mu Uber ne bi izdal dovoljenja, ker bi moral prinesti potrdilo, da nima kazenskih točk, da je odprl podjetje, da ni mladi voznik in da ima zavarovane sopotnike. Če tega ne bi prinesel, ne bi mogel opravljati prevozov za Uber. Potem je vlada rekla, da izkrivlja konkurenco. Ni res, odpira konkurenco. Saj med taksi prevozniki nobene konkurence. Od 0,75 do 0,85 evra na kilometer stane taksi v Ljubljani. In z zakonom, ki ga predlagamo, bi tudi taksisti lahko opravljali prevoze za podjetje Uber ali za kakšno drugo podjetje. Vlada je rekla, da postavlja sistem, ki bo v prihodnosti omogočil tudi takšne prevoze. Nekam dolgo ga postavljate. Pol leta je še do volitev. Dvomim, da boste v zadnje pol leta prišli s takšnim zakonom, ki bi omogočil delitveno ekonomijo vsaj na področju prevozov. Pravite, kaj vse bi bilo treba narediti. Več kot leto in dva meseca je že mimo, odkar je minister za javno upravo gospod Koprivnikar podpisal pismo o nameri, več kot leto in dva meseca je že mimo, odkar je predsednik Vlade dr. Miro Cerar podprl prizadevanja, da Uber pride v Slovenijo; in še vedno ni predloga na mizi. Zaradi tega smo ga vložili v Slovenski demokratski stranki. Sprašujem vas, gospod državni sekretar, koliko časa na vašem ministrstvu potrebujete za spremembo enega, maksimalno dveh členov. Koliko časa potrebujete za spremembo maksimalno dveh členov? Ali pa recimo dveh členov v dveh zakonih? Interesa ni in želje ni. Ne vem, zakaj. In dejali ste, da ne zagotavlja nadzora nad plačilom davkov, prispevkov in nad delovno zakonodajo. Zakaj pa ne? Povejte mi, kaj je razlika med nekom, ki ima espe in dela za Uber, in nekom, ki ima espe in dela za Metro, Laguno ali kakšno drugo taksi službo v Ljubljani. Kakšna je razlika? Ravno tako mora plačati davke in prispevke. Razen če obstajata dve, tri ali štiri razlike espeja v tej državi, kar pa dvomim glede na zakonodajo, ki jo imamo. Skratka, ni res, da ne bo nadzora. Potem je Stranka modernega centra rekla, da so bili večkrat negativni odzivi iz tujine in zopet o izkrivljanju konkurence in da ni omogočenega učinkovitega nadzora. In ne vem, kakšen nadzor bi pa vi še potrebovali. Če se podjetje Uber poveže s strežniki finančne uprave, kjer je potem vse jasno zabeleženo in država vidi, koliko davkov in prispevkov je treba plačati, če so izdani računi, če podjetje samo ne izdaja dovoljenj za opravljanje prevozov tistim, ki ne ustrezajo pogojem, ki smo jih dali v zakon. Kakšnega nadzora ni, gospod državni sekretar, in kakšen nadzor bi po vašem mnenju še potrebovali?! Odgovoril sem že, kar je dejala poslanka gospa Marjana Kotnik Poropat, da nekdo, ki nima vseh teh pogojev, ki ne izpolnjuje pogojev, niti ne bi mogel opravljati dela za podjetje Uber. Gospe in gospodje, ne gre samo za Uber. Ola, Lyft, DD, Get, Taxify, Car:Go – vse to so podjetja, ki delujejo kot posredniki prevozov. Ne gre samo za Uber. Tudi druga podjetja bi lahko prišla po tem zakonu, ki ga mi predlagamo, v Slovenijo in ponudila svoje storitve. Rečeno je bilo, da se vsem ne omogoča opravljanja dela pod enakimi pogoji. To je prišlo s strani Poslanske skupine Socialnih demokratov. Zakaj pa ne? Komu se onemogoča delo pod enakimi pogoji? Po zakonu, ki ga mi predlagamo, omogočamo delo vsem pod enakimi pogoji. Ta zakon ne izključuje taksistov. Tudi taksisti bi lahko opravljali prevoze za Uber. Mislim, da je minilo dva meseca, odkar smo vložili ta zakon. Jaz nisem slišal ene taksi službe, enega taksista, da bi temu nasprotoval, ker smo tudi ob vložitvi zakona jasno povedali, da bodo tudi taksisti imeli možnost opravljati prevoze za podjetje Uber. Rečeno je bilo, da je zakon napisan za točno določeno multinacionalko. Za razliko od zakona, ki je omogočil prihod podjetja Magna v Slovenijo, to ni zakon, ki bi omogočal prihod samo podjetja Uber v Slovenijo, ampak še vseh drugih platform, ki sem jih prej naštel. Boljši standard in dvig blaginje. Kaj pa lahko naredimo za boljši standard in dvig blaginje naših državljank in državljanov, če ne tega, da jim ponudimo možnost dodatnega zaslužka, ne da bi imeli kakšne dodatne stroške, da bi delo sploh lahko začeli. Tukaj je rekel kolega Kordiš, da jim ne povrnejo stroškov nakupa in vzdrževanja tistega, kar potrebujejo za delo. Seveda ne, saj to je bistvo delitvene ekonomije, da bi uporabiš nekaj, kar že imaš, da to stvar tržiš, tako kot vozila, tudi primer stanovanj, nepremičnin. Sedaj gredo zadeve še celo v to smer, sem se pogovarjal v Evropskem parlamentu z ljudmi, ki pravijo, da želijo tudi na področju kmetijstva odpreti področje delitvene ekonomije, da bi si nekdo, ki bi potreboval nekaj od kmetijske mehanizacije, enostavno sposodil oziroma preko neke platforme naročil storitev. Še nekaj, gospe in gospodje iz Desusa. Jaz sem prepričan, da je ta zakon upokojencem prijazen. Ravno zaradi dejstva, ki ga je povedal moj kolega Ljubo Žnidar – na podeželju nimamo rednih taksi linij, nimamo podjetij, ki bi opravljali taksi prevoze. Če pa že, pa praktično pod evro na kilometer ne prideš. S tem, ko bi omogočili prihod podjetjem, platformam na področju delitvene ekonomije pri prevozih v Slovenijo, bi tudi starejšim omogočili javni prevoz oziroma prevoz, ki bi ga lahko naročili pri nekom, ki bi se s tem ukvarjal. Govorice, da bi potem opravljali prevoze, namesto da bi bili zvečer s partnerji in otroki, so seveda iz trte izvite. Povejte mi, kdo pa koga sili, da mora opravljati te prevoze. To je prostovoljno. Če nekdo meni, da je Uber izkoriščevalski, da bo tistega, ki bi vozil zanj, izkoriščal, tak verjetno ne bo šel vozit za Uber ali za kakšno drugo aplikacijo. Omogoča pa ta zakon nekomu, ki ima svoje prevozno sredstvo, da ponudi prevoz drugemu. Marsikdo je recimo sedaj na podeželju, ki pride ob dveh, treh iz službe, pa bi mogoče popoldne še za uro ali dve opravil kakšen prevoz za dodaten zaslužek. Zakaj onemogočate ljudem dodaten zaslužek? Ali pa kdo, ki živi v Ljubljani, ki med tednom dela v Ljubljani, se tukaj izobražuje, pride s svojim avtom in ima čas, zakaj ne bi opravil kakšne ure prevoza in s svojim lastnim premoženjem tudi dodatno zaslužil. Vsak, ki ima vozilo in vozniški izpit, da je edini pogoj, je bilo tudi slišati iz Desusa. Ja, poleg še tistega, kar smo rekli, kazenske točke in nezgodno zavarovanje sopotnikov. Kdor tega ne bi imel, sploh ne bi mogel opravljati prevoza. Uber na tem področju ne bi kršil zakonodaje. Vsak, ker bi bilo pregledno, koliko je bilo prevozov, koliko je bilo denarja v obtoku, pa bi seveda kot vsak drug, ki ima espe in nekje dela, plačal davke in prispevke. Rečeno je bilo, da prihaja do izogibanja odgovornosti do delavcev. Kakšnega izogibanja odgovornosti? Ko ti plačaš prevoz, dobiš račun in Uber po pogodbi denar nakaže tistemu, ki zanj opravlja prevoz. In tukaj je zgodba zaključena za nekoga, ki ima espe. Kakšno izogibanje odgovornosti do zaposlenih?! Spodbuja prekarne zaposlitve. Kaj pa taksi prevozi? Večina taksistov je espejev, pa nihče ne govori o prekarnih zaposlitvah taksistov, ker druge možnosti žal ni. Tisto, kar je dispečerskih služb, to so trije, mogoče štirje taksisti, ki potem opravljajo za to dispečersko službo prevoze, pa so praktično vsi na espejih. In po tem zakonu bi lahko tudi ti opravljali prevoze za platforme, katerim s tem zakonom odpiramo vrata. Javni potniški promet. Ja, vse lepo in prav; ampak ne vem, zakaj bi se vozil na relaciji Ljubljana–Celje z vlakom uro in pol, minimalno, plačal 10 evrov, če pa ljudje danes raje gredo z avtom. Ne samo cena pri javnem potniškem prometu v Sloveniji, bistven je predvsem čas. Kolega Ferluga verjetno dobro ve, koliko časa vozi vlak Ljubljana–Koper, verjetno tudi ve, zakaj se ne vozi z vlakom iz Ljubljane do Kopra. Ne zato, ker ne moreš priti, ker vemo, kako je vmes s progo, ampak tudi če bi bilo vse v redu, mogoče sem se jaz peljal dvakrat, ne vem, če je trajalo manj kot dve uri in pol. Iz Poljanske doline pa si z avtom v Kopru, če grem čez Logatec, v dobri uri. Zakaj bi potem uporabljal javni potniški promet?! Bilo je rečeno, ko sem prišel v Bruselj, da bi pa šel na vlak. Zopet, čas je denar. Če se ti nekam mudi, zagotovo ne boš šel na vlak, ampak boš vzel prevozno sredstvo, ki te lahko v krajšem času pripelje na želeno točko. In kadar se ti mudi, druge opcije nimaš. Sem tudi že šel iz letališča v Bruslju do centra mesta z vlakom. Enkrat. Raje grem s taksijem oziroma odkar je Uber, grem vedno z Uberjem. Če je izkrivljanje konkurence to, da je cena ugodnejša, potem lahko zaključimo. Verjetno se bo marsikdo strinjal, govorite proti monopolom; ampak to, kar je danes na področju taksi prevozov, to je monopol. To je monopol. In s tem, ko bi spodbujali konkurenco, s tem razbijamo monopole. Ampak nekaterim očitno to ni v interesu. Glede na slišano, glede na vse novice, ki prihajajo iz različnih držav v Evropi in po svetu, trije nasprotujejo podjetju Uber, drugim podjetjem na področju delitvene ekonomije. Če konkretno govorim o našem primeru – taksisti, ki se bojijo konkurence in nasprotujejo nižanju cen, ampak tega v Sloveniji zaenkrat še ni. Nisem slišal nobenih pozivov in nasprotovanj taksistov, odkar smo vložili zakon, tako da to očitno za naše taksiste ne velja. Potem temu nasprotujejo sindikati, ki so ostali ujeti v nekem času in prostoru. Temu nasprotujejo še posamezniki, politične stranke, druge nevladne organizacije, ki pa že v samem bistvu nasprotujejo zasebni lastnini.
Hvala lepa. Dr. Franc Trček, jaz vam seveda moram dati besedo za postopkovno, ampak bojim se, da ste hoteli polemizirati.
Ne, ne, nisem.
Izvolite.
Hvala za besedo. Po treh letih in pol v parlamentu lahko odkrito rečem, da ko dobimo neko materijo, nek zakon, strategijo, tudi kaj drugega, o številnih zadevah pojma nimamo. Sem rekel – pojma nimamo. Tudi Trčka tukaj vključujem. Potem se pa poslanke in poslanci, poslanske skupine, strokovci razlikujemo. Eni se o zadevah podučimo, drugi pa malo improvizirajo ali pa na pamet lapajo. Mladi poslanec Slovenske demokratske stranke nekako vehementno govori: Vi pojma nimate. Jaz imam osebno pojma o delilni ekonomiji in o tej problematiki, vsebinsko bom pa govoril o tem v razpravi, ne bom zlorabljal poslovnika. Prosim, predsedujoči, da ga opozorite na tovrstne in take zadeve. Ker jaz se tri leta in pol na vsako točko resno pripravljam, ne bom pa z nekim nedoraslim pubecom pingpongiral postopkovne. Hvala za besedo.
Lepo prosim, če ne mimo predsedujočega. Mislim pa, da je gospod Žan Mahnič slišal vašo pobudo. Gospod Žan Mahnič, izvolite.
Hvala, podpredsednik. Ta »nedorasli pubec« je dobil nekajkrat več glasov kot dorasli dr. Franc Trček; in to v Mariboru, kjer je bistveno večje število volivcev. Prosim, da se mi za to opraviči. Druga zadeva pa je, gospod podpredsednik, prosim, da ga pozovete, naj mi pove, kje sem govoril, da nimajo pojma. Če pa sem poslance vprašal, ali je kdo od vas že uporabljal platformo Uber, pa to ni nobeno žaljenje. Naj mi to pove, sicer pa mu dajte opomin. Ga pa razumem, Poslanska skupina Levica je omejena v minutaži, 25 minut imajo, prijavljenih je vseh pet in pač dr. Trček mora s svojimi ekstravagantnimi nastopi narediti določen šov, tako kot ga naredi pri vsaki točki. Posebno to počne pri glasovanju, da je potem treba odrejati pavze, ne ravno kratke. Umirite ga in mu prosim povejte, da naj se drugič v poslanski skupini zmenijo, da naj njemu dajo celotnih 25 minut, da pove tisto, kar ima za povedati, potem pa naj da mir.
Mislim, da je to nek obračun, ki bi ga moral potem z magnetogramom ali kaj takega, da bi bili bolj natančni, kaj se je dogajalo, da ne bi bilo dvoma. Ampak dobro. Dr. Trček, izvolite, postopkovno.
Postopkovno. Ni lepo lagati. Res je, jaz sem na volitvah dobil 560 glasov. Manj od mene je dobila samo Bojana, 523. Takšen je volilni sistem. Ampak Slovenska demokratska stranka nikoli ne pove resnice, da je Janša v nekem okraju, ki je po številu potencialnih volivk in volivcev največji. Na primer, v Estoniji pred vsakimi volitvami na novo naredijo okraje, da so povsod skoraj identična števila volivk in volivcev. Temu se pa seveda upirate. Prosim, da gospoda Mahniča opomnite, da ne laže in da se mi v bistvu opraviči, ker izkrivlja pogled na volilni sistem. To bi pa kot poslanec moral vedeti, kakšen je. Hvala.
Ne. Jaz bi lepo prosil. To ni postopkovno, ne eno ne drugo. Izvolite, ampak upam, da bomo končali, ker to so polemike, ki spadajo skoraj na hodnik. Izvolite, gospod Mahnič.
Hvala. Gospod predsedujoči, mislim, da lahko elegantno to zadevo prekinete na ta način, da daste enemu opomin. Ve se, kdo je začel, pa tudi ve se, kdo to zadevo zlorablja. Ampak ker pač dr. Trček nadaljuje, bom tudi jaz nadaljeval. Zopet govori, da lažem. Naj mi pove, v čem lažem. Še dobro, da je povedal, da je dobil 560 glasov. Jaz sem jih dobil 2 tisoč 637. In sem upravičeno rekel, da sem dobil nekajkrat več glasov kot on, več kot štirikrat več. Naj mi pove, v čem sem se zlagal; in dajte mu že opomin, drugače se bo ta pingpong nadaljeval.
Ne. Ta pingpong se ne bo nadaljeval, ker na to temo ne bom več dal proceduralnega. Slišali smo od vsakega, kaj ste hoteli povedati. Besedo ima gospa Marjana Kotnik Poropat. Izvolite.
Hvala, spoštovani podpredsednik. Spoštovani poslanke, poslanci, spoštovani državni sekretar, sodelavec! Čeprav sem podala stališče poslanske skupine, bi nekaj besed o tem zakonu povedala še v svojem imenu. Danes smo večkrat slišali, da je podjetje Uber neko kontroverzno podjetje, katerega poslovanje je problematično z več vidikov. Pa bom rekla najprej z vidika uporabnika – seveda je interesantno to poslovanje, ker gre za poceni storitev, gre za zanesljivo storitev, gre za storitev, ki jo lahko plačaš s kreditno kartico, voznik te pobere in odloži tam, kjer pač želiš. Z vidika voznika pa to ni več tako. Voznik sicer 80 % zneska obdrži zase, Uberju pa gre 20 % tega iztržka ali, če rečemo, prevoznine. Je pa problem v tem, da delavci niso zavarovani kot klasični delavci. Kot smo lahko prebrali in tudi danes tu slišali, da se v številnih državah Evrope in drugod po svetu vrstijo tožbe zoper podjetje Uber predvsem zaradi kršitev delovnopravne zakonodaje. V nekaterih državah je Uber celo prepovedan, na primer v Italiji, Nizozemski, tudi v Nemčiji, kjer dva meseca dela UberPOP. Tako moramo tu razmisliti, ali je poslovanje te multinacionalke, ki bi jo naj pripeljali v Slovenijo, z vidika zakonodaje problematično. Z vidika taksistov, če še to omenim, pa gre za nelojalno konkurenco, za poceni konkurenco, ki iz posla izriva obstoječe taksi službe; to so taksi službe, ki so za svoje delo potrebovale licenco. Pri Uberju pa lahko opravlja storitve prevoza vsak, ki ima vozniški izpit. Žan Mahnič je prej še druge pogoje povedal, to je seveda treba upoštevati. Vlada, kot smo prebrali, predloga zakona ne podpira. Vlada med drugim navaja tudi, da predlog zakona ne rešuje celovito problematike možnosti najema vozila z voznikom, omogoča pa možnost opravljanja prevozov na podlagi tako imenovane aplikacije UberPOP. To je oblika, s katero lahko prevoze opravlja vsak, in v večini držav Evropske unije se je ta možnost pokazala kot neustrezna rešitev, ker ne zagotavlja enakopravnega dostopa do trga dela, izkrivlja konkurenco na področju opravljanja prevoza potnikov in ne omogoča učinkovitega nadzora. Tudi to je problem in tudi to bi bil problem v naši državi, ker tega nadzora z vidika davčne zakonodaje in delovnopravne zakonodaje ne zagotavlja; in je to problematično. Spoštovane in spoštovani, opozorila bi še na to, da v Sloveniji prihodu Uberja nasprotujejo štiri nevladne organizacije, in sicer Sindikat Mladi Plus, Svobodni sindikat Slovenije, Gibanje za dostojno delo in socialno družbo ter Društvo Svetovalnica za migrante. Vsi ti nasprotujejo prihodu Uberja zaradi spodbujanja prekarne oblike zaposlitve, s katerimi se že srečujemo v naši državi. Po mojem mnenju bi te zadeve morali že zdavnaj razrešiti, pa jih nismo. Če zaključim, ker mi zmanjkuje časa, bi se na koncu vprašala, za koga mi sedaj sprejemamo ta zakon? Ali res mislimo, da bomo s sprejetjem tega zakona in s prihodom Uberja v Slovenijo ljudem zagotovili boljše razmere, boljše prevoze? Menim, da imamo že danes tudi poceni taksije, sicer to ni čista taksi služba, adekvatna našim taksistom, ker gre za druge prevoze, ampak vseeno menim, da zaenkrat na tak način ne bi omogočili [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat. Pripravi naj se dr. Franc Trček. Izvolite, gospod Horvat.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane gospe, spoštovani gospodje! Že večkrat sem trdil in pri tem vztrajam, da tehnologija prehiteva zakonodajo, torej nas, Državni zbor, tehnologija prehiteva. Najbrž, dragi kolegice in kolegi, vsi razumemo in vemo, kaj pomeni avtoštop. Upam, da tudi vsi razumemo, kaj pomeni internet ali, po slovensko, medmrežje. Če to daste skupaj, dobite avtoštop ali, nekateri popularno pravijo, avtoštoparijo na medmrežju. Kaj konkretno pa to je? To je aplikacija Prevoz.org. Deset, morda trinajst let nazaj, čas zelo hitro teče, sta se srečala dva študenta. Eden je bil Jure Čuhalev, ki je bil študent družboslovne informatike na FDV, drugi pa je bil računalničar Matjaž Horvat, ki se je vsak teden, ker ni imel avtomobila, vozil iz Ljubljane v Prekmurje in iz Prekmurja v Ljubljano. Ta dva mladeniča sta reševala povsem banalni problem, to je prevoz. Vedela pa sta, da praktično vsako uro kdo potuje iz Ljubljane kamorkoli že, tudi na periferijo, in obratno. In sta torej to idejna očeta aplikacije Prevoz.org. Nočem hvaliti mojih otrok, ampak ta Matjaž je moj sin. Prevoz.org ni isto kot Uber, da me ne bo kdo držal za besedo, ni isto kot Uber. Je pa dejansko zelo preprosta sinteza avtoštopa in sodobne tehnologije, torej te škatlice in avtoštop. Zadeva deluje in tisti, ki izvaja ta prevoz, ne opravlja dela na črno, mimogrede, vprašajte ministrstvo. In jaz bi tudi podpisal to pismo o nameri, ki ga je podpredsednik Vlade gospod Koprivnikar podpisal v San Franciscu 22. septembra 2016, ker Nova Slovenija zagovarja, kar piše v prvem odstavku tega pisma o nameri – podjetje Uber in Ministrstvo za javno upravo Republike Slovenije sta vzpostavila dialog, katerega cilj je izkoristiti socialni, poudarjam socialni, okoljski, poudarjam okoljski, in gospodarski potencial rastočega, sodelovalnega in digitalnega gospodarstva. Njuna prizadevanja izhajajo iz skupne vizije Slovenije kot zelene referenčne države v digitalni Evropi. In glej ga zlomka, zdaj desni blok opozicije podpira podpredsednika Vlade, vsi ostali ga pa režete. Narobe svet. Jaz ne bi želel, dragi kolegice in kolegi, da bi zaradi tega, ker pač nasprotujete zakonu iz ne vem kakšnih razlogov, imel kdo od vas čez leto dni dolg nos kot Ostržek. In ko imate strahotne skrbi, kako zdaj zakonodajo urediti; v prvem branju je ta zakon dovolj dober, v drugem branju na matičnem delovnem telesu pa ga lahko in moramo tudi dodelati. In imamo vse možnosti. Evropska komisija je junija lansko leto izdala smernice za ustrezno uporabo prava Evropske unije za tovrstne poslovne modele, na splošno, glede zahtev dostopa do trga, ureditve odgovornosti, varstva uporabnikov, klasifikacije delavcev in obdavčenja, s hkratnimi navodili državam članicam Evropske unije glede ustrezne zakonske ureditve na nacionalni ravni. Kaj še potrebujemo?! Smernice so dane in so stare že več kot eno leto. Hvala podpredsedniku Državnega zbora gospodu Matjažu Nemcu, našemu kolegu, ki je, bodimo pošteni, prvi med nami vlado spodbujal, da uredi na zakonski ravni tako imenovano delitveno ekonomijo. Poglejte njegove poslanske pobude oziroma poslanska vprašanja glede Airbnb. Ter seveda Marko Ferluga iz Stranke modernega centra, ki pa – zdaj ne vem, če je to še vedno – je morda bil prvi. Torej so bile pobude s strani poslancev, vlada nas pa ne posluša. Kdo vlada v tej državi?! To je narobe svet. Vzemite si tajmavt in razmislite.
Hvala lepa. Dr. Franc Trček, izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj, lep pozdrav mladim na balkonu! Pogovarjamo se o Uberju. Pogovarjamo se o uberizaciji ali ne. Veste, ključno vprašanje Slovenije ni prekopavanje kosti, ni niti to, ali se Ivanu Janezu Janši dogaja krivica ali ne; ključno vprašanje kapitalizma je politično-ekonomsko vprašanje. Je vprašanje, ali bo ta mladina, ki nas zdaj posluša, lahko imela neko dostojno življenje, ali bodo morali skoraj rintati do nezavesti pa jim bodo morale omice od tistih malih penzij dajati zraven pa starši pa gor pa dol, da bodo prišli do neke luknjice, stanovanja; pa bodo zakreditirani 30 let. In bodo dajali denar za predrag beton, namesto da bi kot na Dunaju, kjer imajo že sto let stanovanjsko politiko, imeli vsaj četrtino, če ne tretjino, plače proste, da bi z njo razpolagali, da bi počeli tisto, kar bi radi v življenju počeli, in da bi se iz tega denarja ustvarjala cela vrsta delovnih mest. Najprej bom nekaj prebral, potem se bom Janši zahvalil. Bolgarija, Danska, Madžarska, celo Orban, cela vrsta mest v Španiji je Uber prepovedala. Moj strokovc je rekel, da se mu ne smem zahvaliti, to mi je šel vmes pogledat. To so države, kjer so v koaliciji in na oblasti konservativne stranke iz EPP, iste politične grupacije, v kateri so Nova Slovenija pa Slovenska demokratska stranka. Dobro jutro, Slovenija! Za družine gre. Naprej, tudi malo zavajanje. V 1. členu piše tudi »ali fizične osebe«, ne samo espeji. Gremo naprej. Bush mlajši pride na Aljasko. Obisk pač, predsedniki hodijo okrog, zelo znana zgodba, lahko jo na Youtubu poguglate, in se pogovarja tam, kot bi rekli v Mariboru, z ludeki, z navadnimi državljani. In mu neka gospa razlaga, » veste gospod Bush, dopoldne delam v McDonaldsu, ki ima več kot 200-odstotni obrat delovne sile v enem letu, kar povprečno pomeni, da ljudje tam zdržijo pol leta ali še manj, potem še nekje čistim ter filam police v eni štacuni«. In potem Bush pravi: »Ja, kako je to super, ameriški sen, kdor hoče delati, lahko uspe.« Klinac. Ženska mora vse te tri šihte delati, da zveže špago skupaj.
Lepo prosim!
Neko dodatno delo. Odgovorna politika mora skrbeti tudi za to, da ima človek čas za regeneracijo, kot se temu reče, da ima človek prosti čas, da ima človek, če hoče, čas, da laja na luno. In za to gre pri tem vprašanju. Evropsko sodišče se je tudi resno vprašalo, ali je Uber prevoznik ali ne? Edina država, ki je to do zdaj kolikor toliko rešila – to vem jaz, ki se spoznam na tematiko, in tudi državni sekretar ter kolega –, je Estonija. Oni so pač pragmatiki in so rekli: Okej, ampak imajo enake dolžnosti, ne samo pravice, kot taksisti. Pa še kljub temu niso znosna konkurenca. Pogovarjal sem se s taksistom na Dunaju, ki je s taksiranja prešaltal na Uber. Mi je rekel, da za isti keš moram dvakrat več delati – dober dan, dober dan. Ne drži tudi to, da se taksisti v Sloveniji strinjajo s tem. Sedaj mi mobitel nori, pregorel bo. To je tudi zavajanje, da ne bom uporabil besede laganje, ker mi res ni do pingpongiranja s poldoraslimi ljudmi. Ne moremo mešati vse delilne tehnologije. Jaz sem o tem pisal še kot asistent okoli leta 2000. Na začetku tega stoletja sem soorganiziral nek pomembni workshop svetovnega sociološkega združenja, kamor so prišle res klase profesorjev, strokovnjakov. Eno je, če na primer gospod Mahnič dela dobro vino na Dolenjskem, jaz pa, ko imam čas, skuham zelo kvalitetno marmelado; pa si malo izmenjava. To je ena oblika delilne ekonomije. In to delilno ekonomijo mi na vasi poznamo že od pamtiveka. Drugo. Jaz se strinjam glede kmetijstva, ampak desnica je nad tem delom kmetijstva držala roko. Vi ste zavriskali zadrugi skupaj z Židanom. Moj brat je skupaj s pubecom iz sosednje vasi kupil sekalnik za drva. Greš, ne vem, sedaj imam v glavi otok Bornholm, pridem tja, vsaka vas ima – kako smo včasih temu rekli – mehansko skupnost. In so tam traktorji ranga deutz, renault; niso merdžoti. To je eno odgovorno kmetijstvo. Naprej. Zakaj bi se pa vozil z vlakom, če grem sedaj lahko z avtom tako ali tako?! Ker onesnažuješ, ker uničuješ cesto, gre eksternalizacija stroškov. Ja, čas je tudi denar. Jaz se vozim z vlakom. Ali veste, zakaj? Zato, da sem bolje pripravljen kot večina vas, ker na vlaku delam dve uri. Berem te zakone, saj tudi zaradi tega sem postal čorav, še bolj kot sem bil prej, v teh treh letih in pol. Sem rekel, da se bom Janši zahvalil oziroma njegovi privat firmi. Nek gospod iz Slovenske demokratske stranke, ki sedi v prvi vrsti pogosto na televiziji, mi je rekel: »Ali veste, saj mi v bistvu nismo stranka, mi smo privat firma enega človeka.« Zahvalil bi se Slovenski demokratski stranki, ker včeraj ni imela stališča o minimalni plači, ni vas bilo. Vsi drugi ste tukaj; dostojnost, je premalo, pa ste nekaj, da ne bom rekel, kar imam na koncu jezika. Vi ste jasno povedali: Nas to ne zanima, za družine gre. Politična ideologija slovenske desnice je ta, da bodo ludeki še manj zaslužili, da bodo plače še nižje, da bo problem prilivov v proračun še večji, da bomo posledično imeli še več revežev; to je legalno in legitimno. Živimo v parlamentarni ustavni demokraciji, je malo ustavno sporno to ali malo bolj, ampak pač nekdo zastopa ta stališča. Jaz dobro vem, kdo lobira za Uber v Sloveniji. Ko poslušaš gospoda Mahniča, imaš občutek, da bo vsakič, ko reče Uber, dobil v šparovček en evro. Tisti, ki ne veste, rebus JBTZ. Konec, ne rabim več govoriti. Tudi to je legalno in legitimno, če je tisti gospod prijavljen kot lobist. To je politika, to je politika! Jaz sedaj ne bi rad bil žaljiv do poslanca na sedežu številka 90, ampak, Jožko, zakaj mi rabimo Amerikance, če imamo tvojega sina, pri ljubem bogu?! Zakaj rabimo, če imamo domačo pamet? To je tudi žaljivo do tistih, ki bodo delali ali garali, da bomo mi riti greli v penziji. Tudi za to gre, ko se o tem pogovarjamo. To so v bistvu te zadeve. Sedaj izkoriščate kritiko Magne, pa sem bil jaz dokaj kritičen. Takrat se je pa Ljubo Žnidar drl iz zadnje vrste: »Ja, za vsako tujo investicijo, tudi če bo samo deset delovnih mest«, pojdite pogledati v magnetogram, »moramo sprejeti posebni zakon.« Temu se reče, bom vljuden, dvoličnost. To pa je treba pospraviti iz slovenske politike po petindvajsetih letih, če se hočemo kam premakniti, v bistvu naprej. Nemčija. V Nemčiji ni nekako radikalna levica na oblasti, razen če mogoče še ne vem, da smo Mutti Merkel mi nastavili tam, niso mi še moji povedali; pa so prepovedali Uber. Zakaj že?! Pa se slovenska desnica preko nemških fundacij, ki so na postavki nemškega zunanjega ministrstva, hodi šolat v Nemčijo. Ne vem, ali na ušesih sedite, kaj delate?! Neka zgodba, o kateri je predlagatelj tudi govoril, saj zakaj bi mu pokrili stroške. Ali je zdaj bistvo delitvene ekonomije po gospodu Mahniču, da nimaš pokritih stroškov?! Dobro jutro, Slovenija. To so neke zadeve. Tudi fizične osebe. Jaz sem slab šofer, priznam, pa tretjina ljudi v Sloveniji je tako slabih šoferjev, da bi jim morali vozniško vzeti. Ali bodo le-ti zdaj Uber-vozniki?! In vaše pihanje na dušo omicam, podeželju, gore, dole; na vsaki vasi se ljudje zmenimo, kdo bo koga peljal. Mi bi morali spreminjati zakon, ko je lekarniški lobi pritisnil, če imaš lekarno bližje kot 10 kilometrov, da zdravnik ne sme imeti priročnih zdravil. Pa bi se lahko s kolegom Breznikom pogovarjali recimo o Cerkvenjaku, tam imam jaz doktorja, koncesionarja, ker ga v Mariboru nisem mogel dobiti. Kangler zgodba. Pa je ravno 200 metrov manj kot 10 kilometrov, pa vsaka omica ravno nima koga, da bi ji šel po zdravila. To so teme, o katerih bi se morali resno pogovarjati, vsaj krščanska demokracija, če že firma enega človeka ne. Ampak ne, vi ste zdaj pametni v smislu – zdaj smo digitalna družba, gor in dol. Vsaka tehnologija je lahko izkoriščevalska in izključujoča; ali pa neizkoriščevalska in inkluzivno vključujoča. To pa je srčika politične ekonomije. In tukaj je razlika med tako imenovano desnico in ostalimi, kar je tudi legalno in legitimno v ustavni parlamentarni demokraciji; in ljudje bodo stehtali. Mogoče pa bodo rekli, da ta Trček bluzi, mogoče pa ima Žan Mahnič prav; potem pa bodo čez štiri leta butali z glavo ob zid. Ko pa bodo prišli pred to, da bi morali iti v penzijon, kot kak natakar, ki je še v Državnem zboru, pa če ne bo imel še kaj zraven za delati, si bodo šli pa kupiti štrik. In to je tudi srčika politične ekonomije in to je v bistvu tudi del te zgodbe o uberizaciji sveta, proti kateri so številni, tudi v dosti bolj kapitalističnih državah, kot je Slovenija. A veste, v Franciji, Parizu, lahko se pelješ z vespo z letališča, jaz sem se peljal, 120 kilometrov na uro te piči, če ti je čas pomemben, ko nastane gneča, na 2, 3 centimetre. Če bi me moja žena videla, bi mi ušesa odtrgala. Javni potniški promet – kdaj ste ga razvijali, kdo ga je razvijal? Pride ena multinacionalka pa nas sesuje. Zakaj je takrat Siemens kupil fabriko vlakov v Mariboru, gospoda? Ja, da je sesul konkurenco, dober dan. Vsa Janševa generacija je brala Marxa včasih, pa ste zelo površno to brali, gospoda proti šestdesetim. Če se že hočete iti kapitalizem, klinc, dajte ga vsaj razumeti. Za te zadeve gre. In če je politika to – zakaj bi nekaj, če danes lahko delamo to; saj potem lahko zapremo parlament. Zakaj bi potem sploh kaj spreminjali?! Danes pač delamo, kar delamo; enim paše, enim ne, eni so apatični. Bomo prišparali 25 milijonov na leto, kolikor stane Državni zbor v celoti, pa bomo kakšen vlakec kupili. Ali pa bomo Uberju dali. Javni potniški promet; skoraj dve tretjini avtobusnih prevozov je subvencioniranih. Koliko? Okoli 62 odstotkov. Kdo dobi največ penez od tega – Arriva. Kaj piše na Arrivi? Arriva by DB, Nemške železnice, drugi največji globalni lobist. Vi ste sedeli tukaj 25 let, nekateri, sicer manj. Kaj ste naredili? Blazno pameten moraš biti, da to narediš. Jaz ravno ne vem, če v Avstriji vozijo avtobusi, na katerih piše – by SŽ. Dober dan, gospoda. To so ključna vprašanja, ki se skrivajo za tem. To je politična ekonomija. To je srčika tudi Državnega zbora in o tem se je treba pogovarjati v naslednjem mandatu; upam, da v neki drugi in drugačni sestavi ter z dosti več pameti. Hvala za besedo.
Besedo ima predstavnik predlagatelja gospod Žan Mahnič. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Nisem se mislil oglasiti, ker nima smisla polemizirati z gospodom, ki misli, da je edini dorastel, nadzveličaven, nad vsemi, vsi ostali pač v ta parlament ne sodimo. Popravil bi ga samo pri dveh stvareh, pri katerih me je narobe navedel. Prva je, da sem rekel, kako taksisti ta naš zakon podpirajo. To ni res. Jaz sem samo rekel, da odkar smo vložili ta zakon, nisem slišal nasprotovanja in kakšnih javnih pozivov s strani taksistov. Druga zadeva pa je, ko ste povedali stavek iz zakona, kjer piše: »Določbe tega zakona ne veljajo za posredovanja prevoza med fizičnimi osebami ali med fizičnimi osebami in podjetjem.« Ne gre za espeje. Za Uber fizična oseba ne more voziti kot fizična oseba; moraš imeti espe, če želiš voziti za Uber, moraš imeti vsaj espe. Kar se pa tiče konkretne dikcije, določbe tega zakona ne veljajo za posredovanje prevoza med fizičnimi osebami. Kaj pa je to drugega kot Prevoz.org?!
Besedo ima gospod Tomaž Lisec. Pripravita naj se gospod Simon Zajc in gospod Bojan Podkrajšek. Gospod Lisec, izvolite.
Hvala, podpredsednik, za dano besedo. Kolegi, kolegice, spoštovana predstavnika ministrstva, vsem skupaj lep pozdrav! Pa bom začel s predsednikom Vlade, ki nima problemov samo z etiko, moralo, s pojmi, kot so pravna država; ampak očitno tudi z izgubo spomina. 17. 10. 2016, seja Državnega zbora, ustna poslanska vprašanja. Odgovor Miroslava Cerarja, citiram: »Najprej naj izpostavim, da je vizija vlade zagotovo modernizacija Slovenije. Pogled v prihodnost in iti v to prihodnost, stopiti vanjo, tako da prilagajamo naše razvojne procese temu, kar se danes dogaja v svetu, da smo konkurenčni in da lahko na tak način povečamo kakovost življenjskega standarda in zagotovimo državi rast in razvoj.« V uvodu. Potem pa isti dr. Miro Cerar, predsednik Vlade: »Ministrstvo, ki se pri nas ukvarja z razvojnimi rešitvami in je v tem smislu bilo tudi, tudi sam sem bil zraven, na obisku v Ameriki, ko smo se pogovarjali o digitalnem razvoju Slovenije, o digitalizaciji Slovenije in o Sloveniji kot referenčni državi na tem področju. Ministrstvo za javno upravo in minister Koprivnikar ima tu opredeljene pristojnosti, ima pa tudi vlogo koordinatorja vladnih aktivnosti na področju digitalne transformacije. V to vlogo sem ga imenoval sam, kajti vlada takšnega povezovalca nujno potrebuje; zato je tudi on v ZDA, ko je bil nedavno tam, podpisal s podjetjem Uber pismo o nameri.« Še enkrat, odgovor na ustno poslansko vprašanje, 17. 10. 2016. In potem za zaključek v tej patetiki dr. Miroslav Cerar nadaljuje: »Dejstvo je, da podjetje Uber s svojo dejavnostjo prinaša korenite spremembe v urbano mobilnost. Pozitivno pa vpliva tudi na zaposlitvene možnosti in splošen gospodarski razvoj ter na sploh na kakovost življenja. Ta hip deluje v več kot 500 mestih v svetu in med drugim tudi v 21 državah Evropske unije, še enkrat – v 21 državah Evropske unije, torej članicah Evropske unije. Storitve podjetja Uber dopolnjujejo sistem javnega potniškega prevoza in zmanjšujejo potrebo po zasebnem lastništvu avtomobilov, kar je ključno za razvoj zelenih in pametnih mest prihodnosti.« Skratka, dr. Miro Cerar pred enim letom. Eno leto in dva meseca kasneje, izguba spomina pri predstavnikih Vlade, pri predstavnikih koalicije, ki so govorili, kako je treba iti z digitalnimi platformami, kako moramo stopiti v četrto industrijsko revolucijo in kako moramo biti zgled Evropi ter širšemu svetu na področju digitalne platforme. In zato dobimo tak odgovor vlade, ki govori samo o tem, kako se nič ne da; ki leta 2016 obljublja digitalno Slovenijo tudi na področju prevozov, ne naredi pa ničesar. In ko obljubi po enem letu: »Vlada Republike Slovenije bo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o prevozih v cestnem prometu, ki zagotavlja celovite rešitve navedenih področij, posredovala v obravnavo Državnemu zboru v začetku leta 2017.« Spoštovana predstavnika ministrstva, ali lahko pričakujemo do 13. 1., torej v roku enega meseca, celovite rešitve navedenih področij v Državnem zboru v zakonski obliki? Preprost odgovor, imate petnajst minut, potrebujem pet sekund odgovora: Vlada bo do 13. 1. 2018 dala Državnemu zboru v obravnavo ta zakon. Klinac, ga boste! Januarja, februarja, marca. Aprila je predsednik Državnega zbora rekel, nehamo delati; in nič ne bo! Ker, še enkrat, gre za izgubo spomina ali pa podpis določene predpogodbe s figo v žepu. In ko zdaj govorimo o Uberju, ki je danes neka kletvica v tem prostoru, me dejansko zanima, kar je prej že kolega Žan Mahnič govoril, koliko od vas je to storitev že uporabljalo. Če ste jo uporabljali in ste proti, potem vas resnično ne razumem. Zakaj ste proti temu, da za določene storitve namesto pri monopolistu pri konkurenci plačujete manj, za enako storitev, za prevoz s točke A na točko B. Zakaj ste proti, če ste to uporabljali? Če pa niste uporabljali, pri čemer se mi zdi, da je večina na strani tistih, ki niste uporabljali, zakaj pravite, da ste proti, če sistema ne poznate? Resnično ne razumem: jaz sem o stvareh, ki jih ne poznam, tiho ali pa se dam podučiti. Ko sem bil prvič v tujini, mislim, da sva bila v Nici, pa še marsikje drugje sva bila s kolegom Žanom Mahničem, ko mi je rekel, da zdajle bova pa šla namesto s taksijem z letališča v Nici, kjer sva plačala 50 evrov, bova videla, koliko stane Uber. 25 evrov, za vogalom, v minuti pride, dobiš račun, nobenega bavbava s posiljevalci in ne vem čim, kar slišimo, kot da so taksisti pa vsi sveti možje, decembrski možje ali kakšni; in takšne neumnosti, ki jih govorite. Dobiš račun, enkrat cenejše, enaka storitev. Ampak mi je znano, zakaj imate probleme s tem zakonom predvsem v levem polu, to sta pa dve tretjini Državnega zbora. Ker gre za delitveno ekonomijo. In kako si vi predstavljate delitveno ekonomijo, je približno jasno. Pri vas je delitvena ekonomija nekako v tem smislu: jaz zaslužim, država troši. V normalnem svetu, ki se mu reče leto 2017, v večini razvitih držav pa se ta delitvena ekonomija deli takole: jaz delam, jaz zaslužim, jaz trošim. In potem imamo tule medklic poslanke Desusa, ki reče, da bo 80 % dobil voznik, 20 % pa bo dobil Uber. Spoštovana poslanka, ali pogledate svojo plačilno listo, kot jo verjetno pogleda večina Slovenk in Slovencev? Pa njih vprašajte, ali bi bili zadovoljni, da bi 80 % tega, kar naredijo, obdržali oni; 20 % pa bi dali svojemu delodajalcu ali državi. Vsi bi ploskali! Tudi jaz trdim, da je bil fevdalizem v tem smislu super. 10 % državi? Vsak od nas to podpiše. Pa še enkrat, poglejte svoje plačilne liste! 50 % damo državi, ker imamo seveda socialo, ja, državno zdravstvo in ne vem kaj, ki ga še vedno plačujemo, kljub temu da 50 % svoje plače damo državi; ker še vedno plačujemo državni šolski sistem, državno zdravstvo in vse ostalo. In tu je ta problem; ko govorimo o Uberju, govorimo o prihodu nekega zasebnika, o nečem zasebnem. In kot imamo pri zakonu, ki ga bomo obravnavali jutri ali v petek, javno in zasebno šolstvo, imate tukaj problem. Ko nekaj gre izven monopola, imate problem. Jaz tega ne razumem. Jaz razumem, da so taksisti proti, ker če imaš ti monopol, pa nekdo pride in ti ponudi isto storitev za pol manjšo ceno, si proti; ampak za nas kot uporabnike je to super. Tudi če se spomnite, ko smo imeli v Sloveniji le enega velikega igralca na področju trgovine; in so prihajali ti zlobni tujci. Ah, uničili bodo Slovenijo. Ampak nič niso uničili, vsak uporabnik oziroma vsak državljan je vesel, ker ima možnost izbire iti k najboljšemu, najslabšemu ali h kakšnemu vmesnemu ponudniku. Skratka, leta 2016 predsednik Vlade in minister v Ameriki, trosita fake news, kako bosta v Sloveniji uredila področje z Uberjem, eno leto in dva meseca kasneje se nič ne naredi, medtem pa gre razvoj v Evropi pa tudi v svetu še dalje. Ko sva bila s kolegom Žanom v Nici, sva srečala na eni od okroglih miz gospoda, ki je šel še dlje, kot si upa iti Uber. Ker ne razvija samo pametne platforme za prevoz, grejo še dlje, razvijajo celo tako, da bi bili avtomobili pametni avtomobili. Preko tega, čemur se reče pametni telefon, bi ti naročil avto in bi avto brez voznika, brez taksista ali prišel ali pa bi točno vedel, kje te čaka, in bi se ti zapeljal s točke A do točke B ter bi enako plačal storitev, brez problema. Mislim, da zadeva v Montrealu že funkcionira. Leta 2016, ko sva bila z Žanom v Nici, so imeli kar pogodbe z določenimi mesti že podpisane. In sva takrat z Žanom na poti domov v Slovenijo razmišljala, da Uber bi bil pa vrhunska ideja, vsaj za Ljubljano. Sicer gospod Janković ne uporablja računalnika, vprašanje je, če uporablja internet; ampak morda pa bi v letu 2016 in 2017 doumel, da bi svojim prebivalcem le dal možnost, biti nekje prvi ali drugi v svetu. Pa sva rekla, zakaj ponuditi to storitev samo Ljubljani, če je v bistvu v globalnem svetu cela Slovenija ena manjša Ljubljana, eno manjše mesto. Ampak ta vlada obljublja nekaj, dela pa nekaj popolnoma drugega. In najbolj žalostno je to, da to dela zato, ker se boji nečesa novega. Pa ne bom še enkrat citiral, kar je rekel gospod Miro Cerar, kako je vizija vlade modernizacija Slovenije. Od te modernizacije je ostala samo obljuba o tem, kako boste nekoč sprejeli zakon. In tukaj bi se tudi navezal na določene poslance, ki postavljajo poslanska vprašanja, kaj je z Airbnb. Podobna zadeva. Ko je kolega Ferluga to spraševal, sem verjel, da ima resne namene, celo na dveh sestankih sva bila skupaj, ko sva se prebijala skupaj s turističnimi delavci, kako bi bilo fino. In kakšen je bil odgovor vlade? Ne da se, ker je preveč ministrstev, ker je problem Ministrstva za javno upravo, ker je problem Ministrstva za notranje zadeve, ker je problem Ministrstva za gospodarstvo, čeprav je bilo le-to še najbolj naklonjeno tej ideji; pa so našli še dve ministrstvi, ki imata probleme s tem, da to, kar pozna cel svet, pripeljemo v Slovenijo. Tudi podpredsednik je nazadnje spraševal vlado, svojo lastno koalicijo. In razumem, da ima verjetno tudi sam kot eden od mlajših poslancev poln kufer tega, kar večinoma govorijo uradniki na ministrstvih – Joj, minister, ne da se, to pa je res nekaj novega. Zakaj bi bili mi prvi ali drugi, bodimo raje zadnji. Ampak potem, ko bomo mi zadnji, bo pa itak prišla že neka nova platforma. In tudi tukaj je isto. Medtem ko se mi, buuu, bojimo Uberja, kot že rečeno, v tujini gredo z idejami že korak naprej; ne samo pametne platforme, ampak že pametni avtomobili. Pri nas pa sanjamo o viziji in strategiji leta 2030–2050. Morda samo en medklic, kako resno se ta vlada spopada z modernizacijo in z letom 2030. Ko govorite o električnih avtomobilih leta 2030, bom povedal glede na to, da sem baje tudi jaz v energetskem lobiju, rabimo ne samo eno novo nuklearko v Krškem, ampak dve takšni, kot sta sedaj, ali pa eno tisoč 200 megavatno samo zato, da bomo lahko imeli leta 2030 električne avtomobile, ker bomo fancy, ker bomo moderni in bomo po predsedniku Vlade prvi v Evropi. Ampak ali o tem kdo razmišlja na istem ministrstvu, sicer določeni drugi ljudje, kaj vse potrebujemo? Medtem pa imamo tukaj tako preprosto zakonsko dikcijo, ki je zelo jasna, ki govori, kdo lahko, kako se opravlja nadzor in kakšne so globe, če kdo krši ta zakon; dobimo s strani Vlade še enkrat mnenje – mi bomo pripravili celovite rešitve. Kakšne celovite rešitve, če je čisto enostavna rešitev?! Edina celovita rešitev, ki bi bila, je ta, da gre danes zakon v prvi obravnavi naprej in če je treba, ker ima ministrstvo ogromno problemov, da se v teh členih, ki so tukaj, doda kakšen amandma. Saj bo verjetno tudi Zakonodajno-pravna služba imela še kakšno mnenje. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke nimamo nobenih problemov, da bi ta amandma, ki bi še bolj učinkovito naredil zakonsko platformo, sprejeli, da bi potem lažje šli tudi v prakso. In da počasi zaključim; slišim, da so štiri organizacije proti. Če so migranti proti, bi lahko rekel, da bi bil tudi jaz skoraj proti, ampak ker so migranti, morajo najprej dobiti določene dokumente, da so v državi, potem pa lahko dobijo espe. Ali lahko že kar vsak dobi?! Ali pa delavci migranti. Potem tri ostala socialistična društva, če so proti, nimam nobenih problemov, če so proti, ker so itak proti nečemu novemu, proti vsemu, kar diši na zasebno. In ko govorimo o prekarnih zaposlitvah, tu ne streljamo na ljudi oziroma jim ne držimo puške, da sedaj bodo morali to delati. Ne. Če se nekdo odloči, da mu delovni čas v službi omogoča, da popoldan lahko še kaj drugega stori, kot na primer kmetje ali pa doma gospodinje z majhnim delom ali pa delajo kaj drugega, kot da delajo na črno, če imajo možnost, če izpolnjujejo pogoje, ki so zelo natančni, zakaj mu ne bi dali možnosti. Mislim, da kdorkoli bi se ob tej možnosti odločil za to, ne bi razmišljal: oh, jaz sem pa prekarni delavec. On bi samo rekel: aha, koliko lahko jaz dodatno dobim v svojo denarnico, da lahko potem jaz iz te denarnice trošim. To je ključno vprašanje, ki si ga bo vsak zastavil, ki bi se odločil za ta sistem. Zaključil pa bom počasi z enim člankom, 25. 7. 2017, ki govori o tem, kako so nekje moderni. In ko smo ravno v času, ko vidimo, da nam zdravstveni sistem kolapsira; naslov – Uber za zdravniške prevoze: »V ZDA vsako leto 3,6 milijona pacientov ne pride do rednega pregleda pri zdravniku, ker nimajo ustreznega prevoza. Startup Circulation iz Bostona so ustanovili v partnerstvu med tamkajšnjo otroško bolnišnico in globalno uspešnim podjetjem za najem prevoza Uber.« Tu piše otroško bolnišnico. Verjamem, da marsikateri od vas, poslancev, bi imel vprašanje, ali gre za državno ali zasebno bolnišnico. In če gre za državno, bi rekli, okej, potem še gre; če gre za zasebno, pa bog ne daj, da to gre. In sistem deluje. Ameriški pacienti so zadovoljni. Ampak to je samo eno od nadaljevanj v modernizaciji na tem področju, ki si jo je, vsaj v besedah, zastavil tudi predsednik Vlade, v dejanjih pa jo konkretno ruši, ne samo da nič ne naredi. Ruši to, kar govori v besedah. Mislim, da gre za zelo dober predlog zakona, ki prihaja iz prakse. Nasprotujete mu večinoma tisti, ki nimate pojma o tej praksi, ki ste samo slišali neke zlobne zgodbice, kako ta sistem ne deluje. Spoštovani, predlagam vam, da preden pritisnete tipko »proti«, vprašajte ljudi, ki so že imeli možnosti uporabiti Uber, in naj vam povedo svoje izkušnje, ali je predlog zakona dober, ali je storitev Uber dobra ali slaba. In potem bo vaša odločitev verjetno popolnoma diametralna tistemu, kar so vam napisali strokovni sodelavci. Najlepša hvala.
Imamo postopkovno. Gospa Marjana Kotnik Poropat, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Želela bi, da opozorite spoštovanega kolega Tomaža Lisca, da jaz nisem navajala tu nekih podatkov zlonamerno, ampak ker očitno še ni prepisa moje razprave, bi povedala, da sem jaz govorila o Uberju, kaj njegovo poslovanje pomeni vizavi z vidika uporabnika, kaj pomeni z vidika voznika in kaj pomeni z vidika taksistov. Povedala sem, da z vidika voznika pomeni, da 80 % plačila za prevoz dobi voznik, 20 % pa Uber. Samo to dejstvo, ki sem ga pač prebrala iz vašega predloga. Hvala lepa, gospod podpredsednik.
Hvala lepa, gospa Marjana Kotnik Poropat. Če se strinjate, bi vaše postopkovno prekvalificiral v repliko. Mislim, da ste že odgovorili gospodu Tomažu Liscu. Imamo še eno postopkovno. Dr. Franc Trček, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. Sem pozorno poslušal. Gospod Lisec je rekel – »pojma nimate«. Kar ni res. Naša najstarejša kolegica, tudi ena med najbolj modrimi med nami, je zelo nazorno celo dimenzijo Uberja podala. Pričakujem, da se nam gospod opraviči. Hvala.
Imam še eno postopkovno. Gospod Trček, upam, da bomo dobili odgovor na vašo pobudo. Izvolite, gospod Tomaž Lisec.
Postopkovno bi predlagal, da gospod Trček govori o temi, predvsem pa da posluša, kar ostali govorimo, ker sem samo rekel, da je problem v tem, da o tem govorijo tisti, ki tega niso izkusili. In če je gospa Poropat izkusila Uber in če ima njeno potovanje negativne učinke, da je uporabljala Uber, potem se ji bom opravičil. V drugačnem primeru pa pričakujem, da gospod Trček ne zlorablja postopkovnih zato, da se mu ljudje opravičijo, ker mi naj bi mislili, kaj naj on misli. On naj misli zase, jaz pa bom mislil zase in ko bom čutil potrebo, se bom z veseljem opravičil. Tokrat je ne čutim.
Gospod Franc Trček, imate postopkovno, izvolite.
Upam, da nas poslušate. Jaz ne zlorabljam postopkovnega. Kolega je dobesedno rekel – »pojma nimate«. [[oglašanje iz dvorane]] Ti si dobesedno rekel »pojma nimate«, lahko preverite v magnetogramu; in zato pričakujem opravičilo. Logika tega – kar nekdo ni počel, o tem ne sme govoriti; jaz nikoli nisem jemal kokaina za razliko od podmladka Slovenske demokratske stranke, pa vem, da je kokain problematičen. Hvala za besedo.
Gospod Franc Trček, jaz bi se izognil kakršnimkoli razpravam, ki niso del današnje točke dnevnega reda. Jaz bi vseeno povabil vse, da nadaljujemo z razpravo in s točko dnevnega reda. Bi še kdo rad kaj dodal? Ugotavljam, da ne. Če se strinjate, bi dal besedo gospodu Simonu Zajcu. Potem pa naj se pripravi gospod Bojan Podkrajšek in gospod Jernej Vrtovec. Gospod Zajc, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. Nekaj stvari bi tudi sam povedal glede tega zakona, pa najprej mogoče en uvod, da bo bolj jasen končni zaključek, ki ga bom podal. Dejstvo je, da se tudi svet prevozov spreminja – taksi prevozov, občasnih prevozov, linijskih; tudi zaradi tega, ker vstopajo nove platforme, kot je recimo platforma Uberja in podobne, ki jih sam osebno podpiram in se mi zdi, da so dobrodošle. Zato sem tudi večkrat spraševal ministra za infrastrukturo, kdaj se bomo lotili tega, da bomo našo ureditev prilagodili, da bodo te platforme tudi pri nas lahko delovale. Na podlagi teh pogovorov sem nekako pričakoval, da bomo decembra obravnavali vladni zakon, mislim, da je tudi nekaj takega bilo planirano, decembra 2017 naj bi ta zakonodaja prišla v Državni zbor. Na žalost ni, zato danes obravnavamo zakon od Slovenske demokratske stranke. Kar se tiče platform, kot je Uber, jaz vidim kar nekaj pozitivnih stvari. Ena od pozitivnih stvari je, da se na ta način zelo dobro skrbi tudi za kakovost storitev. Vsakič ko uporabiš to storitev, oceniš voznika, enako voznik oceni stranko, tako da tudi vozniki vedo, ko potrdijo nek prevoz, s kakšno osebo se sooča. Vemo, da prihaja pri teh prevozih tudi do neprijetnosti, celo tudi do umorov, kar se tiče neprijetnih oziroma neprilagojenih naročnikov prevozov. V obe smeri ta aplikacija skrbi za neko kakovost storitve, kar se mi zdi zelo dobra stvar, ker ljudje hočemo vedeti, za kaj bomo plačali, koga bomo naročili. Tega pri ostalih prevozih načeloma ne moreš tako dobro in tako nazorno preverjati. Druga stvar, ki se mi zdi pomembna tudi za državo, je, da ni gotovinskega poslovanja. Vse poteka preko kreditnih kartic, kar pomeni, da se da vse zelo dobro nadzirati, da ni plačevanja na roko, da ni neizdajanja računov, da ne gredo te storitve mimo davkov, kar je v Sloveniji še vedno velik problem, tudi ko govorimo o taksi prevozih. Čeprav imamo davčne blagajne, se velikokrat teh blagajn ne uporablja tako, kot bi bilo treba; moraš posebej dostikrat prositi še za račun. Se vedno smatra, da se računa kar ne izda. Tretja stvar. Slovenija je turistična destinacija. V velikem delu sveta so ljudje navajeni na takšno storitev in s tega vidika je to dodatna plus točka za Slovenijo kot destinacijo, da lahko uporabljajo storitve, ki jih kjerkoli po svetu praktično uporabljajo, ki jih uporabljajo doma. Mislim, da je na ta način prav, da tudi Slovenija pristopi in da dajemo tudi kot čedalje bolj zaželena turistična destinacija to možnost našim obiskovalcem. Naslednja dobra stvar je, da stranka vnaprej ve, po kateri poti bo šla in koliko bo za to plačala. In na podlagi tega se tudi odločiš – ja ali ne. Cene v tej storitvi variirajo glede na ponudbo in povpraševanje, kar se meni osebno zdi čisto vredu stvar. Ko smo govorili o nadzoru, tukaj bi se moral strinjati s poslancem Mahničem, da bi bil nadzor nad vozniki Uberja v Sloveniji zadosten, seveda če bomo morali to vašo dikcijo spremeniti. Ker to, da fizična oseba vozi, pa tudi če Uber zahteva, da espe za njih vozi, tega zakona se ne piše samo za Uber, ampak tudi za podobne platforme; in ne vemo, kako je pri vseh ostalih. Ampak če govorimo o tem, da Uber uporabljajo vozniki z licencami, potem imamo popoln nadzor nad vsem; nad plačanimi prispevki, imamo nadzor, ker ni gotovinskega poslovanja, tudi nad davki. Nadzor, ki ga ponujajo tovrstne platforme, je zadosten oziroma celo boljši od tega, kar imamo danes. Tudi to je eden od razlogov, zakaj jaz osebno takšne platforme podpiram. V tem zakonu pa vidim dve težavi. Prva je ta, da zakon zaenkrat – bomo videli, kaj se bo z njim zgodilo – določa to, da lahko tudi fizične osebe opravljajo te prevoze. So seveda neke dodatne varovalke oziroma dodatni pogoji, kar se tiče kazenskih točk, kar se tiče mladega voznika. Ampak moramo tudi z vidika nelojalne konkurence pogledati ta problem. Če morajo vsi ostali, ki nudijo storitve prevoza, imeti neke licence, to pomeni, da mora biti odgovorna oseba, mora imeti opravljene izpite po nacionalni kvalifikaciji; potem mislim, da tudi tisti, ki vozijo prek te platforme, morajo izpolnjevati enake pogoje. Mislim, da to za nas ne bi smel biti problem. Mislim, da bi bilo to fer do teh, ki že sedaj uporabljajo. Na ta način bi Uber v bistvu v Sloveniji bil to, kar tudi zares je in zaradi česa se mi tudi zdi dober. Ker vsak, ki gre v prevoze ali pa katerikoli drugi posel – kje imaš največji problem? Največji problem je pridobiti stranke. Uber ti da stranko; seveda zato vzame svojo provizijo. Če mi ta zakon ali pa vladnega – sedaj ne vem, kdaj bo prišel, če bo – oblikujemo tako, da Uber uporabljajo prevozniki oziroma ljudje, ki imajo licenco za to, potem je Uber tisti, ki zelo učinkovito poveže stranko z nekom, ki to storitev izvaja. Problem tega zakona je tudi v tem, mislim, da ste odprli napačni člen. Ne vem, če je možno točno to, o čemer sem sedaj govoril, v tem členu rešiti. Do jutrišnjega glasovanja bom o tem razmislil. Če bom videl, da je možno oziroma če me boste prepričali, bom dal podporo temu zakonu. V nasprotnem primeru pa pričakujem od Vlade, da to v januarju res dobimo. Ampak kot sem rekel, če se bo dalo amandmirati ta zakon tako, da bodo vozili samo tisti z licencami, potem zakaj pa ne.
Preden nadaljujemo, imamo repliko. Gospod Žan Mahnič, potem vam bom dal besedo kot predstavniku predlagatelja. Replika, izvolite, gospod Trček.
Hvala za besedo. Že prej sem jo zahteval. Jaz sem čisto miren, na čem ste v Slovenski demokratski stranki, pa si preverjate sami, tudi če hočete »mednožno«, po čemer slovite. Bodimo resni! Delilna ekonomija, neki očitek je bil. Delilna ekonomija je srčika levice in socialističnega programa, ampak delilna ekonomija na način solidarnosti in pravičnosti. Kako si pa delilno ekonomijo predstavlja Slovenska demokratska stranka in še kdo, ste pa lepo pokazali pri Teš 6 pa še kje v 25, 26 letih parlamentarne zgodovine v Sloveniji. Delilna ekonomija, ki jo hočete vi tukaj uvajati; in tukaj očitno je vsaj pri delu Stranke modernega centra edino problem v tem, kdo bo to prej predlagal, je pa tako. Jaz garam, kot tisti primer z Dunaja, dvakrat več, kot sem prej, za iste peneze; gazda zasluži. Delilna ekonomija, ki jo vi predlagate, je absolutno žaljiva do državljank in državljanov, zlasti do mladih. Za koji klinac bi mi potrebovali Uber, če imamo, ne vem, Joškovega sina, če imam mojega sina in tamale na bivši Iskri v Kranju, ki vedo te zadeve sprogramirati?! Zakaj bi 20 % dajali nekemu tujcu, če lahko tovrstne zadeve organiziramo kot zadrugo?! Ko se resno pregovarjamo o premikanju v času in prostoru, se moraš pogovarjati tudi o tem, ne samo kako prideš ti do gore, ampak kako pride tudi gora do tebe, kako pridejo storitve do tebe. Pa se lahko pogovarjamo o telemedicini, o gerontotehnologijah in še čem, ker tako radi malo na pol – ne morem reči drugega oziroma bom citiral kar gospoda Tanka – govorite, citat, »bedastoče« o celi vrsti zadev. Če bi tako zakonodajo predlagali, bi jo pa z velikim veseljem in z vsem svojim strokovnim znanjem amandmiral. Mi imamo očitno sedaj politiko prečenja SMC, SDS, da bomo nekaj deset milijonov dajali nemškemu logističnemu podjetju, da nam bo organiziral slabo mrežo medkrajevnega javnega potniškega prometa in izkoriščal voznike avtobusov, sočasno pa se bomo še dobesedno »poscali nad domačo pamet«; ključna je domača pamet ljudi. Boste privlekli notri Uber, da bodo ljudje delali dvakrat več za isto ali še nižjo plačo; in to je bistvo tega. To je seveda legalno, legitimno, imate pravico tako politično linijo, fronto furati. Upam pa, da so državljanke in državljani ter preostali del političnega spektra toliko pametni, da takih škodljivih zakonodajnih predlogov ne podpiramo. To je v bistvu vsa zgodba. Hvala za besedo.
Predstavnik predlagatelja gospod Žan Mahnič, imate besedo.
Hvala, podpredsednik. Na to, kar je povedal gospod Simon Zajc, ki je edini, ki je do sedaj razpravljal kot nekdo, ki ni a priori podprl zakona, edini, ki je povsem racionalno razpravljal,s konkretnimi argumenti in podatki. Dve stvari, Simon, strinjam se s tem, Uber je tisti, ki poišče stranko, in to je bistveno. Jaz imam dovolj tega, da kličem Metro, Laguno, Intereks, kogarkoli, pošljite mi taksi, prosim, na Kotnikovo, da grem s taksijem do Državnega zbora. Pet minut, zmeraj slišim – pet minut, pa če pride čez tri minute ali pa čez dvajset ali pa če ga sploh ni. Zmeraj je pet minut. Zdaj so se vsaj v Metroju malo izboljšali, ker imajo aplikacijo in dejansko vidiš, kje taksi je, kdaj bo približno prišel. In tudi taksi potem ve, če vpišeš notri, kam greš, kam te mora peljati. In za to gre pri Uberju. Taksist že na začetku vidi, preko GPS signala, ki ga mobitel zazna, kje te pobere in kam te pelje, zato neko poznavanje ulic, krajev, mest niti ni potrebno. Če sem gospoda Zajca prav razumel, bi pa verjetno potem v drugem branju – in to smo mi pripravljeni narediti – morala iti sprememba v tej smeri, da bi pisalo: »Določbe tega zakona ne veljajo za posredovanja prevoza med fizičnimi osebami in podjetjem, ki lahko po tem zakonu opravlja dejavnosti prevoza.« To se pravi, da ne more kar neka fizična oseba opravljati tega, ampak tisti, ki imajo opravljene licence, podjetja s licencami; to pa so že primeri, kot jih poznamo sedaj, taksisti. In ravno zaradi tega smo mi zakon oblikovali tako, da bi taksisti tudi lahko vozili. S tem ko smo pa dali noter, in to smo pripravljeni dati ven, če bi bil to eden od glavnih argumentov, da bi kasneje zakon tudi šel skozi, za posredovanje prevoza med fizičnimi osebami. Glede tega v Slovenski demokratski stranki menimo, da se s tem rešuje pravno vprašanje ravno spletne strani Prevoz.org.
Besedo ima gospod Bojan Podkrajšek. Pripravita naj se gospoda Danijel Krivec in Marko Ferluga. Gospod Podkrajšek, izvolite.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, hvala za dano besedo. Kolegice in kolegi, državni sekretar, lep pozdrav tudi v mojem imenu! Mislim, da pri tem zakonu, ki smo ga predlagali v Slovenski demokratski stranki, za prihod Uberja v Slovenijo ni nikakršnih razlogov, da se obtožujemo na takšen ali drugačen način, pa nočem zdaj koga izpostavljati. Premišljena je bila razprava gospoda kolega Zajca, pa ne zato, ker se je verjetno malo približal temu zakonu oziroma govoril o nekih členih, v katere tudi dvomi; ampak dejansko se je poglobil v ta predlog zakona. Prav gotovo ta Uber ni zrastel na zelniku Slovenske demokratske stranke, kaj vse smo danes slišali v tem državnem zboru. Samo še to ni bilo slišano, da Uber zato ne more v Slovenijo, ker je Melania Trump rojena Slovenka. Jaz mislim, da ni prav, takšne razprave, kot jih poslušamo. Dejstvo je, da je cilj zgolj eden, in to je tudi potrdil predsednik Vlade Republike Slovenije pred enim letom. Na to temo je izjavil sledeče, da so tu zaposlitvene možnosti in širši gospodarski razvoj, da je to dopolnitev javnega potniškega prometa, da se iščejo razvojne rešitve na tem področju. Kar je pa spodbudilo Slovensko demokratsko stranko, je pa naslednje, ker je predsednik Vlade pred enim letom izrekel, da se v to stvar vstopa seveda premišljeno. Mi smo trdno prepričani, da se v ta zakon, ki bi že moral biti predložen v lanskem letu s strani vlade oziroma ministrstva, vstopa preveč premišljeno in se odmika v zaključek mandata. Če bi poslanke in poslanci tega državnega zbora čakali na vlado, potem tega zakona v Državnem zboru ne bi bilo. Naj povem, da sam tega še nisem uporabljal, sem se pa vedno pripravljen podučiti pa preveriti, kako stvari potekajo. Dejstvo je, da ta sistem uporabljajo v preko 500 mestih v svetu, v okoli 21, 22 državah v Evropski skupnosti. Slovenija zdaj ni pionir ali pa da bi v Slovenski demokratski stranki pripravljali in se zavzemali za nekaj, česar še v svetu ni. Dejstvo je tudi, da je naloga vseh nas, ne glede kje sedimo, na levi ali desni strani, v mislih imam tudi predstavnike Vlade, da omogočimo našim državljankam in državljanom čim lažje življenje. To ni težava toliko v večjih mestih, kjer so taksiji z več podjetji, verjetno tudi ni težava v kakšnem večjem mestu eni družini oziroma državljanom to plačevati; je pa dejstvo, da Republika Slovenija ni samo Ljubljana ali Maribor, je tudi več manjših mest, predvsem pa imam tu v mislih podeželje. Ker sem se dal poučiti, kako to poteka v sosednjih državah oziroma v evropskih mestih, svetovnih mestih, je tudi zelo pomemben podatek, da je cena teh uslug bistveno cenejša, kot jih imamo do zdaj v Sloveniji. Jaz ne bom trdil, da bo zato katero od teh podjetij propadlo. Dejstvo pa je, kar je naša naloga, da to uslugo, ki je cenejša, približamo našim državljankam in državljanom. To je naloga nas vseh. Jaz sem že večkrat v tem državnem zboru govoril, kdo najtežje oziroma najslabše živi v Republiki Sloveniji. Štiričlanska družina, v kateri sta oba, mož in žena, zaposlena, otroci pa hodijo v vrtec ali šolo; ta družina živi najtežje. Poleg tega pa mora kupiti dva avtomobila, pa največkrat to še ni najtežje; najtežje je ta dva avtomobila vzdrževati. Jaz sem prepričan kot nestrokovnjak, da s prihodom in uveljavitvijo tega zakona, ki ga predlagamo v Slovenski demokratski stranki, mogoče, pa ne mogoče, verjetno katera od teh družin ne bo več potrebovala dveh avtomobilov. Še enkrat ponavljam, ne živimo vsi v velikih mestih, ne živimo vsi v Ljubljani, Kranju, Mariboru ali Kopru; živimo tudi v manjših krajih, predvsem pa mnogo državljank in državljanov živi na podeželju. Velikokrat nam je enostavno nekaj govoriti iz teh sedežev v državnem zboru, kar je zelo težko izvedljivo v praksi, zelo težko izvedljivo v oddaljenih krajih. Zato še enkrat pozivam vse vas, spoštovani kolegice in kolegi, državni sekretar, ter tiste, ki se ukvarjate v Republiki Sloveniji s tem področjem, da ne zavračamo tega predloga, kajti o tem je že lansko leto govorila Vlada Republike Slovenije, ministrstvo. Naša iskrena namera, Slovenske demokratske stranke, predlagatelja kolega Mahniča, pa je, da pospešimo tisto, kar ni bilo storjeno v lanskem letu. Sam sem prepričan, da ni nobenih težav, če je treba pri kakšnem členu kaj dodati ali odvzeti, kajti to bo v dobrobit tega zakona, predvsem pa v dobrobit dopolnitve javnega potniškega prometa v Republiki Sloveniji; predvsem pa, da bi neke stvari, ki se tičejo medsebojnih prometnih povezav, približali državljankam in državljanom, da bi jim bilo lažje. Hvala.
Imamo še tri prijavljene razpravljavce. Dovolite mi, da preberem vse tri. Besedo ima gospod Danijel Krivec; pripravita naj se gospod Marko Ferluga in Ljubo Žnidar. Gospod Krivec, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Lep pozdrav vsem kolegicam in kolegom! Očitno imamo spet en problem s tem, da je zakon, ki je vložen, dober in prinaša neko dodano vrednost; vendar je predlagatelj očitno ponovno napačen. To se dogaja zato, ker vlada svojega dela očitno ne zna dobro opraviti, navkljub obljubam ministrov, predvsem ministra Koprivnikarja in predsednika Vlade, da bo zakon še pred koncem tega leta v proceduri. To se ni zgodilo, zato smo mi tudi vložili predlog zakona, ki rešuje to problematiko. Dejstvo je, da se na tem področju marsikaj dogaja, in verjetno se vsi zavedamo, da se podobna dejavnost že odvija, vendar se v veliki meri odvija kot delo na črno. Verjetno vsi poznate določene spletne strani, kjer se že zdaj lahko naroči na posamezne prevoze, da ne govorimo o izmenjavi med študentarijo, pa ne samo med študenti, ampak med vsemi uporabniki, ki so sposobni na spletnih straneh odgovarjati na nek poziv za prevoz v določene smeri. Pa ni nobene zakonske ureditve, noben tega ne nadzira, se pa v veliki meri dogaja in s tem omogoča nek normalen prevoz ljudem, ki nimajo možnosti niti javnega prevoza, niti niso sposobni, da bi si kupili svoje prevozno sredstvo. Ta predlog to tematiko na nek način ureja tudi v zakonskem smislu. Moram reči, da je nekaj govornikov korektno povzelo stvari. Zavedamo se, da je treba mogoče posamezne člene zakona še dodelati, vendar si ne zapiramo oči pred dejstvom, da je ta problematika že v tem trenutku še kako aktualna. Vsi ti pomisleki o tem, kako se lahko neka stvar izigrava ali pa kršijo neka načela, se enako dogaja tudi v primeru taksistov, kjer imamo vse predpisano, pa se ravno tako stvari ne odvijajo, kot bi si želeli. Podobno zgodbo imamo na področju Airbnb, kjer pa je, moram reči, v koaliciji, vsaj s strani nekaterih poslancev, veliko pozivov in pritiskov na vlado, da zadevo uredi. Gre za podobno stvar, za podoben pristop, kjer se omogoči možnost nekega poslovnega odnosa in možnosti preživetja tudi drugim v tem prostoru. To področje oddajanja sob ureja 19 zakonov. 19 zakonov to ureja, pa se vseeno zadeve odvijajo, verjetno, v veliki meri na črno; ampak dejstvo je, da se to dogaja. Nesmiselno bi bilo, da si zapiramo oči, da tega ni. Enako kot na področju prevozov, kjer bi to storitev izvajal Uber ali kot je kolega Trček razpletal, da bi to nekdo vzpostavil znotraj Slovenije na osnovi naše pameti in znanja; mi s tem nimamo problema, vendar je treba postaviti neko zakonsko osnovo, kar mi s tem predlogom zakona tudi počnemo. Dejstvo je, da so te platforme v Evropi pa tudi širše učinkovite, da omogočajo uporabniku bistveno boljši dostop do neke storitve, in glede na to, da se ta koalicija vseeno hvali s tem, da je treba prisluhniti nekim novim pobudam, da je treba olajšati stroške uporabnikom in tako naprej, je na nek način kar malo presenetljivo, da v primeru, ko pride tak zakon, ki zadevo rešuje, naletimo na tako velik odpor. Tudi kolega Trček, ki ga spoštujem, vedno govori o tem, da je treba vpeljati neke nove pristope v smislu omogočanja nekega javnega prevoza, ki ga v Sloveniji praktično ni več, to je njegova teorija, in me zato čudi, da ko pride do neke izboljšave na tem področju, pa to a priori zavrača in ne vidi neke prednosti v tem. Kolegi, ki so to v praksi izkusili, verjetno marsikdo med vami tudi, bi znali potrditi, da je stvar sigurno dobra in da s primerno zakonsko ureditvijo omogoči tudi primeren nadzor, kar so tudi kolegi iz SMC lepo razložili. Tako tega strahu pred tem, da se neke nove tehnologije, novi pristopi vpeljujejo tudi v naši državi, res ne razumem. Minister Koprivnikar je, mislim da, rekel nekaj podobnega, da so rešitve dejansko že izdelane, so na mizi dobesedno, in ne moremo si nič, da bi jih zaobšli. Se pravi, njegova teorija je, da če so neke dobre stvari v praksi tudi v drugih državah, jih bo slej kot prej treba vpeljati tudi na našem območju. Uber ima neko prednost tudi v tem, da enostavno za Uber ne obstajajo meje, tako kot obstaja mogoče za neke taksi službe, ki so vezane na neko mikrolokacijo, in tudi s tega vidika je ta vrednost velika dopolnitev. Predvsem pa zato, ker ta koalicija veliko govori o tem, da je turizem prednost in prihodnost te države, na drugi strani pa take platforme zavračajo, kajti taka platforma lahko omogoči bistveno lažje sprehajanje po naši državi, predvsem pa tudi dostop do naše države predvsem z nekaterih letališč ob naši meji, ki praktično nimajo nekega javnega prevoza v našo državo. Tako je res nerazumljivo razlaganje nekaterih omejitev oziroma nasprotovanj temu zakonu, ki bi se ga dalo in se ga bo dalo v nadaljevanju tudi dopolniti z vsemi pomisleki, ki jih imate, vendar vsi, ki smo že dolgo časa v tem parlamentu, vemo, da noben zakon ne reši vseh anomalij, zato tudi taksisti niso »zgled lepega vedenja« in enako bo veljalo tudi v primeru nekih ponudnikov podobnih platform, kot jih omogoča ta zakon. Vedno je stvar nadzora, ki mora kasneje stvari nadzirati in izločiti tiste, ki izkoriščajo sistem. Tako upam, da bo v nadaljevanju vseeno prevladala neka zdrava pamet in da spustimo ta zakon v drugo branje, kje ga lahko na strokovni ravni še bistveno dodelamo. Je pa tako, kot je rekel vaš minister, neumno gledati stran, ko so neke stvari v bistvu že dejstvo in se v državi izvajajo, v tem trenutku na črno, in z nekim zakonskim predlogom stvar samo izboljšamo in uredimo, v nobenem primeru pa stvari ne poslabšujemo. Tako upam, da bo prevladala zdrava pamet pri vseh, tudi pri koaliciji.
Besedo ima gospod Marko Ferluga, pripravi naj se gospod Ljubo Žnidar. Gospod Ferluga, izvolite.
Hvala za besedo. Pozdrav državnemu sekretarju in kolegu in vsem ostalim seveda! Pri tej temi nimamo nekih enoznačnih zadev in ni vse črno in ni vse belo. Zelo dobro je povzel zadeve, ki so meni blizu, Simon, zakaj je dober ta Uber. Druga zadeva je pa ta, kjer se ta tako imenovana delilna ekonomija, kar je načel pa tudi Franci že prej, zelo različno gleda in dojema. Tukaj je zelo tanka črta tistega dojemanja delilne ekonomije kot res nekega dodatnega socialnega pripomočka za vse, s katerim si lahko nekaj pomagaš, in delilne ekonomije, ki jo pa večja podjetja ali drugi nekako izrabljajo za tako imenovano kapitalistično bogatenje. Tukaj vedno pride navzkriž s tem gledanjem. Ko bomo enkrat to definirali – in to se dogaja tako pri teh prevozih, kot tudi že v prej omenjenem Airbnb, ker dejansko, ko ljudje začnejo s tem služiti in tukaj določiti neko pametno mejo, kaj to pomeni služiti ali pa samo delati kot nek dodatek, je zelo pomembno, da si bomo potem razjasnili, kako in kaj potem opredeliti z zakoni. Še prej bi si moral sicer posuti s pepelom in s tem, kaj je bilo že prej povedano, da je gospod Koprivnikar podpisal tole pismo o nameri z Uberjem. Zakaj? Kaj je botrovalo temu, da ni šla ta zadeva naprej, zakaj Ministrstvo za javno upravo ni to predalo Ministrstvu za infrastrukturo? To verjetno bodo med sabo v Vladi razčistili. Če se vrnem še en korak nazaj – in tukaj je imel gospod Trček eno zelo zanimivo razpravo nekaj časa nazaj o tem, kakšna je naša trajnostna vizija prometa. Sicer jo imamo, to strategijo in to strategijo mobilnosti, vse skupaj, ampak javni integrirani potniški promet, intermodalnost in tako dalje in tako dalje se nekako zelo lahko vkomponira tudi v ta Uber, če smo razgledani in če te zadeve postavimo v neke pametne konotacije. In to, kar je že gospod Krivec povedal, z neko pravo kontrolo, nadzorom je to mogoče doseči. Da bodo ti zakoni popolni – ne bodo nikoli; da ti sami zakoni posegajo v množico zakonov, je res, tukaj smo v Sloveniji verjetno, pa verjetno še kdo drugi tudi v svetu mojstri, ko imamo eno tematiko, ki se veže na 10 tem, zakonov – to je tudi problem Airbnb, s katerim sem se tudi jaz malo ukvarjal. Vam povem, da v življenju so stvari zelo enostavne, ko pa začnemo tole pravno-formalno akrobatiko izvajati tule pri nas s to zakonodajo, se pa tako vse zakomplicira, da dejansko moraš imeti predpisano, da potegneš vodo potem, ko greš iz WC. V take skrajnosti mi stopamo. Tudi prej je bilo govora, kar je povedal gospod Horvat, da imamo že v Sloveniji, na kar bi bili lahko ponosni in na podlagi česar bi lahko razvijali, imamo že te platforme, bom rekel, prometne in to. Prevoz org., Zavod Sopotniki je ena od takih zelo, bom rekel, socialno čutečih zadev, GoOpti je ena izmed takih zelo izpopolnjenih in marketinško usmerjenih. Tako da te zadeve so tukaj že pri nas. Kako so, če je to vse urejeno, če je to vse pod kontrolo, tukaj se lahko vpraša. Mislim, da velika večina, ki uporabljamo, imamo prevoze in Uberje, do nedavnega sem imel tudi taksi yandex.ru gor, tako da tisti, ki to uporablja, dojame ta koncept. Kako je pa to zakonsko, je pa veliko vprašanje in s tem bi se moralo mogoče predati žogico ministrstvu in bi ministrstvo moralo nekako bolj zagrabiti to. Če želimo biti – in jaz sem zagovornik tega – takšna majhna fleksibilna, turistično naravnana država, potem je to ena od zadev, s katero bi se morali ukvarjati. Če že govorimo o teh prometnih konicah, vsem tem, kar botruje vse na cestah, velik tranzitni promet, ogromne zgostitve prometa, je to eden od elementov, s katerimi lahko dejansko res naredimo korake naprej. Če seveda to želimo in če smo mi v glavah nekako razčistili. Tukaj je vedno to, kar vidim in na ministrstvih in nekako splošno javno mnenje zaznati, kot češ, še vedno je v glavah sprememba zamišljena – Bog obvaruj, da bi kdo dodatno začel služiti. Ampak zakaj, zakaj? Če je to regulirano, če je to pod nekim nadzorom, in danes v tem času digitalizacije, ko vemo, da so skoraj vedno nekje te wi-fi spoti, točke, kjerkoli bi lahko, in da se ti računi izdajajo dejansko preko računalnika, da plačuješ s kreditnimi karticami ali kakršnimikoli drugimi karticami; se pravi, več ali manj je vse zavedeno. Če se to lepo zakonsko uredi in seveda tudi odvajanje davka in seveda tudi prijava vseh teh zadev, kar je treba glede vozila, glede samega statusa osebe, ki je – tukaj ne vidim problema. Vidim pa problem pri tej okostenelosti naše birokracije in razmišljala tudi v ministrstvih, da se prepočasi odzivajo na te hitre spremembe in impulze, ki jih dajejo nove tendence v svetu. Če se bomo na vse pretege tega branili, potem najboljše, da se spravimo v jamo in ostanemo v jami in prosimo za luč ali pa, ko bo strela udarila, da se potem odpre. Jaz tega več ne razumem. Stvari, kot so Airbnb in Uber, so napredne, seveda s tem, da jih reguliramo, da jih kontroliramo, da jih zakonsko opredelimo, tako kot je treba. In ko so pravila igre znana, potem je jasno, kaj kdo mora narediti, da lahko se s tem ukvarja, in kaj se bo zgodilo, če temu ne bo tako; bo kaznovan, bo odvzeta licenca in tako dalje. Slovenija je na neki, bom rekel, prelomni točki, ker resnično vsi opozarjajo, da so prometi, sploh v Ljubljani, ki je glavno mesto in je itak skoncentrirano, tri četrt delavnega prebivalstva je skoraj že v Ljubljani, ker je pač tako, na žalost, čeprav veliko nas se bori tudi za to, da bi se to malo decentraliziralo, pa da bi lahko tudi v drugih regijah nekdo dobil službo, ki bi bila kot ministrstva in tako dalje in tako dalje, ampak ne bom o tem razpredal zdaj. Nisem pa za neke zelo rokohitrske poteze, nepremišljene. Ja, vedno bomo imeli neke ljudi, ki se s tem ne bojo strinjali. Ja, vem, da taksistom ne bo to všeč, ampak taksisti imajo med sabo tako ali tako že vojne. Saj, če je bil kdo na Brniku, točno ve, da vidiš tam ponudbo od 20 evrov do 50 evrov, pa da ne govorimo še o onih, ki ti itak [[…]]Dobesedno, da se pride do Ljubljane tudi za 100 evrov in še več. Tudi med taksisti ni vse čisto in zdravo in, tako kot je rekel tudi Danijel, se z vsemi predpisi in vsem tem se dogajajo te anomalije. Če želimo biti napredna država – in tega si zelo želim –, če želimo biti podobni Estoniji, mislim, da razmišljanje Simona in Franca v tej smeri mobilnosti, nekega trenda, ki je v svetu, da je pametno pristopiti k tem pobudam. Meni je žal, da to ministrstvo [[…]]Čeprav mislim, da je to bilo s strani ministra tudi že večkrat povedano, da naj bi bilo do konca leta, sicer zdaj smo konec leta praktično, da naj bi bilo to pripravljeno s strani ministrstva, ampak pač kolegi so naredili svoje. Pobuda je, po mojem, pozitivna in kar se mene tiče, sem tudi podpornik takih zadev, ker moramo iti naprej, seveda z jasno opredeljenimi stvarmi, kot so kontrola, nadzor in zakonske opredelitve, ki morajo biti takšne, da so enostavne. Ker že samo pri Airbnb, ko so nam našteli, koliko je problemov z vseh strani in vseh zakonodaj, je človeku bolj enostavno, da dejansko oddaja na črno in to se zdaj dogaja na veliko. Tukaj pa me čudi odnos države in tudi samega ministrstva, pristojnega ministrstva, pa Ministrstva za finance, da pusti, da te stvari grejo v prazno, v nebo, namesto da bi pobrali tisto, kar nam gre, pa magari z nekimi pavšali, da bi vsaj država nek del dobila tega dodatka, raje pustimo tako, da je vse v zraku in s tem se ne strinjam. Tako da ti predlogi so zanimivi. Želel bi si tvornega sodelovanja z ministrstvom, da se ta zadeva dodela v neki smeri, da postane, če je treba, še bolj operativna in da se gre naprej. Vem pa, da bojo upori tako z ene kot z druge strani. Ampak mislim, da je to za pozdraviti. Hvala.
Besedo ima predstavnik predlagatelja, gospod Žan Mahnič. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Še eno racionalno in pozitivno mnenje kolega Ferluge. Pač je uporabljal te aplikacije, platforme in ve, kako zadeva deluje in da so pozitivne izkušnje. Samo dve stvari; kratke in pa nepremišljene poteze je omenil. Ravno zato smo dali v spremembo samo en člen in na ta način, da smo ga dali v prvo obravnavo, da se lahko potem še v drugi obravnavi zadeva popravi. Kar pa se tiče samega vprašanja delitvene ekonomije [[…]]Mislim, kljub temu da se stvar sliši zakomplicirano, pa vendarle, če govorimo konkretno o tem primeru, mora biti zadeva jasna. Zadeva mora biti jasna v tej smeri, da so naslednji pogoji: da imaš ti zasebno lastnino, kar je seveda predpogoj in jo moraš imeti, da zadevo lahko sploh opravljaš, da moraš imeti podjetje, da mora biti vse v skladu z zakonodajo, da morajo biti plačani vsi davki in prispevki in da moramo tudi v zakonu že vnaprej nekako predvideti možne negativne posledice in jih tudi zakonsko seveda na nek način regulirati, kar dajemo s tem, da tega ne smejo početi mladi vozniki, da morajo biti zavarovani za sopotnike. Tukaj pa dejansko je vprašanje glede kazenskih točk. Vemo, nekdo prevozi rdečo luč, takoj dobi kazenske točke, kar je seveda prav, ker krši cestnoprometne predpise, pa vendarle, nekdo, ki ima dve, tri kazenske točke – o tem bi se lahko potem v drugem branju še pogovarjali, ali je res smiselno iti v tako zaostritev, kot smo jo, recimo, zdaj v začetku, v prvem branju predlagali, da takšni ne bi smeli opravljati prevozov. Ker vemo, malo si nepazljiv, hitro dobiš kazenske točke. Upam, da bom slišal tudi mnenje Vlade, 15 minut, kolikor so prijavili. Pa vendarle ne morem razumeti, če pustimo Vlado, če je na en način posluh pri Novi Sloveniji, SDS, očitno tudi, kolikor sem slišal poslance, ki so razpravljali, iz SMC, tudi v SMC, ne razumem pa tistega dela tam, recimo temu neke mehke, pa do trde levice, Desusa, SD in pa stranke Levica. Ampak to je pač njihov cilj. Bog ne daj, da bi kdo kaj zaslužil in če že sledimo tej mantri, lahko očitno samo še čakamo – ne vem, kako da se ni še noben spomnil –, kdaj se boste spravili na kriptovalute. Tega tudi v tem državnem zboru še nismo odprli. Samo dva primera, če navedem [[…]]Vsi govorite o bitcoinu. Dal bom za primer dve drugi kriptovaluti, ena je Ripple, druga je Iconomi. Ripple je v dobrem letu zrastel krat 70, Iconomi, gre pa za slovensko podjetje, pa v enem letu praktično krat 20. Predstavljajte si, da je nekdo v lanskem letu vložil v kriptovalute 10 tisoč evrov in ima zdaj v dobrem letu 700 tisoč evrov. Poglejte, kakšne turbokapitaliste ustvarjamo. Ampak, to je tržna ekonomija, pustimo ljudem možnost za zaslužek. Vsak je dovolj odgovoren, da zna ravnati s svojim denarjem, kakor tudi s svojo zasebno lastnino. Če jo pač zna tržiti, pustimo to iznajdljivost ljudem.
Gospod Ljubo Žnidar, kot zadnji, imate besedo. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Kolegice in kolegi! Poglejte, v samih obrazložitvah zakona smo prav namenoma prikazali primere iz tujine, prikazali primere slabe prakse, s kakšnimi težavami se soočajo v državah, kjer so uvedli Uber. Pa je bilo danes iz razprave slišati, da Slovenska demokratska stranka uvaja multinacionalko v Slovenijo in tako naprej in tako naprej. Skratka, temu ni tako. Dejansko se tudi vlade, kjer imajo takšne in drugačne težave pri sistemu prevozov v drugih državah, zavedajo in so jasno povedale, da se dejansko sistemu Uber ne morejo izogniti, ne morejo ga preprečiti, ne morejo ga izločiti; lahko ga omejijo, ne morejo ga pa povsem onemogočiti ali dati na stran. Tega se je treba tudi v Sloveniji zavedati. In to je tisto naše razmišljanje, da se je treba s problemom ali z neko noviteto ubadati, ne pa zadeve pomesti pod preprogo, tako kot je bilo danes rečeno s strani ministrstva, da tega v Sloveniji ne bo, s tem se mi ne bomo ukvarjali, tega nismo sposobni narediti in tako naprej. To ni pravi način. Možnosti v Sloveniji sta, tako rekoč, dve: ali da se povabi v ta aplikacijski posel na področju prevozov nekoga, ki tako dejavnost že opravlja, ali pa, da ta posel dodelamo sami. Tudi predlog gre v to smer, da se tega posla lotimo in ga dodelamo sami. Imamo dobre in slabe izkušnje, v Sloveniji pa se dejansko temu aplikacijskemu poslu na področju prevozov ne bomo mogli izogniti. Skratka, treba je to vzeti na znanje in se je treba tega dela, da se ta novodobni, sodobni posel, ki je dober za vsakega uporabnika – tega se je treba zavedati –, da se ga lotimo in ga dodelamo do take mere, da ga obvladujemo. Glejte, danes je bilo že večkrat rečeno, ja, saj v Sloveniji je, tako rekoč, Uber že pod drugimi imeni in funkcionira. Poznamo prevozi.si, prevozi.org, pa ne vem kaj še vse, GoOpti in tako naprej. Ali te stvari obvladujemo, jih nadzorujemo, ali so v skladu z vso zakonodajo? Kaj boste tu odgovorili? Vprašanje, kajne? Ne vemo. Ne vemo zato, ker se te stvari še nismo lotili. Ampak menim, da je to naloga Ministrstva za infrastrukturo, da se tudi tega področja loti, ne pa ga kar pod preprogo pomesti in reči, ja, to za nas ni, je prevelika konkurenca v Sloveniji, konkurenca taksistov in tako naprej. Glejte, to je govorjenje na pamet tistega, ki se tega dela ne loti in ni pripravljen iti v korak s sodobno tehnologijo. Treba je razumeti tudi, kaj je sodelovalno gospodarstvo. Pojem lastnine se čedalje bolj razume drugače. Bom povedal primer. V severnoevropskih državah, kjer celo leto hranijo dopust, da gredo za daljše časovno obdobje na dopust, za tisti čas, ko gredo na dopust, za tri teden ali mesec, za tisti čas hišo oddajo, svojo lastnino oddajo – to je sodelovalno gospodarstvo na področju turizma. Tu ima korist lastnik in država; lastnik, ker je s tem nekaj tudi zaslužil, in država, ker je na področju turizma zabeležila več nočitev in več obiska. To je sodelovalno gospodarstvo. Poglejte, če se vrnem na prevoze, vsi imamo v lasti avtomobile. Ti avtomobili so izkoriščeni od 10 do 30 %, v povprečju od 10 do 30 %. Ostali del so ti avtomobili, ki so zelo velike vrednosti, neizkoriščeni. In če k temu strošku, se pravi, osnovnega sredstva avtomobila, dodamo še vse vzdrževanje za čas življenjske dobe, damo za prevoze veliko več, kot je vredna enodružinska hiša ali stanovanje. Izračunajte si to! In tu je seveda racionalno, smiselno računati v to smer, da je treba prevoze poceniti. To je naše razmišljanje in to je naša sugestija s tem predlogom tega zakona, da se dejansko uvede sodelovalno gospodarstvo na področju prevozov za dobrobit vsakega državljana oziroma za vsakega, ki koristi prevoze. To se pravi, ta celoten segment prevozov poceniti. Dejstvo je, da dejansko nove tehnologije in novi prijemi so cenejši, so bolj konkurenčni. Jaz ne vidim nobene težave, da bi tudi taksiste ne mogli vključiti v ta sklop tega sodelovalnega gospodarstva na področju prevozov, ne pa, da jih postavimo kot čisto konkurenco. To so primeri slabe prakse, ki so se pokazali v tujini, da ta zadeva tako ne gre, ampak dejansko za vse pod enakimi pogoji. Ampak ta posel je pa treba z zakonsko osnovo dodelati. Izogniti temu se pa ne bomo mogli. Jutri bo ta sistem sodobnih prevozov deloval tudi v Sloveniji, pa če bomo sprejeli zakonsko osnovo ali pa je ne bomo, bo deloval pa napol na črno. Saj tudi tisto, kar imamo zakonsko podlago, tudi tam vemo, kako je z nadzorom in tako naprej in kŕko je dejansko upoštevanje obstoječe veljavne zakonodaje. Ne moremo se ravno pohvaliti, da smo tu ravno dobri, pa da stvari zelo dobro obvladujemo. Tudi z novimi tehnologijami bo mogoče sistem obvladovanja še toliko lažji. Po mojem bo lažji sistem obvladovanja. Ne govorim toliko o fizični kontroli, dejansko ustavljanju na cestah in tako naprej. Govorim o kontrolah preko aplikacij in preko sodobnih digitalnih sistemov. To se vse da urediti. Ravno tako pri plačevanju davkov. Tudi tam, če imamo podlago, dobro osnovo, dobro sodobno aplikacijo, tudi tam izogibanja davkom ne bo oziroma je manjša verjetnost, če stvar obvladujemo. Najslabše je, če se tega ne lotimo in je na tem področju anarhija. To je najslabše. Poglejte, vsako novost, tudi če nam ni všeč, se je moramo lotiti, jo moramo dodelati oziroma jo moramo obvladovati, od začetka spremljati, potem pa se stvari lotiti: ali jo dodelati, ali jo zatrti v polni meri, ali pa jo dejansko dodelati, da ta posel gre. Seveda, če je to pozitivno, če to prinese racionalnejše, cenejše potovanje za vse, tudi za tiste, ki zelo težko pridejo do zdravnika in tako naprej, za starejšo populacijo, za mlajšo populacijo – ob vikendih je veliko tranzita med glavnim mestom in med ostalimi predeli Republike Slovenije – je to dobrodošlo. Če zaključim, te stvari se splača lotiti, ker bo prineslo nekaj pozitivnega tako za mlade, tako za srednjo generacijo kot tudi za starejše. Torej, ni ta stvar za pod preprogo, ampak se jo je treba lotiti. Seveda v Slovenski demokratski stranki predlagamo, da je to začetek. Lahko se še stvar tudi izboljša, doda, to je začetek, to je spodbuda, to je osnova. Na tem je treba graditi in omogočiti, da dejansko tudi naši državljani v Republiki Sloveniji pridejo do cenejših prevozov.
Hvala vsem razpravljavcem. Prehajamo na sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnik Vlade in predstavnik predlagatelja. Je želel še kdo? Ali sem [[…]]? Okej, se pravi, da kot prvi dobite besedo vi. Mag. Klemen Potisek, državni sekretar na Ministrstvu za infrastrukturo, izvolite.
Hvala, predsedujoči. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Najprej bi poudaril, da Vlada lahko komentira tisto, kar prejme na mizo. Stališče, ki sem ga v začetku povedal, je rezultat pregleda predloga zakona, ki smo ga prejeli, ga je Vlada prejela. Poudaril bi, da predlog predlagatelja [[…]]Se pravi, ta sprememba Zakona o prevozih v cestnem prometu, platform, ki ponujajo prevoze, v bistvu tisto, kar predlagajo, predlagajo to, da za te platforme Zakon o prevozih cestnem prometu ne velja. To je osnovni predlog zakona. In ne urejajo vprašanj, ki jih je sicer kasneje predlagatelj navajal. Gre izključno samo za predlog, da zakon za informacijske platforme ne velja. Tudi ta predlog nič ne govori o tem, kako se bojo podatki izmenjevali s Finančno upravo, kako bo potekal nadzor te novitete. Tukaj bi poudaril naprej to, da so, da se je ministrstvo zelo intenzivno lotilo priprave pravnih podlag in možne rešitve v lanski jeseni. Precej smo delali na tem in moram reči, da so se te zadeve pravzaprav zaustavile, sam proces, ki pripelje potem zakon v to dvorano, zaradi tega, ker je bilo proti Ubru sproženih več postopkov. In Uber je bil pravzaprav inovator na tem področju. Dva postopka tečeta pred evropskim sodiščem, in sicer gre predvsem za vprašanje, ali gre pri tej storitvi za storitev informacijske družbe ali za storitev v prometu. Gre za primer C-320/16. Pa potem imamo še en primer C-371/17. Pri prvem primeru se je generalni pravobranilec že opredelil, da gre za storitev prevoza, se pravi, govorimo o prevozu, ne preprosto zgolj o neki informacijski platformi. To pomeni, da mora posrednik prevzeti – posrednik, kot je na primer lahko Uber – vlogo prevoznika. To ga pa postavlja – in to govorimo na evropskem nivoju – v drugačen položaj, kot je to do sedaj. Kar pa je pomembno tudi zato, ker potem je njegova dolžnost, njegova odgovornost, njegova obveznost, da postopa enako, kot postopajo ostali udeleženci v prometu. Kar pomeni, da imajo vsi konkurenti na trgu enake pogoje in se konkurenca tudi ne more izkriviti, ker za vse veljajo enaka pravila. Odločitev Sodišča Evropske unije pričakujemo do konca tega leta. Vi veste, da je sprejetje, priprava vsakega zakona zahtevna. Zelo nerodno je, če sprejmete zakon, v vmesnem času se vam pojavijo novi, izjemno pomembni elementi, kakršna sodbe evropskega sodišča zagotovo je. Vi v vmesnem času mogoče celo že dopustite nekaj in potem morate to prepovedati in potem, bom rekel, država ali pa Vlada izpade pravzaprav neresno. Z drugimi besedami, sodbo pričakujemo do konca leta in ta bo v bistvu potem izhodišče za vse države v Evropski uniji, kako se do teh zadev opredeliti, kako jih reševati. Slovenija niti slučajno ni osamljen otok v tem pogledu, tudi vse ostale države se s tem intenzivno ukvarjajo, tako kot se tudi mi. Poudaril bi, saj je bilo že omenjeno, da obstaja primer dobre prakse, ki je iz Estonije. Res je in to je tudi edini primer, kjer so se informacijske platforme za potrebe prevozov, organizacijo prevozov, kot je na primer Uber, uredile na državni ravni. Nobene druge države ni, kjer bi to država sicer tako urejala. Te zadeve se uporabljajo dejansko in urejajo drugje zgolj na ravni mest in tam tudi funkcionirajo. Saj pravim, kot rečeno, pa mi primer Estonije pozdravljamo tudi zaradi tega, ker je Estonija [[…]]Glejte, Estonci so se morali izjemno potruditi in so tudi ta dogovarjanja med ponudniki platform in, recimo, predstavniki taksistov, potekala zelo dolgo in prišli so pravzaprav do rezultata miroljubne koeksistence, kjer so se uspeli dogovoriti, da enaki pogoji obveljajo za vse. To je bistveno. Zato zadeva v Estoniji deluje. Še tole bi poudaril. Ministrstvo, pristojno za promet, je z vidika [[…]]Glejte, prvo, kar mi podpiramo, spodbujamo, je javni potniški promet, niti ne zasebnega prometa in zato smo tudi pristopili k projektu integriranega javnega potniškega prometa, ki je začel delovati lanskega septembra, nadgradnja je bila v januarju letošnjega leta in zadeva funkcionira. Integrirani javni potniški promet ni čisto nič drugega kot informacijska platforma. Se pravi, da se ministrstvo zaveda, da informacijske platforme obstajajo in jih tudi uvaja. Moram reči, da, kar se tiče souporabe in solastništva, omenjen je bil car sharing. Absolutno, poglejte, ampak to je tudi na nas, da se bomo odvadili te miselnosti, da moramo biti lastniki avtomobilov in da se moramo povsod peljati z avtomobilom. Ni res! Javni potniški promet je krasna rešitev, souporaba avtomobilov je krasna rešitev in je tudi možna. Kot primer dobre prakse, in to domače, sem hotel navesti primer, ki mi ga je vzel poslanec gospod Horvat, pa nisem vedel, da ta primer bolje poznate od mene, tako da ga ne bom še naprej. Naslednji primer bi bil Avant2Go. Avant2Go je ministrstvo podprlo, ker gre prav tako za informacijsko platformo, za celovito rešitev in odgovornosti pri Avant2Go so jasne. Gre za souporabo vozil. Kar se tiče podatkovnih verig [[…]]Do sedaj smo zasledili trend razvoja predvsem na področju energetik in manj na področju prometa, pa verjamem, da bo tehnologija podatkovnih blokov tudi v ta del prišla. Seveda, ta novost ponovno odpira mnogo vprašanj z vidika kibernetske varnosti, zasebnosti podatkov, lastništva podatkov. Hočem reči, nekaj prilagoditev, regulative bo potrebne, in to ne samo v Sloveniji, kot ponovno poudarjam, ampak tudi drugje v Evropi, ker se pri tehnologiji podatkovnih blokov, pri blockchainu pravzaprav še vse države zelo v dvomih, kako bojo to urejali. Tudi, kakšno vlogo, kakšno mesto bodo verige podatkovnih blokov vzele, kam se bodo postavili, med katere deležnike na trgu. Mogoče samo še za konec. Ja, bilo je obljubljeno, da bomo mi zadevo že uredili. Resnici na ljubo, mi imamo pripravljenih 30 členov in čakamo samo še na sodbo evropskega sodišča, to bi se radi še z njo seznanili, zato da lahko damo zakon v javno obravnavo, ki je predvidena za januar. Tam bomo urejali del področja javnega potniškega prometa, vprašanje, povezano s taksisti, in pa vprašanje najema vozila z voznikom. To je ta del, ki bi bil tudi glede na današnjo debato pravzaprav najbolj zanimiv. Seveda mi tudi, to bi radi poudaril, mi tega zakona do vrat parlamenta ne moremo pripeljati, ne moremo ga dati v proceduro, dokler je tale predlog aktualen. Tako upam, da sem vse pojasnil. Skratka, zadeve so v pripravi, sicer pa tega predloga, ki smo ga dobili, in takšnega, kot je, Vlada seveda ne more podpreti. Hvala.
Besedo ima predstavnik predlagatelja gospod Žan Mahnič. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Ja, pač slišal sem tisto, kar sem tudi pričakoval, da bom slišal s strani Vlade. Vendarle me nekako navdaja – Uroš, zdravo – upanje, da je glede na slišano podpora ideji delitvene ekonomije na področju prevozov oziroma konkretno za platformo Uber na strani Nove Slovenije, SDS, dela SMC. Verjamem, da če bi nekako izpilili skupaj samo dikcijo členov oziroma samo dikcijo tega zakona, če ne bo šlo skozi v tem poskusu, pa da gre v drugem, definitivno pa vsaj nekako ta del sredine in desne sredine tukaj, da odpremo vrata platformam, o katerih smo se danes pogovarjali, in da še v tem mandatu damo to pod streho. Gospod državni sekretar je dejal, da zakon za platforme ne velja, da je to stvar, ki jo spreminjamo. Poglejte, mi dajemo izjemo za licenco. Seveda platforma ne potrebuje licence, če pa platforma ni tista, ki opravlja prevoz, platforma oziroma organizator prevoza je tisti, ki ti samo, kot je gospod Zajc dejal, poišče stranko in zadevo organizira, ne opravlja pa sama platforma prevoza. Zaradi tega predlog, s katerim prihajamo, v drugem branju, da velja možnost opravljanja prevozov samo za podjetja z licencami. Skratka, da te platforme lahko pridejo, tisti, ki pa že sedaj lahko vozijo za taksi službe, ali pa kdo, ki si bo šel priskrbeti in opraviti licenco po Zakonu o prevozih v cestnem prometu, pa bo po novem tudi lahko zadevo opravljal. Kako se bodo podatki izmenjavali? Poglejte, ne moremo mi čisto vsake stvari, ki je praktično jasna, napisati v zakon. Logično, da s sporazumom med Ministrstvom za finance in pa podjetjem Uber, da bo prišlo do povezave s strežniki in da bo prišlo do jasnega nadzora nad tem, kaj se dela, koliko se dela in koliko stane. Poleg tega je jasno, da Uber bo izdajal – ali kakšna druga platforma – elektronski račun. Kakšen dodaten pregled nad tem še potrebujete? »Lansko jesen aktivno pristopili.« Ne vem potem, kako aktivno ste delali na zakonih, ki pa ste jih v tem mandatu sproducirali. Očitno je več stopenj te aktivnosti, ampak sami ste dejali, »najem vozila z voznikom«. Kakšna dikcija je to potrebna v zakonu, da je potrebno več kot eno leto? Če je volja in če je interes in če je res interes, potem če zakon v prvem branju v tem poskusu ne bo šel skozi. Usedimo se skupaj s poslanci SMC, NSi in pa SDS, pripravimo ta predlog, če imate vi očitno take težave s pripravo tega predloga, da potrebujete več kot leto dni. Bomo pa pač imeli poslanski zakon, ki ga bomo pripravili poslanci dela vladajoče koalicije in dela opozicije in ga bomo z odobravanjem ali ne Vlade, ki bi ta zakon že zdavnaj morala pripraviti, spravili skozi parlamentarni postopek. Nobenih racionalnih argumentov, z izjemo ideoloških, nisem slišal proti Ubru in ostalim platformam. Racionalni pomisleki, tehtni argumenti so bili edino v SMC, pa še ti so se nanašali na samo dikcijo zakona. Ravno zaradi tega smo šli v Slovenski demokratski stranki z vložitvijo tega zakona v prvo obravnavo, da lahko potem stvari, ki vas motijo, o katerih imate pomisleke, popravimo v drugem branju z amandmaji – lahko mi, lahko tudi skupaj – in da že končno stopimo v korak z razvojem in da odpremo vrata ter našim državljanom omogočimo dodaten zaslužek.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika še kdo razpravljati. Ugotavljam, da ja, zato vas prosim za prijavo. Prvi ima besedo gospod Jernej Vrtovec. Vsak ima tri minute. Izvolite.
Najlepša hvala, spoštovani predsedujoči! Sistem Uber je nekaj najbolj, kar je naravnega in hkrati normalnega zaradi tega, ker tako pač je. Gremo pač v novo dobo, smo v novem času. Gospod državni sekretar, če vas človek posluša, dobi odgovore, zakaj imamo mi, na primer železniško infrastrukturo dejansko muzej na prostem, ampak borite se dejansko proti nečemu, proti čemer dolgoročno ne bo mogoče, ne bo mogoče. Na takšen način predstavljate dobesedno analogno uro v nekem digitalnem svetu. Lepo vas prosim, vsi nas bodo tukaj nekoč vprašali, zakaj gremo v Združene države Amerike in uporabljamo Uber, zakaj grem v Rusijo ali pa Belorusijo in lahko uporabljam Uber, zakaj grem v Bangladeš in lahko uporabljam Uber, v Sloveniji pa ga ne morem? Dolgoročno vam povem, se borimo proti nečem, česar ne bo. Smo tudi sami, zlasti tukaj gledam v SD čez dvorano, malce hinavci. Z mnogimi izmed vas smo že kdaj bili v Bruslju in smo šli skupaj z Uberjem, skupaj smo ga najeli pa tudi kje drugje smo ga uporabljali. Hodimo po svetu, smo naročniki te aplikacije, sharamo in plačujemo in pravimo, kako je to fino in koliko je to dobro, a sami nismo toliko pošteni do ljudi, ki živijo v tej državi, do študentov, do mlajše generacije, da bi lahko imeli možnost uporabe aplikacije Uber. Izkrivljanje konkurence. Lepo vas prosim! Z Uberjem dobimo, ravno zaradi tega, ker se okrepi na tem področju konkurenčnost, tudi boljše ostale možnosti prevozov, taksiji se bodo izboljšali in bodo cenejši. To pomeni konkurenčnost. S tem ko dobimo Uber, se bodo tudi ostali ponudniki prevoza morali potruditi za svoj vsakdanji kruh, če bodo želeli preživeti. Tako pač je in hvala bogu, da imamo možnosti na drugih področjih vsaj konkurenčnost. Gospod državni sekretar, ali ste vi prišli sami sem v Državni zbor v avtu, s prevozom? Vsakič, ko se iz Državnega zbora ali pa minister sam vozi v avtomobilu, je v nezakonitem stanju, bi rekli. Zakon o prevozih v cestnem prometu ureja prevoz le več oseb, ne pa ene osebe, s tem se spreminja ta del in da se minister lahko vozi sam v avtomobilu. Povejte mi, če se vozi sam, kje je zakonska podlaga sploh, da se vozi sam. Danes glasovanje proti temu je tudi glasovanje hkrati za to, da imamo še naprej tukaj zakonsko praznino. Vsaj toliko bodimo samozadostni, da glasujemo za nekaj, ker bo zakonsko omogočeno. Tudi druge aplikacije, ki delujejo že v Sloveniji, nimajo zakonske podlage, pa s tem se lahko tudi [[izklop mikrofona]]
Besedo ima gospod Igor Zorčič, izvolite.
Hvala lepa za besedo. V tem mandatu mislim, da smo se, kar veliko pogovarjali o delilni ekonomiji, o Uberju, o Airbnb pa vendar se mi zdi, da sedaj, ko se bližamo nekako izteku mandata, nismo naredili nekih pomembnih korakov k temu, da bi te neke nove tehnologije implementirali oziroma nekako spravili v prakso tudi pri nas. Ali smo lahko ob tem slabe volje, je bolj ali manj stvar diskusije. Dejstvo je, da je zgodba o Uberju, vsaj kolikor jaz gledam na njo, nekako specifična. Po eni strani, da je nekako obetavna in prinaša možnost razvoja prometa, kot sem omenil že prej v stališču, ki je skladen za našo vizijo. Po drugi strani pa je Uber neka družba, ki na različne trge stopa precej agresivno in precej konfliktno. O tem lahko beremo v medijih različnih držav. Skratka, gre za družbo, ki je v veliko sporih z organi različnih držav in zaradi česa imajo določene države, določena mesta pomisleke o tem, na kakšen način naj dovolijo delovanje te družbe na njihovem območju. Strinjam se, da smo lahko pri tem, glede na vse te informacije, ki prihajajo iz tujine, precej konservativni, da počakamo, da vidimo, kateri je tisti najboljši sistem, in da ob tem, ko spremljamo situacijo v tujini, skušamo kar se da odgovoriti na tista najbolj pereča vprašanja, kako je z odgovornostjo prevoznika, kako je z delovnim razmerjem tistih, ki vozijo v avtomobilih, povezanih s sistemom Uber, kako je z davčnim nadzorom. Skratka, mislim, da so to vsa vprašanja, ki še niso temeljito razčiščena in bi v primeru sprejetja zakon z danes na jutri, ostala še naprej odprta in kot takšna tudi potencialna za spore, kot jih imajo v tujini. Ko sem govoril o dodani vrednosti Uberja v Sloveniji, bi pa mogoče izpostavil še nekaj. Kar je še moteče zame, je to, da opažam, da Uber targetira predvsem velika urbana središča. Verjamem, da bi glede na ustroj te platforme lahko bil dodana vrednost tudi na podeželju, ampak se bojim, da ni zainteresiran za podeželje. Tako bi mogoče tudi kot namig vsem takšnim platformam bil ta, da bo bistveno lažje sprejeti tudi v političnem prostoru, če bodo targetirani vsi prebivalci skratka vsi, ki potrebujejo določene oblike prevoza. Hvala lepa.
Besedo ima gospo Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Gospe in gospodje! Ta razprava je pokazala dvoje, da bi morali: prvič, ta zakon, ki ga zdaj obravnavamo v prvem branju, spustiti skozi, kot se reče, mu omogočiti drugo branje. Pred tem pa dejansko organizirati eno tehnološko delavnico, ki bi naj odgovorila na vprašanje, kaj nove tehnologije prinašajo za nove poslovne modele. Uber je samo ena platforma, ki omogoča pravzaprav banalno storitev, to je prevoz. Mi se danes soočamo, in jutri se bomo še bolj, tudi z uberizacijo, če smem, z uberizacijo bančnega sektorja. Na tem področju že obstajajo evropske direktive. Ne boste verjeli, da začnejo veljati čez nekaj dni. Januarja leta 2018, ko dejansko govorimo o t. i. fintech podjetjih, ki imajo najrazličnejše rešitve s področja inovativnih plačilnih storitev in bodo po tej direktivi, o kateri govorim, je pa kratica PSD-2 in ta kratica pravzaprav ruši bančne monopole, in po tej direktivi bodo banke pravzaprav morale odpreti možnosti tem finančno-tehnološkim podjetjem, pravzaprav bodo morale odpreti račune. Če bom jaz kot komitent neke banke želel učinkovitejše in hipne, predvsem pa cenejše finančne, če hočete, plačilne transakcije. V tej smeri gremo, v tej smeri gremo danes, ne jutri. Zato pravim, da bi morali tukaj, v Državnem zboru organizirati eno izobraževanje, da bi razumeli, kaj pomeni nova tehnologija v novih poslovnih modelih. Prej sem povedal, zdaj ne bom ponavljal, Evropska komisija je lanskega junija dala smernice, kako urediti tovrstne poslovne modele. Danes bi pravzaprav prej kot gospode iz Ministrstva za infrastrukturo tukaj pričakoval gospo iz ministrstva za socialo, pa kakšno gospo iz Ministrstva za finance, pa kakšnega gospoda iz Ministrstva za gospodarstvo in tehnološki razvoj, čeprav je na žalost tehnološki razvoj samo še na tisti tabli, ki visi na zidu. O tem se danes pogovarjamo. In še moja želja, pobožna želja, da bi nova sestava Državnega zbora, ki bo tukaj sedela, ustanovila tudi odbor za digitalno ekonomijo, digitalno družbo ali kakorkoli se bo že imenoval, pač po vzgledu nemškega Bundestaga. To bi bilo zelo koristno, da bi poslanci najprej bolje razumeli, kaj pomenijo nove tehnologije v novih poslovnih modelih.
Dr. Franc Trček. Izvolite, imate tri minute.
Hvala za besedo. Za nesrečo številnih se celo svoje odraslo življenje profesionalno ukvarjam ravno s tem, kar je poslanec pred mano govoril, in moram povedati, da to danes zelo težko poslušam, ker je malo počez. Ključno vprašanje kapitalizma je odnos med delom in kapitalom. Tudi če ste, ne vem, še najbolj orto desničar, vam je to jasno in tudi zaradi tega je Orban proti Uberju. Nekako to, kar ubesedujete tu desnica in mislim večina SMC pa do poslanca na sedežu 90, je nekako takole. Ekonomija, tehnologija, to je kar nekaj tako, nekaj naravnega, je rekel mladi poslanec iz Nove Slovenije. In je potem navajal neke države. Ni se pa vprašal, zakaj pa ljudje bežijo iz Bangladeša. Zakaj številni v Združenih državah Amerike nimajo zdravstvenega zavarovanja, še osnovnega ne in pod zetom Trumpom ga bodo imeli še manj. V njegovi govorici bi nekdo lahko razbral, kot da se sedaj taksisti ne trudijo. Uberja sam ne uporabljam in podobnih platform, iz ideoloških razlogov ne. Ker to je v osnovi ideološko vprašanje. Je tudi ustavnopravno vprašanje, ne vem, če je predlagatelj bral. V naši ustavi imamo zapisano, ko govorimo o biznisu, tudi okoljsko dimenzijo in tudi socialno dimenzijo. Tu je problematika tega. Veste, desnica zelo rada piha na dušo upokojencem, omicam in tako naprej. Odkrito povejmo – uberizacija ekonomije vodi v manj penez v javne blagajne, vodi v še nižje penzije. Pika! To je to. Zdaj se režite tam SDS. Tudi zaradi tega so vaši partnerji v epepeju, pa to ni propagandni program, ampak združenje konzervativnih tako imenovanih ljudskih strank, v številnih državah in mestih prepovedali. To je dejstvo. Strinjam se s tem, da je treba premisliti in urediti področje delitvene ekonomije. Absolutno, ja. Ampak tu je potem bistvena ideološka razlika. Tu Levica in – upam – tudi tako imenovana socialna demokracija, izhaja iz načela solidarnosti in pravičnosti, vi pa ne. Vi samo govorite, naj bo nekaj čim ceneje za nas, a bo človek, ki podjetno izvaja to storitev, od tega preživel ali pa crknil, vas pa ne zanima. Tu je bistvena razlika med vami in nami. Jaz pa vem, da so iz centrale Uberja v Zagrebu v Slovenijo nakazali nekaj čez 300 tisoč evrov, vem tudi, kateri ključni slovenski lobist je tu zadaj in zaradi tega vi danes morati govoriti to, kar govorite. Pika!
Postopkovno, gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik! Moram odreagirati s proceduralnim. Prosim, da gospoda dr. Franca Trčka opozorite, da nas naj ne kvalificira za kar neke brezvezneže. Nova Slovenija ima na svojem programu na naslovnici napisan socialno-tržni model gospodarstva. Prej sem povedal, da bi pismo o nameri, ki ga je minister Koprivnikar, podpredsednik Vlade, podpisal v San Franciscu 22. septembra lani, da to podpišem tudi jaz oziroma Nova Slovenija, ker podjetje Uber in Ministrstvo za javno upravo Republike Slovenije sta vzpostavila dialog, katerega cilj je izkoristiti socialni, okoljski in gospodarski potencial rastočega sodelovalnega in digitalnega gospodarstva. Njuna prizadevanja izhajajo iz skupne vizije Slovenije kot zelene referenčne države v digitalni Evropi. Se opravičujem, da vi tega ne podpisujete, dr. Trček.
Postopkovno gospod oziroma dr. Franc Trček. Izvolite.
Hvala za besedo. Glejte, izkušeni poslanec je eklatantno zlorabil postopkovno. Kako to delam, sem se naučil od gospoda Tanka, ki nič drugega ne počne v parlamentu razen tega. Pa je 17 let v parlamentu in nas je stal že milijon evrov, pa edino to počne. Ga bom zdaj še jaz zlorabil – dajte mi opomin! Če računam na način slovenske desnice, en mandat parlamenta stane 100 milijonov, tam nekje. In če je domet SMC in desnice v tem, da bo nekdo nam nekaj prodal, kaj naj delamo, je to 66, 70 milijonov vrženih stran. Če pa računam resno, poslanci stanemo oziroma ta del poslancev po štirih letih stane dobrih 10 milijonov, 11 – je to 11 milijonov vrženih stran. Saj, če govorim kot Žan Mahnič ali pa Nova Slovenija, potem tudi parlamenta ne potrebujemo več. Potrebujemo Janeza Janšo, ki bo rekel Žanu Mahniču, kaj mora povedati, pa bomo prišparali denar. To je ta ideološka problematika. Seveda, če si nakaže 300 tisoč evrov v Slovenijo, ki si jih okrog nakaže do nekih firm, morate vi tu braniti in boste rekli, da je Trček nor, Trčka testirajmo, gor in dol. Ampak to je politika in se je treba resno pogovarjati. Iz Zagreba je bilo nakazanih nekaj čez 300 tisoč evrov nekemu dobremu staremu znancu od Janše iz tistih časov, in vi to zdaj oddelujete. V Bruslju pa seveda Uber nakaže milijonske zneske za lobiranje. To je svet, v katerem živimo in s katerim se mora politika resno soočati. Hvala.
Hvala obema, ampak če dovolita, bom jaz še nekaj minut razlagal poslovnik. Po moji oceni nihče od vaju ni zlorabil tega instituta. Vendar bi se jaz, dr. Trček, izogibal kakršnimkoli namigovanjem o čemerkoli. Naj vam povem, tudi jaz sem pristaš tega, da se to področje uredi, žal ne tako, kot sam predlagatelj predlaga, in to ne pomeni, da sem pod vplivom kakršnegakoli lobija. Mislim, da je zelo podobno tudi s predlagatelji in tistimi, ki podpirajo, kot tistimi, ki tega predloga ne podpiramo. Besedo dajem drugemu podpredsedniku, gospodu Primožu Hainzu, za razpravo. 3 minute in 15 sekund imate, gospod Hainz, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Moram reči, da sem poslušal razpravo oziroma uvod predlagatelja, ki je začel v tem smislu, »lastnina je sveta, imamo stanovanja, imamo avtomobile« in se je vprašal, zakaj ne bi tega tudi uporabili in zaslužili. Slišalo se je izjemno lepo. Nato smo pa dobili lekcijo o digitalni preobrazbi, o delitveni ekonomiji, o novih tehnologijah, o čemer mi nič ne vemo, gospod Lah pravi, da nas je povozil čas, vse, razen njega. Vendar moram reči, da se je uvod končal približno takole; da pa bi na tem področju naredili nek red, potem pa seveda Uber. To je bil uvod. Samo Uber in popolnoma nič drugega, razen Uberja. No, potem se je razprava malo razširila, za nianso, ampak v bistvu je bil to en velik Uber, Uber piar. Kar se tiče tega povoženega časa, moram reči, da sam razmišljam precej drugače. Namreč, ne vem, ali je Uber vezan na razvoj tehnologije. Mislim, da je sodobni čas – to nam kaže Evropa, razviti svet in tako naprej – to, da se vozimo z javnimi prevoznimi sredstvi, sicer se bomo zadušili. En Uber avto je enako, kot če se peljem s svojim avtomobilom, eno in drugo je preveč. Da ne razlagam naprej, ker, veste, v Evropi to študirajo; tudi nemška socialna demokracija, po kateri se nekateri zgledujete, je zdaj na tej točki, ali bo šla v vlado ali ne. To je ena izmed teh pomembnih točk. In da na razglabljam, ker je minut malo. Kar se tiče upokojencev, ker smo bili tudi upokojenci atakirani, češ da upokojenci in tako naprej. Veste, pri upokojencih je pa tako – mi delamo zdaj skupaj z ZDUS na Starejši za starejše, delamo na Sosed sosedu, delamo na medčloveških odnosih, torej na medgeneracijski solidarnosti, da bi sosed soseda peljal nekam, zato da bi on šel zastonj, ne z Uberjem, ampak da bi ga nekdo peljal, da mu pomaga, da gre noter in tako naprej. To je akcija, ki jo vodita ZDUS in Desus. O problemih delavcev ne bi govoril, ker je bilo veliko rečenega. Ampak če ste se kdaj pogovarjali s šoferjem GoOptija – jaz sem imel soseda, da vam ne povem, kakšne mi je pripovedoval o grozljivih delovnih razmerah. Sicer pa, gospod Žan Mahnič, tamle do Kotnikove, veste, grem jaz po navadi peš. Torej, ali se peljem z Uberjem ali ne, gotovo se ne, ker mislim, da je tako blizu. Tudi vam bi svetoval, da naredite kratek sprehod zjutraj, bo precej lažje. Istočasno nas je pa gospod Lisec zmerjal, da nimamo pojma. V redu, ni žaljivka, vendar moram reči, da razmišljam o stvareh, mogoče res ne vem vsega, ampak o rečeh pa vendar razmišljam. Pa še ena stvar. Uber nima nikakršne zveze z napredkom, v kar nas je hotel prepričati kolega Marko. Hvala lepa.
Gospod Žan Mahnič, imate besedo. Ni prijavljen predstavnik Vlade, tako da ste samo še vi. Izvolite, imate zaključno misel.
Hvala, podpredsednik. No, vi sam ste dejali, da tudi vi to podpirate, ne na način sicer, kot mi predlagamo. Upam, da boste od te podpore tudi prišli k dejanjem, in če se bomo skupaj vzeli, tudi vi prišli zraven, kako bi pa ta zakon primerno oblikovali, da takšnim platformam omogočimo prihod. Kar se tiče nadzora, gospod državni sekretar, je tudi odvisno, kdo nadzira. Če bo to počel gospod Bojan Žlender, ki sedi zraven vas, vemo, kakšne nadzor bo to, vemo, kakšne zgodbe je imel z vozniškimi dovoljenji. Če bo pa to počel nekdo, ki mu bo v interesu dejanski nadzor in preprečevanje manipulacij in mahinacij, pa bo zagotovo nadzor uspešen. Če želite, lahko tudi z amandmajem v drugem branju potem napišemo, da vse mora biti v skladu z davčno zakonodajo, da bodo ja tisti uporabniki, ki se bodo posluževali teh storitev, kot ponudniki prevozov vedeli, da morajo delovati v skladu z davčno zakonodajo, ker če v vsak zakon posebej tega ne napišeš, pa očitno to ni potrebno. V SDS smo želeli samo presekati to pavzo, ki se je zgodila po lanski jeseni, glede na to, da Vlada ni pripravila nobenega predloga, vse več pa je takšnih, ki bi si želeli, da gremo v korak s časom. Vse več je mladih, ki grejo v tujino, ki pridejo nazaj, ki imajo pozitivne in dobre izkušnje z Uberjem in sprašujejo, zakaj v Sloveniji tega nimamo. Vse bo v skladu z zakonodajo, nobenih manipulacij in zlorab ne bo. Zakon je v tem delu jasen. Če želite, lahko v drugem branju naredimo zakon še bolj jasen. Mi v SDS nismo takšni kot Vlada, da bi od lanske jeseni pa do danes samo jamrali, kako se nič ne da. Mi ne jamramo, mi iščemo rešitve vsaj v tej smeri ubogamo predsednika Vlade dr. Mira Cerarja oziroma nekako sledimo njegovemu motu za razliko od vas. Če sem zelo direkten, zakaj bom tudi sam podprl ta zakon, ker bolj kot nekemu teoretskemu gobezdaču verjamem gospodu Ljubu Žnidarju, ki je vrhunski strokovnjak na področju gradbeništva in na področju prometa [[…]]
Lepo prosim. Izogibajte se žalitev.
[[…]]in ki je jasno povedal, kaj ta zakon prinaša in kako je s stanjem prometa na področju Slovenije. Tako da s strani SDS bo ta zakon podprt.
Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo odločali jutri, 14. decembra, v okviru glasovanj. S tem prekinjam 21. točko dnevnega reda. Prehajamo na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O ZAVAROVALNIŠTVU V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložil Državni svet. Predlog zakona je na 44. seji 29. novembra obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Ker na končani razpravi odbor členov predloga zakona ni sprejel, je bila druga obravnava predloga zakona na seji delovnega telesa končana. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Gospa Suzana Lep Šimenko bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovane poslanke, poslanci! Zakon o spremembi Zakona o zavarovalništvu, ki ga je vložil Državni svet, naj bi prinašal dve spremembi. Prva določa, da se za predstavnike delavcev v organih vodenja in nadzora uporabljajo določbe zakona, ki urejajo sodelovanje delavcev pri upravljanju. Predlagatelji namreč ocenjujejo, da bi bilo treba za predstavnike delavcev spremeniti pogoje za zasedbo funkcij, natančneje izpostavljajo pogoj 5 let delovnih izkušenj pri vodenju in upravljanju poslov zavarovalnice oziroma družbe primerljive velikosti. Druga se nanaša na sestavo skupščine zastopnikov družbe za vzajemno zavarovanje, saj ocenjujejo, da je trenutna sestava, določena na osnovi starostnih razredov, neučinkovita. V Slovenski demokratski stranki se s predlagano spremembo ne strinjamo. Menimo, da morajo biti pogoji za zasedbo v organih vodenja in nadzora za vse enaki, tudi za tiste, ki so imenovani s strani delavcev. Gre za pomembne funkcije, ki sprejemajo zahtevne odločitve in jih lahko opravljajo zgolj tisti, ki so za to usposobljeni, in tega nikakor ne smemo razvrednotiti. Tudi glede spreminjanja ureditve zastopnikov družbe za vzajemno zavarovanje se ne moremo strinjati. Kot že rečeno, v Slovenski demokratski stranki spremembe Zakona o zavarovalništvu nismo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Uroš Prikl bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Kolegice in kolegi! Predlog zakona je tokrat predlagan s strani Državnega sveta. Naj spomnim, zadnjo novelo, torej zadnjo spremembo tega zakona, smo nazadnje obravnavali skoraj natančno dve leti nazaj v mesecu novembru 2015. Takrat smo jo sprejeli, tudi seveda z glasovi Poslanske skupine Desus. Šlo je za prenos evropske direktive, istočasno pa so se odpirala podobna, če že ne identična vprašanja kot tudi ob tej spremembi zakona. Zelo pomembno dejstvo je, da takrat Državni svet, ki je danes predlagatelj spremembe tega zakona, v svojem mnenju ni nasprotoval sedanji, torej obstoječi ureditvi, zato nas v Desusu preseneča, da so se za takšno potezo odločili sedaj, takrat pa o tem niso bili nič rekli. Takrat je bilo določeno, da je področje zavarovalništva treba prilagoditi evropskim pravilom in da imajo področja zavarovalništva ob bančništvu seveda neko specifiko in da je zelo pomembno dobro poznavanje tega področja, zato ga ni mogoče kar tako enačiti z drugimi segmenti v realnem sektorju oziroma drugimi segmenti v samem gospodarstvu. V naši poslanski skupini smo istega mnenja, da je potrebno tudi za predstavnike delavcev, da so izpolnjeni pogoji, kot velja za vse ostale deležnike. Seveda hkrati v isti sapi poudarjamo in izpostavljamo to dejstvo, da je treba, da se zagotovijo, da imajo delavci oziroma zaposleni v organih upravljanja in v organih nadzora svoje predstavnike, vendar, kot že rečeno, morajo zanje prav tako veljati pogoji, kot veljajo za vse ostale deležnike, da lahko korektno, kakovostno in učinkovito opravljajo svoje dolžnosti, tako na ravni upravljanja kot na ravni nadzora, ne pa izključevati seveda delavce in zaposlenih s tega področja. Druga zadeva, ki je bistvena in s katero se ne strinjamo, lahko bi celo rekli, da je na nek način to nesmisel, se nam zdi predlog o spreminjanju sedanje ureditve glede starostne strukture, zato lahko zgolj seveda tukaj pritrdimo, brezpogojno pritrdimo mnenju Vlade, da mora struktura skupščine zastopnikov družbe za vzajemno zavarovanje odražati starostno strukturo članov družbe. V Poslanski skupini Desus smo mnenja, da veljavna ureditev najbrž ni idealna, je pa zelo dobra in ne vidimo boljše, ne vidimo učinkovitejše rešitve, zato tudi ne vidimo potrebe, da bi se le-ta obstoječa spreminjala, še zlasti, če želimo še naprej ohraniti načelo sorazmernosti. Predlagani ključ delitve pa bi pomenil zgolj, da močno posegamo v neenakopravno obravnavo zastopnikov vseh kategorij zavezancev. Posledica tega bi bila, da bi se porušil sistem medgeneracijske solidarnosti, medgeneracijskega sodelovanja, če hočete, kar se pa nam, v Desusu zdi še posebej nesprejemljivo saj, kot veste, zagovarjamo in smo strogo za sloganom, da je Desus za vse generacije. Vsled navedenega, vsled argumentov, ki sem jih tukaj naštel, seveda, predloga zakona ne bomo podprli, kot ga tudi nismo podprli na matičnem delovnem telesu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Janko Veber bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem. Predlog zakona o spremembah Zakona o zavarovalništvu je v obravnavo Državnemu zboru vložil Državni svet z namenom, da se zagotovi dosledno spoštovanje Zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju, tudi v zavarovalnih družbah, in kot druga rešitev, da se določi regionalna sestava, skupščina zastopnikov družbe za vzajemno zavarovanje. Skratka, želeli so približati delovanje zavarovalnic izkušnjam in znanju tako zaposlenih kot tudi konkretnemu dogajanju na tem področju v posameznih regijah, ki se vendarle razlikuje glede na to, kako in s kakšno dejavnostjo se v posamezni regiji ljudje srečujejo. V mnenju Vlade zasledimo, da je treba dosledno spoštovati evropsko direktivo, kar ne preseneča. V finančnih panogah naj bi na podlagi te direktive bili pogoji za sodelovanje v upravah in nadzornih organih zaostreni zaradi dodatne regulacije na evropskem nivoju in tako naj bi se preprečilo, da bi na vodilne položaje bank, zavarovalnic in drugih finančnih ustanov prišli ljudje, ki ne izpolnjujejo strogih kriterijev primernosti. Vse lepo in prav, če se ne bi v Sloveniji srečevali celo s tem, da se poskuša ponuditi tudi vodenje Nove Ljubljanske banke celo v celoti predstavnikom iz tujine, kar pomeni, da je bila nekako izrečena nezaupnica vsem tem, ki ta dela opravljajo že danes. Tako bi se bilo bistveno bolj smiselno vprašati in približati temu predlogu Državnega sveta, da vendarle pripomoremo k temu, da sodelujejo pri upravljanju zavarovalnic tudi zaposleni. Kajti, če spoštujemo to, kar je v direktivah zapisano, lahko postanejo člani uprav, nadzornih svetov le osebe, ki imajo vsaj pet let delovnih izkušenj na vodilnih položajih. V praksi lahko torej delavca zastopa le oseba z izkušnjami menedžerja velikega podjetja. S tem je seveda zaprta in preprečena pot zaposlenim, da sodelujejo pri upravljanju in nadzorovanju zavarovalnic. Med drugim se zaradi tega, ker ni predstavnikov zaposlenih v upravi, srečujemo tudi s tem, da so zaposleni, ko opozarjajo na nepravilnosti, podvrženi šikaniranjem in velikokrat tudi premeščanjem na manj zahtevna delovna mesta. Torej, princip utišanja zaposlenih. Če bi imeli svoje predstavnike v upravah, do tega zagotovo ne bi prihajalo. Upam pa si tudi trditi, da če bi zaupali zaposlenim aktivno sodelovanje pri upravljanju in nadziranju zavarovalnic in bank, bi zagotovo prenekatere težave bistveno uspešneje rešili, prebrodili in vzpostavilo bi se zagotovo zelo globoko zaupanje in pripadnost zaposlenih tudi v odnosu do javnih financ in do tega, da je seveda bančni sistem in zavarovalni sistem v veliki meri prav v lasti državljank in državljanov. Torej, sami sebi moramo v prvi vrsti zaupati, preden to ponujamo komurkoli drugemu. Zato sem na Odboru za finance sicer podprl ta zakon, je pa bilo seveda to bistveno premalo, da bi bili členi predloga zakona sprejeti in tako je bila obravnava Predloga zakona o spremembah Zakona o zavarovalništvu na matičnem delovnem telesu končana. Pač, en glas je bil premalo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanskih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Drage kolegice in kolegi! Novela Zakona o zavarovalništvu, ki jo obravnavamo na predlog Državnega sveta, predlaga spremembe na dveh področjih. Na področju zakonske ureditve položaja članov organov vodenja in nadzora zavarovalnice, ki so imenovani kot predstavniki delavcev, za te člane organa izključuje veljavnost Zakona o zavarovalništvu in zanje v celoti uvaja pravila Zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju. Predlagatelj navaja, da je predlog spremembe tretjega odstavka 54. člena podan z namenom korigiranja protiustavne ureditve, ki pri določanju pogojev za člane organov vodenja in nadzora predstavnike delavcev izenačuje z ostalimi predstavniki. Pri formulaciji predloga spremembe odstavka pa je predlagatelj veljavnost določb Zakona o zavarovalništvu izključil za ureditev celotnega položaja članov organov, ki so predstavniki delavcev in ne le za ureditev pogojev za njihovo imenovanje. Predlagana formulacija spremembe je torej širša kot cilj, ki ga predlagatelj s predlogom zakona zasleduje. V Poslanski skupini Nove Slovenije smo z amandmajem na seji matičnega delovnega telesa predlagali natančnejšo opredelitev, ki izjemo za člane organov, ki so predstavniki delavcev, določa le v delu, kjer gre za pogoje za imenovanje. Drugo področje, na katerem novela predlaga spremembe, pa je sestava skupščine zastopnikov družbe za vzajemno zavarovanje. Obstoječa ureditev določa, da mora biti skupščina sestavljena iz predstavnikov petih različnih starostnih razredov. Predlog novele to ureditev ukinja in namesto tega predlaga tridelno sestavo skupščine, ki naj bi bila sestavljena iz predstavnikov sindikatov, predstavnikov društev upokojencev in iz predstavnikov bolnikov. Če želimo zagotoviti sorazmerno zastopanost interesov v družbi za vzajemno zavarovanje, lahko le enakomerna starostna zastopanost zavarovancev vzpostavlja varovalo za preprečitev prevlade parcialnih interesov zgolj določenih oziroma ozko opredeljenih interesnih združenj. V Novi Sloveniji ne podpiramo spremembe, ki bi omogočala, da znotraj družbe za vzajemno zavarovanje prevladajo interesi posamezne interesne skupine. Zato smo pri obravnavi na matičnem delovnem telesu z amandmajem predlagali črtanje predlaganih določb novele, ki prinašajo trodelno sestavo skupščine. Predlogi amandmajev so prinašali ohranitev ustreznejšega sistema, v katerem je skupščina zastopnikov družbe za vzajemno zavarovanje sestavljena iz petih starostnih razredov. Tako bi zagotovili ohranitev načela medgeneracijske vzajemnosti med vsemi zavarovanci. Ker predlogi amandmajev Poslanske skupine Nove Slovenije pri obravnavi na matičnem delovnem telesu niso dobili podpore, tega predloga spremembe Zakona o zavarovalništvu ne moremo podpreti.
Hvala lepa. Dr. Franc Trček bo prestavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem skupaj. Prvič. Socialisti predlog sindikalista Draga Ščernjaviča seveda podpiramo. Podpiramo ga, ker omogoča lažje sodelovanje zaposlenih pri upravljanju in nadziranju zavarovalnic. Drugič. Nerazumne omejitve za predstavnike zaposlenih v nadzornih svetih in upravah zavarovalnic je sprejela sedanja koalicija. Poslanci Levice smo bili pri obravnavi tega zakona jeseni 2015 proti. Vložili smo amandmaje z enako vsebino, kot je ta predlog zdaj – razen poslancev SD, naših amandmajev ni podprl nihče. Podprli jih niso niti poslanci NSi, ki so na odboru sicer podprli 1. člen tega zakona. To je jasen dokaz, da velika večina poslancev tega sklica oziroma poslanskih skupin aktivno podpira omejevanje ustavne pravice delavcev do soodločanja. Tretjič. V čem je problem sedanje ureditve? Problem je, da lahko zaposlene v organih zavarovalnice zastopa samo nekdo, ki ima 5 let izkušenj na področju vodenja in nadziranja finančnih ustanov. Ta pogoj izpolnjujejo samo člani poslovodstva in profesionalni nadzorniki. Skratka, zaposleni na zavarovalnicah praktično ne morejo zastopati samih sebe, ampak morajo imenovati bivše člane poslovodstva ali druge zunanje sodelavce. To je v popolnem nasprotju z bistvom soodločanja, ki je v tem, da so delavci neposredno zastopani v organih podjetij. Četrtič. Omejitev, ki jih je Cerarjeva koalicija uvedla tako za zavarovalnice kot tudi banke, ima samo in zgolj en cilj. Ta cilj je, da se zaposlene odstrani iz nadzornih organov in da se okrepi monopol menedžmenta pri upravljanju bank in zavarovalnic. Skratka, čeprav se je v krizi pokazalo, da je vodenje in nadziranje finančnih ustanov pri nas katastrofalno, je Cerarjeva koalicija, z izjemo SD, dodatno zmanjšala delavski nadzor. Pri tem ji ni pomagala sama Vlada, ampak tudi Ustavno sodišče. Vlada je manipulirala pri razlagi evropskih direktiv, ki v resnici ne prepovedujejo izjem za predstavnike delavcev. Ustavno sodišče je dopustilo omejitve soodločanja v zavarovalnicah, ki so popolnoma neupravičene. To je dokaz, da so državne institucije odkrito sovražne do delavskega soupravljanja. Petič. Mogoče bo kdo rekel, da lahko Agencija za zavarovalni nadzor izjemoma dopusti, da zaposlene zastopa nekdo, ki ni bil na vodstvenih funkcijah. To je sicer formalno res, toda postopki na agenciji so popolnoma nepregledni. Poleg tega so bila vsa dosedanja vodstva agencije odkrito na strani kapitala in menedžmenta. Zato se upravičeno bojimo, da se bo ta izjema izkoriščala za to, da se v organe spravijo kandidati, ki bodo zastopali interese menedžmenta, ne zaposlenih. Zlizanost predstavnikov delavcev je glavni problem soupravljanja in sedanja ureditev možnosti, da do tega pride, se samo še povečuje. In šestič. Ekonomska demokracija je bila ena od prioritet Cerarjeve koalicije, vsaj tako ste govorili na začetku. Toda ob koncu mandata te vlade bo soupravljanja v Sloveniji manj, kot ga je bilo na začetku. Cerarjeva koalicija je omejila soupravljanje v finančnih ustanovah do te mere, da zaposleni praktično ne morejo biti neposredno zastopani v organih zavarovalnic in bank. Še več, koalicijski stranki SMC in, žal, SD sta brez vsake resne razprave povozili prenovljeni Zakon o sodelovanju delavcev pri upravljanju, ki ga je Levica vložila na podlagi predlogov Združenja svetov delavcev. S tem sta se spet odkrito postavili na stran menedžmenta in kapitala. Brez prenove zastarelega zakona bo namreč soupravljanje še naprej odmiralo oziroma bo v večini podjetij postalo podaljšana roka menedžmenta, s katero bo ta še lažje dušila delavsko pobudo. Mi bomo seveda podprli ta predlog sindikalista Ščernjaviča. Podobno kot predhodna tema o uberizaciji je tudi to ključna politično-ekonomska tema, pri kateri se dejansko sprašujemo, kako bo ta družba v bodoče urejena. V tem sklicu Državnega zbora je prečenje političnih sil takšno, da bo urejena na škodo tistih, ki dejansko s svojim delom ustvarjajo dobrobit in kvaliteto življenja v tej družbi in državi. To je seveda s stališča socialistov in, upam, tudi s pozicij končno nekoliko prebujene socialdemokracije nesprejemljivo. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Gospa Maruša Škopac bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Hvala za besedo. Državni svet je Državnemu zboru predlagal Predlog zakona o spremembah Zakona o zavarovalništvu, s katerim je želel, da se za predstavnike delavcev, ki so člani organov vodenja nadzora, uporabljajo le določbe zakona, ki ureja sodelovanje delavcev pri upravljanju. Poleg tega Državni svet predlaga tudi spremembo sestave skupščine zastopnikov družbe za vzajemno zavarovanje. Glede sodelovanja delavcev pri upravljanju je treba povedati, da se v Poslanski skupini SMC ne strinjamo, da bi delali izjeme od pogojev za člane uprave in člane nadzornih svetov v zavarovalnicah. Zakon o zavarovalništvu v 57. členu jasno določa pogoje za člane uprave. Tako mora biti član uprave ustrezno strokovno usposobljen in imeti lastnosti ter izkušnje, potrebne za vodenje poslov zavarovalnice. Poleg izpolnjevanja strokovnih kriterijev ne sme biti pravnomočno obsojen zaradi kaznivega dejanja in prav tako ne začeti postopka osebnega stečaja. Prav tako mora biti oseba dobrega ugleda in integritete. Za Poslansko skupino SMC je nujno, da vsi člani uprave zavarovalnice izpolnjujejo naštete pogoje, ne glede na to, ali so predstavniki delavcev ali predstavniki kapitala. Podobni pogoji veljajo tudi za člane nadzornega sveta. Zaradi navedenega rešitev, ki bi delale izjemo od tega, ne podpiramo. Pri vsem tem je treba povedati tudi, da je Republika Slovenija pri prenosu direktive Solventnost 2 dolžna spoštovati zahteve direktive Solventnost 2 in da na tej podlagi ne obstaja možnost drugačnega urejanja. Glede drugačnega urejanja skupščine zastopnikov za vzajemno zavarovanje je treba povedati, da predlaganih sprememb ne podpiramo. Družba za vzajemno zavarovanje posluje na osnovi načela vzajemnosti, kar pomeni, da vsi člani družbe za vzajemno zavarovanje solidarno zagotavljajo varnost za vsakega posameznika. Starostne skupine so bile določene tudi zato, ker mlajši zavarovanci del premije namenijo za medgeneracijsko vzajemnost in plačujejo višjo premijo, kot bi bila potrebna glede na izdatke, ki jih ima zavarovalnica glede na njihove škode. Starejši zavarovanci zato ne plačujejo višje premije. Glede na navedeno je posledično tudi pravilno, da skupščina odraža starostno strukturo njenih članov in ne članov posameznih interesnih skupin, kot jih predlaga Državni svet, ki želi, da bi določili strukturo skupščine, kjer bi po ena tretjina predstavnikov članov skupščine pripadla članom sindikatov, društvom upokojencev in predstavnikom Zveze društev bolnikov. V Poslanski skupini Stranke modernega centra tako predlaganih sprememb Zakon o zavarovalništvu ne bomo podprli.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem 15. točko dnevnega reda. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DAVKU NA DODANO VREDNOST Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja, mag. Marku Pogačniku. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani državni sekretar, kolegice, kolegi. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo se odločili v zakonodajni proces Državnega zbora uvrstiti predlog spremembe zakona o dopolnitvah Zakona o davku na dodano vrednost. Razlogov, zakaj smo se odločili za ta korak, je več in prepričani smo, da bi se davek na dodano vrednost moral vrniti na predkrizno raven. Ključni predlog tega zakona je uvedba tudi druge nižje stopnje davka na dodano vrednost, in sicer v višini 5 %. Cilj predlaganega zakona je torej znižanje stopenj davka na dodano vrednost na predkrizno raven, s čimer bi razbremenili državljane, predvsem tiste, ki imajo najnižje prihodke, hkrati pa bi s tem spodbudili tudi potrošnjo, kar bi ugodno vplivalo na gospodarsko rast ter konkurenčnost in s tem v končni fazi tudi na prihodke v Državnem zboru. V Slovenski demokratski stranki s predlagano spremembo Zakona o davku na dodano vrednost predlagamo, da tudi v Sloveniji, tako kot v številnih državah Evropske unije, uvedemo oziroma uporabljamo dve znižani stopnji davka na dodano vrednost. Prvo nižjo stopnjo davka na dodano vrednost predlagamo v višini 8,5 %, drugo nižjo stopnjo pa v višini 5 %, kolikor je najnižja stopnja, ki je v direktivi Evropske unije še dopuščena. V zakonu je predlagana nova razrešitev dobav blaga in opravljanja storitev, za katere se lahko uporabi nižje stopnje, in sicer v kategorije, za katero bi se uporabilo 8,5-odstotni davek na dodano vrednost, in kategorije, za katera bi se uporabljala 5-odstotno davek na dodano vrednost. V nadaljevanju bi povedali, kateri seznam dobav in blaga storitev, za katero bi se predlagala druga nižja stopnja davka na dodano vrednost, torej 5 odstotnih točk: kruh, moka, sir, jajca, sadje, zelenjava, dobava vode, zdravila, ki se uporabljajo za zdravljenje in preprečevanje bolezni v humani in veterinarski medicini, medicinska oprema, pripomočki in druga sredstva, ki so namenjeni za lajšanje in zdravljenje okvare, dobava, vključno z knjižnično izposojo knjig na vseh fizičnih nosilcih, stanovanje, stanovanjski in drugi objekti, namenjeni za trajno bivanje, obnova in popravila zasebnih stanovanj, razen materialov, ki so bistveni del vrednosti dobave, storitve javne higiene, storitve domačega varstva, živali za pitanje, semena, sadike, gnojila, storitve pokopa in upepelitve, skupaj s prometom blaga, ki je neposredno povezan s pokopom ali upepelitvijo, dobava električne energije, zemeljskega plina in daljinskega ogrevanja. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da bi ta sprememba koristila tako gospodarstvu kot državljankam in državljanom Republike Slovenije. Prepričani smo, da je potrebno trajni ukrep, ki ga je uvedla vlada Mira Cerarja in koalicija Stranke modernega centra, Socialni demokratov in pa Desusa, ki so trajno povečali davek na dodano vrednost, odpraviti. Prepričani smo, da bi se stopnja davka na dodano vrednost morala vrniti na predkrizno raven, s to spremembo pa uvajamo še dodatno znižano stopnjo 5 %, kot jo imajo nekatere države Evropske unije. Tukaj gre pa predvsem za tiste nujne življenjske potrebščine. Prepričani smo, da so prihodki v proračun dovolj visoki, da ta sprememba zakona na dodano vrednost oziroma znižanje ne bi smela zamajati javnih financ. Še več, prepričani smo, da bi takšen ukrep dodatno dal potrošnjo in s tem tudi povečanje prihodkov v proračun in v javno blagajno. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da bi se gospodarska rast morala poznati tudi v žepih državljank in državljanov Republike Slovenije.
Hvala lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade, gospodu Tilnu Božiču, državnemu sekretarju Ministrstva za finance. Izvolite.
Predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! V uvodnem nagovoru ne bi ponavljal tistega, kar je že predlagatelj povedal, se pravi, kar rešuje in kakšni predvideva, da bodo učinki, tako da bi se osredotočil predvsem na tisto, kar je ključ v mnenju Vlade. Vlada predlogu zakona nasprotuje iz več razlogov, zagotovo pa najmanj iz potreb po nadaljevanju postopne javnofinančne konsolidacije skladno z Zakonom o fiskalnem pravilu, pripravo strukturnih ukrepov in ukrepov za povečanje konkurenčnosti poslovnega okolja. V tej zvezi velja poudariti zlasti; Slovenija mora potem, ko je Evropska komisija sicer predlagala, da se zaključi postopek v zvezi s čezmernim primanjkljajem, kljub temu nadaljevati s konsolidacijo javnih financ, ki na nominalni ravni znaša približno 1 odstotno točko BDP. Ob tem se zagotavlja, da je rast odhodkov manjša od rasti prihodkov. Ta pot je začrtana na podlagi že izdelanih projekcij prihodkov in vsakršna sprememba teh bi pomenila še ostrejše zniževanje odhodkov. Vlada se zaveda, da izboljšane okoliščine državnemu proračunu zagotavljajo precej višje prihodke od tistih, ki jih je bilo sprva mogoče pričakovati, vendar je izziv tudi hitrejša javnofinančna konsolidacija, da bi Slovenija tako strukturno uravnoteženje financ dosegla do leta oziroma v letu 2020. Posledice zadnje recesije je še vedno čutiti tako na ravni Evropske unije kot tudi v Sloveniji, ne nazadnje tudi v smislu visokega dolga sektorja država. V povezavi s tem je med drugim tudi Evropska komisija države članice pozvala, naj okrepijo prizadevanja za izvajanje strukturnih reform in zagotavljanje odgovorne fiskalne politike ter se pri tem osredotočijo na doseganje bolj vključujoče rasti. Na davčnem področju je pomembna priprava gospodarski rasti prijaznih ukrepov s krepitvijo konkurenčnosti poslovnega okolja, strukturnih reform in fiskalne odgovornosti. Vlada si prizadeva za takšne rešitve, ki izhajajo iz načela pravične in enakomerne porazdelitve javnofinančnih bremen ter zajemajo, kot že večkrat omenjeno, prestrukturiranje bremen javnih dajatev, zmanjšanje administrativnih ovir in izboljšanje učinkovitosti pobiranja javnih dajatev, seveda ob upoštevanju, da se z načrtovanimi rešitvami ne sme rušiti makroekonomskega ravnovesja ali izpolnjevanja fiskalnih ciljev. Ukrepe tudi na davčnem področju, ki pomembno vplivajo na javnofinančne prihodke, je tako treba v času, ko želeni strukturni saldo še ni dosežen, zastavljati le na finančno nevtralen način. Zdaj pa še nekaj besed tudi o učinkih. V sprejetih proračunih za leto 2018 in 2019 ni upoštevanega izpada prihodkov iz naslova DDV v višini dobrih 300 milijonov evrov na letni ravni, do katerega bi po oceni prišlo zaradi predlagane spremembe stopnje DDV na raven, kot so bile uveljavljene pred julijem 2013, oziroma dodatnega izpada v višini približno 250 milijonov evrov kot posledice uvedbe dodatne nižje stopnje DDV v višini 5 % za izbrane dobave blaga in storitev. Skupen finančni učinek predloga zakona bi tako znašal približno 550 milijonov evrov nižjih prihodkih iz naslova DDV v državnem proračunu. Trenutni proračunski položaj Sloveniji ne da možnost znižanja stopenj DDV brez sočasnih drastičnih ukrepov na prihodkovni in/ali odhodkovni strani. Poglobljeno razpravo o sistemu stopenj DDV v Sloveniji bi bilo po oceni Vlade, seveda ob upoštevanju stanja javnih financ, primerneje opraviti po sprejetju reforme posodobljenega sistema DDV z vzpostavitvijo dokončnega sistema DDV za čezmejno trgovanje znotraj Evropske unije, v okviru katere je načrtovano tudi preoblikovanje okvira sistema stopenj DDV. Vložitev slednjega zakonodajnega predloga Evropska komisija napoveduje za prvo četrtletje leta 2018. Spoštovane poslanke in poslanci, upoštevaje navedeno Vlada predlogu zakona nasprotuje ter predlaga, da predloga zakona ne podprete. Za dodatna pojasnila smo pa, kot običajno, tudi na razpolago tukaj s sodelavci. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospa Marija Antonija Kovačič bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, spoštovani poslanci in poslanke, vsem prav lep pozdrav! Dovolite mi, da predstavim stališče Poslanske skupine Desus k Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na dodano vrednost. Politični parket je gospodarsko okrevanje države spretno izkoristil kot orodje za nabiranje političnih točk. O tem govori kopica neresnih zakonskih predlogov iz vrst opozicijskih poslancev, ki ponujajo kopirane rešitve, skope obrazložitve, in kar je še bolj žalostno, ponujajo davčne predloge brez konkretne ocene finančnih posledic. Tako imamo ta mesec vnovič na dnevnem redu predlog zakona o znižanju stopnje davka na dodano vrednost. Zgolj sklicevanje na rast zasebne porabe je všečen, teoretičen scenarij, je pa daleč od realnosti. Prvič zato, ker miselnost in navade ljudi težko spreminjamo kar čez noč. Po dolgotrajnem prebijanju iz meseca v mesec ne moremo pričakovati in pristati na dejstvo, da mora denar krožiti. Kako pa, če ga ni v mnogih denarnicah! Drugič, nihče ne zagotavlja, da znižanju davčnih stopenj ne bo sledil dvig maloprodajnih cen. Spomnimo se, da se podobna ideja o spodbudnih nižjih stopnjah davka na dobiček ni obrestovala v obliki večjih investicij v rast in razvoj podjetij. In tretjič, predlog po preteklih ocenah finančnega ministrstva pomeni izpad sredstev za okoli 300 milijonov evrov, kar pa brez ustreznega protiukrepa ne zdrži zlatega pravila ustave. Edini približek tistemu, za kar v Poslanski skupini Desus ocenjujemo, da je vredno razmisleka, je predlog o dodatni nižji davčni stopnji za nekatere dobrine. Izpostavili bi le tiste najnujnejše, življenjsko potrebne. V poslanski skupini se vseskozi zavzemamo za pravično obdavčitev zavezancev, vendar ne na račun najšibkejših. Naj ponovim naše stališče, da je davčno blagajno treba napolniti z davčnimi prihodki tistih, ki ustvarjajo nadpovprečno, ne pa na račun tistih, ki nimajo niti za preživetje. Gospodarska rast pa žal ni kar čarobno odpravila revščine in še danes imamo ljudi, ki jim je vsakodnevno osnovno dobro prikrajšano. Tudi upokojenci so med njimi. Lani jih je bilo kar 83 tisoč tistih, ki so bili pahnjeni pod prag tveganja revščine, zato bi si na tem mestu upali še korak dlje in predlagati celo ničelno stopnjo za osnovne dobrine. Hkrati v isti sapi opozarjamo, da brez ustrezne ponudbe na drugi strani nismo naredili prav nič. Ravno takšen je predlog opozicije, ki je danes pred nami. Slednji pomeni zgolj to, da bodo bogati še bolj premožni, revni pa še v vse večji revščini, zato bi bilo več kot nujno hkrati zvišati davek na luksuzna dobra, če želimo ohraniti neokrnjenost državne blagajne in odpraviti vse večje dohodkovne razlike v družbi. V Poslanski skupini Desus smo prepričani, da je država v luči pravične socialne države še vedno odvisna od finančnega vira iz naslova davčnih prihodkov, zato tudi menimo, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Janko Veber bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala za besedo, še enkrat, in lep pozdrav vsem. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na dodano vrednost, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje predložila stranka Slovenske demokratske stranke, želi pravzaprav zmanjšati splošno davčno stopnjo pri plačevanju DDV z 22 % na 20 in nižjo stopnjo z 9,5 na 8,5 % in uvaja novo nižjo davčno stopnjo v višini 5 %. Vse to bi bilo moč razumeti kot dobronamerno, ampak ne gre prezreti dejstva, da je bila vendarle Slovenska demokratska stranka ena od tistih najbolj gorečih zagovornikov vpisa fiskalnega pravila v ustavo, ki pa seveda močno omejuje ravno take predloge. Zato bi bilo treba najprej sčistiti to vprašanje, ali je resnično dovolj, da kot izgovor k temu zakonu zapišejo, da bo pač dovolj posrednih učinkov na ta način, da se bo povečala poraba potrošnikov, da bodo zaradi tega boljši poslovni rezultati v podjetjih, da bo večji izplen drugih davkov in prispevkov ter zaradi višje stopnje rasti bruto domačega proizvoda, kar naj bi izničilo izpad prihodkov v višini 550 milijonov evrov. Seveda, poglobljenih analiz glede teh trditev ni, tako da gre zgolj za zapisan tekst. Tukaj se seveda postavlja vprašanje, ali se bodo resnično cene znižale, če se zniža davčna stopnja posamezne stopnje DDV. Tukaj je potrebno izpostaviti velik rizik, recimo, da trgovci lahko to znižanje davčne stopnje prelijejo v svoje marže. S tem se seveda izniči ta opisani učinek, da se bodo artikli v Sloveniji pocenili in da se bo s tem povečala poraba. Vedeti in pred očmi moramo imeti tudi dejstvo, da je zelo veliko trgovskih sistemov v tuji lasti v Sloveniji in ni pričakovati, da bi se prav ozirali na to, kako bomo izboljšali podobo naših javnih financ. Nasprotno, prej bodo ti trgovci poskušali izkoristiti vse mogoče, zato da izboljšajo svoj javnofinančni oziroma svoj zasebnofinančni položaj. Zaradi tega je seveda ta ukrep premalo utemeljen ravno na tej točki. Kako hude posledice pa lahko ima prehitra sprememba davčne zakonodaje, pa imamo v dosedanji praksi že moč presoditi tudi na dohodninski reformi, ki je bila uvedena pod takratno t. i. prvo Janševo vlado. Njena posledica je bila milijarda manj prihodkov v proračunu, ki nam je seveda močno manjkala ravno v začetku gospodarske in finančne krize, ko so se prilivi v proračun drastično zmanjšali zaradi te krize. Poleg tega je treba vendarle izpostaviti tudi to dejstvo, da je sam t. i. ZUJF, Zakon o uravnoteženju javnih financ, močno stisnil ljudi in preprečil dejansko tudi večjo porabo, kar se je odrazilo v drastičnem padcu bruto domačega proizvoda. Eden od ukrepov v času krize je bil ravno ta, da se je nekoliko povečala davčna stopnja DDV in so se s tem nekoliko stabilizirale ali pa v veliki meri stabilizirale javne finance, da smo lažje prebrodili vse te zahtevne razmere, ki so nastale po nastanku gospodarske in finančne krize tudi v Sloveniji. Zaradi vseh teh izkušenj in pomislekov seveda v Poslanski skupini Socialnih demokratov ne podpiramo tega zakona. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jožef Horvat bo prestavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanskih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, drage kolegice in kolegi! S strani koalicije poslušamo očitke, da opozicija prihaja z neresnimi predlogi zakonov. No, s strani koalicijski poslank in poslancev pa ne dobimo niti resnih niti neresnih predlogov zakonov. Torej, nič ne dobimo. V Novi Sloveniji smo se na dvig stopnje davka na dodano vrednost ostro odzvali že ob napovedi povišanja leta 2013. Dvig stopnje z 20 na 22 % ter dvig nižje stopnje s 8,5 na 9,5 % smo seveda razumeli kot ukrep, ki je v nasprotju s krščanskodemokratskim političnim programom. Zato je popolnoma jasno, da predlog zakona, ki prinaša povrnitev višine stopnje davka na dodano vrednost na prejšnjo raven, podpiramo. Slovenija sodi med države z nadpovprečnimi stopnjami davka na dodano vrednost. Tudi zadnje poročilo Svetovnega gospodarskega foruma ocenjuje, da so za poslovno okolje v Sloveniji poleg neučinkovite državne birokracije najtežavnejši faktor prav visoke davčne stopnje. V Sloveniji sta nadpovprečno obdavčena predvsem delo in potrošnja, prav zato smo v Novi Sloveniji v preteklosti že predlagali znižanje stopnje DDV na nemško raven, zmanjšanje prispevkov z uveljavitvijo razvojne oziroma socialne kapice in socialnega copatka ter povečanje splošne dohodninske olajšave na 7 tisoč evrov. V skladu z našim predlogom spremembe Zakona o dohodnini bi zaposleni s povprečno plačo na mesec prejeli dobrih 80 evrov več kot do zdaj. Žal vladna koalicija našemu predlogu za višje plače ni prisluhnila, ampak raje povečuje proračunske odhodke. Nenavadno je, da leva vladna koalicija ne podpre zmanjšanja stopenj DDV. Gre namreč za davek, ki najbolj prizadene najrevnejše državljane, saj ti največji delež svojega mesečnega dohodka porabijo za potrošnjo izdelkov, ki jih potrebujejo za mesečno preživetje. Na drugi strani pa premožnejši večji del dohodka privarčujejo, kar pomeni, da se ta del njihovega dohodka z davkom na dodano vrednost ne obdavči. Dejstvo je in treba je to velikokrat ponavljati, da je davek na dodano vrednost najbolj asocialen davek. V nasprotju z zadržanostjo Vlade za znižanje davkov pa lahko vidimo, da je ta veliko bolj pogumna, ko gre za jemanje iz proračuna. Od leta 2016 do 2019 Vlada predvideva povečanje proračunskih odhodkov za skoraj 700 milijonov evrov. 700 milijonov evrov! Način vodenja državne fiskalne politike kaže predvsem na to, da se Vlada preslabo zaveda dejstva, da se denar ustvari v gospodarstvu. Sadove rasti bruto družbenega produkta in posledično širitve državnega proračuna pod vodstvom obstoječe vlade žanje le odhodkovna stran proračuna. Podjetja, ki skupaj s svojimi zaposlenimi skrbijo za proračunsko širitev, pa zaman čakajo, da bi se svojih bremen vsaj nekoliko razbremenila. Zmanjšanje obremenitev davka na dodano vrednost bi gotovo povečalo tudi potrošnjo, spodbudilo gospodarsko aktivnost in izboljšalo pogoje za poslovanje gospodarskih subjektov. Politika visokih davkov izkazuje veliko nezaupanje do sposobnosti državljanov za upravljanje z denarjem, ki ga sami zaslužijo. Le politika, ki ne zaupa svojim državljanom, od njih zahteva plačevanje previsokih davkov, da bi namesto njih s temi sredstvi upravljala. Krščanski demokrati tako politiko zavračamo. Ker je zmanjšanje davčnih obremenitev izjemno pomemben del usmeritve gospodarskega programa Nove Slovenije, novelo Zakona o davku na dodano vrednost seveda podpiramo.
Hvala lepa. Gospod Luka Mesec bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči in lep pozdrav. Ena od ključnih stvari, za katero se v Levici zavzemamo že cel mandat, je pravična obdavčitev. Davek na dodano vrednost seveda je regresiven, to tudi sami poudarjamo in zato socialno nepravičen. V Levici bi njegovo znižanje podprli, ampak izključno v primeru, da bi izpad davkov nadomestili, na primer z obdavčenjem bogatih in kapitala. Če pa DDV znižamo na način, kot predlaga desnica, bi bili socialni učinki ravno obratni. Bolj bi bili prizadeti tisti z nižjimi dohodki, še najbolj pa tisti, ki so odvisni od socialnih pomoči in drugih oblik socialne države. Zakaj? Ocena je, ocena predlagatelja, da bi izpad prihodkov za proračun znašal okoli 300 milijonov evrov. Kako bi ga nadomestili? S krčenjem plač v javnem sektorju, z rezanjem socialnih pomoči, ki so že zdaj pod minimalnimi življenjskimi stroški; skratka, potrebni bi bili takšni ali drugačni rezi v socialno državo. Res je, priliv v času konjukture je v proračun večji, ampak zaradi številnih davčnih odpustkov v zadnjem desetletju še vedno premajhen. Hkrati pa je več sredstev priložnost za socialni in ekonomski razvoj in to je treba izkoristiti. Kar se tiče drugega dela novele, uvedbe druge znižane stopnje v višini 5 %, to ocenjujemo, da bi lahko šlo za koristen ukrep, če bi z njim omogočili boljši dostop do določenih dobrin. Gre za ukrep, ki bi lahko postal pomemben instrument davčne politike. Seveda pa imamo pri zmanjševanju DDV še en velik problem. Predpostavko, da se z zmanjšanji davčnih obremenitev na potrošnjo prelije v nižje cene za potrošnike. Številne ekonometrične študije kažejo, da je ta vpliv premajhen, po navadi celo zanemarljiv. Zmanjšana davčna obveznost se v dobršni meri prelije v večje dobičke za proizvajalce ali trgovce. Ravno zaradi tega vidika bi morali področje davčne zakonodaje obravnavati celostno in ne z enkratnimi zamahi, saj bi samo tako dosegli želelne učinke. Kaj je ključen problem po našem mnenju na področju davčne politike? Vsako sejo velikokrat slišimo ponovljene neoliberalne dogme, da so pri nas plače preveč obremenjene. Res je, da moramo zato zmanjšati razliko med bruto in neto izplačili, pa bomo postali bogata država. Lahko rečemo bogata država, ampak za to bi bila cena na zdravstvu in pokojninskem sistemu. In v taki državi večina ljudi ne bi imela socialne varnosti in ne bi imela dostopa do brezplačnih minimalnih zdravstvenih storitev. Prisiljeni bi bili v to, da si jo kupijo na trgu, če bi imeli za to dovolj denarja. Če si pogledamo statistiko. davčni primež, v angleščini tax wedge, v celotnem prihodku osebe, ki prejme dve tretjini povprečne plače, pri nas znaša 39 %. V sosednji Avstriji 44, v Italiji 45. Nihče od tistih, ki govorijo o tem, kako bi morali postati bogata država, pa praktično ne govori o daleč največjem problemu našega davčnega sistema, ki povzroča največjo neenakost pri nas – premoženjsko neenakost. 10 % najbogatejših Slovencev ima v lasti že 47 % vsega premoženja v državi, najrevnejših 20 % pa samo 5 promilov. Drugače povedano, 20 % najpremožnejših ima v lasti 62 % vsega premoženja, torej več kot preostalih 80 % ljudi skupaj. Velik del tega premoženja je ali neobdavčen ali pa zanemarljivo obdavčen. Ključno izhodišče za pravično davčno reformo je torej progresivna obdavčitev prihodkov od kapitala in premoženja, posebej premoženja velikih vrednosti. Treba je omeniti še eno stvar. Zanimivo je, kako je predlagateljica SDS pravkar odkrila skrb za socialno pravičnost. Do sedaj je po navadi zagovarjala liberalni model ukrepov in politik, tudi v preteklosti je kot vladna stranka agresivno izvajala takšne ukrepe. ZUJF iz časa Janševe vlade je ena od prelomnic za socialni položaj večine ljudi v Sloveniji. Gre za enega najbolj protisocialnih ukrepov, ki ima še danes hude posledice za socialno varnost. Bolj kot ne je zato današnji predlog v službi širjenja te neoliberalne ideologije in pritiska na državne servise in socialno državo. Če zaključim, lahko zmanjšamo davek na dodano vrednost, ampak je treba na drugi strani poskrbeti za kompenzacije. Kje so rezerve, smo v tem mandatu večkrat povedali. Predvsem si morate pogledati obdavčenje premoženja, kapitala, ki sta daleč pod evropskim povprečji, praktično smo na evropskem repu. Ko bo volja, da storimo to, takrat bomo v Levici zmanjšanje davka na dodano vrednost podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Maruša Škopac bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Lepo prosim za malo miru.
Hvala za besedo. Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na dodano vrednost je v postopek v Državnemu zboru vložila Poslanska skupina SDS. S predlaganimi spremembami želijo stopnjo davka na dodano vrednost vrniti v prejšnje stanje, in sicer zgornje stopnje z 22 na 20 % in spodnje stopnje z 9,5 na 8,5 %. Poleg tega predlagajo uvedbo nove, dodatne nižje stopnje v višini 5 % za izbrane dobave blaga in storitev, od katerih se po trenutni ureditvi plačuje DDV po stopnji 9,5 ali 22 %. V zadevni seznam dobav blaga in storitev, za katere bi se uporabljala dodatna nižja stopnja DDV, bi se po predlogu zakona uvrstile med drugim dobave otroških oblačil in obutve, šolskih potrebščin, gasilske opreme, električne energije, zemeljskega plina in daljinskega ogrevanja. Glede obstoječe ureditve davka na dodano vrednost je treba poudariti, da je bil kot trajni ukrep dvig DDV sprejet pod vlado Alenke Bratušek. Maja 2013 se je takratna vlada v Programu stabilnosti, ki je bil predložen Evropski komisiji, zavezala, da bo dvig DDV trajni ukrep. Seveda razumemo trajnost ukrepa zaradi tega, ker je prejšnja vlada povečala dolg države in ustvarila velik primanjkljaj zaradi sanacije bančnega sistema. Ta vlada se zaveda, da je zaradi zatečenega stanja treba zmanjševati javni dolg na način, kot je bil zamišljen v letu 2013; torej med drugim tudi s trajnim dvigom stopenj DDV. Vsekakor lahko ocenimo, da zaradi spoštovanja danih zavez tega ne moremo razveljaviti. Izpada DDV ni mogoče nadomestiti. Javnofinančni položaj ne daje možnosti za nižanje stopenj DDV brez hkratnih ukrepov na prihodkovni in odhodkovni strani. Teh protiukrepov Poslanska skupina SDS ni predlagala. Predlagali so amandmaje, ki so razporejali odhodke državnega proračuna v višini skoraj 19 milijonov evrov. Glede na to, da je proračun vezan na skoraj 90 % zakonskih obveznosti, predlogi niso izvedljivi. Proračun mora biti uravnotežen, za kar pa v predlogu zakona ni poskrbljeno. Takšen predlog zakona tako pomeni kršitev Ustave in fiskalnega pravila, ker izpada proračunskih prihodkov v višini 550 milijonov evrov ni mogoče nadomestiti. Prav tako ne bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra pristali na to, da se ponavljajo napake iz obdobja 2006 do 2008, ko je takratna vlada z davčno politiko prispevala k pregrevanju gospodarstva. Slovensko gospodarstvo se še ne pregreva in se na podlagi sedanjih ukrepov ekonomske politike v letu 2018 tudi ne bo. Zaradi tega je treba nadaljevati zastavljeno pot ustvarjanja presežkov za slabe čase in pripraviti Slovenijo na morebitno bodočo krizo. S takimi populističnimi ukrepi delamo vse prej kot to. Vlada s svojimi ukrepi krepi konkurenčnost poslovnega okolja, s čimer na eni strani vpliva na vzdržno gospodarsko rast in povečanje globalne konkurenčnosti Slovenije, na drugi pa zagotavlja javnofinančno konsolidacijo s postopnim strukturnim uravnoteženjem javnih financ. Glede spodbujanja potrošnje je treba omeniti, da znižanje stopenj DDV še ne pomeni, da bi prišlo tudi do sorazmernega znižanja končnih cen blaga in storitev. K spodbujanju potrošnje smo pristopili z mini davčno reformo v letu 2016, ki je pomenila dvig dodatne splošne olajšave za 300 evrov, ter z izvzetjem dela plače za poslovno uspešnost iz davčne osnove dohodka iz delovnega razmerja in nekoliko s spremembo dohodninske lestvice, ki je za zaposlene nad 1,6-kratnikom povprečne plače. Potrošnjo prav tako spodbujamo z ukrepi novega davčnega paketa, ki je bil sprejet novembra letos. Tako rešitve novega Zakona o dohodnini omogočajo višje dohodke selektivnim skupinam. Sprememba načina določanja dodatne splošne olajšave omogoča določenim davčnim zavezancem pod povprečno plačo povečanje neto plače. Prav tako zvišanje posebne olajšave za dijake in študente poveča njihove neto zaslužke. Vse to bo pozitivno vplivalo na potrošnjo brez tega, da bi ogrozilo javne finance. Zaradi vsega navedenega je Poslanska skupina Stranke modernega centra proti rešitvam, ki so predlagane s Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na dodano vrednost.
Hvala lepa. Gospa Suzana Lep Šimenko bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni še enkrat! V Slovenski demokratski stranki smo vložili spremembo Zakona o davku na dodano vrednost, ki ga bomo podprli. Maja leta 2013, v času Vlade Alenke Bratušek, je bil sprejet Zakon o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2014 in 2015, ki je med drugim določil višje stopnje davka na dodano vrednost. Splošna stopnja se je tako povečala z 20 na 22 % in nižja stopnja se je povečala z 8,5 na 9,5 %. Vlada, ki je takrat zakon predlagala, je navedla, da gre za začasen protikrizni ukrep, ki bo trajal dve leti in s katerim naj bi stabilizirali javne finance. Žal pa je nato prišla vlada Mira Cerarja, ki je z Zakonom o davku na dodano vrednost predlagala, da višje stopnje davka na dodano vrednost postanejo trajen ukrep. Koalicija strank SMC, Desus in SD je tako na seji Državnega zbora novembra 2015 predlog višjih stopenj davka na dodano vrednost kot trajen ukrep tudi sprejela. V Slovenski demokratski stranki smo predlogu nasprotovali, saj se nam je takšen ukrep zdel popolnoma nepotreben in socialno krivičen. Davek na dodano vrednost je namreč davek, ki najbolj prizadene prav tiste, ki imajo najmanj, saj ga ti glede na svoje prihodke plačajo največ. Smo v obdobju konjunkture, beležimo spodbudno gospodarsko rast, ki posledično pomeni tudi večje prihodke v državnem proračunu. V letu 2018 se pričakuje kar za 1,4 milijarde evrov več prihodkov v proračunu, kot jih je bilo v letu 2014. Pravično bi bilo, da bi ljudem povrnili to, kar se jim je obljubljalo, in sicer da je dvig stopnje davka na dodano vrednost zgolj začasen ukrep, ki je bil takrat seveda nujen zaradi stabilizacije javnih financ. Znižanje stopenj davka na dodano vrednost pa ne bi razbremenilo samo socialno najbolj ogroženih državljanov, pač pa bi spodbudilo tudi potrošnjo, kar bi ugodno vplivalo na gospodarsko rast, na konkurenčnost našega gospodarstva in posledično tudi na prihodke v državnem proračunu. Številne evropske države imajo dve znižani davčni stopnji, nekatere od njih imajo tudi tako imenovano super znižano stopnjo davka na dodano vrednost; gre za države, kot so Irska, Španija, Francija, Italija in Luksemburg. S predlaganim zakonom predlagamo znižanje davka na dodano vrednost na predkrizno raven, torej, z 22 na 20 % ter z 9,5 na 8,5 %. Hkrati pa tudi predlagamo uvedbo dodatne, druge nižje davčne stopnje v višini 5 %. Številne evropske države imajo nižjo splošno stopnjo davka na dodano vrednost od Slovenije. Naj jih naštejem nekaj: Luksemburg ima, recimo, 17-odstotno splošno stopnjo davka na dodano vrednost, Malta 18 %, Nemčija, Ciper, Romunija 19 %, Francija, Avstrija, Bolgarija, Estonija, Slovaška imajo 20 %, Češka, Belgija, Španija, Litva, Latvija, Nizozemska imajo 21 % splošne stopnje davka na dodano vrednost. Direktiva Sveta z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost v 98. členu določa, da lahko države članice uporabljajo eno ali dve znižani stopnji davka na dodano vrednost. Določeno je tudi, da nižja stopnja ne sme biti nižja od 5 %. Na podlagi določb direktive tudi predlagamo, da tudi v Sloveniji tako kot v številnih državah Evropske unije uporabljamo dve znižani stopnji davka na dodano vrednost. S tem bi imeli prvo nižjo stopnjo davka na dodano vrednost v višini 8,5 % ter drugo nižjo stopnjo v višini 5 %. Številne evropske države, natančneje, 17 je takšnih, uporabljajo dve znižani stopnji davka na dodano vrednost. V zakonu, ki je danes pred nami, smo v Slovenski demokratski stranki predlagali novo razvrstitev dobav blaga in opravljanja storitve, za katere se lahko uporabi nižje stopnje davka na dodano vrednost za 8,5 % in 5 % davka na dodano vrednost. Znižana stopnja davka na dodano vrednost pri 5 % bi tako po našem predlogu veljala za dobavo električne energije, zemeljskega plina, daljinskega ogrevanja, za osnovna živila, kot so kruh, sir, jajce, sadje in zelenjava, za oblačila, obutev, šolske potrebščine, za gasilsko opremo, za dobavo vode, za zdravila, medicinsko opremo, stanovanjske objekte, obnovo in popravilo zasebnih stanovanj, za storitve javne higiene, za domačo varstvo in za živali za pitanje, sadike, gnojila za uporabo v kmetijstvu. Čas je, da imajo vsi državljani nekaj od gospodarske rasti, in seveda čas je, da jim znižamo davke. V tem trenutku je čas, da znižamo davek na dodano vrednost. Seveda, v Slovenski demokratski stranki bomo predlog, ki smo ga predlagali, tudi podprli in računamo tudi na vašo podporo. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Besedo ima mag. Marko Pogačnik, predlagatelj. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Glede na stališča, ki so jih predstavile poslanske skupine, in predvsem stališča koalicijskih poslanskih skupin, smo prišli do spoznanja, da koalicija ponovno ne bo podprla predloga opozicije. Preseneča me tudi stališče Levice, da ne bo podprla takšnega predloga, kajti prepričani smo v Slovenski demokratski stranki, da je prav davek na dodano vrednost tisti davek, ki je dejansko najbolj nepravičen, kajti davek na dodano vrednost plačujejo vsi enako, ne glede na mesečne prihodke ali premoženje, ki ga nekdo poseduje. V Slovenski demokratski stranki smo razočarani, da ne sledite temu predlogu, kajti prepričani smo, da glede na gospodarsko rast in pa stanje v državi, ki je danes, in napoved za prihodnost je takšna, da omogoča, da se zmanjša davek na dodano vrednost in da se vrne na predkrizno raven. Dejstvo je, da je ta koalicija strank Stranke modernega centra, Socialnih demokratov in pa Desusa začasen ukrep, ki ga je sprejela vlada Alenke Bratušek, spremenila v trajen ukrep. Vsaj glede na stališča sem prepričan, da se morate vsaj znotraj koalicije poenotiti –zmanjšanje davka na dodano vrednost, s spremembo, ki jo predlagamo v Slovenski demokratski stranki, kakšen bo vpliv na javne finance. Državni sekretar je govoril o več kot 500 milijonov evrov – zanima me, kje je dobil to številko?–, Desus govori o 300 milijonih, pa mislim, da je še ena koalicijska stranka omenila podoben znesek 300 milijonov. To pomeni, da se tudi tukaj vidi, da je koalicija, bi rekel, totalno razštelana. Državni sekretar govori o 500 milijonih, koalicija govori o 300 milijonih. Ne gre, bi rekel, samo za vrnitev davka na dodano vrednost na predkrizno raven. V Slovenski demokratski stranki predlagamo uvedbo nove znižane stopnje, nove znižane stopnje davka na dodano vrednost na 5 % po vzoru nekaterih evropskih držav. V to kategorijo druge znižane stopnje prelagamo, da so uvrščeni predvsem artikli, izdelki, ki so življenjsko potrebni. Od hrane, šolskih potrebščin, električna energija. In dve znižani stopnji, ena stopnja 5 % obdavčitev, druga stopnja 8,5, pomeni znižanje, zdaj je 9,5. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da je tudi dovolj zgovoren podatek, če pogledamo proračunske prihodke iz naslova davkov, v primerjavi z letom 2014 ta vlada razpolaga z eno in pol milijardo višjimi davčnimi prihodki. Zgolj ena in pol milijarde višji davčni prihodki. Imate pa problem nekje drugje, ta koalicija. Namesto da bi poskrbeli za ugodno ali pa za boljše življenje državljank in državljanov Republike Slovenije v celoti, vi spodbujate en del segmenta. Vi drastično zaposlujete v javni upravi. Vse te prihodke v proračunu, ki se povečujejo, prihodki v proračunu se povečujejo predvsem na račun gospodarstva, ta vaša koalicija in ta vaša poje in popije. To sem že povedal pri sprejemanju proračuna. Glejte, 8 tisoč več zaposlenih v javni upravi. To so ekstremne številke. To je ravno približno masa plač, bi rekel, kot bi ta sprememba DDV vplivala. 8 tisoč zaposlenih imate več, ne znate pa povedati zaradi česa. 1,5 milijardo več prihodkov imate iz naslova davčnih prihodkov, gospodarska rast je; na drugi strani pa poglejte, ne znate tudi črpati evropskih sredstev. Obdobje 2014–2020 za Slovenijo je predvidenih 3 milijarde črpanja evropskih sredstev. Tej vaši vladi, tej vaši koaliciji je do danes uspelo počrpati približno 70 milijonov. 70 milijonov! In vi govorite, kako bi pa naš predlog zmanjšanja stopnje davka na dodano vrednost sesuli javne finance. Vi imate možnost počrpati sredstva in nadomestiti izpad tega, vendar ne; vi dejansko odhodke iz proračuna iz naslova večjega zaposlovanja, predvsem v javni upravi, povečujete. Res ne razumem tudi stališča Desusa, ki je omenil, da bi ta sprememba za bogate pomenila, da bi bili še bolj bogati, za revne, da bi bili še bolj revni. Glejte, spoštovani predstavniki Desusa. Davek na dodano vrednost je najbolj nesorazmeren davek in najbolj nepravičen davek in predvsem najrevnejši in upokojenci so najbolj ranljivi in predvsem upokojencem, ki jih vi tako zagovarjate, bi znižana stopnja DDV največ prinesla. Ne pa, da vi govorite, da bi ta ukrep, ki ga danes mi predlagamo, bogate naredil še bolj bogate, revne pa še bolj revne. To je bilo v vašem stališču no, v stališču Desusa. Ni! In bi rekel, tudi sindikati in vsi skupaj govorijo, da povišanje davka na dodano vrednost, ki ga je kot trajni ukrep naredila ta vlada, ta koalicija – Desus, Socialni demokrati in Stranka modernega centra – najbolj prizadene najrevnejše in najbolj ranljive. Res ne razumem, spoštovani državni sekretar, res bi rad z vaše strani slišal pojasnila, zakaj si Republika Slovenija ne more privoščiti znižanje stopnje davka na dodano vrednost in od kod ste izračunali izpad več kot 500 milijonov evrov. Tukaj poslušamo potem, kje je garancija, da bodo trgovci znižano davčno stopnjo prenesli tudi v znižanje cene oziroma govorite, da bodo trgovci tako in tako poskrbeli za svoj dobiček. Ni res! Samo na naftnih derivatih bi se zadeva lahko poznala bistveno, na kurilnem olju, nafti, bencinu in vsega skupaj. Elektriki! Tukaj nam ne morejo preliti v svoje dobičke, ker so tudi regulirane cene. Poglejte, žalostno je danes, da v Celovcu, ne vem, tisoč litrov kurilnega olja stane več kot 150 evrov ceneje kot v Murski Soboti, Kranju, Kopru ali v Ljubljani. Žalostno je, da danes državljanke in državljani Republike Slovenije svoje jeklene konjičke polnijo za 20 centov več po litru nafte kot v Avstriji, ko imajo bistveno višje prihodke. In v marsikateri evropski državi je davek na dodano vrednost nižji. Večina evropskih držav pozna dve znižani stopnji davka na dodano vrednost. S tem predlogom ga bi uvedla tudi Slovenija – s predlogom Slovenske demokratske stranke. Druga znižana stopnja davka na dodano vrednost 5 %. Tukaj notri so uvrščene predvsem tiste najnujnejše življenjske potrebščine, kot so hrana, kruh, mleko, šolske potrebščine, elektrika. Ne! Vi, bi rekel, držite na tem, da je treba davke zviševati, da je treba dodatno obremenjevati gospodarstvo in – ne nazadnje – državljanke in državljane Republike Slovenije. In vi sledite klasični politiki, ki ste si jo izbrali v tem mandatu, in to je povečanje davkov, dodatno obremenjevanje gospodarstva in državljank Republike Slovenije in dodatno zadolževanje države. Žalostno je, da ta vaša vlada in ta koalicija davke vidi izključno kot polnilo za proračun. Poglejte, spoštovana koalicija, davek ne sme imeti samo funkcije polnjenja proračuna, ampak mora imeti tudi razvojno funkcijo. Razumel bi, da vi povečujete davke in jih na drugi strani vračate državljankam in državljanom Republike Slovenije z novimi investicija in z novimi naložbami, vendar ne. Vi davke povečujete, naložbe v proračunu pa – poglejmo nazaj – se v času vašega mandata drastično zmanjšujejo. Drastično se zmanjšuje naložbena politika. Še enkrat bom ponovil, kar sem že ponovil pri sprejetju proračuna in kar sem povedal tudi danes; kar gospodarstvo ustvari, ta vaša vlada poje in popije. Ko pa pojeste in popijete, potem pridete pa v Državni zbor in predlagate ponovno dodatne davke in novo obdavčitev. Poglejte, kaj ste naredili v času tega vašega mandata! Tudi ta najbolj nesocialni davek na dodano vrednost ste kot začasen ukrep spremenili v trajen ukrep. V trajen ukrep. In tukaj bi bilo potrebno nekaj narediti. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da je prišel čas, da se davek na dodano vrednost zniža, da se zniža na raven, ki je bila pred krizo, in da se dodatno uvede druga znižana stopnja za tiste najbolj pomembne življenjske potrebščine in tudi storitve na 5 %, kot jih imajo nekatere evropske države.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Urška Ban, pripravi naj se gospod Uroš Prikl. Gospa Urška Ban, izvolite.
Najlepša hvala, spoštovani podpredsednik, za besedo. Danes obravnavamo predlog Poslanske skupine SDS, ki se nanaša na, kot je bilo že povedano, znižanje stopenj DDV. Naj najprej povem, da danes se s tako vsebino, podobno vsebino ne srečujemo v tem državnem zboru prvič, že kar nekaj takih oziroma podobnih predlogov smo obravnavali. Naj kar takoj povem, da sama svojih stališč do znižanja stopenj DDV v tem vmesnem času nisem spreminjala in zato tudi tokrat za ta zakon ne bom glasovala. Predlagatelj je v svojem uvodu k temu zakonu in tudi danes v predstavitvi stališč že povedal, navedel, da so se stopnje DDV zvišale z Zakonom o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvrševanju proračuna Republike Slovenije za leti 2013 in 2014. Ta zakon je bil sprejet v maju 2013, se pravi v prejšnji sestavi tega parlamenta. Predlagatelj je nadalje navedel, da je Vlada, ko je predlagala ta zakon, navedla, da gre za začasen protikrizni ukrep, ki bo trajal dve leti in s katerim naj bi stabilizirali javne finance. Tudi o tem, kakšen je bil takrat ta ukrep povišanja stopenj predlaga – ali kot trajen ali kot začasen ukrep – smo se na tem mestu že kar nekajkrat pogovarjali. Danes bom kljub vsemu še nekatere stvari ponovila, ker očitno se ne razumemo, ne slišimo ali pa se razumemo samo takrat, ko se z določenimi stališči strinjamo. Pred to obravnavo danes sem si še enkrat pogledala javno dostopne dokumente Vlade, od Programa stabilnosti za leto 2013 naprej do Zakona o izvrševanju proračunov za leto 2013 in 2014, obrazložitve Vlade k posameznim členom in tudi magnetograme takratnih sej, tako pristojnega delovnega telesa Odbora za finance kot tudi parlamentarne seje in moram priznati, da te navedbe, da bi Vlada izrecno navedla, da bo ta ukrep veljal samo dve leti, v vseh teh dokumentih nisem našla. Tega zapisa, te zaveze, te navedbe v teh gradivih ni. Prav nasprotno! Iz Programa stabilnosti iz maja 2013 izhaja, da je takratna vlada za cilj ekonomske politike navedla vzpostavitev pogojev tako za stabilno gospodarsko rast kot tudi za trajno strukturno uravnoteženje javnih financ. Za dosego teh ciljev, ki so bili v Programu stabilnosti takrat navedeni, je predlagala vrsto ukrepov tako na odhodkovni kot tudi na prihodkovni strani. Citiram iz Programa stabilnosti: »Na strani prihodkov bosta najpomembnejša dva trajna ukrepa: zvišanje splošne stopnje DDV za 2 odstotni točki ter znižanje stopnje za 1 odstotno točko ter prenovitev sistema obdavčitve nepremičnin.« Torej je že takrat Vlada v Programu stabilnosti navedla, da gre na nek način za trajni ukrep. Izpostavljena takrat finančna neravnovesja, tudi podrobno opisana v Programu stabilnosti, so bila pač prevelika, da bi jih lahko v celoti uravnovesili v dveh letih. In sedaj vprašanje, zakaj ni že takrat Vlada to spremembo uzakonila v Zakonu o davku na dodano vrednost, ampak je to spremembo najprej uzakonila v Zakonu o izvrševanju proračunov, čeprav je v Programu stabilnosti za leto 2013 jasno navedeno, da je za ta ukrep zakonska podlaga prav Zakon o davku na dodano vrednost? Prebrala sem si obrazložitev k takrat 11. členu Zakona o izvrševanju proračunov za leti 2013 in 2014, kjer je zapisano, da v skladu z drugim odstavkom 145. člena Zakona o DDV se lahko stopnja DDV z Zakonom o izvrševanju proračuna poveča ali zmanjša za 15 %. Takratna državna sekretarka, zdajšnja ministrica, gospa Mateja Vraničar Erman je na seji Odbora za finance pojasnila, da gre za ureditev, ki jo dopušča Zakon o davku na dodano vrednost. Povedala je, da se lahko brez poseganja v osnovni materialni zakon o obdavčenju davčne stopnje spremenijo za največ do 15 % – torej takrat bi bil maksimum za 3 odstotne točke pri splošni stopnji. Vendar se je takrat Vlada odločila, da predlaga povišanje z 20 na 22 in z 8,5 na 9,5. Nadalje je državna sekretarka dejala, citiram: »Seveda gre v tem primeru za rešitev, ki lahko velja samo do prve spremembe Zakona o davku na dodano vrednost, ko bo to rešitev potrebno prenesti v materialni zakon o obdavčenju.« Se pravi, že takrat se je z zavedanjem šlo v tako rešitev, kot sem jo povedala. Če grem še naprej, pogledala sem si tudi Program dela Vlade v letu 2013 in takrat Zakona o davku na dodano vrednost ni bilo na tem programu dela. Tako je bila verjetno tudi iz tega razloga potem sprejeta odločitev, da se takoj popravi Zakon o izvrševanju proračuna Republike Slovenije za naslednji dve leti, kasneje pa, tako kot je takrat povedala državna sekretarka, ob prvi spremembi Zakona o davku na dodano vrednost to rešitev tudi uzakoni v materialni zakonodaji, ki ureja to področje. Kaj sem želela s tem povedati – to, da je bil že takrat ta predlagani ukrep mišljen kot eden izmed ukrepov, seveda v kombinaciji z drugimi, ki bo trajno in postopno privedel do uravnoteženja naših javnih financ. Po mojem mnenju naj bi ta ukrep trajal vsaj do takrat, dokler se ne uresniči cilja, ki je bil napisan že takrat v Programu stabilnosti; se pravi, do strukturnega uravnoteženja javnih financ. Se pravi, da je šlo za trajen ukrep z vidika ciljev, ki so bili takrat postavljeni, ali – če temu drugače rečem – do uresničitve teh ciljev, ki so bili že takrat v letu 2013 zapisani v Programu stabilnosti. Vsaj tako si jaz ta dokument razlagam. Sicer pa je trajnost verjetno res nek relativen pojem, ki si ga očitno vsak razlaga po svoje. Vendar, konec koncev, verjetno nobena zakonska ureditev ni trajna ali dokončno zacementirana, tako Zakon o davku na dodano vrednost kot tudi drugi zakoni so deležni takih in drugačnih sprememb. Če bi bila ta rešitev trajno uzakonjena, se verjetno danes ne bi niti mogli pogovarjati, da to rešitev spreminjamo, pa se bomo še nadaljnje štiri ure o tem pogovarjali, na koncu bomo o tem tudi odločali, ali to ureditev spremenimo ali ne. Tako ne vem točno, kaj je predlagatelj mislil s tem, da je naša vlada višje stopnje DDV trajno uzakonila. Kot sem rekla, po mojem mnenju je ta ukrep trajen vsaj do takrat, ko bomo dosegli cilje, ki smo si jih zastavili glede javnofinančne konsolidacije. Ta pa še danes – to moram povedati – ni zaključena. Tako bo državni proračun kot celoten sektor država kljub že, lahko rečem, četrtemu letu gospodarske rasti in tudi porastu zaposlenosti in gospodarske aktivnosti v letošnjem letu, konec leta 2017, še vedno beležil primanjkljaj. Torej, še vedno porabimo več, kot ustvarimo, čeprav moram reči: »Da, imamo višje prihodke, veliko jih zberemo, pa je še vedno manj planiranih prihodkov za leto 2017, kot je bilo ustvarjenih v letu 2008.« Naslednje leto, v letu 2018, imamo res prvič po desetih letih v proračunu načrtovan presežek v višini 0,4 % BDP. Ampak v tem primeru, ko podajamo ta podatek, gre za nominalni presežek v proračunu. Ko pa ta presežek prilagodimo stanju gospodarskega cikla, torej preračunamo iz nominalnega v ciklično prilagojen saldo, ugotovimo, da imamo še vedno primanjkljaj. Ko tega potem korigiramo še za enkratne dogodke, pridemo do strukturnega salda, in ta je še vedno negativen. Se pravi, tudi v letu 2018 bomo še vedno imeli primanjkljaj. To je ključno tudi s tega vidika, kar smo si sami zapisali v ustavo. In zapisali smo si – citiram –: »Prihodki in izdatki proračunov države morajo biti srednjeročno uravnoteženi, brez zadolževanja ali pa morajo prihodki presegati izdatke. Od tega načela se lahko začasno odstopi samo v izjemnih okoliščinah za državo.« In proračun države po delu treh let in pol tudi te vlade s postavljenimi cilji, v skladu s pravili, bo srednjeročno uravnotežen, ko bo dosežen strukturni presežek, in to je načrtovano za leto 2020. Res je, tako kot je povedal tudi prej državni sekretar, v letu 2015 smo izšli iz postopka presežnega čezmernega primanjkljaja, ko smo saldo oziroma tekoči primanjkljaj znižali pod 2,9 %, ampak kot sem rekla, to ni končen ali edini cilj, ampak je nek končen cilj predvsem znižanje strukturnega primanjkljaja oziroma t. i. strukturni napor mora biti 0,6 odstotne točke BDP na leto. Prav tako imamo še druge odprte javnofinančne postavke, če temu tako rečem. Še vedno imamo javni dolg, ki je višji od 60 % BDP in ga moramo ravno tako zniževati za eno dvajsetino presežnega dolga na leto, kar pomeni 1,16 % BDP na leto. Potem je tu še kriterij skladnosti z izdatkovnim pravilom, ko moramo zniževati odhodke, ko so očiščeni cikličnih odhodkov. Na to nas ves čas opozarjata tako Fiskalni svet in tudi v svojih ocenah Evropska komisija. Tako iz teh, tudi iz mnenj oziroma iz poročil, ki so nam dana v obravnavo s strani Fiskalnega sveta in Evropske komisije, jasno izhaja, da vsakršno dodatno zniževanje ali samo prihodkovne strani ali zviševanje samo odhodkovne strani pomeni odstop od začrtane finančne konsolidacije. Kar sem rekla, nas ves čas opozarja tako Fiskalni svet kot Evropska komisija in če temu tako rečem, že zdaj hodimo po njihovem mnenju po robu. Ta ukrep, ki je danes predlagan na način, kot je predlagan – uporabila bom ta podatek, ki ga je povedal državni sekretar –, pomeni izpad prihodkov v višini 550 milijonov evrov, bi imel ravno nasprotni učinek, kot sem povedala v skladu s to potjo javnofinančne konsolidacije tako glede strukturnega napora kot tudi strukturnega primanjkljaja. Poleg tega pa znižanje davkov v času gospodarske rasti deluje tudi prociklično. In neodgovorno je, da bi takoj vse višje prihodke, ki jih beležimo, namenili znižanju vseh vrst davkov. Danes se pogovarjamo o DDV, jutri oziroma na naslednji seji bomo obravnavali – predlog SDS – Zakon o dohodnini, potem Zakon o katastrskem dohodku, pa potem najbrž naprej po naboru predstavljenih zakonov oziroma ukrepov, ki jih je SDS že pripravil. Se pravi, bomo precej nižali to prihodkov stran proračuna, na drugi strani pa bi radi več zagotovili za posamezne segmente javne porabe. Ob tem, ko predlagamo tak predlog in ne povemo, kaj in kako bomo z znižanimi prihodki financirali javno porabo v naši državi, torej kako se bodo ali se ne bodo, ne vem, ali na kakršen koli drug način še naprej financirale druge oziroma tiste skupine, ki jim je določen delež na odhodkovni strani proračuna namenjen, pa govorim lahko o socialnih transferjih, o izdatkih za zdravstvo, šolstvu, kako se bo še naprej zniževal javni dolg, kako bomo prišli do strukturnega uravnoteženja proračuna, do takrat je pač po mojem mnenju najmanj, kar lahko rečem, tak predlog neodgovorno predlagati. Ker teh ukrepov ni predlaganih, pač gre po mojem mnenju v tem primeru znižanja davka danes zgolj za nek časovni odlog, ki ga bo nekdo, ljudje verjetno, moral pobrati in plačati enkrat v prihodnosti. V preteklosti smo že prišli do maksimuma javnega dolga, 80 % ali celo nekaj več v deležu BDP, vse skupaj je bilo že enkrat postavljeno v velika neravnovesja, prihajalo je do visokih letnih deficitov, primanjkljajev, ki si jih država že takrat ne bi smela privoščiti, pa si jih je. Ta država je enkrat že precej posegla tudi na področje davkov, če se spomnimo davka od dohodka pravnih oseb, davka na izplačane plače, socialne prispevke delodajalcev, in tako naprej, istočasno pa ni prišlo do ukrepov na odhodkovni strani. Potem je približno istočasno s tem prišla še kriza in pot naprej nam je znana. Ko razmišljamo o zniževanju davkov, je treba imeti vse to pred sabo, da se nekako spet nepremišljeno ne znajdemo v neki spirali, če temu tako rečem, ker na koncu, saj pravim, kot sem že rekla, vse to plačajo ljudje. Se pa na nek način strinjam, da bomo, kot sem rekla, strukturno uravnotežen proračun dosegli 2020 in bomo morali opraviti tudi neko široko razpravo o tem, kateri so tisti najprimernejši ukrepi na področju davčne politike, ki bi vodili tako k večji gospodarski rasti kot tudi k pravičnejšemu razporejanju davčnih bremen. Ta razprava, se pravi neka celovita razprava, bi morala biti vsekakor opravljena prej, preden se lotimo takega parcialnega spreminjanja posameznih zakonov, ki se parcialno nanašajo na posamezno področje davčne politike. Verjetno bi se bilo treba tudi v okviru te razprave, po mojem mnenju, najprej soočiti s tistimi ukrepi, kjer imamo v tej državi neke nekonkurenčne pogoje oziroma glede na primerjavo z drugimi državami imamo nesorazmerne obdavčitve. Večkrat smo se tukaj že pogovarjali, da je eno od takih, ki je nesorazmerno obdavčeno, predvsem delo. V tem mandatu so bili zaradi tega, kar sem povedala, ukrepi na področju davčne politike osredotočeni ali pa so se nanašali, ker so bili podrejeni cilju javnofinančne konsolidacije, so se nanašali predvsem na prestrukturiranje davčnih bremen, potem na izboljšanje učinkovitosti pobiranja javnih dajatev in na odpravo administrativnih bremen. V teh smereh je Vlada Državnemu zboru predlagala določene spremembe, bile so tudi v Državnem zboru sprejete. Če omenim nekatere: prilagoditev lestvice, razbremenitev nagrade za poslovno uspešnost, mednarodne napotitve iz tujine v Slovenijo, iz Slovenije v tujino, pa znanstveniki, ki so bili deležni nižjih obremenitev skozi posebno olajšavo, pa tudi tisti, ki prejemajo najnižje dohodke, ko govorimo o splošni olajšavi, in dodatni olajšavi, ki iz sedanje stopničaste prehaja v zvezno. Če bi na tem mestu tudi počasi zaključila [[…]]Menim, da je prav, da pri takih predlogih, ki ga danes obravnavamo, sicer na prvi pogled zelo všečnih, pogledamo malo dlje, kot samo do prvega ovinka, in fiskalno politiko vodimo bolj odgovorno predvsem do ljudi. Kot sem že rekla, tudi pretekle, take ali drugačne, odgovorne ali neodgovorne odločitve, ki so nas pripeljale do ogromnega zadolževanja, do ogromnih visokih deficitov, do milijardnih obveznosti za obresti v državnem proračunu, so na koncu plačali ljudje in ljudje so bili prikrajšani tako za socialne transfere, pokojnine, plače in tako naprej. Tako še enkrat: jaz tega predloga ne bom podprla.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Uroš Prikl, pripravita naj se gospod Matjaž Han in dr. Anže Logar. Izvolite, gospod Prikl.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in spoštovani kolegi! Poslanke in poslance Poslanske skupine Desus predlagatelj ni uspel prepričati, zato smo predlog zavrnili že na matičnem delovnem telesu. To sem zdaj prebral, citiral, kako smo nekako v Poslanski skupini Desusa odreagirali takrat, pred dvema mesecema, ko je bila pobuda za ponovno znižanje DDV predlagana s strani samostojnega poslanca Čuša. Danes predlaga spremembo znižanja DDV Poslanska skupina SDS in praktično ni razlike, praktično ni razlike, razen seveda v tistem segmentu, ko predlagatelj predlaga novo, tretjo stopnjo davka na dodano vrednost, ko gre za 5-odstotno obdavčitev za artikle, prehrane, medicinske opreme, obnove, popravila stanovanj in tako dalje in tako naprej. Samo v tej točki bi lahko rekel, da je ta predlog zakona pozitiven in bi o njem veljalo razmisliti samo o tem segmentu, morda razmisliti, bom korak dlje šel, da bi to še znižali oziroma na nulto stopnjo pripeljali ta davek za resnično tiste izdelke, ki so najbolj elementarni in potrebni resnično minimalne obdavčitve. Ko pa govorimo o tem znižanju in osnovne in znižane stopnje davka na dodano vrednost ponovno na 20 oziroma 8,5 %, samo nekaj ugotovitev, kar je bilo že praktično vse povedano v stališčih tako naše kot drugih poslanskih skupin, ki ne podpirajo tega zakona. Osebno sem trdno na tem stališču, da znižanje DDV ne bo absolutno prineslo nižjih cen. Vsi trgovci imajo v svoji cenovni politiki tudi to možnost, da zvišajo marže. To je prva zadeva. Druga zadeva; treba je vedeti, da vsi tej izdelki niso enake elastičnosti, da je treba pač videti, kateri izdelki so bolj elastični, kateri so manj elastični in eno bolj konkretno analizo, kaj to pomeni pri izpadu dohodka. Da ne bom pozabil, prej je bilo govora, ali je to 300 milijonov, ali je to 500 milijonov, da smo malo »razštelani« v koaliciji, da sami ne vemo, koliko je. Nam so pripravile strokovne službe in tisti, ki seveda razpolagajo z vsemi relevantnimi podatki, pač oceno finančnih posledic in nekako za cca 300 milijonov je izpad dohodka, so finančne posledice za spreminjanje 22 na 20 in 9,5 na 8,5, tista druga, ostanek bo pol milijarde, pa je seveda ta nova davčna stopnja, nova DDV za 5 % že navedenih izdelkov. Seveda se strinjam, da če nek davek znižaš, da ga moraš adekvatno z nekim drugim davkom nadomestiti. Spomnite se, kako smo bili grdi, ko smo davek na dobiček zviševali. Pa so zopet bile primerjave z različnimi evropskimi državami; a glej ga, zlomka, takrat so bile vse tiste države navedene, ki imajo ta davek nižji, ne pa tiste države, ki imajo tudi, pa ni jih tako malo, višji ta davek. Tudi danes sem slišal navajati države, res da jih je dosti, ki imajo nižji davek na dodano vrednost, osnovni in znižani, nismo pa navajali držav, ki imajo višji davek na dodano vrednost, kar je seveda čisto legitimno. V tem trenutku se ne bom spuščal na nobeno ideološko raven in ne bom polemiziral s predlagateljem, ali je to legitimno, ali je to korektno, še manj, ali je to resno, da tak zakon predlaga. Vse to drži; je legitimno, itak da legalno. Verjamem tudi, da resno, ker pač predlagatelj skuša s svojimi predlogi nekako prepričati večino poslancev v tem državnem zboru, da je to z nekega, pač, njegovega specifičnega aspekta to upravičeno. Se pa sprašujem in tu se mi zdi ključnega pomena obrazložiti, zakaj v Desusu ne bomo podprli tega zakona. Poglejte, zelo nevšečno je govoriti, in tudi sedajle nastopam v tej funkciji, da nisem zagovornik nižanja davčnih bremen. To ni všečna zadeva. Najlepši si, najbolj všečen si, ko rečeš, znižali bomo ta davek, ma kaj na 20 %, dajmo ga na 15 % znižati! Pa onega, znižanega, dajmo na 6, 7 %, je še bolj všečen! Ampak jaz se seveda zavedam, da pri vsakem proračunu, tako družinskem, tako lokalnem kot tudi državnem proračunu, je vedno nekako tehtanje med prihodki in odhodki. Če bomo imeli toliko in toliko izpada na prihodkovni ravni, enostavno nemogoče bo denar potem deliti. Nemogoče bo govoriti o zviševanju penzij, ki so krvavo potrebne zvišanja, to vsi vemo in smo vam obrazložili zadnjič, zakaj in kako. Nujno potrebno je zvišati tudi nekatere družinske transfere, nujno potrebno je zvišati nekatere socialne transfere. Osebno in Poslanska skupina Desus bi si seveda želela tudi, da se tistim najmanj plačanim, tako javnim uslužbencem kot zaposlenim v realnem sektorju, da se jim minimalne plače zvišajo, da bi lahko dostojno živeli – ne bom našteval vseh ostalih transferov, ki jih zagotavlja država, ampak enostavno, če tukaj za toliko in toliko milijonov evrov na leto zmanjšamo prihodke, potem mi tisti, ki podpirate predlog tega zakona, povejte, kako bomo to nadomestili. Z nekim časovnim zamikom? Nemogoče! Danes bo pol milijona, pardon, pol milijarde manj sredstev. Kako bomo dali denarne socialne pomoči, kako bomo izplačevali višje pokojnine, kako bomo uvedli sedmi in osmi razred otroškega dodatka, če bo izpad prihodkov v državni proračun, pa najsibo 300 milijonov, če vam je lažje to slišati? Enostavno, to je nemogoče. Sprašujem se, kako bomo potem postali in ostali še vedno socialna država, če bomo še vedno varčevali mukoma na najšibkejših, mukoma, ta famozni ZUJF mehčamo, pa ga skušamo nekako anulirati do konca, pa še sedaj ga nismo. Še sedaj so nekateri prejemki še vedno v primežu tega ZUJF in čas je, da vendarle, tu se pa tudi jaz s tistimi strinjam, da vsi ljudje nekako so upravičeni do neke ponovne sprostitve teh transferov, saj gospodarska rast nam izjemno dobro kaže. Da rezimiram vse skupaj. Povejte mi, kakšna je alternativa, če ta zakon podpremo. Ali je alternativa, da kakšen drug davek zvišamo in kateri je ta in za koliko, ali je alternativa, da znižamo transfere posameznikom in gospodinjstvom, plače javnim uslužbencem, funkcionarjem in tako dalje. Ocenjujem, da ni potrebe, da znižujemo stopnjo davka na dodano vrednost, ker potem je nemogoče, da izplačujemo, tako kot se spodobi za socialno državo, tiste transfere posameznikom, ki jim je treba izplačati, saj si sami ne uspejo na trgu iz takšnih ali drugačnih razlogov zagotoviti sredstev za normalno življenje. Vsled vsega naštetega in kar je že bilo povedano – pa ne bom ponavljal tukaj v stališču, ki ga je kolegica Kovačičeva predstavila uvodoma –, ne bom podprl predlaganih sprememb Zakona o davku na dodano vrednost. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Anže Logar, pripravita naj se gospod Jernej Vrtovec in gospod državni sekretar. Izvolite, gospod Logar.
Hvala, predsedujoči. Zaključil bom ali pa začel bom z neko izjavo, ki jo je kolega Prikl dal, pa moram priznati, da je ne razumem. Namreč, v bran temu, da ne podpre nižje davčne stopnje je dejal, »da se ne bom spuščal na ideološko raven«. Spoštovani, kje ste pa v zakonu o DDV našli ideološko raven? Ste pa unikum, da v predlogu, ki govori o davkih, se v bistvu dotika vsakega od nas, najdete ideologijo. Razlika med dojemanjem države enih in drugih je samo ta, ali se nekdo zavzema za vitko državo in zaupa sposobnosti ljudi ali pa vse stavi na vseobsegajočo državo, ki ve za vse, kaj je prav, in tudi na podlagi tega redistribuira dohodek, ki ga vzame tem, za katere ve, da vse ve. Moram priznati, da sem presenečen nad temi verbalnimi akrobacijami koalicije, ko poskušajo opravičiti, zakaj ne bodo podprli znižanja DDV. Razlog, da predlagatelj ni naštel tistih držav, ki imajo višji DDV, je pa res neumesten. Če je veliko držav z nižjim DDV, jasno, da bomo stremeli k temu, da bo Slovenija čim bolj ugodna država za življenje, ne pa nasprotno, da bo Slovenija država, ki bo kar največ pobrala. Leto 2008 je bilo zadnje predkrizno leto, ne vem če se spomnite, desetletje je vmes minilo, ampak to je bilo leto ali pa obdobje, ko so ljudje dobro živeli. 2007, 2008, čas prosperitete. Ne boste verjeli, ampak v tistem obdobju je bilo pobranih DDV za približno 500 milijonov evrov manj, pa so ljudje kljub temu dobro živeli. Torej se s 500 milijoni manj, s 500 milijoni vitkejšo državo da kljub temu dobro živeti. Ni potrebna požrešnost države, da pobere čim več, ker ima s tem tudi večjo moč, ker je ona tista zveličavno, ki redistribuira narodov prihodek. Ni. To je stvar vsakega posameznika, če mu več v denarnici ostane. Živa razprava o tem, kako minimalna plača ne dosega življenja oziroma ravni revščine – za 2 evra je razlike. Včeraj smo imeli razpravo in tudi glasovanje o tej temi glede minimalne plače. Ali veste, da če podprete ta zakon o DDV, znižani stopnji, boste samo pri kruhu štiričlanski družini omogočili, da bo ravno za tista 2 evra na mesec ujela prag revščine z minimalno plačo? Ali ni to socialna redistribucija? Saj kruh je pa ja elementarni prehrambni artikel, ki ga vsi rabijo, tisti, ki imajo manj prihodkov, ki si ne morejo privoščiti več, še toliko bolj. S tem boste šli naproti tistim, za katere vi tako radi opevate pa jim zdaj ne želite tega priznati, ker jim ne želite znižati davčne stopnje. Ali pa recimo ogrevanje – ne želite iti naproti temu, da bi plačevali nižjo davčno stopnjo za ogrevanje, elementarno življenjsko potrebo, da živijo v toplem domu. Cel kup je zgodb, ko si ljudje ne morejo privoščiti elektrike za ogrevanje. Vi si lahko montirate toplotno črpalko, ker imate dovolj sredstev, nekdo drug mora s tistim električnim radiatorjem ogrevati, in ker je to neracionalno in drago, si pač ne more privoščiti in živi v mrazu. Tu bi imel pa vsaj nižjo davčno stopnjo za takšno elektriko, pa mu jo tudi odrekate, zaradi tega ker pravite, da se tu ne boste šli ideologije. Šefica odbora za finance, ki je ravno prišla, je rekla, da je neodgovorno predlagati takšen zakon – zakaj pa? Zakaj pa? Če smo 2008 živeli s takšnimi davčnimi prilivi, lahko tudi 2018, desetletje kasneje, vam zagotavljam. In da je to odlog, ki ga bo moral nekdo plačati v prihodnosti – to ni res. Če smo leta 2006, 2007, 2008 živeli z bistveno manjšimi prilivi iz DDV, tudi danes lahko. Je pa res, da je v tem mandatu ta vlada, v kateri sedi koalicija oziroma stranka, ki ji vi pripadate, zaposlila 8 tisoč dodatnih zaposlenih. To pa je davek, ki ga bodo plačevale prihodnje generacije! In to vsak mesec! 8 tisoč dodatnih zaposlitev, ki ste jih pridelali, vsak mesec zahteva 20 milijonov dodatnih davkoplačevalskih sredstev. Ali bo tisti, ki bi si lahko več kruha privoščil zaradi nižje davčne stopnje, bolj srečen zaradi 8 tisoč dodatnih delovnih mest ali bi mu več pomenilo, da kupuje cenejši kruh? Povejte mi. In glede elastičnosti, neelastičnosti, če že uporabiva te termine, gospod Prikl, kruh je pri nižjih slojih najbolj neelastičen, potrebujejo ga za preživetje in njim bi to največ pomagalo. Največ. In tudi vsem tistim upokojencem, za katere se zavzemate in potem iztržite za 1,2 evra višjo pokojnino. Njim bi tista 2 evra na mesec zaradi nižjega davka za kruh v bistvu več prinesla kot vaše zvišanje pokojnine. Več. Če razmišljate – prej ste nakazali v tej smeri – v tej smeri, da bi ta predlog podprli, jaz apeliram na vas, da to vendarle naredite, ne samo govorite, da se zavzemate za najnižje sloje, ampak da to tudi podprete. Kajti ta zakon gre posebej s to znižano davčno stopnjo za prehrano, za ogrevanje, medicinske pripomočke in tako naprej najbolj naproti tistim, ki si ne morejo privoščiti vsega, kar si pač lahko nekdo, ki ima boljše življenjske pogoje. To, da znižanje DDV ne bo prineslo znižanja cen, ste prebrali iz stališča Vlade. Na trgu velja konkurenca, v trenutku, ko bo eden v katalogu objavil, da bo zaradi znižanja DDV znižal tudi ceno kruha, moke, jajc, pa nek ponudnik električne energije, da bo to prelil v nižje cene električne energije, haha, mu bodo vsi sledili, verjemite. Kajti če mu ne bodo, bodo šli vsi ali pa vsaj tisti, ki štejejo evre vsak mesec, k tistemu, ki ponuja najcenejšo električno energijo, oziroma v tisto trgovino, ki bo znižala ceno oziroma ki bo upoštevala to znižanje cene, in bo trg naredil svoje. Je pa res, tu pa morda potem trčite ob tisto vašo ideologijo iz vaše razprave, da v dojemanju države, ki ve vse za vse in ki je edina zveličavna, da pove, kaj je prav, morda ne računate na ta dejavnik trga, da se subjekti na trgu vendarle tržno obnašajo in da so za to, da pritegnejo dodatne potrošnike, pripravljeni tudi spustiti maržo, in ravno zaradi ekonomije obsega, zaradi večje prodaje izdelkov na koncu iztržijo več. Tisti, ki bo nižji DDV prelil v nižje stroške, v nižjo ceno, vam zagotavljam, da bo prodal več kot tisti, ki bo socialistično vztrajal na visokih cenah in se želel umestiti z višjo maržo. Vam zagotavljam, tako kot tu sedim in tako kot vi zdajle poslušate, podprite zakon, bova čez eno leto, če bova še sedela tu notri, primerjala številke in vam zagotavljam, da se bo izkazalo, da to, kar danes trdim, drži. Tako da predlagam, da niste izključujoči že vnaprej in da pretirano ne zapirate manevrskega prostora, v prihodnje zelo pazite, kako širite javno upravo in koliko dodatno zaposlujete v javno upravo, in da predvsem ravnate v smeri dobrega za ljudi, torej da bodo že oni vedeli, kaj je prav, vi jim samo omogočite dovolj prihrankov in da jim bo več ostalo v njihovih denarnicah, ne pa, da vi v njihovem imenu redistribuirate dobiček, ki so ga na koncu koncev oni ustvarili. Predlagam, da ta predlog zakona podprete.
Besedo ima gospod Jernej Vrtovec, pripravita naj se državni sekretar gospod Tilen Božič in gospod Tomaž Gantar.
Najlepša hvala, predsednik. Leta 2013, ko je bila Slovenija dejansko na dnu in ko je bilo slovensko gospodarstvo na psu, se je vlada Alenke Bratušek odločila za ta ukrep in že takrat smo v opoziciji opozarjali, da kljub vsemu in kljub gospodarski situaciji, ki je bila izredno slaba, še vedno niso utemeljeni razlogi, da se DDV zviša. In dejansko niso bili. Niso bili, kajti na drugi strani se skrči potrošnja. Danes, ko imamo pozitivne gospodarske aktivnosti, ko je gospodarska rast res izjemna in tudi zunanje okoliščine v svetu kažejo na to, da se bo leta 2018 ta gospodarska rast nadaljevala, smo pa mi glede davkov in na drugi strani spet prispevkov zelo konservativni. Kdo je za to gospodarsko rast najbolj zaslužen? Kdo ustvarja to dodano vrednost? Prav gospodarstvo, podjetniki, obrtniki in njihovi zaposleni. Če pogledamo finančno politiko te vlade ali pa zgolj zadnji proračun – ali mi tem ljudem kaj vrnemo? Ali damo gospodarstvu kaj nazaj? Ali zaposlenim v gospodarstvu kaj vrnemo zaradi njihove produktivnosti? Ne. Na drugi strani je iz proračuna jasno vidno, da se večajo odhodki, več je zaposlenih v javni upravi, na polno trošimo, kolikor se da. Iz tistih začasnih ukrepov v vladi Alenke Bratušek, ki je resnično vladala v težkih časih, v časih suhih krav, smo sprejeli, da bo ta stopnja DDV dolgoročen ukrep. V bistvu gledamo zelo kratkoročno na takšen način, kajti gledamo, kako bomo čim prej dobili čim več denarja v svojo malho, na drugi strani pa brez neke vizije, kako bi z nižjimi davki ustvarjali večjo produktivnost in na drug način polnili državni proračun. Od leta 2016 do 2019 Vlada predvideva skoraj 70 milijonov evrov več proračunskih odhodkov. To še potrjuje, da ima Vlada namen trošiti, ampak na drugi strani se dajmo vprašati – saj imamo pozitivno gospodarsko rast, ampak na kakšnih osnovah je ta pozitivna gospodarska rast? Ponovno poudarjam, na drugi strani pa tistim, ki za to gospodarsko rast skrbijo, ne vrnemo oziroma ne namenimo popolnoma ničesar, ne z znižanjem davkov na plače ali prispevkov, niti ne navadnim ljudem, najrevnejšim ali pa najbolj občutljivim, ki tudi prispevajo k tej gospodarski rasti. Nižji DDV je torej namenjen dejansko vsem, in da je takrat 2013 prišlo do višjega DDV, je najbolj problematično, kajti najbolj udari revni sloj ljudi, tiste najobčutljivejše. Namreč, tisti, ki skoraj 100 % svojih odhodkov nameni za potrošnjo, se pravi za osnovno preživetje, v bistvu plačuje DDV v celoti. V celoti! Od svojih odhodkov toliko in toliko nameni tudi za plačilo DDV. Tisti, ki pa mu ni treba, se pravi, ki tudi kaj privarčuje, je v primerjavi s plačilom DDV na veliko boljšem kot tisti najrevnejši. Tukaj ne razumem zlasti Desusa, kako upokojencem ne privošči tega, da bi lahko kaj privarčevali. Enostavno. In z DDV, s tem zakonom, ki je danes pred nami, bi naredili mnogo več za slovenske upokojence, za njihove prihranke kot pa na primer s tem, ko jim bomo 2 evra na mesec z nekim ukrepom – kolega Horvat bi rekel, 2 kepici sladoleda jim bomo – podarili. Samo s tem zakonom bi veliko več naredili za najobčutljivejše državljanke in državljane, ki 100 % svojih odhodkov porabijo za potrošnjo. To torej pomeni, da DDV najbolj udari prav njih, kajti vsi njihovi odhodki so seveda obdavčeni z DDV. Kaj pa je ključno ob tem, ko lahko znižamo DDV? Večja potrošnja! In večja ko bo potrošnja, bolj bodo ljudje zadovoljni, na drugi strani pa bo država ta denar pripeljala v državno malho na kakršenkoli drug način. Na kakršenkoli drug način, kajti te možnosti država vsekakor ima. Kar je predlog Nove Slovenije, govorimo tudi v skladu z našim programom, je torej prav to, da z nižjimi davčnimi obremenitvami, zlasti z nižjim DDV, največ vračamo nazaj najbolj zaslužnim za pozitivne gospodarske aktivnosti. Resnično niso utemeljeni predlogi, argumenti, da vztrajamo pri istih argumentih, kot so veljali leta 2013 ali pa v začetku leta 2014, ko se je davčna stopnja zvišala. V Novi Sloveniji resnično hrepenimo po razumu tudi v tej parlamentarni dvorani, zlasti kar se tiče tega, ko govorimo o davkih in v povezavi s tem o pozitivni gospodarski rasti.
Besedo ima državni sekretar na Ministrstvu za finance gospod Tilen Božič. Pripravita naj se gospod Tomaž Gantar in gospod Jani Möderndorfer. Izvolite, gospod Tilen Božič.
Hvala za besedo. Izrečenih je bilo kar nekaj zanimivih reči, se bom predvsem potrudil, da dam nekatere dodatne informacije, ki mislim, da so za vas poslance tudi pomembne za razpravo in odločanje, da ne bo kakšne zmede, posebej recimo glede številk, ki so se omenjale, in tako naprej. Ampak kot prvo je bilo rečeno, pa moram to demantirati, da so v Sloveniji visoki davki, pogosto se tudi omenja, da so morda celo najvišji in tako naprej. Jaz bi samo dal nekako v kontekst, tako da vidite, kako stojimo v razmerju do okoliških držav. Delež davkov v BDP, se pravi bruto družbenem proizvodu, če pogledamo, Republika Slovenija se giblje okrog 37 %. Če pogledamo naše avstrijske sosede, so skoraj pri 44 %, kar je znatno več kot Slovenija. Če pogledamo Nemčijo, so približno pri 39 %, kot omenjeno prej za Slovenijo velja približno 37 %, se pravi 2 odstotni točki manj. Za Madžare velja podobno kot za Nemčijo, približno pri 39 %, na Hrvaškem so malenkost nad nami, približno od pol odstotne točke do ene odstotne točko se gibljejo, so pa pod 38 %. Za Italijo je bilo že prej, mislim da, omenjeno, približno 43 %. Se pravi, da ta trditev, ko pogledamo okoliške države, če gledamo regionalno konkurenčnost in tako naprej, ne drži. Je pa res druga reč, kako imamo mi davčno strukturo postavljeno, tu pa smo, ko se primerjamo z nekaterimi drugimi državami, nekoliko neugodni. Ravno zaradi tega tudi na področju davčne politike stremimo k prestrukturiranju, se pravi pogosto se pogovarjamo ravno o tem, kakšna je obremenitev dela, da je treba delo razbremeniti in tako naprej, da bomo na ta način povečali konkurenčnost. Tudi če gremo pogledat v zadnjih dveh letih, kar je bilo sprememb recimo razbremenitve dela, če seštejemo lansko pa letošnje prestrukturiranje, je obremenitev dela, ocenjujemo, nižja za približno 130 milijonov evrov, nekaj čez 100 za tiste spremembe, ki so začele veljati 1. 1. 2017, dodatnih približno 25 milijonov še z naslednjim letom. Tako da se zavedamo teh težav in jih tudi naslavljamo in iz tega razloga iščemo konkurenčno pozicijo, ki jo potrebujemo. Glede na to, kako gre izvozu in kako gre naši državi, mislim, da smo pri tem, tudi v sodelovanju z gospodarstvom, uspešni. Od tu naprej je bilo še nekaj drugih reči rečenih, predvsem pri DDV. Kljub temu da je, mislim da, že predsednica odbora za finance podala svoj komentar na to temo, bi, ker se ves čas ponavlja, da je ta vlada dvig stopenj DDV spremenila iz začasnega v trajni ukrep, ponovno poudaril, da je v dokumentu Program stabilnosti 2013 že zapisano, da gre za trajni ukrep. Šlo je zgolj zaradi takratne očitno trenutne težaveki se je zgodila, lahko ji rečemo tudi administrativna, da se je to uredilo v zakonu, v katerem se običajno to ne ureja. Ampak tudi že takrat s tistim vedenjem, da se bo prestavilo v tisti zakon, ki je temu namenjen, se pravi zakon o DDV, in so se tudi te stopnje, ki so bile že predhodno razglašene in pojasnjene kot trajni strukturni ukrep, vnesle v tisti zakon, v katerega tudi morajo iti. V nadaljevanju bi dal nekaj pojasnil glede številk, glede na to, da je bilo izpostavljeno, da se morda dogaja nekakšna zmeda glede tega, katera številka velja, katera ne. Dve ključni številki pri tem sta 300 milijonov evrov in približno 250 milijonov evrov. Prva se nanaša, kot je bilo že prej omenjeno, na znižanje tistih stopenj, se pravi z 22 na 20 pa z 9,5 na 8,5, se pravi, da bi se obstoječe stopnje znižale. Ocenjeni učinek na letni ravni je približno 300 milijonov evrov, kot veste, če bi se to uveljavilo s 1. 1. 2018, bi se obračun DDV, ko ga vi tudi oddate recimo za januar, oddal konec februarja. Tudi iz tega razloga pride do kakšnega mesečnega zamika in zaradi tega bi bilo v prvem letu učinka med 270 in 280 milijoni, ampak v povprečju na letni ravni okrog 300. Drugi del učinka se pa nanaša na uvedbo dodatne nižje stopnje v višini 5 % za predlagane dobave. V tem primeru bi to pomenilo približno 250 milijonov evrov. Če to razdelam na različne komponente, lahko rečemo, da bi šel velik del učinka, po ocenah okrog 142 milijonov evrov, na račun uvedbe 5-odstotne stopnje DDV za tiste dobave, ki so trenutno obdavčene po splošni stopnji 22 %. Od tega večji del, to je 117 milijonov evrov, pomeni znižanje stopnje za dobavo električne energije, zemeljskega plina in za daljinsko ogrevanje, preostali 104 milijoni evrov pa na račun dodatnega znižanja nižje stopnje DDV. K temu bi največ prispevalo znižanje DDV od dobav hrane in zdravil, tukaj je ocena približno 63 milijonov evrov. Tako da skupno, kot omenjeno, približno 550 milijonov evrov, kar je veliko. Od tu naprej bi izpostavil še, kako trenutno tečejo trendi na območju Evropske unije, kar se tiče stopenj DDV. Zadnje spremembe, ki bi jih veljajo izpostaviti, so recimo vezane na Grčijo, ko so s 1. 6. 2016 dvignili splošno stopnjo s 23 na 24 %. Avstrija je uvedla dodatno nižjo stopnjo, podobno se danes tudi tukaj predlaga, in sicer v višini 13 % za nekatere dobave, ki so bile prej obdavčene s stopnjo 10 %. Se pravi, ne gre v smislu, kot je tukaj, ena stopnja z 9,5 na 8,5, potem pa se zniža na 5, ampak dejansko je tista stopnja, ki jo že imajo, 10-odstotna, še ena dodatna 13 %, se pravi višja. Od tu naprej, če gledamo tudi Romunijo, bi jo pa morda dal v eno drugačno kategorijo. To je edina država, ki se je odločila za znižanje te splošne stopnje, oni so šli 1. 1. 2017 z 20 % na 19. So šli pa pred tem še leta 2010 s 24 na 20. Ob tej državi bi vseeno poudaril, da ima ravno na področju DDV zelo velike težave. V Romuniji okoli 37 % znaša tisto razmerje med teoretično zmožnostjo DDV, ki bi ga lahko pobrali, pa tistim, kar dejansko poberejo. Če mi pogledamo Republiko Slovenijo, mi smo skoraj desetkrat nižji, se pravi smo približno na 5,5 %, toliko znaša ta vrzel med teoretičnimi zmožnostmi in tistim, kar se dejansko pobere, je pa to približno polovica tistega, kar je povprečje v Evropski uniji. Se pravi, tudi Nemčija in številne druge države so pri tem z vidika uspešnosti slabše, kot je Republika Slovenija, se pravi, očitno imamo sistem relativno dobro postavljen in se s časom rezultati izboljšujejo. Od tu naprej bi morda dal še en manjši vpogled v en drug vidik. Omenjeno je bilo, da imajo številne države po dve znižani stopnji. To seveda drži, bi pa izpostavil eno drugo reč. Kot rečeno že prej, predlog, ki ga imamo na mizi, predlaga, da bi imeli dve znižani stopnji, ena bi bila 5, ena 8,5 %, tista standardna oziroma splošna pa 20 %. Če pogledamo tiste, ki imajo dve znižani stopnji, lahko ugotovimo, da ima velika večina te stopnje višje, kot so predlagane v tem predlogu. Če pogledamo Belgijo, recimo 6 pa 12, omenjeno prej, za Slovenijo predlagano 5 in 8,5. Če pogledamo Češko, 10 in 15 %, če pogledamo Grčijo 6 in 13 %, če pogledamo Francijo, 5,5 in 10 %, Hrvaška 5 in 13, Irska 9 in 13,5, Italija 5 in 10, Ciper 5 in 9, Litva 5 in 9, Madžarska 5 in 18, pri čemer bi omenil eno zanimivost, splošna stopnja pri njih je pa 27-odstotna. Od tu naprej, če gremo še pogledat, Portugalska 6 in 13, Finska 10 in 14, Švedska 6 in 12 in tako naprej. Tako da tega je kar nekaj, bi pa zagotovo, da ne bom tukaj selektiven, omenil tudi druge, zato ker, omenil sem, nekatere so pa drugače. Tako da tukaj zagotovo velja omeniti Poljsko, oni so na 5 in 8 %, Malto, 5 in 7 %. To so recimo tiste, ki jih velja izpostaviti na drugi strani. Je pa res, da imajo tudi na področju pobiranja DDV večje težave kot Slovenija, posebej če gremo pogledat kakšno Malto, če se prav spomnim. Od tukaj naprej še ena reč, ki je meni nekoliko zanimiva, zgodovinsko. Če gremo gledat kar nekaj časa nazaj, 10 in več let nazaj, mislim, da je bilo že kakšnih 12 od tega, je bila takrat ena iniciativa oziroma pobuda o enotni davčni stopnji, in ravno takrat je tudi današnji predlagatelj pa te zadeve videl malo drugače, ne v tri stopnje, ampak v eno in enotno stopnjo. Se pravi, od takrat je vseeno tukaj ena sprememba, verjetno tudi v duhu tistega, kar je bilo omenjeno, se pravi, da je DDV z vidika socialnega učinka, ki ga povzroča, nekoliko neugoden. Tako da tu se je verjetno ta njihova misel tudi uveljavila in je verjetno to kakšen korak v drugo smer od tistega, kar je bilo rečeno pred časom. Od tu naprej bi šel še na nekaj drugih zadev. Kar se tiče stabilnosti javnih financ, te so v fazi konsolidacije in končno je bilo po zelo dolgem času ulovljeno to ravnotežje. Zaradi tega ker ko pride na prihodkovni in odhodkovni ravni do tako velikih diskrepanc, kot jih je bila deležna Slovenija, so posledice lahko hude. Kje se zrcalijo? Samo tako na hitro lahko vidimo v deležu dolga v BDP. Če boste recimo šli pogledat številke, ki jih imamo v zadnjem času, je Vlada pri obvladovanju tega sorazmerno uspešna. Če gremo recimo pogledat, kje smo imeli špico leta 2015, pri skoraj 83 % deleža dolga v BDP, bi opozoril samo na maastrichtski kriterij, ki kaže na tisto stabilnost in nam je omogočil, da smo se pridružili evru, ta je postavljen na 60 %, kar je tudi tista ciljna vrednost, h kateri moramo stremeti najmanj po eni dvajsetini na leto od razlike, kot nam tudi nalagajo pravila znotraj Evropske unije. V 2016 smo to znižali na 78,5, v 2017 so predvidevanja, da bo to 75,2, v 2018 pa 72 % BDP. To je tisto, na kar bi posebej opozoril – da dolg, ki ga mi imamo, so v bistvu, lahko rečemo, vnaprej porabljeni davčni prilivi, ki jih pač ni bilo. To je treba tudi sanirati, priti na zeleno vejo, zaradi tega ker naslednja recesija se bo zgodila in takrat je treba imeti manevrski prostor za proticiklične ukrepe. Kaj mislim s tem? Če so na eni strani proticiklični ukrepi, imamo na drugi strani ciklične ukrepe. Ciklični ukrep je, da takrat, kadar ti gre dobro ali pa zelo dobro, znižuješ davke, in potem ko prideš v recesijo, pomeni, da bo tista rast, ko se že pregreva, še bolj pregreta in da bo potem tudi tisti padec, ko boš prišel v recesijo, bistveno večji. V tisti recesiji, ki se nam je tudi zgodila, kot veste, so se spet dogajali ciklični ukrepi. Mi smo kot država prišli v situacijo, ko smo šli dvakrat na dno, zgodil se je ta dvojni V, tudi zaradi tega, ker so imeli nekateri ukrepi, ki so bili sprejeti, dodaten ciklični vpliv in stimulirali gibanja v smeri, ki najbrž ni bila najboljša. Zaradi tega bi vseeno povedal, da to, kar se po navadi povezuje: »Znižajte davke, dvignili boste davčne prihodke,« mislim, da je Slovenija poskusila obe zadevi v praksi. Znižala je davke, videla, kakšen je bil rezultat, povišala je davke v recesiji, videla je, kakšen je bil rezultat. Se pravi, imamo te momente, na katere je treba paziti, biti previden ravno zaradi tega, ker na koncu najslabše skozi to pridejo dejansko ljudje. Od tu naprej morda še nekaj zadev. Rečeno je bilo, da je treba poskrbeti za boljše življenje državljank in državljanov. Mislim, da ta vlada tudi dela na tem. Rečeno je bilo, da samo na račun zaposlovanja v javnem sektorju, omenjenih je bilo 8 tisoč delovnih mest – jaz bi vseeno opozoril na eno reč. V državna upravi, se pravi tisto, kar se pojmuje na nek način kot uradništvo, tam je stanje takšno, kot je bilo, oziroma se malenkost celo znižuje. Kje pa se je povečalo število zaposlenih? Ravno tam, kjer se zagotavlja servis državljankam in državljanom. Lahko gledamo policijo, zdravstvo, izobraževanje in tako naprej. Se pravi, v tistih elementih, kjer potem ko je rečeno, ali bi nekdo dal evro ali dva več za to ali ono, dejansko posredno daje za tiste storitve, ki mu jih potem ta država tudi nudi, in tudi zaradi tega, kar je na nek način smisel zbiranja in tudi plačevanja davkov. Tako da bi vseeno opozoril, da ni tukaj v tem smislu, da se je 8 tisoč ali pa kolikor koli že ljudi zaposlilo, za katere morda niti sami ne bi vedeli, kaj naj delajo. Zaposlili so se tam, kjer je bilo ocenjeno, da so storitve, ki so namenjene državljanom, morda nekoliko prešibke, kadrovsko podhranjene, in se je ciljno šlo v to, da so se zagotovili dodatni kadri, da imajo od tega državljani kar največ. V nadaljevanju še nekaj malenkosti, potem bom pa zaključil. Rečeno je bilo glede najprimernejšega načina, se pravi čim prej čim več denarja v državo malho, več proračunskih odhodkov in tako naprej. Kot rečeno, proračunski odhodki se dvigujejo počasneje, kot se dvigujejo prihodki, oziroma prihodki se izrazito hitro dvigujejo ravno zaradi tega, da dosežemo stabilnost. Je pa več načinov z vidika državljank in državljanov, kako se skuša pomagati, se pravi, kako se redistribuira. Eno je skozi davčni sistem, poleg DDV imate tudi dohodnino, na dohodnini, kot že prej omenjeno, je bilo narejenih kar nekaj korakov naprej, da se razbremeni. Nadalje, kako se zagotavlja solidarnost – poleg spleta, davkov in prispevkov tudi na podlagi transferjev, ki se zagotavljajo točno tistim, ki jih potrebujejo, in od tu naprej tudi, če pogledamo, določene cene storitev. Nekdo, ki je v slabšem položaju, tudi preko cene vrtca in tako naprej, pride do ugodnejšega položaja oziroma se mu olajšuje položaj. To je ravno to. Ne gre za enostaven sistem, gre za kompleksen sistem, in kadar se ga spreminja in prenavlja, je treba biti pri teh zadevah zelo previden, ker tudi ena izmed usmeritev, ki jo zagovarja tudi Evropska unija, pa verjetno jo boste tudi od OECD slišali, je, da mora biti ta rast zastavljena tako, da ljudje oziroma nekateri ne bi ostali zadaj, se pravi, moramo iti tudi kot družba skupaj naprej. Kar se tiče usmeritev Ministrstva za finance, ko gledamo strukturo dajatev, bi vseeno opozoril, kot sem že na začetku povedal, da se zavedamo, da je ena izmed težav, tudi z vidika konkurenčnosti, obremenitev dela, zaradi tega tudi ta ostaja, lahko rečemo, prva prioriteta pri tem, ko razmišljamo, kako nasloviti oziroma kaj narediti na prestrukturiranju. Tako je tudi v prihodnje cilj, da se obremenitev dela zniža, in od tega bodo tudi državljanke in državljani lahko imeli koristi. Hvala.
Besedo ima predstavnik predlagatelja mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Zelo na kratko se bom odzval na razpravo, ki jo je imel državni sekretar. Državni sekretar je kar tako po segmentih povzel, kakšen bi bil fiskalni vpliv na proračun in koliko manjši bi bili prihodki. Če ste vi tako natančno izračunavali to zadevo, me zanima, ali ste izračunavali še en segment. Pri davku na dodano vrednost vemo, da je dejansko učinek samo za končnega potrošnika, da na podjetniške in gospodarske bilance to ne vpliva, kajti vemo, da gre tukaj tudi za tako imenovani vhodni in izhodni davek, da gre dejansko tukaj samo za davek končnega porabnika, pa seveda tudi za javni sektor. Javni sektor nima pravice do povračila tega ukrepa. V primeru znižanja davka na dodano vrednost, spoštovani državni sekretar, ali ste izračunali, koliko bi bilo pa tu potem manj odlivov za javni sektor? Ker izračunavali ste samo ta pozitivni del, niste pa izračunali, koliko bi bilo za javni sektor, ki nima pravice do povračila davka na dodano vrednost. Če lahko odgovorite ali pa vsaj podate oceno, koliko bi se to za javni sektor zmanjšalo v primeru našega predloga, da se davek na dodano vrednost zmanjša na predkrizno raven oziroma da se uvede dodatna znižana stopnja 5 %.
Besedo ima gospod Tomaž Gantar. Pripravita naj se gospod Jani Möderndorfer in gospa Suzana Lep Šimenko. Izvolite, gospod Tomaž Gantar.
Hvala lepa, predsednik. Kolegicam in kolegom ter predstavnikom Vlade lep pozdrav! Predlog o nižanju stopenj DDV se lepo sliši. In tudi izračuni, ki so bili predstavljeni oziroma računica se tako čez palec, na hitro lahko izide, namreč kot ste rekli, večja potrošnja bo nadoknadila in kompenzirala izpad v proračunu in smo nekje na obstoječem in ljudje bodo bolje delali. Seveda pa se po mojem mnenju ta računica na ta način ne izide. Kar nekaj je predpostavk, ki težko vzdržijo malo bolj resno presojo. Če mogoče začnem s tem, da je Slovenija deklarativno seveda socialna država, v tem se tudi vedno težje primerja z državami, ki v resnici dajo več kot mi za najšibkejše skupine, za tiste, ki so ogroženi, za upokojence in tako naprej. Procentualno so seveda te številke nižje, kot so v članicah EU, v večini primerov, da ne govorim za zdravstvo, kjer dajemo iz proračuna praktično najmanj. In če gledamo na drugi strani, da so ti davčni prihodki eni pomembnejših tudi za zagotavljanje socialne države, potem težko vidim, kako nadoknaditi izpad v višini 550 milijonov, do katerega bi prišlo po oceni Ministrstva za finance. Razmere so se v času gospodarske in finančne krize, ko je prišlo do začasnega dviga obeh stopenj DDV, poslabšale za večino kategorij prebivalstva, s tem da so visoko ceno plačali ravno ti, ki danes še vedno živijo bistveno slabše, ki prejemajo prejemke, pa naj bodo to plače ali pokojnine, pod pragom revščine in ki tudi te gospodarske rasti, ki je izjemna v tem času, niso občutili na ustrezen način. Prišlo je do nekaj manjših uskladitev v smislu izredne uskladitve pokojnine, tudi plače in podobno, vendar v resnici v manjši meri. Težko si predstavljam, da bi z ukrepom, kot ga predlagate, in z argumenti, ki jih predstavljate, moram reči, da na vsaj malo zavajajoč način – ves čas argumentirate z argumenti na podlagi nižanja, predvsem nižje stopnje DDV. Verjetno bi bil tudi sam v veliki dilemi, ali predlog podpreti ali ne podpreti, če bi govorili samo o nižji stopnji DDV oziroma o uvedbi še dodatne znižane stopnje DDV. V tem primeru pa seveda večjih dilem nimam. Zakaj mislim, da se računica ne izide? Kot prvo, enostavno predvidevati, da bodo z nižanjem DDV ostale znižane tudi cene storitev in ostale dobrine na obstoječem nivoju, je verjetno predpostavka, ki nima zelo trdnega temelja in osnove. Govorimo o podjetjih, o družbah zasebnega prava, govorimo o storitvah, kjer država nima svojega nadzora, se pravi o vrsti področij, kjer dejansko nimamo popolnoma nobenega nadzora nad tem, da bi cene v resnici ostale znižane za ta odstotek DDV. Bistveno bolj verjetno je, da bi se dvignile marže in da bi cene ostale nespremenjene, s tem pa tudi ne bi prišlo do večje porabe. Zame zato logika nižanja davčnih dajatev in s tem pričakovanje večje potrošnje na račun nižjih cen pač ne pije vode. Možnost večje gospodarske rasti oziroma večje porabe, predvsem zasebne porabe, vidim predvsem v večji produktivnosti, v višanju plač in šele potem tudi večje porabe, ne pa z računom brez krčmarja, da bodo pač na osnovi nižjega DDV cene znižane, ker ni enega ustreznega trdnega argumenta, da bi to v resnici tudi obstalo. Se pravi, bistveno bolj verjeten scenarij je, da bi prišlo do večjega ali manjšega izpada davčnih prihodkov v proračun, kar pa je seveda nesprejemljivo iz več razlogov. Tudi mi kot koalicijski partner, ki je navsezadnje podprl bodisi da se je začasno dvignil DDV bodisi spremembo v trajno rešitev, bi izpadli dokaj neresno, če bi zagovarjali to rešitev, na drugi strani pa zahtevali, ne vem, dvig minimalne plače, izredna usklajevanja pokojnin in vse, kar zraven sodi. Vsekakor izboljšanje življenjskega položaja tistih, ki danes živijo pod pragom revščine. Potem verjetno ostaja vedno aktualen in pomemben tudi argument, da država slej ko prej mora in je verjetno ta trenutek tisti, ki je primeren, da svoj javni dolg zmanjšuje. Se pravi, argumentov, zakaj potrebujemo takšen proračun oziroma še večji in zakaj morajo tudi davčni prihodki biti takšni, kot so danes, je verjetno veliko. Kot sem rekel, jaz osebno bi bil v hudi dilemi in težavi oziroma verjetno bi predlog podprl, če bi predlagali samo znižanje nižje stopnje DDV ali pa uvedbo še druge nizke stopnje DDV. Tukaj bom malo posegel, če ne drugega, ko smo pri plačevanju osnovnih življenjskih potrebščin, kjer tudi ni garancije, ampak tam, kjer pa država ima nadzor in kjer rešuje problem, eno od teh področij, ki ga pač jaz dobro poznam, je zdravstvo – zdravstvu je bilo z dvigom DDV v zadnji rundi odvzetih okrog 30 milijonov. Govorim bolj po oceni, dejstvo je pa, da je prišel resnično največji vdor v zdravstvo z uvedbo DDV, s čimer je zdravstvo izgubilo praktično okrog 800, 900 milijonov na leto, in takrat so se težave v zdravstvu začele in še danes nimamo odgovora, kako jih bomo reševali in financirali. Kot rečeno, Slovenija je država, ki prispeva iz proračuna najmanj, ponuja pa v bistvu ljudem največ. V tem primeru ne vem, če je to možno, argumenti so vedno obstajali, da si Republika Slovenija ni v pogajanjih izposlovala oziroma dogovorila še tretje stopnje DDV v preteklosti, ko se je ta davek uvajal, v vsakem primeru pa bi bilo vredno razmisliti o tem, da bi v resnici lahko razbremenili vsaj določeno kategorijo prebivalcev. Vsekakor pa ne vidim nobenega pametnega argumenta v celotnem zniževanju DDV. Nasprotno. Tudi o novih zaposlitvah in o plačah, ki so bile očitane kot nepotreben strošek države in za kaj se denar troši. Delno lahko očitek drži, na drugi strani pa menim, da bomo na tem področju morali bistveno več narediti predvsem pri variabilnem delu in v tem primeru tudi dodatno zaposlovanje v takšni meri verjetno ne bo več potrebno. Vsekakor danes takšnega predloga, kot ga imamo na mizi, ob nejasnih izračunih, nejasnih predpostavkah ne morem podpreti. Hvala.
Besedo ima gospod Jani Möderndorfer, pripravita naj se gospa Suzana Lep Šimenko in gospod Janko Veber. Izvolite, gospod Möderndorfer.
Hvala lepa, predsednik. Ta diskusija je zanimiva zato, da se lahko pogovorimo o nekaterih stvareh, ki so se zgodile v preteklosti, predvsem pa je zanimiva, kadar jo predlaga opozicija. Govorim o tistem delu, ko mora pravzaprav vsakokratna vlada, ko se sreča s proračunom in ne nazadnje z izvajanjem svojih politik, predno se odloči za izvajanje politik, najprej definirati, kako bo to počela in s čim. Tisti, ki skrbi in je po poslovniku edini predlagatelj tudi proračuna ali rebalansa, bi bil po mojem, to je moje osebno mnenje, edini kvalificiran, da lahko predlaga spremembe davčne politike. Danes je drugače. Zakonodajo lahko spreminja Vlada oziroma spremembe lahko predlaga tudi poslanec oziroma Državni zbor, zakonodajno telo, in tukaj sem sam prepričan, da je svojevrstna anomalija. Težko si predstavljam, da predlaga spremembo davčne politike opozicija, in to v Vladi, ki vlada in bi rada izpeljala in ne nazadnje ima tudi edina resen in natančen pregled nad celotno davčno politiko in vsemi kazalci, ki so potrebni za to, da lahko sploh izpelje proračunsko politiko tako, kot si je zastavila. Problem pa je nekje drugje. Zanimivo je, zakaj se ta predlog zakona ni pojavil pred sprejemanjem rebalansa, ko bi človek še rekel, da je to svojevrsten resen pristop, kajti veste, da če bi bil takšen zakon sprejet, bi potem morali iti kar takoj v rebalans in se glede določenih stvari odločati, kaj bi naredili, bodisi kaj bomo odrezali bodisi ali se bomo dodatno zadolževali oziroma določene stvari uredili tako, da se bo ta politika izpeljala. Pa me to niti ne moti, predvsem zato ker – malo prej smo slišali v odgovoru zelo širok in celovit odgovor na kar nekaj vprašanj in dilem, ki jih je predstavil državni sekretar, mimogrede, moja hči bi rekla, da je »noter padel« ob tej svoji doživeti razlagi, ki je bila seveda na mestu – je pa nekje drugje problem. Problem vidim predvsem v tisti točki, ko je predlagatelj najavil, da gre za tako imenovani začasni ukrep, ko se je dvignil DDV. Nefer in nekorektno bi bilo, če tisti, ki smo takrat soodločali o dvigu DDV, ne povemo na glas, kaj se je res takrat dogajalo. Razprava je sicer tekla na odboru, ampak meni je žal, da so danes tukaj prazne klopi in da sameva klop gospe poslanke Alenke Bratušek, ki je bila takrat predsednica vlade in ne nazadnje tudi predlagateljica dviga DDV. Ne vem, se noče srečati s kruto realnostjo, ki je takrat bila. Mislim, da je popolnoma upravičeno takrat naredila ta korak, samo bi ga danes morala še braniti, pa je ni. Bom pa jaz povedal, kaj se je takrat dogajalo. Takrat smo imeli tri možnosti. Ena možnost je bila, da uvedemo tako imenovani krizni davek, ki bi bil začasne narave, in to je bilo več kot jasno tudi definirano. Druga možnost je bila, da bi dvignili DDV samo v enem delu, to se pravi v eni stopnji, in tretja možnost, da v celoti dvignemo DDV. Če tega ne bi naredili ob prazni vreči in ob predhodnem klicanju trojke in njihovega vrhovnega vodje, ki je klical najmanj trikrat, neuspešno trojko, da naj zavlada Republiki Sloveniji in odloča o politikah. Tudi glede načina pobiranja sredstev je seveda moral biti ukrep hiter in učinkovit. Spomnim se, ko smo sedli skupaj s takratno predsednico vlade, z ministrom za finance gospodom Čuferjem tu v Državnem zboru pred odločanjem. Takrat je bil en zelo jasen odgovor, ko smo se pogovarjali o tem, kateri ukrep je treba potegniti. Takratni minister Čufer – še isti dan sem se pogovarjal tudi, takrat sicer še nismo vedeli, da bo ponovni, z bivšim ministrom za finance, ki je bil kasneje v naslednji vladi odgovoren za finančni del, ki je seveda potrdil to teorijo – krizni davek bi pomenil samo začasno rešitev, kajti takrat, ko bi se ukinil, bi mi morali spet najti neko novo nadomestilo ob dejstvih, ki jih je navedel državni sekretar, da bomo morali na vsak način najprej seveda tudi odplačati tisto, za kar smo se zadolževali. Vi se spomnite, da to ni bil edini ukrep v tistem času. V istem letu smo se mi pogovarjali o nepremičninskem davku, kjer je država iskala še dodatnih 200 milijonov, ob tem da je že dvignila DDV. 200 milijonov bi šlo na lokalno raven, 200 milijonov bi šlo pa v državno blagajno. O tem nihče ne govori, pa kasneje zaradi ustavne odločbe, ker je padel zakon, ki ga je sprejela vlada SDS oziroma takratni parlament, to je vrednotenje, ni veljal niti nepremičninski zakon. Zato smo seveda morali najti ta sredstva spet drugje. Danes govoriti, da je bil dvig DDV začasni ukrep, je nekorektno in nefer do državljanov, ker jih zavajate. To ni bil noben začasni ukrep. Ne nazadnje ne poznam primera, da bi kjerkoli v Evropski uniji, kjer so dvignili DDV, izrekli, da je bil to začasni ukrep. Lahko se strinjam z razpravo v tistem delu, da bi lahko imeli drugačen davčni sistem, ampak tega zagotovo ne more predlagati opozicija in zagotovo ni rešitev samo v DDV, ampak bi morali pristopiti celovito. Tukaj podpiram državnega sekretarja, ko pravi, da gre za celovit sistem, kjer so učinki zelo široki, in temu primerno bi tudi moral biti pripravljen takšen predlog spremembe šele takrat, ko bi imeli kompletno analizo in kompleten sistem zraven. Ob tem pa, če bi to naredili, pripravljen še nov rebalans proračuna, kajti v nasprotnem primeru to pomeni kolaps. Vendar ne glede na to, gospoda Pogačnika cenim, spoštujem, ga pa razumem, da smo 5 mesecev pred volitvami in da je ta tema, kot kadar rečemo, da znižujemo davke ali pa da bomo ali pa smo predlagali znižanje davkov, pa »glej, glej, glej, te iz koalicije, ki nočejo nič slišati, ampak ko bomo pa mi na oblasti, bomo pa znižali DDV«. Če vam slučajno uspe, kolega Pogačnik, me zanima, ali boste tudi takrat predlagatelj tega.
Besedo ima predstavnik predlagatelja mag. Marko Pogačnik.
Predsednik, hvala za dano besedo. Zelo na kratko – seveda bomo. V primeru, da dobimo volitve, da zmagamo na volitvah, je tudi v našem programu to zapisano. To pomeni, da bomo znižali davek na dodano vrednost in uvedli še dodatno znižano stopnjo davka 5 %. Hvala.
Besedo ima gospa Suzana Lep Šimenko, pripravita naj se gospod Janko Veber in gospa Marjana Kotnik Poropat. Izvolite gospa Suzana Lep Šimenko.
Najlepša hvala za besedo. Moram reči, da me na nek način žalosti to, kar poslušam danes tukaj v Državnem zboru, izjave, kot so bile že v samih stališčih nekaterih strank z leve opcije o tem, da bi bila s tem obremenitev najšibkejših še večja pa da bodo s tem bolj prizadeti tisti z nižjimi dohodki. Resnično si ne znam predstavljati, po kakšni logiki ekonomije ta del funkcionira. Zakaj? DDV je davek, ki ga plača potrošnik, in je davek, ki je za vse enak. Nekdo, ki ima nižjo plačo, verjetno bolj ali manj celo plačo da za potrošnjo, za hrano, za položnice in za tiste najnujnejše stvari in seveda sorazmerno glede na svoj dohodek plača bistveno več davka. Ravno zato pravimo, da bi s tem bistveno pomagali tudi tistim najšibkejšim. In imajo dejansko direkten vpliv na to. Me pa skrbi nekaj – ne vem, s kakšno pravico si jemljete, da trdite, da če znižamo davek na dodano vrednost, si bodo pa trgovci vsi dvignili marže in bodo cene ostale enake. Trdno sem prepričana, da do tega ne bi prišlo. Trdno prepričana. Imamo ogromno število trgovcev v Sloveniji, delujejo na trgu in česa takega si zagotovo ne bi upali privoščiti. Če bi znižali davek od davka na dodano vrednost, bi se to tudi na koncu poznalo na cenah v trgovinah. Takšno sprenevedanje, da bi pa s tem zgolj trgovcem maržo dvignili, se mi zdi skrajno neumestno. Veliko je bilo rečenega, ampak mi v državi še vedno več potrošimo, kot pa ustvarimo. Zaradi visokega zadolževanja v preteklosti in ne nazadnje tudi v času te vlade plačujemo zelo velike zneske za obresti. Prihodnje leto bo to nekaj čez 800 milijonov. In seveda, vlada Mira Cerarja deluje po principu, da kadar nam gre dobro, se mora to nekje poznati. Žal se najbolj pozna to, da se zapolnjuje javni sektor in da se povečuje število zaposlenih v javnem sektorju. Danes smo že govorili o številki 8 tisoč. Bilo je tudi rečeno, da imamo zaradi tega boljši servis državljanov. Ne vem, o tem bi bilo najbolje, da bi državljani sami kaj povedali – če imamo resnično zdaj pa tako superioren zdravstveni sistem, da imajo državljani nekaj od tega, da se je toliko več ljudi zaposlilo v javnem sektorju, ali se to zgolj pozna pri odhodkih, ki gredo iz proračuna. In seveda, zato da te odhodke lahko imamo, mora v proračun steči toliko več denarja in najlažje, kar je, je z davkom na dodano vrednost. Direktno priteče v proračun, in to je bil tudi eden izmed najlažjih ukrepov takrat v letu 2013 – dvigniti davek na dodano vrednost, ve se, da se bo s tem priteklo nekaj 100 milijonov evrov, in zadeva zaključena. Ker kakršnikoli drugi, bolj trajni sistemski ukrepi niso tako direktni, se poznajo morda zgolj čez čas, lahko pa imajo bistveno večje učinke. Za naš predlog ocenjujem, da je to resnično dober predlog, kakorkoli, bivša predsednica vlade je, ko smo že imeli podobne predloge v Državnem zboru, sama rekla, da je bilo to kot začasen ukrep. Sprememba je bila v zakonu o izvrševanju proračuna sprejeta za dve leti, ne pa v Zakonu o davku na dodano vrednost, to je bilo narejeno v času te vlade, v letu 2015. Zato se mi seveda zdi pravilno in pravično, da bi se dejansko danes, ko imamo gospodarsko rast, ko smo v obdobju konjunkture, ko gre tako rekoč celi Evropi dobro, ko gre našim najboljšim gospodarskim partnericam dobro, to na nek način odrazilo tudi pri vseh državljankah in državljanih. In ko bodo šli v trgovino pa bodo imeli malo nižje cene zaradi nižjega davka, jim bo malo več ostalo. Večina tega denarja ne bo ostala pri njih, ampak ga bodo potrošili, in ker ga bodo potrošili, ga bo spet država dobila nazaj. Podjetja bodo lahko zato več ustvarjala, imeli bomo bolj konkurenčno gospodarstvo in na koncu se spet pozna vse skupaj v proračunu. Ne moremo reči, da je ta ocena 550 milijonov pa pravilna, zato ker ne upošteva učinka, kaj se bo posredno s tem dogajalo, za koliko se bo pa zaradi tega potrošnja dvignila. Seveda bi bilo prav, da bi dejansko naredili to, kar smo ne nazadnje takrat obljubljali, v Slovenski demokratski stranki se bomo za to zavzeli, če se stvari v prihodnjem letu spremenijo. Že v samem stališču je bilo izpostavljeno glede stopenj DDV in tudi potem v nadaljevanju nekaj naštetih, ampak od 28 evropskih držav ima zgolj 9 držav višjo stopnjo davka na dodano vrednost kot Slovenija, govorim o splošni stopnji, zgolj 9. Ena država ima isto stopnjo kot mi, 22 %, 18 držav pa ima nižjo stopnjo davka na dodano vrednost. Ampak mi ne predlagamo zgolj tega, da se zniža na predkrizno raven, to pomeni z 22 na 20 % in z 9 na 8,5, mi si želimo še dodatne nižje stopnje davka na dodano vrednost pri 5 % za tiste resnično življenjsko najbolj nujne potrebščine, govorimo o osnovnih živilih, hrani, govorimo o električni energiji, o šolskih potrebščinah, o zdravilih, o stanovanjskih objektih, dobavi vode in podobno. Resnično mislim – danes imamo prvo obravnavo zakona, to ne pomeni, da pa mora biti speljan zakon kot tak v celoti. Če ocenjujete, da je del tega zakona dober, tistega skupaj speljimo pa ga pripeljimo do konca, pa naredimo nekaj resnično za vse državljanke in državljane, in ne zgolj za izbrane, ki dejansko imajo neke koristi od te gospodarske rasti. Naredimo nekaj za vse in znižajmo davek, vsi bodo od tega nekaj imeli. Sama, kot rečeno, bom seveda ta predlog podprla, bi pa ponovno apelirala na vas. Poznate stvari, kako so potekale v preteklosti, zakaj se je ta davek dvigoval, veste, kakšne učinke ima, in zato je edino prav, če smo resnično tukaj, zato da naredimo nekaj boljšega, zato da naredimo nekaj za boljši servis državljank in državljanov – ja, tudi davek lahko znižamo pa bo morda servis pod narekovaji boljši, ker jim bo na koncu malo več ostalo v denarnici ali pa bodo zaradi tega malo več potrošili. Vsekakor bom ta predlog podprla.
Besedo ima gospod Janko Veber. Pripravita naj se gospa Marijana Kotnik Poropat in gospod Jožef Horvat. Izvolite, gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Ko se pogovarjamo o davku na dodano vrednost, potem je v veliki meri ali pa pravzaprav v celoti ta razprava namenjena prav temu, kaj se dogaja znotraj Slovenije, torej na našem trgu. Ko preberemo, da je ta sprememba davčne stopnje pri obračunavanju DDV vezana na tako imenovano krizno obdobje, je vendarle pri tem treba poudariti, da je Slovenija v veliki meri preživela to obdobje ravno po zaslugi gospodarstva, in to predvsem izvoznikov, izvozno naravnanega gospodarstva. Prav na to področje lahko pravzaprav najmanj posegamo in zato so tudi bila ta podjetja ves čas tako uspešna. Sicer se je resno poseglo z omejitvami pri podeljevanju kreditov s strani bank, ki smo jih dokapitalizirali v izjemno visokem znesku, previsokem. Slabi pogoji, ki jih pač imajo te banke, kljub temu da smo svoj denar vložili, so narekovali ukrepe v podjetjih, da so se sama organizirala in iskala kredit zunaj ali pa si medsebojno posojala denar. Sam davek na dodano vrednost tako vpliva prav na dogajanje znotraj Slovenije in prav je, da se tega še posebej zavedamo iz razloga, da naj bi se ta izpad okoli 550 milijonov evrov vendarle poskušal nadomestiti zgolj in samo zaradi večje porabe in pričakovanj, da bodo cene zaradi tega nižje. Sam osebno menim, da je edini učinkovit davčni ukrep ali pa eden od zagotovo dokazanih davčnih ukrepov, ki bi povečal porabo v Sloveniji in s tem tudi gospodarsko rast, oprostitev plačila dela dohodnine, ki se nanaša na vlaganja recimo v stanovanja. Tu gre za zelo konkretne račune – če si vložil v obnovo stanovanj, potem se ti na koncu leta zmanjša obremenitev pri dohodnini. Tukaj je res ta neposredni učinek zmanjšanja davka na gospodarsko rast. Je preverljiv, je izmerljiv in ne samo da imajo potem zaradi tega več dela recimo trgovci, ampak predvsem imajo s to davčno olajšavo pri dohodnini za vlaganja recimo v stanovanja več možnosti in priložnosti podjetniki, obrtniki in tudi industrija, ki proizvaja mnoge elemente, ki se vgrajujejo v stanovanja. DDV tega ne bo dosegel, to je zagotovo zelo težko preveriti, zato je realnost, da bi ta izpad 550 milijonov nadomestili s tem, da se bodo cene znižale, zelo težko dokazljiva. Ravno iz razloga, ki sem ga omenjal že na začetku, da je v tem sklicu državni zbor sprejel odločitev za vpis fiskalnega pravila v ustavo – mimogrede, temu sem nasprotoval ravno iz razloga, ker smo si s tem zvezali roke, kako lahko uspešno organiziramo svoje delo tako, da se tudi uspešno odzivamo na posledice gospodarske in finančne krize. Ena od posledic je tudi ta, da takšni zakoni, ki jih dobivamo zdaj v obravnavo v Državni zbor in posegajo na davčno področje in posegajo v prihodke, v proračun, preprosto že zaradi vpisa fiskalnega pravila v ustavo sploh ne bi smeli priti na mizo v Državni zbor. Razen če je resnično dokazljiva uravnoteženost med odhodki in prihodki, kar, sem prej povedal, je bistveno lažje izmerljivo pri oprostitvi plačila dohodnine zaradi vlaganj v stanovanja, kjer moraš imeti konkreten račun. Tako so vse te razprave, ki jih imamo glede tega, v nasprotju s tem, kar se je državni zbor odločil z dvotretjinsko večino. Zdaj nimam pred sabo točnega podatka, koliko poslancev je glasovalo, ampak zagotovo več kot dve tretjini, da smo to lahko vpisali v ustavo. Še enkrat poudarjam, da je to izredno škodljiv vpis v ustavo. Prvič, s tem smo izničili 2. člen ustave, ki govori o tem, da smo socialna država, ker ravno s tem predpisom fiskalnega pravila omejuješ možnost hitrejšega reševanja in odzivanja na položaj ljudi. To je nekaj podobnega, kot se nam v Sloveniji tudi sicer dogaja. Na eni strani se recimo obljubi Natu 2 % bruto domačega proizvoda, zato da bomo sledili tem svojim zavezam, na drugi strani smo vstopili v evroobmočje, kjer imamo jasno zapisane maastrichtske kriterije, ki pa omejujejo javno porabo. Oboje ne gre skupaj. In enako je pri tem zakonu. Ne gresta skupaj vpis fiskalnega pravila v ustavo in ta zakon s strani istih predlagateljev, ki so res bili eden od izjemno glasnih promotorjev vpisa v ustavo in celo opozarjali tudi Evropsko komisijo na to, da se pač ne sledi vsem tem ukrepom. Ta všečnost, ko želiš eno zadevo enkrat reševati, drugič pa zamolčiš tisto, ki si jo storil pred tem, je tisto, kar ni dobro in česar po mojem mnenju ne bi smeli početi v parlamentu in kar ne nazadnje pripelje tudi do tega, da ljudje ne zaupajo odločitvam Državnega zbora. Kajti tudi če gledamo lestvico zaupanja, sta pravzaprav Vlada, Državni zbor nekje na repu zaupanja. Če bi imeli odločitve res ves čas usmerjene v smer izboljšanja položaja ljudi, potem bi bilo tudi zaupanje v delovanje Državnega zbora po mojem mnenju vsaj na takšni ravni, kot je recimo zaupanje v javno šolstvo ali pa še katera druga področja, ki jim javnost zelo zaupa. To so teme, na katere moramo biti pozorni, ko se pogovarjamo o teh davčnih predlogih. Mislim, da je zaradi jasnosti in vedenja ljudi, za kaj gre, enostavno prav, da tudi sam opozorim na to, kako gledam na to in kaj se je dejansko zgodilo in kaj ima kakšno posledico, potem ko se odločitev v Državnem zboru sprejme. Zaradi tega seveda tudi ni mogoče podpreti besedila zakona, ki je po eni strani všečno, po drugi strani pa dejansko ruši en sistem, ki ga ni mogoče nadomestiti niti z drugim konkretnim virom, zaradi katerega bi lahko rekli, da gremo v uravnotežen proces javnih financ, kar je pa zagotovo vsem v interesu. Ne nazadnje tudi izjemno dolgo zavlačevanje postopkov pri tem, da izčistimo, kakšne obveznosti Slovenija sploh ima do dolga in vseh teh principov poplačevanja kreditov, kaže na to, da moramo biti zelo previdni pri zmanjševanju sredstev, ki pritekajo v blagajno. Hvala.
Besedo ima gospa Marjana Kotnik Poropat, pripravita naj se gospod Jožef Horvat in gospa Vojka Šergan. Izvolite, gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovane in spoštovani! Govorimo o zakonu o davku na dodano vrednost, ki ga je vložila stranka SDS. Zakon je, če ga prebereš, všečen zakon, ker si vsi želimo predvsem v tej situaciji, ko imamo še vedno veliko število ljudi z nizkimi dohodki, ki živijo na robu ali pa celo pod pragom revščine – to so družine, kjer imajo, tudi če so zaposleni, minimalne plače in te ne zadoščajo za pokrivanje vseh stroškov, družine z otroki, starejši ljudje in tako naprej, zato bi človek, če bi sledil svojemu srcu, tale zakon podprl. Ampak mi vemo, da smo sprejeli proračun, da imamo Zakon o fiskalnem pravilu in da seveda ne moremo trošiti več, kot imamo sredstev. Je pa po drugi strani res, da je bilo takrat, ko smo sprejemali v kriznih časih povišanje DDV, rečeno, da bomo to uredili, ko bo ustrezna gospodarska rast, ko se bo naše gospodarstvo okrepilo in tako dalje, da bomo takrat znižali ta davek na prejšnjo stopnjo, če se jaz pravilno spomnim te obravnave na seji Državnega zbora takrat. Danes imamo dobre rezultate, imamo gospodarsko rast, imamo rast bruto družbenega proizvoda, zato bi jaz rekla, da bi bilo dobro, da bi se razmislilo o tem, da morda res Vlada poskuša najti model, najti vire sredstev, da bi na nek način vsaj te osnovne živilske izdelke v nekem doglednem času znižali na prejšnjo stopnjo. Če namreč gledamo to razpredelnico, ki so jo ponudili v SDS, v rangu 22 % davka imamo samo Italijo in Slovenijo. Saj so tudi gospodarsko dobro stoječe države, ki imajo 23, 24 %, ampak če gledaš, Avstrija, Nemčija, Združeno kraljestvo imajo nižje davke. Opozorila bi še na to, da je Desus danes tudi že povedal – mislim, da je bila to gospa Marija Antonija Kovačič, ki je predstavila stališče – da bi bilo v našem interesu, da za osnovna živila in osnovne potrebe gospodinjstev celo na ničelno stopnjo znižamo davke, ampak to je seveda samo pobožna želja, o kateri ne bi kazalo izgubljati dosti časa. Bi pa, kot sem že rekla, predlagala Vladi, predlagala predsedniku Vlade, da razmisli o tem, da se po možnosti na tem področju vsaj začne nekaj premikati in da bi morda v doglednem času – sicer nam je ostalo še malo časa, borih pet mesecev do konca mandata, ampak da bi – razmislili o tem, če se lahko vsaj za te najnujnejše življenjske potrebščine kaj uredi. Toliko. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Jožef Horvat, pripravita naj se gospa Vojka Šergan in gospod Žan Mahnič. Izvolite, gospod Jožef Horvat.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani državni sekretar, dragi kolegice in kolegi! Če bomo mi čakali, da bo samo predsednik Vlade razmišljal, bo slabo – on je samo eden, nas je 90. Nas je 90. Vsi imamo glave. Zakaj imamo glave? Zato da razmišljamo, da iščemo rešitve za ljudi, za vseh 2 milijona in nekaj 10 tisoč državljank in državljanov. Ne kar čakati, da bo nekaj padlo z neba ali pa s predsednikove mize, da bomo potem pobrali tiste drobtinice. Gospe in gospodje, mi smo zakonodajalec! Mi, državni zbor. Tako da takšni pozivi, kot smo malo prej slišali – z vsem spoštovanjem do vsake in do vseh tukaj v tej dvorani, v tem zboru, ampak mi moramo iskati rešitve. In en predlog rešitve je na mizi. Davek na dodano vrednost je en poseben davek, ki ga ni treba pobirati. Država ne vlaga praktično nobenih naporov, da bi ta davek pobirala, mi potrošniki ga kar prinesemo v državno blagajno. Res je, da izkupiček ni 100-odstoten, čeprav je tukaj Slovenija znotraj Evropske unije dokaj uspešna, kar se tiče pobiranja davka na dodano vrednost. Mislim, da smo po uspešnosti tam nekje na osem mestu. Ampak kljub temu, za leto 2015, če se ne motim, je bilo za približno 280 milijonov evrov nepobranega davka na dodano vrednost. Za nekoga malenkost, za mene osebno, za Novo Slovenijo ogromno. Ogromno nepobranega davka! Da ne govorim o drugih nepobranih davkih, ki jih je konstantno približno milijarda, milijarda in 400 milijonov. 280 milijonov ali ta red velikosti je en vaški vrtec, otroški vrtec v vsako slovensko občino. Približno vem, ker je prav naša občina nedavno investirala v vaški otroški vrtec, in približno vem, kakšne so danes cene oziroma kakšne so investicijske vrednosti. Bile so razprave v tej smeri, češ da potrošniki ne bomo občutili znižanja stopnje davka na dodano vrednost, kot je predlagana, ker da bodo itak trgovci to razliko v stopnji DDV, v davku na dodano vrednost pretopili, če hočete, v svojo maržo. Ni res, zadeva ni tako preprosta. Mi smo imeli v zadnjih mesecih kar nekaj razprav na odboru za finance ob različnih predlogih sprememb Zakona o davku na dodano vrednost in kakšna dva, tri mesece nazaj je na seji odbora prisostvovala tudi predsednica Trgovinske zbornice Slovenije, državna svetnica, in je ostro protestirala, ker so nekateri koalicijski poslanci prav v tej smeri razpravljali, češ, potrošniki ne bomo čutili znižane stopnje DDV, ker bodo itak maloprodajne cene ostale enake. Če dovolite, preberem segment razprave predsednice Trgovinske zbornice, to je gospe Marije Lah: »Če se zniža stopnja davka na dodano vrednost ob predpostavki, da je nabavna cena nespremenjena, je trgovec dolžan zmanjšati maloprodajno ceno,« maloprodajna cena je tista, ki jo mi potrošniki plačamo, je torej trgovec dolžan znižati maloprodajno ceno, »republiška inšpekcija je dolžna kontrolirati na takšen ali drugačen način, to je odvisno od politike, ni pa ta represivni organ glavni organ, ki trgovcu narekuje, da se ravna skladno z zakonodajo. Trgovci pač ne ravnajo skladno z direktivami, beri usmeritvami politike, ampak trga. Trg je tukaj glavni in trgovci dobro razumejo, kaj je trg. Če tega ne bodo storili, potem bodo potrošniki to vedeli, in če bodo potrošniki to vedeli, ne bodo pri njih kupovali, pa to se ne bo zgodilo samo enkrat, to se bo zgodilo trajno. Zato so pri takih načrtih malverzacijah zelo previdni,« trgovci namreč, »in se ravnajo skladno z dobrimi poslovnimi običaji in zakonodajo. Ne morem sprejeti trditve, da trgovci na splošno ne bodo znižali maloprodajnih cen zaradi znižane stopnje davka na dodano vrednost.« Konec citata oziroma razprave predsednice Trgovinske zbornice Slovenije gospe Marije Lah. Predlagam, da kdor tega ne verjame, če kdo misli, da sem si to izmislil, pokliče gospo Marijo Lah oziroma Trgovinsko zbornico Slovenije in bo dobil informacije, kot se reče, iz prve roke. Moj pokojni predsednik stranke dr. Andrej Bajuk, finančni minister, je ob takšnih razpravah zelo plastično povedal, da pač potrošniki glasujejo z nogami. Kaj to pomeni? Ja, hvala bogu imamo široko izbiro, veliko trgovskih hiš in pač odkorakamo v neko drugo trgovino, kjer je ponudba boljša, cenejša, kvalitetnejša in tako naprej. To se pravi, vse to se pravzaprav dela za potrošnika. Ogorčen sem nad tem, da vedno ko pride kakšen opozicijski predlog za znižanje davčne obremenitve, se tukaj Vlada oziroma Ministrstvo za finance postavi v vlogo računovodstva Republike Slovenije in reče, ja, to pa ne bo šlo, to je pol milijarde izpada. To mi znamo sami izračunati oziroma znamo izračunati sami bolje, celo povabimo razne strokovnjake, ki niso kdorsibodi, ki učijo našo mladež ekonomije, financ in tako naprej – mislim na univerzitetne učitelje. Veliko teh razprav je bilo prav takrat leta 2013, ko je Državni zbor, seveda brez Nove Slovenije, dvignil stopnjo DDV. Bile so kar strokovne razprave o tem, koliko bo zdaj to prineslo. Preden morda kakšno od teh razprav povzamem, mi dovolite, da spomnim, da poslanke in poslanci Nove Slovenije delujemo v tej smeri, da dajemo državljankam in državljanom, potrošnikom več svobode. Ljudem moramo dati svobodo, da prosto razpolagajo, upravljajo z denarjem, ki ga sami zaslužijo. Ne pa, da ga zdaj država pobere preko raznoraznih davkov, ki so visoki, če k temu dodam še prispevke, in potem država to razporeja, kot da so tisti naši državljani, ki znajo delati pa znajo zaslužiti, popolnoma nesposobni, da bi s tistimi fičniki, ki jih zaslužijo, razpolagali. Marsikateri finančni minister ali ministrica nima toliko sposobnosti kot kakšen član gospodinjstva, kjer je morda v družini samo ena minimalna plača. Nima takšne sposobnosti, kako razporediti čez 30 dni tisto mesečno plačo nekaj sto evrov. Ker če bomo tako razmišljali in bo vedno Vlada rekla, tega se pa ne da, je proračunski izpad, potem to pomeni, da mi ne moremo in ne smemo narediti prav nič. Nič ne smemo narediti, ker bo vsepovsod nekaj v proračunu manjkalo. Kakšna je to svoboda, da vi vzamete denar in ga potem delite? Ministrstvo za delo, družino, socialo samo pravi, sami se strinjajo, da bi bilo treba prevetriti socialne transfere, da nekateri niso pravični. Ker zdaj tu poslušam, »ja, kako se bomo pa šli socialne države«, dajte no, najboljša socialna politika je tista socialna politika, ki ustvarja delovna mesta z visoko dodano vrednostjo. Mene ne zanimajo delovna mesta, kjer je zagotovljena zgolj minimalna plača. Dr. Igor Masten je takrat leta 2013 ob dvigu stopnje DDV, za katero ste nekateri glasovali, naredil svojo neodvisno študijo o vplivu dviga DDV na državni proračun ter na gospodarstvo in potrošnika. V njej je med drugim upošteval tudi obnašanje potrošnikov in podjetij ter pomembno dejstvo, da denar, DDV je mislil tukaj, lahko pride le iz dveh virov, ne pa od redkega zraka. To so njegove besede, dr. Igorja Mastena. Ugotovil je, da bi v prvem letu po zvišanju stopnje DDV za povprečno eno odstotno točko BDP padel za 0,15 %, v 10 letih pa že za 0,3 %. Potrošnja bi se zmanjševala sicer nekaj počasneje, močneje pa zaposlenost, uvoz, izvoz, investicije. To govori univerzitetni učitelj, poslanec Nove Slovenije se s tem strinja in samo bere. Se pa s tem strinja. Upam, da je to prebral tudi kdo na MF, na Ministrstvu za finance. Po drugi strani pa bi bili proračunski prilivi od DDV višji, a upoštevaje vse negativne učinke, ti ne bi dodali pričakovanih 120 do 150 milijonov evrov letno, ampak po Mastenovih izračunih le približno 80 milijonov evrov. Strošek dviga DDV bi bil v desetih letih kar okoli 800 milijonov evrov izgubljene dodane vrednosti v gospodarstvu. Tako da to, kar smo slišali, da bo menda pol milijarde ali koliko izpada, ne vem, mogoče sem preslišal – ali je šlo za statični izračun ali za dinamični izračun? Mene zanimajo dinamični izračuni. Ključno je, kako bi porabili zbrani denar oziroma kako smo ga porabili, zdaj ko imamo pač za vse čase, izgleda, uzakonjeno višjo stopnjo DDV. Morda za zagon gospodarstva in nova delovna mesta? Po Mastenu bi morali samo za nadomestitev izgubljene dodane vrednosti pri dvigu za 1 odstotno točko v desetih letih ustvariti 2 tisoč 600 delovnih mest. 2 tisoč 600 delovnih mest. Druga, verjetnejša možnost je, da bi šel denar za fiskalno konsolidacijo. Najbrž je tudi šel. Zanjo sicer obstajajo tudi alternativne rešitve, na primer večja obdavčitev dela, ki pa bi naredila še več škode. Tudi na tem področju obremenitve dela se v teh treh letih ni zgodilo nič, čisto nič. In tako dalje. Tu je svoje mnenje povedal še, zdaj že lahko rečem, nesrečni dr. Boštjan Vasle, ki ni okolišil glede svojih napovedi, kaj bo prinesel dvig DDV. Umar je opravil simulacijo zvišanja DDV in ugotovil, da je scenarij, po katerem Vlada ne bi naredila ničesar, ampak vse prepustila inerciji, od vseh možnih, v oklepaju slabih, najslabši. Vasle pri tem priporoča ukrepanje na strani proračunskih odhodkov, na primer stroški javnega sektorja, a to žal ne bo dovolj, kot ugotavlja Vasle. Sicer pa se je strinjal z Mastenom v tej razpravi, da izkupiček dviga DDV za 1 odstotno točko zaradi negativnih stranskih učinkov ne bi presegal 100 milijonov evrov. Pomembno je, da slišimo tudi stroko. Žal je tako, da je ne moremo povabiti, da ne moremo povabiti teh tukaj omenjenih gospodov, takšen je pač poslovnik. Moram reči, da sem bil na kar nekaj okroglih mizah, ki jih je organiziral Umar, tudi Banka Slovenije, OECD pa še kdo, kjer smo poslušali simulacije raznih reformnih ukrepov, med drugim seveda tudi razbremenitev dela davčne razbremenitve v Sloveniji in učinke teh razbremenitev. Nova Slovenija vztraja na tem, da je treba ljudem zagotoviti svobodo, da svobodno odločajo in upravljajo s svojim denarjem, ki ga zaslužijo. Tukaj mora biti, gospe in gospodje, manj države. Manj države. Zakaj ne zaupamo našim državljanom? Zakaj? Ne pa da mi poberemo in potem imamo 500 milijonov in to delimo v obliki nekih subvencij. Roko na srce, odvisno od vlade, vedno pa dobijo vladni pajdaši tiste subvencije. Pa kakršnakoli že je vlada. Ali je to prav? Ni prav! Ni prav. Dajmo vsem eno sproščeno poslovno okolje z nižjimi obremenitvami in vsem nam bo boljše. V tej državi se bomo še dolga leta ukvarjali s problemom javnih financ, če tega ne bomo storili, če ne bomo omogočili, da bi vsak državljan sprostil, tukaj, doma v Sloveniji seveda, ne v San Franciscu, vse svoje intelektualne, podjetniške, ročne, če hočete, spretnosti in potenciale. Imeli bi manjši eksodus mladih strokovnih ljudi in proračun, verjemite, bi se bolj intenzivno polnil. Manj države in več zaupanja do naših državljank in državljanov, vsak je izjemno izjemno dragocen. Hvala lepa.
Replika, gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala. Spoštovanemu gospodu Horvatu bi želela povedati, da seveda poslanci v tem državnem zboru imamo glave. Imamo svoje glave, s katerimi razmišljamo, zato tudi danes ne moremo podpreti tega zakona. To sem utemeljila s tem, da imamo sprejet proračun, imamo zlato fiskalno pravilo, ki nas omejuje, in seveda se ne moremo obnašati tako neodgovorno. Drugo, kar je, sem tudi povedala, da je Desus na tej seji danes predlagal, da bi bilo po mnenju poslancev Desusa najbolje, da bi za te osnovne živilske potrebščine sprejeli ničelno stopnjo davka, ampak tudi to je seveda neuslišano. Menim, da je ta zakon malo pozno prišel v Državni zbor in zdaj se seveda ne da kar tako čez noč nekaj narediti, zato sem rekla, da se je treba obrniti na Vlado, ki naj bi razmišljala o tem in seveda po možnosti sprejela določene ukrepe. Še en komentar želim povedati. Spoštovani gospod Horvat je rekel, da bi trgovci pretopili ta procent, ki bi bil, v svoje marže in da potrošniki ne bi bili deležni znižanja cen. Menim – bom na enem primeru povedala. Ko smo v državi pred leti uvedli evro, se spomnite, kaj se je zgodilo. Cene so bistveno poskočile. Že tisti, ki so to spremljali v drugih državah Evropske unije, ki so pred nami sprejele evro, so nas opozarjali, da se bo to zgodilo, in to je res bilo. To je eno dejstvo, ki drži, treba se je le spomniti na to. Menim, da ni vse tako, kot včasih govorimo, ampak da je treba res razmišljati s svojo glavo. Hvala lepa.
Postopkovno? To bi pa rad slišal, kakšna bo oblika postopkovnega. Gospod Jožef Horvat. Pozorno poslušam.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Mislim, gospod predsednik, ki ste poznavalec evropskega pravnega reda, da bi morali gospo poslanko opozoriti, in to je moj apel, moj postopkovni predlog, da je treba spoštovati evropski pravni red, ko gre za stopnje davka na dodano vrednost. Samo to. Prosim, če jo opozorite. Hvala lepa.
Okej. Prav. Ni bila replika na repliko, vsaj to. Besedo ima gospa Vojka Šergan, pripravita naj se gospod Žan Mahnič in gospod Jože Tanko.
Hvala za besedo. Spoštovani državni sekretar s sodelavko, kolegice in kolegi! Pravzaprav imamo predlog spremembe zakona o DDV že tretjič ali četrtič na mizi in glede na to, da sem poslušala, da imamo poslanci glavo za to, da razmišljamo, sem se pravzaprav v tem mandatu naučila to, da imamo, ne vem, 100-krat ponoviti eno in isto, 100-krat argumentirati eno in isto, zato da potem mogoče še celo neresnica postane resnica in tako naprej. Toliko o tem predlogu, o tem zakonu in spremembi, ki jo imamo na mizi. Znižanje DDV, in ko govorimo, kako gremo naproti ljudem – v tem trenutku imamo pritiske: znižanje DDV, zvišanje minimalne plače, zvišanje vseh plač, premalo denarja za investicije, premalo denarja v zdravstvo pa v šolstvo, pa kaj vse bi še lahko naštevali. In potem se človek vpraša: »Okej, znižamo davke, ampak od kod bomo potem dobili sredstva, denar iz proračuna, da bomo potem dali več šolstvu, več zdravstvu, več za investicije, da bomo vse to nekako uspeli financirati oziroma da se bo lahko vse to iz proračuna financiralo?« Pri tem se pojavlja to vprašanje zaradi tega, ker v bistvu z vsako tako všečno zadevo, ko znižujemo davke, pravzaprav sporočamo ljudem, ja, dalo bi se, pa Vlada noče. Ne poslušamo oziroma ne se slišimo pa, da so argumenti za to, da se ne more in ne da znižati. Zakaj ne? Zaradi tega, ker potem je treba nekje vzeti. In kje vzeti? V predlogu tega zakona nisem opazila, da bi predlagali, kje pa vzeti. Kje vzeti oziroma kaj povišati, kateri davek povišati oziroma kje najti rezerve, da lahko potem znižamo DDV? To je en vidik, ki ga ob tem vidim. Potem sem veliko slišala o svobodi, pustimo svobodno odločanje. Na še nekaj moramo pri tem opozoriti. Se strinjam, svoboda, dogovarjanje, vse, ampak svoboda pomeni tudi odgovornost. To pomeni, da ko se odločamo tudi o višini davkov, je zelo pomembno, da smo pri tem odgovorni. To pomeni, da odgovorno odgovarjamo z argumenti, kaj bomo pa naredili tam, kjer, ne vem, bomo znižali, kaj bomo povišali ali pa kje bomo vzeli. To je zame odgovornost. Da je pravzaprav uravnoteženo. Ker če gledamo proračun, ima sredstev toliko, kot jih ima, in če potem ta sredstva, prilive v proračun znižaš, je pač treba nekje vzeti. Potem smo slišali, da je bilo zvišanje DDV začasni ukrep. Že pri vsakem takem predlogu, ki smo ga imeli na mizi, smo slišali argumente oziroma so tudi argumenti iz leta 2013, da je bil to trajni ukrep, samo pač ni bil zapisan – mislim, da je bil v ZIPRS ali pa [[…]]ne vem, v katerem zakonu. Skratka, samo trajni ukrep smo potrdili, bil je kot trajni ukrep sprejet. Ne vem, zakaj potem še vedno govorimo o začasnem ukrepu. Potem smo poslušali to, da bi potrošnikom ostalo več v denarnici. Če se na eni strani borimo za socialo in se na drugi strani borimo za tiste, ki pravimo, da premalo zaslužijo, da bi imeli tudi več subvencij, da bi imeli več socialnih transferjev, da bi se jim povišala plača, ampak na drugi strani imajo pri DDV v denarnici potem tudi tisti več, ki več zaslužijo. To sigurno ni socialni korektiv. Ni, ne. Ker potem tisti, ki gre z debelejšo denarnico v trgovino, ima tudi več. Tukaj tudi ne vzdržijo ti argumenti. Mislim, da je na tem mestu vendarle še enkrat treba poudariti, da pravzaprav nihče tukaj ne more reči, da bodo z znižanjem DDV potrošniki profitirali, da bodo imeli več v denarnici, ker konec koncev se tudi pri znižanju DDV, potem ko pride do znižanja, kar nekako prerazporedi to znižanje. Ker je tudi za trgovce, ko imajo potem inventuro in ko morajo to popisati, ko nekako preko inventure poskušajo znižati DDV, to prav tako strošek. Mislim, da pretiravamo s tem in da je v času gospodarske rasti vendarle treba pogledati naprej in poskušati razmišljati v to smer, da se pripravimo na tiste čase, ko se cikel spet obrne in lahko nastane nova kriza, zato ne smemo davkov pretirano zniževati. Strinjam se, da so plače preveč obremenjene s prispevki, ampak tu se spet lahko pogovarjamo o tem, da je potem pa treba obdavčiti kapital. Ne nazadnje, v prihodnjih letih bo tudi davek na nepremičnine v tem smislu nadoknadil davek na kapital, in v tistem času bo najbrž primeren čas za to, da se prispevki znižajo. Ampak bo to prestrukturiranje še trajalo, ker je davek na nepremičnine pred leti – mislim, da je bilo leta 2013 – padel, in to se bo dogajalo šele čez dve leti. Vse to davčno prestrukturiranje je tudi naša vlada že začela in je nekaj tega napora naredila s tem, ko bodo tisti z najnižjimi plačami dobili 300 evrov prihranka pri dohodnini, ki jo bodo manj plačali, pri uspešnosti je znižala davek, saj bo v naslednjem letu celo 100-odstotno oproščeno plačilo na dohodnino. Skratka, na davčnem področju se postopoma dogajajo spremembe, vendar pa ni prav, da se te spremembe uvajajo tako na hitro in čez noč, ker na drugi strani ni argumenta, iz kje naj bi nadomestili pomanjkanje sredstev, ki bi nastalo z znižanjem DDV. Hvala lepa.
Besedo ima predstavnik predlagateljev mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Po teh dveh predgovornicah, poslanki Desusa in poslanki SMC, je treba vsaj na kratko odreagirati. Zdaj, ali si ti dve poslanki nista dovolj dobro prebrali tega našega predloga ali pa zadeve ne razumeta. Vi ste rekli, da se znižanje DDV v denarnicah državljank in državljanov ne bo poznalo. Pa se bo. Čez noč se bo zmanjšala cena naftnih derivatov, čez noč se bo znižala cena elektrike, čez noč se bo znižala cena telefonskih storitev, vsepovsod, kjer so določene neto cene in je davek na dodano vrednost samo dodan zraven, kar pomeni, da gre za zavajanje ali pa ne poznate tega področja. Po drugi strani sem prepričan, da danes v Sloveniji obstaja dovolj široka konkurenca tudi na področju trgovine in si marsikatera trgovina ne bo mogla privoščiti, da bo potem zmanjšanje DDV prelila v svoj dobiček, ne pa v korist končnega potrošnika. Da se ne ve, od kod bi se to nadomestilo. Spoštovana kolegica Šergan, vi ste sami oziroma Ministrstvo za finance je kar čez noč predlagalo 360 milijonov evrov plačila kazni Evropski komisiji, da bi zadržali lastništvo v Novi Ljubljanski banki. 360 milijonov. Zmanjšanje davka na dodano vrednost pomeni tudi nižji strošek za delovanje javnega sektorja. Do zdaj mi državni sekretar še ni odgovoril, koliko bi to pomenilo prihranka za javni sektor, ki je kot končni potrošnik, ki ni kot podjetje. Spoštovana kolegica Šergan, 1,3 milijarde je davčnega dolga. 1,3 milijarde je davčni dolg, se ne spreminja. Od leta 2014 do danes se je odpisalo za več kot 500 milijonov davkov, davčnega dolga. Za več kot 500 milijonov se je odpisalo. Slovenija v evropski perspektivi, črpanje evropskih sredstev, druga perspektiva, 2014–2020 na razpolago 3 milijarde evrov, od 2014 do danes je vaša vlada prilivov v proračun iz tega naslova nabrala za 70 milijonov evrov. Od 3 milijard. Je, obstaja, vendar vaša vlada in vaša koalicija je nesposobna. Cikel spremembe bo prišel. Ali v zadnjem vikendu meseca maja ali pa v prvem vikendu meseca junija, ko bodo volitve. Jaz sem že napovedal – v primeru zmage Slovenske demokratske stranke bomo mi to spremembo DDV tudi uveljavili.
Replika, gospa Vojka Šergan.
Hvala. Rada bi povedala, da je ministrica za finance eksplicitno povedala, da 350 milijonov, ko je bilo govora, da jih plačajo zaradi neprodaje Nove ljubljanske banke, ne bi šlo iz proračuna, ampak bi šlo iz NLB. To je na magnetogramu oziroma to je napisano. Kar se tiče izterjave dolga, je bilo to na odboru pa je tudi ministrica argumentirano pojasnila, da se v zadnjih letih izterjava pospešeno odvija in da smo država, ki ima najmanj dolga, se pravi najboljše ga izterjuje. To bi rada povedala. Pa še to bi rada povedala, ker ste rekli, da boste, ko boste zmagali, znižali DDV, da pa v Stranki modernega centra ne želimo ponavljati napake iz obdobja 2006–2008, ko je takratna vlada z davčno politiko prispevala k pregrevanju gospodarstva. Hvala.
Besedo ima predstavnik predlagatelja mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. Predlagam, da državni sekretar, ki je član SMC, kolegici Šergan pove v zvezi z izterjevanjem davčnega dolga pa na katerem mestu je Slovenija v Evropski uniji. Glede 2006–2008, sigurno najuspešnejši ciklus zgodovine Slovenije, edinkrat ko je bil proračun v presežku. Imeli smo 60 tisoč brezposelnih, danes jih je krepko čez 100 tisoč. Gospodarska rast je bila, na vseh evropskih lestvicah smo bili pa bistveno nad evropskim povprečjem. Prepričan sem, da se lahko z zmago Slovenske demokratske stranke na naslednjih volitvah to obdobje za Slovenijo vrne. Žal vse te vaše obljube v obdobju vašega mandata niso bile izpolnjene, predvsem je pa ta koalicija, ta vlada nadaljevala politiko dodatnih zadolževanj in dodatnih obremenitev tako za gospodarstvo kot za državljanke in državljane Republike Slovenije. Dejstvo je, da gre za prvo branje tega zakona. To pomeni, da če bi bil kakšen interes, če bi bil kakšen korak te koalicije naproti opoziciji, kot ste tako radi skozi ta celotni mandat govorili, kako ste se vi pripravljeni pogovarjati, kako ste se vi pripravljeni povezovati [[…]]Dejstvo je pa čisto drugačno. Vi v svojem celotnem mandatu niste podprli niti enega predloga, ki je bil dan s strani opozicije. Prvič v zgodovini Slovenije je, da bo ena vlada končala mandat in štirje proračuni ne bodo sprejeti niti z enim amandmajem opozicije. Toliko bi rekel o povezovanju in vsem tem, spoštovana kolegica Šergan.
Besedo ima državni sekretar na Ministrstvu za finance gospod Tilen Božič.
Glede na to, da sem bil izzvan, da naj dam eno določeno pojasnilo [[…]]Predvidevam, da je poslanka Šergan mislila na tisto, o čemer smo se prej pogovarjali, se pravi na davčno vrzel na področju DDV. Slovenija je med prvimi petimi tako v relativnem deležu kot v absolutnih številkah. Tu bi sproti dal še en odziv na tisto, kar je bilo prej rečeno, ko je poslanec Horvat rekel, da ni potrebnih nobenih naporov, da se pobere DDV. Tukaj bi izpostavil, da tisti, ki je morda gledal evropsko prvenstvo v košarki, ve, da je tudi izgledalo, kot da je to čisto enostavno, od prvega do zadnjega koša, in da so čisto enostavno prišli do naslova. Moram priznati, da ko gledaš s tribune, so morda zadeve malo drugačne kot na parketu. Vseeno bi toliko za občutek izpostavil, rekel sem, da smo med prvih pet relativno gledano, med prve štiri, ko pogledamo po absolutnih cifrah, koliko je davčna vrzel na področju DDV. Kdo je za nami? Luksemburg, Finska, Nizozemska, Avstrija. Kdo je v dvakratniku za nami? Nemčija, Irska, Belgija, Danska, Velika Britanija, Portugalska, Francija, Madžarska. Kdo je v trikratniku za nami? Češka, Latvija, Bolgarija, Malta. Potem gremo pa na štirikratnik, petkratnik in tako naprej: Poljska, Italija, Litva, Grčija, Slovaška, Romunija. Se pravi, se da biti tudi osemkrat slabši, to pričuje tisto zadnje dejstvo, torej če gremo pogledat Romunijo. Tako da mi smo v tem dobri, in to ne pride samo. To je ena reč, ki bi jo poudaril. Potem pa še kakšna dodatna reč v tem smislu, da ne smete narediti nič oziroma predlagati nič – to zagotovo ne drži. Drži pa, da je neprimerno, da bi z določenimi predlogi državo spravljali iz ravnovesja, ki je bilo na nek način težko priborjeno in prigarano. Ker ta država mora z vidika javnih financ gledati ne tistih dveh, treh let ali pa morda do volitev, ampak 10, 20, 30 v nekaterih primerih 50 let naprej, ko govorimo o pokojninskem sistemu in tako naprej. To je tisto, kar je zelo pomembno. Kar se tiče uresničevanja potencialov državljanov in državljank pa bi dal samo nekaj podatkov s trga dela. September 2014, število zaposlenih po registrskih virih brez kmetov je bilo 770 tisoč. Zadnji podatek za 2017, ki je za september, je skoraj 830 tisoč, se pravi sprememba skoraj 60 tisoč. Število brezposelnih, prijavljenih na zavodu, iz septembra 2014 je približno 118 tisoč, sedaj je podatek za november približno 84 tisoč, pri čemer je treba upoštevati to, da se je število aktivnih znatno povečalo. Če pogledamo brezposelnost mladih, z 20,2 % na 9,1 % v septembru, če gledamo anketno brezposelnost, z 9,7 na 6,2. Drži, nismo še tam, kot je bila ta država leta 2008, ko je bila v višku, tudi na podlagi določenih ukrepov dodatnega pregrevanja, stimuliranja potrošnje, najemanja posojil in tako naprej, kar je tudi pripeljalo do tistega, da ko enkrat prideš do roba, ne greš čez njega, stopiš naprej, ampak padeš čez. To je tisto, kar je bilo potem naslednjih nekaj let treba delati, da smo zdaj spet lahko, če gledamo po bonitetnih ocenah, dobro, da je rast BDP stabilna. To, da raste tudi potrošnja in tako naprej, kaže, da smo na pravi poti, da je trg dela dober, da se polnijo blagajne in tako naprej. Vse te stvari, ki morajo biti zaradi tega, da lahko uspeva tako država kot tudi gospodarstvo. Ker dejstvo je, da če bi si privoščili en tak moment, da rečemo v redu, če bi bilo to sprejeto – smo mesca decembra, predlog, če prav razumem, je sprememba s 1. 1. 2018, se pravi pol milijarde z naslednjim letom – mora država, kadar načrtuje in daje signale, kaj ima namen narediti in kako ima namen narediti, na drugi strani, ko reče, v redu, bomo odpeljali stran toliko denarja, povedati tudi, od kod bo pripeljala drugi denar, ki bo zagotovil tiste cilje, ki jih obljublja, jih komunicira in že nekaj let dosega, s čimer smo si tudi nekako spet pridobili mednarodno prepoznavnost in mednarodno zaupanje, da bomo lahko sledili tej poti. In ta pot je bila jasno zastavljena, se pravi mi smo povedali, kar se tega tiče, koliko naj bi bili deficiti, primanjkljaji, tako nominalni kot tudi strukturni, kako se bodo gibali, kako jim bomo sledili, in tem ciljem je treba slediti, če hočemo tako zaupanje ohranjati. Tudi iz tega razloga je lahko prišlo do relativno dobrih potez na področju refinanciranja državnega dolga, da so šli izdatki za obresti z milijarde počasi proti 900 milijonom, proti 800 milijonom in tako naprej. To je denar, ki se dejansko lahko potem namenja za investicije, za šolstvo, za zdravstvo in tako naprej. Tako da to ne gre po navdihu, ampak gre po nekem planu in tega plana se je treba držati. Če pa so alternativni predlogi, je treba alternativne predloge zagotoviti in predlagati celovito zaradi tega, da se spet to ravnovesje, ki je krhko, ne podre, in da se lahko, tako kot sem že na začetku zaključil, ustrezno pripravimo na naslednjo recesijo, ki bo ob priliki tudi prišla. Hvala.
Besedo ima predstavnik predlagatelja mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Državni sekretar, vse to, kar ste na koncu navajali, govori v prid našemu predlogu. Vi ste govorili, kako se je zmanjšalo število brezposelnih v gospodarski rasti, to vse pomeni bistveno višje prilive za slovenski proračun. Spoštovani državni sekretar, 1,5 milijarde višjih prihodkov imate samo davčnih, kot ste jih imeli leta 2014. Še vedno mi niste odgovorili na vprašanje, kakšen bi bil efekt oziroma vpliv na nižje stroške zaradi zmanjšanih stopenj davka na dodano vrednost za javni sektor. Vi balansirate samo s številko 500 milijonov, ki je pa zame osebno bistveno prenapihnjena in ne drži, ker Desus tudi govori o 300 milijonih, in jaz sem res prepričan, da bi na osnovi potrošnje tudi nekaj naredili in da bi bili ti prilivi v proračun potem tudi že na osnovi tega višji. Predvsem pa smo prepričani, da bi znižanje davkov na dodano vrednost razbremenilo tiste z najnižjimi prihodki, ostalo bi več v denarnicah. Na koncu pa bi bilo tudi na splošno za potrošnjo na razpolago več denarja in po drugi strani bi se ta vrnil v proračunsko blagajno.
Besedo ima državni sekretar na Ministrstvu za finance gospod Tilen Božič.
Kar se tiče učinkov, najbolj bi se recimo v tem smislu, kot vi merite, to verjetno poznalo v zdravstveni blagajni. Tam je ocenjeno, da bi bilo prihranka okoli 40 milijonov evrov. Je pa res, da bi bilo tudi prav toliko učinka na integrali, ker bi ta denar zmanjkal, tako da gre na nek način v pretežni meri za igro z ničelno vsoto. Bi pa povedal eno reč o tistih korakih, ki ste jih tudi speljali z določenimi spremembami v obdobju, tik preden je država zašla v krizo. Določeni izračuni so se naredili, koliko je imelo to učinka, in ti kažejo, da približno 20 odstotnih točk v tem dolgu, ki ga trenutno imamo, odpade na neravnotežje, povzročeno na podlagi določenih davčnih sprememb. Se pravi, če govorimo tako, bi bili danes namesto za nekaj čez 70 za nekaj čez 50 % zadolženi v deležu BDP.
Besedo ima gospod Žan Mahnič, pripravita naj se gospoda Jože Tanko in dr. Mitja Horvat.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Gospod državni sekretar, kolegice in kolegi! Včeraj smo predvsem na družbenih omrežjih slišali veliko očitkov s strani Poslanske skupine Levica, slikali so namreč klopi Slovenske demokratske stranke in dejali, da ni nikogar v Državnem zboru, ko se obravnava problematika minimalne plače. Mogoče bo Slovenija 3 usmerila kamero tja čez, da državljanke in državljani vidijo, kako so v času, ko se obravnava predlog Slovenske demokratske stranke za znižanje DDV, ki bi ga občutili vsi državljani, ne samo tisti z minimalnimi plačami – za katere se tudi v SDS strinjamo, da jih je treba dvigniti na dostojno raven, ravno zaradi tega nismo glasovali proti predlogu Levice včeraj – ko ne gre za njihov predlog, njihovi stoli prazni, kako gredo prej domov. Seveda, kadar ne gre za njihov predlog, ko gre za predlog SDS, ki bi pa imel pozitiven učinek na denarnice vseh državljank in državljanov, ne sodelujejo v razpravi. Če grem konkretno k predlogu. Pretekli mesec smo obravnavali proračun Republike Slovenije za prihodnji dve leti, spremembe za 2018 in pa predlog za 2019. Glavni očitek Slovenske demokratske stranke obema predlogoma proračunov za obe leti je bil ravno ta, da pozitivne učinke gospodarske rasti in posledično več denarja v državnem proračunu na prihodkovni ravni, malo manj kot 10 milijard evrov, naše državljanke in državljani premalo občutijo v svojih denarnicah. Ker v Slovenski demokratski stranki nismo tisti, ki bi samo govorili, ker za razliko od ostalih strank nekako sledimo motu predsednika Vlade, da ne jamramo, ampak iščemo rešitve, mi gremo korak dlje, ne samo da jih iščemo, mi jih tudi najdemo in jih v parlamentu predlagamo, smo predlagali zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na dodano vrednost. Velikokrat je bilo že omenjeno zvišanje DDV v času vlade Alenke Bratušek. Tukaj se strinjam z gospodom Möderndorferjem, da bi bilo zanimivo slišati tudi stališče danes poslanke, takrat predsednice vlade gospe Alenke Bratušek, ki je zatrjevala, kako je ukrep začasen, da je treba ta ukrep izvesti zaradi finančno gospodarske krize. Dejansko smo danes priča temu, da ravno tisti ukrepi, ki so začasni, postanejo potem trajni in najdlje zdržijo. Ravno zaradi tega, ker smo videli, kakšen je proračun, ker je po našem mnenju dovolj financ na prihodkovni strani, predlagamo ta zakon, ki bi pripeljal do tega, da bi se DDV obračunaval in plačeval po splošni stopnji 20 %. To se pravi, z današnjih 22 predlagamo, da gre nazaj na predkrizno raven, to je 20 %, in je enaka za dobavo blaga in storitev. Prav tako predlagamo, da damo davek, ki je tudi bil v času vlade Alenke Bratušek z izgovorom oziroma obrazložitvijo, da je začasen, zvišan z 8,5 % na 9,5, nazaj na 8 in pol. Poleg tega pa predlagamo še dodatno stopnjo, petodstotno, ki bi bila za nekatere najbolj nujne potrebščine. Kot je iz tabele razvidno, ne bi bili edini, tudi nekatere druge države to stvar poznajo. Nižja stopnja DDV je za otroška oblačila in obutev, za šolske potrebščine oziroma gasilsko opremo in se začne uporabljati prvi dan v mesecu, ki sledi mesecu, v katerem se uvrstijo v prilogo iz tega zakona. Še prej pa mora seveda Vlada Republike Slovenije to predlagati Svetu Evropske unije. Skratka, za dodatno stopnjo predlagamo na eni strani družine – vemo, da otroška oblačila in obutev in šolske potrebščine prizadenejo predvsem tiste, lahko rečemo, z majhnimi šoloobveznimi otroki – in pa na eni strani gasilce. Če pogledamo najprej mlade družine. Veliko smo v tem parlamentu že govorili o problemih, ki so povezani z demografijo, s pozitivno družinsko politiko. Veliko je že bilo v tem državnem zboru predlogov, žal samo s strani SDS in Nove Slovenije, ki so podobni temu, ki nekako približujejo to demografsko sliko bolj v tisto pozitivno smer kot pa v negativno. Seveda se da demografijo reševati na več načinov, vendar pa je, da omogočimo mladim, da se bodo odločali za družino, potrebno, da se jim najprej to pozna v denarnicah, kajti vsaka stvar stane. Zaradi tega smo v Slovenski demokratski stranki pred dvema letoma že predlagali reševanje stanovanjskega problema. Od takrat se ni spremenilo nič, mi imamo še vedno približno 400 stanovanj, ki so v državni lasti, praznih. Takrat smo predlagali, da bi se ta stanovanja prenesla na Stanovanjski sklad, ta pa bi jih dal mladim in mladim družinam pod 35 let starosti v najem za obdobje 5 let po neprofitnih najemninah, po teh 5 letih pa bi imeli tudi možnost odkupa tega stanovanja po neprofitni ceni, pri čemer bi se jim vse v teh 5 letih do takrat plačane najemnine štele v odkupno ceno. Potem smo imeli tudi različne predloge s strani desne opozicije, kot temu nekateri radi rečete, sam nimam nobene težave s tem, tudi za dodatne ugodnosti, kar se tiče vrtcev. Pri tem naj spomnim, da je bila ravno v letih od 2004 do 2008, ko ste rekli, kako smo pregrevali gospodarstvo, s tem ko je vlada, ne bomo rekli, ustvarjala nova delovna mesta in pregrevala gospodarstvo, ampak ustvarjala takšne pogoje, da je gospodarstvo lahko normalno pozitivno funkcioniralo. Iz tega naslova smo dobili več denarja na prihodkovno stran proračuna in zaradi tega je bilo tudi možno uvesti ukrep, da je država omogočila vsakemu drugemu in nadaljnjim otrokom zastonj vrtec. Skratka, ukrepi, ki imajo pozitiven vpliv na demografsko sliko, tukaj sta vedno dve možnosti, verjetno še kakšna več, ampak mi ne zagovarjamo reševanja demografije z uvažanjem migrantov z Bližnjega vzhoda in pa severa Afrike, ampak z ukrepi, kakršen je tudi ta, da se po dodatno znižani stopnji, to je 5-odstotni za DDV, obdavčijo otroška oblačila, obutev, šolske potrebščine in tako naprej. Če bomo s takimi predlogi prišli naproti mladim, se bodo zagotovo tudi odločali za otroke. S tem bomo dobili državljane, ki bodo prispevali v proračun, ki bodo, s tem ko bodo seveda zaposleni, tudi plačevali v pokojninsko, zdravstveno, vse druge blagajne. S tem, lahko rečem, ubijemo več muh na en mah, s pozitivno demografijo, kar pa je seveda problem Evrope. Evrope, ki se stara, kljub temu da smo v Sloveniji še pod povprečjem Evropske unije, kar se tiče povprečne starosti, če pa pogledamo samo sever Afrike, od koder ljudje bežijo s trebuhom za kruhom s takšnimi in drugačnimi razlogi v Evropo, daleč daleč zadaj. Povprečna starost, ki je čez 40 let, nam zagotovo ne more biti v ponos. Zagotovo lahko s takšnimi ukrepi pripomoremo tudi k temu, da se izboljša demografska slika, kajti vsak pa danes, po eni strani odgovorno, po eni strani pa žal vse gleda skozi finance. Če mu finance ne omogočajo, da si ustvari lastno družino, za kar vemo, da je predpogoj, prvič, da imaš službo, drugič, da imaš takšno službo, ki ti omogoča neko lastno stanovanje, če drugega ne, če imaš dovolj veliko hišo – v bivši državi se je gradilo hiše, ki bodo namenjene dvema, mogoče celo trem generacijam, da si lahko nekako urediš vsaj eno nadstropje hiše svojih staršev – če ni ekonomske računice tukaj, potem žal ne bomo prispevali k pozitivni demografski sliki. Ravno zaradi tega otroško obutev, oblačila in pa šolsko opremo dajemo na še to dodatno znižano stopnjo, to je 5 %. Na drugi strani pa v Državnem zboru, posebej v teh dneh je to tudi zelo aktualno, ko gledamo predsednika Vlade, kako je šel na teren – jaz nimam nič proti temu, prav je, da je šel – in se je seznanil s situacijo, kakšno je stanje na terenu zaradi poplav. Ne samo poplave, tudi drugih naravnih nesreč smo imeli dovolj, lahko rečem preveč v tem mandatu. Spomnite se žledu leta 2014, čeprav ta spada še pod prejšnji mandat, ker je bilo to februarja 2014, kmalu po zaprisegi vlade smo se srečali s katastrofalnimi poplavami in tako naprej. Kaj je skupno vsem poplavam? Poplave na eni strani, tisti, ki rešujejo stanje, na drugi strani, to so gasilke in gasilci. Prostovoljna gasilska društva, ki ravno v tem času, ko se mi tukaj pogovarjamo, ko smo se pogovarjali včeraj, predvčerajšnjim, požrtvovalno žrtvujejo svoj prosti čas, svoje znanje, veščine, moč za to, da pomagajo državljankam in državljanom. In če nimam nič proti temu in tudi podpiram, da si gre predsednik Vlade pogledat stanje na terenu, pa bi močno podprl predsednika Vlade tudi takrat, ko smo obravnavali amandmaje k proračunu za leto 2018 in leto 2019, ko smo v Slovenski demokratski stranki predlagali, da Vlada na postavki pod Ministrstvom za obrambo, na podpostavki Zaščita in reševanje vsako leto nameni dodatna 2 milijona evrov za gasilce, za opremo, za prostovoljno gasilstvo. Pretekli teden smo v Gorenji vasi postavili temeljni kamen za gradnjo novega gasilskega doma. Povabil sem predsednika Uprave za zaščito in reševanje gospoda Darka Buta, da si je to ogledal. Takrat je na tem sestanku z gorenjevaškimi gasilci dejal, da bi mu prišlo še kako prav, če bi bil sprejet tisti amandma Slovenske demokratske stranke – 39 glasov je bilo proti, 36 za, za 4 nam je zmanjkalo – ki bi prinesel dodatna 2 milijona evrov na postavki za gasilsko opremo. Žal seveda URSZR ne more financirati zidov, gradnje novih gasilskih domov, vendar pa je oprema tista osebna zaščita gasilca, ki danes stane nekje med tisoč 700 in 2 tisoč 200 evrov. Izračunajte si, za 2 milijona evrov več vsako leto, koliko več te opreme bi se lahko kupilo, kar pa bi pomagalo v tej smeri, da bi bili gasilke in gasilci bolje opremljeni, predvsem pa sami bolje zaščiteni, ko hitijo na takšne in drugačne intervencije v pomoč državljankam in državljanom. Ker niti tista 2 amandmaja nista bila sprejeta, vemo pa, da je gasilstvo v Sloveniji na visoki ravni, kar se tiče organiziranosti, profesionalnosti, znanja, predvsem pa, kar se tiče opreme, bi vso gasilsko opremo, ki jo gasilci kupujejo, kupovali še po dodatno znižani davčni stopnji, to je 5 % po našem predlogu. S tem bi ne samo hodili po terenu, se zahvaljevali gasilcem, civilni zaščiti, ki danes požrtvovalno odpravljajo posledice zadnje naravne ujme, ampak bi jim tudi tukaj na političen, posledično tudi na nek fiskalen ekonomski način pokazali, da jih podpiramo. Ko bodo šli naslednjič kupovat čelade, ko bodo šli kupovat škornje, obleke ali pa gasilski avto, da bodo plačali nižji DDV. Vsaj tukaj bi si želel oziroma sem pričakoval na nek način vašo podporo. Me pa zanima glede na to, da dejavnost gasilstva spada bolj pod Ministrstvo za obrambo, na nek način bi bilo dobro slišati, kakšnega mnenja je ministrica za obrambo. Večkrat je bilo slišati, da so to neki populistični, popularni ukrepi, ki so priročni pred volitvami. Da temu ni tako, priča dejstvo, da smo mi to vložili, potem ko smo videli, kakšen je proračun, ki ga predlaga Vlada Republike Slovenije. Če bi mi vedeli, da je proračun tak, da si država glede na finančno sliko proračuna ne bi mogla privoščiti teh dodatnih milijonov, potem zagotovo te stvari ne bi predlagali. Mislim, da smo v Slovenski demokratski stranki večkrat s svojimi predlogi, predvsem pa v letih 2012 in 2013, dokazali, da smo odgovorni do javnih financ – ko smo bili, kljub temu da se je vedelo, kako bodo ljudje sprejeli ukrepe, ne v dobro stranke, ampak v dobro države, primorani sprejeti Zujf. Tisti, ki ste ga takrat najbolj kritizirali, tukaj lahko izvzamem SMC, govorim predvsem SD in Desusu, tudi gospe Bratušek, ki je danes žal ni tukaj, tisti, ki ste takrat, potem ko je prišla vlada Alenke Bratušek, sprejemali še dodatne zaostrovalne ukrepe na fiskalnem področju, to se pravi zviševali splošno stopnjo DDV z 20 na 22 in pa znižano z 8,5 na 9,5, kritizirali drugo vlado Janeza Janše, kako se zaostruje in seveda krči odhodkovna stran proračuna, ste ravno te ukrepe še nekajkrat potem podaljšali. Če bi bil Zujf res tako slab, bi ga zagotovo takoj odpravili, ampak si seveda niste želeli, da bi praktično kolapsiral celoten proračun. Pa vendarle v zadnjem letu, dveh letih – mi smo, mislim da, leta 2016, konec 2015 predlagali, da se odpravi eden od ukrepov, ki jih je prinesel Zakon za uravnoteženje javnih financ, to je takrat, ko se je črtalo dopolnilno zdravstveno zavarovanje za veteranke in veterane vojne za Slovenijo, takrat ste rekli, ne bomo tega podprli, ker kakor so naši podatki, bo kmalu 2,5-odstotna gospodarska rast in bodo nekateri ukrepi tako ali tako nehali veljati, skratka, zadeva se bo potem povrnila v prejšnje stanje. In ravno zaradi tega, ker je bila gospodarska rast 2,5-odstotna in ker bo po napovedih Umarja – glede na to, da ste se znebili Vasleta, verjamem, da boste postavili kakšnega bolj socialističnega direktorja – šla v tej smeri, da bo gospodarsko rast prikazal še višjo, potem bi bilo edino smotrno in logično, da sprostite tudi nekatere druge ukrepe, ki so bili ravno tako sprejeti pod pretvezo, da so to začasni ukrepi in da jih boste sprostili takrat, ko bo 2,5-odstotna ali več gospodarska rast, da ne govorim o tem, da je prvič po letu 2007 napovedan tudi surplus v državnem proračunu za leto 2018. Z vaše strani seveda ni bilo nobenih predlogov, ni bilo nobene akcije, če rečem po domače, tako kot pri 2. točki, ki smo jo danes obravnavali glede Uberja. Ko ste lansko leto rekli, da bo predlog pripravljen jeseni, pa po letu in dveh mesecih ni nič, smo mi pripravili predlog in zopet seveda predlog ni dovolj dodelan, ni primeren, ni nadzora. Tukaj pa mislim, da se je zgodilo prvič, da Vlada a priori niti ne nasprotuje temu predlogu, ker bi pač nasprotovala, ampak zaradi finančnih okvirov. Mislim pa, da bi se vseeno dalo najti te finance, če bi se želelo. Ko se v državnem proračunu brez problema 120 milijonov evrov nameni za ilegalne migrante, ko ste 360 milijonov evrov brez problema pripravljeni nameniti za to, da boste Novo Ljubljansko banko obdržali v državni lasti – tudi če je prej gospa Šergan rekla, da bo teh 360 milijonov evrov plačala Nova Ljubljanska banka, je to še vedno državna banka, potem bi verjetno bila potrebna še kakšna dokapitalizacija, ampak verjetno nekdo računa, da bo mogoče začel biznisirati preko te banke ponovno s kakšnim Iranom, glede na to, kakšna je zdaj situacija med Zahodom in Islamsko republiko Iran – če brez problema namenite 300 milijonov evrov za 8 tisoč dodatno zaposlenih v javnem sektorju, gospe in gospodje, to je 800 milijonov evrov. To je, grobo rečeno, ena vrednost Telekoma Slovenije, ki ste ga zaradi takšnih in drugačnih interesov vaših oziroma niti ne vaših, predvsem tistih, ki so to vlado postavili iz žepov, pripravljeni obdržati, da se zadeva ne proda. In če brez problema skozi okno vržete 800 milijonov evrov, potem me nihče ne bo prepričal, da ne morete najti denarja, ki je kot finančne posledice zaveden v tem zakonu in ki bi imel predvsem pozitiven vpliv na denarnice naših državljank in državljanov. Kolegica Marjana Kotnik Poropat je prej govorila, da pa bi za nekatere predloge tukaj lahko dali 0 %, da se sploh ne bi plačevalo davka. Seveda to tako ne gre, ampak 0 je blizu dvema kepicama sladoleda, ki ju je Desus v tem mandatu izpogojeval upokojenkam in upokojencem. S tem ukrepom, gospe in gospodje iz Desusa, predvsem gospa Marija, ki sedi tukaj in posluša, bi več kot dve kepici sladoleda dali upokojenkam in upokojencem. Govorili ste, kako ste usklajevali pokojnine, kako ste dvignili pokojnine, zdaj ste celo predlagali zakon, ki bo imel, mislim da, težo, kolikor ste zapisali, v naslednjih 3, 4 letih dodatno milijardo evrov. Dajte podpreti naš zakon. Ta zakon bo imel pozitiven finančni učinek na vse državljanke in državljane, tiste z minimalno plačo, tiste v javnem sektorju, za katere se sedaj sindikati pogajajo in želijo dvig enega ali dveh plačnih razredov in odpravo ostalih anomalij, imel pa bo pozitiven učinek tudi na upokojence. Če sprejmemo ta zakon, da znižamo DDV, da uvedemo še dodatno znižano stopnjo na 5 %, verjemite mi, gospe in gospodje, kolegice in kolegi iz Desusa, sem prepričan, da bi ob vsakodnevnih nakupih, tudi takrat, ko imata recimo Spar in Mercator dodatne popuste za upokojence, verjetno ne dve kepici sladoleda, ampak vsaj dve kepici vsak dan privarčevali našim upokojenkam in upokojencem. Saj ni vse v dvigu pokojnin. Ta zakon je tak zakon, ki bi znižal življenjske stroške, ki bi znižal tiste dobrine, ki jih tudi upokojenke in upokojenci potrebujejo za vsakdanje življenje in za katere danes plačujejo več, kot bi plačevali, če bi bil ta naš zakon sprejet. Mislim, da je do jutrišnjega glasovanja še dovolj časa za razmislek, pogovorite se o tem in vsaj z vaše strani pričakujem podporo. Na drugi strani bi lahko to uporabili tudi kot argument, ko se pogajate s sindikati. Če znižamo življenjske stroške, če znižamo vsakdanje stroške državljankam in državljanom ne glede na to, kdo to so – seveda, strinjam se s tem, kar je dejala gospa Šergan – če splošno znižamo neko stopnjo, bo tistim, ki imajo več, več ostalo, to je seveda logično. Ampak tako obdavčitev imamo, o taki smo se strinjali in jaz mislim, da je taka obdavčitev poštena. Res ne vidim razloga, večkrat se je že dokazalo, da če je volja, je pot, če se želi, se denar lahko najde. Tilna poznamo še iz poslanskih klopi, vemo, da je sposoben, in prepričan sem, da je sposoben najti tudi te milijone v proračunu, kljub temu da je dejal, če sem ga prav razumel, če parafraziram, da so poslanske klopi kot tribuna, Vlada pa je kot parket na košarkarskem igrišču. Skratka, jaz bom ta zakon podprl. Verjamem, da ga boste podprli vsi tisti, ki ste dobronamerni, ki želite, da to gospodarsko rast, ki jo imamo trenutno, občutijo tudi naši državljanke in državljani in da končno nekaj storimo ne samo za dve kepici sladoleda za upokojenke, upokojence, ampak da jim damo kakšno banjo sladoleda, znižamo davčno stopnjo, po kateri plačujejo banjo sladoleda, ne samo njim, še komu drugemu, in seveda, da začnemo tudi s pozitivnimi ukrepi reševati nekatere ključne izzive, nekatere ključne probleme te družbe. Kot sem že prej dejal, demografsko sliko, v teh dneh predvsem varnost, zaščita in reševanje, se pravi gasilce, in pa vse druge stvari, ki jih predlagamo v tem zakonu. Mislim, da je čas ugoden, parlament prihaja v zadnjih 6 mesecev, ko bo bolj mrtvi tek. Jaz sem prvi mandat poslanec, ampak ko sem šel nekako za nazaj gledat, so ravno v teh zadnjih 6 mesecih tudi včasih poslanke in poslanci spravili kakšen zakon skozi ne glede nato, da Vlada a priori tega ni podpirala oziroma da je nekako v mnenju napisala, da tega ne podpira. Pa vendarle, kljub temu da smo mi predlagatelj, je to lahko nek skupen projekt poslank in poslancev, da bodo naše državljanke in državljani imeli nekaj od te gospodarske rasti. Hvala lepa.
Preden dam besedo gospodu Tanku je besedo je želel še minister na [[…]]Se opravičujem, državni sekretar na Ministrstvu za finance gospod Tilen Božič. Izvolite, imate besedo. Mogoče pa naslednji mandat [[...]]
Naj vam povem, da se nam bo ministrica pridružila pri naslednji točki, ki jo imate na dnevnem redu. Toliko o tem. Samo na kratko dva odziva. Prej je bilo rečeno »relacija parket – tribuna«, to ni bilo mišljeno za razmerje Državni zbor – Vlada, ampak se je nanašalo na točno določeno izjavo, ki je šla v tej smeri, da ni potrebnih nobenih naporov, da se pobere DDV, ker naj bi na nek način sam letel v blagajno. Niti približno si ne bi privoščil take opazke za to spoštovano hišo, če ne drugega, sem v tej hiši danes gost. Druga reč, ki bi jo izpostavil, omenjeno je bilo tudi, nekako mi je bilo laskano, da imam določene sposobnosti, ampak vseeno moram izpostaviti, da bi bilo s 550 milijoni manj v državni blagajni iskanje in razporejanje sredstev še bistveno težje. Ta sredstva bi bilo treba nekje, se pravi na odhodkovni strani, znižati, mimogrede bi se to zgodilo, ne vem, morda tudi na področju gasilcev in tako naprej. Se pravi, ta sredstva bi bilo treba nekje najti in verjetno jim več pomeni, da sredstva dobijo, kot pa da bi morda ostali brez sredstev in potem prihranili tisto nekaj malega na DDV. Vseeno bi povedal, da je 450 milijonov evrov, kolikor je ocenjen učinek, gromozanski učinek na javne finance, in to brez posledic, se pravi brez rezanja na odhodkovni strani tudi na zelo bolečih področjih ali pa tam, kjer bi si želeli videti še bistveno več sredstev, pač ne bi šlo. Še enkrat bom ponovil, ker se ves čas to ponavlja, o teh 360 milijonih evrov in NLB. Takrat, kar se je tudi vrtelo po medijih, je bilo, da bi NLB zaradi tega, ker je takrat šlo za državno pomoč, 360 milijonov evrov nakazal v državni proračun Republike Slovenije, ne Slovenija Evropski komisiji, ne NLB Evropski komisiji in tako naprej. Še enkrat ponavljam, tudi po poročanju medijev je šlo v tej smeri, da bi 360 milijonov NLB nakazal v proračun Republike Slovenije. To bo verjetno treba še nekajkrat ponoviti glede na to, da se večkrat ta podatek sprevrača in zlorablja. Hvala.
Besedo ima gospod Jože Tanko, pripravi naj se dr. Mitja Horvat. Gospod Tanko, izvolite.
Hvala lepa. Sem eden izmed poslancev tiste zlate generacije 2004–2008, ki smo tudi v tem mandatu, in doživljal sem tisti razcvet, se pravi gospodarsko rast, ki je bila takrat, in tudi to danes, obe. Navdušen sem bil takrat, navdušen sem zdaj. Ampak v čem je razlika? Tedanja vlada, takrat je bil predsednik vlade gospod Janša, finančni minister dr. Bajuk, si je pač zastavila za cilj, da se s finančnim prilivom, ki se je takrat zgodil in se je dogajal zaradi dodatnih virov, razbremeni tako prebivalstvo kot gospodarstvo. Takrat je šlo za izpeljavo davčne reforme, ki je prinesla približno 600 milijonov mark za ugodnosti prebivalcem skozi davčni dohodninski sistem in približno 600 milijonov gospodarstvu skozi različne druge ukrepe, med njimi tudi znižanje davka od dobička in pa tudi z uvedbo, ne vem, dodatnih davčnih olajšav za investicije in tako naprej. Skratka, bilo je narejenega veliko z milijardo 200 tisoč mark. Takrat smo bili država, ki je imela eno najvišjih gospodarskih rasti v Evropi, zraven so bile tudi druge države z visoko gospodarsko rastjo kot recimo Poljska, Češka, Slovaška,baltske države. Ampak po tem času se je zgodila sprememba vlade, države vzhodne Evrope so obdržale visoko gospodarsko rast, Slovenija je pa doživela visoko gospodarsko depresijo, najvišjo v Evropi. Sprememba političnega kurza, sprejemanje napačnih ukrepov je povzročilo diametralno nasprotno situacijo med državami nekdanje vzhodne Evrope in Slovenijo. In zato so Poljaki, ki so sprejemali prave ukrepe, so Čehi, ki so sprejemali prave ukrepe, so Slovaki, ki so sprejemali prave ukrepe, Čehi pred nami, drugi pa čisto blizu nas, pa so bili takrat na tretjini ali pa morda polovici standarda, ki ga je imela Slovenija. Zdaj so Čehi boljši od nas po standardu. Vmes se je zgodila neka strukturna sprememba, nismo imeli več tako imenovane desne vlade ali pa desnosredinske vlade, smo dobili levo vlado, ampak glede na to, kar zdaj govorim primerjalno, je bila to dejansko res leva vlada, ker je zapravila ogromne potenciale, ki jih je imela Slovenija, in smo izgubili vse primerjalne prednosti z ostalimi državami. Pri nas smo takrat poslušali stalne govore o tem, kako se pregreva gospodarstvo, na Češkem, Poljskem, Slovaškem, v baltskih državah se je še naprej pregrevalo gospodarstvo, zato so tam, kjer so, zato so nas ujeli. Mi smo degradirali in izgubili vse te dobre stvari in tako naprej. Zdaj smo v podobni situaciji, spet smo med državami, ki imajo najvišjo gospodarsko rast, spet imamo smolo, ker imamo vlado, ki je popolnoma identična vladi Boruta Pahorja. Namesto da bi sprejemala ukrepe, da bi se zadeva sprostila, olajšala, da bi zadeve tekle naprej, se ponovno srečujemo z ukrepi ali pa neukrepi, ki ne pomenijo nič, ki pomenijo čisto stagnacijo. Ne prinesejo nič ljudem, ne prinesejo nič gospodarstvu. Nič. Prej nasprotno, ukrepi, ki se sprejemajo, pomenijo pravzaprav blokado gospodarske aktivnosti, pomenijo, bom rekel, ohranjanje težav prebivalstva. Razlika med nami in to vlado ali pa prejšnjimi levimi vladami je tudi v tem, da smo mi stavili na ljudi, vi pa na državo. Se pravi, mi smo pustili, da so ljudje dobili denar skozi nižje davke, da so sami razpolagali z njim in investirali tam, kjer je bilo njim prav in za kar se jim je zdelo smiselno, in kupovali tisto, kar so ocenili, da potrebujejo. V tem delu smo pa v tem času, v tej vladi spet v situaciji, ko bi vsemogočna država spet vse rada sama po svoje prerazporejala, nizke plače pa visoke socialne podpore. To se pravi, namesto da bi ljudje sami zaživeli in delali, jih pošiljamo pred razne urade in okenca in krepimo birokracijo. Še neka temeljna razlika je, to ni nobena skrivnost. Takrat je bila nizka brezposelnost, zato ker je gospodarstvo dobro delalo. Zdaj se hvalite s padanjem brezposelnosti, zato ker se uprava krepi. Saj v gospodarstvu ni toliko novih zaposlitev. Jih ni toliko. Jih je pa zelo veliko v upravi, 8 tisoč. 8 tisoč novih zaposlitev, če je povprečna bruto plača, bruto strošek delovnega mesta v upravi 30 tisoč evrov, je to 240 milijonov na leto fiksnega stroška, najmanj. Ampak ker zaposlujete visoko izobražen, sociološko izobražen kader s fakultetami, je delovno mesto najbrž nekoliko dražje kot 30 tisoč evrov. Skoraj zagotovo. Ko ste sprejemali proračun, mi ga nismo podpirali, ste dobili na mizo tudi mnenje Fiskalnega sveta – drži? Tam so zapisali ti strokovnjaki, ki smo jih imenovali v Fiskalni svet, da država ne sledi zavezam iz strukturnega primanjkljaja. Kaj ste storili? Nič. Šli ste mimo mnenja Fiskalnega sveta, kot da ga ni. Kot da ga ni. Zdaj se pa nekateri poslanci tu sprašujejo, če bi lahko mi sploh bili tisti, ki lahko karkoli predlagamo, kakšen tak zakon, ki ima davčne učinke. Vi ste tisti, ki kršite fiskalni pakt, zato ker zaposlujete v javnem sektorju in ne zmanjšujete javnih stroškov in tam ohranjate ali vzdržujete tudi to neskladje, nam pa očitate o tem, če lahko sploh predlagamo kakšen zakon s področja davkov. Ga bomo. Tudi moralno pravico imamo, ker smo to naredili tudi takrat, ko smo mi imeli takšno gospodarsko situacijo. Tudi takrat smo to naredili in uspešno izvedli in država ni bankrotirala zaradi tega. Nobenih takih strahov, o katerih govori državni sekretar, ni bilo na vidiku. Se pač zadeva nekako uredi. Vendar če ti zaposliš ogromno ljudi v javni sektor in zato potrebuješ veliko davkov, da to servisiraš, in vsakič, ko zaposliš tisoč, potrebuješ še za tisoč več, potem je ta strah celo na nek način upravičen. Če bi pa sistem funkcioniral drugače, če bi bil koncept dela in razbremenjevanje Urada za delo izvedeno drugače, preko ukrepov pomoči gospodarstvu s takimi ukrepi, da lahko gospodarstvo samo deluje, potem bi to teklo drugače. Gospod državni sekretar govori o nekih 500 milijonih s 1. 1. 2018. Ne drži. Mi smo dejansko predlagali 3 stopnje, s tem da najnižja, tista najbolj znižana davčna stopnja velja šele od takrat, ko se bo vaša vlada spogajala z Evropsko komisijo o drugi nižji davčni stopnji. To je naloga za Vlado, mandat Vladi, da gre v postopek na Evropsko komisijo in se začne pogajati o drugi znižani davčni stopnji. Če kaj, bi od racionalne vlade pričakoval, da to spelje in to stori. To je nekaj, kar bi bilo najbolj običajno, da bi se Vlada potrudila, šla v akcijo in se borila, zato da bi se tisto, kar je bilo morda takrat v neki situaciji izpogajano, izboljšalo. Druge države so se izpogajale že v predpristopnih pogajanjih za koncesije, za ureditve, ki veljajo, in imajo tudi drugo nižjo davčno stopnjo. Tudi so vam kolegi že pojasnili, da se s tem, ko bi znižali DDV, začne hitreje vrteti tudi osebna potrošnja. Ljudje bi torej kupovali več raznih izdelkov, povečala bi se nabava v gospodarstvu, tako na kmetijskem področju kot na področju drugih potrošnih dobrin. Za 300 milijonov, če ste tako izračunali, bi se zavrtelo nekje drugje. Nekaj bi šlo morda v varčevanje, ampak večji del tega bi šel v potrošnjo. In v marsikaterem delu bi s temi ukrepi znižanja stopnje DDV razbremenili Karitas in razbremenili tudi Rdeči križ in zmanjšali pritisk na tiste pakete in najbrž tudi omogočili tistim, ki živijo pod pragom revščine, da bi se lažje prebijali iz meseca v mesec. To je smisel nižjih davčnih stopenj. Na nek način tudi razumem vse tiste očitke, ki ste jih nekateri izrekli, da gre za ideološko vprašanje. Gre. Najbrž gre za ideološko vprašanje pri sistemu davkov. Smo stranke, ki želimo, da ljudje živijo dobro, in ste stranke, ki želite, da država živi dobro. Predvsem globoka država. Vse to, kar se velikega zbere preko dohodninskih davkov, DDV in tudi še drugih davkov, je problem, da se razporeja zelo neracionalno potem v druge sfere, nad katerimi pa ni nadzora. Zlahka ste zagotovili, ne vem, 130 milijonov, 124 milijonov za pokrivanje izgub v zdravstvu. Zlahka. Ni problema. Brez zavez. Tisti, ki so naredili izgube, bodo sanatorji z državnim denarjem. Nagrajeni bodo, ker bodo pravilno razporedilidržavni denar po teh fondih. Celo nagrajeni, ker imate tako pripravljene te stvari. Težko razumem, da na tak način poskušate diskreditirati predlog, ki je pred nami. Predlog je dober, predlog je učinkovit, predlog zadene vsako družino, vsaki družini olajša življenje, seveda pa najbolj tisti, ki se najtežje prebija skozi mesec. Najbolj pa tisti, ki najtežje živi. Tistim, ki so v najvišjem dohodninskem razredu, najbrž to znižanje DDV na nek način niti ne pomeni veliko. Tistim, ki padejo v spodnje dohodninske razrede, to pa so predvsem zaposleni v firmah, samozaposleni in velik del upokojencev, pa to veliko pomeni. Bistveno več kot katerikoli ukrep recimo na področju popravka pokojnine, ki ste jih do sedaj izvedli. Bistveno več. Ker fiksni del, ki ga potrebuje recimo štiričlanska družina za prehrano, je približno 400 evrov na mesec. Znižani davki pomenijo mesečno bistveno več kot povišanje za 0,1 ali pa 1,2 % pokojnine. Bistveno več za te ljudi. Ne razumem, zakaj takega ukrepa in takega pristopa ne bi omogočili. Mislim, da je tudi eno temeljno neskladje med tistim, kar govorite in kar delate. Visoki davki ne morejo govoriti o uspešni državi. Uspešna država je tista, ki lahko učinkovito preživi z majhnimi davki. To je učinkovita država. To je dobra država. Tam se ve, da stvari funkcionirajo tako, kot morajo funkcionirati, da tisto, kar se preko teh obveznih dajatev zbere, doseže svoj namen za gospodarski segment, družinski segment, načrtovanje drugih politik in tako naprej. Ker pa imamo velike davke, ker veliko vplačujemo državi, kljub temu da prihajajo preko gospodarske rasti bistveno višji prihodki v državni proračun, je pa nekaj narobe tukaj. Potem ne gre za racionalno državo, gre za to, da se enostavno tam neki sklopi ljudi ukvarjajo s tem, kako te viške, ki pridejo v proračun, prerazporejati, da odtekajo na razne take in drugačne načine. To je najbrž temeljni smisel tega, da se na tem področju ne da nič narediti. Glede na to, da naj bi bila gospodarska rast precej visoka oziroma najvišja v Evropi, je tudi neobičajno, da ste, kar zadeva področje davkov, naredili v bistvu samo 3 ukrepe. Najprej vezana knjiga računov, potem uvedba davčnih blagajn in nazadnje zacementiranje višjih stopenj DDV. Ali ste še kakšne druge ukrepe sprejeli na področju davkov, mislim v smislu poenostavitve življenja ljudi, pocenitve delovanja gospodarskih družb, pocenitve življenja in tako naprej? Nič od tega. Od davčne reforme ni nič, samo to, kar je sforsiral Židan, to se pravi vezana knjiga računov pa uvedba davčnih blagajn, in to za drobnjakarske stvari. Saj tam, kjer gre za velike stvari, davčnih blagajn v bistvu ne potrebuješ. Davčna blagajna je za tisto, kar se dogaja pri kakšnem malem kmetu, pri kakšnem drobnem trgovcu, pri ne vem kje. To je pač bilo tisto, kar se je zgodilo. Kar zadeva učinek tega zakona in tisto, kar ste napovedali skozi gospodarsko rast, več ali manj ste skozi gospodarsko rast za leto 2018 vse te ukrepe pokrili. Učinek tega zakona ste pokrili neposredno z oceno višje gospodarske rasti. V ničemer to ne zajeda v oceno višje gospodarske rasti za leto 2018. Vsi ti strahovi, ki jih državni sekretar govori tu, nimajo z realnostjo pravzaprav nobene povezave. Ukrepov, kjer lahko prihranite znatno višje zneske, imate več kot dovolj. Za migrante ste rezervirali 30 milijonov denarja, pokrivate izgube po dolgem in počez, v raznih javnih sistemih zaposlujete prekomerno ne glede na potrebe, pokrivate izgube še kje drugje in tako naprej. Skratka, tistega, kar naj bi povzročilo težave zaradi sprejetja tega zakona, pravzaprav ni. Je pa problem tudi v tem, ker ste zavrnili naše predloge, ki smo jih dali ob sprejemanju proračuna, tudi v povezavi z DDV. Nismo sicer takrat predlagali tretje davčne stopnje, najnižje davčne stopnje, kot jo sedaj, ampak ste zavrnili. In če bi vaša vlada ravnala normalno in racionalno, tako kot je vlada v mandatu 2004–2008, bi že zdaj imeli presežek v proračunu. Če ne bi zaposlili v tem obdobju 8 tisoč ljudi, bi najbrž že zdaj imeli več ali manj skoraj presežek v proračunu, če ne bi trošili denarja za neracionalne zadeve, bi zdaj že imeli denar v proračunu. Če kadri ne funkcionirajo na določenih področjih, jih pač zamenjajte, ampak vi zamenjujete dobre ljudi. Kar zadeva predvsem dodatek, to se pravi dodatno znižano davčno stopnjo, gre predvsem za blago in storitve, ki so neizbežne. Pod to dodatno znižano davčno stopnjo je napisano nekaj, čemur v bistvu ne more nihče pobegniti. Ne moreš mimo osnovnih prehrambnih artiklov, ne moreš mimo vode, ne moreš mimo zdravil in ostalih zadev, povezanih z medicino, nemogoče. Ne moreš mimo stanovanja, nemogoče. In ne moreš mimo stvari, ki so povezane s stanovanjem, to pa je električna dobava, zemeljski plin, daljinsko ogrevanje ali pa kakšno drugo ogrevanje. Ne moreš. To je neizogibno. Ti stroški, kar zadeva daljinsko ogrevanje za povprečno stanovanje, znašajo med 80 in 100, 120 evrov mesečno. Mesečno. Drži? Pa sem malo rekel, za mesto Ljubljana je to najbrž malo. Gre torej za stvari, ki so za življenje kogarkoli neizogibne. Mimo teh stroškov ne moreš v nobeni fazi življenja. Gre za ključne življenjsko potrebne stvari. Če je strošek za ta paket, ki sem ga zdaj povedal, približno 500 evrov ali pa 500 evrov ali pa 400 evrov na osebo, potem to pomeni znatne prihranke pri ljudeh. DDV lahko tudi s stimulacijo drugih stvari nadoknadite na kakšen drug način, velik del bi pa sam od sebe skozi rotacijo, mogoče z zamikom od enega do dveh mesecev, prihajal nazaj v proračun. Težava bi bila morda en mesec ali dva po tem, ko bi se ta ukrep uveljavil, potem pa se začne to vrteti. Tako je bilo tudi v preteklih obdobjih, to vam povedo tudi ekonomisti, ki vam lahko razložijo te stvari, to vemo vsi. Kar zadeva naš predlog o teh treh davčnih stopnjah, prvič o dveh obveznih, ki sta že zdaj znižani, in pa še potem dodatno znižani, mislim, da je izjemno smiseln, je racionalen, je potreben in v ničemer ne odstopa od evropske prakse. V ničemer ne odstopa od evropske prakse. Vse takšne stvari so si druge države že zdavnaj uzakonile, da ne rečem, da imajo mnoge tudi bistveno bolje urejeno dohodninsko lestvico. Bistveno bolje, tako kar zadeva razmejitev razredov kot tudi davčne stopnje. Kot tudi davčne stopnje. To bo sicer predlog, ki bo obravnavan januarja, ampak tudi o tem bo treba takrat kakšno besedo reči. Ne moremo imeti recimo mi na področju dohodnine tretje najvišje davčne stopnje po rangu, Avstrija ima pa šele prvo tam. To pomeni, da je veliko stvari narejenih tako, da se enostavno samo pobira od ljudi, da se jemlje od ljudi in da se potem tisti, ki pridejo na oblast, mastijo gori in delijo po dolgem in počez preko raznih uradov, posrednih svetovalnih pisarn, novih ad hoc agencij in tako naprej in tako naprej. To, kar zdaj gledamo, ko rastejo uradi kot gobe po dežju in povzročajo še hujše dodatne stroške. Predlog je za podpreti, mi ga bomo in upamo, da bo tudi pri kakšnih drugih ljudeh v tem državnem zboru prevladal razum, da ne bo kar naprej neka rutka na očeh oziroma ne boste imeli še kar naprej zavezanih oči. Stvarem je treba pač prisluhniti in takrat, ko se da, tudi ukrepati. In zdaj je čas, ko se da ukrepati. Hvala lepa.
Dr. Mitja Horvat, izvolite, imate besedo.
Najlepša hvala, predsedujoči, za dano besedo. Spoštovani poslanke, poslanci, spoštovani državni sekretar in ostali prisotni! Tudi jaz bom začel v enako optimističnem duhu kot moj predgovornik. Jaz sem te čase doživljal z druge strani, delno zaradi tega, kar se je takrat dogajalo, delno zaradi tega, kar se je dogajalo v letih po tem, sem se odločil za vstop v politiko, ker sem v tem, o čemer je govoril zlasti predgovornik, našel pravi izziv – da moramo stvarem streči drugače, da se moramo zadev lotiti družbeno odgovorno. Vsekakor nismo prišli na postlano posteljo, kot dobro veste, včasih besede ne maram izražati, ampak danes jo bom iz načelnih razlogov, zato da bom lahko določene stvari vendarle opisal v nadaljevanju. V času, ko se je še vedno govorilo, da smo v krizi, tako kot je bilo pred tem v razpravi že rečeno, ko so nekateri klicali trojko, in mimogrede po časih, imam malo občutek, da se je ta psihološki pristop, da druge sodimo po sebi, dejansko v tem primeru tudi kar precej izrazil. Vemo namreč, v kakšnem in katerem obdobju so agencije rastle kot gobe po dežju, in tudi danes se ukvarjamo s tem vprašanjem, ali kaj na tem področju narediti ali ne. Govorimo torej o času, ko je bilo treba zavihati rokave in narediti nekaj, k čemur smo se zavezali, in to je seveda konsolidirati javne finance. Če je krize konec, kot ste predlagatelji tudi sami večkrat danes opozorili, pa ne pomeni, da posledice tega, kar imenujete kriza, ne obstajajo več, da ni treba vložiti napora, zato da se doseže tisti končni cilj, zaradi katerega smo v tem mandatu ne nazadnje vendarle tudi skladno z ustavo sprejeli Zakon o fiskalnem pravilu, oblikovali Fiskalni svet, ki deluje s polno paro in nas tudi opozarja – prav danes sem spet dobil v roke dopis s strani Fiskalnega sveta, da si želi sodelovanja in delovanja na tem področju. To pomeni, da situacija niti približno ni tako rožnata, kot jo hočete opisati, in če uporabim besede spoštovanega kolega Jožefa Horvata, ki je danes rekel, da dajmo denar ljudem v roke, verjamem, da bo primeroma tudi v kakšnem primeru, kjer je bil sam med predlagatelji in velikimi podporniki zakona, rekel, da tega zakona ne rabimo več, dajmo ljudem priložnost, naj si sami oblikujejo svojo usodo. Kot liberalca me danes veseli, ker sem slišal veliko liberalnih vsebin, ki jih lahko samo podprem, seveda. Za to si prizadevamo tudi v Stranki modernega centra, da ljudem nudimo dostojno življenje, da sprejemamo družbeno odgovorne rešitve znotraj okvirov, ki jih imamo postavljene, in da to počnemo v zdravem gospodarstvu. Večkrat govorim in tudi danes bom uporabil iste besede o mami državi, želeli ste tudi nas vključiti v ta del, da mi prisegamo na državo in da naj država rešuje vse težave, ki jih imajo ljudje. Niti približno. Če kdo, potem seveda liberalci ne verjamemo v to, da je potreben topel objem države, ker za nas liberalce ta objem postane zelo hitro utesnjujoč. Prav tako ga ne štejemo kot orodje ali kot edino orodje, s katerim se lahko rešujejo izzivi, ki so pred nami. Seveda pa smo v obdobju priložnosti in v aktualnem trenutku moram priznati, da sem intimno vesel, da ste podali ta predlog v razpravo Državnemu zboru. Prihaja namreč ravno v času, ko vsi govorijo o tem, da imamo več kot 4-odstotno gospodarsko rast in da moramo imeti vsi nekaj od tega – ja, če ne bi bilo posledic, ki jih imamo zaradi odločitev iz preteklosti. Tudi iz veleopevanega mandata, o katerem govorite, ko je bilo vse v razcvetu, je nastalo kar nekaj posledic, s katerimi se ubadamo še danes. Seveda ne govorimo o evru ali dveh, kot je bilo danes tudi ilustrirano, ampak govorimo o milijardah. O milijardah vsako leto, ki jih moramo zagotoviti, o milijardah, ki smo jih v preteklosti dali za določene namene. Ne bom kritiziral in ne bom rekel, da so bile vse izgubljene, in seveda nikakor ne bom uporabljal velikih besed, ki so bile uporabljene, da so jih ali da jih mečemo skozi okno, da jih mečemo na veliko in tako dalje in tako naprej. Pač pa me situacija bistveno bolj [[…]]Če po eni strani vidim tak predlog o znižanju DDV, ki je vključen v naše napore, ki jih imamo tako glede pakta stabilnosti kot tudi zaradi stabilnosti javnih financ v Republiki Sloveniji, potem moram reči, da me na drugi strani vsi pritiski in vse napovedi stavk spominjajo na trenutek človeka, ki zadene na Lotu glavni dobitek. Pokažite mi, koliko od tistih ljudi, ki so dobili milijonske zneske, je danes še vedno milijonarjev. Zakaj? Iz preprostega razloga, zaradi tega ker vsako zadevo, ki jo imajo pred seboj, vsak izdatek ali vsako količino denarja primerjajo z glavnim dobitkom in tako denar seveda hitro skopni. Še vedno je treba umno gospodariti, še vedno pri vseh odločitvah, pri prerazporeditvah, ki smo jih v osnovi naredili, kot je bilo uvodoma z naše strani od moje kolegice gospe Ban opozorjeno na vse te napore, in seveda pri vseh zavezah, s katerimi smo zavezani še iz prejšnjega časa. Del njih je tudi danes obravnavani DDV. Tudi to je bilo določeno kot eden od ukrepov, s katerim bomo skušali doseči končni cilj, ki je uravnotežen sektor država do leta 2020. Do tedaj moramo primanjkljaj postopno zmanjševati. Vsi ti zneski, o katerih danes govorite, zneski, ki so bili izračunani – razumem, da določene poslanske skupine, ki skrbno že na seji poslanske skupine pripravljajo besedilo, niso bile seznanjene z besedilom, ki sem ga sam dobil danes na klop s strani Vlade – so pač stvari, ki jih moramo tudi sproti obravnavati, jih dobimo v roke in se moramo hitro obrniti, zato da lahko odgovorimo na kakšna vprašanja. Eno od vprašanj, na katera danes ni nihče opozoril, je vendarle nekaj, na kar se mi zdi, da moramo nujno opozoriti. Tudi sistem DDV smo prejšnji teden obravnavali na Odboru za zadeve EU in vemo, smo dobili informacijo in smo dali tudi stališče, na kakšen način naj se ta sistem poenoti, posodobi na ravni cele Evropske unije. In tudi skladno s tem bomo lahko, kar se DDV tiče, potem v nadaljevanju sam zakon prilagodili ali pa v okviru možnega, če bomo pač že dosegli cilje, ki so vezani delno, ne v celoti, seveda, ne bom danes pretiraval, tudi na vprašanje DDV oziroma stopnje DDV, kar obravnavamo danes. Vsekakor je treba reči, da najverjetneje bi ljudem pomagalo tudi to, če bi imeli nižjo stopnjo DDV. Sam bom seveda zelo vesel, ko bo napočil čas, da bom lahko morda tudi sam, da ne bo treba vam, tudi sam med podpisniki ali predlagatelji tega, da znižamo DDV na tisto stopnjo, ki se meni kot liberalcu zdi primerna stopnja DDV, potem ko bodo vsi sistemi delovali in ko ne bo toliko pritiska na državni proračun in na vse blagajne, s katerimi moramo tudi umno in odgovorno gospodariti. Kar se tiče trajnega zvišanja DDV. Danes me je to malo zintrigiralo pri tem in iz vaše razprave s strani predlagateljev nekako čutim v tem delu, da je zdaj trenutno nekoliko višja stopnja, poimenovana zvišana stopnja DDV, nekaj, kar bi moralo biti izjemno in ni določena. Ne razumem pa oziroma nisem pa čisto razumel logike, ali to pomeni, da 20 in 8,5 je pa nekaj, kar je trajno in bi lahko bila prava stopnja DDV in to moramo ohranjati seveda do neskončnosti. Upam, da ne. Upam, da bomo prišli v čase in da se bomo približali temu, kar imajo v Luksemburgu, kar ste nam lepo prikazali in nam predstavili tudi v številkah. Ne bom pa opravljal, ker je bilo to opravljeno že prej, primerjave s sosednjimi državami. Nikakor si ne želim, da bi sledili kakšnim državam, ki so nam sosednje države, ki ste jih pa namenoma izpustili. Vzorcev in primerov imamo na vseh straneh več kot dovolj. Čas ni zrel, je pa seveda nekaj, kar moramo ceniti, legitimen poskus, da v tem času tudi na ta način predstavite, da je DDV nekaj, o čemer moramo razmišljati. Vendar vas moramo v tem trenutku razočarati in moramo povedati, da te pol milijarde pri 9-milijardnem proračunu sektorja država pač ni šala, kot je rekel državni sekretar, in glede tega moramo, žal, še vedno odgovorno ravnati. Zato ne bomo mogli v tem trenutku podpreti in s tem ogroziti tudi vse druge napore, ki jih imamo s konsolidacijo, in ravnanjem, skladno s Paktom stabilnosti in skladno z našim fiskalnim pravilom. Najlepša hvala.
Replika, gospod Tanko. Izvolite.
Hvala lepa. Najprej glede liberalcev. Liberalci niso nikjer tako zadrti kot ste vi, ker ste vedno a priori proti vsemu, kar predlagamo, niti komunikacije ne izpeljemo o tem, da bi se o čemerkoli pogovorili. Ne spoštujete in ne sodelujete. To je tipično. Liberalci so odprti, ne pa orto, tako kot ste vi, ko samo a priori proti glasujete vedno. Če boste pogledali glasovanja vaše poslanske skupine in koalicije, boste to verjetno ugotovili. Nič liberalnega ni tam. In drugo, glede trojke. Mi smo imeli trojko. Tedanja predsednica vlade se je sama pohvalila, da to trojko sestavlja ona kot predsednica Vlade, minister za finance Uroš Čufer in Boštjan Jazbec, guverner Banke Slovenije. Zdaj pa samo vprašanje, ali bi bilo takrat boljše, da bi dobili trojko iz Evropske komisije, Evropske centralne banke in Mednarodnega denarnega sklada, bi bilo to ceneje za državo ali je to cenejše, kar imamo zdaj pod naslednjo točko, ko bomo govorili o vračilu nacionaliziranega denarja. To je tipičen primer, imeli smo trojko, ki je izredno bogato zaplenila premoženje državljanov v obliki podrejenih dokumentov in v obliki delnic. Dve milijardi evrov, piše v enem dokumentu, da je tega denarja bilo. To se je zgodilo, ta evropska trojka nas bi stala bistveno manj in denar za sanacijo bi dobili po bistveno ugodnejših pogojih kot to, kar se je zadolžitve izvedlo. To lahko tudi državni sekretar, če ima mandat, lahko kaj pove na to temo, ampak to drži. To drži. Zdaj bomo vračali denar ljudem, ki ga je slovenska trojka zaplenila. Najbrž bo prišel še drugi del, ko se bomo ukvarjali z vračilom nezakonito zaplenjenih delnic v bančnem sistemu, ne samo podrejencev. To bo rezultat, bi rekel, te naše uspešne bančne sanacije. Kar naprej se nam dogajajo te zgodbe, enkrat imamo hrvaške varčevalce, enkrat imamo povračilo škode ne vem komu, izbrisanim, zdaj bomo imeli vračilo škode našim izbrisanim, naslednjič še tistemu drugemu delu naših finančno izbrisanih in tako naprej. To je rezultat te naše trojke in liberalcev. Hvala lepa.
Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnik Vlade in predstavnik predlagatelja. Kot prvi dobi besedo predstavnik Vlade, in sicer državni sekretar na Ministrstvu za finance gospod Tilen Božič. Izvolite.
Hvala za besedo. Mislim, da je bila razprava zanimiva, marsikaj je bilo povedanega, se ne bi rad ponavljal, se bom samo ob kakšno reč obregnil to na koncu, kar je tudi gospod poslanec Tanko omenil. Mislim, da tukaj velja poudariti, da javne finance niso perpetuum mobile in da je eno izmed temeljnih načel pri načrtovanju javnih financ pravilnost. Se opravičujem, da je poleg pravilnosti previdnost, to sem hotel izpostaviti. Zato bi vseeno povedal, da je takrat, ko gre vse navzgor, treba tudi razmisliti, kaj boš takrat, ko bo šlo navzdol, in se na to tudi ustrezno pripraviti. Skratka, iz letala ven in računati na to, da boš po poti nekje že našel padalo, morda ni najboljša zamisel. Druga reč, skozi katero bi pa šel samo na kratko. Kaj sem želel danes predvsem izpostaviti? Da razlogi, zakaj Vlada ne podpira tega zakona, zagotovo so v nadaljevanju javnofinančne konsolidacije, ki smo si jo zastavili, se pravi, da bo uravnoteženje proračunov sektorja država do leta 2020 oziroma v letu 2020 doseženo, da smo si zastavili določene tudi druge omejitve. Kar se tiče tega, veste sami, da v prihodnjem letu načrtujemo nominalni presežek v višini 0,4 % BDP, kar pomeni, da bo treba delati naprej v skladu s tistim, kar smo si zastavili, in tiste cilje, ki smo jih nekako tudi komunicirali, dosegati. Se pravi, ta jasna pot je zastavljena in Vlada ima namen tudi slediti. Kar se tiče z vidika primernosti davčne politike, sem tudi povedal, da nekako se usmerjamo, kaj so tiste glavne usmeritve. Se pravi, krovni cilj – konsolidacija javnih financ, podrejeni so tukaj trije cilji. Se pravi prestrukturiranje, potem izboljšanje pobiranja na področju pobiranja dajatev in znižanja administrativnih bremen. Temu sledimo in mislim, da smo dosti tega prinesli v Državni zbor. Prej je gospod Tanko spraševal, kaj smo naredili in naštel nekaj stvari, ki [[…]]Pač, okej, jih je naštel, se ne bom ponovno glede tega ponavljal, ker mi bo zmanjkalo časa, smo pa danes na seji tudi že omenili. Kar se tiče finančnih učinkov, sem povedal, približno 300 milijonov evrov za znižanje s stopnje 22 na 20 oziroma 9,5 na 8,5, v prvem letu na 270 in 280 milijonov, zaradi tega ker pride do določenega zamika pri uvedbi, potem pa kasneje tudi še dodatna znižana stopnja 5 %. Se pravi 22 nekateri, nekatere dobrine na 5 oziroma znižanje z 9,5 na 5 bi to prineslo oziroma odneslo približno 250 milijonov evrov, sem tudi povedal številke po posameznih kategorijah, koliko je česa. Tudi trendi kažejo na to, če pogledamo druge države, da se v to smer v tem trenutku ne gre. Tako tudi naša prioriteta ostaja razbremenjevanje dela kot tisto prvo, čemur se posvečamo. Na tem, na področju prestrukturiranja, smo marsikaj že naredili v zadnjih dveh letih. Če seštejemo skupaj, koliko je bilo sprejetih ukrepov, od tega okrog 130 milijonov evrov razbremenitve, ki se nekako potem iz leta v leto naprej sešteva in vse to v duhu vzdrževanja stabilnih javnih financ, v prihodnost usmerjenih in z očesom tudi na to, da tisti dolg, ki je bil v preteklosti pridelan, predvsem presežni, ga je treba seveda poplačati. Naj bo zaenkrat to. Seveda, kot rečeno, predlagam, da tega predloga zakona ne podprete. Hvala.
Besedo ima mag. Marko Pogačnik, predstavnik predlagatelja. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. V Slovenski demokratski stranki obžalujemo, da se je koalicija ponovno odločila, da ne bo podprla enega izmed predlogov opozicije, predloga Slovenske demokratske stranke. Prepričan sem, da predlog, ki smo ga pripravili v Slovenski demokratski stranki, gre v korist in dobrobit predvsem državljank in državljanov Republike Slovenije. Prepričan sem, da politika naredi premalo za državljane in državljanke Slovenije in v Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da je sedaj čas, ki dovoljuje zmanjšanje stopenj davka na dodano vrednost. Prepričani smo v Slovenski demokratski stranki, da bi se gospodarska rast morala poznati tudi v denarnicah Slovenk in Slovencev, da bi znižanje stopenj davka na dodano vrednost pomenilo na drugi strani tudi višjo potrošnjo. Višja potrošnja pa pomeni tudi višjo rast in pa boljšo kondicijo za gospodarstvo. Boljša kondicija gospodarstva pomeni več novih delovnih mest. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da zmanjšanje stopenj davka na dodano vrednost na predkrizno raven ne bi ogrozilo javnih financ. Prepričani smo, da je v proračunu dovolj rezerv za takšen ukrep, eno izmed takšnih govori sigurno, da je v Sloveniji za 1,3 milijarde nepobranega davka – davčni dolg. Od leta 2014 do danes je Slovenija odpisala več kot 500 milijonov evrov davčnega dolga. Več kot 500 milijonov evrov davčnega dolga! Po drugi strani finančna perspektiva Evropske unije ponuja Sloveniji črpanje sredstev v višini 3 milijarde evrov za obdobje leta 2014 do leta 2020. Do sedaj je tej vladi uspelo počrpati oziroma narediti priliv v proračun zgolj za 70 milijonov evrov. Veliko rezerv je še, ki jih ta vlada ne vidi ali jih ne zna izkoristiti. Na drugi strani pa ta vlada in ta koalicija dodatno obremenjuje proračun. Predvsem odhodkovno stran proračuna. Tam, kjer je gospodarstvo uspešno, kjer se je gospodarstvo vrnilo, ta vlada in ta koalicija z dodatnimi zaposlenimi v javnem sektorju obremenjuje. 8 tisoč novih zaposlenih. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da je ta številka alarmantna, da je previsoka in da gre tukaj predvsem ne za izboljševanje storitev, ampak da gre tukaj predvsem za zadovoljevanje določenih strankarskih interesov in strankarskega kadrovanja po ministrstvih. Ta vlada ne deluje tako uspešno, kot to poskuša predstaviti tudi sam državni sekretar. Dejstvo je, da se je dolg države od nastopa mandata te vlade do sedaj povečal; s 26 približno na 27 milijard in pol, koliko bo ta dolg znašal na konec tega leta. Ne odkimavati, spoštovani državni sekretar, poglejte si številke. Dejstvo pa je, da ta vlada v primerjavi z letom 2014 razpolaga z več kot eno in pol milijardo evrov višjimi davčnimi prihodki. In vi ne najdete tega poguma, da bi znižali stopnjo davka na dodano vrednost za dve odstotni točki! Slovenska demokratska stranka bi pa s tem predlogom uvedla tudi drugo znižano stopnjo, znižano stopnjo davka na dodano vrednost, ki bi znašala 5 % in v katero bi bili vključeni predvsem izdelki, ki so nujno potrebni za življenje – hrana, otroški dodatki, elektrika. Žal, še enkrat se je pokazalo, da boste verjetno končali mandat kot edina vlada, ki ni sprejela niti enega predloga opozicije. Niti enega predloga opozicije! Mislim, da je to dovolj žalostno. Vendar prepričan sem, da naslednje leto državljanke in državljani Republike Slovenije bodo imeli možnost iti na volitve in povedati, kako so zadovoljni z delom te vaše vlade. Danes pa v imenu Slovenske demokratske stranke zagotavljam, ker imamo v svojem programu, kar je predstavil strokovni svet Odbora za finance v Slovenski demokratski stranki, da v primeru naše zmage bomo ta davek na dodano vrednost znižali na predkrizno raven. To pomeni, da se bo stopnja davka na dodano vrednost znižala za dve odstotni točki, znižana stopnja se bo znižala za eno odstotno točko z 9,5 na 8,5 in dodana bo dodatna znižana stopnja 5 %, kjer bodo tiste nujne življenjske potrebščine: hrana, otroška oblačila, gasilska oprema, elektrika. Prepričan sem, da s takšnim ukrepom, znižanjem davka na dodano vrednost, bi letno vsaka slovenska družina lahko prihranila več kot tisoč evrov.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi kdo na podlagi prvega odstavka 71. člena poslovnika še razpravljati. Ugotavljam, da ja. Če se bosta k razpravi prijavila tudi predstavnik predlagatelja mag. Marko Pogačnik ter predstavnik Vlade, bosta dobila besedo kot zadnja, in sicer najprej predstavnik Vlade in nato predstavnik predlagatelja. Prosim, da se prijavite k razpravi. Prijava poteka. Besedo dobi gospod Žan Mahnič. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Nobenega tehtnega razloga ne s socialistične ne z liberalne strani nisem slišal, da bi, recimo temu, zdržal, če odmislimo to javnofinančno sliko, da ne bi bilo treba sprejeti zakona, ki ga predlagamo. Jaz sem mislil včasih, da sem liberalec, ko sem zagovarjal znižanje DDV, ko sem zagovarjal manjše birokratske ovire za naše podjetnice in podjetnike, za državljanke in državljane, ampak seveda v ekonomskem smislu – kar se vrednot tiče, sem konservativec, to večkrat povem –, ampak ko poslušam potem, da so pa, in to večkrat, bili celo tisti tudi v našem parlamentu, ki so imeli v imenu stranke liberalci oziroma liberalni in so zviševali davke, obremenjevali državljanke in državljane z novimi birokratskimi ovirami, resnično ne vem več, kaj gospodarski liberalizem sploh je. Ali pa, če pri nas – in temu čedalje bolj verjamem – liberalec pomeni, da si liberalen samo, kar se tiče vrednot, se pravi ostro nasprotovanje Cerkvi, podpiranje istospolnih otrok in posvojitev istospolnih parov, kar pa se tiče ekonomskega programa in ekonomije, pa seveda trda socialistična linija. Razočaran sem posebno nad stranko SMC, ki je povedala in nekako nakazala, kje si želi slovensko gospodarstvo, kako si želi videti slovenskega državljana z več denarja v žepu. Enostavno ne vidim razloga, zakaj mora država pobirati denar državljankam in državljanom in ga potem preko proračuna razporejati. Seveda je logično, da je do neke mere to potrebno, vendarle obstajajo stvari, ki jih država mora urejati, zakaj pa ne pustimo vsaj v določeni meri – in tukaj govorimo o teh znižanih stopnjah in pa o znižanem DDV – vsaj nekaj denarja državljankam in državljanom, za katerega naj se sami odločijo, kako ga bodo porabili, saj državljanke in državljani niso/nismo neumni, da ne bi znali transparentno ravnati z denarjem, ki ga zaslužimo, in ga tudi po svoji lastni volji porabljati. In ravno za to gre v tem primeru! Resnično sem mislil, da SMC kot neka liberalna stranka, ki na nek način je imela liberalni program, tisti program, ki ste ga na nek način predstavljali pred volitvami, predvsem svobodno gospodarsko pobudo, kar je na nek način tudi seveda posledica debirokratizacije in ugodnejšega davčnega okolja. Ta zakon seveda to prinaša, da vendarle bo nekaj posluha za takšne predloge. Želel bi si celo, da nam ne bi bilo treba takšnega predloga vložiti, ker bi pri pripravi proračuna rekli, okej, kriza je mimo. Vendar pa se tukaj z gospodom dr. Mitjam Horvatom strinjam, kar se tiče krize, kar se tiče trošenja, predvsem ja, absolutno, vzdržnost javnih financ, zlato fiskalno pravilo, ampak treba je najti rezerve. Jaz še vedno menim, da preveč denarja damo v raznorazne subvencije, od katerih ni praktično nobenih rezultatov. Tukaj pa, če bi dali denar ljudem, če bi jim pustili, da imajo od svojih prihodkov, dohodkov nekaj več, da bi bili rezultati boljši, kot pa jih imamo pri marsikakšni subvenciji, kjer vemo, kako se denar deli. Že če pogledamo projekt Socialnih demokratov glede – saj ne vem niti, kako se projekt imenuje, ki ga vodi Futura, glede lokalne zdravo pridelane hrane. Skratka, tukaj so rezerve. Če bi po vseh ministrstvih, po vseh ravneh pogledali, koliko je takšnih projektov, koliko je takšnih stvari, verjemite mi, da bi na ta način imeli potem državljanke in državljani toliko več, da bi si pa res lahko privoščili malo dražjo zdravo lokalno hrano, brez tega, da Futuri plačujete, da ne govorim o tem, kako je bil projekt izbran, da so njihovi ljudje sedeli v komisijah in tako naprej. To bi bil ukrep proti temu, da dosežemo na nek način podobne učinke, kot pa jih s subvencijam, kjer mečemo denar stran.
Besedo ima mag. Bojana Muršič. Izvolite.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Moram reči, da me današnja peturna razprava prav veseli. Reči moram, da ta zakon, ki ga predlaga predlagatelj, je všečen. Vemo sicer, da veliko ljudi živi pod pragom revščine z izjemno nizkimi dohodki. Ampak, ali je to prava pot, da znižamo davke? Se mi zdi, da ravno ne, ampak bi bilo potrebno narediti to, da povečamo plače, da zvišamo pokojnine in gremo v tej smeri. Seveda imamo visoko gospodarsko rast. Upamo lahko le, da bo takšna tudi ostala. Mislim, da je pred dobrim tednom dni v enem izmed časopisov tudi pisalo, kako dolgo bo ta gospodarska rast, takšna, kot je sedaj, se lahko vprašamo. Zato moramo danes trezno razmišljati in konsolidirati javne finance, da se nam ne bo zgodilo to, kar se nam je. Upam, da smo se že nekaj naučili iz preteklih vlad. »Zlata generacija poslanca« je bilo v enih izmed preteklih razprav povedano. Da je bil takrat v vladi 2004–2008 finančni priliv velik in tako se je potem razbremenilo prebivalstvo in tudi gospodarstvo. Za 600 milijonov so se takrat znižali davki. Kje smo danes? V času gospodarske rasti je potrebno delati zaloge, tudi doma v gospodinjstvu, takrat, ko imamo denar, po vsej verjetnosti, moramo šparati in dati kakšen evro na stran, kajti nikoli ne veš, kdaj boš ostal dandanes tudi brez službe. Govorili smo tudi o brezposelnosti. Predlagatelj je navedel tudi, da je več kot sto tisoč brezposelnih oseb. Moram reči, da temu ni tako. Po stanju november 2017 je teh 82 tisoč 415, kar je 15 % manj kot leta 2016 oziroma 8,8-odstotna stopnja brezposelnosti. Toliko, da vam povem, za leto 2014 ob nastopu tega mandata je ta znašala 14,2 % oziroma 129 tisoč 843 iskalcev zaposlitve. Govora je bilo tudi o gasilcih, o DDV za gasilsko opremo, da bi se v bistvu s tem ukrepom ta znižal. Gasilci imajo možnost, da se jim ta DDV povrne in v letu 2017 je bilo gasilskim enotam razdeljeno nekaj manj kot milijon 700 evrov, pogodbe so pa sklenjene na podlagi Zakona o varstvu pred naravnimi in drugimi nesrečami in Zakona o gasilstvu. Da nadaljujem, tudi pred dobrim pol leta je predlagatelj mag. Marko Pogačnik pri sprejemanju Odloka o okviru za pripravo proračunov sektorja države za obdobje 2018–2020 povedal, citiram, »predvsem, da bi Vlada morala poskrbeti za višje prihodke v proračun.« Današnji predlog sledi temu? Mislim, da ne. In v nadaljevanju je tudi navedel, ponovno citiram, »dejstvo je, da vam se izteka mandat, ampak glede na vašo politiko in na stabilnost javnih financ, da boste državo pripeljali oziroma javne finance, verjetno, ko bo prišla naslednja vlada, se bojim, da bo morala naslednja vlada ponovno sprejeti kakšen ZUJF zaradi vseh napak, ki jih je izvajala vlada Mira Cerarja oziroma koalicija Stranke modernega centra, Socialnih demokratov in pa Desusa«. Ali moram ponovno ponoviti, zakaj je prišlo do vseh teh ukrepov? Mislim, da tu, kjer smo, da je ta Zakon o davku na dodano vrednost bil sprejet v času Zakona o uravnoteženju javnih financ, bila je kriza, resnično, bila, temu je pritrditi, ampak danes, ko imamo gospodarsko rast, moramo paziti na to, da delujemo družbeno odgovorno. Mislim, da bom na tem mestu tudi zaključila. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Vojka Šergan. Izvolite.
Hvala za besedo. Rada bi se odzvala na gospoda Tanka, ko je razlagal obdobje 2004–2008, ko je bila rast, in jo primerjal z današnjo. Jaz bi pa rada to primerjavo delila na tak način, da bi opozorila, da v je obdobju 2004–2008 gospodarska rast temeljila na zadolževanju podjetij in države, medtem ko današnja rast v času vlade Mira Cerarja in te vlade, ki deluje uspešno – poudarjam uspešno zaradi tega, ker današnja rast, stabilna rast, temelji na izvozu, na potrošnji in začetku investicij in to so tisti temelji, na katerih bo lahko tudi naslednja vlada na nek način, na teh uspehih ali pa teh temeljih, ki jih postavljamo, lahko potem gradila tudi naslednja vlada. Potem bi rada tudi to pripomnila, da se v času Janševe vlade tudi ni pripravilo večjih projektov, tako da ob nastopu naslednje vlade ni bilo večjega investicijskega cikla države. Danes se pripravljajo projekti, projekt drugi tir je tik pred začetkom izvajanja in prav tako tudi večje investicije, ki so se v tem trenutku že nekako začenjale in so v teku. Prav tako ob nastopu vlade Mira Cerarja je najprej finančno ministrstvo preusmerilo sredstva, bom rekla čisto preprosto, s pločnikov v energetsko sanacijo stavb in obnovo stavb, kjer je bil trikratni multiplikativni učinek, da so podjetja lahko začela, bom rekla, dela na področju predvsem malih in srednjih podjetij, obnove stavb, kjer je ta učinek tako na prihranku energije kot tudi, da so manjša podjetja imela tudi potem delo. Tudi sredstva v izgradnjo hidroelektrarn, hidroelektrarna Mokrice je dobila dodatna sredstva, da prihaja zdaj do izgradnje hidroelektrarn, ker tudi je to krožno gospodarstvo in dodaten učinek. Prav tako bi se rada dotaknila tudi tega, da se je povečalo zaposlovanje v javnem sektorju. Javni sektor je vendarle treba razdeliti na ožji in širši. V ožji državni upravi je prišlo celo do zmanjšanja zaposlovanja za 0,5 % od leta 2014 do 2017. Zaposlovanje v širšem državnem sektorju, na področju zdravstva, socialnega varstva, vzgoje in izobraževanja, pa se je zaposlovanje res povečalo za 6 %, vendar tukaj so storitve, tukaj je povečanje storitev, ki ne nazadnje ni direkten strošek proračuna, ampak je to tudi del storitev na trgu. Potem se bom odzvala še na to, ko je bilo rečeno, kakšna velika škoda se je zgodila, da nismo dobili trojke iz tujine. Mislim, da glede na to, da opozicija zagovarja to, da je treba narediti več za ljudi, bi trojka iz tujine, vsaj po nekaterih ocenah ekonomistov, prinesla to, da bi država mogoče prihranila, vendar pa bi se vsa sanacija javnih financ delala na plečih ljudi. Prav ljudje bi bili še bolj prikrajšani, pokojnine bi se še bolj znižale. Poglejte, kaj se dogaja v Grčiji! Mislim, da je to en vidik, drugi vidik pa je to, da mislim, da imamo dovolj sposobnih ljudi v državi, da to državo vodijo, sanirajo in karkoli že, da se vedno resursi in ljudje najdejo znotraj države in da ni prav, da se tudi po nekih preteklih dogodkih v Bruslju toži in nekako čez državljane, bom rekla, ali pa [[…]]čez vodenje udriha. Prav je, da se v državi dogovorimo, prav je, da se ljudje pogovarjamo, in prav je, da držimo drug z drugim, kadar gremo ven iz države. Hvala lepa.
Postopkovno, gospod Jože Tanko. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Gospod predsedujoči, vas, ki sejo vodite, prosim, da gospe Vojki Šergan poveste, kateri kazalci gredo v gospodarsko rast. Gre izvoz, gredo investicije, gre poraba, gre še marsikaj, zadolževanje oziroma krediti pa ne gredo v gospodarsko rast. Lepo prosim, razložite ji, ker ji očitno predstavnik Vlade tega ne bo povedal. Ker je škoda, da neko resno diskusijo obremenjuje z nekimi napačnimi, netočnimi in nerealnimi navedbami. Krediti ne gredo v gospodarsko rast. Ne štejejo. Ampak investicije, domača poraba, izvoz in tako naprej. Če ne, pa jo napotite, da prebere kakšen članek, pa pogleda kakšne kriterije, kjer je to zapisano. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Jože Tanko. Nadaljujemo z gospodom Jožefom Horvatom. Imate pet minut. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Nekateri se sklicujete, da ne moremo nič narediti, češ, proračuni za leto 2018 in 2019 so pod streho. Ja, gospe in gospodje, jaz sem zelo zaskrbljen. Imamo FiskalnI svet, ki je bil zelo kritičen do rebalansa proračuna Republike Slovenije za leto 2018. Na to je opozarjal kolega Tanko. Jaz dodajam še kritično pripombo oziroma kritično oceno glede strukturne neuravnoteženosti rebalansa proračuna za 2018, ampak o tem se nič govori. Ampak, kdo bo pa to Evropo, ta Bruselj poslušal? Mi itak za določene zadeve še niti lastnega Ustavnega sodišča ne spoštujemo. Zakaj sem govoril o svobodi? Zato, ker o tem govori naša, slovenska ustava, ki je zelo dobra. Predvsem tukaj mislim, med drugim, tudi na 74. člen Ustave, ki govori, da je gospodarska pobuda svobodna. Kako to podjetniki, gospe in gospodje, razumejo? Tako, da ko jih obiščemo, jih vprašamo, povejte nam, kaj naj mi, politiki, naredimo za vas, in oni pravijo: »Pustite nam, da delamo.« To je svoboda. Prav tako to svobodo mi, iz Nove Slovenije, želimo tudi posameznemu državljanu, ne pa, da država sedi na vsakem njegovem evru in ga hoče kontrolirati. Čakajte malo, konec je tega! Zato mi v Novi Sloveniji tudi zagovarjamo model socialno-tržnega gospodarstva; tistega, po Ludvigu Erhardu. Se pa januarja 2014 zgodil šok – imam srečo, da sem to našel, Google vse najde – in takrat je, ne boste verjeli, takratni predsednik stranke Socialnih demokratov dr. Igor Lukšič povedal, januar 2014, citiram, »je treba graditi na cilju kakovostnega življenja za vse ljudi, da gradimo na modelu, ki se mu reče socialno tržni model«. No, zato so ga pa odstavili. Toliko o tem. Prav občudujem tukaj nekatere poslanke, bolj poslanke kot poslance, ki so izjemne specialistke za analizo obdobja 2004–2008. Govori o pregrevanju gospodarstva. Kaj je že to? To pa nič ne pove. Poglejte, leta 2008 je bil dolg sektorja država 21,9 % BDP in je bil takrat na dnu. Od takrat naprej gre samo navzgor. In kje smo konec leta 2016? Na 78,5 % BDP, skoraj 80 %, skoraj početveril se je ta odstotek. Absolutno je pa to 31 tisoč 730 milijonov evrov. 31 milijard pa še tričetrt milijarde zraven. Želel bi, večkrat pravim, govorimo o številu zaposlenih, govorimo o številu aktivnega prebivalstva, ne o procentih brezposelnih. To je brez zveze, oprostite izrazu. Brez zveze. Povejmo število, govorimo o številu zaposlenih, in potem boste videli številke, ki so frapantne. Da smo, recimo, leta 2008 imeli približno za 60 tisoč ljudi več zaposlenih, kot je povprečje leta 2016. 60 tisoč ljudi več je bilo takrat zaposlenih. Če govorimo pa o številu aktivnega prebivalstva, to pomeni, da moram zraven še prišteti samozaposlene pa kmete, potem je ta številka, ki govori v prid letu 2008, kar 62 tisoč. Se pravi, 62 tisoč več je bilo aktivnega prebivalstva 2008, kot je povprečje lanskega leta. Da ne govorim o dovoljenjih za tujce, ki so lahko delali v Sloveniji takrat, mislim, da jih je bilo okrog 90 tisoč. Treba je številke pogledati in ne kar govoriti, da se je gospodarstvo pregrevalo, gospa pa pravzaprav ne ve – mislim, da ne ve; no, ne bi želel žaliti –, kaj pravzaprav to pomeni. Včasih se čudim, z današnje perspektive se kar čudim, koliko investicij smo naredili; na avtocestnem področju, rekonstrukcija železniške proge Pragersko–Hodoš, 460 milijonov in tako dalje in tako dalje. Kolegica Vojka Šergan je rekla, da vlada 2004–2008 ni imela projektov za naprej. Ja poglejte si – mislim, da se mu reče – resolucija o nacionalnih projektih. Gre za velike projekte, do leta 2023 smo jih [[izklop mikrofona]]
Besedo ima dr. Mitja Horvat. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci! Prav vesel sem za to dodatno možnost teh petih minut, ker nekaj stvari pa res prej nisem mogel, zdaj pa se mi zdi nujno o tem tudi spregovoriti. Najprej najlepša hvala spoštovani kolegici Bojani Muršič, ki je lepo prikazala s številkami in argumentirano pravzaprav, o čem se danes pogovarjamo. Prav žal mi je, če zaradi tega postanete nervozni, ampak to so preprosta dejstva. Jaz si nisem izmislil krize, jaz nisem šel v politiko zaradi tega, ker je bila posteljica postlana in je bilo to nekaj udobnega. Jaz sem šel zaradi tega, ker smo se nahajali v nekem zelo slabem obdobju, in samo to sem rekel, da to obdobje se je zgodilo po razcvetu in po zlati generaciji, o kateri govorite. Ni mogoče porabiti več, kot ustvariš. Logično! Z vsemi bremeni, v katere smo vstopili z jasnim ciljem, da stvari normaliziramo, da stabiliziramo javne finance, da stabiliziramo okolje, da omogočimo nov razcvet, zagon gospodarstva, posameznikov, da lahko uresničijo svoje talente, da lahko svobodno in odgovorno oblikujejo svoje življenje, kot pravi gospod Jožef Horvat. To so stvari in še kako z veseljem bi seveda sleherni interes, ki se pojavi v tej družbi, zadovoljili. A žal ni mogoče in žal se o tem predlogu zakona danes pogovarjamo v zvezi s krizo, o kateri je bilo zelo lepo povedano, da ni nastala danes, ampak pravzaprav moram vprašati vas, ki veste to, ki veste, zakaj ni prišlo do krize, zakaj naša kolegica nima prav, ko pravi, da se je gospodarstvo pregrevalo s krediti, ki so bili podeljevani v tem obdobju razcveta, ko se je trošilo, in zato mi je vedno znova hudo, ko nam pripisujete nekaj, kar ste počeli, počnete ali bi želeli početi. Mi žal nismo v tem položaju. Mi smo prišli in seveda absolutno se strinjam, volivci bodo povedali, volivci so me na začetku, preden sem vstopil v ta prostor, spraševali, ali bo še slabše, kot je. Pa sem jim rekel, dokler sem in dokler bom mogel, bom z vsem bitjem in žitjem skrbel za to, da slabše ne bo. Dovolj je bilo poslabševanja, dovolj je bilo jemanja. Treba je ustvariti pogoje, v katerih bodo lahko ljudje živeli brez strahu, kjer bodo lahko načrtovali svojo prihodnost, kjer se bodo lahko ukvarjali s stvarmi, ki so jim všeč, ker bodo seveda lahko s svojim delom zagotovili pogoje zase in za svoje bližnje. Seveda vsi, žal, moramo soprispevati za to, da se razmere stabilizirajo. Razmere, ki jih nismo mi povzročili in zato lepo prosim, mislim, vse kar je pa [[…]]Tukaj se vse neha pravzaprav, ne morem drugače reči. Da pa nam obešate, da smo pa mi krivi za krizo in da ljudje živijo tako, kot živijo, da ne živijo v takem razcvetu, kot so živeli leta 2008. Tukaj pa, lepo prosim, vsaj malo spoštovanja in malo realnega pogleda! Nekajkrat je bilo rečeno in zdaj v tem času, ki mi je še preostal, da zaposlujemo samo v javnem sektorju. Ja lepo vas prosim! O podatkih, ki so bili podani, je treba povedati, da je bilo leta 2014 125 tisoč brezposelnih oseb; danes, kot je bilo že lepo povedano, jih je 82 tisoč. Razlika je za moj okus, če lahko na hitro izračunam, 43, ne 7 tisoč, za kolikor se je povečalo število zaposlenih v javnem sektorju. Če boste pogledali delovno aktivne, kjer ugotovite, da so podatki nekoliko slabši, jaz vem, da niso vsi zaposleni v gospodarstvu, da je veliko samozaposlenih, ampak to so oblike, ki jih enostavno ne moremo tolerirati in ki jih moramo odpraviti. Pa zagotovo niso nastale v tem času, ker zagotovo Stranka modernega centra ni ustvarila pogoje za to, da ljudje živijo in delajo v takih razmerah in v takih razmerjih, v kakršnih so danes. Zato seveda vem in verjamem, da bomo povečali in kar ljudje potrebujejo, ker moramo na vseh področjih poskrbeti za storitve, zato je treba te storitve zagotoviti tudi v javnem sektorju. Ne pa samo [[…]]Zagotovo se je v gospodarstvu zaposlilo več oseb kot v javnem sektorju! Hvala.
Postopkovno, gospod Jože Tanko. Izvolite.
Hvala lepa. Gospod predsedujoči, prosim, seznanite gospoda Horvata, da je velik del ljudi iz evidence brezposelnih šel zato, ker se veliko mladih izseli v tuje države, ker precej narašča število delavcev migrantov in več kot 8 tisoč ste jih zaposlili v javnem sektorju. Toliko, da bo slika čista. Očitno je vse te podatke spregledal. Pa še nekaj je tudi spregledal. Prej je vehementno dejal, da lahko uporabimo toliko, kolikor ustvarimo. Do sedaj v tem času, ko imate vi vlado, se je nominalno zadolževanje povečevalo. Torej ste porabili več v tej vladi, kot ste ustvarili. Zelo bi prosil in pričakoval od vseh tistih, ki diskutirajo, da govorijo prave podatke in da jih predsedujoči, ko to zazna, tudi na takšne navedbe opozori. Ker vodenje seje pomeni tudi to, da skrbite za pravilnost podatkov, ki so javni sicer. Je pa sicer tudi ministrica tukaj, lahko tudi to dodatno obrazloži, če želi. Tako prosim vas, ki vodite, in tudi ostale predsedujoče, ki bodo še vodili sejo, da skrbijo tudi za to, da tu operiramo s pravimi podatki. Hvala lepa.
Gospod Tanko, v drugo me pozivate, naj jaz vaše razmišljanje prenesem na ostale poslance. Opozorili ste na določene anomalije po podatkih, tudi z vaše strani je bilo kar nekaj kislih povedanih. Če omenim samo eno, 100 tisoč brezposelnih, ki jih nimamo že več kot tri četrt leta. Lahko opozarjam vsakega posebej znova in tudi vas osebno in vaše kolege, ampak, mislim, da na tak način ne bomo prišli nikamor. Zato zaključujem razpravo in o predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri v okviru glasovanj. S tem tudi prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 20. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O POSTOPKU SODNEGA VARSTVA IMETNIKOV KVALIFICIRANIH OBVEZNOSTI BANK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, in sicer ministrici za finance gospe oziroma mag. Mateji Vraničar Erman. Izvolite, gospa ministrica.
Spoštovani gospod podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovane gospe in gospodje poslanci! Gospodarska kriza, ki je najprej prizadela predvsem gospodarski sektor, se je v letih 2011 in 2012 razširila v bančni sektor. S ciljem ponovne vzpostavitve finančne stabilnosti se je Republika Slovenija znašla v situaciji, ko je morala izvesti ukrepe za sanacijo bančnega sektorja. Sanacija bank iz javnih sredstev pod pogoji, kakor so jih določala pravila Evropske unije o dodeljevanju državnih pomoči, je zahtevala vzpostavitev novega pravnega okvira, ki naj bi omogočil, da del finančnih bremen te sanacije prevzamejo nase tudi imetniki kvalificiranih pravic, torej delničarji in upravičenci iz različnih hibridnih in podrejenih instrumentov. Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o bančništvu, ki je bil sprejet novembra 2013, je določil pravila, v skladu s katerimi je Banka Slovenije lahko izrekla ukrep prenehanja kvalificiranih obveznosti banke v težavah. Vse določbe Zakona o bančništvu, ki urejajo izvedbo in izrek izrednega ukrepa, to je ukrepa prenehanja kvalificiranih obveznosti, so bile predmet ustavne presoje. Ustavno sodišče je potrdilo ustavnost določb, na podlagi katerih so prenehale kvalificirane obveznosti. Zaradi odsotnosti posebnih procesnih pravil za odškodninske spore nekdanjih imetnikov proti Banki Slovenije pa je Ustavno sodišče za neustaven spoznalo 350.a člen zakona. V ustavni odločbi ugotovljena protiustavna praznina se nanaša na pravico do dostopa podatkov, dokazno breme in združevanje postopkov. S predlaganim zakonom se določa postopek sodnega varstva imetnikov kvalificiranih obveznosti, ki upošteva ustavno odločbo, s čimer se odpravlja ugotovljena protiustavna praznina. Pravica do dostopa podatkov je v predlogu zakona urejena na način, da zagotavlja tožnikom dostop do podatkov, ki jih potrebujejo za pripravo tožbenih zahtevkov, hkrati pa se zagotavlja tudi varovanje zasebnih in zaupnih podatkov ter poslovnih skrivnosti predvsem tretjih oseb, ki s predmetom spora niso neposredno povezane. V zvezi z vprašanjem dokaznega bremena predlog zakona določa, da bo Banka Slovenije morala v primeru spora o obstoju razlogov za izredni ukrep le-te dokazati. Dokazno breme je torej na Banki Slovenije. Prav tako bo morala v primeru spora dokazati, da nekdanji imetniki zaradi izrednega ukrepa niso utrpeli večjih izgub, kot bi jih utrpeli v primeru stečaja banke. Hitrost in gospodarnost postopka se zagotavljata s kolektivnostjo predlaganega postopka. Zato predlog zakona določa, da se postopki, ki potekajo v skladu s tem zakonom, združijo in da sodišče v zvezi s posamično odločbo Banke Slovenije izda eno sodbo. Predlog zakona je bil pripravljen sledeč cilju, da se zagotovi postopek, ki bo spoštoval odločbo Ustavnega sodišča in omogočal hitrost, gospodarnost in uniformnost odločanja v sporih med nekdanjimi imetniki in Banko Slovenije, hkrati pa se zagotavlja varstvo pravic tudi drugih udeležencev v teh postopkih. Predlagam Državnemu zboru, da predlagani zakon podpre kot primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo mag. Bojana Muršič. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovana državna sekretarka, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Predlog zakona, ki ga obravnavamo danes, je posledica ukrepa za sanacijo bank, ki so bili izvedeni v letu 2013 in 2014. V času, ko se je izkazalo, da je globina tako imenovane bančne luknje tako velika, da ogroža nadaljnji obstoj bank in delovanje slovenskega gospodarskega sistema, je bil sprejet sklop ukrepov, s katerimi je država dokapitalizirala banke in postala njihov 100-odstotni lastnik. Za dobršen del slabih terjatev je država ustanovila Družbo za upravljanje terjatev bank in omogočila prenos terjatev nanjo. Banke niso bile sanirane z izključno javnimi sredstvi, temveč so v sanaciji skladno z zakonodajo in odločbami ECB ter Banke Slovenije morali sodelovati tudi imetniki kapitala bank, tudi imetniki njihovih kvalificiranih podrejenih obveznic. Ti so bili v postopku razlaščeni. Način, s katerim so reševali slovenske banke, je od slovenske krize naprej postal evropski model za reševanje bank in zagotavljanje njihove stabilnosti. Z uvedbo bančne unije in enotnega mehanizma nadzora je nadzor nad največjimi sistemskimi bankami v Evropski uniji prevzela Evropska centralna banka. Prav tako evropska pravila določajo način reševanja bank v prihodnosti. Njihova ključna zahteva je, da pred vključitvijo države v bančno sanacijo sodelujejo dosedanji lastniki kapitala in tudi imetniki podrejenih finančnih instrumentov, na primer obveznic, ki sodijo v kapital banke. Država naj bi se v bančno sanacijo vključevala samo in šele takrat, ko s kapitalom lastnikov in imetnikov podrejenega kapitala ni mogoče poskrbeti za nadaljnje varno delovanje bančne institucije. Ustavno sodišče je lani odločilo, da je bil del te rešitve, kakor je bila izvedena v Sloveniji, v neskladju z našo ustavo. Sodišče ni nasprotovalo udeležbi imetnikov podrejenih obveznic v procesu sanacije bank, je pa ugotovilo, da so imetnikom bile kršene ustavne pravice, in sicer s tem, da jim ni bila dana možnost sodnega varstva oziroma ugovora na odločbe Banke Slovenije, ki so v posameznih bankah odredile način sanacije in udeležbe lastnikov pri njej. Ključni problem ukrepov za sanacijo bank je bil, da razlaščeni imetniki kvalificiranih obveznosti niso mogli po sodni poti izpodbijati odločitve Banke Slovenije oziroma pridobiti podatke, s katerimi bi sploh lahko pripravili in vložili tožbo za varovanje svojih pravic. Ustavno sodišče je tako naložilo zakonodajalcu, da sprejme spremembe zakonodaje, ki bodo prizadetim omogočile, da svojo pravico iščejo na sodišču. Predlog zakona, ki ga predlaga Vlada se zato osredotoča predvsem na zagotovitev dostopa do podatkov, ki jih oškodovanci potrebujejo za pripravo tožbe oziroma za samo odločitev, ali se bodo za tožbo sploh odločili. Nadalje zakon določa, na kakšen način je mogoče vložiti tožbe in združevati postopke, veliko pozornosti pa je bilo posvečeno tudi zagotovitvi, da bodo sodišča imela na voljo strokovno pomoč z ustreznimi znanji, na podlagi katere bodo lahko sprejemale odločitve. Zakon namreč opredeljuje, za kakšen pravni spor sploh gre. Gre za presojo, ali je bilo v trenutku odločitve dejansko potrebno sprejeti ukrep, s katerim se je razlastilo imetnike kvalificiranih obveznosti. Tako predlog v drugem členu določa, da so nekdanji imetniki upravičeni do odškodnine, če je škoda zaradi izbrisa večja, kot bi bila, če ta izredni ukrep ne bi bil izveden. Kot ključni predmet spora se torej opredeljuje ugotovitev, ali je bilo stanje v bankah v času odločanja res tako, da je bila razlastitev potrebna in nujna za preprečitev stečaja. Če temu ni tako, so imetniki obveznosti upravičeni do odškodnine v višini razlike med pravilno in dejansko izvedbo ukrepa. Mnogi si želijo, da bi s tem zakonom dobili dokončen odgovor na vprašanje, kako globoka je bila bančna luknja in ali je bila pravilno ocenjena. To je res neodgovorjeno vprašanje, ki pesti mnoge, vendar pa gre tukaj predvsem za tiste, ki jim ni bilo omogočeno, da se zatečejo v sodno varstvo, predvsem njim je treba zagotoviti podatke, ki jim bodo omogočili pripravo tožbe, če se bodo za njo odločili. Razprava o tem zakonu ni sojenje ne bankirjem, ne Banki Slovenije, ne Republiki Sloveniji, ne imetnikom podrejenih obveznosti. Sojenje bo prišlo na vrsto na sodišču. Zakonski predlog zaradi svoje specifične narave vsebuje tudi nekatera določila, ki so že v usklajevalni fazi dvigovala veliko prahu, predvsem gre za določilo, s katerim se želi preprečiti tako imenovano monetarno financiranje. Država namreč ne more enostransko posegati v neodvisno centralno banko in ji nalagati finančnih obveznosti. Zato zakonski predlog predvideva, da odškodnine, če bodo dosojene, tožnikom izplača Banka Slovenije, Republika Slovenija pa sredstva založi zavoljo hitrejšega izplačila prizadetim. Založena sredstva bo Republika Slovenija terjala od Banke Slovenije v ločenem postopku, če se bo izkazalo, da Banka Slovenije pri izvedbi sanacije ni ravnala kot dober gospodar in strokovnjak. Precej pozornosti je vzbudil tako imenovani odbor izvedencev, ki ga bodo sodišča lahko vzpostavila, da bi jim pomagal pri odločanju o strokovno specifičnih vprašanjih. Za Socialne demokrate so te določbe sporne, saj ne zagotavljajo, da bodo imenovani člani res strokovni in neoporečni. Omejevanje višine njihovih nagrad na petkratnik višine nagrad za sodne izvedence pa že na prvi pogled spominja bolj na ukrep za povišanje njihovega plačila kot pa ukrep za omejevanje pretiranih honorarjev. V Poslanski skupini Socialnih demokratov imamo na predlog zakona vrste pomislekov, a kljub temu menimo, da je sprejetje zakona nujno za uresničitev odločbe Ustavnega sodišča. Zakonski predlog v tej fazi predstavlja torej osnovno, na podlagi katere bo mogoče oblikovati primeren zakon, seveda pa le-ta mora biti skladen z odločbo Ustavnega sodišča. Zato bomo v Poslanski skupini Socialnih demokratov v prvi obravnavi večinsko glasovali za sklep, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanskih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica, spoštovane poslanke in poslanci! Posledice slovenske bančne luknje se na številnih področjih poznajo še danes in predstavljajo izjemno veliko razvojno coklo Republike Slovenije. Kaže, da bo minilo še veliko časa, preden bomo lahko zaprli to žalostno poglavje slovenske bančne zgodovine. Vsi vemo, da je slovenska bančna luknja naplavila tudi problematiko tako imenovanih podrejencev. Ustavno sodišče je že 19. oktobra 2016 odločilo, da so bili sodni postopki za ugotavljanje ustreznosti in obsega morebitnih odškodnin izbrisa podrejenih obveznosti neustavni. Sodišče je določilo 6-mesečni rok, v katerem je treba s spremembo zakonodaje zagotoviti ustrezno sodno varstvo ter dostop do informacij in podatkov o cenitvah premoženja bank. Žal je od odločitve Ustavnega sodišča minilo že krepko več kot leto dni. Danes je predlog zakona pred nami. Lastniki podrejenih obveznic so z nakupom tovrstnih vrednostnih papirjev res prevzeli nekoliko večje tveganje, vendar morajo kljub temu uživati pravico in možnost, da zakonitost oziroma nezakonitost izbrisa ugotavljajo v postopku, ki bo to ugotovitev tudi dejansko omogočil ter uredil popoln dostop do vseh, za odločitev relevantnih informacij. V Novi Sloveniji si želimo, da bi enkrat končno ugotovili ustreznost ocene stanja v bankah, na podlagi katere so naši davkoplačevalci za bančno luknjo plačali tako veliko vsoto denarja. Ključen poudarek vprašanja postopkov ugotavljanja zakonitosti v teh primerih je izrazito neravnotežje med položajema obeh strani. Na eni strani imamo državo oziroma Banko Slovenije, na drugi strani imamo nekdanje lastnike podrejenih obveznic, ki morajo dokazovati, da je bilo ravnanje Banke Slovenije nezakonito, da niso bili podani pogoji za izbris, da je bila ocena stanja v bankah neustrezna. Gre za izjemno zahtevno dokazovanje, zato je Ustavno sodišče odločilo, da morajo imeti domnevno oškodovani lastniki podrejenih obveznic dostop do specifičnih ekonomsko finančnih ocen, na podlagi katerih se je Banka Slovenije odločila za izbris. Žal ocenjujemo, da predlog zakona ne zagotavlja ustreznega dostopa do teh informacij. Menimo, da bi dostop do vseh podatkov bilo treba zagotoviti že pred vložitvijo tožbe, da bi lahko tožnik na tej podlagi oblikoval vsebino tožbenih zahtevkov. V Novi Sloveniji že od nastanka problema izbrisa lastnikov podrejenih obveznic opozarjamo na to, da predpostavke za oceno stanja v slovenskih bankah niso bile predstavljene javnosti. Zato se zavzemamo za to, da bi Banka Slovenije objavila vse podatke, na podlagi katerih bi lahko ugotovili, ali je bila ugotovljena ocena stanja v bankah pravilna. To je pomembno tudi za slovenske davkoplačevalce, ki smo dokapitalizacijo bank na koncu v resnici tudi plačali. Menimo, da teža posledic daje slovenski javnosti in ekonomski stroki pravico izvedeti, kaj se je dogajalo v ozadju teh postopkov, kar bi zahtevala tudi načela demokracije. V Novi Sloveniji smo razočarani tudi zaradi dejstva, da Vlada predloga zakona ni uskladila z vpletenimi deležniki. V Poslanski skupini Nove Slovenije tega predloga zakona ne bomo podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Levica, zanjo gospod Luka Mesec.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav! Predlagani zakon bi najprej postavil v nekoliko širši kontekst. Slovenska bančna kriza je bila, to vemo, posledica svetovne krize, ki je nastala zunaj Slovenije. Res pa je, da je za dinamiko finančne krize v Sloveniji bilo odgovorno oziroma bil razlog tudi v notranjih dejavnikih. Glavni notranji vzrok za razvoj ali začetek razvoja naše krize je bila politika prve Janševe vlade v času pred njo. Prva Janševa vlada je namreč z zniževanjem davkov in prepočasnim poplačilom dolga do domačih bank pred krizo še okrepila rast kreditov, ki je bila že tako ekstremna. Poleg tega je ta vlada pripravila pravno podlago, recimo, Zakon o prevzemih za tajkunske prevzeme in izvedla privatizacijo Nove KBM. Privatizacija Nove KBM je bila izvedena v obliki prodaje občanom. In prav teh sto tisoč občanov, ki so s prihranki kupili delnice Nove Kreditne banke Maribor, je v času krize zaradi izbrisa izgubilo vse. Zunanji vzrok za krizo je bilo delovanje evropskih institucij. Če bi Evropska centralna banka in Evropska komisija ukrepali približno tako, kot so ukrepale ameriške in britanske oblasti, dolžniške krize v Evropi ne bi bilo. Ostali bi visoki javni dolgovi, ne bi pa prišlo do bankrota držav ali do kolapsa finančnega sistema. Toda namesto da bi evropske institucije krizo blažile, so jo zaostrile. Zaostrile pa so jo zato, da so lahko izsilile neoliberalne reforme na periferiji in privatizacijo premoženja. Koristi od tega je seveda imel zahodni kapital, ki je oslabil konkurenco in si poceni prilastil tuje premoženje, predvsem premoženje bank v perifernih državah. Najbolj škandalozen primer oškodovanja javnega premoženja pri nas in premoženja občanov je bila prav privatizacija Nove kreditne banke Maribor, ki jo je obljubila vlada Alenke Bratušek, izvedla pa vlada Mira Cerarja. Posledice finančne krize so v Sloveniji tako hude tudi zato, ker je slovenski politični razred bistveno bolj kot italijanski ali avstrijski kolaboriral z evropskimi institucijami. To lahko ponazorim z dvema primeroma. Vlada Alenke Bratušek je brez ugovorov pristala na to, da je Slovenija odigrala vlogo poskusnega zajčka nove bančne politike. Edina v Evropski uniji je pristala na izbris malih delničarjev brez kakršnekoli odškodnine. To je bilo vsiljevano tudi Avstriji, a ta ni pristala na izbris, čeprav so zanjo veljala ista pravila. Slovenija je pristala tudi na oceno kapitalskega primanjkljaja, ki je bil, kot vemo danes, nekajkrat precenjen, čeprav so zanje veljala ista pravila kot za Avstrijo. Drugi primer. Vlada Mira Cerarja je brez ugovora prodala Novo kreditno banko Maribor ameriškemu špekulativnemu skladu Apollo in to po ceni, ki je bistveno nižja od realne vrednosti banke. V primeru Nove KBM ni niti poskušala predlagati zamika prodaje, kar je zdaj predlagala za NLB, da bi vsaj malo popravila ceno. Italija in Portugalska sta ravnali drugače in nista prodali podržavljenih bank Apollu. Zakaj vse to pripovedujem? Zato, ker ta zakon prihaja z istega naslova kot odgovornost za izbris, preobsežno sanacijo in na koncu tudi razprodajo bank. In v tem je po mojem razlog, da je zakon napisan tako, da razlaščeni občani ne bodo prišli do odškodnin. Sodišča bodo morala namreč uvodoma odgovarjati na vprašanje, kaj bi bilo bolje za oškodovance – razlastitev ali stečaj banke. Toda banke so imele po mednarodnih računovodskih standardih pozitiven kapital, zato ni mogoče trditi, da bi brez ukrepov Banke Slovenije bankrotirale. Nasprotno, Gorenjska banka ni bila nikoli dokapitalizirana, pa ni šla v stečaj. Vseskozi posluje dobro. Predlagani zakon pa prejudicira odločitve sodišč in zaostruje možnosti, da bi oškodovanci prišli do izplačila odškodnin v praktično nemogočih razsežnosti. Predlog je resnično napisan tako, da razlaščenci ne bodo mogli dokazati oškodovanja. To potrjujejo tudi druge določbe zakona. Zakon razlaščencem, na primer, ne omogoča, da bi pravočasno pridobili podatke za svojo tožbo. Vse informacije bodo morali pridobivati preko sodišča, ki lahko katerokoli zahtevo zavrne. To je konec koncev tudi v direktnem neskladju z odločbo Ustavnega sodišča, ki je izrecno napisalo, da bi morali razlaščenci v vpogledu te podatke dobiti neposredno. Ampak Ministrstvo za finance se je odločilo, tako kot se je, in zato lahko pričakujemo, da bo morala večina tožnikov vložiti tožbe brez potrebnih podatkov. To bo potem seveda razlog za to, da bodo ti odškodninski zahtevki zavrnjeni. Drug tehnični problem, povezan s tem, so visoki sodni stroški in določba, da odločitev sodišč ne bo veljala za vse občane, ki so bili oškodovani, ampak samo za tiste, ki so vložili tožbo. Zakon torej že uvodoma na stranski tir postavlja občane z nizkimi dohodki, ki jih je razlastitev že tako ali tako relativno najbolj prizadela. Zaradi vsega navedenega poslanci Levice zakona ne bomo podprli. Ker pa ocenjujemo, da v drugem branju nekaj možnosti, da zakon popravimo, vseeno obstaja, bomo glasovali vzdržano, če koalicija ne bo predlagala – oziroma bomo zdaj glasovali vzdržano, v naslednjem krogu pa proti, če se te izboljšave ne zgodijo. Na koncu pa bi rad povedal še to. Zagovorniki razlastitve občanov pogosto pravijo, da so z razlastitvijo več kot sto tisoč občanov zmanjšali stroške sanacije za državo. Ta argument je nesprejemljiv iz treh razlogov. Glavni razlog je, da za preveliko dokapitalizacijo bank je bila najbolj kriva ocena kapitalskega primanjkljaja. Ta ocena je bila izsiljena in bistveno pretirana in to lahko trdimo z gotovostjo. Korespondenca med uradniki Evropske komisije in našimi organi dokazuje, da se je Evropska komisija a priori odločila, da mora biti primanjkljaj tako velik, da bo mogoče izbrisati vse delnice in obveznice. In ker je bila ocena kapitalskega primanjkljaja prevelika, je bilo v banke vloženega bistveno več denarja, kot ga je bilo potrebnega za njihovo sanacijo. Drugi razlog, katerega bi rad navedel, je, da razlastitev občanov, ki so bili solastniki Nove KBM, ni na noben način prispevala k zmanjšanju obveznosti bank. Delnica ni terjatev do banke, zato se z razlastitvijo občanov potreba po dokapitalizaciji ni zmanjšala niti za cent. Seveda bo kdo rekel, da so bile izbrisane tudi podrejene obveznice, kar pa je prispevalo k zmanjšanju obveznosti in s tem primanjkljaja. Toda v tem primeru je država prizadela domače subjekte, ki so lastniki zavarovalnic, med drugim pa tudi sebe, ker je večinska lastnica največje zavarovalnice, torej Zavarovalnice Triglav. In zadnjič, treba je povedati, da so isti ljudje, na čelu z guvernerjem Boštjanom Jazbecem, ki se zdaj predstavljajo kot branilci javnega interesa, hkrati forsirajo privatizacijo saniranih bank in ravno ta privatizacija je zadnji žebelj v krsto. Presežni kapital, ki je bil v banke investiran, ni izginil. To je bila investicija v vrednost bank in ta kapital je pač zdaj ali v vrednosti bank ali pa v njihovih bilancah. S prodajo bank pod ceno, tako kot je bila prodana NKBM in tako kot bi bila izsiljeno prodana NLB, pa bi rezultiral seveda v dokončni izgubi te vrednosti za državo. Zato za konec še enkrat pozivam Vlado, ustavite privatizacijo bank, premoženje državljanov pustite na miru. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Bojan Krajnc bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani, ministrica z ekipo, kolegi in kolegice! Obravnavani predlog Zakona o postopku sodnega varstva imetnikov kvalificiranih obveznosti bank Ministrstvo za finance predlaga zaradi odločitve Ustavnega sodišča Republike Slovenije iz oktobra 2016, ki je za neustaven spoznalo 350.a člen Zakona o bančništvu-1 iz leta 2013, torej novele ZBan-1L, in to zato, ker ni urejal nekaterih vprašanj, ki bi jih po odločbi Ustavnega sodišča moral urediti. Ta vprašanja se nanašajo na pravico do dostopa do podatkov, ki bi tožnikom omogočili pripravo tožbenega zahtevka, dokazno breme in na združevanje pravdnih postopkov. Ustavno sodišče je odločilo, da je 350.a člen v neskladju s prvim odstavkom 23. člena Ustave Republike Slovenije, ki ureja eno izmed temeljnih in zelo pomembnih ustavno varovanih pravic za vsakega izmed nas, to je človekovo pravico do sodnega varstva. V zvezi s tem, s to pravico, je Ustavno sodišče v 116. točki obrazložitve odločbe zapisalo, citiram: »Prvi odstavek 23. člena Ustave določa, da ima vsakdo pravico, da o njegovih pravicah in dolžnostih brez nepotrebnega odlašanja odloča neodvisno, nepristransko in z zakonom ustanovljeno sodišče. Pravica do sodnega varstva zagotavlja možnost predložitve zadeve sodišču, ki bo o zadevi v razumnem času vsebinsko, torej meritorno, odločilo. Gre torej za jamstvo odločitve o pravicah in obveznostih oziroma odločitve o tem, ali je pravovarstveni zahtevek po materialnem pravu utemeljen ali neutemeljen. Sodno varstvo mora biti učinkovito, kar pomeni, da lahko prizadeti učinkovito brani svoje pravice, interese in pravne koristi. Pri dosedanjem opredeljevanju vsebine pravice do sodnega varstva je Ustavno sodišče vedno izhajalo iz splošne premise, v skladu s katero ni namen Ustave, da bi človekove pravice priznala zgolj formalno in teoretično, pač pa je ustavna zahteva, da mora biti zagotovljena možnost njihovega učinkovitega in dejanskega izvrševanja. Pravica do sodnega varstva iz prvega odstavka 23. člena Ustave ne pomeni pravice do točno določenega sodnega postopka. Sodno varstvo zoper odločitve državnih organov, tudi zoper upravne odločbe, se lahko zagotavlja tudi v kakšnem drugem, na primer pravdnem postopku ali v postopku pred drugim, ne pa Upravnim sodiščem, in v obsegu, ki ustreza naravi pravnega razmerja.« Konec citata. Nadalje je Ustavno sodišče v 123. točki obrazložitve odločbe zapisalo, citiram: »Bančni vlagatelji med drugim trdijo, da zaradi nedostopnosti podatkov ne bodo mogli ustrezno utemeljiti in dokazati tožbenih trditev v odškodninskih sporih. Ta očitek drži.« V tej zvezi Ustavno sodišče sicer opozarja na to, da sodišče v odškodninski pravdi uporablja določbe Zakona o pravdnem postopku, ki tožnikom omogočajo pridobitev vseh dokazno pomembnih listin tako od nasprotne stranke, v tem primeru Banke Slovenije, kot od tretjih oseb, kot je določeno v členih od 226. do 228. Zakona o pravdnem postopku. Če bi pri katerem od dokumentov, ki se nanašajo na konkretni izbris ali konverzijo kvalificiranih obveznosti šlo za tajne podatke po Zakonu o tajnih podatkih, pa je treba v zvezi z vstopom strank pravdnega postopka do teh dokumentov upoštevati tudi neko drugo odločbo Ustavnega sodišča, ki je tukaj podrobno ne navajam. »Tožnikom v odškodninskih sporih je, ker ne vedo in ne morejo vedeti, na podlagi katerih in kakšnih specifičnih, ekonomsko-finančnih ocen se je Banka Slovenije v konkretnem primeru lahko odločila za tako radikalen ukrep, kot je izbris oziroma konverzija, oteženo oblikovanje in substanciranje že temeljne trditvene podlage v zvezi z obstojem predpostavk odškodninske odgovornosti. Tožnikom v fazi pred vložitvijo tožbe izpodbijanja ureditev ni zagotavljala dostopa do informacij in podatkov v zvezi z oceno vrednosti sredstev bank in druge dokumentacije Banke Slovenije ter jim ni zagotavljala informacijo o podrobnosti poslovanja bank.« To, kar ni učinkovitost njihovega odškodninskega varstva. »Pravovarstvene možnosti tožnikov bi bile učinkovite le ob možnosti polnega vpogleda v listine v zvezi z izbrisom ali konverzijo, s katerim je razpolagala Banka Slovenije, po katerem jim mora ostati še zadosten čas za pripravo tožbenega zahtevka.« Konec citata. Nazaj k predlogu zakona. Predlog zakona ureja pravico do dostopa do podatkov in dokumentov, ki jih je Banka Slovenije upoštevala ali bi jih morala upoštevati pri izrednem ukrepu prenehanja kvalificiranih obveznosti bank in za vsako banko objavo dejstev, na katerih temeljijo izredni ukrepi, med njimi odločbo, s katero je bil izrečen izreden ukrep, in dokumente, iz katerih je razvidna vsebina pogodbenega razmerja med Banko Slovenijo in osebo, ki je izdelala ocene vrednosti sredstev bank. Nadalje ureja tudi sam postopek sodnega varstva, o katerem mora sodišče odločiti, ali so nekdanji imetniki upravičeni do povrnitve škode, s katerimi je urejen postopek vložitve in vsebina tožbe, združitev postopkov, skupni pooblaščenec za najmanj 30 nekdanjih imetnikov z namenom omejitve sodnih taks na največ tisoč evrov, vpliv tega postopka sodnega varstva na druge postopke, predložitev dokazov sodišču, razkritje podatkov in vprašanja, ki naj se razjasnijo v postopku ugotavljanja upravičenosti do povračila, odbor izvedencev za strokovna vprašanja in odločbe sodišča. Končno pa ureja tudi odgovornost za povrnitev škode, izplačilo odškodnine tožnikom, povrnitev začasno založenih denarnih sredstev, izračunano izplačilo odškodnine ter razkritje dejanskega upravičenca. Za Poslanko skupino Stranke modernega centra je ključno, da predlog zakona v celoti odpravi vse posamezne neustavne elemente iz zadevne odločbe Ustavnega sodišča ter določi jasneje in razumljive, še bolj pa pravične in transparentne rešitve, ki bodo po svojem namenu in cilju popolnoma sledile odločbi Ustavnega sodišča in ne bodo povzročile istih ali drugih novih neustavnih stanj. Poslanska skupina Stranke modernega centra bo v prvi obravnavi predlog zakona podprla, ne izključujemo pa možnosti, da ga po usklajevanju z zunanjimi in notranjimi deležniki dopolnimo ali spremenimo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Marko Pogačnik bo predstavil stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovana ministrica za finance, kolegice, kolegi! Pred nami je protiustavnost zakona o postopku sodnega varstva imetnikov kvalificiranih obveznosti bank in pripomb v zvezi z njimi. Ta zakon je na osnovi odločitve Ustavnega sodišča. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da je Ustavno sodišče zbralo dovolj velik pogum za izbris in da je odločilo, da je neustavno in da je bilo onemogočeno sodno varstvo. Sam predlog zakona, ki ga je pripravila ministrica oziroma Ministrstvo za finance, v Slovenski demokratski stranki ocenjujemo kot veliko razočaranje. Prepričani smo, da je v predlogu samega zakona ogromno praznih vsebin in da dejansko ta zakon tudi ne sledi temu, na kar je napotilo Ustavno sodišče. Če pogledamo, zakaj je do tega prišlo, mislim, da zdaj ni primerno, da bi razlagali ponovno o zgodovini. Nekateri poslanci Slovenske demokratske stranke smo na možnost protiustavnosti opozarjali že pri sprejetju tega zakona v letu 2013. Razočaranje v tem delu predloga zakona je pa, da dejansko celo tudi po oceni Ministrstva za pravosodje ta zakon, ki je pripravljen, ne odpravlja ugotovljene protiustavnosti in po nekaterih mnenjih pravnikov celo to protiustavnost tudi krepi. V Slovenski demokratski stranki in poslanski skupini pozivamo ministrico za finance, da bo tekom današnje razprave odgovarjala na vsa vprašanja v zvezi s pripombami, ki so bile podane. V Slovenski demokratski stranki je za nas zelo pomembno tudi, da so tisti, katerim je Ustavno sodišče nekako priznalo, da so jim bile kršene pravice in da je treba zadevo na novo vzpostaviti, podali precej pripomb. Podali so pripombe dejansko k vsakemu členu predlaganega zakona. Ključna zadeva, ki je tukaj navedena, je predvsem razkrivanje dokumentov. Prepričani smo tudi v Slovenski demokratski stranki, da ta del v samem zakonu ni dovolj natančno opredeljen, da odpira ogromno pravne praznine. Dejansko tudi izračun odškodnine ni naveden, na kakšen način se bo naredil oziroma se postavlja vrsta vprašanj in po mnenju Slovenske demokratske stranke tudi člen, ki govori o vzpostavitvi t. i. izvedencev za strokovna vprašanja, bi rekel, da so, ali so brezpredmetni ali pa, da bodo dejansko tukaj lahko imenovani ljudje, ki so dejansko bili tudi vpeti v sam izbris obvezničarjev. Prepričani smo, da v tem primeru ne bi prišlo do neke odločitve, ki bi bila poštena. Sam zakon v nekaterih delih, tudi po mnenju Malih delničarjev Slovenije, namesto tega da bi ohranil pravico, dodatno krči to pravico imetnikov kvalificiranih obveznosti do učinkovitega sodnega varstva. Kot sem že omenil, po mnenju predvsem deležnikov, ki nastopajo tukaj, otežuje, recimo, ta zakon dostop do dokumentov in podatkov, ki so bili podlaga stresnim testom ter s tem bistveno tudi otežuje dokazovanje napačnosti metode in ocene sredstev bank. Prepričani smo, da je bil ta izbris podrejenih obveznic neutemeljen, nepravilen in tudi med najostrejšimi v Evropi. Izbrisanih je bilo tukaj za približno 624 milijonov evrov obveznic. Na kakšen način se bo ugotavljala ta škoda v primeru, da se bo ugotovilo, da je nastalo, je, bi rekel, tudi eno izmed pomembnih vprašanj, ki se zastavlja ministrici oziroma predstavnikom Vlade. Dejansko, ker gre za odločitev Ustavnega sodišča, smo v Slovenski demokratski stranki prepričani, da je ta zakon nujen, da ga Državni zbor nujno mora sprejeti, zato dejansko tudi v prvem branju v Slovenski demokratski stranki ne bomo nasprotovali samemu procesu, da gre naprej, kajti prepričani smo, da ta proces mora iti naprej. Že sedaj pa lahko javno povemo in pozivamo ministrico za finance, da v primeru, da ne bo sprememb tega zakona in da bo zakon ostal takšen, kot je, pa v nadaljnjem procesu s strani Slovenske demokratske stranke ne bo imel podpore. Ključna zadeva, kar se nam zdi, je, da Ministrstvo za finance oziroma Vlada pojasni, zakaj tako zaostrovanje razkrivanja dokumentov, ki se nam zdi ključ, da lahko pridemo sploh do neke realne odločitve; izračun odškodnine, ali je takšen, kot je sedaj naveden, ustrezen ali ne, in pa predvsem pojasnila v zvezi z izvedenci za ta strokovna vprašanja. Ne nazadnje pa tudi časovne komponente, vlaganje tožb in vsega skupaj, ugovorov – se nam zdijo prekratki. Torej vrste zadev ta zakon ne izpolnjuje, ki bi jih moral. Prepričani smo, da bi se ta zakon moral napisati bistveno boljše in da gre tukaj za eno veliko razočaranje tudi s strani Ministrstva za finance. V Slovenski demokratski stranki bomo ta zakon podprli samo v primeru, da bo sledil pripombam strokovne in zainteresirane javnosti in da bomo podprli takšen zakon, ki bo omogočil učinkovito sodno varstvo in ustvaril jasne pogoje za določitev vrednosti odškodnin. Tega pa po našem vedenju zakon sam nima. Še enkrat, spoštovana ministrica, podpora v tem delu zakona bo zgolj zaradi tega, da gre proces lahko naprej. V primeru, da pa vse te anomalije, vse te pravne praznine, nejasnosti in mogoče celo v nekaterih delih, da sam ta vaš predlog, ki je pripravljen, celo poglablja protiustavnost in da v marsikaterih delih ne sledi temu, kar je zahtevalo Ustavno sodišče, pa vsekakor ne bomo podprli.
Hvala lepa. Gospa Marija Antonija Kovačič bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, spoštovani poslanci, prav lep pozdrav še enkrat! Zakon o bančništvu, sprejet novembra 2013, je določil pravila, v skladu s katerimi je Banka Slovenije lahko izrekla ukrep prenehanja kvalificiranih obveznosti banke v težavah. Konec leta 2013 je bilo na podlagi sprejetega zakona izbrisanih za 620 milijonov evrov podrejenih instrumentov. Ustavno sodišče je v zvezi z ustavnostjo njegovih določb, ki to prenehanje oziroma razlastitev urejajo, sprejelo odločbo, ki predstavlja podlago za zakon, ki ga obravnavamo danes. Njegov poglavitni cilj je uzakoniti postopek sodnega varstva imetnikov kvalificiran obveznosti, ki bo upošteval omenjeno odločbo. Razlaščenci so bili torej v šibkem položaju pri vprašanju sodnega varstva, pri tem zasleduje temeljno načelo, da so nekdanji imetniki upravičeni do odškodnine, če so bili zaradi odločbe Banke Slovenije na slabšem, kot bi bili, če odločbe ne bi bilo. Predlog zakona poskuša zagotoviti hitrost, gospodarnost in enkratnost postopkov. Pomembno je, da se tožnikom zagotovi dostop do vseh informacij, ki bi lahko bile pomembne v postopku. Določa se dvostopenjski dostop do informacij, in sicer objava dokumentov in podatkov na javni spletni strani Banke Slovenije ter dostop do podatkov in dokumentov, ki so osebni ali zaupni ali poslovna skrivnost, prek sodišča. Če bo sodišče ugotovilo, da nekdanjim imetnikom pripada odškodnina, bo to izplačala Banka Slovenija, ki ji bo denarna sredstva začasno založila Republika Slovenija iz postavk Ministrstva za financ. Republika Slovenija pa bo nato v ločenem postopku uveljavljala zahtevek zoper Banko Slovenije za povrnitev začasno založenih denarnih sredstev za izplačilo odškodnine v deležu, za katerega je ta odgovorna. S tem se bo upoštevala prepoved monetarnega financiranja, ki jo določa 123. člen pogodbe o delovanju EU. Če bo za ugotovitev ali razjasnitev dejstev potrebno strokovno znanje, ki ga sodišče nima, bo lahko imenovalo odbor izvedencev za strokovna vprašanja. V Poslanski skupini Desus pa nas pri tem v oči bode predvsem visoka nagrada, predvidena za njihovo delo. Ob nadaljnji obravnavi bomo zelo pazljivi tudi glede določbe, ki ureja, da tisti, ki so bili kakorkoli povezani z nastankom bančne luknje, ne bi slučajno postali člani odbora izvedencev. V zaključku pa naj še povem, da močno podpiramo rešitev, da se morebitna odškodnina ne izplačuje fiduciarnim skladom v davčnih oazah, ampak le znanim lastnikom. Sicer se poleg tega, da predlog zakona potrebuje še določene manjše popravke, strinjamo, da gre v nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Janko Veber, pripravi naj se mag. Dušan Verbič. Izvolite, gospod Veber.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem. Glede na to, da govorimo o Zakonu o postopku sodnega varstva imetnikov kvalificiranih obveznosti bank, je zelo pomembno, da ta zakon dejansko tudi pomeni realizacijo odločbe Ustavnega sodišča, ki je ugotovilo, da izbrisanim imetnikom podrejenih vrednostnih papirjev ni bilo zagotovljeno ustrezno sodno varstvo. Ta zakon zagotovo mora slediti tej zahtevi Ustavnega sodišča. Me pa skrbi, ker imamo pred seboj namesto zakona, ki bi lahko imel mogoče dva, tri člene, ki bi se glasili, da je pač potrebno narediti pri izračunu bančne luknje, če poenostavljeno imenujem ta princip, primerjavo med tem, kar je izračunala na podlagi posebnih kriterijev, ki jih je določila, Banka Slovenije, primerjavo s tem, kolikšna bi bila dejansko ta bančna luknja, če bi bila izračunana v skladu z mednarodnimi računovodskimi standardi, ki so obvezujoči za vse države članice EU, pa verjetno tudi širše. Ampak, če ostanemo v tem okviru, zagotovo to velja za članice EU, po katerih se tudi mnogi postopki pri sanaciji bank peljejo, vendar nikjer niso bili izpeljani na tako grob in grozovit način za državljanke in državljane Slovenije. Ob tem seveda izražam zaskrbljenost za teh 43 členov. Ne prispevajo k temu, da bomo lahko omogočili dostop do ustreznega sodnega varstva, ampak prej onemogočili. Ko se pogovarjamo o posledicah takšnega ravnanja, se bojim, da bomo zopet prišli v položaj, ko smo, recimo, pri izbrisanih ali tožbah, ki smo jih imeli zaradi varčevalcev iz bivših republik Jugoslavije, vse so padle oziroma vse pritožbe so uspele na evropskih sodiščih in vse obveznosti so potem padle neposredno na proračun Republike Slovenije. Bojim se, da če ta zakon ne bo dosegel svojega cilja, se bo nekaj podobnega zgodilo ponovno in ponovno bomo imeli zelo hude finančne posledice za državni proračun. To moramo preprečiti. Bolje, da zadevo pogledamo takoj, za kaj gre, kot pa da se postopek zavlačuje in čez leta potem ugotovimo, da smo tudi s tem zakonom samo zameglili dogajanje, ne pa odkrili podatkov, ki so potrebni za to, da se lahko vloži in izpelje učinkovito sodno varstvo vsem tistim, ki so morebiti po napačni oceni bančne luknje izgubili svoje podrejene vrednostne papirje. To je ena kategorija. Druga kategorija se nanaša tudi na vse tiste, ki so z velikim zaupanjem šli v nakup delnic Nove Kreditne banke Maribor. Tudi ti so bili, upam si reči ta izraz, izigrani, kajti nekateri tuji finančni skladi iz davčnih oaz so s tem nakupom izdatno obogateli, pridobili izjemen profit. V vsega nekaj tednih so preprodali te vrednostne papirje in zaslužili zelo velike vsote. Vsi ostali državljani, ki so zaupali vsem tem zagotovilom tudi takratnega ministra Bajuka, da gre za varno naložbo, pa so praktično ostali, ne samo brez svojih vrednostnih papirjev, ampak mnogi tudi brez svojih prihrankov, ki so jih vložili v nakup teh vrednostnih papirjev in mnogi so zaradi tega tudi na robu svojega dostojanstva oziroma zagotovo jih lahko najdemo v tisti kategoriji 400 tisoč ljudi v Sloveniji, ki živijo na robu revščine. Zato je vsebina tega zakona izjemno pomembna, da da jasen odgovor tem ljudem, kako bodo lahko zaščitili svoj pravni interes. Mislim, da ni dobro, da bi z morebitne ene napake, ki se je zgodila pri oceni bančne luknje, gradili tudi na tem zakonom novo napako, ampak moramo iti v smer, da se to odpravi in omogoči učinkovito sodno varstvo vsem, ki bodo to zahtevali skozi te postopke, ki naj bi jih zakon predvideval. Ne gre pa seveda samo za fizične osebe, gre tudi za vse ali pa v veliki meri tudi za zavarovalnice in pokojninske družbe in sklade v Sloveniji, ki so ravno tako želeli oplemenititi sredstva, ki jih imajo tudi za zagotavljanje pokojnin, z nakupom podrejenih vrednostnih papirjev. Torej, tudi pokojnine mnogih bodo, če je bilo to izpeljano na nepravilen, na nezakonit način, pravzaprav bistveno nižje zaradi tega, ker se jim je v to poseglo s sprejetjem zakona in ukrepov, ki jih je predlagala Banka Slovenije. Torej, gre za strahovite posledice za ljudi, za državljanke in državljane in ker smo predstavniki ljudstva, mora biti naše prvo vprašanje, ali smo zaščitili njihov interes in sprejemali zakone in odločitve, ki jim bodo omogočali v tem primeru vsaj učinkovito sodno varstvo. Zato takšnega besedila zakona, kot je predloženo v razpravo, ne morem podpreti, kajti, po moji oceni in tudi po oceni mnogih, ki so prebrali ta zakon, gre za preprečevanje učinkovitega sodnega varstva, gre za preprečevanje uresničitve odločbe Ustavnega sodišča. Menim tudi, da je edina pomembna in dobra rešitev v tem zakonu tista, ki pa govori o tem, da so lahko oziroma da niso upravičeni do povrnitve izgubljenih vrednostnih papirjev tisti, ki ne bodo odkrili svoje identitete. To prikrivanje je mogoče ena od tistih zlorab, ki se je v tem sistemu dogajala in jo ta zakon odpravlja. To je mogoče tisti tretji, četrti člen, ki bi mogoče bil potreben v tem zakonu. Skratka, potrebujemo kratek, jasen vsem razumljiv zakon, da ga bo razumel vsak državljan, tudi eden tistih od 100 tisočih, ki je izgubil, recimo, vrednostne papirje v NKBM. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Dušan Verbič, pripravi naj se gospod Jože Tanko. Izvolite, gospod Verbič.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Spoštovana ministrica s sodelavci, peščica poslank in poslancev, ki smo prisotni, lep pozdrav! Moram priznati, da sem z zanimanjem poslušal predstavitev poslanskih skupin in ker je splošna razprava, si bom tudi sam dovolil nekaj besed v tej splošnosti. Dejstvo je, da nekatere predstavitev poslanskih skupin človeka preprosto razočarajo, predvsem zaradi tega, kajti očitno poslanske skupine skozi svojo strankarsko politiko sledijo, če temu lahko tako rečem, zelo všečni politiki izjav, ki se nekako predvsem postavljajo na besedah o neki učinkovitosti, pa preprosto tega ni zaznati. Tukaj moram priznati, da imam kar malce kritiko na spoštovane kolege iz Poslanske skupine Nove Slovenije, ki so preprosto kategorično zavrnili ta predlog zakona, hkrati pa jih v podobnih primerih in tudi na to temo je velikokrat slišati, kako velika skrb je za občane, državljane, ki so iz preteklih odločitev predvsem najvišje politične oblasti bili tako ali drugače prikrajšani, prizadeti ali oškodovani. Veseli me predstavitev največje opozicijske stranke, kjer se kljub velikim pomislekom nekako zavedajo nečesa – da je potrebno preprosto uresničiti odločitev Ustavnega sodišča. V nadaljevanju bom še nekaj več v zvezi s tem povedal, sam se pa močno zavedam nečesa, in sicer gotovo je glede vsebine tega predloga zakona izredno veliko različnih interesov, z vseh strani. Prav gotovo mislim, da se premalo poudarja ali skoraj zanemarja tisto skupino interesov, predvsem občanov, ki so s svojimi prihranki v preteklosti predvsem imeli privarčevana sredstva v bankah v državni lasti, praviloma pod depozite, in potem se je z različnimi pristopi bančnih uslužbencev prepričalo te občane predvsem v smeri, da se ti depoziti pretvorijo v vrednostne papirje bank v državni lasti. Tukaj mislim, da vsi tisti člani, poslanke, poslanci, preprosto to skupino ljudi zanemarjajo in tega ni tako malo. Druga stvar so druge kategorije, ki se jih bom še v nadaljevanju dotaknil. Verjamem, da v tako različnih oblikah interesov, pogledov, vključujoč tudi stališča političnih strank in politike, bo prav gotovo težko doseči nek skupni imenovalec, da se bo tistim, ki so že vložili odškodninske zahtevke, tisti, ki so več ali manj v pripravi ali čakajo tudi konkretno ta zakon, ali bo deležen podpore ali ne, da bodo skozi odškodninske zahtevke skušali uveljaviti svojo pravico, ki so jo dosegli na Ustavnem sodišču. Tako to ni tako enoznačno in zaradi tega imam resnično zelo velik pomislek do tistih kolegov in kolegic, ki zgolj skozi politično retoriko obravnavajo ta predlog zakona. Na začetku takoj povem, da kljub marsikaterim pomislekom, ki jih bom v splošni razpravi izpostavil, tu mislim predvsem na 21., 22. člen, deloma tudi 20. člen, deloma tudi 2., da preprosto je ta predlog zakona treba podpreti v prvem branju. Pričakujem, da se bo to zgodilo, da bo ta predlog zakona doživel jutri podporo in matični odbor bo imel zelo težko delo, da se to, kar sem prej omenil, spraviti na nek skupen imenovalec predvsem v korist nekdanjih imetnikov vrednostnih papirjev in čim manj neke politične retorike. Kar se tiče same vsebine, na načelni ravni prav gotovo moja razprava, kot običajno, je in tudi bo kar zelo kritična. Dejstvo je, da si v zvezi s tem predlogom zakona moramo postaviti vprašanje, ali so bili oškodovani imetniki vrednostnih papirjev državnih bank NKBM, NLB, Abanke, se pravi fizične in pravne osebe, državljani Republike Slovenije, dovolj že v dosedanji fazi zaščiteni predvsem v tem kontekstu, kajti poslanci se moramo soočiti z njihovimi pravicami ali pravico, da kot nekdanji lastniki obveznic in delnic bank, da se jim zagotovi najboljšo možno obliko ali način, da iščejo to pravico na pristojnih sodiščih. To je zaveza tega Državnega zbora, uresničitev odločitev Ustavnega sodišča. Na drugi strani moram priznati, da že sedaj v tem delu predstavitve pogrešam bistveno pomemben element. Sploh se ne pogovarjamo, razen obrobno je bilo, koliko je tukaj možnosti, da bo prišlo do odškodnine. Dejstvo je, da ne slepimo sebe in javnosti, pogovarjamo se o potencialni možnosti stotine, milijone. A je to 100, ali po 400, ali bo 600? Ne vem. Vendar to je realnost in zelo ključno vprašanje v tem delu mi je, kdo bo to odškodnino plačal. Ali bo to plačala država iz proračuna, se pravi davkoplačevalci, ali bo to plačal tisti, ki je v preteklosti izdajal individualne odločitve v obliki sklepov, to je bila Banka Slovenije. Tako mene absolutno že ta hip to močno zanima, ne glede, kako so postopki potem nekako v nekih obrisih skozi člene predlogov zakona to tudi nekako opredeljeni. To izpostavljam predvsem zaradi tega, kajti tudi poslanci se močno zavedamo aktivnosti te samostojne neodvisne institucije, imenovane Banke Slovenije, ki se na vse mogoče načine, popolnoma legalno upira pregledu s strani Računskega sodišča. Tudi v zvezi s to temo, ki je v predstavitvi bilo s strani poslancev že nakazano in, kot je znano, tudi z vložitvijo ustavne pritožbe ravno na to, kar smo pred časom sprejeli spremembo Zakona o banki Slovenije, da Računsko sodišče vpogleda določen del poslovanja, ki je popolnoma razumsko, in sploh ne bi smelo biti problema, da Računsko sodišče ne bi pregledalo te institucije. Toliko v tem delu. Mislim, da vprašanje, če danes bo okrog tega še kaj govora, ampak pričakujem pa na matičnem odboru, da bo o tem tudi nekaj besed. Marsikoga v zvezi s tem zanima tudi, katere so bile tiste osebe, ki so te državne banke v času emisije izdaje vrednostnih papirjev, ki so jih kupili občani ali pa pravne osebe, bili nosilci upravljanja. Mislim, da brez tega preprosto tudi v svojih razpravah ne moremo iti, da ne govorim potem, katere so bile tiste osebe ali subjekti, ki so imeli možnost kupovati posamezne emisije tovrstnih vrednostnih papirjev bank v državnih lasti, za katere se je že davnega leta 2007 vedelo, da se je tako na Irskem kot v državi Luksemburg za določene skupine izdalo te emisije. Zelo nenavadno ali pa, če lahko drugače rečem, velika verjetnost celo obstaja, da so tisti, ki so imeli možnost tovrstne emisije obveznic ali katerihkoli vrednostnih papirjev teh istih bank v državni lasti kupiti, da so najverjetneje celo dobili od teh bank tudi posojilo za nakup tega. In če se slučajno še zgodi, da so ta posojila bila tudi predmet očiščenja teh bank skozi proceduro prenosa na DUTB, potem pa nas mora res biti strah. Pričakujem, da se bodo te zadeve tudi v teh razpravah, tudi ko bomo na matičnem odboru, razčistile. Vesel bi bil, da sem v popolni zmoti, vendar neki indici prav gotovo krožijo, obstajajo, tudi nekateri preiskovalni novinarji pred leti so o tem tudi že pisali. Moram priznati, da se tudi v tem delu moram dotakniti tega, česar sem se že tudi na drugih matičnih odborih dotikal, ali v Republiki Sloveniji se lahko že pogovarjamo, da moramo biti vsaj v zakonodajni veji oblasti zaskrbljeni glede delovanja globoke države. Ko se tega dotakneš, kot da to ni prisotno pri nas. Ravno to, ker marsikdo opozarja tako v Sloveniji kot izven naših meja na prisotnost delovanja globoke države, je en delček po mojem skromnem mnenju prisotno tudi tukaj. Kajti del tako imenovanega finančnega in gospodarskega upravljanja države, ki bi moralo in je v pristojnosti vsakokratne oblasti, se očitno dogaja, da gre mimo aktualne veje oblasti. Zato je tudi moje veliko nasprotovanje že v koalicijskih usklajevanjih ravno zoper 21. in 22. člen tega predloga zakona, ki se skozi tako imenovane osebe, ki naj bi vlada predlagala samostojni veji oblasti, in to je takrat, ko bi odločali – neke osebe. Res je, da sodstvo ni obvezno akceptirati imen, vendar zakaj sploh samostojna veja oblasti, v tem primeru izvršilna, želi sugerirati in predlagati ali lansirati določena imena. Vedno velja, vsak zakaj ima svoj zato. Tisto, kar je v tem splošnem delu prav gotovo tudi ključno vprašanje, vsaj, kar se mene tiče, pri nadaljnjih postopkih sprejema tega zakona mi je ključno vprašanje in bo tudi razvidno, koliko strankarska politika vpliva na nas, poslance, da se odločijo ali da se pride do nekih odločitev o členu, ki morda gredo zelo nasproti tisti zadevi, ki je v predstavitvi nekaterih že bilo prisotno. Ali se bo s predlogom tega zakona dalo ali pa celo rahlo prikrilo možnost, da osebe, ki so bile zaposlene v bankah v državni lasti in so posredno ali neposredno imele možnost vplivati na odločitve v teh bankah, da je v končni fazi prišlo do te tako imenovane 5 milijardne bančne luknje. Pa morda še kaj drugega, nad čemer, moram priznati, da smo zgroženi; tudi s tem tako imenovanim pranjem denarja in podobno. Zato je toliko bolj moja ta odločnost, da se preprosto ne sme dovoliti s predlogom takega zakona, da se kakršnakoli minimalna možnost dopusti skozi stranka vrata tudi nekim osebam; popolnega zaprtja preprosto ni. Tudi ko smo se pogovarjali na koalicijskem usklajevanju, da se z nekimi pogoji, omejitvami da, oprostite – nikoli ne moreš omejiti v celoti, razen da sploh ne daš opcije. Toliko v tem delu. Zaključil bom samo še to, da upam, da Republika Slovenija ni v taki fazi globoke države, glede na to, da v preteklosti so bile posamezne odločitve na vrhu politične oblasti in da ne bom zgolj samo splošen, kot je običajno v političnih razpravah, bom s konkretnim primerom. Kot veste, sem že nekajkrat tudi omenil, da ne razumem, zakaj je v letu 2013 prišlo do politične odločitve aktualne oblasti, ko se je privatne banke podržavilo. Govorim o Probanki, govorim o Factor Banki, govorim o Abanki. Ne bom zdaj govoril, kakšne zneske je to pomenilo za davkoplačevalce, nesporno pa je, da ko so nastopili postopki dokapitalizacij, se je preprosto račun izstavil davkoplačevalcem, in ta zadeva se vrti in očitno se bo vrtela tudi v nadaljevanju. Zato je dolžnost, ko se pogovarjamo o spremembi ali predlogu tovrstnega zakona, da smo izredno pazljivi tudi na te aktivnosti, ki so bile v preteklosti. Zdaj pa nekaj besed, vezano na predlog zakona. Moram priznati, da ne razumem, zakaj Ministrstvo za finance je toliko časa ali več kot leto dni po odločitvi Ustavnega sodišča sploh začelo s to zakonsko proceduro, kar pomeni vložitev tega. Tukaj takoj uvodoma povem, da ne akceptiram, da je bilo potrebno ali da je dolgotrajno koalicijsko usklajevanje, kajti res je, priznam, bilo je teh 6 ali 7 koalicijskih usklajevanj, določene zadeve so bile deležne nekega premika. Sam menim, da še ne v celotni vsebini to, kar bi bilo potrebno, ampak tisto, kar je pa ključno, kot sem tudi že prej omenil t. i. 21. in 22. člen, se je pa preprosto trmasto vztrajalo in se tudi še vedno. Me prav zanima tudi v nadaljevanju, kako se bomo potem na samem matičnem odboru zavzeli in se opredelili tudi do tovrstnih zadev. Ampak, če smo v zamudi, glede na to, da Ustavno sodišče je nekako dalo rok junij 2017, naj bi se uresničila ustavna odločitev. Tukaj imam popolnoma na mestu vprašanje – razlog, zakaj se Ministrstvo za finance preprosto ni držalo tega roka. Kajti po načelu pravne države je vlada tista oziroma resorno ministrstvo, da skladno s pravno državo mora spoštovati odločitev Ustavnega sodišča. Ne bom se zdaj spuščal, ali je to njihov kakršenkoli razlog: premalo strokovnosti, različni interesi, lobistični stiki – me preprosto to ne zanima. Dejstvo je, da človek pričakuje, da se od lastnega Ustavnega sodišča tudi ti roki spoštujejo. Morda pa je razlog bil v tem, da je predlagatelj ali pripravljavec tega zakona iskal rešitve, da bi nekdanji lastniki vrednostnih papirjev, se pravi predvsem tisti, ki so, kot sem že prej uvodoma omenil, bili depozitarji, ki so imeli privarčevana sredstva in se jih je iz različnih nagibov in vzvodov bančnih uslužbencev pretvorilo v t. i. vrednostne papirje, da vseeno v uveljavitvi svoje pravice na sodišču. Morda se je razmišljajo s predlogom zakona, da bi se jim z neko, kakršnokoli že, določbo v zakonu malce otežilo ta postopek. Ne vem. Razlog zamude je lahko tako ali drugače različen. Tisto, kar pa je tretje, pa moram priznati, da tudi odkrito razmišljanje, ali pa se je – kot predlagatelj – razmišljalo, kako bi tistim imetnikom, ki so vplačevali emisije vrednostnih papirjev predvsem v tujini, če sem tukaj na Novi Ljubljanski banki, ki je neke emisije – ne bom o zneskih, to bo še dovolj časa –, ki so se izdajale v Luksemburgu, kako tem zagotoviti, da bi kljub vsemu prišli do teh sredstev. Vesel sem, da sedaj predlog zakona zelo zaostruje to, ampak ne vem, morda so bili to razlogi, da je praktično več kot šest mesecev po postavljenem roku ta zakon pred nami. V tem delu moram izpostaviti še eno zadevo, da kot poslanec – in tukaj pričakujem tudi od kolegov in kolegic Državnega zbora, da kakorkoli bomo v nadaljevanju sledili predlogom tako Vlade kot lastnim pogledom in v maksimalni meri zagotoviti neko dobro podlago za uveljavljanje pravic tistih, ki menijo, da so bili oškodovani –, da pa preprosto ne smemo dopustiti, da se kakršnakoli določba zakona pojavi, ki bi lahko na koncu samostojna veja oblasti, in to je sodna, morebitno odločitev, ki pa ne bi bila v korist pričakovanja oškodovancev, naprtila zakonodajni veji oblasti. Kakorkoli se čudno sliši, moram tukaj poudariti ali povzeti besede predhodnika, spoštovana ministrica, dr. Mramorja. Kajti, ko smo poslanci nekoliko negodovali glede aktivnosti članov nadzornega sveta SDH, nam je minister Mramor zelo lepo in neposredno izjavljal naslednje: »Ne sklicujte se name, jaz sem zgolj predlagal, sprejeli ste jih vi, poslanci.« Pa še prav je imel. Zato sem toliko bolj previden v teh vsebinah, ki imajo lahko posamezne določbe z morda zelo značilnim dvojnim pomenom, ki jih pa mi kot poslanci ob sprejemu in branju ne zaznavamo. Prav gotovo imam iz tega naslova še marsikatero vprašanje, kar se tiče vsebine. Prvo, kar je, kar je na koalicijskih usklajevanjih rečeno, da samostojna veja oblasti, se pravi sodna veja oblasti, je v določenih razgovorih sama izjavila, da poznavanje bančništva ali tovrstnega morda ni na zelo visokem nivoju in je lahko to problem pri konkretnem odločanju. Tukaj se res sprašujem, ali so tovrstne izjave z dobrim namenom ali so v ozadju neki drugi razlogi. Kot član Odbora za pravosodje, ko smo pred dobrim mesecem ali dvema obravnavali letno poročilo dela Vrhovnega sodišča Republike Slovenije, kjer je bil tudi predsednik Vrhovnega sodišča s svojo ožjo ekipo, nam je članom odbora zelo jasno predstavil in zagovarjal, da je usposobljenost sodnikov, ne glede na katerih področjih sodijo, zelo na visokem nivoju. Iz tega razloga sploh ne vidim potem kakršnokoli potrebo, da se v argumentaciji po 21. in 22. členu pojavljajo besede, da se želi pomagati sodni veji oblasti pri nekih postopkih, ki bodo sledili glede na določitev oškodovanja morebitnih oškodovancev. Tako to sam ocenjujem kot v neki smeri poseg med samostojnimi vejami oblasti, lahko komentiramo ali komentirate kakorkoli, da se tukaj želi nuditi pomoč. Mislim, da v takem primeru, sploh pa na specifični zadevi, mora sodna veja oblasti delovati popolnoma samostojno, neodvisno in tudi zakonska podlaga ne sme biti taka, da bi druga sodna veja oblasti njim šla kakorkoli v neko pomoč. Če sodna veja oblasti že danes ocenjuje, da nima nekega specifičnega znanja, ima vrsto mehanizmov preko izvedencev. Da je to res, se tudi občani soočamo ali pridobimo na tak ali drugačen način informacije, da sodna veja oblasti, sploh v kazenskih zadevah, išče pomoč tudi iz tujine s tujimi izvedenci. In ne vem, zakaj je potem tako prepričevanje in hitenje s tem, da vendar morajo biti slovenski bančniki, kakorkoli že, ali finančniki iz slovenskega prostora, ki jih bo Vlada imenovala ali predlagala in naj se potem sodišče samo odloči. Prvič, ne razumem, zakaj je to tako trdno stališče, kajti tovrstne osebe bi na podlagi takih določb zakona dobile status, reci – piši, izvedenca mimo vseh pravil, ki velja za pridobitev statusa izvedenca. Lahko tukaj ovinkarimo mnogo v smeri, saj bo samo za svetovanje, pomoč in podobno. Pa se sploh ne spuščam v pripombo nekaterih glede stroškov. V to se sploh ne spuščam. Bistvena pa mi je še kako ta vsebina. Zato kot poslanec sem trdno na stališču, da ni argumenta, da se tako ostaja, kar se tiče teh določb. Zakaj je moje stališče tako trdno? Glede na to, da smo bili soočeni tudi v javnosti, ko je moja vlada tudi javno zagovarjala ali podprla stališče nadzornega sveta SDH pri imenovanju ali predlaganju članov nadzornega sveta Nove Ljubljanske banke, s trojico, ki je bila v tistih časih praktično na oblasti Nove Ljubljanske banke. Še dobro, da se to ni zgodilo! Kakorkoli že, ali je to kritika tej vladi ali ne, pogovarjam pa se o kredibilnosti tistega, ki predlaga. Zaradi tega menim, da tovrstne zadeve so predmet razprave v Državnem zboru, da se kaj podobnega preprosto ne ponovi. Za konec v tem splošnem delu, preden bom nekaj besed namenil še vsebini. Kot sem že nekajkrat omenil, poslanci preprosto se moramo zavedati pomembnosti tovrstne vsebine predloga zakona kot tudi, kakšni potencialni zneski predstavljajo, ker ta hip odgovora ni, ali za državo ali za Banko Slovenije. Velika verjetnost je, da najverjetneje bo treba kaj vrniti skozi odškodninske zahtevke. Predvidevam. Ni vse tako kristalno čisto, kot se morda na videz prikazuje. V dokaz temu, da sem skeptičen, je ravno vsa aktivnost, ki sem jo prej omenil – centralnega revizorja Banke Slovenije, ki nikakor ne dopusti in se z različnimi prijemi skuša izogniti pregledu Računskega sodišča. Če bi te zadeve bile kolikor toliko normalne, v normalnem poslovanju, se noben ne brani neke revizije, posebej pa še institucije, v katero vsi državljani zelo dobro zaupamo. Zato si upam trditi, da tudi na matičnem odboru ne bo lahka razprava, kar se teh zadev tiče. Še nekaj besed kar se tiče same vsebine. Moram priznati, da sem zelo negativno presenečen predvsem glede izjav ali zapisov, kar se tiče teh odborov izvedencev – konkretno sem govoril o 21., 22. členu, kjer je v neki smeri tudi zapisano, »potrebna je politična presoja glede določb odbora izvedencev.« Moje vprašanje je, komu to koristi. Z veliko gotovostjo trdim, da ta politična presoja ne koristi tistim, ki so imeli depozite v bankah v državni lasti in ko so, kar sem že nekajkrat omenil, bili na tak ali drugačen način pregovorjeni. Verjamem, da v dobri veri, ker so tudi zaupali, saj vendar vložek v državno banko je to nekaj trajnega. To je smiselno na stara leta ali ob kakršnihkoli nezgodnih dogodkih, da imaš nek kapital. Prav gotovo se pa nobeden ni strinjal ali pomislil na to, da mu bo na tak ali drugačen način odvzeto, predvsem zato, da se pokrije tako imenovana bančna luknja. Zato bo ta rdeča nit vseskozi prisotna. Kar se tiče sodnih taks, moram priznati, in tukaj sem hvaležen, da smo se kar dobro pogovarjali in še vedno sem na stališču, da nobena sodna taksa ne sme biti omejena, kakorkoli oproščena ali limitirana. Kar se tiče sodnih taks, že sedaj pozna sodni sistem, da se tistemu, ki nima sredstev, po normalni poti – in vsak sodnik brez zadržka da odredbo za oprostitev sodne takse. Če pa je bilo tukaj mišljeno, da bi se omejile sodne takse na višino, predvsem za tiste, če malce špekuliram, ki so vplačevali emisije vrednostnih papirjev preko skrbniškega računa, potem sem pa še toliko bolj odločen, da morajo ravno tisti plačati tak ali drugačen taksni znesek. Nadalje. Zakaj ima Republika Slovenija status stranskega intervenienta? Tukaj mislim, da bom z veseljem resnično poslušal, v katerem pravnem razmerju z Banko Slovenije, predvsem, ker je bilo v neki smeri govora, ščiti pravni položaj Republike Slovenije. Kdo je že sprejel to odločitev za dokapitalizacijo? Kdo je že sprejel odločitev, da se izbrišejo lastniki vrednostnih papirjev? Tako se tukaj ves čas vrtimo v nekem krogu. Za konec ta 20. člen, ki pravi, kaj vse se mora razjasniti v sodnem postopku. Vedno več vprašanj in težav imam ravno tudi s tem 20. členom. Zakaj z zakonom opredeliti neko področje, kjer naj se vprašanja rešijo? Pa to je zame neposreden poseg v sodno vejo oblasti! Sodnik je tisti, ki mora po svoji dolžnosti, po svoji stroki, po svoji etiki, po pravičnosti odločiti in soditi, v katerem delu bo upošteval vsa dokazna gradiva, da bo na koncu tista sodba, kot se reče, pila vodo. In zakaj bomo v zakonu, v nekem členu določbe opredelili ali omejili, katere stvari naj se praviloma reši? Preprosto ne razumem. Končam s tem, kot sem uvodoma rekel; nimam težav in bom tudi potrdil ta predlog zakona, vendar pričakujem, da se bodo na matičnem odboru ti različni interesi, različni pogledi izkristalizirali v smeri, da se resnično omogoči tistemu, ki meni, da je bil oškodovan, da se mu zagotovi čim boljšo podlago za uveljavljanje svojega odškodninskega zahtevka in to v smeri pričakovanj in odločitev Ustavnega sodišča. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za besedo je prosila mag. Mateja Vraničar Erman, ministrica za finance. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Nekaj zadev se je nabralo v dosedanji razpravi, na katere bi se rada odzvala. Začela pa bom na koncu. Odločno zavračam kakršnokoli namigovanje o tem, da smo imeli pri pripravi tega predloga zakona ali kateregakoli drugega predloga zakona kakršnekoli skrite namene. Naš namen je bil zelo jasen in določen z odločbo Ustavnega sodišča: treba je zagotoviti razlaščencem pravico do učinkovitega – poudarjam, učinkovitega – pravnega varstva in Ustavno sodišče je določilo tri elemente te učinkovitosti, ki jih je treba nasloviti z zakonom. Eno je dostop do dokumentacije in dokazil, drugo je, kdo nosi dokazno breme, in tretje, na kakšen način se zagotovi hitrost, ekonomičnost in uniformnost postopka. In to so vprašanja, ki jih ta predlog zakona naslavlja. Naslavlja jih ne tako, kot jih želim ali pa kot bi jih želelo nasloviti Ministrstvo za finance, ampak jih naslavlja tako, kot je bilo usklajeno in dogovorjeno znotraj dosedanjega postopka usklajevanja. Ni prišla na mizo Državnega zbora prva verzija tega zakona, prišla je dvajseta verzija tega zakona, ker smo ravno zaradi zavedanja o pomenu tega zakona izvedli celo vrsto usklajevanj z različnimi deležniki. Tudi lobisti so bili med njimi; ja, lobisti, ki so zagovarjali interese ene, druge ali tretje skupine razlaščencev. Vse te stike smo korektno prijavili Komisiji za preprečevanje korupcije, ampak edino pravilno je, da smo se v tem postopku pogovarjali tudi z njimi. Če boste jutri potrdili ta predlog zakona kot primeren za nadaljnjo obravnavo, se bomo pogovarjali še naprej, ker želimo zadeve razčistiti tako, da bo tem ljudem, tem podjetjem zagotovljena učinkovita pravna varnost oziroma učinkovita pravna pot. Poslušali smo stališča Ministrstva za pravosodje in ta verzija zakona, ki je pred vami, je z Ministrstvom za pravosodje v celoti usklajena. Poslušali smo stališča Vrhovnega sodišča, poslušali smo, kot že rečeno, stališče različnih interesnih skupin razlaščencev, poslušali smo stališče Banke Slovenije in Evropske centralne banke, poslušali smo politična stališča posameznih političnih strank [[…]] [[oglašanje iz klopi]] – posameznih, sem rekla. In verjeli ali ne, stališča deležnikov, s katerimi smo usklajevali ta predlog zakona, so se v mnogočem diametralno razlikovala. Z največjo strokovnostjo smo presodili, kje je ustrezno ravnotežje med različnimi interesi, ki so se v tem postopku do sedaj izkristalizirali. Ne trdim, da ni mogoče posameznih rešitev izboljšati, zaradi tega, kot sem rekla že prej, bomo opravljali konzultacije tudi v nadaljnjem postopku, če boste jutri ugotovili, da predlog zakona je primeren za nadaljnjo obravnavo. Bom pa tudi vnaprej si vzela to pristojnost, da zagovarjam tiste rešitve v predlogu zakona, v katere tudi po strokovni plati verjamem. Če se sedaj osredotočim na posamezne elemente zakona oziroma na posamezna vprašanja, ki so bila izpostavljena. Vrnila se bom nazaj na danes že večkrat omenjeno 123. točko odločbe Ustavnega sodišča, ki govori o dokazih oziroma o podatkih, ki morajo biti tožnikom na razpolago oziroma ki jim morajo biti dostopni. Ustavno sodišče ob koncu te točke svoje odločbe pove, da morajo imeti možnost polnega vpogleda v listine v zvezi z izbrisom ali konverzijo, s katerimi je razpolagala Banka Slovenije, po katerem jim mora ostati še zadosten čas za pripravo tožbenega zahtevka. Potem se to stališče Ustavnega sodišča nadaljuje naprej v opombi, kjer opozori, da je treba v zvezi s to ureditvijo neravnovesja v zvezi z razpoložljivimi informacijami upoštevati oziroma primerjati z rešitvijo, kot velja v primeru varstva konkurence v 5. členu evropske direktive s tega področja. Ta 5. člen, ki govori o razkritju dokazov, ki jih morajo dati informacijsko močnejše stranke na razpolago, govori o tem, da nacionalna sodišča omejijo razkritje dokazov na tisto, kar je sorazmerno. Temu napotilu smo sledili, ko smo pripravili predlog dvostopenjskega dostopa do podatkov. V prvi fazi bodo osnovni podatki javno razkriti, na podlagi teh podatkov bodo lahko potencialni tožniki se odločili, ali tožbo vložijo ali ne in hkrati od sodišča lahko zahtevali razkritje drugih, če želite, vseh podatkov, ki so potrebni za utemeljitev njihovega tožbenega zahtevka. Do teh dokumentov, do teh podatkov bodo lahko prišli na način, da bo zagotovljeno pravno varstvo osebnih podatkov in poslovnih skrivnosti, ki so v teh podatkih pri Banki Slovenije zagotovljeni. S to dvostopenjskostjo zagotavljamo, da lahko tožniki pridejo do polnega vpogleda v listine, ampak hkrati ne kršimo enakega ustavnega načela drugih oseb, ki v teh postopkih niso neposredno vključene, da niso splošni javnosti razkriti njihovi osebni podatki ali podatki, ki bi predstavljali njihovo poslovno skrivnost. Kar se tiče strokovnih izvedencev oziroma odbora izvedencev, nihče ni nikdar trdil, da sodišča nimajo zadostnega znanja o bančnem pravu. Sodišča presojajo pravna vprašanja, ampak v splošnih postopkih Zakona o pravdnem postopku, pa tudi drugih postopkovnih zakonih, je predvidena možnost imenovanja izvedencev, ki odločajo oziroma ne odločajo, ki dajejo informacije in pojasnila o strokovnih vprašanjih, ne pravnih, o drugih strokovnih vprašanjih. To je nekaj povsem normalnega v pravdnih postopkih. Zakaj odbor izvedencev? Zaradi ocene, da bi glede na kompleksnost problema, s katerim se bodo sodišča morala soočiti, bilo primerno imeti več izvedencev hkrati, ne posameznega izvedenca. Po našem mnenju to lahko pripomore h kvaliteti odločitve. Če bo Državni zbor menil drugače, je vedno možnost, da se v zakonodajnem postopku vprašanje razjasni. Zakaj predlog, da Republika Slovenija nastopa v postopkih kot stranski intervenient? Kakorkoli, v interesu države je, da je vključena v te sodne postopke, da jih spremlja in lahko sodeluje tudi s svojimi izjavami, s svojimi dokazili, s svojimi pogledi na zadevo. In ne vidim v bistvu razloga, zakaj bi to bilo problematično. Kako se bo zagotavljalo ugotavljanje odškodnine? Tudi tukaj je predvidena dvostopenjskost zaradi hitrosti postopka oziroma zaradi hitrosti opredelitve odškodnine. Sodišče bo ugotovilo, da je do oškodovanja prišlo, ugotovila bo, kakšna je razlika oziroma kakšna je škoda, ki je posamezniku nastala, potem pa v izogib temu, da bi se sodišče naprej ukvarjalo z vsakim posameznim zahtevkom, se predlaga, da sam matematični izračun škode glede na vsebinske ugotovitve sodišča izvede Banka Slovenije. Na ta način, ker gre samo za matematični izračun, nobene pravice, nobenega presojanja, nobenega podatka ni več v tej fazi, v bistvu to doprinese k ekonomičnosti postopka. Veljavnost odločitve zoper vse. Ta ureditev je bila predvidena – to je tako imenovani erga omnes učinek –, ta je bil predviden v eni od prejšnjih verzij predloga zakona, ampak hkrati, ko smo imeli to določbo v predlogu zakona, smo tudi omejevali pravico, kdo sme tožbo sploh vložiti. V predlogu zakona, ki je danes v obravnavi, ni več nobenih omejitev v zvezi s pravico vložitve tožbe. Seveda pa pričakujemo, da se bodo predvsem mali vlagatelji združevali oziroma da bodo iskali skupne pooblaščence v obliki potrošniških organizacij, združenj delničarjev in tako naprej. Želimo jim olajšati možnost dostopa do tovrstnih tožb, ampak, če na eni strani nimamo omejitve, kdo lahko vloži tožbo, potem ni razloga, da bi na drugi strani imeli določbo o tem, da sodba učinkuje zoper vse, ne glede na to, ali so tožbo vložili ali tožbe niso vložili. Kar se tiče rokov, želeli smo tudi pri rokih zagotoviti, da so tožbe v nekem razumnem roku vložene in da se lahko sodni postopki združujejo in vodijo naprej, seveda pa je tukaj lahko ta rešitev še predmet nadaljnje razprave oziroma nadaljnjega usklajevanja. Še enkrat, ta zakon je postopkovni zakon, naslavlja vprašanje učinkovitega pravnega varstva, ne naslavlja vprašanja, ali je do oškodovanja prišlo ali ne, to je naloga, ki jo bo moralo opraviti sodišče. Ta predlog zakona v povezavi s splošnimi pravili Zakona o pravdnem postopku po našem mnenju daje dobro osnovo, da lahko sodišče na njej odloča. Vsekakor pa, tako kot sem omenila prej, ne zavračamo možnosti nadaljnjih izboljšav besedila in računam, da bomo lahko čas do druge obravnave izkoristili za nadaljnjo konstruktivno debato prav v tej smeri. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jože Tanko, pripravi naj se mag. Marko Pogačnik. Izvolite, gospod Tanko.
Hvala lepa za besedo. Kar zadeva upravljanje s slovenskim bančnim sistemom v času po osamosvojitvi, lahko samo ugotovimo, da je bila v tem času narejena serija napak, serija izjemno dragih napak; od začetka, takrat, ko se je Ljubljanska banka preimenovala v Novo Ljubljansko banko, in naprej. Značilnost tega obdobja je, da so takrat ljudje kar rotirali po posamičnih funkcijah, tudi do nedavnega še; ali so bili ministri za finance, ali so bili guvernerji, ali so bili v organih poslovnih bank [[…]]To je kar krožilo, nekaj časa tu, nekaj časa tam, napake so se pa ponavljale, izredno drage. V niti enem sodnem postopku Slovenija ali pa bančni sistem Slovenije ni prišel iz njega brez poškodb, naj gre to za hrvaške varčevalce, naj gre to za, ne vem, karkoli – česarkoli ste se lotili, so se lotili, povsod je nastala enormna škoda. Vmes sta se zgodili dve dokapitalizaciji, pri katerih tudi se ni dalo nič ugotoviti, ne kdo, ne zakaj, ne vem – nič; vse je bila najhuje varovana državna skrivnost. Moti me tudi, da danes tu ni tedanje predsednice vlade Alenke Bratušek, ko je ta zadeva nastala. Ona je takrat povedala, da bo bančni sistem v Sloveniji reševala slovenska trojka, ki jo sestavlja predsednica vlade Alenka Bratušek, tedanji minister za finance gospod Čufar in guverner Boštjan Jazbec, to je bila slovenska trojka. Mislim, da je bila sedanja ministrica tedaj državna sekretarka na Ministrstvu za finance. To se pravi, tako ali drugače vpeta v sistem nastajanja, bi rekel, te bančne zablode, ki se je zgodila. Kakorkoli smo se takrat trudili, da bi prišli do nekih realnih podatkov, da bi prišli, da bi ugotovili, zakaj so ti problemi nastali, vedno znova smo trčili ob zid molka. Zid molka v Vladi, zid molka v Banki Slovenije in kjerkoli drugje, in v koaliciji tedanji. Nekaj poslancev, ki je glasovalo za ta zakon, je danes tudi tukaj. Mislim, ni jih tukaj, so člani tega sestava Državnega zbora in imajo veliko eni za povedati, kako in kaj bi bilo treba to narediti, ampak takrat so glasovali za to, da se taka odločitev sprejme. Treba je tudi povedati zelo odkrito, da to, kar se je takrat zgodilo s sprejetjem tiste novele zakona, to je v bistvu po drugi svetovni vojni, če odštejemo revolucionarni režim, največja nacionalizacija premoženja, ki se je zgodila. Največja nacionalizacija premoženja, ki se je zgodila! In ukvarjamo se s popolnoma enakim problemom, kot se s tisto razlastitvijo v času totalitarnega režima – popravo krivic. To, kar imamo na mizi, je poskus poprave krivic delu tistih, ki so takrat doživeli, bom rekel, državno razlastitev. Funkcionarka, ki je to izpeljala, ni odstopila, guverner, ki je bil udeležen pri tej neustavni odločitvi, je še vedno guverner – nihče ne zahteva njegove zamenjave, nihče ga ne odstavi. Torej se režim vzdržuje naprej. Spomnili se boste, od časa po drugi Janševi vladi naprej, da smo kar zadeva bančni sistem, ker takrat so se začele te zadeve odpirati in odkrivati, vložili več zakonov s področja bančništva; to se pravi Zakon o bančništvu, vložili smo Zakon o Banki Slovenije, tudi v tem mandatu smo nekatere stvari ponovili, ker smo zahtevali oziroma predlagali, da pač vsaj tiste kriminalne stvari postanejo javne in jasne. Tudi to se je preprečilo. Tu smo imeli tudi nekaj sej Državnega zbora, kjer smo predlagali različne sklepe. Tudi to ni bilo sprejeto. Zdaj smo, ko ne vemo nič, ko niti ne vemo sedaj, kaj je dejanska luknja bančna, ne vemo, smo soočeni s popravo krivic tam, kjer se jim je to pač zaklenilo in se jih razlastilo. In zdaj se tu ukvarjamo s tem, na kakšen način bomo tem ljudem, ki so enostavno izgubili ogromno, 600 milijon gre za ta paket, ki je pred nami, še milijardo 400 je tistega, ki ga še ni pred nami, kako bomo te zadeve poravnali. Za to, kar se je pa zgodilo, pa nihče ne odgovarja. Za ta postopek ne odgovarja noben funkcionar; ne tisti, ki so to sprejemali, ne tisti, ki so preprečevali sprejemanje tistih ukrepov, ki smo jih predlagali. Nič! Da je stvar še bolj problematična, mi smo v Zakonu o Slovenskem državnem holdingu takrat, ko smo ga še pripravili, pa ni bil takrat sprejet, ker je prišlo prej do sesutja Janševe vlade, predvideli tretjino članov nadzornega sveta za opozicijo, katerakoli je. Zagotovo tretjino članov. Ko je prišlo do vlade Alenke Bratušek, se je to vse enostavno eliminiralo in je v celoti organe Slovenskega državnega holdinga – da ne rečem tudi DUTB – sestavila koalicija. Če povem še bolj natančno, več ali manj pod vplivom Poslovne šole Bled. Če boste pogledali malo zgodovino, ko se je to obravnavalo in odločalo, boste videli, da so tam ključni akterji, ki so sodelovali pri teh odločitvah o kadrovanju, bili tako ali drugače povezani s Poslovno šolo Bled. Ne vem, to je bil nek poseben kadrovski nabor. Kakorkoli, jaz sem za to, da se krivice popravijo, to povem zelo jasno, sem za to, da se popravijo tudi tiste krivice, ki jih še niste predlagali s popravo z zakonom in ste pač razlastili tudi delničarje, najbrž še zdaj ugotavljamo te postopke po nepotrebnem in na nepraven način. In to ni iz tedanjega obdobja, ko je bila ministrica državna sekretarka, prvi zakon, ki je doživel ustavno presojo. Tudi zakon o nepremičninah je padel na podobni zgodbi. Ampak ljudje, ki so to predlagali, ki so to speljali čez vse procedure s takšnim ali drugačnim prepričevanjem in vehemenco, enostavno so še vedno funkcionarji. Mislim, da je to [[…]]To je problem. Nobene samokritike, nobene odgovornosti. Tam se prepirate ali pa kažete s prstom za nekakšno bagatelo, tukaj pa, ko gre za, ne vem, tretjino ali četrtino državnega proračuna, tukaj finančnih posledic tega, ker je treba popraviti tako ali drugače, pa nobeden ni nič odgovoren, samo kako in kaj bi neko stvar naredili, pa še to samo napol. Mislim, da je treba pač te stvari popraviti, prevzeti pa tudi odgovornost. Sestavni del tega postopka poprave krivic je prevzem odgovornosti za storjeno, za storjene krivice, ki so se zgodile. Ne morejo osebe, ne politiki ne funkcionarji v državnih institucijah na katerikoli ravni, opravljati svojih nalog naprej, če so zagrešili tako šlamastiko, kot se je; pa ne šlamastiko, kriminalno dejanje, če lahko rečem po domače, kot se je tukaj zgodilo. Ni države v Evropi, ni države v Evropi, ki si je privoščila en tak ukrep, kot je tale, kot je bila razlastitev slovenskih lastnikov podrejenih obveznic in delnic. Tako upam, da boste v koaliciji to zmogli, da boste uredili, tako kot je to najbolje mogoče, in popravili krivice, ki jih prinaša ta zakon, da pridete tudi z drugim zakonom, ki ima še tisto milijardo 400 ostalih, ki so pač izgubili premoženje, in da poskrbite za to, da bodo osebe, ki so to povzročile, tudi odšle iz bančnega sistema in tudi s političnih funkcij, ki jih opravljajo. To je minimalni standard, ki je pri takih sanacijah potreben. Nekdo, ki ne zna izračunati statike v gradbeništvu in se hiša podre – ga zaprejo. Nekoga, ki ne zna izračunati statike bančnega sistema in se mu sistem podre, bi ga morali ravno tako zapreti. Ni nobene razlike, ker so posledice podrtja bančnega sistema mnogo hujše kot, recimo, tam ene napol dograjene stavbe. Spoštovani! Upam, da se bo to, kar sem povedal, tudi zgodilo, in to čim prej, drugače se bomo vrteli v začaranem krogu, ker eden drugega pokriva, eden drugega ščiti, ta nekaj napol drugi nekaj napol [[…]]Imamo primere, ko banka se bori na vse mogoče načine, Banka Slovenije, da ne bo pokazala dokumentov, da ne moremo na preiskovalni komisijah do dokumentov, se vse brani s sodnimi odločbami mesece in mesece, potem se potem na neki ravni nekaj odloči in tako naprej. Skratka, ves sistem je tukaj zaprt v neko bubo in se obnaša, kot da je nedotakljiv. Tako kot vsi državljani, tudi za ostale velja načelo odgovornosti za povzročena dejanja in poprave krivic za vse. Predlagam, da to čim prej storite.
Hvala lepa. Pred sklepnim delom ima besedo še mag. Marko Pogačnik. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Ne bi se ponavljal, kar so povedali moji predhodniki, me je pa zmotila, spoštovana ministrica, ena vaša beseda, da morate vi slediti pri pripravi tega zakona različnim interesom. Vi morate slediti odločbi Ustavnega sodišča, ne pa različnim interesom, kot ste povedali. To je mene zmotilo ali pa vas mogoče nisem dobro razumel. Kakšnim interesom pa sledite, spoštovana ministrica? Katerim interesom sledite? Vi morate izključno slediti interesom in odločbi Ustavnega sodišča. Že večkrat sem poudaril, takrat ko je bil zakon, tudi ta, sprejet, da je to nezakonito in neustavno, izbris in da je to poseg v zasebno pravico. Že po eni strani je zame konflikt interesa, da sodelujete pri pripravi tega zakona, kajti vi ste bili takrat, ko je Ustavno sodišče spoznalo, da je vsaj 350. člen Zakona o bančništvu neskladen z Ustavo, bili državna sekretarka na Ministrstvu za finance. Ni dobro. Tudi zakaj je bil izločen izbris imetnikov delnic večjih sistemskih bank? Zakaj tukaj ni? Zame je tudi ta zadeva še vedno odprta. Tu gre za poseg v zasebno lastnino. Poseg v zasebno lastnino. Odvzeli ste jo. Tako kot leta 1945 ste prišli zdaj in ste odvzeli neko zasebno pravico. To ni dobro. Glejte, spoštovana ministrica, že v stališču, ki sem ga predstavil za Slovensko demokratsko stranko, mi pač vsaj v prvem branju ne bomo nasprotovali. Tudi osebno ne bom nasprotoval temu. V drugem branju pa, če bo zakon ostal takšen, kot je, bomo pa nasprotovali. Kajti ta zakon ne sledi odločbi Ustavnega sodišča. Ključna zadeva, glejte, spoštovana ministrica, ki je, zakaj je sploh prišlo do te odločitve Ustavnega sodišča? Ker ni bilo omogočeno sodno varstvu tem z izbrisanimi zadevami in ker ni bilo mogoče preveriti teh cenitev in podatkov in se tudi pritožiti na to zadevo. Danes, po štirih letih in pol, je še vedno onemogočen vpogled v te cenitve. Cenitve so pa, spoštovana ministrica, tukaj ključne, kajti cenitve so pripeljale do tega izbrisa. 7. člen, ki ga vi predlagate, v drugem odstavku še vedno ne piše, da pred razkritjem v skladu s prejšnjim odstavkom Banka Slovenija prikrije podatke, ki se v skladu z zakonom štejejo za zaupne ali osebne podatke. Zakaj? Saj tukaj pa mislim, da ne bi smelo biti več nekega konflikta interesov oziroma da so do teh podatkov upravičeni samo tisti, ki so utrpeli neko škodo. Tudi mene zanima predvsem ta 21. člen in naprej odbor izvedencev za strokovno vprašanje. Čemu je ta namenjen, zakaj? Ali ne zaupate slovenskemu sodstvu? Zaradi česa morajo biti neki zunanji organi? Saj ima sodstvo svoje ljudi, ki lahko upravičeno tukaj noter posegajo v te zadeve. Zakaj mora biti tretji? Prepričan sem, da v primeru, da bodo ti členi ostali takšni, kot so, da bodo tukaj omogočili, da bo v teh odborih sedel nekdo, ki je bil aktivno vključen pri teh zadevah, posredno ali neposredno v tej fazi. Verjamem, da mi boste zdaj povedali, da tisti, ki je bil direktno vključen, ne; ampak tukaj je še posredno in neposredno. Zanima me, spoštovana ministrica, kje je bil ta zakon pripravljen? Ali se je ta zakon res pripravljal na Banki Slovenije? O tem so pisali mediji. Povejte, kje je bil ta zakon pripravljen in zakaj takšna zamuda. Ustavno sodišče vam je naložilo šestmesečni rok. Pri tako pomembni zadevi zakaj odstopate? Povejte mi imena in priimke, kdo so pri tem zakonu sodelovali oziroma ali so pri pripravi tega zakona sodelovale tudi osebe, ki niso zaposlene na Ministrstvu za finance ali Banki Slovenije. Zakaj ste se odločili, da je Banka Slovenije tista, ki povrne to škodo? In ali je tudi že narejen nek izračun te škode, ki lahko nastane v primeru, da se bo ugotovilo, da je bila storjena ta napaka? Seveda, ker ste rekli, da je tista, ki škodo izplačuje po tem zakonu, Banka Slovenija – ali Banka Slovenija ta sredstva ima? Če nima, na kakšen način se bo zadeva reševala? Tudi pri izračunu odškodnin, vrste, vrste pravne praznine v tem zakonu. Tudi sami, spoštovana ministrica, se mi zdi, da v tem vašem odgovoru, ki ste ga dali na tej razpravi, da se zavedate, da je ta zakon še nepopoln in da obstaja še vrsta stvari, ki jih bo treba še sanirati in popraviti. Vendar, kar je mene najbolj zmotilo pri tem vašem nagovoru, je to, da boste sledili različnim interesom. Tukaj zame osebno ni nobenih različnih interesov, tukaj je treba slediti odločbi Ustavnega sodišča in omogočiti sodno varstvo in da ne bo prišlo do ponovne vzpostavitve neustavnega stanja. Prepričan sem, da se je tukaj naredila res ogromna krivica. In kdo bo odgovarjal za to krivico? Mislim, da je kar nekaj poslank in poslancev v tem državnem zboru tudi zdaj, ko so, bi rekel, ta zakon potrdili ali mu niso nasprotovali. Celo veto Državnega sveta na ta zakon je bil, niste sledili, niste sledili nobenim tem opozorilom, kaj se dogaja. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del razprave. Besedo ima mag. Mateja Vraničar Erman. Izvolite, gospa ministrica.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Dovolite mi, da se v tem zaključnem delu odzovem še na zadnjo razpravo. Se strinjam, ključen interes mora biti in je, da se udejanji odločba Ustavnega sodišča in zagotovi učinkovito pravno varstvo. Tisto, kar sem želela povedati, pa sem mogoče uporabila napačne besede, je, da je pogledov v zainteresirani javnosti o tem, kako je mogoče ta interes uresničitve odločbe Ustavnega sodišča udejanjiti, zelo veliko. In pogledi o tem, kako je treba k temu pristopiti, so diametralno nasprotni. Zaradi tega je treba poiskati rešitve, ki so strokovne, učinkovite in peljejo točno k temu, k čemur napotuje tudi Ustavno sodišče. Predlog zakona smo pripravljali oziroma pripravo koordinirali na Ministrstvu za finance. Če hočete, členi so se pisali na Ministrstvu za finance, noben zunanji strokovnjak, svetovalec ali kakorkoli mu rečete, pri tem ni sodeloval. So pa v javni razpravi tega zakona sodelovali različni deležniki, veliko jih je bilo. Navedeni so v uvodnem delu predloga zakona in med njimi je bila tudi Banka Slovenije, Evropska centralna banka, Vrhovno sodišče, Okrožno sodišče Ljubljana, Ministrstvo za pravosodje, različna združenja imetnikov podrejenih obveznosti in tako naprej, posamezni odvetniki itd. itd. Kar se tiče vaše izjave, da naj bi iz predloga zakona izločili imetnike delnic, to ni res [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Imetniki delnic so obravnavi v predlogu zakona enako kot kdorkoli drug. Zakon govori o imetnikih kvalificiranih obveznosti. Kvalificirane obveznosti v prvi vrsti so osnovni kapital, torej delnice, in potem v bistvu še vse ostale kvalificirane obveznosti iz 261.a člena Zakona o bančništvu, na primer obveznosti do imetnikov hibridnih finančnih instrumentov, obveznosti do imetnikov drugih finančnih instrumentov in tako naprej. Skratka, vsi so obravnavani na enak način, tudi imetniki delnic. Kar se tiče razkritja podatkov. 7. člen govori o obveznosti Banke Slovenije, da na svojih spletnih straneh javno objavi temeljne informacije, povezane z izrečenimi ukrepi izbrisa podrejenih instrumentov, in te informacije, ki so javno objavljene, dostopne vsakomur, morajo biti urejene na način, da pri objavi teh informacij ne pride do kršitve zaupnosti oziroma kršitve varstva osebnih podatkov. To je prvi korak razkritja informacij, ki omogoča samo vložitev tožbe. To so t. i. stopničaste tožbe. V naslednjem koraku bodo lahko tožniki v prvem tožbenem zahtevku zahtevali razkritje drugih informacij, ki jih potrebujemo za to, da oblikujejo končen, konkreten tožbeni zahtevek. Te informacije se bodo po odločbi sodišča razkrile v tako imenovani informacijski sobi Banke Slovenije in razkrile se bodo brez prikrivanja kateregakoli podatka. Bodo se pa razkrile v obsegu, kot sem omenila prej, kolikor je potrebno za izvedbo postopka. O tem, koliko je potrebno za izvedbo postopka, ne bo odločala Banka Slovenije, ampak sodišče. Zakaj je prišlo do zamude? Do zamude je prišlo ravno zaradi tega, ker je bilo v javno razpravo vključenih toliko deležnikov z različnimi pogledi na to, kako je treba sodbo Ustavnega sodišča udejanjiti. Omenila sem jih že prej, ne bi jih še enkrat ponavljala. Kakšna bo potencialna odškodnina, je odvisno od izvedbe sodnih postopkov. Ta zakon ni pripravljen za to, da bi rekli, da odškodnine sploh ne bo, ali da bo polna odškodnina v knjigovodski vrednosti dejanskih vplačil za te kvalificirane obveznosti banke. Zaradi tega je vnaprej nemogoče reči, ali bo to škoda v nominalni vrednosti podrejenih instrumentov, ki so bili izbrisani, ali bo v polovici te vrednosti, ali v četrtini. To je odvisno od sodbe sodišča. Zakaj je temeljni plačnik škode Banka Slovenije? Ker je izhodišče celotnega postopka ukrep, ki ga je izrekla Banka Slovenije. Zaradi prepovedi monetarnega financiranja, na kar nas je izredno opozorila Evropska centralna banka, pa je v zakonu predviden mehanizem, na kakšen način država založi sredstva in v ločenem postopku spet z namenom, da se pospeši postopek do posameznega razlaščenca, pa se ugotavlja, na kakšen način pride potem tista končna odgovornost, kdo to škodo pokrije. Skratka, ocenjujem, da je predlagani zakon pripravljen v skladu z zahtevami Ustavnega sodišča, strokovno in ustrezno, seveda pa si nikdar nisem domišljala in si tudi tokrat ne, da so vse rešitve, ki so v zakonu zapisane, edine mogoče. Zaradi tega, kot sem omenila že prej, dopuščam nadaljnjo razpravo do priprave besedila za drugo obravnavo. Kar se tiče, še enkrat, avtorstva. Zakoni niso avtorska dela; ne po pravu, ne po dejanskem nastajanju. Ekipe ljudi so tiste, ki pripravljajo konkretno zakonsko besedilo. Odgovornost ministra je, da predlog zakona predstavi in da mu da na nek način obraz. To je to, kar je moja odgovornost v tem primeru. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci ste dobili besedo. Časa še nismo izrabili. Želi še kdo razpravljati? Ne. Ja? Ne. Hvala lepa. Torej zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali jutri, 14. Decembra, v okviru glasovanj. S tem prekinjam 20. točko dnevnega reda in tudi 36. sejo Državnega zbora. Želim vam prijeten večer in se vidimo jutri ob 9.uri.