Kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje. Pričenjam z nadaljevanjem 2. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Cveta Zalokar Oražem, Jakob Presečnik in Mirko Brulc. Vse prisotne lepo pozdravljam. Spoštovani! Dovolite mi, da ob današnjem dnevu spomina na holokavst spregovorim nekaj besed. Spoštovane poslanke in poslanci! Spoštovana varuhinja človekovih pravic Zdenka Čebašek Travnik s sodelavci! Spoštovani predstavniki Vlade! Svet danes obeležuje dan spomina na žrtve enega od največjih zločinov proti človečnosti v zgodovini človeštva. Generalna skupščina Združenih narodov je 1. novembra 2005 sprejela resolucijo, s katero je 27. januar razglasila za dan spomina na holokavst. Združeni narodi so v resoluciji o določitvi svetovnega dneva spomina na holokavst, ki predstavlja enega od najtemnejših poglavij zgodovine človeštva, ostro obsodili vsakršno relativiziranje in zanikanje nacističnih zločinov. Obsodili so vsako obliko verske nestrpnosti in diskriminacije ter države članice pozvali, da s spominskim dnem in izobraževalnimi programi predstavimo sedanjim in bodočim generacijam grozote genocidnega in rasističnega holokavsta, ki so ga izvedli nacisti v drugi svetovni vojni. V tem duhu je dan spomina na holokavst v Sloveniji tudi dan spomina na v holokavstu umrle Jude, tako v Sloveniji kot drugod, skupaj s preganjanimi Romi, duševno in telesno prizadetim in pripadniki različnih verskih ločin in političnih zapornikov. In seveda je dan spomina na vse Slovenke in Slovence, ki so bili internirani v nacistična koncentracijska taborišča. V koncentracijskih taboriščih, grozovitih simbolih nacistične politike končne rešitve judovskega vprašanja v Evropi, je bilo v plinskih celicah in poskusih nacističnih znanstvenikov umorjenih več milijonov ljudi. Žrtve so bili večinoma Judje, pripadniki naroda, ki je v veliki meri prispeval h kulturnemu in intelektualnemu bogastvu Evrope, pa tudi drugi narodi in etnične skupine, ki so jih nacisti želeli iztrebiti. Ko so se konec vojne razkrivale očem prodirajočih zaveznikov grozote holokavsta, je bila živa samo še peščica judovskega prebivalstva v Evropi. Holokavst se je vtisnil v spomin ne le zaradi svoje nepredstavljive razsežnosti, pač pa tudi zaradi nerazumljivega ideološkega, smrtnega sovraštva do Judov, Romov in Slovanov, ki je temeljil zgolj na njihovi rasni in verski pripadnosti. 20. stoletje je bilo nedvomno eno od najbolj krvavih in uničujočih. Stoletje brutalnega ubijanja, iztrebljanja, vojskovanja brez primer, stoletje še ne videnega vojnega barbarstva. Zaznamovalo ga je neizmerno trpljenje, ki ga je povzročila predvsem druga svetovna vojna, s sistematičnim iztrebljanjem in pobijanjem civilistov. Nacistično-fašističnega nasilja, ki je temeljil na narodnostnih predsodkih, je bil med drugo svetovno vojno deležen tudi slovenski narod. Nemški nacisti ter italijanski in madžarski fašisti so načrtovali in uresničevali tudi fizično uničenje Slovencev. Prve množične žrtve vojnega nasilja so bili obnemogli in duševno prizadeti s spodnji Štajerske, ki so jih kar 597 evtanizirali poleti 1941. Streljanje talcev, deportacije civilistov v koncentracijska taborišča in otrok v nacistične proizvodnje ustanove, množična preseljevanja, požiganja in pustošenja so bili sestavni del tega nasilja. Okupatorji so s slovenskega ozemlja v koncentracijska taborišča in zapore odpeljali več tisoč Slovencev, v nemških taboriščih jih je umrlo približno 10 tisoč, v italijanskih več kot 2000. Šele močno antifašistično odporniško gibanje narodno-osvobodilnega boja je zaustavilo genocid nad Slovenci in slovenski narod povezalo v zmagovito koalicijo demokratičnih zaveznikov, s katerimi smo maja 1945 slavili zmago nad nacifašizmom. Zato današnji dan, spoštovane poslanke in poslanci, ni le priložnost, da se spomnimo in obsodimo veliko grozoto in tragedijo holokavsta, ampak tudi priložnost, da se upremo in obsodimo naraščajoče negativno obravnavanje posameznika na podlagi rase, narodnosti, vere, spolne usmerjenosti, družbenega položaja ali političnega prepričanja. Vse to prepogosto vodi v zločine nad človekovimi pravicami, na teptanje temeljnih svoboščin. Prav tako je današnji dan primeren za to, da obsodimo nesmiselno trpljenje civilistov, ki ga v različnih delih sveta prepogosto povzročijo oboroženi spopadi, žal tudi nedavno v Gazi. Ravnanje sprtih strani, ki onemogočajo ali celo preprečujejo oskrbo ranjencev in dostop civilnemu prebivalstvu do humanitarne pomoči, je obsojanja vredno in moralno nesprejemljivo. Nesmiselne morije je potrebno takoj zaustaviti in si na miren način prizadevati za dokončno rešitev in odpravo konfliktov, ki mora temeljiti na vrednotah strpnosti, neizključevanja dialoga, medsebojnega spoštovanja in priznavanja etičnih, verskih in kulturnih razlik. Holokavst, ki je povzročil smrt 6 milijonov Judov in številnih milijonov pripadnikov različnih manjšin, narodnosti in narodov, mora za vedno ostati svarilo pred nevarnostjo, ki jo v sebi nosijo prezir, sovraštvo, antisemitizem, rasizem, predsodki, fanatizem. Koncentracijskih in uničevalnih taborišč, ki sodijo med najbolj sramotne in boleče stvari v zgodovini evropske celine in sveta, ne smemo nikoli pozabiti. Kljub grozovitim izkušnjam preteklosti se Evropa srečuje tudi z novimi vali antisemitizma in ksenofobije. Žal je znake antisemitizma opaziti tudi pri nas. Napisov, kot so "Juden raus", ki so se pojavili nedavno na mariborski sinagogi, ne smemo odpraviti z golim pojasnilom, da gre za ogorčenje v zvezi s posredovanjem države Izrael v Gazi. Gre za pravi in pristen izraz antisemitizma. Zato takšno ravnanje najostreje obsojam. Rešitev je v strpnem ravnanju slehernega posameznika in v uresničevanju zavez, ki so jih ustanovitelji Organizacije združenih narodov pred več kot 60 leti zapisali v preambulo ustanovne listine. Pokazati moramo odločenost, da obvarujemo bodoče rodove pred strahotami vojne, ki prizadevajo človeštvu nepopisno trpljenje. Vsak dan znova moramo potrjevati vero v temeljne človekove pravice, v dostojanstvo in vrednost človekove osebnosti, v enakopravnost narodov, velikih in malih. Ustvarjati moramo pogoje, v katerih bosta lahko obveljala pravičnost in spoštovanje obveznosti, izvirajočih iz mednarodnega prava. Pripomoči moramo k boljšim življenjskim pogojem in večji svobodi, biti strpni in živeti v miru drug z drugim ter združiti svoje moči, da pripomoremo k mednarodnemu miru in varnosti. Predvsem pa si moramo vsi skupaj prizadevati, da postanejo nestrpnost, diskriminacija in rasizem stvar preteklosti in da se takšno zlo nikjer in nikoli več ne ponovi. Spoštovani! V spomin in čast vsem žrtvam nacizma in fašizma, v spomin in čast vsem žrtvam holokavsta prosim poslanke in poslance za minuto molka. [[Minuta molka.]] Hvala lepa. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA LETNEGA POROČILA VARUHA ČLOVEKOVIH PRAVIC REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2007. Letno poročilo je v obravnavo zboru predložila varuhinja človekovih pravic. Besedo dajem varuhinji človekovih pravic, dr. Zdenki Čebašek Travnik, za dopolnilno obrazložitev poročila. Prosim.
Spoštovani! Gospod predsednik državnega zbora! Spoštovane gospe poslanke, gospodje poslanci! Spoštovane, gospe ministrice, gospod minister in drugi predstavniki Vlade! Danes je za inštitucijo Varuha človekovih pravic velik dan, dan, ko lahko predstavimo tako svoje delo, to je manj pomembno, kot to, kakšne so dejanske razmere na področju človekovih pravic v Sloveniji. To je tudi pomembnejši del tega poročila in tudi dopolnitve. Povedala bi rada, da je to srečanje, sedaj z mnogimi poslanci prvič, v bistvu edina priložnost, ko varuh človekovih pravic lahko spregovori neposredno poslancem na seji Državnega zbora. Vendar ni to naše edino srečanje, kajti, srečujemo se na Komisiji za peticije ter človekove pravice in enake možnosti. Tukaj bi rada povedala, da je sodelovanje s to komisijo v času mojega mandata varuhinje bilo korektno in se zahvaljujem tako prejšnji predsednici, mag. Potrata, kot sedanji predsednici, gospe Irgl, za izjemno korektno sodelovanje pri pripravi poročila in tudi sicer pri drugih temah. S poslanci sodelujemo tudi na odborih in komisijah, kadar smo povabljeni kot razpravljavci ali poročevalci. V preteklem obdobju sem imela tudi nekaj osebnih srečanj s posameznimi poslanci in tudi v prihodnje velja, da vsi poslanci in poslanke, ki bi želeli od mene osebno ali od mojih sodelavcev pridobiti kakršnokoli informacijo s področja varovanja človekovih pravic, da ste vedno dobrodošli, zato naj velja, da so naša vrata, vrata Varuha človekovih pravic vedno odprta tudi za vas. Kadar pridemo v Državni zbor in poslušamo predstaviti naše delo, se pojavijo seveda dileme, vprašanja, ali izpostaviti eno temo, kajti čas je omejen, ali narediti pregled delovanja, da dobite občutek, s kakšnimi kršitvami človekovih pravic se srečujemo. Naslednja dilema je v tem, ali poročati o pozitivnih spremembah, kajti tudi te se nedvomno dogajajo, ali pa izpostavljati nerešene zadeve, ki se ponavljajo že več let zapored. Naslednja dilema, ki je tudi precej mikavna, je, ali izkoristiti to priložnost govora, predstavitve za aktualne teme, ali se držati poročila. In seveda je ta tema povezana s problemom, s katerim se bomo tudi danes srečevali. Poročilo je vedno narejeno z zamikom, aktualne teme pa marsikdaj terjajo drug pogled. Predstavitev letnega poročila je z zakonom določena obveznost varuha človekovih pravic. Tokrat predstavljam 13. letno poročilo, pri pripravi katerega smo sodelovali jaz osebno kot varuhinja, moji trije namestniki, gospod Tone Dolčič, mag. Kornelija Marzelj, gospod Jernej Rovšek, ki je danes iz zdravstvenih razlogov odsoten. Sodelovali so tudi: generalna sekretarka Bojana Kvas in drugi člani mojega ožjega kolegija: mag. Bojana Cvahte, Ivan Šelih, pri pripravi poročila pa ostali strokovni sodelavci in tudi drugi sodelavci, se pravi zaposleni pri varuhu. Najprej bi vas rada seznanila z uporabo izrazov, zato da bo mogoče malo lažje komunicirati. Varuh človekovih pravic Republike Slovenije je inštitucija, ustavna kategorija. Varuh človekovih pravic, v mojem primeru varuhinja, je pa voljena funkcija, za izvolitev katere sta potrebni dve tretjini glasov vse poslancev, najvišja zahtevana kvota za mandat, ki traja šest let. Za menoj je nekaj manj kot dve leti mandata in tako bomo v času vašega mandata ostali sodelavci. Pri izrazih bi vas rada opozorila na napačno rabo "urad varuha" ali še slabše "urad varuhinje". Urad je bila včasih imenovana organizacijska oblika. Dejansko gre za neodvisno inštitucijo, ki je tudi ne imenujemo ali pa ne nazivamo kot urad in seveda tudi ni to moj urad, ampak sem jaz v funkciji varuha. Pristojnosti varuha določa Zakon o varuhu človekovih pravic. Ta zakon je bil decembra star 15 let. In pristojnosti so določene v členih 23., 24. in 25. in mogoče se bomo danes na to še kaj sklicevali. Morda vas zanima, kako nastane letno poročilo. To nastane tako, da skozi vse leto, se pravi v tem primeru skozi leto 2007, sprejemamo pobude. To so, po domače povedano, pritožbe posameznikov ali tudi skupin. Te pobude potem mi obdelujemo in tiste najbolj zanimive ali pa take, ki najbolj ponazorijo kršitev človekovih pravic, potem spremenimo v primere. Primeri so anonimizirane pobude, ki pa vendar dokazujejo neko napako. Na podlagi teh primerov potem kolegij varuha določi poudarke in člani mojega ožjega kolegija tudi napišejo tekstovni del, jaz pa vse skupaj seveda temeljito proučim, napišem uvod in oceno stanja. Ves čas, ko ta dokument nastaja, je vključeno uredniško delo in potem oblikovanje. Kot sem že prej omenila, težava je v tem, da poročilo, tudi po zakonu je tako, nastaja z zamikom. Mi smo ga dolžni oddati oziroma predati predsedniku Državnega zbora do septembra za leto nazaj. In tako smo tudi naredili z letnim poročilom za leto 2007. Uvodne misli varuhinje bi rada na kratko predstavila; seveda jih lahko preberete v uvodu. Bi se pa ustavila na treh poudarkih. Prvo je spoštovanje človeških vrednot. Na te vrednote opozarjam velikokrat. Morda nekateri to dojamejo kot nekakšno moraliziranje. Pa vendar, prepričana sem, da je ohranjanje človekovega dostojanstva, medsebojno spoštovanje, zaupanje, poštenost, nenasilje, pripravljenost za pomoč šibkejšim in sodelovanje pri zagotavljanju boljših pogojev, boljše kakovosti življenja, da so to vrednote, na katerih mora temeljiti delo vsakega varuha. Drugi poudarek iz mojih uvodnih misli je namenjen učinkovitemu varovanju človekovih pravic. Pri tem mislim dvoje: to, da bi tisti, ki smo zaprosili za podatke, se pravi, na katere smo naslovili poizvedbe, da bi odgovarjali, da ne bi bilo treba iskati pomoči višjih instanc, in pa seveda, da bi se tisti, ki kršijo človekove pravice, tudi odzvali na naša mnenja, se pravi, tudi na tista mnenja, ki jih varuh že oblikuje. Tretja stvar, ki jo izpostavljam v svojem uvodu, pa je dialog z odločevalci. Mislim predvsem na različne ljudi, pa tudi organe, s katerimi se srečujejo ljudje, ki mislijo, da so jim bile kršene človekove pravice. In seveda ta dialog bi naj bil namenjen ravno odpravi teh ugotovljenih kršitev. Druga vrsta dialoga z odločevalci pa je namenjena sodelovanju pri pripravi ali popravljanju zakonodaje povezane z uresničevanjem človekovih pravic. V nadaljnji predstavitvi bom šla na hitro skozi vsa poglavja, ki jih imate tudi v letnem poročilu, zato tisti, ki želite temu slediti, imate zgoraj napisano tudi številko poglavja iz našega poročila. Tako začnemo z ustavnimi pravicami. Pri ustavnih pravicah bi rada izpostavila tri točke. Prva je - in o tem bo, upam da, tekla tudi naša razprava - sodelovanje strokovne in druge zainteresirane javnosti pri sprejemanju predpisov. O tem smo več pisali in tudi Vlada je dala nek odziv, pa vendarle razmislek o tem, kdaj in kako naj se vključi ta javnost, je vreden razprave in seveda tudi neke spremembe. Druga pomembna stvar je po naših ocenah etika javne besede. Vsak dan, ampak res vsak dan se srečujemo s tem, da je ta etika javne besede kršena, kar pomeni, da se srečujemo z izrazi, o kakršnih je prej govoril tudi gospod predsednik Državnega zbora. Na nepravilen način ali etično sporen način se izražajo tudi zelo znani ljudje, na spletu pa zasledimo poplavo etično spornih sporočil. Da bi to nekako zamejili, potrebujemo učinkovite mehanizme tudi na področju novinarskega dela. Tretja zadeva pri ustavnih pravicah pa je zaščita otrok v medijih. O tem mislim, da bo tudi treba kaj več reči. Da ne bom predolga oziroma da bom imela čas za vsa posamezna področja, bi rada šla malo hitreje skozi. Naslednja točka je diskriminacija. Čeprav se zdi, da naša država zgledno skrbi za to področje, pa ugotavljamo, da je učinkovitost te skrbi slaba in da je pravno varstvo pred diskriminacijo le navidezno. To diskriminacijo še vedno občutijo tudi invalidi. Opozarjamo na neustrezno delovanje zagovornika za enake možnosti, predvsem se nam zdi sporno to, da ta organ ni neodvisen od Vlade in s tem je tudi njegovo delovanje precej okrnjeno. Mislim, da na Uradu za enake možnosti to zadevo že intenzivno proučujejo. Varuhu se zdi nevzdržno tudi sistematično izogibanje opredelitvam do zahtev po priznanju statusa drugim manjšinam. Mi ne trdimo, da jih moramo priznati, vendar je potrebno dati odziv na njihove pobude. Prav tako še vedno ugotavljamo, da položaj romske skupnosti ni ustrezno rešen. Posebno področje moje skrbi kot varuhinje in seveda posebna skrb institucije je za osebe, ki jim je omejena osebna svoboda. Po domače povedano, gre za osebe, ki so na prestajanju kazni zapora. Gre za to, da varuh že leta dolgo opozarja na prezasedenost zaporov in na izjemno slabe bivalne razmere. Jaz moram povedati, da sem večino slovenskih zaporov v tem svojem mandatu že osebno obiskala, si ogledala, kakšne so dejanske razmere in se seveda o tem tudi prepričala in tudi javno poročala. Mimogrede, poročila opcijskega protokola lahko preberete tudi na naših spletnih straneh. Vendar v zaporih se ne godi slabo samo osebam na prestajanju kazni, temveč tudi zaposlenim. Kljub temu da smo ministrstvo opozarjali že ves čas, da je potrebno na tem področju nekaj ukreniti, vidimo, da v letu 2007, na to se poročilo nanaša, ni prišlo do nobenih pozitivnih sprememb. Enako moram reči za forenzično psihiatrijo in tudi dokaj neurejen sistem zdravstvenega varstva. Poudarjam, nekatere stvari se spreminjajo, ampak moram opozoriti še vedno na nevzdržne razmere v zaporih. Naslednja točka se nanaša na pravosodje. Pri pravosodju je stalnica pri varuhu to, da je delež pobud, se pravi, število pritožb je s tega področja največje, vendar je to število pobud dokaj stalno. Ne gre za neko naraščanje, na žalost pa tudi ne za kakšno bistveno upadanje. Rada bi povedala, da je poleg dolgotrajnosti sodnih postopkov, in s tem povezanih posledic, nova kategorija pritožb vezana na nezadovoljstvo z delom sodnih izvedencev. Nadalje ugotavljamo, da je bilo v letu 2007 premalo izkoriščenih možnosti za alternativno reševanje sporov. Nakazala se je že v letu 2007 zelo neposredna povezava med izvršbami in revščino. Imeli smo nekaj tudi številčno manjših zadev, od katerih bi rada omenila odklonilni zapor, kjer je v ospredju precej neustrezno obveščanje oziroma seznanjanje teh, ki pridejo v odklonilni zapor, z možnostjo splošnokoristnega dela. Kršitelji ne razumejo pojma splošnokoristnega dela in se za tega sami ne odločajo. Tu je tudi že prišlo do nekih izboljšav, ampak to v letu 2007 še ni bil primer. Kot sem že prej omenila, delo sodnih izvedencev, so pa tudi številne pritožbe nad delom odvetnikov. Odvetniki niso v neposredni pristojnosti varuha, zato komuniciramo predvsem z Odvetniško zbornico in jo na te probleme opozarjamo. Policijski postopki so zelo zanimivo poglavje pri varovanju človekovih pravic. Tu je okrog sto pobud vsako leto. Zanimivo je, da okrog teh pobud vedno odkrijemo kakšno stvar, ki se jo da popraviti, ki se jo da izboljšati. Povedati moram, da je policija vsaj do sedaj na te naše pobude vedno korektno reagirala in kakor je pač bilo možno, se tudi nanje odzvala. Vendar nam predlogov za izboljšanje dela ne zmanjka. Želimo si, da bi predvsem ti pritožbeni postopki zoper delo policistov bili čim bolj transparentni, pa ne samo zaradi pritožnikov, ampak tudi zaradi policistov samih. Pošteno je treba povedati, da policisti opravljajo zelo pomembno in odgovorno delo in da se tudi njim lahko godi krivica, s tem da so prijavljeni za stvar, ki so jo opravili popolnoma korektno. Varuh sodeluje tudi pri izobraževanju policistov, tako da jih seznanjamo s kršitvami. Upravne zadeve. Šla bom bolj na hitro skozi. Tu gre za vprašanje državljanstva, kjer dostikrat ljudje pričakujejo, da jim bo varuh pomagal pridobiti državljanstvo, čeprav za to ne izpolnjujejo zakonskih pogojev. V posamičnih primerih smo ugotovili tudi to, da je bila ekonomičnost postopka precej zapostavljena, da se je ljudi pošiljalo po različne obrazce in je to trajalo toliko časa, da je potem tisti prvi obrazec že potekel. Glede tujcev smo opozarjali na to, da je zaradi tako imenovane uskladitve s pravno zakonodajo Evropske unije prišlo do poslabšanja razmer za tujce, in to še vedno zatrjujemo in pričakujemo, da se bo spremenilo. Seveda se v našem poročilu ponovno, upam, da tokrat predzadnjič, ker za leto 2008 bomo še pisali o tem, pojavljajo tudi "izbrisani". Naslednja stvar, o kateri je še treba kaj reči pri upravnih zadevah, je denacionalizacija. Čeprav se sliši številka rešenih zadev zelo visoka, že proti 100% gre, pa v praksi to še vedno pomeni približno 1.300 nerešenih zadev, in to 18 let po sprejetju zakona. Naslednja zadeva, davki in carine. Tukaj so zgodbe povezane z ne dovolj jasnimi uskladitvami, predvsem ko gre za invalide. Druga stvar, na katero smo opozarjali, recimo težko razumljivo besedilo, ki se pojavlja v odločbah davčnih organov in kjer so majhne črke. To sem poskušala tudi pri tej predstavitvi ponazoriti. Če berete svoje lastne davčne odločbe, boste videli, o čem govorim. Glede šolstva. Zadnja stvar, ki jo bom omenila pri upravnih zadevah, tukaj bi rada izpostavila predvsem problem nasilja. Namreč nasilje na vseh ravneh, vseh vrst je premalo izpostavljeno. Vesela sem, da smo v letu 2008 z Ministrstvom za šolstvo našli možnost, da se problematika nasilja raziskuje in upam, da bo projekt letos stekel. Naslednje je okolje in prostor, kjer beležimo vsako leto povečanje števila pobud. Kot veste, smo na to temo pripravili tudi poseben posvet v sodelovanju z Državnim svetom. Rada bi povedala, da Slovenija ni ravno zgledna na področju varovanja okolja, in da bo na tem področju treba res veliko narediti. A gre tudi za to, kako naj v postopek odločanja vstopajo posamezne stranke, kdo jim bo dal to pravico ali ne. Zanimivo pa je, da nam Ministrstvo za okolje in prostor tudi marsikdaj pove, da z našimi pripombami ne soglaša. Pri okolju bi povedala še to, da tako Arso kot inšpekcijske službe ne sledijo dobro vsem zahtevam. Predvsem pri inšpekcijskih službah je problem pomanjkanja inšpektorjev. Mnogo odločb inšpekcijskih služb ostaja neizvršenih, pri Arsu je pa po naši oceni eden glavnih problemov to, da institucije, ki bi morale meriti misije, nimajo akreditacije. In v Sloveniji tudi ni institucije, ki bi te akreditacije izvajala. Lahko bi rekli, da se meritve izvajajo precej po domače. Na področju gospodarskih javnih služb bi omenila komunikacije. Komunikacije omenjam sedaj v tej točki predvsem glede na slabo komunikacijo z varuhom. Zgodilo se je, da smo za odgovor od Ministrstva za kulturo morali angažirati celo Vlado. Upam, da se to ne bo več dogajalo. Potem je pri gospodarskih službah nekaj, kar se vam mogoče ta hip ne zdi pomembno, ampak neustrezna zakonodaja na področju pokopališke in pogrebne dejavnosti, ki ljudem, ki so izgubili svoje bližnje, nemalokrat povzroča prav čudne zaplete. Ko smo na to opozarjali najprej pri Ministrstvu za okolje in prostor, so nam ti sporočili, da je zadevo prevzelo Ministrstvo za gospodarstvo. To nam pa na naše povpraševanje tudi odgovora ni dalo. Podobno kot s pobudami v zvezi s pokopališko in pogrebno dejavnostjo, se s pobudami in problematiko srečujemo tudi s pripombami na račun dimnikarjev. Danes je bila spet ena pripomba ravno na račun dimnikarskega dela. Povedati pa moram tudi to, da Slovenija kljub mnogim virom pitne vode še vedno ne zagotavlja vsem svojim prebivalcem dostopa do takšne vode. In tudi to je kršitev človekovih pravic. Pri stanovanjskih zadevah so zgodbe zelo dolge, dostikrat povezane tudi s socialo. Pa vendar bi opozorila samo na dve stvari. Prvo je, da je država prepustila reševanje stanovanjskega vprašanja tržni zakonitosti. Občine se sklicujejo na pomanjkanje sredstev in na nedorečenost zakonodaje. To je oboje še kako res, posebno ko jih opozarjamo na to, da bi morale dati razpise za neprofitna stanovanja in poskrbeti za bivalne enote. Za te jih seveda noben zakon ne prisiljuje in se z izjemno nekaterih tej dolžnosti tudi izogibajo. Naslednja stvar pri stanovanjih so denacionalizirana stanovanja. Tudi to je zgodba, ki jo varuh že leta dolgo ponavlja in gre za nerešena razmerja med lastniki, se pravi upravičenci, in bivšimi najemniki. Hišniška stanovanja so sicer po številu maloštevilčen problem, pa še vedno aktualen. Potem gremo na delovna razmerja. Tukaj je pobud veliko, vedno več. Vedno več je tudi anonimnih, saj si prijavitelji bojijo izdati svoje podatke, ker razumejo, da bo to samo še poslabšalo njihov položaj. V mnogih primerih smo ugotovili, da je to res. Tudi če je potem neka inšpekcijska služba pregledala razmere in praviloma ni ugotovila nepravilnosti, je za prijavitelja delo oziroma življenje v tem kolektivu bilo dostikrat oteženo. To, kar me posebej skrbi, podatki so za leto 2007, je da je skoraj 60% povečanje pobud od zaposlenih v državnih organih. Seveda si precej obetamo od zakonske prepovedi šikaniranja na delovnem mestu, vendar sodna praksa na tem področju še manjka in še vedno ne vemo, kako bo šikanirani dokazal, kako ga je delodajalec šikaniral. Pri tem je treba povedati, da varuh tudi nima pristojnosti nad zasebnimi gospodarskimi družbami in tako pobudnike od tam napotujemo na inšpektorat. Tam pa je tista zgodba, o kateri sem vam že povedala. Pri pokojninskem in invalidskem zavarovanju so še vedno v ospredju kršitve nespoštovanje rokov za odločitev v upravni zadevi, pa tudi to, da odločbe niso dovolj obrazložene. Spodbudno je pa to, da ZPIS dobro reagira na naše pripombe in tudi ukrepa, kadar ugotovi, da so varuhove pripombe utemeljene. V zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju je veliko kršitev človekovih pravic. O tem seveda lahko tudi aktualno beremo skoraj vsak dan ali poslušamo v medijih, vendar je treba reči, da je v letu 2008 vendarle bil narejen napredek v tej smeri s sprejemom dveh zakonov. Vendar to še ne pomeni, da bosta ta dva zakona v resnici prispevala k boljšemu varstvu človekovih pravic, saj trenutno to stanje še ni prav optimistično. Varuh seveda ne more zamenjati rednih pritožbenih poti, ampak lahko le nadzira njihovo izvajanje. Socialno varstvo je eno od tistih področij varuhovega dela, ki se najbolj širi, kar pomeni, da je huda materialna stiska in strah za preživetje vsebina novih mnogih pobud. Da bi tukaj sedaj posamezne točke znotraj socialnega varstva predstavljala, imamo premalo časa. Gre za to, da so za prizadete prebivalce prenizke denarne socialne pomoči, pa ne samo to, dostikrat so ljudje, ki o teh odločajo, do prosilcev izredno neprijazni, birokratski, osorni in tako se to ponižanje, zmanjšanje človekovega dostojanstva pri teh ljudeh še kopiči. Nekaj besed o institucionalnem varstvu. Tudi o tem v javnosti vemo dovolj, vendar pričakujemo, da bo država bolj odločno posegla v samo organizacijo in ponudbo tega oblike varstva, kajti vidimo velika nesorazmerja. Ugotavljamo pa tudi hudo pomanjkanje negovalnih oddelkov bolnišnic in težko pričakujemo sprejem zakona o dolgotrajni oskrbi in zavarovanju. Zadnje področje, ki se ga bom danes še dotaknila, je varstvo otrokovih pravic. To je posebna prioriteta mojega dela, kjer bi rada opozorila na to, da je zakonodaja še hudo hudo zadaj in da še vedno nimamo zakona o prepovedi telesnega kaznovanja otrok, da družinski zakonik kljub številnim obljubam ostaja v predalu, s tem pa tudi boljše možnosti za obravnavo otrok v različnih postopkih. Ponovno pa poudarjam, da so poročanja medijev o mladoletnikih za nepooblaščeno objavo osebnih podatkov otrok še vedno stalnica. Na tem področju imamo sicer nekaj spremenjene zakonodaje, vendar še nobene sodne prakse, zato pozivam tudi poslance, da aktivno sodelujete pri prijavljanju kršiteljev predvsem z namenom, da zaščitimo otroke, stranski namen pa je, da se izoblikuje sodna praksa. V letu 2007 si je varuh človekovih pravic prizadeval s pripravami za projekt "Zagovornik, glas otroka". Naslednja zadeva. Število pobud je v času mojega mandata naraslo skoraj za 20%. In zdaj se moramo vprašati, kaj lahko varuh še naredi na področju človekovih pravic. Da bi vam lahko na to odgovorila, bi potrebovali analize. In če hočemo delati analize [[opozorilni znak za konec]] , potrebujemo več osebja in več prostora ter seveda vse to, o čemer bo na koncu [[...]]
Spoštovana gospa varuhinja, še deset sekund imate in vas prosim, da počasi končate.
Hvala. Pričakujem dobro razpravo v interesu varovanja človekovih pravic. Hvala.
Hvala lepa. Poročilo je obravnavala Komisija za peticije ter človekove pravice in enake možnosti kot matično delovno telo in pripravila predlog poročila Državnemu zboru. Besedo dajem predstavnici, gospe Evi Irgl, za predstavitev poročila komisije. Prosim.
Najlepša hvala. Komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti je na 2. seji 15. januarja 2009 obravnavala letno poročilo varuha človekovih pravic za leto 2007. Pri obravnavi poročila so sodelovali varuhinja človekovih pravic, predstavnik Državnega sveta, predstavniki Vlade, Vrhovnega sodišča, predstavnika Vrhovnega državnega tožilstva ter predstavniki nevladnih organizacij. Varuhinja človekovih pravic je v uvodu najprej opozorila na razlikovanje pojmov varuh človekovih pravic, varuhinja človekovih pravic ter urad varuha človekovih pravic. Nato je članice in člane seznanila z nastajanjem poročila, pri čemer je še posebej opozorila na to, da se poročilo nanaša na leto 2007. Delovanje varuha človekovih pravic na vseh področjih izhaja iz spoštovanja človeških vrednot, učinkovitega varovanja človekovih pravic in v sodelovanju s pristojnimi organi. Varuhinja je predstavila poročilo po posameznih poglavjih ter opozorila na ugotovitve, ki so še posebej pomembne in na katere varuh posebej opozarja. Mnoge od teh se pojavljajo v poročilih že več let. Ob zaključku uvodne predstavitve je varuhinja človekovih pravic povedala, da število vlog narašča. Vendar doslej niso bile opravljene analize ali raziskave o tem, ali narašča tudi število kršitev. Še naprej si bodo prizadevali za projektno delo, nujno pa bi potrebovali dodatne sodelavce in dodatne prostore, kar bo mogoče izpeljati le, če bodo prejeli tudi dodatna sredstva. Predstavnik Državnega sveta je predstavil mnenje, ki ga je k poročilu sprejel Državni svet. Ta je na številnih področjih ugotovil izboljšanje stanja [[pacientove pravice, prepoved nadlegovanja na delovnem mestu, zakon o duševnem zdravju]] . Vsekakor pa še naprej ostajajo nekatera varuhova opozorila prezrta, kot so na primer sodni zaostanki, potem poprava krivic, vprašanje izbrisanih in predvsem neizvrševanje odločb Ustavnega sodišča. Opozoril je tudi na kršenje pravic zaposlenih, še posebej nesprejemljivo je, da se to dogaja tudi v državnih organih, ter na integracijo prizadetih in invalidnih otrok v izobraževalnem sistemu. Predstavniki nevladnih organizacij so izpostavili velik pomen institucije varuha človekovih pravic in njegovih vsakoletnih poročil. Še posebej pa so se dotaknili še vedno nerešenega položaja izbrisanih, dostopa romskih otrok do izobraževanja ter pomembnosti brezplačnega pravnega nasveta, prvega pravnega nasveta. Opozorili so tudi na, po njihovem mnenju, nepravilno tolmačenje določbe Zakona o azilu, ki določa čas, v katerem je pristojni organ dolžan izdati sklep. V razpravi o poročilu so sodelovali vsi člani komisije in nekateri predstavniki ministrstev. Tudi v razpravi je bil poudarjen pomen poročila za ugotavljanje in spremljanje varovanja človekovih pravic in temeljnih svoboščin, pri čemer je tudi vsakoletno odzivno poročilo Vlade dragocen pripomoček. V razpravi so se posebej dotaknili položaja zagovornika načela enake obravnave, prepovedi telesnega kaznovanja otrok, sodelovanja civilne družbe pri pripravi predpisov, dostopnosti do pitne vode vsem pod enakimi pogoji, senzacionalističnega poročanja sovražnega govora, mobbinga izbrisanih, sodelovanja med upravnimi organi ter etike javne besede ter ukrepov, ki jih je sprejela prejšnja vlada in so bistveno izboljšali položaj človekovih pravic. V razpravi o osnutku priporočil so člani komisije dajali svoje predloge za dopolnitev oziroma spremembo predlaganega osnutka priporočila. Z večino glasov je komisija oblikovala in izglasovala predlog priporočila, ki je kot priloga sestavni del tega poročila. Na koncu pa je komisija sprejela tudi naslednji sklep: Komisija za peticije ter človekove pravice in enake možnosti predlaga Državnemu zboru Republike Slovenije, da obravnava letno poročilo varuha človekovih pravic za leto 2007 in sprejme priporočilo, ki ga predlaga komisija. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavnici Vlade, gospe Irmi Pavlinič Krebs, ministrici za javno upravo za predstavitev mnenja.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovana javnost! Pred vami stojim kot predstavnica pred dvema mesecema imenovane Vlade Republike Slovenije, ki s tega mesta sporoča in podaja, zastopa mnenje o poročilu in informacije o realizaciji priporočil Državnega zbora Republike Slovenije ob obravnavi poročila varuhinje človekovih pravic v letu 2006 in pošilja informacijo o tem, kaj je Vlada, ki je bila naša predhodnica, storila na področju odziva na poročilo varuhinje človekovih pravic v letu 2006. Vlada se je seveda zavedala problemov, ki so bili razvidni iz poročila in s tega mesta vam želim sporočiti v imenu prejšnje vlade, da je kot odziv na odpravo pomanjkljivosti, na katere je poročilo opozarjalo, sprejela sledeče ukrepe. V letu 2007 je zaradi večje zaščite delavcev in iskalcev zaposlitve pred diskriminacijo sprejela Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o delovnih razmerjih. Na področju odprave sodnih zaostankov je s projektom Lukenda želela zagotoviti večjo odpravo zaostankov in z Zakonom o varstvu pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja zagotoviti seveda pravico do sojenja v razumnem roku. Nadalje si je Vlada zadala načrt, da zaščiti mladoletnike na način, da je sprejela Pravilnik o določitvi vizualnega akustičnega opozorila za programske vsebine, ki niso primerne za otroke in mladoletnike. Nadalje je zagotovila, da je kot posebna uradnica zaposlena zagovornica oziroma načela enakosti znotraj Urada za enake možnosti. Ministrstvo za javno upravo si je prizadevalo, da bi zagotovilo sodelovanje strokovne zainteresirane javnosti pri sprejemanju predpisov. Ugotavlja sicer, da ta naloga ni bila implementirana tako, kot si je ministrstvo želelo, in se je z varuhinjo v celo strinja, da je na tem področju potrebno zagotoviti neke primerne institucionalne okvire, ki bodo zagotavljali sodelovanje teh javnosti pri pripravi predpisov v postopku dela Vlade. Na področju denacionalizacije si je Ministrstvo za javno upravo kot odziv na željo po končanih denacionalizacijskih postopkov v sodelovanju z Ministrstvom za pravosodje za odpravo krajevne pristojnosti prizadevalo, da bi tiste upravne enote, ki so same že končale s temi postopki, pomagale s sodelavci ostalim. Tukaj je bil uspeh viden. Prejšnja vlada je želela vplivati na področje človekovih pravic tako, da je sprejela Zakon o preprečevanju nasilja v družini ter Zakon o duševnem zdravju. Menila torej je, da so bili v letu 2007 na številnih področjih sprejeti in sproženi ukrepi, ki so prispevali k učinkovitejšemu in hitrejšemu reševanju problemov. Danes smo pred vami predstavnice in predstavniki nove Vlade Republike Slovenije. Kot je bilo razvidno iz predstavitve gospe varuhinje, nas čaka v nadaljevanju veliko dela na tem področju. Danes bomo budno spremljali razpravo poslank in poslancev, budno spremljali seveda vaša priporočila in napotke za delo Vlade v nadaljevanju. Zagotavljamo in obljubljamo, da bo bomo po svojih najboljših močeh le-te zabeležili, vam pa v nadaljevanju v razpravi skušali tudi odgovoriti na to, kako mi vidimo in kako želimo pristopati k reševanju teh vprašanj. Po tej razpravi vam bomo predstavili tudi svoje zaključke o delu v tem mandatu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Vito Rožej v imenu Poslanske skupine Zares. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, spoštovana varuhinja človekovih pravic! Dragi kolegi in kolegice! Trenutek sprejema Letnega poročila o stanju človekovih pravic v naši državi je slovesen trenutek. Kaže na stanje duha, na neko civilizacijsko raven, na kateri naša država je. Veselju ob poročilu varuhinje človekovih pravic oziroma inštituta varuha človekovih pravic je za razliko od poročil kakšnih drugih državnih organov v obratnem sorazmerju kot pa pri drugih. To, da se število obravnavanih primerov iz leta v leto veča, seveda ne pomeni nujno, da je kršitev človekovih pravic pri nas več, kaže pa na to, da državljani in državljanke inštitut varuha človekovih pravic prepoznavajo kot eno spoštovano, upoštevano inštitucijo in tudi konec koncev učinkovito. Njena opozorila resno jemljejo vse tri veje oblasti, kar je seveda tudi prav. Inštitut varuha človekovih pravic je ustavna kategorija. Človekove pravice so zapisane tudi v preambuli temeljne ustavne listine in naše ustave. Skratka, na nek način predhodijo vsemu ostalemu, vsej dnevni politiki, s katero se ukvarjamo. Zato kot liberalci in libertalci v Poslanski skupini Zares seveda verjamemo, da je ta temelj naše državnosti, temeljne človekove pravice neodtujljiv, individualen, da ne more biti predmet odločanja večine. Njihovo spoštovanje, kot sem že rekel, predhodi naši državnosti in nam daje legitimnost. Sicer splošne človekove pravice mogoče uživajo višjo raven zaščite kot kakšne druge socialne in ostale, s katerimi se naši državljani srečujejo tudi zaradi nekaterih birokratskih ovir, ki niso odpravljene, pa žal tudi zaradi kakšnih napak naše zakonodaje, za katero smo mi tukaj najbolj odgovorni. V Poslanski skupini Zares pozdravljamo odločitev varuhinje, da poseben poudarek da otrokovim pravicam. Zahvaljujemo se ji za to poročilo, tudi Vladi za sprejete ukrepe na tem področju. Sami se pa obvezujemo, da bomo, kolikor bo v naši moči, pripomogli k zakonskim spremembam, ki bodo onemogočile sistemske kršitve človekovih pravic oziroma da jih bodo preprečevale. Podpiramo tudi večino predlaganih napotil, ki jih je predlagala Komisija za peticije, človekove pravice in svoboščine. K nekaterim, ki jih je ta komisija s preglasovanjem v okrnjeni sestavi sprejela, pa smo pripravili skupaj s poslanskimi skupinami SD, DeSUS in s Poslanskim klubom LDS amandmaje, ki po našem mnenju ponujajo boljše rešite za nekatere težave, ki jih omenja poročilo varuha, in so v skladu z veljavno zakonodajo in sodnimi odločbami. Upam, da bomo glede tega dosegli soglasje. In še enkrat, z veseljem čakamo naslednja poročila varuhinje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Urh v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Spoštovani gospod predsednik! Spoštovana gospa varuhinja! Spoštovane ministrice in minister, poslanke in poslanci! Pred nami je Letno poročilo Varuha človekovih pravic za leto 2007 in priložnost, da se javnost, vključno z oblastjo, seznani z delom inštitucije, ki predstavlja neodvisnega nadzornika, ki ima pooblastila, da deluje, opozarja in tudi intervenira v primeru kršitve pravic državljank in državljanov Republike Slovenije. Hkrati je to priložnost za revizijo dela oblasti in za sprejem priporočil v smeri izboljšanja na področjih, kjer so ugotovljene pomanjkljivosti, nepravilnosti, ki pomenijo kršitev človekovih pravic in svoboščin. V Poslanski skupini DeSUS tovrstno poročilo vsako leto podrobno pregledamo in proučimo predvsem s stališča uresničevanja temeljnega programa naše stranke. Zato smo še več časa kot običajno namenili poglavjem, ki zadevajo starejšo populacijo ljudi, stanovanjske problematike, zdravstvene problematike, socialnega varstva in varstva otrokovih pravic. To seveda ne pomeni, da so ostala področja z naše strani ostala prezrta. Nikakor ne. Tudi področja, kot so sodni zaostanki, klientalizem in podobno, niso nepomembna in tudi tu prihaja do kršitev človekovih pravic, in to ne le redkokdaj. Kljub temu pa je naša dolžnost posvetiti več pozornosti šibkejšim kategorijam oseb, kot so starostniki, socialno ogroženi, otroci, revnejši, torej deprivilegiranim skupinam. Kar se tiče stanovanjske problematike se strinjamo z varuhinjo, da se stanje ni izboljšalo in ostane nespremenjeno. Stanovanjska problematika izhaja predvsem iz dejstva, da je država reševanje teh vprašanj skoraj v celoti prepustila trgu in delovanju njegovih zakonitosti. Tako imajo mlade družine in socialne šibke skupine zelo slabe možnosti za rešitev stanovanjskega vprašanja. Najglasnejša opozorila varuha pa se nanašajo na nedorečenost stanovanjske zakonodaje, saj obveznosti bistvenih akterjev države, občine, niso precizno urejene, kar omogoča izogibanje obveznostim slednjih. Stanovanjski sistemi so v zadnjih desetletjih na različne načine doživeli velike transformacije skoraj v vseh evropskih državah. Politike države blaginje na stanovanjskem področju komaj kje še obstajajo. Tradicionalno razumevanje pojma socialno stanovanje kot stanovanje, ki ga subvencionira davkoplačevalec in ki ga družba dodeli najemnikom po tržnih najemninah, se je spremenilo. Spremenila se je tudi vloga lokalnih organov, odgovornih za stanovanjsko oskrbo, skladno s težjim dostopom do stanovanja, upadanjem gradnje neprofitnih stanovanj ter dragim in majhnim tržnim najemnim sektorjem se je povečala stanovanjska ranljivost prebivalca in tudi število brezdomcev. Tudi pričakovanja stanovanjske reforme so se izkazala za pretirano optimistična, saj je struktura stanovanjske oskrbe predvsem zavila z reformne poti. Zato je nujno treba pristopiti k sprejemu in realizaciji ukrepov, ki bodo omogočili dostop do stanovanj, in sicer v smislu zagotovitve začasne nastanitve, kot so zavetišča, bivalne enote, trajne nastanitve v obliki neprofitnih stanovanj ter finančni instrumenti, kot so stanovanjske subvencije in stanovanjska posojila. Gradnja oskrbovanih stanovanj je v zadnjem letu ali dveh postala prava naložbena uspešnica, tako da lahko pričakujemo na trgu več tisoč novih varovanih stanovanj. Zanimanje za nakup ali profiten najem sicer narašča, vendar bo le težko sledilo ponudbi, saj se upokojenci, ki imajo lastne nepremičnine, težko odločijo za selitev. Tisti, ki pa jih nimajo, pa so ponavadi slabo situirani in si varovanih stanovanj niti s pomočjo sorodnikov ne morejo privoščiti. Neučinkovita stanovanjska preskrba, ki se med drugim kaže tudi v kroničnem pomanjkanju neprofitnih najemnih stanovanj, je posledica napak dosedanje države stanovanjske politike, nedomišljenih rešitev ali slabe izvedbe predpisov. Tudi odnosa države do lokalnih skupnosti ne moremo opredeliti kot partnerskega, saj so pogoji za sofinanciranje stanovanjske ponudbe popolnoma neživljenjski. Stanovanjska politika se mora preusmeriti z omogočenjem lastništva na povečanje ponudbe neprofitnega najemništva. Zato zastoj na nepremičninskem trgu in finančna kriza terjata nujnost prestopa k novi stanovanjski politiki v Sloveniji. Izredno težke materialne razmere mnogih družin in posameznikov, vodijo [[...]] [[Nerazumljivo.]] in iz leta v leto se ta odstotek še povečuje. Glede na trenutno gospodarsko in finančno stanje v Republiki Sloveniji pa lahko pričakujemo drastično povečanje števila najšibkejših, kar bomo po vsej verjetnosti lahko prebrali drugo leto v letnem poročilu varuha za leto 2008. Posebej in ponovno se naše opozorilo nanaša na področje socialnega varstva. Varuhinja opozarja na razslojevanje družbe, v kateri manjši del prebivalstva enormno hitro bogati, vedno večji del pa drsi v revščino. Navkljub tako opevani državni blaginji je vedno več pobud, v katerih se pojavljajo stiska, revščina, bolezen, nemoč, razočaranje in obup. Ljudje izgubljajo upanje in zaupanje ter praktično ne vidijo izhoda. Zato poslanci DeSUS-a menimo, da je treba konstruktivneje in resneje pristopiti k reševanju tega problema, znova proučiti prag revščine, saj se danes z 226 evrov, kolikor znaša denarna socialna pomoč oziroma 221 evrov, kolikor znaša minimalna plača, nikakor ne da preživeti, kaj šele živeti človeka dostojno življenje. Tudi pred večanjem števila starostnikov in njihovih potreb si ne moremo zatiskati oči, saj se vsak od nas iz dneva v dan bliža tej kategoriji oseb, ki so odvisne od institucij in posameznikov in ki je pogosto potisnjena iz družbenega dogajanja. Sami smo prepričani, da starost ni okoliščina, na podlagi katere bi lahko sklepali, da so ti ljudje nepotrebni, neproduktivni, nekoristni. Nasprotno. Bogate izkušnje starejših so mnogokrat prepotrebne pri oblikovanju družbene realnosti, zato nam je država dolžna prisluhniti. Pa ne samo to, dolžna nam je omogočiti aktivno vključevanje in upoštevanje naših argumentov ter rešitev na področjih, ki se nas še kako dotikajo, pa naj gre za pravice iz delovnega razmerja ali za pravice iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja ali za varstvo na domu oziroma institucionalno varstvo starejših. Priznajmo si, da smo tudi starejši in upokojenci del slovenske družbe, ki želimo pomagati in aktivno sodelovati pri ustvarjanju lepše prihodnosti. Tudi država, Republika Slovenija, ki se sicer deklarira za socialno, se je umaknila iz investicij v domove za upokojence in ponujajo tako imenovano javno-zasebno partnerstvo, ki praktično pomeni odpiranje vrat ustvarjanju profita na račun sociale. Ti domovi so bistveno dražji in vprašamo se lahko, komu so namenjeni. Že zdaj zmore celotno oskrbovalnino plačevati le kakih 30% oskrbovancev. Tudi to področje je ostalo praktično prezrto. Poslanci DeSUS-a pogrešamo tudi ureditev paliativne oskrbe neozdravljivo bolnega in starostnika v Sloveniji. Naš odnos do bolezenske in starostne nebogljenosti ter smrti je očitno izmikajoč in treba se bo lotiti tudi tega področja. Opozoriti je potrebno tudi na porast fizičnega in psihičnega nasilja v naši družbi, ne samo nad starostniki temveč tudi med samimi mladostniki. Zaskrbljujoče je neustrezno ali sploh neukrepanje pristojnih, kar postaja del našega vsakdanja, zato je nujno, da se zlorabe, zanemarjanje, trpinčenje in podobni pojavi ne samo prepoznajo, temveč se jim moramo upreti in tako rekoč zatreti. Zato se strinjamo z varuhinjo o ničelni toleranci, ki pa nam ne sme predstavljati zgolj nekakšnega nedosegljivega ideala temveč cilj, ki ga je mogoče realno doseči. Poslanci DeSUS-a menimo, da so opozorila varuhinje na mestu in da realno izražajo ugotovitve o kršitvi človekovih pravic in svoboščin, zaradi tega bomo priporočila, ki jih je pripravila Komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti, in dopolnila, katerih podpisniki, smo podprli. Pričakujemo in upamo, da bodo pristojni tovrstna opozorila vzeli resno in upoštevali, saj se bomo le tako izognili številnim pobudam, naslovljenih na inštitut varuha človekovih pravic. Hvala lepa.
Hvala gospodu Urhu. Gospod Majhenič bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala, gospod predsedujoči. Spoštovani prisotni! V Slovenski nacionalni stranki po temeljitem pregledu obširnega poročila, ki ga ne podpiramo, imamo naslednje pripombe in opozorila. Iz poročila je jasno razvidno, da delo varuha človekovih pravic ni dovolj učinkovito. Sodelovanje z varuhinjo je neuspešno oziroma ga sploh ni, na kar opozarjajo tudi številne organizacije. Varuh bi moral sodelovati tudi s poslanci in poslanskimi skupinami, društvi, nevladnimi organizacijami, številnimi iniciativami, študentskimi organizacijami in na njihova tehtna opozorila tudi učinkovito odreagirati. Ne nazadnje je to njihova vloga, ki je določena v 159. členu Ustave kot najvišjem pravnem aktu v državi, varovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin do državnih organov, organov lokalne samouprave in nosilcev javnih pooblastil. Pričakovali bi večjo aktivnost varuha pri iskanju problemov in rešitev nanje. Iz poročila je razvidno, da se varuh aktivno vključuje le v problematiko Romov, izbrisanih, kjer varuh celo sam prosi za pojasnila, na primer, kako imajo v določeni občini urejeno romsko problematiko, medtem ko v drugih, tudi javno odmevnih, primerih se morajo državljani sami obračati na varuha za pomoč. Diskriminacija pa ni le med državljani in nedržavljani, ampak predvsem problematična je tista znotraj posameznih skupin. Potrebno bi se bilo bolj zavzeti še posebej za tiste primere, kjer so žrtve otroci. Nujno bi morali biti deležni večjega zavzemanja varuha za njihove pravice otroci, invalidi, starostniki in socialno ogroženi. Še posebej sedaj bo to nujno, ko se napovedujejo množična odpuščanja. Pogrešamo konkretne predloge za celostne rešitev problemov. Potrebno bi bilo uvesti še več preventivnih projektov, ki bi služili ozaveščanju širše javnosti o človekovih pravicah. Iz poročila je razvidno veliko število odprtih zadev. Največ jih je s področja sodnih in policijskih postopkov, sledijo pa jim postopki s področja socialne varnosti. Tem bi bilo potrebno dati več poudarka v prihodnje. Nedopustno je, da pod aktualnimi vprašanji v letnem poročilu varuh človekovih pravic navaja, da v času predsedovanja Slovenije Evropski uniji ni bilo prostora za srečanje z ombudsmani iz držav Evropske unije, da bi varuh človekovih pravic potreboval dodatne kadre in sredstva. Nenavadno je, da varuh izkoristi svoje poročilo za izpostavitev problematike znižanja plačilnih razredov varuhovih funkcionarjev in izraža zaskrbljenost nad tem, kako si bo ob takšnih plačnih razmerjih pridobil sposobne pravnike in druge strokovnjake. Šele nato preide na vprašanje splošnih človekovih vrednot, kot so dostojanstvo, medsebojno spoštovanje, zaupanje, poštenost, nenasilje, pripravljenost za pomoč šibkejšim in sodelovanje pri omogočanju boljše kakovosti življenja za vse prebivalce. Menim, da ravno varuh, ki se dnevno srečuje s stisko ljudi, si ne bi smel dovoliti na tak način izkoristiti letnega poročila za izpostavitev svojih interesov glede na vrsto hujših problemov, ki jih imajo državljani. Sklepi iz predloga priporočila Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti ne bodo deležni naše podpore. Hvala lepa.
Hvala gospodu Majheniču. Sedaj pa bo gospod Bogovič predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Lep pozdrav, spoštovani podpredsednik, spoštovana varuhinja, spoštovani ministrici, ministra, spoštovane kolegice, kolegi! Človekove pravice so temeljno načelo demokracije, zato sta vloga in pomen institucije varuha človekovih pravic in njegovih vsakoletnih poročil, s katerimi nas seznanja s stanjem človekovih pravic v Sloveniji, zelo velika. Pohvaliti želimo skrbno in natančno pripravljeno poročilo. Vsakokratno poročilo varuha je nekako ogledalo delovanja sistema organov naše države. Iz poročila varuha človekovih pravic za leto 2007 je razvidno predvsem dvoje, to je, da je na nekaterih področjih doseženo izboljšanje stanja, nasprotno pa se nekaj problematike vleče iz leta v leto in iz enega do drugega poročila. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo mnenja, da bi se veliko hitreje in učinkoviteje reševali problemi v naši družbi, če bi bilo bolj povezano in usklajeno delovanje v naši državi med posameznimi ministrstvi in v tem delu želimo posebej izpostaviti pomen inšpekcijskih služb, ki delujejo zgolj znotraj ministrstev in niso horizontalno povezane. V Poslanski skupini SLS želimo izpostaviti po našem mnenju najbolj pereče probleme, ki se ponavljajo iz poročila v poročilo. Predvsem moramo biti posebej pozorni in hitro ukrepati, ko gre za najšibkejše člene naše družbe, ko gre za pravice in zaščito otrok. S sprejemanjem nove zakonodaje so nekatera področja vsaj deloma urejena in odpravljajo ponavljajoče se pritožbe državljanov, sprejem Zakona o pacientovih pravicah, ki pa se izvaja prepočasi, dopolnjene določbe delovanja zakonodaje, ki omogočajo kaznovanje diskriminacije, nasilja in mobinga; izboljšanje na področju varovanja osebnih podatkov. Zaskrbljujoče pa je dejstvo, da se mnogi prizadeti zaposleni delavci in predvsem delavke ne upajo spregovori o diskriminaciji in mobingu na delovnem mestu, zato postopkov ni mogoče zaključiti. Zaskrbljujoče v naši družbi je tudi zaznavanje prevelike tolerance do nasilja raznih oblik, predvsem nespoštovanja delovne zakonodaje, ki se kaže predvsem v sklepanju civilnih namesto pogodb o delu, neplačevanju opravljenega dela in podobno. Ugotovljeno je tudi, da sama država oziroma njene institucije premalo spoštujejo pravice državljanov. Dolgotrajni so postopki in odločanje o pravicah, na primer, tudi o pravicah zavarovancev v okviru Zavoda za zdravstveno zavarovanje oziroma pravicah pacientov. Posebej pa bi želeli poudariti, da so za pravno državo posebej nesprejemljivi predolgi sodni postopki, saj državljani čakajo na svojo pravico leta in leta. Zaskrbljujoče je, da celo sami državni organi ne upoštevajo že uveljavljenih ustavnih določb, na primer, o diskriminaciji invalidov glede razumne prilagoditve za uveljavljanje njihovih pravic. Vsekakor pa nejasna zakonodaja ni izgovor predvsem ne za državne organe, saj iz naše ustave izhaja 15. člen, da se človekove pravice in temeljne svoboščine uresničujejo neposredno na podlagi ustave. V Poslanski skupini SLS se strinjamo, da sprejmemo priporočila za Vlado in skušamo vplivati, da bi se dolgoletni problemi, ki se ponavljajo iz leta v leto, vendarle pričeli reševati. Strinjamo se z glavnino predlaganih sklepov oziroma priporočil, ki povzemajo najbolj pereča opozorila varuha, k nekaterim pa imamo nekaj pripomb in pomislekov. Romi kot posebno poglavje. Posebej bi želeli opozoriti na neprimeren pristop reševanja romske problematike. Podprli bomo priporočila Vladi, sprejeta na komisiji, ker je treba končno potegniti prave poteze. Vsa prizadevanja za integracijo Romov so zaman, če ne ukrepamo učinkovito. S sprejetjem Zakona o romski skupnosti v Republiki Sloveniji smo dobili formalno podlago za ukrepanje in dana je možnost Romom, da se organizirano vključujejo v oblikovanje ukrepov in urejanje njihovega položaja. Bistvo za reševanje tega vprašanja pa vidimo v poslanski skupini predvsem v treh ukrepih. Prvič, v naši družbi moramo jasno določiti, kdo je pristojen in da naj to tudi naredi. Tako kot na drugih področjih se tudi pri problematiki zatika zaradi preslabega medresorskega sodelovanja in usklajenega sodelovanja z lokalnimi skupnostmi. Drugič, bistvena problema po naše za integracijo Romov pa sta ureditev bivalnih pogojev ter prostorska umestitev romskih naselij in vzgoja ter izobraževanje Romov. Tretjič, država mora zagotoviti vire in dovolj sredstev na medresorski ravni za ukrepe za ureditev bivalnih pogojev in za predšolsko ter šolsko vzgojo in izobraževanje romskih otrok. Če otrokom tam do tretjega, četrtega leta ne omogočimo stika z vrstniki in strokovne vzgoje ter nadaljnjega izobraževanja, smo še eno generacijo več obsodili, da bo živela na obrobju družbe. Pri poglavju Upravne zadeve želimo v Poslanski skupini SLS opozoriti na to, da je mogoče ustrezno rešiti dolgoletno problematiko vprašanja statusa nekdanjih bivših državljanov SFRJ v Sloveniji, ne na podlagi zakona, najbolj učinkovito in dokončno z ustreznim ustavnim zakonom. Nikakor se ne moremo strinjati, da bi se odločbe tako imenovanim izbrisanim dajale brez ustrezne zakonske podlage, kot smo na to opozorili od izdaje ustavne odločbe od leta 2003 dalje. Po našem mnenju bi to problematiko dokončno umaknili z dnevnega reda Državnega zbora in letnih poročil varuha človekovih pravic, če bi končno sprejeli ustrezen ustavni zakon, ki edini lahko uredi nakopičeno problematiko v vseh letih neustreznih poskusov reševanja. Prav tako želimo opozoriti na popravo krivic žrtvam vonje, kjer bi morali upoštevati, da so krivice in povojni poboji tudi zelo pereča problematika v naši družbi, ki bi jo morali dostojno in dokončno čim prej rešiti. Nedopustno je graditi temelj demokracije na storjenih krivicah in neraziskanih pobojih, še posebej storjenih izven vojne vihre. Težko govorimo o spoštovanju človekovih pravic, če pri tem ljudi delimo in diskriminatorno podeljujemo pravice. Nujno je zato pravično dokončati denacionalizacijo, ki se nerazumno dolgo vleče. Ali so žrtve vojne tudi tisti, ki so bili prizadeti po vojni, brez pravnih ampak zgolj iz političnih razlogov? V četrtem poglavju, ki obravnava pravosodje, bi lahko rekli, da je naslednja nedokončana zgodba v naši državi. Gotovo ne moremo govoriti o pravni država, če morajo državljani nerazumno dolgo čakati na odločitve na sodiščih. Iz odzivnega poročila sodišča sicer lahko razberemo trditve, da se trend spreminja, vendar je potrebno na področju sodstva bolj odločno ukrepati za zmanjševanje sodnih zaostankov. Zelo pereče je v naši državi tudi pomanjkanje socialnih najemnih stanovanj, kot je razvidno iz poglavja stanovanjskih zadev. V SLS se vedno zavzemamo, da je potrebno učinkovito pomagati predvsem mladim družinam in socialno ogroženim prebivalcem do dostojnega stanovanja. Na področju pokojninskega in invalidskega zavarovanja je vsekakor potrebno poskrbeti za boljšo informiranost zavarovancev, predvsem pa za skrajšanje dolgih postopkov za uveljavljanje in pridobivanje pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Med poudarki ob obravnavanju letnega poročila poslanci SLS želimo podpreti boljšo urejenost pravic otrok in učinkovitejše urejanje družinske problematike. Zato podpiramo čimprejšnje sprejetje družinskega zakonika, ki ga je pripravila že vlada v prejšnjem mandatu. Z uvedbo številnih boljših rešitev, z uvedbo družinskih sodišč, ki bodo bolj strokovno usposobljena in hitreje reševala postopke, ter z boljšo usposobljenostjo vseh odgovornih, ki se ukvarjajo s tem področjem, bomo v naši družbi bolj poskrbeli za varovanje najšibkejših, hkrati pa najdragocenejših členov v naši družbi - naših otrok. Zato v SLS že dalj časa podpiramo uvedbo posebnega varuha otrokovih pravic. Sociala. Podprli bomo priporočilo, želimo pa opozoriti tudi na to, da je potrebno čim prej sprejeti zakon, ki bo uredil področje prostovoljnega dela in omogočil vsem, ki se želijo ponovno aktivirati ali ostati aktivni tudi v tretjem življenjskem obdobju in s svojimi izkušnjami bogatiti našo družbo, predvsem pa pomagati ljudem v stiski. Ob koncu se zahvaljujem varuhinji človekovih pravic za njeno delo in jim želim, da bi poročilo za naslednje leto vsebovalo manj strani in manj poglavji, ki se ponavljajo. Spoštovane kolegice, kolegi v poslanskih klopeh, spoštovani predstavniki, predstavnice Vlade Republike Slovenije! Del odgovornosti je tudi na nas. Zavedajmo se je pri svojem delu. Hvala.
Hvala gospodu Bogoviču. Gospod Milan Gumzar pa bo predstavil stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Spoštovani podpredsednik, spoštovanja varuhinja človekovih pravic s sodelavci! Spoštovana ministrica, ministri, predstavniki vlade! Glavno vodilo, ki ga zagovarjamo v LDS, je, da imamo ne glede na nacionalnost, rasno, politično, versko ali katero drugo pripadnost, spol, spolno usmerjenost ali življenjski slog, vsi ljudje enake pravice in moramo imeti enake možnosti za njihovo uveljavljanje. Zato smo, zavedajoč se dejstva, da so človekove pravice in svoboščine temelj vsake demokracije, in da je tudi sama država lahko dejavnik zlorabe državljanov, v LDS tako kot vselej doslej še posebej občutljivi za vprašanje človekovih pravic in svoboščin. V LDS ocenjujemo, da se je zgledna raven utrjevanja in spoštovanja človekovih pravic v preteklih letih, predvsem v zadnjem obdobju, zelo znižala. Primera prisilnega preseljevanja romske družine in izbrisanih vnovič dokazujeta, da človekove pravice in svoboščine niso nikoli pridobljene enkrat za vselej, pač pa da jih je treba vsak dan znova utrjevati in ščititi. V omenjenih primerih se je izkazalo, da prav država in njene institucije niso bile sposobne zagotoviti zavarovanja pravic prizadetih. Poleg tega uporaba novih tehnologij prinaša nove nevarnosti in možnosti zlorab človekovega dostojanstva. Zato še s posebno skrbjo prebiramo poročilo Varuha človekovih pravic. Človekove pravice so tista področja, kjer nobena družba ne more biti zadovoljna z doseženo ravnijo, saj pogosto prav nova znanja in tehnološki razvoj kot stranski učinek prinašajo nove možnosti zlorab. Prav zato bomo tudi do prihodnje do teh vprašanj izjemno tankočutni, vselej na preži in sposobno zaznati tudi neznatnejše pojavne oblike. Vsa naša dejanja in tudi podpora današnjim priporočilom v smeri človekovih pravic in človekovega dostojanstva in v smeri utrjevanja ozaveščenosti o pomenu človekovih pravic, stremeli bomo k dvigu standarda na tem področju in podpirali zahteve zlasti civilne družbe za dosledno spoštovanje človekovih pravic. Podprli bomo nadgradnjo zakonodaje, ureditve ter dosledno uveljavljanje pravne države in ozaveščanja javnosti. Zato moramo vsi skupaj omogočiti izpolnjevanje poslanstva instituta varuha človekovih pravic. V LDS smo v našem predvolilnem programu za ustanavljanje regionalnih uradov na upravnih enotah, ki bi delo te pomembne ustanove demokratične družbe približali ljudem, ki bodo mogli svoje težave naslanjati nanjo, prav tam kjer živijo. Ko prebiramo letošnje poročilo, v LDS ugotavljamo, da se določena problematika pojavlja iz leta v leto. Govorimo o problematiki izbrisanih, vprašanju narodnih manjšin, popravi krivic, neuresničenih odločbah Ustavnega sodišča, sodnih zaostankih, načrtnem zmanjšanju avtoritete posameznih institucij, varstvu osebnih podatkov, diskriminatornem obravnavanju in delu pravnega in socialnega položaja, reševanju stanovanjske problematike, otrokovih pravicah in problematiki na področju medijev. Predlagano priporočilo bomo v LDS skupaj z amandmaji podprli. Bojimo pa se, da bo v prihodnjem letu zaradi nastale situacije še več govora o kršenju osnovnih ekonomskih in socialnih pravic. V luči gospodarskih sprememb bo še kako na udaru vprašanje družbene blaginje. Ne pozabimo 2. člena Ustave, poleg pravne države govori tudi o tem, da je Slovenija socialna država, ker je zapisana zahteva po ustrezni skrbi države tako za materialno kot socialno varnost državljank in državljanov. Varuhinji človekovih pravic in njenim sodelavcem pa se zahvaljujemo za dobro pripravljeno poročilo za leto 2007. Hvala.
Hvala gospodu Gumzarju. Gospod László Göncz pa bo predstavil stališče Poslanske skupine narodnih skupnosti.
Spoštovani gospod podpredsednik! Spoštovana varuhinja človekovih pravic! Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! V poročilu Varuha človekovih pravic lahko preberemo, da informacij o kršitvi tako imenovanih avtohtonih narodnih skupnosti v obdobju, na katerega se poročilo nanaša, ni bilo. Poročilo tudi ugotavlja, da je tendenca tovrstnih opozoril s strani pripadnikov narodnih skupnosti v upadanju. Na osnovi omenjenega bi torej lahko sklepali, da je stanje na tem področju idealno. Žal pa ni tako. Sicer je tudi v poročilu zapisano, da kljub formalni pasivnosti pripadnikov avtohtonih narodnih skupnosti možnosti kršenja narodnostnih pravic ni mogoče izključiti. Kot smo že velikokrat ugotovili, je zakonska raven zaščite avtohtone madžarske in italijanske narodnosti v Republiki Sloveniji nedvomno na visoki ravni. Toda res je tudi to, da je kljub dobremu pravnoformalnemu stanju dejansko uresničevanje pravic pomanjkljivo, na kar nenehno opozarjajo legitimne organizacije avtohtonih narodnih skupnosti. Nedoslednosti med drugimi beležimo pri zagotavljanju dvojezičnih dokumentov in obrazcev, pri dejanskem uveljavljanju jezika narodnih skupnosti, čeprav sta na narodnostno mešanem območju uradna jezika, na področju enakovrednosti jezika narodnih skupnosti pri zaposlovanju, nadalje tudi v gospodarski sferi, pri navajanju informacij o uporabi zdravil, na področju komuniciranja z bolniki, ki so pripadniki narodnih skupnosti v bolnicah, ter na drugih področjih. Tisti, ki pozna naravo manjšinske problematike, torej značaj in doživljanje narodne identitete v etnični skupnosti, dobro ve, da so na področju deklariranja morebitnih nedoslednosti oziroma prekrškov prisotni predsodki, ki temeljijo na negativnih izkušnjah v preteklosti. Pripadnik narodne skupnosti se le težko obrne k določeni državni ustanovi, da bi tam izrazil svojo morebitno zapostavljenost na področju narodne identitete in uporabe maternega jezika. Ta ugotovitev drži tudi v primeru razmerja do Urada varuha človekovih pravic, kar je pogojeno predvsem s tem, da je omenjena ustanova pri nas sorazmerno mlada, pripadniki narodne skupnosti pa nimajo dovolj informacij o vsebini in značaju njenega delovanja. V primeru relacije ustanova varuha človekovih pravic - narodna skupnost, žal na sploh velja obojestranska neinformiranost, kar sva pred kratkim skupaj ugotovila tudi z varuhinjo človekovih pravic. Čeprav je v okviru sedanje organiziranosti urada eden od namestnikov pristojen tudi za vprašanja morebitnih kršitev na področju pravic narodnih skupnosti, prej omenjeni primeri, kot lahko tudi razberemo iz poročila za leto 2007, ne pridejo do pravega naslovnika. V zvezi s poročilom kljub temu nismo vložili amandmaja, ker smo se z uradom človekovih pravic odločili za drugačen način izboljšanja stanja. Že na februarski seji Komisije za narodne skupnosti bomo razpravljali prav o omenjenem vprašanju. V prid boljše informiranosti pripadnikov narodnih skupnosti pa bomo v primeru madžarske narodne skupnosti organizirali tudi srečanje s sodelavci Urada varuha človekovih pravic narodnostnem območju. Omenjene aktivnosti seveda ne počnemo zgolj iz formalnih razlogov, temveč želimo bolj izkoristiti možnosti na področju delovanja varuha človekovih pravic ter prispevati k doslednjšemu praktičnemu uresničevanju posebnih pravic avtohtonih narodni skupnosti. V okviru tega želimo narediti korak naprej tudi glede zmanjšanja nedoslednosti in kršitev na področju pravic narodnih skupnosti. Prepričan sem, da bomo lahko skupaj uspešni. V okviru dobrega sodelovanja bomo lahko obrazložili tudi nekatera vprašanja vsebinske narave, kot je na primer razlika med kolektivno pravico in pravico posameznika ter vprašanje izredno zapletene ločnice med obema v primeru morebitnih kršitev oziroma nedoslednosti. Če tovrstne aktivnosti ne bi prispevale k izboljšanju stanja, bi verjetno bilo smotrno razmisliti o posebni instituciji varuha manjšinskih oziroma narodnostnih pravic. Na koncu želim še poudariti, da se strinjamo z ugotovitvijo, ki je navedena v poročilu in se nanaša na nujnost reševanja nekaterih perečih vprašanj na področju romske problematike ter drugih etničnih in narodnostnih skupnosti. Menimo, da morebitno zavlačevanje določeno problematiko zgolj poglablja, kar pa ni v interesu nikogar. Pometanje občutljivih vprašanj pod preprogo največkrat povzroča še večje možnosti za nepregledno razvnetje posameznih problemov oziroma primerov. Bistveno je, da se k reševanju slehernega občutljivega vprašanja pristopa z največjo možno mero strokovnosti, ne pa na osnovi predsodkov in parcialnih političnih interesov. Hvala lepa.
Hvala gospodu Gönczu. Mag. Majda Potrata pa bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana varuhinja človekovih pravic dr. Zdenka Čebašek Travnik z namestnico in namestnikom, spoštovani predstavniki Vlade, poslanke in poslanci! 13. redno poročilo Varuha človekovih pravic postavlja pred Poslansko skupino Socialnih demokratov kot pred vse poslanke in poslance zahtevno nalogo, da na njegovi podlagi razmišlja in presodi, kakšno je stanje človekovih pravic, to pot za leto 2007. Pri tem se znajdemo v situaciji, ko je med mnogimi posamičnimi primeri treba odbirati in se odločiti, katerim posamičnim primerom dati posebni poudarek na tem plenarnem zasedanju. Zato je moje poročilo v imenu poslanske skupine samo odziv na uvodna poglavja, medtem ko se bodo poslanke in poslanci s svojimi pripombami odzvali še na poseben del, ki obravnava posamične kršitve. Če razmišljamo o poročilu Varuha človekovih pravic, bi si pomagala s poprejšnjim znakom Varuha človekovih pravic, ko je levi dlani treba dodati še desno, zato ob poročilo postavljam tudi odzivno poročilo Vlade Republike Slovenije, pri čemer pa kaže poudariti, da je to odzivno poročilo vendarle odziv na kršitve človekovih pravic v letu 2007 in da je to pravzaprav odziv prejšnje vlade na tisto na kar je varuhinja človekovih pravic opozarjala. Šele v prihodnosti bomo lahko videli, kaj pravzaprav je Vlada, ki je nastopila mandat konec lanskega leta, uredila na podlagi priporočil, ki jih bo sprejel Državni zbor. In dovolite, da opozorim še na to. Ob poročilu za leto 2006 je Državni zbor sprejel 29 priporočil. Zdaj jih imamo predlaganih 35. Če upoštevam še predloge za amandmaje, in če bodo tudi tisti predlogi sprejeti, gre pa za troje novih priporočil, bo k 13. poročilu sprejetih 38 priporočil. In če gledamo, kaj je v odzivnem poročilu Vlade pripisanega k uresničevanju priporočil, potem ugotavljam, da je 8 priporočil preprosto brez kakršnegakoli odgovora in ne vemo, kako se je Vlada odzvala na tista priporočila. Zato pritrjujemo pozivu varuhinje, da bi bilo treba poskrbeti za sistematično spremljanje uresničevanja poročil varuha človekovih pravic. Če bi to storili, če bi sistematičneje pristopali k tistim rečem, ki se iz poročila v poročilo ponavljajo, potem bi po mnenju Socialnih demokratov tudi hitreje našli rešitve in bi se nekatere stvari hitreje reševale. Poseben problem v tem sklopu je priporočilo, ki ga je treba posebej omeniti in sodi v skupino tistih, ki že dolgo časa opozarjajo na krivico, ki so jo bili deležni s strani države izbrisani. Socialni demokrati bomo podprli amandma, ki zagovarja dosledno uresničevanje odločbe Ustavnega sodišča, in ne moremo pristati na priporočilo, ki znova vrača v obravnavo predlog ustavnega zakona o izbrisanih. Menimo namreč, da je to zniževanje zaupanja in avtoritete Ustavnega sodišča, in da žal ni to edina institucija, ki je v preteklosti bila deležna poskusov omalovaževanja ali zaobhajanja odločitev. Ni mogoče prezreti tudi tega, da se z nekaterimi izjavami, ki se vlečejo že dolgo časa in ki se včasih sicer nanašajo na konkretno osebo, ki uresničuje položaj, institucijo Varuha človekovih pravic, ampak da se tudi z odnosom do varuha človekovih pravic marsikdaj skuša zmanjševati avtoriteta te institucije. Socialni demokrati pa menimo, da se je v vseh dosedanjih letih institucija Varuha človekovih pravic v zavesti državljank in državljanom Slovenije utrdila, da je k temu veliko pripomoglo tudi sistematično ozaveščanje o človekovih pravicah in tudi o pristojnostih varuha človekovih pravic. Rada bi se dotaknila še vprašanja povečevanja pripada primerov. V letu 2007 je v začetku leta nastopila to funkcijo varuhinja dr. Zdenka Čebašek Travnik. Zapisano je, da se je število vloženih primerov povečalo in iz tega bi bilo treba tudi sklepati, kaj se dogaja s stanjem človekovih pravic v Sloveniji. Ali zvečanje primerov pomeni tudi zmanjševanje varnosti, ki jo čutijo državljanke in državljani in drugi prebivalci te države, zmanjševanje ali zniževanje standardov temeljnih svoboščin. Menimo, da gre za več dejavnikov, ki k temu pripomorejo. Ne nazadnje se tudi pred državnozborsko komisijo za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti ob menjavi, ob vsakem novem sklicu nekoliko poveča število vlog. Delno je k temu pripomoglo verjetno tudi ozaveščanje o posameznih prioritetah, ki jih je postavila varuhinja človekovih pravic. Tu mislim predvsem na skupino tistih pripomb ali tistih primerov, ki se nanašajo na varovanje otrokovih pravic. Pa še bi bilo mogoče naštevati v tem okviru, recimo, tudi pravice iz delovnih razmerij in druge socialne pravice ali pravice, ki so kršene v zvezi z delovanjem gospodarskih družb. Vsekakor gre po našem mnenju za več dejavnikov, ki vplivajo na zvečanje primerov. Socialni demokrati pa bi bili, seveda, zadovoljni, če to ne bi pomenilo v resnici pogostejšega kršenja človekovih pravic in zanemarjanja temeljnih svoboščin, kajti nismo prezrli, da je na nekaterih mestih v poročilu vendarle mogoče zaznati tudi opozorilo na zniževanje standardov varovanja človekovih pravic. Čisto konkretno imam v mislih azilante in begunce. Tudi ni mogoče prezreti opozoril, da so nekatere pobude pri pripravi zakonodaje ostale prezrte, pa da so se kasneje bodisi z odločbo Ustavnega sodišča ali s kakšno drugo odločbo izkazale za zelo utemeljene. Mislim na tiste reči, ki so zvezane z umeščanjem, s pristojnostmi zagovornice načela enake obravnave in zagovornice načela enakosti med ženskami in moškimi. Socialni demokrati smo bili ob sprejemu novele zakona pa smo tudi še sedaj prepričani, da sedanja zakonska ureditev instituta zagovornice oziroma zagovornika ni urejeno tako, da bi zagotavljala popolno neodvisnost. Prav neodvisnost je zagotovilo avtoritete, s katero lahko posamezna institucija obvaruje posameznika takrat, kadar imajo državne institucije ali pri zagovornici tudi drugi subjekti, kadar so kršitelji človekovih pravic. Menimo torej, da bi bilo dobro posvetiti pozornost in okrepiti sodelovanje nevladnih organizacij in zainteresirane javnosti pri pripravi zakonskih predlogov povsod tam, kjer se ti neposredno dotikajo človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Pritrjujemo tudi temu, da ima varuh človekovih pravic formalne in neformalne poti, s katerimi lahko vpliva na ozaveščenost in na uresničljivost človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Menimo, da je odzivanje ob politično občutljivih temah bistvena sestavina delovanja varuha človekovih pravic in varuhu človekovih pravic priznavamo vso pravico, da sam odbira primere, ob katerih se bo odzival. Dajemo tudi popolno soglasje tistim opozorilom, ki pravijo, da je treba iskati v odgovoru na vprašanje, ali je zakonito ravnanje dedno tudi pravično ravnanje, poseben poudarek v delovanju varuha človekovih pravic, kajti prav varuh je odgovoren za uresničevanje pravičnosti. Zdi se nam silno pomembno opozorilo evropskega ombudsmana, ki pravi, da varuh lahko tudi sam opredeli, kaj je dobro oziroma slabo upravljanje javnih zadev. To je ne nazadnje oprto tudi na 3. člen Zakona o varuhu človekovih pravic iz leta 1993. In tu dajemo prav varuhinji, ki meni, da takrat, kadar država in v njenem imenu Vlada in druge državne institucije, ter varuh človekovih pravic, v imenu vlagateljev pripomb, ne najdejo skupnega jezika, da bi morebiti bila prava pot tudi mediacija. Socialni demokrati bomo torej poročilo Varuha človekovih pravic za leto 2007 podprli. Zahvaljujemo se varuhinji človekovih pravic in vsem njenim sodelavcem za temeljito opravljeno delo. Podprli bomo tudi večino priporočil, ki jih je sprejela komisija, pri tistih, s katerimi ne moremo soglašati, pa smo skupaj s koalicijskimi partnerji vložili amandmaje in jih bomo v nadaljevanju postopka tudi podprli. Hvala.
Hvala, gospe Potrati. Gospa Eva Irgl pa bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Najlepša hvala za besedo še enkrat. Spoštovana varuhinja človekovih pravic, poslanke in poslanci! Pred sabo imamo 13. redno poročilo Varuha človekovih pravic za leto 2007. Vsekakor gre za precej obsežno gradivo, ki nam ponuja vpogled v stanje na področju varovanja človekovih pravic, na spoštovanje človekovih pravic, predvsem pa sankcioniranje kršenja človekovih pravic. V njem lahko danes razberemo, kaj je bilo narejenega na tem področju, v katerih primerih so se stvari izboljšale, v katerih primerih so nekatere stvari ostale še nerešene, odprte, in v katerih primerih so se stvari lahko tudi poslabšale. Skratka, predstavlja pomemben zapis in prerez stanja na vseh področjih delovanja države in na posameznih primerih, ki jih varuhinja s svojimi sodelavci tudi obravnava. Treba je omeniti, da je danes pravzaprav pred nami prvo poročilo, ki je nastalo v celoti pod okriljem nove varuhinje, zato lahko tudi danes prvič naredimo neko primerjavo med tem, kakšne teme so se obravnavale v času prejšnjega varuha, in kakšne teme se obravnavajo danes oziroma katerim temam je dana večja teža. Ob nastopu svojega mandata je varuhinja dejala, da bo svojo pozornost usmerjala predvsem v ranljivejše skupine ljudi, kot so starejši, invalidi, otroci. Dejala je tudi, da bo bistveno več časa namenila temam, kot so revščina in ukrepi, povezani z njo, nasilje v družbi in vprašanja, namenjena okoljski problematiki, se pravi, ohranjanju zdravega in čistega okolja. Skozi poročilo danes lahko vidimo, da varuhinja ni ostala samo pri besedah, ampak se to kaže tudi skozi dejanja znotraj poročila. In tu gre vsekakor za pozitiven korak naprej v delovanju varuha. Za časa prejšnjega varuha je bilo namreč jasno, da se ukvarja pretežno z enimi in istimi temami, tako imenovanimi marginalnimi skupinami, na tiste posameznike v družbi pa žal pozablja. In to se nikakor ne sklada z odgovornostjo, ki jo ima varuh do vseh državljank in državljanov, ko je potrjen na takšno funkcijo s strani Državnega zbora. Moramo se namreč zavedati, da v Sloveniji obstajajo tudi druge skupine ljudi, ki so jim kršene človekove pravice, ki so v hudih stiskah in potrebujejo pomoč. Veliko je takšnih, ki že leta opozarjajo na svoje pravice, na primer oškodovanci med drugo in po drugi svetovni vojni, pa o njih ne govorimo tako na široko in dolgo, kot na primer o izbrisanih. Ne namenjamo jim toliko prostora v medijih, verjetno tudi zato, ker ti ljudje nimajo za seboj celotnega kolesja levih političnih strank in tako imenovanih nevladnih organizacij, pa medijev, ki bi jih podpirali pri uveljavljanju njihove pravice in namesto njih povzdignili glas, ko potrebujejo to pozornost in zaščito. Osnovne človekove pravice ne bi smele biti nikdar in nikoli teptane, ne s strani posameznika, ne s strani neke določene skupine in seveda tudi ne s strani države. Žal pa se nahajamo v svetu, in tudi Slovenija v nekaterih primerih ni izjema, ko smo še vedno priča kršenju človekovih pravic in s tem poseganju v človekovo integriteto in dostojanstvo. Ker se poročilo varuhinje nanaša na leto 2007 in s tem na delovanje prejšnje vlade, bi želela opozoriti na naslednje. Celoten prejšnji mandat se je skušalo s strani strank, ki so danes na oblasti, preko medijev spretno, in to vsakodnevno, javno lansirati sporočila, češ, da je Janševa vlada tista, ki ne spoštuje človekovih pravic in zato ogroža delovanje pravne države. Skušalo se je torej oblikovati neko splošno javno mnenje, da je levica tista, ki ima v domeni človekove pravice, ki jih spoštuje, desnica pa je tista, ki jih krši. Pa se je velikokrat izkazalo za ravno obratno. In tudi zgodovina kaže na to, da stranke, naslednice sistema, ki je strogo, grobo in brezkompromisno kršil človekove pravice ter ustrahoval vse tiste, ki niso razmišljali tako, kot je narekoval takratni sistem, težko drugim tako vehementno in pokroviteljsko razlagajo o varovanju človekovih pravic. In danes smo v Sloveniji priča izjemno zanimivi situaciji, ki kaže na to, da se v nekaterih segmentnih vračamo prav nazaj v varovanju človekovih pravic - kar ni dobro za Slovenijo in ni dobro za njene državljane. Zakaj to govorim? Vse pomembne državne funkcije zastopa levica. V rokah ima praktično vse medije. Na ključnih položajih civilne družbe pa izključno svoje predstavnike. V Slovenski demokratski stranki bomo zato z izjemno velikim zanimanjem spremljali naslednje poročilo varuhinje in seveda čakali, ali bo moč zaslediti v tem poročilu ta zapis, po mojem mnenju ne čisto normalnega in nezdravega stanja v tej državi, v kateri bi vsekakor morali vladati demokracija predvsem pa spekter različnih razmišljanj. Danes, žal, s takim stanjem ne moremo biti zadovoljni. Mirno lahko rečemo, da so določenemu delu prebivalstva, ki je upravičen tudi do drugačnega mnenja, kršene človekove pravice. Zanimivo je tudi to, da smo v prejšnjem mandatu prav na Komisiji za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti obravnavali kar nekaj grobih posegov v človekove pravice prav s strani danes vladajoče stranke. Naj omenim samo tri imena: Veber, Rop, Lukšič. Vsi se spomnimo teh zgodb. Zakaj to govorim? Kljub temu, da so bile kršene človekove pravice, se ti ljudje niso pojavili v letošnjem poročilu varuha človekovih pravic kot primer kršenja človekovih pravic. Spomnimo se, kako se je nekdanji poslanec Rupar zaradi neprimerne izjave, o kateri bom več povedala kasneje, takoj znašel ne samo v vseh medijih, ampak tudi v naslednjem poročilu varuha človekovih pravic. To vsekakor kaže na to, da ni pomembno, kaj narediš, kaj izrečeš, ampak predvsem je pomembno, da pripadaš pravi politični opciji. Da pa se vrnem nazaj. Vlada Janeza Janše je na področju varovanja človekovih pravic sprejela vrsto ukrepov in zakonov, ki vzpostavljajo boljšo podlago za dosledno spoštovanje človekovih pravic. Temu pritrjuje tudi varuhinja v svojem poročilu, temu pritrjuje tudi poročilo Državnega sveta. Tako je bil v prejšnjem mandatu sprejet Zakon o istospolnih partnerskih skupnostih. Naj spomnim, da je to tisti zakon, ki so ga prej več kot osem let skupaj spravljale tako LDS kot SD, skupaj seveda z nevladnimi organizacijami, ampak nič ni bilo od tega. Osem let so samo govorili, rezultata pa ni bilo, čeprav so imeli večino v parlamentu. Skratka, razkorak med besedami in dejanji. Sprejet je bil tudi Zakon o pacientovih pravicah, ki seveda ne rešuje vseh težav, je pa pomemben korak naprej. Sprejet je bil Zakon o verski svobodi, ki tako po več kot 30-ih letih ureja to osnovno človekovo pravico na evropsko primerljiv način. Sprejeli smo težko pričakovani Zakon o duševnem zdravju, pa Zakon o uresničevanju načel enakega obravnavanja in nenazadnje je bil sprejet Zakon o preprečevanju nasilja v družini, prvi zakon, ki sistemsko opredeljuje problematiko, ščiti žrtev, na eni strani, na drugi strani pa povzročitelju nasilnega dejanja kljub vsemu daje možnost, da se preko strokovnjakov, ki se ukvarjajo s to problematiko, lahko sooči s svojim nedopustnim ravnanjem, z razlogi, zakaj prihaja do nasilništva z njegove strani, in tako lahko, upajmo, sčasoma kljub vsemu spozna ta svoja neopravičljiva dejanja, ko se močnejši spravlja na šibkejšega. Pa naj si bo to v fizični, psihični, ekonomski, spolni ali čustveni obliki nasilništva. Vsi, ki smo danes tukaj prisotni na seji, se zagotovo zavedamo, da je potrebno doseči ničelno toleranco do nasilja v družbi. Vendar pa to v prvi vrsti pomeni, da si ne smemo zatiskati oči pred temi problemi in težavami. Posnetki nasilništva in grobega obnašanja do vrstnikov, nastalih v šolah, je vsekakor alarm, ki nas opozarja, da vse pristojne institucije, vključno z Ministrstvom za šolstvo in šport, morajo bistveno več časa nameniti tem vprašanjem. Naslednja tema, ki se pojavlja znotraj poročila in je vsekakor pomembna, je vprašanje medijev. Natančneje, vprašanje senzacionalističnega poročanja. Varuhinja tako znotraj poročila opozarja, da mediji vse prevečkrat dajejo prednost senzacionalizmu. Senzacionalistično poročanje ki, to moramo priznati, ne nastaja samo zaradi želje lastnikov medijev po večji gledanosti in branosti, temveč tudi zaradi političnih elementov, ko se skuša preko zapisanega v medijih vplivati na mišljenje ljudi, povzroča, da mediji s takšnimi dejanji posegajo v človekovo integriteto, z zapisanim škodujejo ugledu posameznika, ga očrnijo pred javnostjo, in to počnejo lahko že zgolj na podlagi špekulacij in natolcevanj, ne pa konkretnih dokazov. In zato bi želela tukaj spomniti na izjemno odmevno afero Patria, ko je bil nekdanji predsednik Vlade, ki je takrat predsedoval Evropski uniji, tik pred volitvami v Sloveniji obtožen jemanja podkupnine. Brez kakršnihkoli dokazov so mediji objavili to senzacionalistično zgodbo, to novico, ki je več kot očitno, tudi glede na smeh, ki je prisoten iz teh strank, nastajal v političnih krogih, ki so danes na oblasti in vodijo to državo, skupaj z določenimi njim pripadnimi novinarji. Huda obtožba nekdanjega predsednika Vlade je zagotovo nedopustno dejanje brez primere, ki prav kliče po tem, da ko bo stvar, upajmo, kdaj na sodišču dokazana in razjasnjena, da bodo tisti, ki so to napletli, odstopili s svojih položajev ter da bodo vsi tisti, ki so zadevo spretno, to moramo priznati, politično lansirali v javnost tik pred volitvami, zanjo tudi odgovarjali. Varuhinja v poročilu tudi opozarja, da je nedopustno, da se v medijih razkriva identiteta otrok. Tisto, kar je še posebej zaskrbljujoče, pa je podatek, ki ga je varuhinja zapisala v poročilu, in sicer da se tovrstne kršitve, ko se senzacionalistično poroča o družinskih tragedijah, zraven pa razkriva identiteta in zasebnost otrok, kljub opozarjanju še vedno dogajajo. In še več, celo stopnjujejo se. Varuhinja je zato mnenja, da bi bilo treba pravila za poročanje o otrocih v medijih urediti sistemsko, na primer z zakonom o medijih. Tudi eno od naših priporočil, ki smo jih sprejeli na komisiji za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti ter jih bomo kasneje obravnavali, gre prav v tej smeri. V zvezi z zakonodajo o zaščiti otrok v medijih pa je potrebno reči tudi to, da v primeru nasilja v družini je bil, kot sem že prej dejala, sprejet Zakon o preprečevanju nasilja v družini, kjer znotraj tega zakona poseben člen ureja navedeno problematiko. O žrtvah ali povzročiteljih nasilja ne smejo biti namreč javno posredovani podatki, na podlagi katerih bi bilo mogoče prepoznati žrtev ali njeno družino. Posredovanje podatkov je mogoče le ob soglasju polnoletne žrtve. Z omenjenim zakonom pa je seveda naložena odgovornost staršev, otrokovih skrbnikov, rejnikov ali pa posvojiteljev, da otroka v okviru izvajanja skrbi zanj varujejo pred izpostavljanjem javnosti. V prejšnjem mandatu, na koncu, je bil sprejet tudi nov kazenski zakonik, ki pa je bil v javnosti sicer slabo sprejet s strani levih političnih strank, vendar pa prinaša bistvene novosti na omenjenem področju varovanja otroka v okviru izpostavljanja v medijih. Kot kaznivo dejanje je opredeljena objava osebnih podatkov otroka, ki je udeleženec v sodnem, upravnem ali kakršnemkoli drugem postopku, ali pa objava druge informacije, na podlagi katere bi bilo mogoče prepoznati njegovo identiteto. Sankcija je denarna kazen ali kazen zapora do treh let. V okviri vzpostavitve registra pedofilov velja tudi izpostaviti, da je Državni zbor konec maja, ko je sprejel že omenjeni kazenski zakonik, in sicer z namenom večje zaščite otrok, na kar opozarja varuhinja človekovih pravic v svojem poročilu, uvedel tudi posebno kazensko evidenco. V posebno evidenco se namreč vpišejo obsodbe za kazniva dejanja spolnega napada na osebo, mlajšo od 15 let, v zvezi s kršitvijo spolne nedotakljivosti in zlorabo položaja, kadar se dejanje nanaša na mladoletno osebo. Podatki pa se, kar je pomembno, v evidenci hranijo tudi po izbrisu obsodbe v kazenski evidenci. V poglavju Etika javne besede varuhinja pojasnjuje, da se je število pobud na tem področju zmanjšalo. Sama to ocenjuje oziroma utemeljuje s pojasnilom, da je zmanjšan pripad povezan s ponavljanjem opozoril, da varuh pač nima pristojnosti do medijev in do novinarjev. Dodatno pa tudi pojasnjuje, da že vrsto let opozarjajo na potrebo, da se v okviru novinarskih združenj oblikujejo učinkovitejši mehanizmi za nepristransko obravnavo etičnih pravil novinarskega poklica. Zato varuhinja tudi predlaga, da bi glede na dejstvo, da Društva novinarjev Slovenije ne upoštevajo ravno v tistih medijih, ki najpogosteje neupravičeno posegajo v osebnostne pravice, bilo treba razmisliti o učinkovitejših mehanizmih, ker samoregulacija - to smo zdaj lahko že videli in spoznali - očitno ne deluje. In že smo pri tematiki, mimo katere ne morem in ji varuhinja tudi namenja precejšnjo pozornost. Govorimo o sovražnem govoru v medijih. Že na Komisiji za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti sem dejala, da se znotraj tega političnega prostora in medijev sovražni govor obravnava z dvojnimi merili. Pri nas se namreč sovražni govor ne ocenjuje po tem, kaj je nekdo izrekel, ampak po tem, kdo je nekaj izrekel. Da pa ne bom govorila na pamet, naj ponazorim s primerom. Vsi se spominjamo nekdanje izjave poslanca Ruparja -- o tem sem že prej nekaj govorila -, namenjene dvema poslankama. Izjava, ki je bila vsekakor po mojem mnenju, pa tudi po mnenju Poslanske skupine SDS, nedopustna in popolnoma nesprejemljiva, izražala je seksističen, sovražen govor in posegala v človekovo dostojanstvo oziroma dostojanstvo dveh poslank. V medijih se je o tej izjavi pisalo, ne bom rekla, koliko časa, mesece in mesece, čeprav se je poslanec javno opravičil. In poslanec se je tudi znašel v varuhovem poročilu. Vendar pa, zanimivo, potem je bila pred volitvami s strani ene izmed teh dveh poslank izrečena izjava na popolnoma enakem nivoju, kot je bila izjava Ruparja, in je bila ravno tako seksistična in sovražno naravnana proti tedanjemu predsedniku Vlade Janezu Janši. Pa se o njej ni govorilo. Tu pa tam se je kaj reklo, ni se niti podpisovalo kakšne dolge peticije. Skratka, skrajno dvojna merila, ki se kažejo tudi v tem, da je poslanec odstopil s položaja, poslanka pa je bila za svojo izjavo nagrajena z mestom ministrice, in to ne katerekoli, ampak kulturne ministrice. In ta ministrica se je tudi pred volitvami zavzemala, kako potrebno je kazensko preganjati pojave sovražnega govora v javnosti. Seveda se s tem vsi strinjamo, ampak potem je ravno ona tik pred volitvami širila sovražni govor. In spet smo med besedami, na eni strani, in dejanji na drugi. Seveda se pa vsi strinjamo, da je potrebno to področje urediti, vendar je pri tem potrebno biti dosleden, pravičen, predvsem pa imeti za vse enaka merila, ne glede na to, iz katere politične opcije kdo prihaja. Skozi poročilo je omenjen tudi sovražni govor, ki se predvsem širi tudi na spletnih portalih. Tega je zmeraj več. Na to opozarja varuhinja znotraj poročila. Znotraj poročila pa je tudi opozorjeno, da je bila ob sprejemanju Zakona RTV takrat zamujena priložnost, da bi dobili neodvisnega varuha pravic gledalcev in poslušalcev pri RTV, ampak danes je tudi to že odpravljeno, danes imamo varuha pravic gledalcev in poslušalcev. V poročilu varuhinja veliko pozornosti nameni tudi vprašanju mobinga oziroma trpinčenja na delovnem mestu, ki se kaže kot vedno večji problem znotraj javnega sektorja. Varuhinja konkretno opozori na problem šikaniranja nekdanjih novinarjev danes prenovljenega tednika Mag Igorja Kršinarja in Silvestra Šurle, katerih primer nedopustnega ravnanja s strani vodstva tednika Mag smo obravnavali tudi na seji Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti. Novinarja sta nas, pa tudi varuhinjo človekovih pravic, pa tudi inšpektorat obvestilo, da sta bila deležna psihičnega nasilja in žaljivega ravnanja s strani odgovornih na tedniku Mag, zaradi česar je moral eden izmed novinarjev poiskati tudi zdravniško pomoč. Prišlo je do nedopustnega kaznovanja novinarjev tudi z degradacijo oziroma premestitvijo na drugo delovno mesto, ki je bilo ponižujoče in žaljivo glede na izobrazbo in delo, ki sta ga ta dva novinarja do takrat vestno in korektno opravljala. Tudi varuhinja v poročilu pritrjuje, da je v tem primeru prišlo do neupravičenega kaznovanja novinarjev, ki so s svojimi dejanji branili le lastno integriteto in dostojanstvo ter neodvisnost novinarskega poklica, zato takšna dejanja niso vprašljiva samo z vidika delovnopravne zakonodaje, ampak tudi z vidika temeljnih načel novinarske etike, ki izhajajo tudi iz določb Zakona o medijih. Mobing oziroma trpinčenje na delovnem mestu pa je danes, hvala bogu, ker je bil sprejet Kazenski zakonik v prejšnjem mandatu, kaznivo dejanje po 197. členu in se kaznuje z zaporom do dveh let. Ravno tako 6. člen Zakona o delovnih razmerjih prepoveduje spolno in drugo nadlegovanje ter trpinčenje na delovnem mestu. Tudi Ustava Republike Slovenije natančno določa, da ima vsakdo pravico do osebnega dostojanstva in varnosti, kar pomeni, da morajo državne oblasti in vsi posamezniki spoštovati pravico do osebnega dostojanstva in varnosti. Posledic mobinga pa se dobro zaveda tudi Evropska unija, ki opozarja, da je tretjina vseh delovnih dni izgubljena prav zaradi bolezni in odsotnosti, ki so žal posledice mobinga. Stroški, ki nastanejo zaradi tega manjka, pa gredo v tisoče milijard evrov. To je dovolj zgovoren podatek, ki kaže na to, da moramo bistveno več govoriti o tej problematiki in jo jemati kot sila resen pojav znotraj delovnega okolja. Seveda pa se znotraj poročila varuhinja ukvarja oziroma posveča tudi vprašanju izbrisanih. Ni pa zaslediti, da bi se tako podrobno ukvarjala s statusom žrtev vojnega nasilja. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da se ob vprašanju ureditve statusa tako imenovanih izbrisanih in žrtev vojnega nasilja izpostavljajo dvojna merila, in to tako vladajoče oblasti kot tudi Urada človekovih pravic. Prepričani smo, da sta ureditvi obeh vprašanj stališča varovanja človekovih pravic enako pomembni. Tukaj ne moremo ali pa sama ne morem mimo primerjave, da se vlada Boruta Pahorja krčevito postavlja za tako imenovane izbrisane, ne priznava pa fizičnega izbrisa oziroma namenske likvidacije več tisoč Slovencev po drugi svetovni vojni. Danes smo v situaciji, ko notranje ministrstvo brezkompromisno zatrjuje, da bo začelo z izvrševanjem odločb in morebiti tudi vračanjem odškodnin tako imenovanim izbrisanim. Na žrtve vojnega nasilja pa, žal, pozablja. V luči obravnavanja enakih možnosti in spoštovanja človekovih pravic bi lahko rekli, da imajo žrtve vojnega nasilja in njihovi svojci, po našem mnenju, in to je tudi dejstvo, že dlje časa pravnoformalno neurejen status in bi jih bilo že zaradi tega treba obravnavati prednostno. Vendar pa v tej državi ponovno veljajo dvojna merila. Prednost pač imajo tisti, ki so delovali v nasprotju z osamosvojiteljskimi težnjami Slovenije leta 1991 in kljub pozivom, naj si uredijo status, tega niso želeli storiti. Seveda pa vsaka zgodba nosi znotraj sebe tudi primere, ki jim je bila storjena krivica. In prav zaradi posameznih individualnih primerov, kjer je bila lahko storjena krivica, v Slovenski demokratski stranki zagovarjamo ustavni zakon, ki naj reši položaj takšnih oseb. Vendar pa v SDS ne moremo sodelovati pri izpeljavi koalicijskega načrta, ki želi celo tistim, ki so sodelovali pri napadu na Slovenijo, ne samo urediti status, ampak celo izplačati odškodnine za nazaj. V takšnem primeru bi lahko vsekakor prišlo do kršenja človekovih pravic ostalim državljankam in državljanom Republike Slovenije. Ne gre tudi prezreti dejstva, da je kljub temu, da ima v Komisiji za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti koalicija večino, bil izglasovan sklep, ki se nanaša na položaj tako imenovanih izbrisanih. Komisija je odločila, da naj Državni zbor Republike Slovenije sprejme ustavni zakon, ki bo uredil položaj tako imenovanih izbrisanih. Sklep Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti še pravi, da naj se vsak primer izbrisanih obravnava posebej, torej individualno, in da se iz obravnave izločijo tisti, ki so na strani okupatorja aktivno sodelovali v napadu na samostojno državo Slovenijo, ter še, da se dejansko omeji oziroma izključi izplačilo odškodnin tako imenovanim izbrisanim. Kljub temu, da je bil ta sklep, ki sem ga že prebrala, sprejet na komisiji, v kateri ima večino koalicija, pa danes poslanske skupine te iste koalicije dajejo amandma na ta že sprejeti sklep, kar kaže tudi na to, da stranke, ki so na oblasti, niso ravno kompatibilne oziroma v sozvočju same s sabo, kar vsekakor ni dobro, glede na čas, v katerem se nahajamo. Če bodo amandmaji v povezavi z izbrisanimi, ki jih je predlagala koalicija, izglasovani, bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke kljub ostalim sprejemljivim priporočilom, ki smo jih potrdili tudi na Komisiji za peticije, glasovali proti njim. Zdi se nam namreč skrajno neprimerno, da bodo ljudje, ki so bili proti osamosvojitvi Slovenije, ki so celo sodelovali v napadih nanjo, za to "veličastno" dejanje, pod narekovaji, seveda nagrajeni, celo z izplačilom odškodnin za nazaj. Sploh danes, ko vemo, v kakšni situaciji se nahajamo. Na eni strani vrh slovenske politike govori o odškodninah izbrisanim, na drugi pa se dnevno dogajajo odpuščanja delavk in delavcev, ki so vse svoje življenje za nizko plačo pošteno delali, opravljali svoje delo, danes pa celo ostajajo brez te plače. To je za nas popolnoma nesprejemljivo, sploh če imamo še nek drug kontekst na drugi strani, če vemo, da na drugi strani že leta in leta niso rešena vprašanja v zvezi z žrtvami vojnega nasilja. Slovenski narod si vsekakor takšnih dvoličnih, nesprejemljivih potez te Vlade ne zasluži. Hvala.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o poročilu in predlogu priporočila. Besedo ima gospod Magajna.
Spoštovani predsedujoči! Gospa varuhinja dr. Zdenka Čebašek Travnik, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Veliko problemov je bilo omenjenih, veliko splošnih zadev smo slišali, zato se bom tudi sam omejil le na nekaj zadev. Kot prvo, pogoji za delo inštitucij, ki se ukvarjajo z varstvom človekovih pravic. Nedopustno in neprimerno je, da tak inštitut, kot je varuh človekovih pravic, že nekaj let prosi za sistemizacijo treh strokovnih sodelavcev. Ob tem, ko se v državni upravi bohoti administracija oziroma se je pred leti, so taki primeri neverjetni. Pogoji vseh nadzornih organov, nadzornih inštitucij so tudi izredno slabi. V poročilu zasledimo delovne pogoje Inšpektorata za delo, nemogoče kadrovske, finančne, organizacijske pogoje in tako dalje. Da ne omenjam zaporov. Tu se človek lahko vpraša, kdo je pravzaprav kaznovan v teh zaporih, tisti, ki upravljajo z njimi pazniki, ali varovanci. Vsi po svoje, vsak na svoj način. V takih pogojih se ne da delati. Ena od konkretnih tem, ki danes še ni bila izpostavljena, so pa verske pravice. Tu mislim predvsem na pripadnike manjših verskih skupnosti. Danes smo v splošnem poročilu slišali, da se je zadeva uredila z Zakonom o verski svobodi. Uredila pa se je tako, da smo na tem področju vpeljali večinski sistem. Kaj to pomeni? Bom ponazoril. Predsednik Evropske komisije Barosso lani pride v Sloveniji in protokol je zahteval, da sta se tega srečanja, pogovora udeležila dva predstavnika sindikatov. Logika razmer je seveda povzročila, da sta se ga udeležila predsednik največjega sindikata in drugega največjega sindikata. Pa še en primer iz Evropskega sveta. V prostorih Sveta Evrope je kapela, velik prostor, kamor lahko vsak pripadnik katerekoli verske skupnosti gre, pomoli, preživi nekaj minut ob obeležjih svoje vere. Klinični center v Ljubljani. Večkrat peljem svojega 96-letnega očeta, je tudi stanoval na tej lokaciji, na Vodmatu, in ima spomine, v to kapelo gre lahko samo pripadnik največje verske skupnosti. Zakaj se ta prostor ne bi uredil - če razumete, kaj smatram pod večinski sistem?! Zakaj ne bi imeli takšnega prostora, da bi tudi musliman imel nekje prostor obeležja svoje vere, da bi se tudi tam dobro počutil. Zakaj samo eni?! Zakaj oddaja Obzorja duha? To so obzorja duha največje verske skupnosti, tako je koncipirana oddaja, tako je vodena. In skozi ta zakon in skozi razne pravilnike smo dejansko vpeljali to, da imajo eni vse, drugi nič. Verski kurati, duhovniki. Zakaj se ta sredstva ne namenjajo zagotavljanju verske oskrbe vseh?! Ni ravno primerno, da predstavnik, duhovnik, zaposlen v zaporu, pa ga osebno izredno spoštujem, da je v funkciji uradnika, ki potem povabi, recimo, muftija, da pride v zapor. To bi moralo biti drugače urejeno, bolj higienično. Uslužbenec zapora priskrbi, da imajo vsi uporabniki v zaporu možnost verske oskrbe. Zakaj se sredstva namenjajo samo enim?! Večinski sistem ni domena demokracije, vpeljimo tudi na tem področju pluralni sistem, da se bodo tudi pripadniki manjših verskih skupnosti čutili enakopravne. In še eno področje, ki pa je specifično moje. To je delovnopravno področje. Zanimivo je to, ko sem prebral poglavja, sem zasledil več teh vsebinskih sklopov: psihično nasilje, težave pri delu inšpektorata za delo, zaposlovanje novinarjev, poklicno rehabilitacijo. Dveh elementov, ki ju dobro poznam, dva segmenta teh delovnopravnih razmerij, in sicer: začasne zaposlitve in posojanja delovne sile, pa v poročilu ni. Tudi varuh, če te zadeve niso v obsegu pripada zadev, seveda ni dolžan teh zadev obravnavati. Ob tem pa se meni postavlja retorično vprašanje - Kako je možno, da na teh področjih, kjer se sistematično več let krši zakonodaja, na primer: inštitut zaposlitve za določen čas je tako zakonsko omejen, da ga praktično ne bi smelo biti. Pa vemo, da je med mladimi 60, 70% zaposlenih na osnovi pogodb za začasno zaposlitev. Posojanje delovne sile oziroma, kot se zakonsko reče, zagotavljanje dela delodajalcev, uporabnikom se je v vseh letih, kot opazujem, popolnoma izrodil. Agencije praktično ne zagotavljajo denarja v času, ko delavec prehaja od enega delodajalca k drugemu. Praviloma se mu delovno razmerje prekine, po zakonu pa bi moral v tem času prejemati vsaj 70% plače. Raziskava iz leta 2007 je pokazala, da plačevanja v času mirovanja, čakanja na drugega delodajalca, tega inštituta praktično ni. Celo vrsto zadev bi lahko še omenili, vendar mislim, da sem z določenimi zadevami le dopolnil to razpravo. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Gorenak. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Gospa varuhinja! V svojem izvajanju bi se omejil na pet poglavij poročila, in sicer na diskriminacijo, omejitev svobode, pravosodje, policijske postopke in upravne zadeve. Seveda se ne morem dotakniti vsega, kar bi želel, zato naj poudarim samo tisto, kar se mi zdi najpomembnejše. V poročilu je govora o etničnih manjšinah, zlasti o nemški, in vprašanje, da se Vlada in Državni zbor nekako ne opredelita do tega vprašanja. Moram reči, da po moji oceni 61. člen ustave izjemno dobro ureja ta položaj, če ga seveda kombiniramo še s kulturnimi sporazumi, kakršen je podpisan z Avstrijo, potem se mi zdi, da so te zadeve relativno dobro urejene. Ne zdi se mi smiselno, da posebej poudarjamo te stvari v poročilu varuha, ker te stvari gredo tudi v tujino. Leta 2005 sem vodil posebno slovensko delegacijo pred Odborom Združenih narodov za človekove pravice in tudi tam so postavili to vprašanje. In seveda občutek imam, da smo relativno uspešno povedali, zakaj vztrajamo pri 61. členu ustave. Drugo vprašanje, ki se ga želim dotakniti, je položaj romske skupnosti. Seveda smo tudi mi poudarili, da je relativno celovito urejen v sistemskem zakonu, ki je bil sprejet v času prejšnje Vlade. Nekako kritizirate to, da zakon postavlja v privilegiran položaj ali kakorkoli že največjo romsko skupnost oziroma njihovo organizacijo. Res pa je, to je pa treba tudi vedeti, da z nekom država mora voditi dialog na tem področju in da ga je težko voditi z vsako vaško skupnostjo Romov, če želite. Naslednja zadeva, ki bi se jo dotaknil, je položaj področja invalidov. Jaz pozdravljam vse, kar je zapisano v vašem poročilu. Globoko sem prepričan, da je treba še mnogo narediti na področju invalidov. Kar se tiče alternativnih sankcij, s katerimi se tudi poročilo veliko ukvarja, govorim o alternativnih kazenskih sankcijah. Treba je reči, da je nov kazenski zakonik in zakon ter ZIKS kar veliko naredil v letu, ki je za nami, na tem področju in precej pospešil tovrstno izrekanje kazni. In mislim, da je to dobro. Strinjam se s pobudo varuha, da je potrebno zdravniške preglede v zaporih izvajati na določen način. Seveda pa ne bi mogel soglašati s trditvijo varuha oziroma varuhinje, da naj zdravniki zaslišujejo te priprte, zaprte osebe, ki bi bile eventualno poškodovane v postopkih. Res je namreč nekaj, zdravniki naj zdravijo, zaslišujejo pa naj tisti, ki so za to usposobljeni in so tudi za to kvalificirani. Absolutno podpiram vašo kritiko zdravstvenih ustanov, zlasti tisti del, ki se nanaša na posamezne bolnice, kot je recimo Psihiatrična klinika v Ljubljani, ki preprosto rečejo, ljudi z Doba ne bomo sprejeli. To je popolnoma nedopustno obnašanje in jaz upam, da je tudi zakon, ki je bil sprejet lani na tem področju, prispeval k temu, da se to ne bo nikoli več dogajalo. Ne morem pa se strinjati z vašimi zahtevami tudi kot nekdanji pripadnik policije, ki se recimo na varnost nekoliko bolje spoznam oziroma na opravljanje varnostnih nalog, da naj bi pazniško osebje opravljalo varovanje, ko so zaprte osebe pri zdravniku, tako da ne bodo v vidnem niti v slušnem polju z zaprto osebo. To namreč pomeni nekje pod oknom ali na hodniku. To preprosto ni mogoče v mnogih primerih, ker gre za vprašanje varnosti zdravstvenega osebja, in na drugi strani za vprašanje možnosti pobega zaprtih oseb, in to po moji oceni preprosto ni izvedljivo, tehnično ni izvedljivo. Naprej bi zelo rad rekel, da je prav, da opozarjate na potrebne programe dela z zaprtimi osebami, ko so te odpuščene. Kot vemo, je povratnikov izjemno veliko pri nas, zato menim, da so lanskoletni ukrepi Ministrstva za pravosodje v veliki meri že izboljšali stanje iz leta 2007, ki ga vi opisujete. Razumem vaša opozorila na slabe bivalne pogoje v zaporih. Govorite, tudi malo prej je moj predgovornik govoril o tem, o visokih temperaturah, 31 stopinj Celzija in več, govorite o vprašanju zadostnega števila škarjic za nohte pri zaprtih osebah, govorite o vprašanju fitnes studijev pri zaprtih osebah. Glejte, jaz v načelu tudi podpiram vaša prizadevanja za boljše pogoje v naših zaporih, hkrati pa bi bilo dobro, da si pogledamo tudi tistih 6 in toliko bolnikov na kakšnem bolnišničnem oddelku, ki umirajo na nekaj kvadratnih metrih, pa jim tudi to ni omogočeno, ali pa recimo delavce Steklarne Rogaška Slatina, ki pri ne 31, ampak bistveno več stopinjah pihajo tekoče steklo in dobijo do 500 evrov ali manj. Pa ne jemljite tega kot kritiko. Jaz sicer razumem vaša prizadevanja, pa vendarle se mi zdijo ta prizadevanja pretirana, ker vendarle govorimo o zaprtih osebah, ker so se te pregrešile zoper zakonodajo te države. Nekako sem pogrešal obisk zapora v Kopru, ki je nadstandarden, da bi bila celovita slika o stanju v državi. Zelo podpiram vsa vaša prizadevanja, ki jih namenjate področju sodstva. Kritični ste do sodnih zaostankov. Zelo sem bil vesel tudi navedbe v vašem poročilu na strani 82, kjer govorite o tem, da je treba narediti več pri tem, da ne bodo v odločbe nižjih sodišč razveljavljene in vračane na nižja sodišča s strani višjih, ampak da je treba pospešiti odločanje na drugi stopnji. Mislim, da je tudi zakonodaja, sprejeta lansko leto na tem področju, kar nekaj naredila. Seveda govorim o Zakonu o pravdnem postopku, Zakonu o prekrških itd. Zlasti pa pozdravljam vašo trditev v poročilu, da mora država zagotoviti neodvisnost sodstva. To pa ne pomeni njihove neodgovornosti. Menim, da je potrebno, da zlasti tisti, ki boste v obdobju, ki prihaja, pisali zakone s tega področja, to krepko krepko upoštevate, ker tudi sam se zavzemam in vedno zagovarjam neodvisnost sodstva, ampak tudi delo in odgovornost. S te strani je bilo v prejšnjem mandatu veliko narejenega na področju sprememb zakonov, precej manj, če ne nič, pa s strani sodnikov. Pozdravljate projekt Lukenda. Jaz se pridružujem temu, ta je na mnogih sodiščih v mnogočem skrajšal število sodnih postopkov in pozdravljam tudi to, da sedanja vlada ima namen nadaljevati s tem področjem. Zelo umestna so tudi vaša opozorila o elektronskem poslovanju sodišč. Tukaj se vam pridružujem zlasti zato, ker se mi zdi včasih, da živijo še kar malo v kameni dobi. Izjemno vesel in izražam vam pa vso priznanje v tistem delu, kjer na strani 94 in 95 govorite o tako imenovani kritiki odvetništva. Šli ste celo tako daleč, da ste zapisali več, kot si je mogoče prejšnja vlada celo upala v spremenjeni zakonodaji v preteklem letu. Poglejte, vi opozarjate na to, da enostavno nimate sogovornika. Vzpostavljate ne samo vprašanje minimalnih, tudi maksimalnih tarif odvetnikov, vprašanje odgovornosti odvetnikov, vprašujete se o disciplinskih postopkih zoper odvetnike. Ugotavljate, da odvetniki sodijo odvetnikom v disciplinskih postopkih, in da je potreben zunanji nadzor disciplinskih organov odvetnikov. Opozarjate na zaračunavanje fotokopij, opozarjate na kritičen odnos, ki ga ima Odvetniška zbornica do vas. Priznanje za to, kar set zapisali. Hkrati pa lahko rečem,da smo v Zakonu o odvetniški tarifi, Zakonu o odvetništvu v lanskem letu naredili en odločilen korak naprej. Kljub temu da smo bili deležni v Državnem zboru kritik s strani takratne opozicije, sta šla ta dva zakona prav v tej smeri. In pričakovati je, da bo Ustavno sodišče, mislim, da je eden od teh dveh zakonov še v ustavni prisoji, ravnalo odgovorno in da bo prebralo ta del vašega poročila. Upam tudi, da bodo vsi obiski pravosodnega ministra na Odvetniški zbornici in napovedana sprememba teh dveh zakonov v tem mandatu upoštevali vse to, kar ste zapisali. Upam, da bo pravosodni minister tako tudi ravnal. Zelo sem vesel poglavja Policijski postopki. To poglavje spremljam nekako ali sem spremljal po uradni dolžnosti od prvega poročila varuha človekovih pravic. In če ste zasledili tisto poročilo in če ste sledili vsa poročila do vašega, potem boste videli, da je odzivnost policije do varuha izjemno dobra in da se stvari na tem področju izjemno dobro spreminjajo, tako da danes niti ne opozarjate več na neke grozovito velike hude zadeve s strani policije, ampak na take bolj male stvari, kot je napaka v plačilnem nalogu in tako dalje. Stanje se je zelo izboljšalo. Odvetniška zbornica naj si pogleda vseh 10 vaših poročil. Seveda pa moram biti kritičen do vprašanja, ki ga namenjate Strojanovim. Naj vas opozorim, da je vendarle vprašanje Strojanovih, ki je bilo v letu, ki ga obravnavate, to je leto 2007, pravzaprav kritično do treh problemov, treh segmentov. Prvič, problem odhoda, drugič, problem nadzora v Postojni, in problem onemogočanja vračanja. V poročilu nisem zasledil ali pa sem spregledal, da bi problematizirali problem odhoda iz Ambrusa, kot je nekdo od mojih predgovornikov, ki je rekel: "prisilna izselitev". Ne, gospodje. Nobena prisilna izselitev, ampak varovanje življenja ljudi. Samo za to je šlo. In prostovoljni odhod iz ilegalnega prebivališča, ki ga je država tolerirala 10 let. Zato sem vesel, da niste nasedli in ne problematizirate odhoda družine Strojanovih iz Ambrusa. Žal pa problematizirate problem nadzora v Postojni in tako imenovanega omogočanja vračanja v Ambrus. Tukaj se z vami ne morem strinjati, celo, nekje sem zasledil, da pišete o tem, da je v Postojni šlo morebiti za uporabo posebnih metod in sredstev. Seveda v uniformi stoječ policist pred kasarno, kjer so bivali Strojanovi, ne pomeni posebne metode in sredstva, ne pomeni prikritih preiskovalnih ukrepov, ampak pomeni varovanje. In nič drugega. Tudi vračanje v Ambrus je utemeljeno v 39. členu Zakona o policiji, kjer so zelo jasno napisana policijska pooblastila. Zame torej v Postojni ne gre za noben problem, niti v Ambrusu v primeru vračanja teh ljudi v Ambrus in onemogočanja policije, ki je ravnala, po moji oceni, po 39. členu Zakona o policiji. Sprašujem se obratno. Vprašanje si moramo zastaviti povsem obratno in reči: Kaj bi se zgodilo, če bi v Postojni družina Strojanovih; bog ne daj da bi; nekoga poškodovala, umorila ali karkoli? Kaj bi se zgodilo, če bi Strojanovi prišli nazaj v Ambrus in bi tam prišlo do telesnih poškodb, mrtvih ali karkoli v spopadu s prebivalci? Takrat bi verjetno bila interpelacija zoper notranjega ministra upravičena in takrat bi bila kritika varuha izjemno upravičena. Z moje strani policija na tem segmentu zasluži pohvala. Bi bil pa kritičen do levosredinske politično-žurnalistične scene, ki je problem Strojanovih ponesla v svet in seveda tudi iz sveta so prihajala opozorila spisana v Ljubljani. Istočasno ko je v Sloveniji izbruhnil problem Strojanovih, je bil podoben problem v okolici Rima. Prišlo je, mislim da, do hudega napada na ženo enega od visokih politikov v Italiji. In kaj je storila italijanska policija? Ilegalno naselje je porušila z buldožerji. Ni zagotavljala nobenih preselitev in sličnih zadev, kot so se zgodile v Sloveniji. In Evropa o tem ni poročala, ker seveda ni bilo reakcij takšnih politično motiviranih iz matične države Italije. Seveda se ne strinjam tudi z vašimi pomisleki o standardih varovanja prosilcev za azil, govorim o Zakonu o mednarodni zaščiti. Višanje teh standardov pomeni zaželeni otok znotraj Slovenije. In Ustavno sodišče, malo prej sem bral, z odločbo, mislim, da je že zavrglo eno ustavno presojo s tega področja. Tako bi jaz bil tukaj previden. Zelo se strinjam tudi z vašimi ugotovitvami okoli denacionalizacijskih postopkov, stran 120-121, pišete o tem. Nedopustno je, da po toliko letih ta vprašanja niso rešena. Opozarjam pa seveda na velike napredke na tem področju, ki so bili narejeni v mandatu prejšnje vlade. Danes je po mojih podatkih še 2% nerešenih zadev. Mislim, da imam pravi podatek. Sedanja vlada ima idealne možnosti, da leta 2010 ali vsaj leta 2010 to tudi popolnoma zaključi. Jaz se vprašanja izbrisanih ne bom dotaknil, čeprav sem imel ta namen, ker je kolegica Eva Irgl o tem govorila zelo natančno in delim njeno mnenje. Bi pa opozoril še na en segment, to so materialni oškodovanci druge svetovne vojne, ki so tudi še nerešen problem, ki bodo tudi morali po nekem zakonu, ki bo nekoč sprejet, vlagati vloge in dokazovati, da so bili materialni oškodovanci, ne tako kot izbrisani, ki dobijo darilo in odškodnino, ali naj bi tako bilo. Seveda pričakujem, mi smo v prejšnjem mandatu naredili ta zakon, sestavili ta zakon, nekoliko se je zataknilo pri denarnih sredstvih. Kolikor poznam koalicijskih sporazum je to tudi tam predvideno in seveda z veseljem čakam ta zakon in pričakujem začetek reševanja stvari na tem področju. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Prijatelj. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči za besedo. S predajo dirigentske palice v prejšnjem mandatu, ko je gospa dr. Zdenka prevzemala ta mandat, je imela polno podporo tudi s strani Slovenske nacionalne stranke. Pričakovali smo več, kot danes lahko vidimo, da je narejenega. Trinajsto redno poročilo varuha človekovih pravic je za nas nepopolno, pristransko in predvsem neslovensko. Zakaj? Ne izraža slovenske problematike, resnične tiste slovenske problematike, s katero so državljani in državljanke soočeni, in pa tiste socialne stiske, ki jo je na žalost deležnih iz dneva v dan v večje število državljanov in državljank. Krivic, ki so povzročene zaradi privilegijev posameznikov, gospa Zdenka niti ne omenja v svojem poročilu. Mislim na tiste krivice, ko smo dovolili v Državnem zboru nekaterim, da so se enormno obogateli in na cesto zmetali množico ljudi, ki danes nimajo niti osnovnega za preživetje. Socialno stanje državljank in državljanov je po našem mnenju zanemarjeno v tem poročilu. In če imamo v Ustavi zapisano, da smo socialna država, tega ne moremo trditi, da je to resnično dejstvo, kajti niti varuhinja se ne želi dotakniti te problematike. Otroci, ki so pogostokrat zlorabljeni bodisi fizično ali spolno, so v bistvu skoraj tabu tema za ta urad. Bolniki, ki nimajo zaščite s strani urada, vemo, recimo zadnji primer, ki se je končal s smrtjo, starši niti ne dobijo relevantne informacije. Izgleda, da to varuha sploh ne zanima. Izginjajo v zdravstvu celo aparature, ki so kupljene z denarjem davkoplačevalcev in se po napornem iskanju najdejo v privatni ambulanti. Zato seveda imamo stanje, kakršno imamo. Če imaš denar, si lahko takoj na vrsti in to v tistih prostorih, kjer se upravlja javna in pa seveda tudi privatna dejavnost v zdravstvu. Po domače povedano, če ste namenjeni na ultrazvočno preiskavo, da ne govorim na kakšno drugo operacijo, morate prvo seči v žep, če želite to takoj opraviti, drugače boste čakali nekaj mesecev. Ampak to zopet ne zanima naše varuhinje. Celo danes je ni tukaj. Ne vem, jaz bi verjel, da je šla na kosilo, ampak več kot eno uro pa tudi ni prav, da je odsotna, ker obravnavamo njeno poročilo. Revščina in s tem povezana socialna stiska posameznikov v tem poročilu sploh ni zajeta. So pa izbrisani. To pa. Pa Strojanovi, torej Cigani. In če pogledam, kaj piše v časopisu: Ciganska nadloga v Beli krajini, Brez zakona, vere in morale, Zaradi ciganskega posega v gozdove gozdovi izginjajo, Cigansko razbojništvo. Ta časopis je bil izdan leta 1936. Saj problematika je ista danes. Ja, saj to je sovražni govor za gospoda Aurelia Jurija. Ampak to je slovenski časopis, ki je to objavil. To je bilo objavljeno. Kadar bomo obravnavali te tematike, ki jih ni zaslediti v poročilu, bo seveda poročilo dobilo tudi pozitivno podporo s strani Slovenske nacionalne stranke. Rad bi opozoril še na nekaj, kar ni v tem poročilu. Na krivice zamejcev, Slovencev, ki živijo onkraj meja, ko so postavljeni pred to, da se jih dejansko fašizem loteva zelo zelo direktno in zelo neposredno. To je dejstvo. Celo gospod predsednik Napolitano, ko je tukaj imel sovražni govor, takrat pa je res imel sovražni govor, pa Urad za varstvo človekovih pravic ni niti reagiral. Jaz bi lahko govoril o tem, kaj je takrat gospod predsednik Italije v Sloveniji govoril o Slovencih, pa ne bom. Ampak to ni bilo pomembno za ta urad. In verjamem, da tudi italijanski fašizem tega urada ne zanima. Imamo tudi nerazrešene vojne poboje s strani italijanske fašistične oblasti v polpretekli zgodovini, ki nikoli niso bili obsojeni, pa tudi to ne zanima urada, čeprav je bila podana kazenska ovadba s strani Slovenije za še živeče vojne zločince v Italiji, pa vemo, da vojni zločini nikoli ne zastarajo. Na ta svoja vprašanja bi rad odgovore. Predvsem bi rad slišal, zakaj gospa Zdenka daje prednost administrativno-tehničnim pogojem za delo, finančno materialnim potrebam v tem svojem poročilu, zakaj tega, kar sem sedaj povedal, ni, in zakaj še vedno dovoljujemo, da so krivice, ki so mnogokrat slišane, vedno znova v istem ali pa se celo v eskalativnem smislu ponavljajo in niti organi javnega pregona ničesar ne naredijo na tem področju, niti pristojni uradi, še manj pa Vlada. Če bomo tako gledali na to, na kar nas opozarjajo tudi dejstva, potem tudi ni treba, da imamo tak urad. To, kar je v poročilu, je zgolj zelo, zelo površinsko gledanje problematike v Sloveniji. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod [[...]] [[Oglašanje v ozadju.]]
Proceduralno!
Proceduralno imate predlog, izvolite.
Jaz bi vas pozval, gospod podpredsednik, da pri pojavih sovražnega govora ustrezno intervenirate. Tu je bila nekajkrat uporabljena beseda, ki ima v splošnem pojmovanju vrednost žalitev, medtem ko ima neka etnična skupina ime, ki ga uporabljamo vsi, to so Romi. In vas prosim, da se v skladu s svojimi pristojnostmi tudi pravilno odzovete. Hvala.
Hvala. Gospod Prijatelj, ne razumem, zakaj dvigujete roko. Na proceduralni predlog ni replike. Gospod Kres, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica, spoštovani sodelavci varuhinje, spoštovane kolegice in kolegi! Nič nimam proti popravi krivic za tako imenovane izbrisane in tudi reševanju romske problematike. Danes sicer tu govorimo o Ciganih ali Romih. Veste, tudi pri nas se ti ljudi obračajo, enkrat jih bom res vprašal, katera beseda jim bolj ustreza, ker spoštljivi moramo biti tako do ene ker do druge, ker vsi živijo svojo tradicijo in spoštujem različnost. Ampak bom danes uporabljal besedo Romi. Poglejte, ob vseh teh skrbeh me pa skrbi, zakaj končno iskreno ne spregovorimo tudi o popravi krivic ljudem, ki so v preteklosti na teh naših tleh že prej doživeli krivice, kot se danes zaznavajo te krivice, o katerih govorimo, govorim o vojnih oškodovancih. V primeru tako imenovanih izbrisanih naj se status uredi, ampak sam in tudi naša stranka dosledno zagovarja, da naj se to uredi v okviru ustavnega zakona in od primera do primera. Ko sem mogoče pred letom, dvema gledal en TV-primer delavke, za katero lahko rečem in za katero sem videl, da ni bila poučena oziroma ni bila vešča vsemu temu, saj veste, da pri nas v Sloveniji znamo tudi velikokrat kakšno stvar preveč zabirokratizirati, ni vložila določenih papirjev za ureditev njenega statusa. Prepričan sem, da se je ta delavka borila za vsakdanje življenje in ob tem ni vedela, da bo padla v takšne težave, v kakršne je padla. In ta delavka sigurno ni primerljiva z nekaterimi, za katere smo pa lahko prepričani, da so tudi špekulirali. In zaradi tega opozarjam na to, da bi bilo treba k temu pristopiti od primera do primera. Je pa tudi res, da ta naša država tudi nima toliko denarja, da bi lahko vse te stvari poplačala v takšnih zneskih, o katerih se govori. Lahko tudi da špekulativno. Zato bi se bilo treba o tem pogovoriti in tudi nekje najti eno določeno mero, en določen cenzus, do kod se to lahko gre. Pogovarjal sem se tudi z ljudmi, o katerih sem vam govoril, se pravi o vojnih oškodovancih. Jaz vam moram povedati, da z njimi, ko sem se srečeval, niti ni bilo toliko vprašanje te finančne poprave, ampak predvsem za zadoščenje. Mnogi pravijo, da so v teh letih živeli ali se počutili kot drugorazredni državljani. In če je že naša gospa varuhinja v začetku govorila o človečnosti, popolnoma jo podpiram v tistem, ja, res je, človečnost potrebujemo in ko se bomo postavili na to raven, bomo tudi te zadeve, mislim, da, lahko rešili tako, da bo za vse prav, kajti spoštovanje si zaslužimo vsi. Govorilo se je tudi o mobingu. Res je mobing. Jaz ne vem, tukaj bo treba začeti vzgajati v šolah. Treba je povedati vsem, ki delujemo, ki smo podjetniki ali kakorkoli že, če hočemo imeti zadovoljne sodelavce, moramo biti do njih spoštljivi, človeški, brez uporab raznoraznih mobingov in tako bo tudi rezultat in produktivnost bistveno boljša, kot je, kajti s tem uničujemo hočeš nočeš tudi svoja podjetja, svoja delovna mesta in podobno. Največje zagotovilo za čim manjše kršenje človekovih pravic - ker močno dvomim, da bomo imeli idealno situacijo, da nikoli ne bo nobenega kršenja, zato pa tudi potrebujemo ta inštitut, da to zaznava in da te zadeve rešuje in pelje v pravo smer, je predvsem ta človečnost. Brez delitev, naj si bo to politični, statusni, narodni, verski, rasni in podobno. Enostavno moramo vedeti, da smo vsi ljudje, živimo na tem prostoru in delimo oziroma naj bi delili tako dobro kot slabo enakovredno. Smo država, ki jo je treba spoštovati, smo država, v kateri skrbimo za demokracijo, smo država, za katero lahko rečemo, da smo dosegli uspehe. Zadržimo to, ne poslabšajmo, pojdimo naprej na boljšo in še lepšo pot. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Sajovic.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Vsem skupaj prijazen pozdrav! Še posebej pa gospe varuhinji in njenim sodelavcem! Že takoj na začetku iskrena pohvala in zahvala za izčrpno, korektno poročilo, pri katerem je poleg varuhinje in njenih namestnikov sodelovalo še več kot 30 ljudi. In to se mi zdi pomembno in dragoceno. Človekove pravice so široka in pomembna tema. V časih, v katerih sedaj živimo, ko je stisk, slabih občutkov, negotovosti pred prihodnostjo veliko, pa je še posebej pomembna. Zato je seveda prav, da v časih, ne glede na to, kakšni so in bodo ne pozabimo, tako kot je rekel tudi moj predhodnik, da smo vsi predvsem in pa da ostanemo predvsem ljudje. Poročilo je dolgo, obsežno in pa široko. O vseh problemih se zagotovo ne da govoriti. Treba ga je gledati nekaj za nazaj, predvsem pa za naprej. Zagotovo za nazaj velja, da si vsakdo zasluži ime, priimek, pravico do groba in da imajo iz tega naslova pravice tudi njegovi svojci. O tem enostavno ne smemo sploh več razpravljati in debatirati, pač mu moramo to uresničiti. Potem je seveda ena od osnovnih zadev, da če želimo neko področje v tej državi urediti in smo imeli težave, zaplete, potem iz tega sledi neka ustavna odločba. O ustavnih odločbah ni kaj razpravljati, ni kaj parlamentirati, pač pa je treba tisto vzeti kot dejstvo in pa to tudi uresničiti. Zdaj pa mogoče nekaj vsebinskih pripomb. Jaz sem si iz tega gradiva izbral eno od pomembnih področjih. Varuhinja mu je namenila kar nekaj pozornosti. Jaz pa bi mu rad dal še nekaj več poudarka. To je seveda področje gluhih, naglušnih, tudi slepih in slabovidnih ter nasploh hendikepiranih ljudi. Kar se tiče problematike gluhih in naglušnih, bi veljalo ponovno opozoriti, da je treba osebam z izgubo sluha nad 95% priznati popolno telesno okvaro in invalidnost, zato je zagotovo tudi na mestu zagotovitev osnovne invalidnine za vse kategorije invalidov. Nadalje je pomembno področje premagovanje komunikacijskih ovir. Brez dvoma se bomo vsi strinjali, da je potrebno zagotoviti svobodo izražanja, sprejemanje informacij v materinem jeziku gluhih. Tukaj gre za slovenske znakovne jezike ter dostopnost do vseh oblik komunikacij na osnovi enakih možnosti. Čas je da se vprašamo, ali to v praksi res lahko udejanjamo. Gre za dostopnost do vseh oblik izobraževanja. Ali zagotavljamo na fakultetah asistente pri učenju, zapisnikarje, uporabo vseh mogočih tehnoloških sredstev, vključevanje vizualnih informacij na vseh področjih, s katerimi se srečujejo komunikacijsko ovirane osebe. Če se sprašujemo po tej vsebini, potem zagotovo lahko rečemo, da še nismo opravili vsega in da nas na tem področju čaka še veliko dela - vse nas, še posebej pa poslance. Nadalje smo pri tehničnih pripomočkih. Govorimo, kako so ali niso opremljene patrie, kam v vesolje sploh lahko še gremo, ampak gluhi so edina kategorija invalidov pri nas, ki v obstoječi zakonodaji nimajo priznanih tehničnih pripomočkov. Zato seveda ponovno opozarjam in predlagam, da se jim ta pravica prizna. Za gluhe - osebni računalnik, veb kamera, gluho-slepi monitorji, svetlobni indikatorji na telefonu, na alarmnih zvoncih, baby-cry za gluho mater, da spremlja jok svojega dojenčka, tudi prilagojene mobilne telefone, za naglušne indukcijsko zanko v vseh javnih prostorih, sistemsko urejenost, ko gradimo tehnične objekte, uporabnega dovoljenja ni, če ni to zagotovljeno. Moram reči, da v občini, iz katere izhajam, smo zgradili kulturni center, ker nas projektanti na vse te zadeve v začetnih fazah niso opozorili. Potem tudi svetlobni indikatorji, prenosna indukcijska zanka in tisto, kar sem omenil že na začetku, tudi za naglušne, da bodo matere imele komunikacijo z dojenčkom. Potem poudarek in ponoven razmislek, kako urediti Inštitut Republike Slovenije za rehabilitacijo, ki opravlja številne pomembne in koristne naloge, vendar vanj niso vključeni naglušni in invalidi s tega področja. Na tem področju nas čaka še veliko dela. Zakaj? Zato, ker je 10% slovenske populacije gluhih in naglušnih. In to je pomembna in velika številka. Kar se mi zdi pomembno reči, je tudi to, sposodil sem si misel, da je država nekaterim dobra vila, nekaterim pa slaba mačeha. Da preverimo sistem socialnih pravic in da takrat, kadar govorimo pravicah, da ob bok pravicam postavimo tudi dolžnosti. Tudi tiste, ki izkoriščajo številne socialne pravice, je treba opozoriti na njihove dolžnosti, predvsem mlade, za katere moram reči, da nekateri dokaj čudno razmišljajo. Kot župan se srečujem s primeri, ko nekdo, recimo, dobi dodatek za brezposelnost, dobi upravičeno doklade za svojega otroka, ima brezplačen vrtec, potem pa na razgovoru, ko mi že pove, da se je pritožil varuhinji človekovih pravic, ker ne dobi še brezplačnega občinskega stanovanja, da se zaveda, da je njegov prejemek večji, kot je prejemek delavke, delavca v Peku, Kableksu, ki za to krivijo hrbet, ker on seveda ne gre in noče iti delat. Ko takega človeka spraviš v nekakšno bolj čustveno razpravo, pa rečejo, poslušaj, župan, ali si ti malo za časom, če vzamem službo, bom imela pa manj, kot imam sedaj. Tudi to je resen problem, ki ga je treba postaviti ob bok pravicam, tudi dolžnosti, da morajo mladi delati, se truditi in poskrbeti za svojo prihodnost. Kar se tiče socialnih pravic. Jaz mislim, da jih imamo v tej državi kar nekaj, nikoli jih ne manjka, treba jih je še več, predvsem pa, da jih pravilno razdelimo, da tisti, ki res težko živijo, so hendikepirani, prizadeti, morajo dobiti več. S tistimi pravicami in pa predvsem finančnimi sredstvi, ki jim jih dajemo kot država, ne morejo preživeti, jih je premalo. Seveda so pa na drugi strani tudi taki, o katerih se norčujemo, da imajo brezplačne vrtce, potem pa vozijo v vrtce otroke z mercedesom. Tudi to je treba urediti. Moram pa reči - da zaključim - da gredo pa razmišljanja, prizadevanja, predvsem pa tudi terenski stik varuhinje, sodelavcev, ogled konkretnega primera, diskusija v pravo smer, ki jo bom kot poslanec in pa poslanska skupina podpiral tudi še naprej. Moram pa reči, da sem tudi vesel, da sem član stranke, ki je pri programskih vsebinah človekove pravice postavila na visoko mesto, da imamo ministrico za notranje zadeve in pa ministra za pravosodje, zanimivo, pritožbe naših državljank in državljanov na ta področja, na prvem mesto so delo, družina, socialne zadeve, na drugem mestu zelo pomembno področje pravosodja, in pa potem na tretjem in četrtem pa področje notranjih zadev. Samo želim si, da bi bilo takih primerov in pa takih ravnanj, kot je bilo ravnanje naše ministrice v primeru znamenitega romana o čefurjih, takih ukrepanj v praksi več, da povemo, da je pravica svobodnega izražanja in pa govora ena od izredno pomembnih. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Prijatelj ima proceduralni predlog. Izvolite.
Ker sem bil označen za širitev sovražnega govora, bi želel povedati to, da ste dolžni opozoriti gospoda poslanca, da to seveda ni res. Slovar slovenskega knjižnega jezika, gospod Franco Juri, Cigan je pripadnik ljudstva iz Indije, priseljenega v Evropo, navadno brez stalnega bivališča. Pravili so, da Cigani kradejo otroke, Ogrski Cigani, tolpa Ciganov, črn kot Cigan, laže kot Cigan. Izpisek. Rom je priprava iz lesa ali drugega materiala, ki obdaja sliko ali druge predmete: okvir, izdelovate rome, dati sliko v okvir. Izpisek iz slovarja Slovenskega knjižnega jezika. Sam sem govoril o Ciganih, ki so bili takrat zabeleženi v časopisu. To je bilo leto 1936, v reviji Jutro, na stani 136, ko takratni novinar piše o nadlogi Ciganov v Beli krajini, kako ogrožajo zdravje, kako krčijo gozdove, kako delujejo brez zakona, vere in morale in seveda predlaga, kaj naj bi takratna oblast z njimi storila. To je časopis iz tistega časa in ne vem, v čem sem kršil [[...]]
Gospod Prijatelj, to ni ravno [[...]]
[[...]]govor. Še nekaj, ko sem pri besedi. Jaz mislim, da so tudi ciganski otroci vredni večjega spoštovanja, ne da se jih sili k spolnim zlorabam pri 13. letih, da se jih poroča, da se jih sili k beraštvu, ker vemo kaj so vse Cigani počeli [[...]]
Dobro, gospod Prijatelj. Mi smo pri točki poročilo varuha človekovih pravic.
[[..]]in bi prosil, da opozorite gospoda Aurelija, Franca Jurija, saj jih je toliko tukaj v državnem zboru, da niti ne vem, kdo je kdo, da to pač ni to, kar je on govoril. Naj si pogleda. Evo, izvoli, Slovar slovenskega knjižnega jezika. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Pukšič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Predsednice varuha človekovih pravic, ministrica, kolegice in kolegi. Jaz bi se s tistim zadnjim delom mojega predhodnika Boruta Sajovica, njegove razprave v zvezi s pravicami in dolžnostmi v okviru socialne varnosti, še kako strinjal. Potrebno je za tiste poskrbeti, ki so pomoči potrebni in ne dopuščati izkoriščanja prav tega instrumenta. Vendar to se v današnjem času torej veliko dogaja. Zato je edini pravi odgovor na to več pristojnosti s tega področja na lokalno raven. Na lokalni ravni je delo tako rekoč na terenu, kjer se ljudje bistveno bolje poznajo kot pa z državne ravni, bo lažje izvajati takšno zakonodajo v prid tistim, ki so pomoči potrebni, in seveda v škodo tistim, ki to pomoč izkoriščajo. Toliko za pripravo naslednje zakonodaje, ki se bo na tem področju pripravljala. Glede samega poročila varuhinje človekovih pravic in njenih sodelavcev bi se rad ustavil pri nekaterih posameznih točkah. Zapisali ste, da se z nerealizacijo odločb Ustavnega sodišča tudi zmanjšuje avtoriteta Ustavnega sodišča. Žal se z vami strinjam. Zmanjševanje avtoritete Računskega sodišča in tudi Komisije za preprečevanje korupcije, pa vendar del tega zmanjševanja avtoritete pri določenih institucijah gre tudi na njihov račun, ker se nekatere inštitucije ukvarjajo z malenkostmi, ne ukvarjajo se pa z velikimi problemi. In zaradi tega to izgubljajo. Problem Državnega zbora je že dolgo časa, da zakonodaje v skladu z odločbami Ustavnega sodišča ne rešuje. Ampak postavlja se vprašanje, zakaj ne. Mogoče je zadaj tudi kakšen politični splet, skupaj z določenimi lobiji. Velikokrat sprejeta slaba zakonodaja. Spomnimo se leta 1994 sprememba Kazenskega zakonika in Zakona o kazenskem postopku, ko je omogočal posameznikom, ki so bili obsojeni, da niso odsedeli niti ene minute, so pa pokradli pol državnega premoženja. Projekt Elan je danes tam, kjer je, na katerega smo opozarjali že takrat. Bojim se, da za tem stojijo lobiji, da ne pride do spreminjanja te zakonodaje, na katero Ustavno sodišče opozarja, in da je ta zakonodaja bila napisana tudi s pomočjo teh lobijev. Naslednje, na kar opozarjate, je problem v zvezi s posegom delodajalcev v osebne podatke in zasebnost delojemalcev. Na tem področju se iz dneva v dan bolj kršijo pravice delojemalcev in so v bistveno slabšem položaju. V nadaljevanju govorite tudi o nedelu inšpekcijskih služb. To je res in posledica nedela inšpekcijskih služb je tudi tukaj. Ni pa zopet nobene odgovornosti tako na vrhu samih inšpekcijskih služb kot naprej. Gre enostavno za to, da nekaj naredijo, naredijo veliko zapisnikov, veliko papirologije, delajo inšpekcijske preglede v pisarnah. Lepo vas prosim, saj to ni resno! Sodni zaostanki. Strinjam se, da je velik problem predvsem sodišč na drugi stopnji, kjer razveljavljajo odločbe prvostopenjskih sodišč, namesto da bi jih reševali. Drugostopenjsko sodišče si jaz predstavljam, da bo rešil, če je pritožba, ne pa, da bo razveljavilo prvostopenjsko in vračalo nazaj. Sodnikom na teh višjih sodiščih se očitno ne da delati. Opustitev ukrepov policije. Tu se postavlja vprašanje, ali ima policija dovolj instrumentov za ukrepanje ali ne. Katastrofalni umor pred otroki, matere je v Veliki Nedelji, ki se je zgodil pred kratkim, seveda na to strahovito opozarja. Delovna razmerja. Neplačevanja. Še več. Delodajalci zahtevajo od delavcev, da ko koristijo dopust, tako imenovani dopust, da zato spravijo ure notri. Torej, [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] Kje je delo inšpekcijskih služb? Kar nekaj stvari je, na katere ste opozorili, in bojim se, da bo tega kršenja v bodoče še več, predvsem zaradi tega, ker nekatere inštitucije ne delajo. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Pukšič. Besedo ima gospod Ivan Grill.
Najlepša hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica in spoštovana gospa varuhinja človekovih pravic s sodelavci! Današnja tema je izredno pomembna in zato obžalujem, da v ministrskem zboru ni prisotnih več ministrov, vsaj tistih, katerih se ta tematika dotika. Mislim, da bi lahko marsikatero stvar s strani razprave slišali in tudi pri svojem delu upoštevali. Poročilo in tudi razprava, mislim, da vodi k izboljšanju varovanja človekovih pravic. V svoji razpravi se bom dotaknil predvsem področja zdravstva, kajti tudi zdravstvo je eno izmed pomembnih stvari. Najbolj mi je padel v oči stavek, ki ga je v poročilu varuhinja navedla, in sicer "da je v letu 2007 v javnosti odmevalo mnogo tem s področja uveljavljanja in kršenja pravic s področja zdravstvenega zavarovanja in zdravstvenega varstva, vendar se to ni pokazalo v povečanju števila tovrstnih pobud". Razlaga, ki jo navajate, da menite, da tukaj sami pacienti poznajo poti, kako lahko te morebitne kršitve uveljavljajo. Mogoče to drži, ampak jaz mislim, da temu ni tako. Jaz sem bolj prepričan, da je bilo v javnosti zelo veliko populizma, plasiranja tem, kajti zdravstvo je občutljiva tema, mediji so jo razgrabili in iz tega delajo zgodbo. In to je bilo predvsem v prejšnjem mandatu. Tega, sem prepričan, bo v tem mandatu bistveno bistveno manj. To se je uporabljalo za politične namene oziroma cilje. Naj navedem en primer. Mislim, da je bila ista oseba v letu nazaj, ki je na veliko kritizirala, kako je na področju revmatologije oziroma zdravljenja v Sloveniji vse slabo, da pacienti nimajo možnosti, niti sredstev za zdravljenje, v glavnem katastrofalno stanje. Ampak teden ali štirinajst dni nazaj je isti gospod, predstojnik revmatologije na UKC Ljubljana, zatrjeval, da imamo v Sloveniji pri dostopnosti do zdravljenja na področju revmatologije vsa zdravila in da se tudi s strani zavarovalnice da zdravljenje sofinancirati oziroma financirati v znesku 13.000 evrov na leto. Pohvale vredno, prav je tako, ampak enaka stvar je bila tudi leto nazaj. Tipičen dokaz, da se je marsikakšna tema uporabljala tudi za drugačne namene, kar je pa v škodo naših pacientov, kar ni dobro. Vesel sem, da ste se dotaknili v svojem poročilu dveh pomembnih zakonov, sicer v času nastajanja poročila oziroma v letu, ko je to poročilo tudi obravnavano, teh dveh zakonov še ni bilo, sta pa bila v postopku, vsaj Zakon o pacientovih pravicah. Če se spomnite, tu ste bili dovolj aktivni, je bila osnovna misel tega zakona ali pa cilj predvsem urediti zakonodajo, ki bo v korist našim pacientom. To je bil osnovni cilj. In kljub temu, da je bila resnično v korist našim pacientom, smo bili ves čas deležni, s strani takratne opozicije in današnje koalicije, številnih kritik, natolcevanj, tudi vas so vpletali v to zgodbo, predvsem v zvezi s tem, da bi se uveljavil institut Varuha pacientovih pravic. Zato ponovno lahko rečem, da ste že takrat tako stališče, kot ga tudi v poročilu, upravičeno zagovarjali, da v Sloveniji ne potrebujemo instituta Varuha pacientovih pravic, kajti rešitve, ki jih zakon uvaja, so dovolj enostavne, dovolj učinkovite za ugotavljanje morebitnih nepravilnosti. V primeru, da pa le kje ne bi bilo tako, kot je, ste pa zagotovo vi s svojimi sodelavci dovolj kompetentni, da lahko na te stvari tudi opozarjate. Enako je bilo tudi z Zakonom o duševnem zdravju, zakonom, ki bi ga v Sloveniji potrebovali vsaj deset let nazaj. Dolgo se ga je pisalo, veliko se je usklajevalo in hvala bogu, da je bilo dovolj politične volje prejšnje koalicije in ministrice, da smo ta zakon tudi sprejeli. In najbolj so za to hvaležni ravno vsi svojci in vsi tisti, ki trpijo za duševnimi boleznimi. Sedaj bi se dotaknil še čakalnih dob. Navajate samo en primer za neko bolnišnico, ki je sicer naročevala več ljudi, kot pa je imela s strani zavarovalnice plačanih programov. Res je, to je ponovni dokaz, da so čakalne dobe predvsem posledica pomanjkanja sredstev. Tudi z organizacijo bi se dalo tukaj marsikaj urediti, ampak ključen problem so še vedno sredstva in v nadaljevanju oziroma v prihodnje bo tukaj potrebno iskati rešitve, da bo zavarovalnica resnično zagotavljala predvsem tistim izvajalcem zdravstvenih storitev dovolj sredstev, da bo lahko servisirala potrebe pacientov, kajti jaz mislim, da je imela tista bolnišnica, ki je imela tak naval docentov, verjetno tudi visok nivo kvalitete. In samo še zadnji komentar, kjer ugotavljate, da imamo dolgotrajne postopke s strani zdravniških komisij. Res je, tudi sam se srečujem z občankami in občani, ki mi v poslanski pisarni izpovedujejo te težave. To je prisotno in v svoji ugotovitvi navajate, da je to postopek, ki je pravno dobro urejen, vendar se v praksi ta ureditev ne upošteva. Mislim, da je to problem, ki se ga je treba sistemsko reševati in tukaj bi apeliral na vas, da skušate mogoče v naslednjem poročilu ali skozi svoje delo nekako nakazati, kako se tega lotiti, da se ga rešuje, kajti če je s strani zakonodaje stvar urejena, je potrebno očitno poiskati še neke druge metode ali neko komuniciranje z javnostjo preko medijev, da bodo tisti, ki o teh zadevah odločajo, to so člani komisije, zdravniki, imeli nekoliko več mogoče takrat tudi osebne odgovornosti, da se zavedajo, da je od njih odvisna usoda številnih ljudi, da bodo to zakonsko možnost, ki jo imajo, znali v praksi tudi v korist naših pacientov uporabljati. Tako da, ta ugotovitev sama po sebi drži, ampak bo pa treba verjetno v nadaljevanju iskati načine, da se to lahko tudi v praksi izvaja. Sam bi tukaj zaključil. Glede na to, da področju zdravstva niste namenili toliko pozornosti, tudi sam sklepam, da je stvar v Sloveniji na visokem nivoju. To ne pomeni, da je to urejeno, da ne moremo nič izboljšati še veliko na tem, ampak kakorkoli sem mnenja, da smo lahko veseli, da imamo zdravstvo, ki je tako občutljivo v Sloveniji, urejeno, s tem, da ga moramo še naprej izboljševati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa dr. Andreja Črnak Meglič. Izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, vsi prisotni! Lep pozdrav tudi v mojem imenu! Obsežno poročilo, ki ga je predstavila varuhinja, daje dobre iztočnice za razpravo v mnogih temah, vendar bi se sama želela omejiti na tisto temo, ki mi je nekako najbližja, in pravzaprav pridodati nekaj k ugotovitvam, ki so zapisane v njenem poročilu. To so vprašanja revščine in socialne izključenosti. Uvodoma naj povem, da se popolnoma strinjam z ugotovitvami varuhinje oziroma njenih sodelavcev na teh točkah. Vse trditve, ki so zapisane v tem poročilu so pravilne. In da začnem pri samem začetku in to povežem tudi z zaključki oziroma priporočili, bi se najprej obrnila predvsem na izračun minimalnega dohodka oziroma tako imenovanega, v narekovajih, uradnega praga revščine. Vemo, da za eno osebo znaša 222 evrov, za štiri člansko družino pa sedaj znaša 511 evrov. Ali je to dovolj, ali je to premalo? Dejstvo je, da je izračun minimalnega dohodka nastal na osnovi strukture minimalnih stroškov za kratkotrajno obdobje konec prejšnjega tisočletja. Od tedaj naprej se je ta osnova valorizirala. Skratka, strinjam se z vsemi tistimi, ki trdijo, da je potrebno ponovno preveriti izračun minimalnega dohodka, opraviti strokovne analize in ugotoviti v kolikšni meri ta prag, uradni prag revščine oziroma minimalnega dohodka, še ustreza trenutni situaciji. Lahko bi rekli, da so pogoji življenja tistih, ki so prejemniki denarnih socialnih pomoči, dejansko dokaj zaostreni, še zlasti, če računamo, da se pač pri mnogih koristnikih kopičijo oblike socialne izključenosti, ki niso vezane samo na dohodek oziroma brezposelnost, nizko izobrazbo, ampak so vezane tudi na slabše stanovanjske pogoje, na slabše zdravstveno stanje, da o drugih karakteristikah ne govorim. Dejstvo je, da je bilo izplačanih v septembru lanskega leta, obstajajo podatki, 37.772 državnih socialnih pomoči oziroma 2,76% ljudi je prejelo tovrstno obliko pomoči. Opozorila pa bi, tudi navezujoč se na moje predhodne govornike, da pravzaprav ne moremo govoriti o enotni strukturi revnih. Da tudi med revnimi obstajajo številne kategorije, na katere pa se mi zdi, da varuhinja zelo dobro opozarja. Če pustimo ob strani tiste, ki sistem pomoči zlorabljajo, ki nedvomno obstajajo, pri katerih je treba zaostriti pogoje za pridobivanje način, pomoči pa seveda tudi sankcije, raziskave kažejo, da teh ni tako grozno veliko kot bi želeli prikazati. Sama sem bila avtorica ene izmed teh raziskav zato, bi opozorila predvsem na dve drugi kategoriji, ki sta omenjeni v poročilu. To je kategorija nevidnih revnih oziroma tistih revnih, ki jih v statistikah prejemnikov denarnih socialnih pomoč nimamo, bi pa po vseh značilnostih sodili med upravičence. Zakaj ne pridejo do tega? Tudi zaradi nerazumevanja uradnih služb, tako kot opozarja samo poročilo. Tukaj so tudi razlogi nepoznavanja terena, funkcionalna nepismenosti, itd. Skratka, jaz mislim, da bi ta država morala storiti veliko, veliko več tudi v povezavi s tistimi humanitarnimi organizacijami, ki zelo dobro poznajo teren, da bi dosegli prav slehernega posameznika ali družino, ki živi v takih pogojih. Mnogokrat nas pravzaprav prav terenci opozarjajo, da najdejo ljudi, ki živijo v človeka nevrednih pogojih. S tem se neka civilizirana družba, sploh pa tista država, ki se kiti z oznako, da je socialna, ne more ponašati. Druga pomembna kategorija, na katero opozarja poročilo, je kategorija revnih zaposlenih oziroma tistih, ki se nahajajo nekje na meji upravičenosti do denarnih socialnih pomoči. Zopet izhajajoč iz raziskav lahko utrdim, da ta kategorija močno, močno narašča, da je njihov socialni položaj dejansko dostikrat slabši od tistih, ki prejemajo denarno socialno pomoč in da bi v reševanju te problematike, to se pravi, poleg ponovnega izračuna minimalnega dohodka morali poseči tudi po drugih ukrepih. To so ukrepi, ki so vezani z tako imenovano prosto presojo, to se pravi, da imajo tudi strokovni delavci pravico, v določeni meri, ko gre za minimalno preseganje praga minimalnega dohodka, vendarle poseči in intervenirati in ne le z enkratnimi oziroma začasnimi denarnimi pomočmi, kajti te so dejansko vezane samo na trenutno socialno pomoč, ampak na neki kontinuirani način. Na drugi strani pa bi seveda veljalo razmišljati tudi o neke vrste drseči lestvici ugotavljanja minimalnega dohodka, kjer bi se seveda lahko upošteval tudi višji prag le tega v kolikor so sami, bom rekla, socialno ogroženi zelo aktivni pri iskanju oziroma pri reševanju svojega položaja ali pa so celo zaposleni. Opozorila bi vas tudi na silno zaskrbljujoče dejstvo, res je, brezposelnost je eden izmed glavnih razlogov, zakaj so ljudje socialno ogroženi, ampak čedalje več je tistih, ki zaradi nizkih prejemkov in pa morebiti drugih razlogov kot so večje število družinskih članov, enoroditeljske družine, itd., sodijo pod ta prag minimalnega dohodka. Za to bi se nad tem dejstvom morali seveda zelo, zelo zamisliti tudi tedaj, ko bomo iskali rešitve za omenjene probleme. Opozorila bi tudi na problem stanovanjskih stroškov. Strinjam se, popolnoma se strinjam z varuhinjo, da stanovanjski stroški predstavljajo čedalje večji problem tistih, ki živijo na robu revščine oziroma pod njo. Ocene kažejo, da ti stroški znašajo kar četrtino dohodkov teh družin, zaradi tega bi bilo dejansko potrebno iti v smeri zagotavljanja oziroma ponovnega preverjanja praga za ugotavljanja subvencije stanarin oziroma na drugi strani upoštevanje stroškov za stanovanjske kredite, kajti tudi ta populacija ima stanovanjske kredite. Na koncu naj se dotaknem tudi problema reševanja problemov. Seveda so preprečevanje oziroma preventivni ukrepi tisti, ki so vedno dobrodošli in tukaj tudi podpiram sklepe, vendar bi pri tem opozorila tudi na to, da bi morali vendarle dati večjo pozornost tudi aktivni socialni politiki oziroma aktivnemu iskanju izhoda iz obstoječega stanja. In veste, rešitev ni samo na eni strani denarne socialne pomoči, na drugi strani pa zaposlitev na visoko konkurenčnem trgu dela, vmes obstaja cela plejada možnosti, ki še ne obstajajo, ki jih je potrebno razviti, ki jih je potrebno tudi subvencionirati. Govorim o oblikah socialnega podjetništva v katere bi se lahko vključevali tisti, ki zaradi objektivnih ali subjektivnih razlogov nimajo možnosti konkurirati na običajnem trgu delovne sile. Vendarle je ta rešitev, bom rekla, z vidika njihove socialne varnosti, z vidika njihovega človeškega dostojanstva boljša kot pa enostavno pasiviziranje prejemnikov denarne socialne pomoči. Skratka, pričakujem, kajti vem, da Vlada pripravlja spremembe zakonodaja na tem področju, da bo en del teh sugestij oziroma usmeritev tudi upoštevan pri snovanju nove zakonodaje, kajti zdi se mi, da se včasih vendarle preveč radi zatekamo v neke posplošitve, v neke zdravorazumske presoje na osnovi nekaterih primerov s katerimi se srečujemo, premalo pa na dejansko znanstveno oziroma raziskovalno dokazana dejstva, ki so vezana tudi na reševanje te problematike. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franco Juri.
Hvala, gospod podpredsednik. Gospa varuhinja človekovih pravic, poslanski kolege in kolegice. Ko sem prebiral to poročilo, se mi je zdelo, da ne bo potrebno ničesar dodati, kajti sem si mislil, da je to prepričevanje prepričanih. Danes, ko poslušam nekatere kolege poslance vidim, da je razprava postala res zanimiva in se vam zahvaljujem za iztočnice, ki ste jim nam ponudila s tem tekstom, ki je pravzaprav odraz nekega realnega stanja, ki ga zaznamujemo vsi v vsakodnevnem življenju, v odnosih z našimi volivci in volivkami, z državljani in državljankami, ki nam povedo, kaj se pravzaprav dnevno dogaja tudi v demokratični in do človekovih pravic spoštljivi državi, kakršna Slovenija je. Če izhajamo iz Ustave in naših zakonodaj, sicer ne iz vseh zakonov, lahko hitro ugotovimo, da smo država, ki zgledno uresničuje nekatere temeljne določbe vseh mednarodnih konvencij, listin, ki zagotavljajo varovanje in tudi razvoj človekovih pravic. To, kar pogrešam, ne le danes, ko sem poslušal poročilo, ampak tudi v prejšnjih mandatih, je občutljivost države, drugih ustanov do vloge varuha oziroma varuhinje človekovih pravic. Včasih imam občutek, kot da se nekateri politiki, tudi nekateri poslanski kolegi pa nekateri ministri ne zavedajo pomena tega instituta. In da se ne zavedajo predvsem neodvisnosti in pristojnosti, ki jih ima. To sem zasledil tudi v poročilu in se strinjam z ugotovitvijo, da je žal premalo posluha in premalo razumevanja do tistih organov družbenega nadzora, ki naj bi pomagali slehernemu državljanu zagotavljati in ohraniti pravice, ki jim gredo iz naše ustave. In ob varuhu človekovih pravic so tudi nekateri drugi organi, recimo, Protikorupcijska komisija ali Računsko sodišče, mislim, da so tudi navedeni v vašem besedilu. In se strinjam, dejansko, občutek imamo, da se stvari nekje ustavijo. Tam, kjer bi morala država pravzaprav pomagati, zato da ugotovitve, ocene, ki niso samem sebi namenjen, ampak so ugotovitve in ocene, ki morajo v bistvu vplivati na delovanje države, ostanejo nekje na pol poti in se ne uresničujejo. Še bolj dramatično je opozorilo same varuhinje za človekove pravice, da država ne upošteva temeljnih odločb Ustavnega sodišča. Poglejte primer izbrisanih, ampak ni edini primer, še danes po dolgih letih se soočamo z diskusijo, ki je zelo neplodna in je začaran krog, precej sprevržen začaran krog, saj si še nismo upali uresničiti nekaj, kar je bilo že pred leti postavljeno kot ustavna dolžnost Vlade, ministrstev, ki za to skrbijo, države. Danes spet razpravljamo o problemu, ki ga, ne le da ga ustvarjamo, ampak ga reproduciramo z nespoštovanjem Ustave oziroma ustavnih odločb. O izbrisanih je bilo veliko govora, ampak ne bo odveč, če ponovimo tisto, kar je nedavno zelo jasno povedal državni sekretar Klemenčič. Veliko se špekulira in veliko sovražnega govora je v zvezi z izbrisanimi. Ključni problem, ga poznamo vsi, seveda vsak ga potem manipulira, glede na svoje politične preference in ga poskuša uporabljati in zlorabljati v političnem prostoru kot sredstvo za pridobivanje točk pred vsako volilno kampanjo, ampak dejstvo je, da je tam veliko ljudi, katerim niso bile zagotovljene nekatere temeljne, osnovne pravice in večina tistih ljudi ni bivših vojakov, oficirjev, itd. Statistika je zelo jasna, večina teh ljudi je civilnih ljudi, ki še vedno čaka na konec. To je žalostno, sramotno in bom citiral in bom podprl to varuhinjo oceno sramotne zgodbe, ki se še odvija kljub vsem opozorilom v Sloveniji, zunaj Slovenije. Opozorilom, ki prihajajo iz ustanov, ki skrbijo za kvaliteto in za visok nivo človekovih pravic pri nas in v Evropi. Skrb za pravice otrok se mi zdi ena od ključnih poglavij. Tukaj je potrebno priznati dr. Zdenki Čebašek Travnik, da je primerno pozorna na to vprašanje. Jaz sem bil tudi kot poslanec večkrat opozorjen na krivice, ki se dogajajo predvsem šibkim skupinam in med te seveda štejemo otroke. Poglejte kaj se dogaja s tistimi otroki, ki se znajdejo v sporu med starši. Mi nimamo še urejene zakonodaje, ki bi lahko omogočila varstvo dostojanstva teh otrok. Včasih postanejo predmet spora, včasih se znajdejo v tem interegnumu, v tem limbusu med dvema sprtima odraslima. In verjetno bi bilo treba upoštevati vse to kar varuhinja priporoča in čim prej oblikovati tudi primerno ustrezno zakonodajo. Všeč mi je tudi dejstvo, da je v poročilu izpostavljeno vprašanje nepriznanih manjšin. Dejstvo je, da se Slovenija zelo rada hvali z zgledom ustavnih pravic, ki jih imajo nekatere narodne skupnosti, dve, in ena etnična skupnost, ki ima tudi svoj člen v Ustavi, to so Romi, med tem ko mi, kot vsaka država, evropska, postajamo družba multikulturnosti, navzočnosti različnih drugih družbenih in tudi kulturnih skupin. Poleg tega pa dejansko ostajajo tudi manjšine, ki to niso, niso priznane, ampak obstajajo. Omenjena je nemška manjšina, vsi poznamo zgodbo Kočevarjev, poznamo vprašanje teh, sicer zelo zelo majhnih skupin, ki si prizadevajo za ohranitev svojih kulturnih elementov, svoje kulturne identitete, država pa je tukaj precej odsotna. Govorimo tudi o drugih, bivše jugoslovanskih narodnih manjšinah, ki so organizirane kulturno, ampak do katerih so poti zato, da bi jih malo globlje spoznali in tudi boljše ovrednotili, precej zaprte. Torej, ko se mi hvalimo z zglednostjo, o idealnosti naše ustavne in zakonske prakse do manjšin, se je težko hvaliti s tistimi vprašanji, ki ne zadevajo manjšine, ki so bile priznane na podlagi mednarodnih sporazumov. Si ne upamo iti dlje, si ne upamo postati odprta družba? Zato je dobro, da na to opozarja tudi poročilo varuhinje. Zapisano je tudi, da je Zakon o azilu slab in se s tem strinjam. Na to so opozarjale številne nevladne organizacije načelu z Amnesty International. Ne le to, na to so opozorile tudi mednarodne organizacije, celo Svet za človekove pravice Združenih narodov. Dobili smo precej opozoril in kljub temu smo pripravili in sprejeli slab zakon o azilu, ki zmanjšuje standarde, ki so bili pri nas že zagotovljeni in pri tem smo se na sprevržen način sklicevali na približevanje evropskim normam. Veste kaj, Evropa je res demokratična, ampak v nekaterih vprašanjih smo bili že dlje od Evrope, recimo pri varovanju manjšin, pa tudi pri azilni politiki. Nato pa smo zelo instrumentalno in na nek sprevržen način izkoristili evropski faktor za to, da bi zmanjšali že doseženo raven teh pravic. Upam in pričakujem in prepričan sem, da bo v tem mandatu ta vlada te stvari v tem sanirala kontekstu, četudi niso del ožjega predmeta te razprave. Nedavno sem opozoril na vprašanje, ki nas zadeva posredno in ima mednarodno razsežnost, to je hudo kršenje človekovih pravic, včasih tudi v imenu demokracije, ki se je dogajalo v zadnjih letih in se še dogaja, žal, s strani največje in najbolj demokratične velesile na svetu. Zakaj pravim, da to nas zadeva in mogoče ni slabo, da opozorimo na to. Govori se o zaprtju Gvantanama, to je bil tudi prvi korak, prva odlična odločitev novega predsednika ZDA in govori se o tem, da bi nekatere države pomagale pri razreševanju zapletenega vprašanja statusa teh ujetnikov. Vi veste, da so nekatere države že ponudile pomoč in tudi omenile pripravljenost, da bi sprejele v okviru azila nekaj teh ujetnikov. Seveda je zelo zapleteno vprašanje, ampak menim, da tiste države, in med temi je bila tudi Slovenija, ki so tako decidirano, brez pomislekov podprle politiko Georga Busha in niso nikoli rekle ene besede proti tovrstnim taboriščem, proti mučenju, proti tovrstnim taboriščem, proti mučenju, proti akcijam Cie po Evropi, nezakonitim akcijam Cie, tiste države, ki so podpisale Vilensko deklaracijo, morajo biti danes prve, ki prevzamejo vso odgovornost za kršitve človekovih pravic, ki izhajajo iz postavke vojne proti terorizmu. In zato ne bi bilo slabo, da bi razmišljali v kontekstu izboljšanja naših pogojev, meril za azilno politiko, tudi možnost, da bi se vključili skupaj z demokratičnimi evropskimi državami, ki so to že ponudile: Španija, Portugalska, Nemčija, Švica. Da bi se tudi Slovenija končno oglasila in dokazala, da je pripravljena tudi s svojo soodgovornostjo prispevati ne le k svojemu državnemu, ampak tudi globalnemu, mednarodnemu procesu saniranja teh hudih kršitev in krivic. Zanimivo je tudi poglavje v katerem varuhinja ocenjuje kršitve človekovih pravic v gospodarstvu, šikaniranje, mobing. Temu bi dodal še nekaj primerov, ne vem, če so sploh prišli do varuhinje, so upali, da bodo preko normalnih, legalnih poti razčistili vprašanje zasledovanja, uporabe detektivov, privatnih agencij za zasledovanje šikaniranih delavcev. To se v Kopru dogaja. Mislim, da je tam največja koncentracija tovrstnih fenomenov. Ampak kaj se zgodi? Zgodi se to, na kar opozarja varuhinja, da žrtve nimajo denarja za dobre odvetnike. Odvetniki in tisti, ki gospodarijo in ki si lahko privoščijo kršitve človekovih pravic, uporabljajo najboljše odvetnike, take, ki jih potem tudi nagrajujejo, plačujejo in na sodišču sramotno dobijo bitko. In kaj se zgodi? Ljudem, ki so bili odpuščeni zaradi odsotnosti, ali so bili odsotni zaradi zdravniških ali drugih problemov, sploh ni pomembno zakaj, se jim je zgodilo to, da so jih zasledovali detektivi, da so posegali v njihovo osebno življenje, in ne le delavcev, ampak tudi družinskih članov. Obstajajo zapisniki, jaz sem jih videl, zapisniki, ki govorijo o tem, da si je nek direktor dovolil najeti detektiva in ta je zasledoval sestro, mamo, hčerko delavca ali delavke in lepo zapisoval, kaj vse so delali, kje so bili, ob kateri uri. Poslušajte. Ali je to ustavno ali je to zakonito? To je sramota. In še večja sramota, veste, katere je to, da so ti isti povzročitelji takih kršitev zmagali na sodišču. In takih primerov je veliko. Zato menim, da ni dovolj, če se zanašamo le na našo pravno državo, ki je večkrat žal ni, ampak je potrebno prisluhniti prav takim institutom kot je Varuhinja človekovih pravic. Kar se mojega razumevanja tiče, vasih bi bil celo bolj radikalen od gospe Čebašek Travnik, ampak verjamem, da ona v vlogi, ki jo ima, je dolžna obdržati neko formo, neko obliko dialoga, ki je po mojem videnju zgleden in ga gre ceniti nekoliko bolj kot do sedaj. Prej je bilo govora o sovražnem govoru. Poslanec Prijatelj me je poučil tudi o pomenu pa o slovarjih. Jaz sem bil kot pripadnik ene od dobro stoječih manjšin v Sloveniji nagovorjen z besedo Lah. Italijani so Lahi. Veste, če greste sedaj iskati v slovar, verjetno to ni žalitev. To je pač ljudski termin, ki se uporablja, ki se je uporabljal, vedno v tradiciji za določen narod, tako kot je bila beseda Cigan uporabljena v ljudskih govorici. Res je, ampak v kontekstu. V okoliščinah kot jo uporablja gospod Prijatelj in drugi kolegi iz njegove stranke, dobiva sovražno konotacijo. Konotacijo "hate speech-a", konotacijo sovražnega govora. Jaz ne bom branil tukaj nobene etnične skupnosti ali nobenega naroda. V vseh narodih. V vseh etničnih skupinah najdemo takšne in drugačne, najdemo pozitivce in negativce. Tam kjer je večja socialna stiska, je več možnosti, da nastaja več negativnih odzivov, reakcij in tudi več družbenih turbolenc. To se dogaja verjetno tudi z Romi in prav zaradi tega sem nedavno kot poslanec in član odbora oziroma Komisije za narodnosti v Državnem zboru predlagal, da bi vendarle našli pravi okvir znotraj tega parlamenta zato, da bi prisluhnili tudi tem neslišanim, prezretim manjšinam. Oni nimajo sogovornika v Državnem zboru. Ustavno priznane narodnosti imajo to možnost, in je prav. Hvala bogu, da imamo tako urejen sistem. Ampak, kaj pa druge manjšine? Na koga naj se obrnejo? Imajo Urad za narodnosti in to je edino, ki se znanstveno, v narekovaju, ukvarja tudi z njihovo problematiko. Pregledal sem nedavno debelo študijo o manjšinskem vprašanju Slovenije. Ta študija ni bila nikoli objavljena. Bila je naročena s strani Vlade in potem ko so jo pripravili in so jo na Vladi pregledali, so jo verjetno skrili v kakšen predal. Ker tam so bili znanstveni pristopi in tudi predlogi, kako rešiti nekatera vprašanja. Jaz mislim, da se finančna družba boji teh vprašanj, mi se bojimo. Bojimo se lastnih državljanov, kajti za razliko od dogajanja v Italiji, kjer ni prišlo do takega neljubega dogodka na račun enega visokega politika, ampak je žal dogodek prizadel ženo nekega funkcionarja, torej družinskega člana, dogodek, v katerem je bil vpleten romunski državljan, ki je izhajal iz tega črnega nezakonitega naselja na robu mesta. Prišlo je dejansko do hude represije. Zanimivo pa je to, da so ga takrat sami Romi prijavili policiji. Oni sami so ga kaznovali, ker so se zavedali, kaj se bo zgodilo in se je zgodilo. Zgodila se je represija in ni res, da ni bilo odmevov. V Evropi je bilo ogromno protestov zaradi tega dogajanja, ker se je začela neko sistematično reševanje, v narekovaju, romskega vprašanja, ampak priseljenih Romov, ki so bili na črno priseljeni. Mi, ko govorimo o naših Romih, govorimo o lastnih državljanih. In to je vseeno neka razlika. Tam je prišlo bolj do problema vizavi priseljenih. To se dogaja tudi na Lampedusiji do afriških priseljencev. Italija, žal, ni zgledna država v tem. In ni treba, da se mi zgledujemo po italijanskih normah. Mi imamo ne samo pravico, ampak tudi možnost, da uredimo te stari bolje. Ker mi smo tako na udaru kot so nekatere druge države. In naš azil, in naš odnos do manjšin pomeni bistveno manjše tveganje kot v nekaterih drugih velikih državah, ki so v bistvu cilj, destinacija vseh možnih migracijskih tokov. Iz tega vidika mislim, da lahko to uredimo nekoliko boljše. Se bom pri tem ustavil. Jaz bi se vam še enkrat rad zahvalil za vaše angažiranje, prizadevanje in za strokovni pristop do teh zelo delikatnih vprašanj. Računajte vedno, računajte kar na našo odprtost, ker naša poslanska skupina bo vedno, še posebej odprta do teh vprašanj in tudi operativno, aktivno pripravljena pomagati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Prijatelj, imate možnost replike.
Hvala lepa. Omenjen sem bil. Spoštovanem gospodu Francu Juriju, naj odgovorim oziroma ga vprašam. Kdo ste, spoštovani Franco, da mi branite uporabljati besedo, ki je zapisana v Slovarju slovenskega knjižnega jezika? Ko sem že govoril o tem, o Ciganih, tudi takrat, ko smo sprejemali romski zakon je bil, kolegi se bodo spomnili, v Državnem zboru za malico ravno ta dan ciganski golaž. Še nekaj bi vam rad povedal. Nobenega sovražnega govora ni bilo. Jaz sem bral to, kar je bilo zapisano leta 1936 v slovenskem časopisu, ko novinar govori o ciganski nadlogi v Beli krajini in samo to sem citiral in problemi so povsem enaki danes in povsem enaki so tistim takrat. Dejstvo je, da vedno znova obtožujete nekoga, ne vem, ali vam je to hobi v društvu Zares? Ne vem, zakaj v bistvu sploh branite posameznikom tukaj v Državnem zboru, da uporabljajo besede, ki so zapisane v Slovarju slovenskega knjižnega jezika. Še nekaj bi vam rad povedal, spoštovani kolega, ko sem že pri besedi. Slovenci v Italiji nimajo niti promila pravic, če jih vzporejamo s pravicami Italijanov živečih v Sloveniji. Dajte enkrat tudi za njih eno besedo. Jaz niti ne verjamem, da bi vi lahko bili pripadnik italijanske manjšine, ker o tem je bilo že javno polemizirano, ampak če se tako [[...]]
Gospod Prijatelj?
[[...]]bo temu tako.
Hvala lepa. Replike na repliko ni. Gospod Zvonko Černač, izvolite.
Spoštovane kolegice in kolegi, vsi ostali prisotni! Če se vprašamo, kaj je namen vsakoletne obravnave Poročila Varuha človekovih pravic v Državnem zboru, potem vsaj jaz vidim namen v tem, da skozi priporočila, ki jih obravnava in sprejme Državni zbor, na nek način vplivamo na uresničevanje tistega, kar ni dobro urejeno na posameznih segmentih v naši družbi. In če pogledamo nekaj let nazaj, lahko ugotovimo, da so številni organi na katere so se nanašala ta priporočila, predvsem pa Vlada in posamezna ministrstva v preteklih letih uresničila marsikatero izmed tistih stvari, ki se je izkazala za slabo oziroma pomanjkljivo urejeno. Če se pri tem omejim na eno področje, ki se pojavlja vsako leto in kjer nekako capljamo na istem mestu in mu ni videti napredka, to je področje neučinkovitosti pravosodnega sistema, ki bi ga gotovo lahko postavili v ospredje, lahko ugotovimo, da ta neučinkovitost ni problematična samo zaradi kršitve 23. člena Ustave, ki govori o pravici do sojenja v razumnem roku, pač pa je s tem omajano zaupanje v pravno državo, vendar nekaj več o tem v nadaljevanju. Je pa eno izmed področij, ki se pojavlja v zadnjih letih in ki ga nismo beležili v tako izraziti meri v preteklosti, to je področje okoljskih vprašanj oziroma vprašanj, ki so povezana z zdravim življenjskim okoljem. Nedvomno je tudi posledica porasta večja ozaveščenost posameznikov na tem področju, pa tudi pomanjkljivosti, ki jih beležimo v posameznih okoljih. In nedvomno bomo v naslednjih letih še priča porastu vprašanj s tega področja. Mogoče ne toliko zaradi tega, ker bi bila zakonodaja in aktivnosti pomanjkljive, pač pa zaradi tega, ker bomo s temi izzivi glede na izzive, ki nas čakajo na področju podnebnih sprememb, na področju energetike in na vseh ostalih področjih, ki so povezana z vprašanji varovanja okolja, vedno bolj soočeni. Zaradi tega mislim, da nas glavni izzivi dejansko čakajo pri ustreznem urejanju teh vprašanj tako na ravni posameznih ministrstev kot na ravni celotne družbe in tudi Državnega zbora. Počasi bomo verjetno morali priti do tega zavedanja, da je zdravo življenjsko okolje le tista vrednota, ena izmed temeljnih vrednot, iz katere izhajajo številne druge vrednote in da nam nič ne pomaga samo deklaratorno zavzemanje za to področje, pač pa moramo na tem področju delovati aktivno, proaktivno, z rešitvami, ki jih moramo sprejemati tudi na ravni Državnega zbora. No in ena izmed stvari, ki je izpostavljena v poročilu, s katero se jaz osebno sicer ne strinjam, je, da bi se bilo treba v stopnji sprejemanja planskih aktov še bolj odpreti za širšo zainteresirano javnost. Jaz mislim, da tukaj ni problema. Ti postopki so odprti, poznamo proceduro sprejemanja, javne razgrnitve, testiranja mnenj javnosti in tako naprej, upoštevanja teh mnenj. Mislim, da so problemi drugje. Problemi so v tem, da ne glede na visoke standarde, ki jih imamo uzakonjene v naši državi, so pravila delovanja, ko pride do konflikta interesov, čudna. In mnogokrat, mogoče se tudi tisti, ki naj bi se zavzemali za varovanje okolja, in ki delujejo v interesu varovanja okolja ne zavedajo, da z neustreznim delovanjem, s prevelikim zavzemanjem za stvari, ki niso toliko vredne, kot se na prvi pogled mogoče zdijo, povzročajo odprta vrata na drugih segmentih. In eden izmed tipičnih primerov, kjer se kaže na to neusklajenost, recimo temu, tega polja civilnih iniciativ je recimo varovanje območja pozidave Krasa. Tam se je pokazalo, da kljub tem visokim standardom, kljub vsem pravilom varovanja, kljub okoljskim poročilom in presojam, ni mogoče zaustaviti posameznih posegov, če jih ne zaustavi lokalna oblast. Se pravi, če v postopku sprejemanja tega planskega akta ne reče: "Ne. Konec. Tukaj tega ni mogoče početi!" Recimo, eden izmed primerov, ki me je v poročilu zbodel, je primer konflikta interesov, kjer poročilo pravi, da bi bilo treba te celovite presoje vplivov na okolje, tu gre za najtežje primere IPPO, da bi jih bilo treba razširiti tudi na manjše posega, da banaliziram - na kokošnjake in manjše hleve in tako naprej. Mislim, da to ni prava pot. Primeri, ki so v praksi izhajajo iz konflikta interesov med posamezniki, ki so se preselili v neko ruralno okolje in ki so dolžni sprejeti značilnosti tega okolja. Ne moremo priti do situacije, da bo nekdo, ki se je iz mesta preselil na vas diktiral, da je treba kmetije zapirati, ker mu smrdijo. Takšne primere smo imeli in s takšnimi primeri smo bili soočeni. Mislim, da je to narobe svet. Če je nekdo prišel živet na vas, mora okolje, takšno kot je, sprejeti kot vrednoto, pa če mu ne diši iz hlevov, je seveda to njegov problem. Ni pa to problem teh obratov, ki tam od nekdaj obratujejo, ki so vedno tam bili in ki bodo obratovali še naprej. Na to opozarjam zaradi tega, ker sem začutil, da se mogoče na nekem področju odmikamo od tistega, kar je bistveno. Dalo bi se še dolgo govoriti o tem, ampak mislim, da je pomembna poanta. Poanta je v tem, da nas v prihodnjih mesecih čaka največji izziv na področju odpadkov. 15. julija bodo dovoljenje izgubile številne deponije in zelo težko bomo našli rešitve na tak način, kot so zdaj v operativnem programu predvidene, kjer naj bi kar cela vrsta občin odvažala odpadke na nove deponije, ki pa jih še ni in jih še naslednjih tri do pet let ne bo. Tukaj gre dejansko za velik izziv in poziv k temu, da se tisti, ki so za to pristojni, zelo hitro soočijo s temi problemi in pripravijo ustrezne rešitve. Drugi segment, kjer je zaznati pojavljanje, v poročilu je stanovanjsko področje. Pravica do primernega stanovanja oziroma Ustava pravi v 78. členu tako: "Država ustvarja možnosti, da si državljani lahko zagotovijo primerno stanovanje." To je bistvena razlika temu, da je nekdo nekaj dolžan zagotavljati. Se pravi, možnosti je treba zagotavljati. In na tem področju je bilo marsikaj storjenea. Treba je priznati, da so bili v zadnjem mandatu s subvencijami za mlade družine, s povečanjem sredstev za neprofitno stanovanjsko gradnjo oziroma dokapitalizacijo Stanovanjskega sklada z zemljišči na katerih naj bi se ta gradnja vršila. Z izenačitvijo možnosti za uveljavljanje znižanih najemnin na vsem segmentu stanovanj, tudi na tržnih, kar je uveljavljeno s 1. 1. letos, s spremembo Stanovanjskega zakona, ki naj bi preko javno-zasebnih partnerstev omogočil povečanje te gradnje, narejeno marsikaj. Jaz osebno obžalujem, da določba, ki ste jo imeli napisano v enem izmed osnutkov koalicijske pogodbe, o tem, da boste v tem mandatu zgradili 10 tisoč stanovanj, ni ostala v tem besedilu. Ni je več, zbrisana je. Zdaj ne vem, ali to pomeni, da tega ne boste naredili, ker ste se tega ustrašili, ali kaj? Ampak, bistvo ukrepov na stanovanjskem področju je sprejem zakonodaje in ukrepov na vseh področjih, ki niso samo na stanovanjskem, na davčnem in vseh ostalih, ki bodo pospešili; v teh razmerah, s katerimi se soočamo, je to še toliko bolj pomembno; gradnjo stanovanj in preko te povečane ponudbe najemnih stanovanj vzpostavili najemni nepremičninski trg. Tega ni. In ker ga ni, je problem pri zagotavljanju dostopnosti do stanovanj vsem. Ko bo to vzpostavljeno in ko bo vzpostavljen normativni okvir, ki bo omogočal prehodnost iz teh stanovanj, mislim, da bo tudi ta postulat, ki ga Ustava določa, zagotovljen. Tega pa seveda niso sposobne narediti občine same. Zasledil sem da je glavna os v poročilu na občine, ker nimajo resursov, nimajo virov in v končni fazi to tudi ni njihova temeljna naloga. Moram reči, da je kar nekaj stvari, ki usmerjajo k ustrezni ureditvi stvari, k izboljšanju obstoječe ureditve in jaz upam, da bo tudi nova vlada temu, kar je napisano, prisluhnila, tako, kot je prejšnja in da se bodo priporočila odražala tudi pri sprejemu ukrepov in aktivnosti. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Miran Potrč. Prosim.
Hvala lepa. Gospa varuhinja človekovih pravic s sodelavci. Kolegice in kolegi. Najprej, hvala varuhinji človekovih pravic za izčrpno poročilo. Jaz to poročilo razumem kot odsev stanja človekovih pravic v Sloveniji. Kot opozorila, kako uresničevanje človekovih pravic razumejo državljanke in državljani na mnogih poljih svojega življenja in dela. Hkrati pa tudi kot opozorila za to, kako se iz lastnih spoznanj, predvsem pa iz opozoril državljank in državljanov uresničuje zakonodaja, kje so posamezniki, ki so v imenu države ali lokalnih skupnosti pristojni izvajati zakone, dosledni in spoštujejo človekove pravice, kjer jih kršijo, kje je pa po mnenje varuhinje in sodelavcev tudi zakonodajna ureditev pomanjkljiva in ne zagotavlja, da bi se temeljne človekove pravice uresničevale. Verjetno nihče od nas nima iluzije, da bomo kdajkoli družba v kateri se nikomur ne bo kršila nobena pravica. Mislim pa, da smo v letih, od kar dobivamo poročila in od kar je aktivna institucija Varuha človekovih pravic, dosegli pomemben napredek tudi glede obravnave tega poročila v Državnem zboru. Jaz bi si želel, da bi dobili eno leto poročilo v katerem bi bilo napisano, kršitev ni več, vendar je to nerealno. Varuhinja opozarja, da so še kršitve človekovih pravic, vendar je odzivnost ustreznih organov relativno dobra in relativno velika. Mislim, da moramo biti tam, kjer se to dogaja, s takšnim stanjem relativno zadovoljni in pravzaprav kaže samo na to, da moramo še pospeševati kakšno aktivnost, posebej v primerih, kjer se je ustrezen organ, pristojen organ pripravljen tudi takoj odzivati in popraviti svojo napako ali v smislu materialne odločitve ali v smislu postopka ali v smislu hitrejšega reagiranja in podobno. Jaz sem relativno zadovoljen tudi takrat, kadar nas varuhinja opozarja na določene probleme in hkrati pove, da zakonodajno niso na ustrezen način urejeni, pa jih mi ali preko sklepov, ki jih tukaj sprejemamo, ali neposredno preko zakonodaje, ki jo pripravlja Vlada in naši matični odbori, dopolnjujemo. Ne idealno, ampak dopolnjujemo. In jaz soglašam s kolegicami in kolegi, ki so tudi na današnji seji opozorili, da smo v zadnjih letih tudi na opozorila varuha in varuhinje človekovih pravic spremenili in sprejeli določeno zakonodajo, ki nam je v korist oziroma je v korist pravne države. Najslabše, po mojem, je takrat, kadar se ne samo enkrat, ampak leta opozarja na določene kršitve in obstaja molk Vlade in pristojnih organov ali pa celo stališča, ki ugovarjajo takšnim opozorilom in kažejo na to, da nismo pripravljeni, da bi karkoli na tem področju storili. In najslabše je takrat, kadar za taka stališča niso samo predstavniki vlade, ki imajo za to ali materialne, ali idejne, ali kakšne druge razloge, ampak tudi večina v Državnem zboru. In tudi tokrat, danes, se srečujemo z nekaterimi takimi vprašanji, ki so izrecno navedena v poročilu varuhinje, pa je pri pomembnem delu razpravljavcev popolno nerazumevanje problema in bistva in mislijo, da se bo zgodilo karkoli v tej slovenski državi, če bomo tudi te probleme rešili. Eno od tega, ki ni bilo omenjeno v poročilu so, recimo, delne vdovske pokojnine, predvsem ženam po bivših vojaških zavarovancih. Nobenega, ne materialnega, ne formalnega razloga ni, da se sto in nekaj več ženskam, pretežno ženskam, takšna pokojnina, ki bi znašala nekaj deset evrov na mesec, dopusti. Pa ni bilo v prejšnji vladi moči, da se to naredi. Nobenega, res nobenega razloga, razen nepripravljenosti o tem sploh razmišljati. Drug takšen problem je povezan z najemniki v denacionaliziranih stanovanjih in hišnikih. Ne gre za to, da bi uspeli s tem kar sami zahtevajo, zagotoviti njihov enakopraven položaj iz leta 1991; jaz bi si to silno želel, vendar skoraj ne upam misliti na to; da pa onemogočamo, da se še naprej zagotavlja možnost vsaj sodelovanja države pri nakupu, pravim sodelovanja, da deloma sredstva daje država, deloma odškodninski sklad, deloma lastnik, deloma pa tudi najemnik sam, to se mi zdi pa nerazumno početje in ne morem razumeti, da ga nismo v stanju uveljaviti. In končno, zelo podoben problem je z izbrisanimi. Izmišljamo si zgodbe, ki so žaljive in lažne, da so to ljudje, ki so bili proti samostojni Sloveniji, da so imeli vse možnosti in dobivali obvestila od ministrstev, kar je laž, in niso jih dobili. Obvestila ministrstev so bila v tej smeri, da je treba, imamo depeše, da je treba tem ljudem, ko se bodo javili na upravnih organih dokumente vzeti in jih uničiti, ker teh dokumentov, ki so stari nimajo več pravice uporabljati. Ampak, škoda je o tem govoriti, ker hočem poudariti samo to, imamo priložnost, da na pošten način to rešimo, brez škode za državo, seveda pod pogojem, da bodo tisti, ki so takrat te odločitve sprejemali, priznali, da te odločitve niso bile dobre. Da so lahko mislili najboljše, jaz nikomur ne želim očitati zlega namena, vendar je Ustavno sodišče kasneje ugotovilo neustavnost in je zato potrebna sprememba. In še bi se dalo kakšne primere naštevati, pri čemer je škoda, da si jemljemo čas za medsebojne polemike, ko bi lahko tudi na teh področjih za nekaj sto ali nekaj tisoč ljudi uredili zakonske pogoje za njihovo reševanje in s tem postopoma z dnevnega reda spravili tudi nekatera vprašanja, ki nam niso v čast. Jaz upam, da se bo to danes zgodilo, ne glede na polresnice, ki se tudi v zvezi s tem, kako so bili sklepi na matičnem delovnem telesu sprejemani, razlagajo, da bo temu pritrdila tudi nova slovenska vlada in da bomo postopoma še en problem rešili. Hvala.
Besedo ima gospod Silven Majhenič. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani prisotni! Dotaknil se bom poglavja omejitev osebne svobode pripornikov in obsojencev na prestajanju kazni zapora in izbrisanih. Naj kar na začetku povem, zapori niso sanatorij ali hotel za oddih, kot bi nekateri radi videli, da bi naj bili. Da je ljudem, ki so na prestajanju kazni, zapora, treba dati vso komoditeto, ki jo premorejo hoteli, fitnes klubi in najboljše zdravstvene ustanove. Pa moram dodati še to, da v glavnem vse to tudi imajo. Nisem eden tistih, ki jim ne bi privoščil čim boljšega in ugodnega bivanja v zavodih, vendar ko primerjam bolnišnice, tudi domove za ostarele, so tisti, ki so na prestajanju kazni zapora, na boljšem. Omenjate obisk v ljubljanskih zaporih sredi poletja, da je termometer kazal 31,9 stopinj. Veste, če bi šli v istem momentu meriti temperaturo v bolnišnico, ne bom omenjal, katero, je bila tam temperatura še nekoliko višja, in to na oddelku, kjer so ležali ljudje po infarktu. Omenjate slabo dostopnost in kakovost zdravstvene oskrbe v zavodih za prestajanje zaporne kazni. Veste, tu pa vas moram popraviti, kajti takšne zdravstvene oskrbe, kot jo imajo zaprte osebe, nima nihče od ostalih državljanov. Obsojenci in priporniki v Sloveniji imajo status samoplačnikov, kar pomeni, da imajo prednost pri vseh obravnavah v zdravstvenih ustanovah. Za pripornike je plačnik pristojno sodišče, ki vodi preiskavo, za obsojence pa je plačnik zavod, v katerem obsojenec prestaja kazen. Obsojenec, ki pride na prestajanje kazni zapora, tudi krajše kazni, recimo, dva meseca, zdravniku pri prvem pregledu razloži vse svoje zdravstvene težave, ima že naslednji dan na razpolago popolno oskrbo v vseh možnih zdravstvenih ustanovah. Tako obišče v enem mesecu kar nekaj specialistov, tudi tistih, pri katerih morajo navadni državljani čakati v vrsti tudi po nekaj mesecev ali let. Skratka, obsojenec nikjer ne čaka, ampak se ga tretira kot samoplačnika. Stroški za državo so tako ogromni, saj je vsak osnovni pregled obravnavan kot samoplačniški, stroški pa enormno naraščajo, ko so na vrsti specialistični pregledi, fizioterapije, razne rehabilitacije v zdraviliščih, itd. Tako je danes v primeru zdravstvenih težav najbolje pristati v zaporu, saj takšne oskrbe takojšnih specialističnih pregledov, terapij ni deležen noben drug državljan. Veliko število obsojencev se tudi testira za razne bolezni povezane z načinom življenja, drogami ali pa so celo udeleženi pri zelo dragih programih odvajanja od drog, ki pa do sedaj za veliko denarja niso prinesli uspeha. Na drugi strani pa isto ministrstvo ne poskrbi za preiskave za hepatitis, HIV, itd., za delavce, ki so vsakodnevno v stiku z obsojenci. V letošnjem letu se je sicer zadeva nekoliko spremenila in se bo sprejel sistem javnega zdravstva tako, da bodo zadeve drugače tekle. Omenjate prezasedenost, tukaj se z vami popolnoma strinjam. Poglejte, se pa v istem trenutku vprašam, kako je pa to mogoče, da da država, ki nima denarja za širitev in posodobitev kapacitet, več kot 1.6 milijona evrov za obnovo počitniškega doma na otoku Rabu, ki pa je še vprašljivega lastništva. V zaporih pa se zaposleni srečujejo s hudimi težavami, saj nimajo niti osnovnih zaščitnih sredstev pri svojem delu, ki ga opravljajo z bolnimi, nevarno okuženimi zaprtimi osebami in s tem izpostavljajo ne le sebe, ampak sami sebe pa tudi svoje družine. Veste, to je pa skrajno zaskrbljujoče in o tem nič ne pišete, ampak si pred temi stvarmi zatiskate oči. Paznikom se že leta nazaj ne izplačuje nadomestilo za prehrano med nadurami, ki trajajo dnevno najmanj 4 ure. Nikjer nisem zasledil, da bi vas skrbela prodaja Javnega gospodarskega zavoda Pohorje, zapora Dob, kjer večina obsojencev sedaj dela in je to edini vir dohodka za njih. Privatizacija tega podjetja pomeni, da bo večina sedaj zaposlenih obsojencev izgubila delo. Podatek, ki drži je, da bo delo obdržalo le 60% obsojencev. Zakaj o tem nič ne spregovorite? Prepričan sem, da ste s tem seznanjeni, saj je bil razpis javen in je za prodajo te gospodarske družbe zunaj že leto in pol. Ve se tudi kdo bi jo naj kupil, razpis pa naj bi bil pisan na kožo le enemu interesentu. Pišete o mučenju in nečloveško ponižujočem ravnanju z zaprtimi osebami. Seveda tukaj razlagate o prezasedenosti, ampak stavek, ki ste ga zapisali ni primeren. Veste, tukaj vsak takoj pomisli na Gvantanamo ali na kakšen drug čas. To pa zanesljivo ne pritiče slovenskim zaporom. Omenjate premalo število paznikov. Seveda to je dejstvo že dolgo, odzvali se pa niste, ko je prišel podatek, da je bilo 60 pazniških mest prerazporejenih na pravosodju. Kot vidite, vsi vse vemo, ukrepa pa se ne. Omenil bi še kadriranje, ki je rok rana po zaporih in bi še kako moralo zanimati varuha človekovih pravic. Veste, imeti v zavodu ljudi primerne tako po izobrazbi kot po stažu in iskati kadre za vodilna delovna mesta izven zavoda, ljudi brez kančkom znanja o delu z zaprtimi osebami, se mi zdi neprimerno in skrajno nekorektno. Veste, tudi tukaj bi moral varuh človekovih pravic kaj reči, ko se dela krivca zaposlenim po zavodih. Ampak ne, na te ljudi se kar pozablja, namenoma ali kako drugače. Po možnosti jih, če se le da, za vsako malenkost, disciplinsko in kadrovsko preganja. Takšni so pač časi. Mogoče se bo tudi to zasukalo na bolje, seveda ko bodo tudi odgovorni odgovarjali za svoja početja in bo prevladal razum. V poročilu omenjate dogajanje in problematiko izbrisanih. Govorite kako predlagani ustavni zakon že v izhodišču negira obe odločbi Ustavnega sodišča Republike Slovenije, ker bi se naj zaobšlo odločbo Ustavnega sodišča, ki se nanaša na izbrisane. Zavzemate se, da bi se izbrisanim vrnilo to, kar naj bi jim po vaše bilo nezakonito odvzeto ob osamosvojitvi države. Očitate Vladi Republike Slovenije, da ne išče načina uresničitev in izvršitev odločbe Ustavnega sodišča Republike Slovenije, temveč, kako je ne bi, je pa le višek. Ocenjevati kaj je v naši državi ponos in kaj ni, je z vaše strani res neprimerno. Veste, osamosvojitev in dosedanji rezultati kažejo, da smo na svojo državo lahko zelo ponosni. Nesporno je, da smo osamosvojitveno vojno imeli. Nesporno je tudi, da vsi tisti, ki smo aktivno sodelovali v osamosvojitveni vojni, takrat nismo vedeli, kako dolgo bo ta vojna trajala. Ali bo to en mesec, leto, dve. Vedeli smo le eno, da v tej osamosvojitveni vojni moramo zmagati, drugače se nam zelo slabo piše. Takrat je v naši republiki živelo veliko ljudi iz bivše Jugoslavije. Veliko je bilo družin, ki so spoznale in sprejele Slovenijo za svojo domovino, si uredile dokumente za bivanje, si uredile državljanstvo in s tem potrdile tudi svojo pripadnost državi Sloveniji. Kar veliko njih pa je bilo takih, ki tega niso storili. Nekateri so se vrnili v svoje republike, špekulirali, čakali, kaj se bo v Sloveniji zgodilo. Veliko tako imenovanih špekulantov je tudi odšlo na vojna območja. Kot vojaki so si okrvaveli roke ter se čez nekaj mesecev ali let vrnili v Slovenijo in zahtevali, da se jim izda državljanstvo, prizna status za nazaj, zahtevajo odškodnine itn. V Ustavi Republike Slovenije piše v 1. členu, da je Slovenija demokratična republika. Jaz bi tukaj dodal, da je Slovenija priložnost za vse delovne in poštene ljudi, nikakor pa ne za špekulante, vojne pribežnike in kriminalce. Tako mislimo mi v Slovenski nacionalni stranki. Kdor misli drugače, pa naj pove. Zanesljivo je možno, da je tudi kdo, ki se mu je zgodila krivica. Seveda je to treba popraviti, treba je probleme reševati od primera do primera, treba pa je preveriti tudi nekatere, ki so bili neupravičeni upravičenci in status dobili, pa ga ne bi smeli. Menim, da bo treba ponovno uvesti sankcijo izgona iz države, kajti problem kriminalitete nam je vsem znan in je že skrajni čas, da si nehamo zatiskati oči pred tem. Postanimo konkretni. S tem zagotovimo ljudem tisto, kar smo obljubljali ob osamosvojitvi. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Jožef Jerovšek.
Hvala lepa. Spoštovana gospa varuhinja s sodelavci, kolegice in kolegi! To 13. poročilo Varuha človekovih pravic je zelo obširno. Moram reči, da bi pričakoval sorazmerje med količino in kvaliteto, vendar se po principu "copy-paste" praktično samo dodajajo neki stavki na vsako prejšnje poročilo. Večina vsega tega se praktično ponavlja in moram reči, da sem nad takšnim načinom dela razočaran. Kajti to pomeni, da bo ob koncu vašega mandata iz tega nastala debela knjiga. In take primere imamo tudi pri nekaterih drugih resorjih, da se, odkar so računalniki, nič ne piše. Pričakoval bi in si želel, da bi imeli pred sabo natančno kategorijo: Eklatantno kršenje človekovih pravic, če obstajajo, pa mislim, da jih v tem obdobju ni bilo. Potem tisti mejni primeri, tendence in tako naprej. Sedaj pa ne vem, če takšno poročilo učinkuje. Seveda je tako obsežno poročilo za leto 2007 lahko tudi motivirano s čim drugim. Ali pomeni, da je Komisija za peticije ter človekove pravice in enake možnosti v tistem času slabo delovala, da ni sproti reševala in opozarjala in da se zadeve kar nabirajo. Vidim, da je tudi, po reakciji, po nastopu, zdaj bistveno bolje vodena komisija. Drugo pa je, da se lahko s tem tudi "asociira", da je v tistem letu, ko vemo, katera vlada je bila, bilo zelo narobe na področju človekovih pravic in enakih možnosti. Tudi to je lahko namen takšnega inflatornega širjenja poročila. Seveda pa se je ob tem poročilu treba dotakniti, vsaj sam se bom zopet dotaknil tistega, kar je v poglavju etika javne besede, sovražni govor in podobno. Mislim, da bi dejansko, kot je bilo danes že rečeno, nekateri pojavi morali biti registrirani in da se tu ne nadaljuje praksa, da je neenakomeren pristop glede na politično orientacijo tistih, ki se poslužujejo sovražnega govora. Jaz dejansko nisem nikjer zasledil, da bi ta nestrpen nastop, seksističen izpad takratne poslanke, sedanje ministrice, bil kjerkoli, z inštituta varuha problematiziran. Še več, izgleda, da ima ministrica potuho in v sobotnem intervjuju za Delo, Sobotno prilogo, ki je polna revanšizma, neke ihte, pravi: Jaz svojih stališč ne umikam. Vemo, da so bili drugi, se opravičili, bili sankcionirani oziroma odstopili s položajev tudi zaradi tega in seveda bi moralo varuhinjo še posebej skrbeti takšno oblastno ravnanje s takšno simboliko sporočanja, da je za oblast vse dovoljeno in omogočeno. Potem bi gospo varuhinjo želel opozoriti, da smo zadnjič obravnavali 19. novembra 2007 sem posebej izpostavil in pravzaprav zahteval neko reakcijo, tolmačenje, takratno predvolilno izjavo gospe Spomenke Hribar, ki je izjavila, da ima trgovina z orožjem enako negativno moralno težo kot povojni poboji. Poglejte, to je nedopustno omalovaževanje in poniževanje in zaničevanje žrtev, genocida, vojnih hudodelstev in njihovih potomcev. Primerjati genocidna hudodelstva z neko trgovino z orožjem, s katero se je ukvarjalo ogromno preiskovalnih komisij in zaenkrat ni bilo nič dokazanega. V vsakem primeru pa gre tu za kazniva dejanja pri katerih ni bil nihče ubit. In to primerjati s tem je nedopustno. In ker je danes dan spomina na holokavst je treba še posebej reči, da so takšne žalitve nedopustne. In želim, da varuhinja pove, kako je reagirala na to, kar je bila posebej vprašana. To je tudi v hudem nezvočju s prizadevanji predsednika republike, ki je v zadnjem času na dveh pomembnih govorih dobro govoril o spravi. Zadnjič na Osankarici je rekel: "...ob tem tudi spregledamo ali pa nas ne smejo motiti žaljivke, ki skušajo preprečiti spravo, žalitve, izpadi, nestrpnost nekaterih ljudi." Jaz mislim, da je imel v mislih tudi ta izpad, ki se je takrat zgodil. In je tako hud, tako grozovit. Takšnih neenakih obravnav, tako neizrazitih zadev je kar nekaj v tem poročilu. Mislim, da se je treba usmeriti na tiste glavne stvari, ki ovirajo našo družbo, da bi se vedno in povsod zavedala, kaj so pravice, kje so kršene in tako naprej. Jaz se bom samo na kratko dotaknil izbrisanih, kajti do sedaj sem omenjal tisoče izbrisanih, ki so še dodatno žaljeni na drugi način in so bili slovenski državljani takrat, ko so bili izbrisani. Tema izbrisanih. Večinoma gre pri tej zadevi za da politično motivirano zadevo blatenja, predvsem je to politični projekt blatenja slovenske države v času nastajanja in ustanoviteljev in tistih, ki so bili takrat zaslužni za slovensko državo. In to je v kontekstu s prevrednotenjem, poskusi prevrednotenja osamosvojitve nekega kapitala. Ti poskusu so v zadnjem času zelo prisotni. Slišimo različne interpretacije kdo je zaslužen, kdo je bil za plebiscit in tako naprej in to je zadeva o funkciji. Žalostno je, da se povezujejo tako različne institucije in da se tega ne spregleda tudi z nivojev, ki so direktno zadolženi za spoštovanje človekovih pravic in s tem tudi za spoštovanje slovenske države in osamosvojiteljev. Hvala lepa.
Besedo ima gospod mag. Radovan Žerjav. Ga ni. Gospod Ljubo Germič, prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana varuhinja s sodelavci, kolegice in kolegi! Najprej zahvala za izjemno poročilo, ki je bilo priloženo v obravnavo Državnemu zboru, ob tem čestitke za, po mojem, zelo korektno, vestno opravljeno delo, ki je bilo opravljeno prvič v času, ko je varuhinja nastopila svoj mandat. Seveda to poročilo kaže na to ali uspešno uresničujemo človekove pravice tako v zakonodajnih postopkih kot pri njihovem izvrševanju in kaže tudi na to ali smo skozi razprave vsako leto o teh poročilih in sprejetih priporočilih uspešni pri tem, da bo stopnja spoštovanja človekovih pravic iz leta v leto boljša. Zato tudi nekako podpiram prioritete, ki jih je varuhinja opredelila, to pa so nasilje, revščina in varovanje okolja. In zelo širok sklop, ki je povezan na ta tri prioritetna področja. Kaj bi želel povedati? Če smo bili v zadnjih petih letih priča, da je bilo število pobud, ki so bile naslovljene na Varuha človekovih pravic nekako v upadu, kar je tudi v okviru mednarodne primerjave trend v drugih primerljivih državah. Seveda smo za leto 2007 ponovno opazili, da je število pobud narastlo. To naraščanje ni skromno, gre za približno 10% povečanje teh pobud. Razlaga, vsaj tako je tudi moč razložiti iz poročila, lahko vidimo v dveh smereh. Prva, za katero bi ocenjeval, da je korektna in smiselna glede na to, da sta zavest in informiranost ljudi vedno boljši, vedno večji in da se zavedajo postopkov, na kakšen način lahko uveljavljajo svoje, človekove pravice, če so jim kršene. V tem primeru bi bilo seveda logično, da lahko iz tega naslova pričakujemo povečanje pobud na Varuha človekovih pravic. Seveda pa lahko vidimo v poročilu možnost drugega trenda. Eden izmed teh je prav gotovo ta, ali dovolj skrbno skrbimo za ugled in avtoriteto z ustavo in z zakoni torej z določenimi zakoni za neodvisnost takšnih institucij. Varuhinja lepo opisuje, da je neizpolnjevanje odločb Ustavnega sodišča način, kako zmanjšamo ugled in avtoriteto te neodvisne ustanove. Ali lahko razumemo to v kontekstu, da je potrebno tudi Varuhu človekovih pravic nalepiti določene etikete, negativne predznake, ko opozarja na to, da uresničevanje človekovih pravic v Sloveniji na določenih področjih ni ustrezno? Če lahko k temu dodamo tudi to, da je bilo v letu 2007 možno slediti pritiskom na neodvisno protikorupcijsko komisiji, ko smo lahko spremljali, da odločba Računskega sodišča ni bila zavezujoča za določeno ukrepanje, ali lahko v tej smeri ocenjujemo, da lahko sledimo trendu zmanjševanja človekovih pravic oziroma pri uresničevanju človekovih pravic, kar pomeni, recimo, posledično tudi povečanje posameznih pobud. Seveda, jaz bi želel, da bo nova vlada zagotovila nadaljnje ustvarjanje ugleda in avtoritete posameznih neodvisnih institucij, ki bodo opozarjale na nepravilne, na nekorektne postopke, ki lahko potem vodijo seveda v zmanjševanje kršitev človekovih pravic. Skrb zbuja ravno to, da je delež pobud največji na tistih področjih, ki jim je prioriteta namenila tudi sama varuhinja, to pa so: področje otrokovih pravic, socialne varnosti in največje povečanje nespoštovanje človekovih pravic v okviru gospodarskih javnih družb. In če k temu dodamo, da je ocena varuhinje v tem kontekstu, da gre tukaj za šibke člene naše družbe, v tem primeru je inštitut varuha še kako potreben. Jaz se tukaj ne bi strinjal s sicer posameznimi ocenami, da varuhinja s sodelavci ni izkazala pripravljenosti za sodelovanje, tudi za sodelovanje z Državnim zborom. Jaz bom povedal samo dva primera, nad katerima sem bil zelo pozitivno presenečen ob odzivu varuhinje, to sta postopka sprejemanja Zakona o pacientovih pravicah in Zakona o duševnem zdravju. Tukaj moram reči, da je bilo sodelovanje vzorno, vsaj kolikor sem ga jaz imel priložnost spremljati kot predsednik tega odbora in seveda si želimo, da bo takšno sodelovanje okrepljeno tudi v prihodnje. In v tem kontekstu slabe priprave zakonodaje sam podpiram predlog varuhinje. Spoštovana gospa ministrica za javno upravo, razmislite o tem, ali je potrebno postopke vključevanja civilne družbe v razpravo o vsebini posameznih zakonskih predlogov že v začetni fazi urediti na takšen način, da bomo to uredili nekako ali z zakonom ali pa z jasnimi transparentnimi pravili, na kakšen način bomo to počeli na čisto vseh nivojih. Praksa je različna, nekje je dobra, nekje pa je pravzaprav skoraj ni in jo pogrešamo. Če se vrnem na ta dva zakona, Zakon o pacientovih pravicah in Zakon o duševnem zdravju, ki je zadevala najširšo skupino prebivalk in prebivalcev, v tem primeru praksa ni bila dobra. In glede na to, da so to vprašanja, ki bi morala imeti nekako ustaljeno prakso, na kakšen način bomo obravnavali ta vprašanja, se mi zdi pobuda s strani varuhinje umestna. Za zaključek sami še misel. V poročilu lahko vidimo, da je izredno pereč problem socialna stiska posameznikov, družin, in da iz tega naslova prihaja vedno več pobud za zaščito varnosti človekovih pravic. Mislim, da je pred to vlado zelo pomembna naloga, tudi v času v katerem živimo, da vključuje dostojno življenje vsak posameznik v izgradnjo slovenske družbe. In zato je ustvarjanje in napor za to, da ustvarimo enakopravne in enakovredne pogoje za vsakega posameznika, da razvije sposobnosti, izredno pomembna. In tukaj apeliram tudi na Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, da v okviru svojih institucij, ki se srečuje pravzaprav z največ problemi ali pa z največ primerov ljudi na robu družbe, da tudi tukaj vloži maksimalne napore za vblažitev in za odpravo recimo posledic na tem področju. Ob zaključku samo še misel. Zahvala za izjemno poročilo. Prepričan sem, glede na prvo leto dela v letu 2007 in glede na to, da poznamo tudi že delo v letu 2008, da bo imel rezultat s poročilom v letu 2008 prav gotovo določene pozitivne rezultate, in da seveda bodo tudi priporočila, ki jih bomo danes sprejeli, pripomogla k temu, da bo kršitev človekovih pravic v Sloveniji vedno in vedno manj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vito Rožaj.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani! Na začetku bi se dotaknil mnenj, ki so bila izrečena ob poročilu s strani kolega Prijatelja. Čudno se mi zdi. Mislim, da je šlo tudi za neko nerazumevanje Poročila Varuhinje človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2007. Skratka, v razpravo so se vnašale tudi stvari, ki časovno pa tudi krajevno verjetno ne sodijo v delokrog oziroma v to poročilo, ki ga obravnavamo. Varuhinja je odgovorna za človekove pravice v Republiki Slovenije. Njene meje mogoče še niso do zadnjega centimetra znane, dejstvo pa je, da pač določeni pripadniki slovenskega naroda živijo onstran meja Republike Slovenije, tako da so verjetno za uresničevanje njihovih človekovih pravic odgovorni "ombudsmani" drugih držav. Nadalje bi se dotaknil stališč, ki jih je v imenu Poslanske skupine SDS prestavila predsednica Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti, ki se tiče tudi amandmajev, o katerih razpravljamo itn. Sam bi težko ocenil, ali so bili napori prejšnje vlade na področju človekovih pravic tako dobri kakor so bili opisani. Omenjena je bila uzakonitev istospolnega partnerstva, čeprav pri vsem skupaj vemo, da so bile same prizadete skupine istospolnih vesele tega zakona izključno zaradi ene stvari, zato ker so končno dobile zakonsko podlago, da se bodo lahko pritožile nad neustavnostjo tega zakona, ki v ničemer ne izenačuje njihovih pravic s kakšnimi drugimi partnerstvi. In dobro, če je to en korak v pravo smer, prav, pa naj bo. Bi bilo pa odveč hvaliti se s tem zakonom kot dobrim zakonom. Nadalje so bile omenjene tudi izboljšave Kazenskega zakonika, pri čemer je seveda treba omeniti, da je nov Kazenski zakonik uvedel v slovensko pravo tudi nekaj, kar že leta in leta to pravo ni poznalo, to je dosmrtno ječo, ki najbrž ne more biti nikakršen bleščeč primer varovanja človekovih pravic, še manj pa svoboščin. Zdi se mi vsaj neprimerno, neokusno, če že ne nedopustno primerjanje določenih kršitev človekovih pravic. Skratka tistih, ki so bile narejene sistemsko, katerih kršitev je bila dokazana oziroma odločena s sodbami najvišje sodne avtoritete v tej državi, in z drugimi domnevnimi kršitvami, ki so stvar naše osebne ocene. Za enkrat jih ni ugotovilo nobeno sodišče. Govorim seveda o domnevnih medijskih manipulacijah in tako naprej. Lahko se strinjam s kolegico Irglovo, da so slovenski mediji senzacionalistični. Težko se strinjam z njenimi ugotovitvami o njihovem domnevnem političnem nazoru in lastništvu in tako naprej, ampak tem ima najbrž lahko vsak od nas osebno mnenje, kar spoštujem. Bi pa težko dal na tehtnico te različne kršitve človekovih pravic. In problemu oseb, ki so bile izbrisane iz evidence stalnih prebivalcev Republike Slovenije, je treba povedati, da je ta problem tako pereč zato, ker je to, ne sicer edini, ampak najbolj v nebo vpijoč primer, ko je Republika Slovenija, ki je nastala na podlagi odločitve njenih prebivalcev in je ena redkih držav na tem svetu, ki svoje državne ne črpa iz dogovorov mednarodnih sil ali iz kakšnih monarhičnih ostalin in tako naprej, ampak smo ena redkih držav, ki se je sama odločila, da hoče biti država, skratka, da so ti izbrisani eden redkih madežev. O razlogih, zaradi katerih smo se odločili za to državo, sam sem že v prvem nastopu, ko sem predstavljal stališče poslanske skupine, povedal, da so človekove pravice zapisane v temeljni ustavni listini in preambuli Ustave, kot temelj, zardi katerega smo se odločili za našo državo. In če zdaj zanikamo te iste človekove pravice, katerih kršitev je bila ugotovljena s strani Ustavnega sodišča in, bom rekel, mečemo polena pod noge vsem tistim, ki želijo to kršitev popraviti, potem s tem zanikamo lastno državnost in to je poskus blatenja slovenskega osamosvajanja, bolj kot pa zavzemanje za te pravice. Upam, da sem bil razumljiv v tej razlagi, čeprav bo najbrž treba še večkrat ponazoriti. Nadalje bi se rad dotaknil tudi sovražnega govora in pri tem rekel, da smo sami kot javne osebnosti zelo izpostavljeni in moramo biti zato zelo pazljivi pri tem, kaj rečemo in kako. Prepričan sem, da je kolegica Irglova podzavestno želela povedati pravo stvar, da je v Sloveniji važno, kaj kdo reče in ne kdo to izreka, čeprav je kasneje spremenila to svoje stališče, mogoče je šlo za spodrsljaj, ne vem. Skratka, tudi v Državnem zboru smo imeli na prejšnji izredni seji primer, ko se je mladost; in mladost je beseda, ki je ravno tako v Slovarju slovenskega knjižnega jezika, ampak je od njenega konteksta odvisno ali je žaljiva ali ni, najbrž tako velja še za kakšno drugo besedo; uporabljala kot ena etiketa, ki je diskvalificirala najmlajšega med nami poslanci in poslankami, pa takratni predsedujoči ni odreagiral in tudi danes smo imeli takšne primere in tako naprej. Skratka, na tem področju smo mi najbrž prvi, ki lahko naredimo največ proti temu sovražnem govoru, na nek način postavljamo pravila in zato bi mogli biti pri tem res previdni. Amandmaji, ki smo jih koalicijske poslanke skupine predlagale, kot že rečeno, po našem mnenju bolje rešujejo te težave, ki so omenjene v poročilu in mislim, da bi bilo glasovanje proti tem več kot 30-im napotilom zaradi enega morebitnega sprejetega amandmaja jasen pokazatelj, da ne gre v določenih primerih za spoštovanje človekovih pravic, ampak če smem recitirati bivšega premierja in poslanskega kolega: "ideološki revanšizem in politična lustracija". Mislim, da se na področju človekovih pravic dnevna politika ne bi smela tako brutalno vmešavati. Jaz sam verjamem v demokracijo in če naj ponazorim ta svoja čustva, je to moja vera, jaz verjamem v demokracijo in ta dvorana je svetišče demokracije, vsaj morala bi biti. Druge dvorane tega parlamenta so pa kakšne stranske kapele in mi gre zato ne samo na živce, skratka žalosti me, da, užaljena so, če hočete, moja verska čustva, kadar se dnevna politika oziroma politikantstvo meša v nekaj tako vzvišenega ali pa če hočete svetega kot so človekove pravice, jaz upam, da bodo naslednje debate ob naslednjih poročilih urada Varuha človekovih pravic dostojnejše. Hvala.
Besedo ima gospa Janja Klasinc. Prosim.
Spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovana gospa varuhinja in njeni sodelavci! Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Tudi sama bi se rada pridružila tistim kolegicam in kolegom, ki so v današnjih razpravah opozorili na izredno bogato in natančno vsebino vašega poročila, gospa varuhinja. Že samo dejstvo, da gre za 13. redno poročilo o stanju človekovih pravic v naši državi priča o tem, da Slovenija posveča veliko pozornost človekovim pravicam. Čeprav se morda danes zdi, kot je že povedala gospa varuhinja v uvodu, leto 2007 nekam odmaknjeno, pa sama niti ne bi rekla, da je tako. Mislim, da je bilo to leto, ko smo bili priča pomembnim dogodkom v zvezi s spoštovanjem človekovih pravic, pa tudi nespoštovanjem človekovih pravic. Kolegice in kolegi so v današnji bogati razpravi omenili že celo vrsto takšnih primerov. Sama pa bi se rada omejila bolj na problem položaja in svobode medijev, novinarjev, svobode in sovražnega govora, ter na diskriminacijo tistih manjših, kot je zapisano v poročilu varuhinje, ki niso posebej omenjene v slovenski ustavi. Če začnemo pri medijih, leta 2007 oziroma septembra leta 2007 je slovensko, pa tudi tujo javnost, precej pretreslo, bi rekla, ali pa razburkala peticija 571-ih novinarjev, ki je govorila proti cenzuri in političnim pritiskom na novinarje v Sloveniji. Tako množičnega in enotnega nastopa slovenskih novinarjev in to z različnih področij, iz različnih medijev Slovenija še ni doživela. Poročilo varuhinje sicer te peticije izrecno ne omenja, kar me osebno sicer čudi, vendar varuhinja pravi, če lahko citiram, "da je bila v letu 2007 večkrat tudi osebno opozorjena na slab položaj novinarjev in medijev, ki so pod različnimi pritiski." Mislim, da to vsebuje tudi to peticijo, verjetno. Ko že citiram varuhinjo, pa se ne morem izogniti citatu iz same peticije. Citirala vam bom samo en delček, ki mislim, da precej ponazarja položaj novinarstva v današnji družbi." Cenzura v slovenskih medijih ima več pojavnih oblik. Prva se nanaša na vsebinske popravke člankov brez avtorjevega soglasja. Druga, tudi naročeni članki pogosto niso objavljeni, običajno brez tehtnega pojasnila. Tretja oblika je omejevanje poročanja o nekaterih politično občutljivih temah in prepoved dostopa Vladi nevšečnim mnjenskim voditeljem do določenih medijev. Novinarjem odpovedujejo delovna razmerja, jih degradirajo, jim odvzemajo delovna področja, jih premeščajo, diskriminirajo in šikanirajo." Skratka, 571 novinarjev je opozorilo javnost na skupine in posameznike, celo na Vlado, takratno vlado Republike Slovenije, ki so želeli omejiti svobodo, ki jo je svobodomiselni del slovenske javnosti zakoličil že v 80. letih prejšnjega stoletja, in sicer na upor takratne slovenske javnosti proti tedanjemu jugoslovanskemu kazenskemu preganjanju tako imenovanega verbalnega delikta. Malce starejši med nami se bodo spomnili zloglasnega 133. člena takratnega jugoslovanskega zakonika, ki je to preganjal. Zato smo Slovenci še toliko bolj občutljivi za kršitve svobode govora. Danes je to vprašanje še vedno aktualno. Še vedno se v medijskih hišah, gospa varuhinja ni pristojna za zasebni del medijske krajine, ampak tudi v javnih zavodih, v RTV Slovenija še vedno pojavlja vpletanje menedžerskih struktur in politično nastavljenih urednikov na novinarsko svobodo. V zadnjem času pa skrbi, da se pojavlja celo s strani nekega dela politike takšno nerazumevanje svobode govora, da smo bili pri izidu neke knjige pred kratkim, bodimo konkretni Čefurji raus, priča zasliševanju avtorja o vsebini dela. Nek eminentni politik, vsi boste vedeli o kom govorim, pa celo sodno preganja publiciste in druge slovenske intelektualce, ki izražajo svoje mnenje o njegovem delovanju. In to celo človek, ki je bil žrtev pred kakšnimi 20 leti žrtev jugoslovanskega enoumja. Po drugi strani pa to svobodo govora, ki si jo jaz želim razširiti v tej Sloveniji, nekateri razumejo preširoko. To pa je tisti sovražni govor o katerem se mi danes že cel dan pogovarjamo v tej dvorani. To je, kot je rekel kolega Rožej iz Zaresa, prostor, kjer se soočajo različna politična gledišča. In jaz popolnoma nič ne zamerim kolegici Irglovi, ki je bila prej imenovana, ali kateremukoli drugemu od kolegov z nasprotne strani, da razmišlja drugače kot jaz. Prav tako verjetno oni ne bodo zamerili meni, da razmišljam drugače kot vi, kajti to je demokracija. Skrbi pa me, kadar se žalimo. Ali se žalimo mi ali pa se žalijo javno naši kolegi ali pa druge javne osebnosti v medijih. Gospa varuhinja v poročilu omenja ne samo navadno žaljenje, ampak sovražni govor v medijih, sovražni govor na spletnih straneh. To pa je skrb vzbujajoče. Mislim, da bi bilo zelo pametno, če bi tu angažirali tudi - seveda, mi jim tega ne moremo naročiti - Društvo novinarjev Slovenije in druga novinarska združenja, ki obstajajo v Sloveniji, da bi se bolj pogovorili o razmerah v slovenskih medijih na tem področju. Veseli me, ko sem prebrala mnenje Ministrstva za kulturo sedanje vlade, ki je zadolženo za področje medijev, da tolmačijo razširjanje sovražnega govora v komentarjih, recimo, ali v takšnih oddajah, ne samo kot odgovornost posameznih avtorjev ali gostov, ampak tudi odgovornih urednikov. Odgovorni uredniki bi se morali zavedati, kaj dopuščati v svojih oddajah in česa ne. Zato bi pozvala tako varuhinjo človekovih pravic kot tudi Vlado, da temu področju tudi v prihodnje posveča posebno pozornost in da na hujše kršitve morda tudi organ varuha opozarja pristojne organe. Kljub temu, da na tem področju še nimamo pravne prakse in nekih posebnih izkušenj, pa mislim, da je skrajni čas, da se pripravi takšna zakonodaja, da sovražnemu govoru stopimo na prste. Povedala sem že, da bi rada posvetila v svojem današnjem prispevku še malce prostora problematiki diskriminacije, ki zadeva nacionalne in etnične manjšine. Varuhinja v poročilu zelo pravilno ugotavlja, da pakt OZN o državljanskih in političnih pravicah določa, da je obstoj manjšine objektivno dejstvo, in da ta ni odvisen od odločitve ali pa priznanja države. Tak položaj imamo tudi v Sloveniji. V Sloveniji imamo ustavno priznani dve manjšini, ki sta po mojem mnenju vzorno zastopani v družbi in imata vzorno zagotovilo pravic. Na Komisiji za Slovence po svetu in v zamejstvu večkrat ugotavljamo, kako lepo bi bilo, če bi imeli tako varstvo svojih pravic tudi naši rojaki v tujini. Med tem, kot pa se strinjam z ugotovitvijo varuhinje, pogrešam opredelitev Vlade do statusa tistih manjšin, ki v Ustavi niso točno določene. Omenjena je nemška manjšina, tudi z enim primerom. Sama pa bi, tako kot je že prej kolega Juri omenil, opozorila na potrebo po strateškem premisleku slovenske vlade o položaju narodnostnih skupnosti Albancev, Bošnjakov, Črnogorcev, Hrvatov, Makedoncev in Srbov, ki predstavljajo v Sloveniji 11% prebivalstva. Ne govorim o kakšnih slučajnih prišlekih, ampak o državljanih Republike Slovenije, ki tukaj živijo dolga leta, ki morajo imeti enake pravice kot vsi ostali. In končno, če smo že pri zloglasnih izbrisanih, zloglasnih v narekovajih, iz mojih ust, gospa varuhinja, iskreno upam, da vam bo uspelo, ko boste pisali poročilo za leto 2009, za letošnje leto, po zaslugi naše vlade, izpustiti to poglavje, ker bo rešeno. Hvala.
Besedo ima gospod Miro Petek.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik, vsem tukaj prisotnim lep pozdrav. Moram priznati, da sem pričakoval od tega poročila nekoliko več. Sicer je res obsežno in počasi že spominja na zbrana dela Marxa in Engelsa, vendar je vprašanje, koliko je v tem poročilu omenjene tiste prave problematike kršenja človekovih pravic in predvsem varovanja človekovih pravic. Meni je zelo žal, da je varuhinja, ne vem ali namenoma ali nenamenoma, izpustila problematiko tajnih služb. Leta 2007, na katero se nanaša to poročilo, je bilo v znamenju afere Sova. Sicer je bilo v znamenju afere Sova, ki sega v leto 2004, vendar večina te afere je potekala v letu 2007 in še polovica leta 2008. V primeru prisluškovanja Janezu Janši je šlo za eklatantno kršenje človekovih pravic predvsem v tistem delu, ko je šlo za zlorabo tega prisluškovanja v politične namene. In o tem v tem poročilu ni prav nič. Res da imamo na področju tajnih služb z zakonom dovoljen poseg v človekove pravice, vendar z zakonom ni dovoljena zloraba teh človekovih pravic. In na tem področju, moram reči, da sem resnično razočaran, ker je varuhinja ta primer enostavno obšla oziroma ga je ignorirala. Ustavil bi se še pri poglavju "Okolje in prostor". Temu poglavju je namenjeno 9, 10 strani skupaj s primeri. Rekel bi, da precej skromno. Danes smo tudi slišali, da varuhinja sama izbira primere, ki jih predstavlja v tem letnem poročilu. Mislim, da so vsi ti primeri pomembni, zagotovo pa bi se našlo še marsikaj pomembnejšega. Omenjati primer o smradu sosedovega kokošnjaka, mislim, da je to trivialno in abotno. Resnično. To je za nekega posameznika lahko velik problem, če mu smrdi iz sosedovega kurnika, vendar imamo v Sloveniji toliko večjih problemov na področju okolja, da bi ta primer lahko enostavno izpustili. In če včasih ta parlament res spominja na TV Dober dan, posamezni deli tega poročila spominjajo na tisto znano oddajo Nedeljsko oko. Žal mi je. Tu bi vas opozoril, gospa varuhinja, da smo v letu 2007 imeli široke razprave, tudi v medijih, o onesnaževanju okolja v Zgornji Mežiški dolini. To je zagotovo bolj pomembno, kot ta smrad iz tega kurnika. Sicer obremenjevanje okolja v Mežiški dolini sega stoletja nazaj, toda v letu 2007 smo imeli afero z mivko, v 2007 smo dobili nove podatke, kako so zastrupljeni otroci zaradi vsebnosti svinca v zemlji in o tem v tem poročilu ni napisanega prav nič. Veseli me, da ima predsednik države dr. Danilo Türk do tega kljub vsemu nekoliko drugačen odnos, in bo v začetku meseca marca prišel na Koroško, da bo pogledal kako skušamo sanirati ta za nas Korošce zelo velik problem. Do te doline pa ni prijazna ta vlada. Tu moramo biti odkriti. Prejšnja ministrica za zdravje je predvidela, da bi v Mežici imeli dodatnega zobozdravnika. Podpisan je bil ustrezen sklep, toda nov minister je z neko aroganco in z brezobzirnostjo skupaj z vodstvom Zavoda za zdravstveno zavarovanje ta sklep dal v predal in koncesijo odobril kje drugje, kot pa v Slovenj Gradcu. Če je tak odnos Vlade do Koroške, ni nič kaj čudno, če vemo, da je tak odnos tudi do človekovih pravic na sploh. Povedan je ta članek v Delu, datiran z 8. januarjem letošnjega leta, ki obravnava poročilo Varuha človekovih pravic na seji Vlade Republike Slovenije. Kakšen je naslov? Odziv Vlade je pavšalen in malomaren. Namestnik varuha človekovih pravic Tone Dolčič pravi, da je odzivno poročilo Vlade pavšalno in malomarno. Citiram: "Pristop posameznih ministrstev je zelo različen. Nekatera natančno pojasnjujejo ukrepe, druga pa le z enim stavkom odpravijo problem. Vidi se, da nekaterih stvari iz varuhovega poročila sploh niso prebrali. O izbrisanih je vse res, vendar je to poročilo prejšnje vlade." Zanimivo, vi, ki ste si zapisali človekove pravice na svojo politično zastavo, imate tak odnos že do poročila Varuhinje človekovih pravic. In vprašanje je, kdaj boste takšen odnos imeli tudi do človekovih pravic nasploh. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Silva Črnugelj.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lepo pozdravljeni člani kolegija Varuha človekovih pravic, kolegi in kolegice! Letna poročila Varuha človekovih pravic predstavljajo vsekakor velik izziv za vse poslanke in poslance Državnega zbora Republike Slovenije in možnost in priložnost za zastavljanje in odpiranje vrste vprašanj. Poročilo je vsekakor ogledalo Vladi iz leta 2007, iz katerega je lahko razbrati, kako in na kakšen način se je lotevala razreševanja vrste zadev. Je priložnost za temeljit premislek o prehojeni poti v minulem obdobju, o ukrepih in dejanjih vseh arbitrov v procesu snovanja ukrepov za izboljšanje in spreminjanje družbene danosti ter načinov doseganja tistih sprememb, ki bodo v korist človekovih pravic, in kakšna naj bo pri tem vloga varuha. Spoštovani, v svojem poročilu večkrat omenjate številna sredstva s predstavniki civilne družbe, nevladnih organizacij in ostalimi zainteresiranimi javnostmi. Ugotavljate, da sodelovanje javnosti v zakonodajnem postopku ni urejeno z zakonom, čeprav je pravica do upravljanja javnih zadev v Ustavi Republike Slovenije opredeljena kot posebna človekova pravica v 44. členu. Posebej bi rada izpostavila dejstvo, da so možnosti javnosti za vplivanje na vsebine predlaganih predlogov, predpisov in zakonov dane le v času priprav teh predpisov in pred obravnavo v Državnem zboru na primer na ministrstvih in drugih vladnih telesih. Zato je toliko bolj pomembno, da se predpisi pripravljajo transparentno ob upoštevanju razumnih rokov za objavo na spletnih portalih in drugače, kar omogoča sodelovanje kar se da široke zainteresirane javnosti. Smernice za obveščanje javnosti so bile pripravljene na Ministrstvu za javno upravo, nadaljnjo obravnavo in pripravo izvedbenih navodil in priročnikov za dejansko izdajanje teh smernic pa lahko pričakujemo. Danes je sicer v uvodni obravnavi nova ministrica napovedala nekatere spremembe na temu področju. V pričakovanju novega vetra. Sektor nevladnih organizacij v Sloveniji je vsebinsko pester in bogat. Te organizacije združujejo in aktivirajo več kot polovico državljanov Slovenije, milijon. Največ na področju športa, 28% kulture, 12% gasilcev, sociale okoli 12% in tako naprej. To je zelo bogat in zelo pester izbor javnosti, ki ima vsekakor veliko za povedati na temu področju. Čeprav je to izredno pomemben sektor, ki Sloveniji omogoča izredne razvojne priložnosti, še vedno ni pravega zanimanja za sistemsko ureditev tega področja. Pravne nejasnosti, finančna nestabilnost in kadrovska podhranjenost so značilnosti in stalnice tega sektorja, ki ga imajo vse mednarodne organizacije in razvite demokracije za pomemben del uspešne družbe ter za gibalo velikega števila iniciativ, zlasti na področju civilne družbe. Zato ta sektor upravičeno pričakuje, da se bo celotno in celostno opredelil pojem "nevladna organizacije", pojem "javnost" ter določil postopek za njihovo uveljavitev pri odločanju o javnih zadevah, določil pojem, kaj je to "zainteresirana javnost" in kako se ta zainteresirana javnost seveda artikulira. Enako pričakuje bolj jasne in sistemske opredelitve: statusa delovanja organizacij v javnem interesu; postopka in meril za presojo javne koristi; institucije, ki o tem odločajo; pravice in obveznosti nevladnih organizacij. Vsekakor že vrsto let pričakujejo spremembe sistemskega mehanizma, donatorjem prijazne davčne zakonodaje, ki naj bi pomenila nadgradnjo obstoječih rešitev na davčnem področju. Ta sektor lahko predstavlja tudi vir novih delovnih mest. Zaposlovanje v nevladnem sektorju pomeni nišo za dvig stopnje zaposlenosti v državi, predvsem za iskalce prve zaposlitve, pa tudi za izkušene starejše ljudi. Zdi se mi najbolj pomembno vključevanje tega sektorja v vse procese spreminjanja odločitev in s tem večje demokracije in sodelovanja ter sobivanja v družbi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Franc Bogovič. [[Se odpoveduje.]] Besedo ima poslanec, gospod France Cukjati.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Poročilo Varuha človekovih pravic je zelo obsežno, zahtevno delo, ki uživa velik interes. Kar 9 ur in 20 minut razprave je najavljene za to točko dnevnega reda. Ta interes se kaže tudi sicer v občutku, da gre za izredno pomembno področje človekovih pravic, področje, ki ga je tudi težko obvladovati, ker je tako široko, globoko, pomembno, občutljivo. Po eni strani nihče ne pričakuje, da bo sedaj ob tem poročilu stvar takoj dobra, da bo politika vsa priporočila takoj uveljavila in se bodo stvari spremenile. Ima pa to poročilo, kar je bistveno, vzgojni namen. Prvič, da senzibilizira politiko, torej nas, poslance, in da senzibilizira tudi javnost. Žal ni neposrednega prenosa, da bi ta učinek doživeli tudi gledalci pred televizijskimi ekrani. Kajti prenos je samo na digitalni mreži. Torej samo tam, kjer je kabelska mreža vzpostavljena. Je pa še nekje na drug način čutiti velik interes za delovanje Varuha človekovih pravic. In sicer mi smo, jaz sicer nisem s tem soglašal, uzakonili Varuha bolnikovih pravic. DeSUS napoveduje predlog za varuha starostnikov. Zagotovo se bo javil predlog za posebnega varuha otrok. Tudi za varuha nasilja v družini in posebni varuh verjetno tudi kmalu za preprečevanje mobinga oziroma za pravice delavcev na delovnih mestih. Gospa dr. Čebašek, kaj vam bo sploh še ostalo? Mislim, da je to eno od vprašanj, ki bi ga bilo treba razrešiti, ali gremo v pravo smer. Zakaj drobiti to inštitucijo? Če menimo, da v sedanji zasedbi ne zmore tega dela, jo ojačajmo. Ji dajmo možnost, da ima več svojih zaupnih namestnikov in tako naprej. In, če bo šel razvoj naprej, potem vam bo ostalo na voljo samo še pravica tistih obrobnih skupin, ki jih doslej pač nismo obravnavali, nismo jim posvečali pozornosti. Ena od teh skupin je tudi skupina politikov. Tudi za politike bi morda potrebovali posebnega varuha človekovih pravic ali pa nam bo ta varuhinja kdaj tudi kaj več pozornosti namenila. Pa ne mislim vseh politikov. Morda v skupini naši - nenaši. Morda bi se vendarle dotaknili problema laži v javnosti in medijskega linča politikov iz posamezne politične grupe. Mi vemo, kaj smo doživeli koncem oziroma v lanskem letu, kaj naredi laž, kaj naredi linč. In kot je gospa Klasinc omenila problem medijske scene, bi jaz omenil, res je, da scena potrebuje še posebnega varuha človekovih pravic ali pa vsaj posebnega namestnika oziroma zaupnega namestnika varuha človekovih pravic in sicer za pravico javnosti do resnice. Naj povem svoje lastne izkušnje. Določen dnevnik nikoli svoje neposredne laži ali spreobračanja izjave politika iz, seveda, neke politične opcije, demantija ne objavi. Ali naj za vsako figo človek gre tožiti. Tožba traja deset let, pet let, ko stvar ni več aktualna. Da, politiki potrebujemo svojega varuha človekovih pravic. In mislim, da je to ena od stvari, ki jo je bilo treba tukaj izreči, pa ne vsi politiki, ne vseh političnih opcij. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Dejan Levanič.
Hvala za besedo. Področje človekovih pravic je zanesljivo tisto področje, ki mu moramo vedno znova dajati posebno pozornost, predvsem zaradi tega, ker gre pri marsikaterem področju za varovanje človekovega dostojanstva. Osebno bi se rad osredotočil na poglavje v poročilu, ki govori predvsem o stanovanjski problematiki. V poročilu varuhinje lahko zasledimo, da so na področju stanovanjskih zadev v letu 2007 prejeli povsem enako število pobud kot leta 2006. Teh pobud je bilo veliko, najbolj pa izstopa dejstvo, da na problematiko odprta vprašanja in nejasnosti pri izvajanju zakonodaje opozarjajo že nekaj let. Kljub nenehnim opozarjanjem ostaja stanje v državi nespremenjeno, saj je naša država reševanje stanovanjskih vprašanj skoraj v celoti prepustila trgu in delovanju njegovih zakonitosti. Mlade družine in socialno šibkejše osebe imajo zato tudi zelo slabe možnosti za rešitev stanovanjskega vprašanja. Zato toliko, ko bomo govorili o posameznih področjih, in ko bomo vedno znova prebirali poročilo varuha oziroma varuhinje je prav, da ob opozarjanju na nepravilnosti, ki se dogajajo, v prihodnje skušamo le-te popraviti. Kar se tiče stanovanjske problematike je treba opozoriti, da bi vsem tem skupinam, ki si nekako ne morejo rešiti stanovanjskega problema, morale skladno z zakonodajo pomagati občine, ki se pri izvajanju stanovanjskih nalog sklicujejo predvsem na nedorečenost zakonodaje in na premajhna finančna sredstva. V Zakonu o lokalni samoupravi je pristojnost občine jasna, kaj so naloge občine. Ta se ustanovi predvsem za zadovoljevanje potreb svojih prebivalcev, pri čemer je posebej opredeljena dolžnost ustvarjanja pogojev za gradnjo stanovanj in skrb za povečevanje najemnega socialnega sklada stanovanj. Posebej podrobno so te pristojnosti občine na stanovanjskem področju opredeljene v 154. členu Stanovanjskega zakona. Aktivna vloga občine pri iskanju stanovanjskih rešitev za njene občane bi morala biti v zakonu jasno in nedvoumno opredeljena, kot ugotavlja varuhinja. Tako pa je v bistvu položaj mladih družin precej brezupen, prepuščene so stihijskemu delovanju trga in občin ter morebitni pomoči sorodnikov, torej svojih staršev, starih staršev in tako naprej. K brezupnosti tovrstnih primerov še dodatno pripomore nedorečena zakonodaja, na kar sta varuh in varuhinja v svojih poročilih že večkrat opozarjala. Stanovanjsko vprašanje mladih, starejših in brezposelnih oseb je zagotovo tudi problem države, ne samo problem posameznih občin, in je velikokrat povezano tudi s problemi preživetja. Velikih sprememb, da bi takšno zatečeno stanje v naši državi popravili, v preteklosti, žal, ni bilo. Zato tudi ni pričakovati, da bo poročilo varuhinje za leto 2008 na tem področju karkoli drugačno. In ravno zato sem prepričan, da je v prihodnje nujna neka nova strategija reševanja stanovanjske problematike, predvsem pa resna obravnava nekaterih problemov, na katere smo predhodno opozorjeni, pa, žal, ne premaknemo zadev na bolje. Jaz se zavedam, da ni rešitev samo gradnja novih stanovanj. Daleč od tega. Dejstvo je, da je veliko stanovanj praznih, pa za njih ne vemo ali pa so v katastrofalnem stanju. Da nekatera podjetja v lokalnih okoljih, ki bi morala skrbeti za reševanje stanovanjske problematike svojih prebivalcev, tega enostavno ne počno. Velikokrat je v ospredju dobiček, tudi v interesu javnih podjetij, ki upravljajo z občinskim zemljiščem in tako naprej. Da ne govorim o podjetjih, ki so iz javnih prešla v privatna in dosegla po nekem čudnem dogovoru večletno pogodbo za upravljanje občinskih zemljišč. Nič proti - seveda, če gre za izvajanje stanovanjske gradnje v korist občank in občanov in seveda širše državljank in državljanov. Potem naprej. V predpisih je jasno določeno, da bi morale občine enkrat na leto objaviti razpis za dodelitev neprofitnih stanovanj. Varuhinja navaja, da je med letoma 1992 in 1996 ta obveza veljala za tako imenovana socialna stanovanja. Ugotavlja tudi da se dogaja, da razpisov tudi po več let ni, pri čemer posamezniki v naprej niti ne vedo, kdaj bo objavljen morebiten razpis in jim je tako onemogočeno v bistvu prijaviti se za pridobitev kakšnega od stanovanj. Ker je država stanovanjsko oskrbo skoraj v celoti prepustila občinam, ob tem pa ni uvedla morebitnih mehanizmov za spodbujanje reševanja stanovanjske problematike, so priložnosti za izboljšanje stanovanjskih razmer posameznikov zelo omejene. Dejanskih problemov je tako veliko, ne samo takih, kot sem jih jaz navedel, ampak v bistvu takšnih, s katerimi se ljudje soočajo vsak dan in ki se odražajo v praksi. Izmed teh so tudi problemi, ki otežujejo in onemogočajo vzdrževanje najemnega stanovanja, ki je recimo v postopku denacionalizacije. To, da občine nimajo v svojem stanovanjskem fondu tudi bivalne enote za začasno reševanje stanovanjskih potreb socialno ogroženih, kar sicer predvideva stanovanjski zakon. Imamo tudi primere, ko občine dodeljujejo stanovanja brez javnih razpisov, primere, ko pristojni organi prelagajo svoje odgovornosti eden na drugega in so ljudje večinoma časa, ko se rešuje stanovanjski problem, prepuščeni sami sebi. Zato je izredno nujno, da v prihodnje Vlada pripravi medresorsko usklajene zakonske spremembe ali ukrepe za učinkovitejše reševanje stanovanjske problematike, zlasti mladih družin, starejših oseb, socialno ogroženih skupin in družin, ki nimajo enakopravnega položaja pri reševanju stanovanjskega položaja. To je navsezadnje tudi odgovornost vseh nas. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Matevž Frangež.
Spoštovani gospod predsedujoči, spoštovana gospa varuhinja, gospe in gospodje! Mislim, da je prav, da Državni zbor izreče pomembno priznanje delu vas in vaše ekipe. Hvaležen sem, da Državnemu zboru in slovenski družbi postavljate pomembno ogledalo. Žal pa se naša domovina v tem ogledalu pogosto ne prepozna kot strpna, odprta, solidarna in pravna država, država z visoko zavarovanimi in uresničevanimi človekovimi pravicami. Zato je pomembno, da vaše ugotovitve razumemo kot nauk in napotke za naše nadaljnje delo in da knjigo poročilo o delu varuhinje v letu 2007 ne damo na naše mize samo takrat, ko obravnavamo vaše poročilo, ampak tudi tedaj, ko obravnavamo vrsto perečih problematik, pa tudi tedaj, ko podajamo vladi in ministrom svoje pobude. Dovolite mi, da se osredotočim na dva pomembna dela vašega poročila. Najprej delovna razmerja. Pri njih ugotavljate visoko povečanje podanih primerov za kar 18%. Ugotavljate, da gre pri teh zadevah za praviloma ponavljanje starih kršitev in da dobivate vedno večji obseg anonimnih prijav, kar kaže tudi na povečano negotovost in tveganje za izgubo delovnih mest zaradi tovrstnih prijav. Pobudniki so tako navajali neplačevanje opravljenega dela, nadur, sklepanje civilnih pogodb namesto pogodb o zaposlitvi, aktualno je trpinčenje na delovnem mestu, v letu 2007 pa so opozarjali tudi na različne načine diskriminacije ter na problematiko glede premajhne sindikalne svobode. V poročilu opozarjate tudi na problematiko pogojev Inšpektorata za delo. Menim, da je neučinkovit nadzor na tem področju pravzaprav povod za to, da nam na celotnem področju utegnejo pasti zakonsko definirane pravice, ki izhajajo iz delovnih razmerij. Zato pritrjujem priporočilom, ki jih navajate v tekstu. Mislim, da mora država razmisliti o boljšem načinu zavarovanja pravic delavk in delavcev, z boljšim in učinkovitejšim sistemom nadzora. Še na kratko o nekaterih problemih varovanja človekovih pravic na področju pravosodja. Najprej seveda vprašanje sojenja v razumnem roku. Menim, da nam na tej točki pada razumevanje Slovenije kot pravne države. Tudi v letu 2007 ste s tega področja prejeli največ pobud. Posebej pereči pa so več let trajajoči postopki v delovnih in socialnih sporih. Menim, da pravilno ugotavljate, da v teh primerih je še posebej pomembna hitra odločitev sodnih organov, saj rešitev čez nekaj let pravzaprav ne koristi oškodovancem oziroma ne nadomesti tiste škode, ki jo zaradi kršitev utrpijo. Pri tem se mi zdi še posebej pomembno, četudi v letu 2007 ne ugotavljate večjega števila teh primerov, opozoriti na možnosti brezplačne pravne pomoči. Prepričan sem, da lahko ta vzvod tudi preko sodelovanja z nevladnimi organizacijami, ki ga osebno na tem področju v Sloveniji ocenjujem kot dobro, prispeva k temu, da večji del nastajajočih sporov rešimo preko institucij brezplačne pravne pomoči in preko mediacije. Mediacija ima v tem pogledu vrsto prednosti, saj prispeva k povečanju sprejemljivosti rešitev. Sama po sebi predstavlja pravzaprav to, da vse stranke v sporu sprejmejo podano rešitev na koncu in bistveno prispeva ne samo k neki satisfakciji v nekem pravnem sporu, pač pa tudi k osebni pomiritvi v medsebojnih sporih. Zato se mi zdi prav, da da tudi Državni zbor tukaj spodbudo Ministrstvu za pravosodje, da je temu področju potrebno dati večjo pozornost in v več primerih zagotoviti tudi širšo dostopnost brezplačne pravne pomoči in institucij za mediacijo. Uresničevanje ustavne norme Slovenije kot pravne države je odvisno prav od tega, na kakšen način lahko zavarujemo svoje pravice. In pravica do pravnega varstva je tukaj seveda ključna. Spoštovana gospa varuhinja, prepričan sem, da bo Državni zbor tudi v novi sestavi in bistveno bolje in z večjim posluhom kot doslej spremljal vaša priporočila in ugotovitve. Kot rečeno, mislim, da je čas, da v Sloveniji končamo zgodbe, ki se vlečejo predolgo in ki predstavljajo nedopusten odmik Slovenije od tistega, kar si predstavljamo kot neko civilizacijsko pridobitev, ki bi jo morala biti vredna vsaka moderna, sodobna, demokratična država. Več kot 60 let po podpisu splošne deklaracije o človekovih pravicah je zato prav, da sistemsko pristopimo k reševanju vseh opozoril na katera opozarjate, in Slovenijo postavimo ponovno kot zgled uresničevanja človekovih pravic.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Alenka Jeraj. Ne? Hvala lepa. Besedo ima gospod Zmago Jelinčič Plemeniti.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. V Slovenski nacionalni stranki ne bomo podprli tega poročila, kajti gre za, po domače rečeno, zmazek, pa čeprav bo kdo rekel, da gre zopet za sovražni govor. Mislim, da bi človek mislil, da se hoče zopet uvajati nazaj tisti člen o verbalnem deliktu, ki smo ga imeli v nekdanji Jugoslaviji. Največja dragotina demokratičnih razvojev je to, da smemo povedati tisto, kar mislimo, in da mislimo po svoje. Ne pa dirigirano, tako kot nam bodo dirigirali nekateri gospodje iz bivše ali pa gospe iz bivšega režima ali pa kakšni mladinci, ki so se učili na bivšem režimu. Človek bi pričakoval, da bomo od slovenskega varuha človekovih pravic dobili zaščito za slovenske državljane in državljanke. Dobili smo celo vrsto floskul, kako je treba pomagati, ne vem, komu še vse, tako da se človek vpraša: Ali gre sploh za inštitut slovenske države, ali gre za inštitut Organizacije združenih narodov, ali gre morda za inštitut kakšne države, kaj jaz vem Uzbekistana, Tadžikistana, Burkinea Faso ali kaj podobnega, ali pa je pravzaprav to neka nevladna organizacija, ki je pripeta na državne jasli, iz katere črpa fantastične, lepe dohodke. To je pa tudi glavni poudarek tega poročila. Konec koncev najpomembneje, kot kaže, je to, da je plača premajhna. V tem trenutku, ko cela država stiska, bi morali mi varuhu dati več denarja, več ljudi in po možnosti deliti denar levo in desno vsem tistim, ki si vzamejo nekaj časa in pridejo v Slovenijo v bistvu cedit to ubogo državo, še bolj, kot jo je scedila dosedanja politika od leta 1992 naprej. Mene je sram, da imamo tako varuhinjo človekovih pravic, ki se ne zavzema za otroke, ki ji je vseeno za bolnike [[...]]
Gospod Jelinčič, lahko ste kritični, samo ne biti žaljiv, lepo prosim.
Gospod predsedujoči, nisem žaljiv, govorim o dejstvih. Če bi imel več časa, bi ta dejstva nanizal z imeni in s priimki. To se lahko še vedno zgodi. Morda si bom vzel čas in bom pismeno še to podal, čeprav se mi zdi nesmiselno, kajti govorimo v zid in spremenilo se ne bo nič. Nekateri se bodo krasno imeli, lepo služili in skrbeli za vse drugo, razen za slovenske državljane in državljanke. In to je tista sramota. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janez Ribič. [[Ga ni.]] Besedo ima gospod Marjan Bezjak.
Lepo pozdravljeni, gospod predsedujoči. Lepo pozdravljena gospa varuhinja človekovih pravic! Lepo pozdravljena gospa ministrica! Pozdravljeni poslanke in poslanci! Rad bi poudaril, da je to bilo kar izčrpno poročilo, ki ste ga naredili. Ampak rad bi se dotaknil nekaj stvari, ker nekako ne morem mimo njih. Na koncu koncev smo danes govorili o Romih, Ciganih, na koncu koncev govorijo, da so to tudi "gžipsiji". Zakaj se ukvarjamo z njimi? Vsi Prekmurci pravijo, mi smo Cigani. Zakaj se o imenih pogovarjamo? Dajmo nekaj urediti, da bodo ti ljudje tako kulturni, kot so dejansko Romi ali Cigani v Prekmurju, potem ne bomo imeli nobenih problemov s temi ljudmi. Dajmo jih kultivirati. Druga stvar, ki je zelo pomembna, govorimo o zapornikih. Mislim, da bi zaporniki, ki so storili kazniva dejanja, radi imeli hotele najmanj s štirimi zvezdicami. Moramo se zavedati, to so ljudje, ki so na takšen ali drugačen način napravili nekakšen zločin. Res je, da morajo živeti spodobno, nikakor pa ne v hotelih. Kot tudi sami uslužbenci, mislim, da bi že tako daleč radi prišli, da bi vsak uslužbenec moral paziti enega varovanca tega zapora. Ne vem, kje bo ta država jemala denar za taka početja. Tretja stvar, ki je pomembna, je tudi sodstvo. Pri sodstvu govorimo o nekih stavkah, o raznih stvareh. Veste, v sodstvu moramo napraviti plače še manjše, kot pa jih imajo, in jim dati variabilni del plač. Sodniki se zavzemajo samo za svoje zahteve, kaj pa so njihove obveznosti, to pa pozabljajo. Potem je zelo pomembno tudi zaposlovanje, šikaniranje ljudi na delovnih mestih. Res je, da se dogajajo tudi takšne stvari, ampak šikanirani prihaja ravno s tega vidika, ker verjemite, da zaposleni začnejo prej šikanirati njihove predpostavljene ali pa govoriti raznorazne stvari in tako pač pride tudi do šikaniranja delodajalcev do teh zaposlenih. Zaposleni bi imeli radi takšne in drugačne prioritete, ne vedo pa, kaj so njihove zahteve ali pa nočejo vedeti za njihove zahteve. Ko bi morali vedeti za njihove zahteve, takrat, roko na srce, gredo v bolniško in črpajo mesec dni davkoplačevalski denar, kasneje pa, normalno, v breme države. Zakaj ne bi črpali denarja od zdravstva, od zdravnikov, oni pošiljajo dejansko nebolne ljudi v bolniški stalež. To so stvari, ki jih je treba razjasniti in vedeti, za kaj gre. Prav tako bi rad poudaril stališče o izbrisanih. Poglejte, pred leti je bilo osemnajst tisoč izbrisanih, sedaj se govori o štiriindvajset tisoč izbrisanih. Ja, res da se rojevajo novi tudi pri teh ljudeh, ampak jaz mislim, da je dejansko Mestna občina Ljubljana registrirala podjetje izvoz - uvoz, kajti hotel bi poudariti, ko so ugotovili tudi tu, da se ta davek plačuje trideset dni, ne pa šestdeset ali devetdeset dni, so pripeljali še več ljudi iz bivše Jugoslavije v Ljubljano. Ali smatrate, kot sem slišal predhodnico, ki je govorila, da Ljubljana ni več prestolnica Slovenije, ampak je Beograd prestolnica Slovenije. Vprašajmo se. Jaz mislim, da je dovolj jasnih kriterijev, ki smo jih nekako danes v teh devetih urah izčrpali, in da imamo kar nekaj argumentov, zakaj nasprotujemo določenim stvarem in na kaj opozarjamo. Zato bi bilo pametno, da na koncu koncev res najdemo konsenz in kompromis med vsemi obarvanimi strankami, ne pa gledati, kdaj pridejo na Vlado ljudje, ki so štiri leta govorili črno, sedaj pa belo. Jaz mislim, da to ni dobro, dajmo najti konsenz in govoriti o stvareh, ki imajo težo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Branko Marinič.
Hvala lepa, predsedujoči, lep pozdrav vsem skupaj. To je kar obsežna, predvsem pa vsebinsko bogata, točka dnevnega reda, poročilo varuha človekovih pravic. Pravzaprav sem tudi član komisije Državnega zbora za človekove pravice in enake možnosti in tudi tam smo posvetili kar veliko časa vsebinski razpravi. Pa vendarle se želim dotakniti v teh nekaj minutah, kolikor mi jih je ostalo, pravzaprav enega področja, okolje in prostor. Ljudje, ki so tako ali drugače poseljeni v nekem prostoru, ko se morajo odločiti med tem, ali bodo imeli skozi svoje naselje javno dobrino, avtocesto ali kaj podobnega, so postavljeni pred veliko dilemo, kako se odločiti. Potrebujejo cesto, ko dobijo cesto, pa dobijo še kaj drugega zraven kot samo cesto. Pri obravnavanju okolja in prostora in vsega tega, kar prinaša določen objekt nacionalnega pomena v ta slovenski prostor, se mi zdi, da to pomeni degradacijo za določeno prebivalstvo, kjer se zgradi takšen objekt. Nekateri ljudje, ki jim nekako država pravzaprav zagotavlja opravljanje javnih gospodarskih služb, med katere spada tudi oskrba s pitno vodo, so žal kljub današnji tehnologiji in tehniki še vedno izpostavljeni temu, da so prepuščeni v kraju bivanja samemu sebi, kako preživeti z zdravo pitno vodo, ki si jo morajo oskrbeti sami. Bodisi da jim jo dovažajo gasilci s cisterno, bodisi da jo nosijo iz kakšnega brezna na hrib. Tudi tukaj se je varuhinja ukvarjala s tem, jaz upam, da bo tem ljudem čim prej zagotovljena tudi zdrava pitna voda. Morda še v teh nekaj sekundah naj spomnim varuhinjo tisto, kar se mi ne zdi prav, da je počela, ko se je v svoji funkciji varuha pojavila tudi na sodišču kot izvedenka svoje stroke. Tukaj je šlo za konflikt interesov in to ni dober zgled zanjo kot varuhinjo. Veljalo bi se tukaj umakniti, kajti očitno je bilo, to so povzeli tudi mediji, da je šlo za konflikt interesov, kar, še enkrat poudarjam, ni ravno prav, da se varuhinja na tak način izpostavlja. Ti zgledi niso dobri in ti zgledi ne vlečejo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Maja Potrata.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Marsikaj je bilo mogoče slišati o poročilu. Jaz pa se sklicujem na zapis na 16. strani, kjer pravi v svoji uvodni besedi varuhinja: "Ker gre za subjektivno presojo, bralce vabim, da si mnenje o pomembnosti posameznih ugotovitev ustvarijo sami, ko bodo prebrali celotno poročilo." In prav celotno poročilo je treba prebrati zato, da si človek lahko ustvari sliko o tem, zakaj povečanje primerov, ki jih varuhinja zaznava v letu 2007, in ko prebere temu dodano še odzivno poročilo Vlade, tudi ugotovi, da verjetno tudi v poročilu za leto 2008 se ne bo mogoče se izogniti nekaterim ugotovitvam, ki so zvezane s ponavljajočimi se kršitvami varovanja človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Ne bi se želela spustiti na raven tistih, ki licitirajo, katera od človekovih svoboščin je pomembna. Zame je pač bistveno to, da so človekove pravice univerzalne ne glede na državljanstvo in narodnost, in da so s stopnjo ozaveščenosti prišle na površje tudi želje po varovanju tistih pravic, o katerih pred nedavnim še nismo razmišljali. Nenazadnje smo v prejšnjem mandatu kot posebno točko dnevnega reda obravnavali ravno pravico do zdravega okolja in tam smo se ukvarjali s smradom s puranjih farm. Saj bi kdo rekel, da je to marginalen problem. Ampak ob obravnavi tega problema smo ugotovili, da v državi ni zakonodaje, ni normativov, ni standardov, po katerih bi bilo mogoče urejati znosno sobivanje gospodarske dejavnosti in želje po življenju v zdravem okolju. To se pravi, da se ob nenehno ponavljajočih se opozorilih odpirajo vedno tudi nova vprašanja, na nas pa zdaj je, katerim bomo dali večjo težo. Jaz mislim, da je treba brati natančno in lepo priznati, da je varuhinja odbrala primere, ki zadevajo večje število ljudi. Pri tem pa se ni zaustavljala tudi pred tistimi problemi, ki zadevajo posebej ranljive skupine ljudi. Nekaj časa že opozarjam na to, da je že pred leti varuhovo poročilo prvo opozorilo na naraščajočo revščino v tej državi in na posledice, ki jih za človekovo dostojanstvo povzroča socialna izključenost. Pa je to šlo mimo in je bilo vedno govora o tem, da se varuh ali varuhinja ukvarja samo s problemi manjšin. Ampak osnova pri varovanju človekovih pravic je ravno to, da se večina zaveda odgovornosti za manjšino. Da mora biti manjšina vedno močneje zavarovana zato, da lahko čuti sebe kot integralni del neke večje skupnosti. Sama bi se rada dotaknila, ker bi si želela prihraniti kaj časa še za amandmaje, samo še enega problema ali pa enega dejstva. Varuh ima po 45. členu zakona o varuhu človekovih pravic dajati zakonske pobude, pobude za spremembe, pardon, ne za zakonske pobude, ampak pobude za spremembe zakonov, za urejanje stvari. Mislim, da je kateri koli varuh do zdaj to delo tudi opravljal. Jaz sem mimogrede že opozorila na to, da je varuh opozoril na neustrezno ureditev položaja zagovornika ali zagovornice načela enake obravnave ali enakih možnosti. Na ta problem, ko bi moral biti zagovornik urejen kot neodvisna inštitucija, da bi se lahko tisti, ki pridejo po pomoč k tej inštituciji, z odprtostjo in z zaupanjem obračali nanjo, posebej zaradi tega, ker zagovornik rešuje tiste stvari, v katere varuh ne more vedno posegati, se tega lotevam še posebej zaradi tega, ker sta zdaj predvidena ali v teh priporočilih omenjena še dva zagovornika: zagovornik otrokovih pravic in zagovornik starejših. Zdi se mi, da je treba razmišljati, kako so stvari zdaj urejene. Znova opozarjam, ob odzivnem poročilu Vlade, ki govori o tem, da je zagovornica v poročilu obravnavala 47 primerov in 17 od teh se nanaša na diskriminacijo po spolu, je zame dosti bolj problematično to, da edini primer diskriminacije takega širšega pomena, ki zadeva v letu 2007 zelo pereč problem družine, s katero smo se ukvarjali celo leto, da se ravno s tem primerom zagovornica ni uspela, da se ni uspela dokopati ob tem primeru do končne odločitve zato, ker je to sestavljen primer in zdaj čaka, prosim, v tem odzivnem poročilu piše, na izvedenska mnenja oziroma na pomoč iz tujine. Eno je, ali imamo prakso pri reševanju tega ali onega, drugo je, kaj bi lahko zagovornica naredila, če bi funkcionirala kot samostojna inštitucija. In tu naj opozorim, da je, prejšnja vlada tik pred iztekom mandata imenovala novega zagovornika in da je na to imenovanje vložena pritožba. Jaz se sprašujem, zakaj je bilo treba tako spregledati mnenje celotne opozicije, mnenje varuhinje človekovih pravic in pustiti zakonsko rešitev takšno, kakršna je pri ureditvi zagovornice, čeprav nas je celo Evropska unija opozarjala, da nekaterih stvari nimamo dobro urejenih, in bomo še dobili opomin na ta račun. Problemov, ki se nam tu pojavljajo, je veliko. Posebej si pa jaz ne upam deliti naukov in brati levit varuhinji ob tem, če zapiše v svojem poročilu, da gre za eklatantno kršenje avtoritete in zmanjševanje avtoritete Ustavnega sodišča, če si Vlada tudi v odzivnem poročilu, in to je verjetno nasledek še prejšnje Vlade, opere vest pri izbrisanih s tem, da reče, saj smo predložili ustavni zakon, varuhinja pa pove, da ustavni zakon ni tisto, varuhinja pove, da je treba sprejeti rešitev, ki sledi odločbi Ustavnega sodišča. In, gospod Gorenak, vi meni lahko še tri dni odkimavate, jaz nekatere stvari očitno berem drugače, kot jih berete vi. Jaz mislim, da si ne moremo nadeti odgovornosti za to, da ustrezne rešitve izbrisanih še ni, zato ker smo opozicijski poslanke in poslanci nasprotovali ustavnemu zakonu. Ustavni zakon, kakor je bil pripravljen in posredovan in o katerem je tekla tudi javna predstavitev mnenj, je bil zakon, katerega edini namen je bil izigrati odločbo Ustavnega sodišča. Resnica pač ni slepa in upam, da bo resnica našla tudi pravico. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Gorenak, žal, tudi čas za repliko je vključen v prijavljen čas in SDS je svoj prijavljen čas porabila. Ne morem vam dati besede. Želita besedo predstavnici Vlade? Gospa Irma Pavlinič Krebs.
Hvala lepa. Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, spoštovana varuhinja s sodelavcema, spoštovani poslanci in poslanke! V imenu Vlade Republike Slovenije, kot koordinativno ministrstvo sem kot ministrica pozorno poslušala vse vaše razprave. Verjemite mi, tako priporočila oziroma opozorila varuhinje kot vaša opozorila, ki so danes tu na tem mestu včasih presegala aktualno poročilo in odzive bivše vlade, bodo vodilo za delo aktualne vlade. Strinjam se v celoti z opazko oziroma pomembno pripombo, ki jo je dal gospod Cukjati, ko je rekel, da je tovrstna razprava v hramu demokracije, v Državnemu zboru je namenjena temu, da senzibilizira politiko in javnost za probleme, ki so večkrat, mogoče se slišijo iz poročila, banalni, ampak za malega človeka so to ogromni problemi. Jaz dodajam temu sledeče, da za vsako aktualno vlado pa so tovrstne razprave, tovrstna opozorila še bistveno bolj zavezujoča, kot so za ostale parlamentarne in politične javnosti. Vsaka aktualna vlada ima na voljo orodja, ki jih mora uporabiti, da odpravi ovire, da odpravi postopke, da odpravi zakonodajne nesmisle, ki na koncu večkrat in prevečkrat rezultirajo v posegu v človekove pravice, za katere se vsi zavzemamo, da jih bomo vsak na svoj najboljši način varovali in ljudem s tem prizanašali. V imenu predstavnikov in predstavnic vlade se vam za današnjo razpravo zahvaljujem in torej ponavljam obljubo. Smo se pa odločili, da bomo predstavniki in predstavnice ministrstev, ki so večkrat omenjeni v tem poročilu in nosijo pomembno dolžnost pri odpravi zakonodajnih ovir, pri pripravi politik in zakonov, da vam bomo danes pojasnili, kako bomo k temu pristopili. Zaradi tega bi v nadaljevanju povabila k besedi ministrico za notranje zadeve, predstavnico ministrstva za delo, potem se nam bo pridružil minister za pravosodje, na koncu pri bi glede pripomb varuhinje kot predstavnica Ministrstva za javno upravo povedala, kaj bomo mi na tem področju, da bi se seveda kršitve, ki jih zaznava varuhinja človekovih pravic odpravile čim hitreje in tako, kot smo se zavezali. In nenazadnje državljanke in državljani od aktualne Vlade to seveda pričakujejo. Spoštovani podpredsednik, če dovolite, bi po vrsti nekje se odzvali s svojimi prispevki. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima ministrica Katarina Kresal.
Hvala lepa. Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci, spoštovana varuhinja, oba namestnika! Eno od vprašanj, na katerega v poročilu opozarja varuhinja človekovih pravic in o katerem je bilo danes kar nekaj govora, je gotovo tudi vprašanje tako imenovanih izbrisanih. Tega sramotnega problema, ki ga že nedostojnih 17 let nismo uspeli razrešiti, se je zavedala ta koalicija, ki je svojo zavezo o izpolnitvi ustavne odločbe zapisala v svoj koalicijski sporazum. Kot nam narekuje odločba Ustavnega sodišča, bomo za tisti del izbrisanih, ki so si že uredili ali državljanstvo ali stalno prebivališče, začeli izdajati dopolnilne odločbe, s katerimi, bomo uredili njihov status od leta 1992 naprej. Za ureditev statusa za tiste, ki danes nimajo ne državljanstva, ne stalnega prebivališča bomo pripravili poseben zakon. Osnutek predvideva individualno obravnavo za pridobitev statusa in ne bo nikomur podeljeval niti državljanstva, niti odškodnin. Besedilo še ni dokončno. Predvidoma ga bomo v proceduro poslali v naslednjih mesecih. Pri pripravi smo se uprli tudi na zunanje strokovnjake, tudi na drugo zainteresirano javnost. Tako je v sam postopek priprave zakona vključenih več pravnih strokovnjakov in tudi nevladne organizacije, ki se že vrsto let ukvarjajo s tem problemom. Ob tem bi rada tudi povedala, da smo pristojnim službam naročili, da pripravijo celovit statističen pregled izbrisanih, torej res tiste dokončne številke, ki držijo. Iz evidenc izhaja, da je na dan 24. januar 2009 evidentiranih skupno 25.671 oseb, ki jim je dne 26. 2. 1992 v Republiki Sloveniji prenehala prijava stalnega prebivališča zaradi uveljavitve 81. člena Zakona o tujcih. Od tega je bilo na primer izbrisanih pet tisoč šesto trideset mladoletnih oseb in deset tisoč osemsto šestindevetdeset oseb ženskega spola. To samo v razumevanje. V zvezi z navedenim podatkom pojasnjujemo, da smo ob sedanji analizi pridobili tudi podatek, kot je navedeno že zgoraj, da ima na dan 24. 1 2009 tudi 7.899 oseb, ki so bile po 26. 2. 1992 sprejete v slovensko državljanstvo, evidentirano prenehanje prijave stalnega prebivališča v Republiki Sloveniji z dne 26. 2. 1992. Navedene osebe so bile sprejete v slovensko državljanstvo po 26. 2. 1992 ali pa je in je bilo po tem datumu najprej izdano dovoljenje za bivanje in kasneje še državljanstvo. Dosedanje analize pa oseb, ki so po opravljeni analizi že imele državljanstvo Republike Slovenije nikoli niso upoštevale kot osebe, ki jim je prenehala prijava stalnega prebivališča. Torej niso bili zavedeni v tej skuini izbrisanih. Ker je tudi današnja razprava pokazala, da med nekaterimi poslanci še vedno prevlada temeljno nerazumevanje problema izbrisanih, poudarjam, da z ureditvijo statusa izbrisanim le tem ne bom podeljevali državljanstev in jim ne bomo podeljevali odškodnin. Niti ne bomo ugotavljali obstoja ali pravne podlage odškodnin. Z dopolnilnimi odločbami, ki jih bomo začeli izdajati, bomo za nazaj uredili status ljudem, ki že imajo državljanstvo ali ki že stalno prebivajo v Sloveniji. Z izvršitvijo odločbe Ustavnega sodišča glede izbrisanih bomo tako izpolnili našo ustavno in moralno obveznost do ljudi, ki so jim bile kršene osnovne človekove pravice. Slovenija že ima za seboj zgodovinsko dramo, ki nikoli ni doživela pravega epiloga. In to so povojni poboji. Na nas je odgovornost, da novim generacijam ne pustimo novega bremena. Včasih je potrebno storiti samo to, kar je prav. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima minister za pravosodje, gospod Aleš Zalar.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Spoštovane gospe poslanke, spoštovani gospodje poslanci! Pozorno sem poslušal razpravo o človekovih pravicah in stanju na tem področju v Republiki Sloveniji. In ne glede na to, da se pogovarjamo o analizi, ki jo je naredila varuhinja človekovih pravic s sodelavci za leto 2007, vrsta vprašanj ostaja aktualnih tudi danes. Tega se zavedamo in v pravosodnem ministrstvu smo z zelo visoko stopnjo resnosti pristopili k obravnavi teh vprašanj, ki jih odpira to poročilo. Odločili smo se tudi, da v neposrednim pogovoru z varuhinjo poskušamo razčistiti odprta vprašanja, pojasniti načrte in strategije na tem področju, da bi vendarle dosegli pomemben premik na področju varstva človekovih pravic. Problem v zvezi s človekovimi pravicami je ta, da se načeloma seveda vsi strinjamo o pomembnosti človekovih pravic, o pomembnosti tega, da se zagotavljajo in varujejo in spoštujejo človekove pravice. Težava pa je seveda v tem, da ta splošen konsenz pogosto hitro izgine, ko pride do konkretnega problema. In nekaj teh konkretnih problemov nakazuje tudi to poročilo, kjer se vidi, da tudi ta splošni konsenz ni več tako trden, kot se morda zdi. Za področje pravosodja to poročilo varuhinje človekovih pravic odkriva vrsto problemov. Nemogoče je, da bi v tem odzivu na to poročilo zajel vse in vsa vprašanja. Tudi je nemogoče, da bi poskušal podati ustrezno pojasnilo na tiste vidike, ki ste jih v današnji razpravi odprli vi, spoštovani poslanci oziroma poslanke. Ne da bi rangiral po pomenu, pa bi vendarle želel izpostaviti nekaj načrtov Ministrstva za pravosodje, ki jih je moč obravnavati tudi kot odziv na to poročilo. Ko se najprej dotaknem vprašanja sodnih zaostankov, glede katerega prav gotovo velja splošen konsenz o tem, da to je še naprej velik problem v Republiki Sloveniji naj pojasnim, da Ministrstvo za pravosodje načrtuje nadgraditev vseh doslej sprejetih ukrepov na tem področju, ki so usmerjeni v to, da bi prišlo do najprej zmanjšanja in potem morda tudi odprave sodnih zaostankov. Ti ukrepi so številni, posegajo praktično na vsa področja in segajo vse od prenove procesnih pravil. Če ste recimo pogledali normativni program Vlade za leto 2009 za področje pravosodja, lahko v tem programu najdete vrsto načrtov za prenovo procesnih predpisov. Zlasti imam tu v mislih prenovo izvršbe. Po statističnih podatkih, po uradnih statističnih podatkih je izvršba daleč največji problem v slovenskem sodstvu. Na žalost pa obstajajo tudi neuradni statistični podatki, ki odkrivajo, da je ta problem še mnogo hujši, kot kaže uradna statistika. Zaradi tega smo se na Ministrstvu za pravosodje odločili, da štejemo to področje kot prioriteto in vanjo zdaj usmerjamo vse proste kapacitete, da bi prišli do prenove tega postopka. Jaz ne bom šel tu v podrobnosti. Želim pa pojasniti, da bo prenovljen izvršilni postopek prav gotovo zasledoval cilj bistvenega skrajšanja tega postopka, da izvršba ne bo več pravda po pravdi, da se bo bistveno skrčilo število pravnih sredstev, s katerimi dolžniki lahko zavlačujejo ali vsaj odlagajo izpolnitev obveznosti, ki je sicer recimo pristojna tudi s sodno odločbo. Skratka, da se bo ta postopek poenostavil. Ob tem želimo sočasno s tem podpreti izvršbo tudi z nadaljnjo informacijsko podporo. Vi veste, da v enem delu ta informacijska podpora že deluje. To je izvršba na podlagi verodostojne listine. Tu tudi rezultati kažejo, da gre za pomemben premik. Zdaj pa sledi še drugi pomembnejši del. Na drugih področjih glede sodnih zaostankov, omenjeni so bili recimo delovni in socialni spori, kjer enostavno ni mogoče reči drugega, kot da se globoko strinjam z mnenjem tistih, ki menijo, da nima nobenega smisla, da se delovni spori rešujejo na sodiščih po več let. Tako sodno varstvo ni učinkovito sodno varstvo. To je samo sodno varstvo na papirju. V tem pogledu načrtujemo spremembo procesnih predpisov predvsem v tej smeri, da bomo uredili postopek, preden sploh do sodnega spora iz tega naslova pride, da bomo na novo vzpostavili pripravljalno fazo postopka. Mi je zdaj v Sloveniji sploh nimamo. Izkušnje pa kažejo, da je pravzaprav to najbolj pomembna faza procedure, kjer se razčisti mnogo odprtih vprašanj in se jih morda tudi že razreši, in samo če je res nujno se zadeva premakne v fazo sojenja na glavni obravnavi. Hkrati pa seveda želimo, in to je opozorila tudi varuhinja človekovih pravic, s sodnimi postopki povezati alternativno reševanje sporov. Več razpravljavcev je omenilo danes mediacijo. Morda je ta zdaj še posebej popularna zaradi tega, ker obstaja možnost, da bi se celo tako težak spor kot je mejni spor, s Hrvaško, lahko rešil s tem postopkom. Ministrstvo za pravosodje ima tu zelo ambiciozen načrt: povezati alternativne postopke s sodišči na način, da bo to obvezna poslovna funkcija sodišča tako kot v nekaterih državah, kjer so sodni sistemi res učinkoviti, po drugi strani pa želimo zagotoviti ustrezne kapacitete za izvajanje teh postopkov preden, do sodnih sporov sploh pride. Tu imamo zdaj en velik primanjkljaj, ponudba, bom rekel, na prostem trgu je relativno šibka in tu bo potrebna tudi pomoč države. V ta namen smo tudi na samem ministrstvu drugače organizirali delovanje nekaterih služb. Jaz sem imenoval posebno nacionalno koordinatorko za alternativno reševanje sporov, sodnico, ki je dodeljena na ministrstvo in katere izključna naloga bo, da srbi za nadaljnji razvoj in promocijo teh postopkov. V ta namen bomo tudi oblikovali posebno strategijo in jo na primeren način predstavili tudi v Državnem zboru. Kar se tiče problemov, ki se nanašajo na zapornike in paznike, obe kategoriji sta bili danes večkrat izpostavljeni, tu je pravzaprav situacija morda ta trenutek najbolj kritična predvsem zaradi pomanjkanja prostorskih kapacitet, na eni strani, kar seveda vpliva na zagotavljanje ustreznih pravic zapornikov in, na drugi strani, zaradi pomanjkanja zlasti kadrovskih kapacitet uprave za izvrševanje kazenskih sankcij. Jaz danes ne bom ponavljal tistega, kar je bilo rečeno včeraj v odgovoru na poslanska vprašanja v zvezi s tem. Lahko se samo zavežem še enkrat, da si bo Ministrstvo za pravosodje prizadevalo, da v okviru priprav rebalansa proračuna za leto 2009 doseže, da se ustrezno upoštevajo te razmere. To pa pomeni, da se zagotovijo dodatna sredstva, tako plača zaposlenih in se s tem omogoči dodatno zaposlovanje in seveda tudi za materialne stroške, da se zagotovi ustrezna oprema. Kar se pa tiče same izgradnje zaporskih kapacitet, mi načrtujemo v kratkem izpeljavo projekta, ki bo omogočil, da bi se bistveno razširile kapacitete zaporov na Dobu. Pridobili naj bi 174 postelj in na ta način vsaj v tem kompleksu razrešili prostorski problem. To pa še ni celovita rešitev, ker nam ostaja še problem Ljubljane. Varuhinja človekovih pravic upravičeno opozarja, in to zaporedoma že nekaj časa, ta opozorila se ponavljajo, da je potrebno najti rešitev v zvezi z zdravstvenim varstvom oziroma bolnišničnim varstvom oseb, ki potrebujejo pomoč psihiatrov in drugih specialistov. Tu nimamo ta trenutek še sistemske rešitve in Ministrstvo za pravosodje se bo na tem področju povezalo z Ministrstvom za zdravje, ki je formalno sicer tisto, ki odloča o tem, v katerem kompleksu se bodo te storitve zagotavljale, da bi vendarle na tem področju stanje izboljšali. Zelo pomembna kategorija, ki je upravičeno pod drobnogledom varuhinje in vseh nas, so otroci. Jaz lahko na tem mestu samo ponovim tisto, kar sem rekel že večkrat, da bo Ministrstvo za pravosodje zagotovilo, da bo v tem mandatu prišlo do specializiranih oddelkov za obravnavanje družinske problematike. Prvi korak je bil narejen, s tem, da se je sodiščem omogočilo, da formirajo te oddelke, toda mi smo še daleč od želja, še daleč od specializiranih družinskih sodišč. V ta namen smo na Ministrstvu za pravosodje že imenovali ekspertno skupino, povezali smo se tudi s strokovnjaki iz tujine, pripravljamo en pomemben projekt na tem področju, ki bo vključeval vse od izobraževanja, usposabljanja, svetovanja na področju politik v zvezi z obravnavanjem družinske problematike, izmenjave izkušenj. Povezali se bomo s tistimi državami, ki so na tem področju bistveno pred nami. Teh držav zanimivo ni prav veliko. Ampak tiste, ki so, imajo to strategijo izdelano. In Slovenija se lahko mnogo nauči, vendar to ne pomeni, da bomo kopirali druge modele, mi bomo morali prilagoditi rešitve našim potrebam in pričakovanjem, lahko pa si močno olajšamo in tudi skrajšamo obdobje, v okviru katerega bi lahko prišlo do implementacije te iniciative. Ta družinska sodišča naj bi delovala na način, ki omogoča obravnavo vseh problemov ene družine na enem mestu, ne glede na to, ali gre za spolno nasilje v družini ali gre za razvezo zakonske zveze, v kateri so rojeni tudi otroci, ali gre za katerokoli drugo vprašanje, ki mora biti predmet presoje oziroma obravnave na sodišču. Skratka, na enem mestu po specializiranem sodniku in ob pomoči ustreznega strokovnega osebja. V razpravi je bil izpostavljen tudi problem sodnih izvedencev. Tudi sam kot minister v tem kratkem mandatu, od kar opravljam to funkcijo, sem že prejel nekaj pritožb in informacij, da na tem področju morda obstaja celo sistemski problem. Zato bomo preverili kaj lahko v zvezi s tem naredimo že ob pripravi sprememb Zakona o sodiščih, ki jo na ministrstvu načrtujemo za obdobje, recimo, meseca, meseca in pol. Omenjeni so bili odvetniki. Tu že lahko napovem, da Ministrstvo za pravosodje že pripravlja osnutek novele Zakona o odvetništvu. V tem osnutku bo prišlo do temeljite prenove poglavja o disciplinski odgovornosti odvetnikov, med drugim tudi na način, da bodo upoštevana priporočila varuhinje človekovih pravic, da bi se zagotovila večja učinkovitost teh postopkov. Jaz sem ravno danes podpisal dopis s prošnjo varuhinji, da poda mnenje k besedilu tega osnutka. Ta visoki zbor lahko pričakuje, da bo sprememba, torej novela tega zakona v parlamentarni proceduri v najkrajšem možnem času. Jaz v tem relativno kratkem času, glede na obseg problemov, ki obstajajo z vidika varstva človekovih pravic na področju pravosodja, nisem mogel replicirati na vsa izvajanja, ki smo jih danes slišali, in sem seveda na razpolago za to, da če menite, da je potrebno kakšno vprašanje še dodatno osvetliti, da to tudi storim. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Anja Kopač Mrak, državna sekretarka na Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Poslanke in poslanci, predstavniki urada Varuha človekovih pravic! Na Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve smo temeljito preučili letno poročilo, in bomo, če je le mogoče vse te izpostavljene probleme upoštevali pri pripravi novih zakonodajnih aktov, ki jih imamo v planu v naslednjem obdobju. Mogoče bi se v naslednjih minutah posvetila tistim najbolj perečim vprašanjem, ki so bila izpostavljena, in predstavila, kakšne rešitve bomo predlagali v prihodnjih mesecih. V poročilu, ki se nanaša na področje Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, je izpostavljeno predvsem preprečevanje nasilja v družini, preprečevanje diskriminacije na podlagi invalidnosti, področje socialnega varstva, problem povečevanja revščine in osebnih stisk, področje delovnih razmerij, pokojninsko in invalidsko zavarovanje, varstvo otrok, starejših in drugih ranljivih skupin ter tudi posebna zaščita otrok v medijih. Če se na kratko ustavim pri vsaki od teh točk, bi lahko rekli pri prvi točki, torej preprečevanje nasilja v družini, da je bil lansko leto sprejet dolgo pričakovani in potreben zakon o preprečevanju nasilja. Na podlagi tega zakona je sedaj v pripravi resolucija, ki jo trenutno usklajujemo z nevladnimi organizacijami. Kasneje bo na tej podlagi sprejet tudi akcijski načrt in v pripravi so tudi protokoli obravnavanja primerov nasilja v družini. Zakonodaja na tem področju je nekako pripravljena. Ob tem pa je treba poudariti, da zakonodaja sama po sebi še ne bo rešila te hude problematike, ampak je treba, tako kot je v poročilu večkrat izpostavljeno, doseči širši družbeni konsenz o ničelni toleranci do nasilja v družini. Naslednje področje je področje preprečevanja diskriminacije na podlagi invalidnosti. Na tem področju bi mogoče izpostavila to, da v Sloveniji imamo ne idealnega, ampak v evropskih razmerah dokaj zgledno urejeno področje invalidskega varstva, da številni zakoni pokrivajo posebne pravice invalidov, tako s področja zaposlovanja in dela, zdravstvenega varstva, starševskega varstva in družinskega varstva, vzgoje in izobraževanja, številne so olajšave in oprostitve, pa tudi organiziranost invalidskih organizacij. Seveda to ne pomeni, da je vse idealno. Strinjamo se s pripombami tako poslancev LDS, predvsem gospoda Sajovica, ki je izpostavil problem specifičnih kategorij, ki so manj enakopravno obravnavane znotraj te kategorije. V povezavi s tem imamo v normativnem programu dela za naslednje leto tudi pripravo zakona o izenačevanju možnosti invalidov, ki bo pomembno prispeval k enakosti na tem področju. Potem je tretje področje, področje socialnega varstva. To je zelo široko področje in v poročilu je dejansko veliko število primerov s tega področja, ki se nanašajo tako na samo organiziranost dela javnih socialnih zavodov, kakovost teh storitev, ki jih ti zavodi izvajajo, in tudi na vprašanje dostopnosti do teh storitev. Ministrstvo bo proučilo in upoštevalo vse predloge, ker nekateri problemi se pojavljajo simptomatično in so že bolj sistemske narave. Predvsem tem bo veljala posebna pozornost. V prihodnjem letu je tudi v pripravi nov zakon o socialni varnosti, ki bo vseboval tudi reformo centrov za socialno delo. Pri tem bomo želeli zasledovati cilje, kot so višja kakovost storitev, večja povezanost z lokalnimi organizacijami in nevladnimi organizacijami pri reševanju teh največjih socialnih stisk posameznikov. Poleg tega je potrebno poudariti tudi na nekatere primere zlorab oziroma nepravilnega delovanja strokovnih služb. Verjetno preprečili tega nikoli ne bomo, pomembno pa je, da imamo vzpostavljene mehanizme nadzora in preprečevanja tovrstnih dejanj. V zvezi s tem je potrebno izpostaviti problem, tako kot je tudi v poročilu izpostavljeno, nezadostnega števila inšpektorjev za področje socialne varnosti, pač področje socialne inšpekcije, za področje delovnih razmerij, kjer tudi varuhinja opaža porast kršitev na tem področju in vprašanje števila zaposlenih na Inšpektoratu Republike Slovenije za delo. Mogoče še to vprašanje varstva starejših ljudi, institucionalnega varstva. Imamo tudi v predlogu pripravo dolgo pričakovanega zakona o dolgotrajni negi in oskrbi, ki bo rešili največje probleme na tem področju. Potem naslednje pomembno področje je področje povečevanja revščine in socialne izključenosti med prebivalci Republike Slovenije in večkrat izpostavljen problem neprimerno ocenjenih minimalnih stroškov potrebnih za preživetje posameznikov. Ministrstvo se zaveda te problematike. Prva stvar na tej poti do rešitve te težave je ocena minimalnih življenjskih stroškov, ponovna ocena teh minimalnih življenjskih stroškov in potem na tej osnovi priprava zakonodaje, ki bo urejala te prejemke, torej denarno, socialno pomoč, katerih cilj je zagotovitev socialnega minimuma vsakemu posamezniku oziroma družini. Hkrati pa ne smemo pozabiti, da je potrebno omogočiti tem posameznikom aktivno vključevanje v družbene procese, v širše družbene procese, ne zgolj na trg delovne sile, in je potrebno s temi ukrepi pozitivne diskriminacije jim to dejansko omogočiti. Strinjamo se tudi z naraščajočim problemom revščine med zaposlenimi. V tej smeri bi šel tudi naš poskus oblikovanja nove zakonodaje na področju minimalne plače, predvsem v tej smeri, da bi bila minimalna plača dejansko minimalno plačilo za najenostavnejše oblike dela. Pri tem moramo seveda doseči soglasje s socialnim partnerji. Področje delovnih razmerij je dejansko področje, kjer je iz leta v leto večje število kršitev. Na temu področju bi povedali, da je bilo kar nekaj zakonodajnih sprememb samega temeljnega zakona, to je Zakona o delovnih razmerjih, sprejetih, da se pa tako kot na drugih področjih pojavlja problem, da so v zakonu so zapisane pravice, kar je ena stvar, druga stvar je pa potem dejansko uresničevanje teh pravic v praksi in v tej povezavi pomen predvsem inšpekcijskih nadzorov, ki morajo doseči, da so te pravice, ki so zapisane, tudi dejansko uresničljive. Kar se tiče dolgih rokov upravnih postopkov na področju pokojninskega in invalidskega zavarovanja, ki so bili v poročilu varuhinje posebej izpostavljeni, bi lahko rekla, da bomo pri prenovi modernizacije tega sistema poskušali zasledovati cilj čim večje transparentnosti samega sistema in hkrati doseganja, da so ti upravni postopki kolikor se da kratki in da posamezniki lahko to pravico dobijo v čim krajšem možnem času. Na področju varstva otrok se pripravlja oziroma je stvar medresorskega usklajevanja, usklajevanja s strokovno javnostjo družinski zakonik. Glede na plan dela naj bi bil obravnavan v septembru letošnjega leta na Vladi. Ta družinski zakonik je težko pričakovan in naj bi rešil največje probleme, kar se tiče osebnega varstva otrok in družine. Poleg tega ministrstvo pripravlja še nekatere druge zakone, ki se posredno nanašajo na probleme, izpostavljene v poročilu. Če omenim samo nekatere pomembnejše, je mogoče to zakon o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti, predvsem v povezavi tudi s tistimi pasivnimi evidencami brezposelnih oseb. Potem vprašanje štipendijske politike in vprašanje cenzusa ter enostarševskih družin oziroma upravičenosti do teh državnih štipendij za najranljivejše kategorije in pa ta zelo pomemben in pričakovan zakon o zavarovanju za dolgotrajno oskrbo in nego. Če končam, upam, da naslednje poročilo ne bo tako kritično z našega področja. Seveda si ne delamo utvare, da bodo še vedno stvari, ampak si želim, da bi se stvari premaknile na bolje in da bi v naslednjem poročilu bil opažen ta premik na bolje. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Majda Pučnik Rudl, direktorica Urada Vlade Republike Slovenije za enake možnosti. Prosim, izvolite.
Spoštovani gospod predsedujoči, spoštovana gospa varuhinja človekovih pravic, spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Na Uradu za enake možnosti smo skrbno proučili poročilo varuha, posebej v delu, ki zadeva diskriminacijo. Poročilo varuha je kritično do varstvenih mehanizmov, ki so pristojni za ugotavljanje in preprečevanje diskriminacije. Pridobitev sprememb ZUNEO za leto 2007 so določila, da zagovornik opravlja strokovne in organizacijske naloge pri obravnavi primerov diskriminacije samostojno, nepristransko in neodvisno od navodil predstojnika oziroma predstojnice Urada za enake možnosti. Kljub temu je samostojen status zagovornika še vedno vprašljiv, saj je zagovornik v vseh drugih pogledih vezan na Urad za enake možnosti. Zato se na Uradu za enake možnosti zavedamo, da bi bilo treba status zagovornika načela enakosti še izboljšati po vzoru mnogih držav Evropske unije. Na to nas poleg varuha opozarjajo tudi druge institucije. Nazadnje Odbor Združenih narodov o odpravi vseh oblik diskriminacije žensk ob obravnavi 4. periodičnega poročila o uresničevanju konvencije v Sloveniji. Odbor je Vladi priporočil, da razmisli o postavitvi zagovornice oziroma zagovornika enakih možnosti žensk in moških z neodvisnim statusom in ustreznimi nalogami ter pooblastili. Državni zbor je ob obravnavi poročila zagovornice za leto 2007 Vladi priporočil, da preuči ustreznost zakonske ureditve položaja zagovornika oziroma zagovornice in finančnih osnov za delovanje te institucije ter predlaga morebitne spremembe. V skladu z vsemi temi priporočili smo na Uradu za enake možnosti pripravili analizo ureditve podobnih institucij v državah Evropske unije in pripravili smo predloge možnih rešitev za Slovenijo, ki jih bomo v kratkem poslali v medresorsko usklajevanje. K sodelovanju bomo povabili tudi varuha človekovih pravic. Hvala lepa.
Hvala lepa. Slišali smo predstavitve stališč Vlade. Varuhinja človekovih pravic, želite besedo? Oprostite, gospa Irma Pavlinič Krebs ima še besedo.
Hvala lepa. Sem dovolila kolegom po bontonu, da spregovorijo pred menoj. Želela pa bi predstaviti del, ki ga je naslovila varuhinja kot priporočilo oziroma očitek delu Ministrstva za javno upravo, ki je po svojih nalogah zadolženo tudi na vertikalni ravni za pripravo sistemskih orodij za boljše delo ministrstev in Vlade Republike Slovenije v celoti. Danes je tudi med poslanci in poslankami bilo čutiti priporočilo, da naj se vendarle predstavniki in predstavnice Vlade poskušamo dokopati do najboljših praks in zagotoviti sodelovanje zainteresirane strokovne, civilne javnosti in nevladnih organizacij pri pripravi predpisov. Varuhinja seveda gre pomembno dlje v svojem priporočilu, kajti zagotovila vseh do sedaj aktualnih Vlad, da bodo z orodji, ki jih imajo aktualne vlade na voljo, da bodo zagotovile sodelovanje javnosti pri pripravi predpisov, niso obrodile sadov. Tega instituta in tega standarda pač danes ne prakticiramo na način, ki bi zagotovil tudi ustavno zagotovljeno normo, in sicer javnost ima pravico sodelovati pri pripravi predpisov prek svojih izvoljenih in drugih političnih predstavnikov. Moramo seveda vedeti, da se vlado danes ocenjuje na način, da sprejme dolg, načrt dela, sprejme plan, kjer se vidi da bo sprejela veliko zakonov, da bo v regulatornem smislu učinkovito posegala v življenje in s tem zagotovila boljše življenje. In ta način je seveda prisoten ves čas, od osamosvojitve dalje. Najprej je seveda bilo mogoče opravičiti takšno ravnanje vseh do sedaj aktualnih vlad. Ob osamosvojitvi treba je bilo vzpostaviti državni aparat in v nadaljevanju, v procesu približevanja evropski integraciji sprejemati nemalo, veliko, ogromno predpisov, ki so pomenili, da se prilagajamo standardom Evropske unije. Ta način je dopuščal birokraciji na vladni in ministrski ravni, da je sprejemala in pripravljala zakone, kar je predvsem bistveno, po hitrem postopku. Vsi postopki so bili nujni in tovrstne navade v nadaljevanju pomenijo tudi to, da vsakršna javnost pomeni oviro pri pripravi predpisa, če si že navajen, da ga ali napišeš na ministrstvu sam, hitro in tako naprej. Pa vendarle je tako v slovenskem okolju in nesporno v nacionalnih okoljih držav članic Evropske unije že tam približno leta 2000 nesporno dozorelo spoznanje, da takšen način regulacije, pretirane regulacije sprejemanja zakonov brez ustreznih analiz, učinkov predpisov, brez zagotavljanja zainteresirane civilne, strokovne, politične javnosti v postopku oblikovanja samih politik, pomeni to, da državljanke in državljani čutijo, da zaradi te pretirane regulacije pravzaprav več ne vedo, kaj država od njih zahteva. Na drugi strani ne uspemo zagotavljati varovanja in nadzora nad izvajanjem tako raznovrstnih, medsebojno običajno neusklajenih predpisov, številnih podzakonskih aktov, in to na drugi strani seveda je očitek, da so tudi naše inšpekcijske službe neučinkovite. Ko gremo danes pogledat število prekrškov, ki naj bi jih prekrškovni organi in inšpektorji nadzirali, vidimo, da na desettisoče ravnanj posameznikov in gospodarskih subjektov je spoznanih za prekršek, ki naj bi ga razne inšpekcijske službe nadzirale. Spoznanje, da je nemogoče učinkovito vse to nadzirati, je na mestu, in je tudi očitek v poročilu, da so inšpekcijske službe neučinkovite, dejansko se odzivajo na način, da predolgo vodijo postopke, povsem na mestu. In ni videti, da bi Vlada imela v rokah orodje, kjer bi kadrovsko tako lahko okrepila inšpekcijske službe, da bi lahko nadzirali vsa dejanja, ki so inkriminirana kot prekršek in so potrebna nadzora. Tako je ambicija te vlade in tu bomo seveda poslanke in poslance prosili za pomembno sodelovanje in prosili za politično podporo, ne glede na to, ali gre za koalicijske ali opozicijske poslance, kajti ta orodja in te sisteme, ki smo si jih zastavili da jih vgradimo v sistem oblikovanja predpisov na Vladi, v medresorskem usklajevanju bo nujno vplival na boljše prepise in bo torej koristil vsem aktualnim vladam, ki bodo te sisteme uporabljale tudi v bodoče. Predvsem so priporočila in tudi analize, ki so bile v slovenskem prostoru opravljene. Gre za poročilo Sigme, ki je opravila pregled kako uspešno v Sloveniji uporabljamo vse sodobne inštitute priprave dobrih določnih in jasnih predpisov. Kogar zanima, je izjemno poučno in je to poročilo iz Sigme iz leta 2007 kaže na to, da v Sloveniji teh sodobnih orodij, če jih že imamo na ravni zapisa v Poslovnik Vlade Republike Slovenije in kot priporočila za delo posameznim ministrom kot priročnike za vabljenje zainteresirane javnosti, da pri pripravi politik sodelujejo, da vsi ti do sedaj na tej predpisovni ravni predpisani ukrepi enostavno niso prijeli, če rečemo na način, kot se danes izražamo na področju kako primejo naši predpisi, ki jih oblikujemo za spopad s finančno krizo. Do zdaj ni prijelo pravzaprav ničesar. Še vedno se pripravi predpis, se mogoče tri, pet dni da v strokovno razpravo, ne upoštevajo se nikakršne pripombe, ne strokovne, ne politične, ne zainteresirane javnosti. Ko pride tak predpis v parlament na zakonodajne klopi, je tu ta predpis v domeni poslancev in poslank in je tudi to sodelovanje zainteresiranih javnosti že v postopku priprave politike zamujeno. Tako ta prvi del terja resnično, resnično nov pristop. V tej resoluciji o dobri zakonodajni politiki, ki jo bomo v letošnjem letu dali v Državni zbor in, upam, prej v splošni razpravi uspeli doseči politični konsenz o potrebnem novem pristopu k oblikovanju boljših predpisov in upam, da bomo tu deležni na Ministrstvu za javno upravo podporo pravzaprav vseh vas. Treba je vedeti, da s temi ukrepi, ki jih bomo predlagali, aktualna Vlada svoje delovanje pomembno samoomeji. Na pot si postavi nujno sodelovanje z zainteresirano strokovno, politično javnostjo, z nevladnimi organizacijami in tako naprej. Ne zgolj na način, da jih vabi k razpravi že ob oblikovanju politik na posameznem področju ob posameznem predpisu, ampak da jim da zadosti časa, tudi ko bo predpis že nekje oblikovan, da jim da najmanj 30 dni za to, da posredujejo pripombe na osnutek takšnega predpisa. Ne zgolj, da posredujejo pripombe. Zaveza, ki jo bomo sprejeli v aktualni Vladi, je, da bodo te pripombe prej navedenih javnosti morale dobiti odgovor. Ta proces je v starih demokracijah marsikje uzakonjen. S to resolucijo in v nadaljevanju metodologijo, ki jo bomo ob tem predstavili, upamo, da bomo delovali po teh sodobnih smernicah in da zakona o sodelovanju javnosti ne bo treba sprejeti. Obljubim pa, da če aktualna Vlada kljub tej resoluciji in kljub metodologiji, ki jo imamo že pripravljeno, ne bo, tako kot prejšnje vlade tega niso počele tako, kot so se zavezale, bomo v času tega mandata pripravili tudi zakon o sodelovanju javnosti pri pripravi predpisov. Ni pa zgolj sodelovanje javnosti pri pripravi predpisov tisti institut, ki manjka in ki bi ta proces oblikovanja politik pomembno demokratiziral. Odločili smo se, da bomo skušali v tem letu kot Vlada v proces oblikovanja politik vse tiste potrebne prakse, ki vodijo na koncu do priprave dobrega predpisa, doseči tudi s pripravo metodologije za izvajanje presoje učinkov predpisov. Ta metodologija, znana kot RIA, je v evropskem prostoru bolj kot ne že uporabljena. Evropska komisija s polno odgovornostjo k sprejemanju posameznega predpisa ne pristopi, dokler niso znani rezultati, ocene učinkov aktualnih predpisov na posameznem področju in tudi tistega, kar se pripravlja kot nova politika, ki naj bi bolje delovala na posameznem področju. Poenostavljanje zakonodaje pomeni, da ko se bomo lotili priprave novega predpisa, bomo skušali pregledati vso nepregledno zakonodajo. Tako zakone, kot podzakonske predpise, ki danes pomenijo regulacijo posameznega področja. Večkrat se niti ne zavedamo, da obstaja kup podzakonskih predpisov, ki na tem področju pomenijo nepreglednost in s tem večkrat povzročamo probleme posameznim delavkam in delavcem na upravnih enotah, na izpostavah uprav, ki imajo neposreden stik z občani, ki želijo, da se kakšni pravici ugodi, pa vendarle zaradi nepreglednih predpisov so včasih različne prakse, kar seveda ni dobro. Potem tudi odprava administrativnih ovir, ki se danes kot pomembna naloga opravlja na Ministrstvu za javno upravo, ki pregleduje vse predpise, ki prihajajo na Vlado. Ta mehanizem odprave administrativnih ovir, ki se je razvil tu, se bo v postopku presoje učinkov predpisov v nadaljevanju skozi izobraževanje uradnikov izvrševal na vsakem ministrstvu ob presoji zakonodaje posameznega ministrstva. Tu imamo nenazadnje danes že pripravljeno poleg osnutka te resolucije tudi metodologije in menimo, da bomo te zaveze lahko uresničili tako, da bomo spremenili Poslovnik Vlade Republike Slovenije v delu, potem navodilo številka 10, potem pripravljamo metodologijo in bomo tudi s pomočjo informacijskega sistema, ki se bo imenoval sicer zakonodajni postopek, treba pa je vedeti, da gre tu za postopek priprave predpisa do prihoda v parlament, kjer je zakonodajni postopek že lepo objavljen in ta del pripravljamo v sodelovanju s Službo Vlade za zakonodajo. Ta bo omogočil, vsa ministrstva, ki so vključena v proces priprave in spremljanja predpisov, da bodo poslovala na enoten način in da se bo lahko vsak predpis spremljal od planiranja, že od ciljev na posameznem področju, do sprejetja in prenehanja veljavnosti. Skratka celoten cikel predpisov, gre tako za predpise, ki bodo potem šli v Državni zbor, kot za podzakonske predpise in predpise ki so v pristojnosti Vlade, to je uredbe in pravilnika. V vseh fazah bodo posamezne zainteresirane javnosti imele možnost vstopati tudi preko sistema informacijske tehnologije. Vlada bo v letu 2009 pripravila vse te mehanizme in s podporo, upamo, politične javnosti pomembno samoomejila sebe v postopku priprave predpisov. Upamo, spoštovana gospa varuhinja, da bo poročilo za leto 2010 v tej smeri, da ne bo potrebno, če pa bo, pa imamo tudi zavezo v koalicijski pogodbi, da bomo v času mandata te vlade sprejeli zakon o zagotavljanju sodelovanja javnosti pri pripravi predpisov. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospa ministrica. Ob poslušanju vas sem si dovolil razmišljati o tem, da najverjetneje poslanke in poslanci tudi želimo, da bi imeli normalnejše zakonodajne postopke, sodelovanje strokovne in civilne javnosti in kvalitetnejše zakone. Če bo to res, bomo vsi veseli. Želi še kdo od predstavnikov ministrstva govoriti? Če ne, dajem besedo dr. Zdenki Čebašek Travnik, varuhinji človekovih pravic.
Najprej bi se zahvalila vsem razpravljajočim za vsebinsko bogato razpravo o poročilu varuha človekovih pravic. Vesela sem, da večina poslancev pozna pomen in naloge varuha in da bodo v času svojega mandata lahko uresničili čim več naših priporočil. Nekatere od omenjenih stvari smo že začeli razčiščevati z novo vladno ekipo na delovnih sestankih z ministri. Tudi z ministri prejšnje vlade smo imeli delovne sestanke in tako način dela ostaja podoben. Vendar si želim, da bi nekako posluh za človekove pravice bil takšen, da bi se čim več priporočil uresničilo. Kljub temu pa se mi zdi, da vsi poslanci še ne poznajo dobro pristojnosti varuha človekovih pravic. Gre za nadzor odnosa med posameznikom in državo in njenimi inštitucijami. Zato tako pobude posameznikov kot mnenje varuha temelji na tem odnosu. Način dela je tak, da gredo pobude od posameznika, mi jih potem obdelamo, imamo tudi lastne pobude, vendar tega odnosa, tega našega torišča delovnega ne moremo in ne smemo zamenjati. Zato je razumljivo, da mnogo tega, kar mi je bilo danes tukaj očitano, varuh ne more in ne sme narediti. Očitki, ki so šli na moj račun, bi po vsebini morali iti na druge naslove. Tako glede ponavljanja določenih opozoril, kot glede postopkov, ki bi jih morali izpeljati drugi državni organi. Na to sem v svojem poročilu tudi opozorila. Mimogrede, za tiste, ki jim je to poročilo predolgo, smo pripravili tudi krajšo inačico, ki je dosegljiva na naši spletni strani. Ta je pa prevedena v angleščino. In za tiste, ki ste to odkrili, je bil na razpolago tako imenovani plonk listič, ampak jaz mislim, da ste se večinoma le potrudili in se prebili skozi dolgo inačico in mislim, da se je to tudi iz večine razprav videlo. Glede očitkov, da varuh ne sodeluje z nevladnimi organizacijami, moram odločno povedati naslednje. Ta očitek je nepošten, nekorekten in velja ravno nasprotno. V mojem mandatu imamo zelo dobro urejeno sodelovanje z nevladnimi organizacijami. Vsak mesec imamo dan odprtih vrat za določeno skupino nevladnih organizacij, s katerimi skupaj obdelujemo, bom rekla, pobude, ki so lastne, ali pa te nevladne organizacije spodbudimo, da dajo oni pobude, ki jih potem lahko mi obravnavamo. Še več, naše sodelovanje z nevladnimi organizacijami je tako dobro, da smo bili predlagani za nagrado, ki jo podeljuje Organizacija združenih narodov ravno za sodelovanje med vladnimi in nevladnimi organizacijami. Gre za področje izvajanja zakona o opcijskem protokolu, ki se nanaša na nadzor institucij, v katerih so ljudje, katerim je omejena svoboda gibanja. Prej sem poslušala očitke o tem, kako se zavzemam za zapornike. Pa moram povedati naslednje. To je moja zakonska dolžnost. Slovenija je podpisnica konvencije o preprečevanju mučenja in krutega ravnanja. V okviru te konvencije je tudi sprejela zakon o opcijskem protokolu in tega mora varuh uresničevati. Če poročamo o zapornikih, če ugotavljamo, kakšne so razmere, in doslej jih z ministrstva niso še nikoli zanikali, tudi v prejšnji vladi ne, potem vedite, da opravljamo svojo dolžnost. Rada bi povedala še nekaj o zdravstvenem varstvu. Res je, da v poročilu za leto 2007 ni bilo dosti omenjeno, vendar to ne pomeni, ali ni bilo pretirano poudarjeno, mislim, da je to bolj pošteno rečeno. V tem letu smo, tako kot smo slišali, angažirano sodelovali pri pripravi zakonodaje na tem področju. Zavedamo pa se, in to zelo jasno, da pritožbene poti niso dovolj delujoče. Tudi se bojimo, da novi zakon ta hip še ne bo ali v kratkem času ne bo prikazal učinkov, da se bo treba z ministrstvom dogovoriti o boljšem nadzoru, tako nad delovanjem tistih, ki izvajajo zdravstvene storitve, kot glede upravnih zadev znotraj zdravstvenih ustanov. Tukaj nas čaka torej še veliko dela. Za tiste, ki so nam očitali, da se ukvarjamo s kokošnjaki, od katerih se širi smrad, bi rada povedala, da je področje smradu tako pri nas v Sloveniji kot v večini evropskih držav slabo urejeno, da pa si prav vse evropske države prizadevajo, da bi zadevo uredile. Obstaja problem, da smradu ne znamo dobro meriti, in to, kar je za nekoga moteče, je morda za drugega popolnoma nepomembno. Vendar je na temu področju že napredek in tudi na Ministrstvu za okolje in prostor se zavedajo, da bo to potrebno zakonsko urediti. Teh pripomb, pobud pa ni tako malo. Ravno zaradi tega, ker so ljudje želeli, da se odzovemo na njihove stiske, smo področje smradu uvrstili v naše poročilo. Rada bi omenila še nekaj. Ob številnih pohvalah, ki jih je bilo, moram priznati, lepo slišati, pa ne samo zaradi mene, temveč zaradi vseh mojih sodelavcev, ki tako predano in zavzeto delajo, ob vseh teh pohvalah je seveda potrebno prisluhniti tudi kritikam. Nekatere od njih so tudi upravičene. Ne zanikam. Vendar bi rada povedala, da je vse delo, ki smo ga opravljali in ki ga opravljamo, ne samo v zvezi s tem poročilom, delo štiridesetih ljudi. Več ne gre, več ne moremo. Ne vem, ali v tej državi imamo še kašno službo ali organ, ki bi s toliko zaposlenimi delovala na toliko področjih tako poglobljeno in bi vsi kritizirani povedali, da v poročilu ni nobene vsebinske napake. Vse naše ugotovitve so temeljito preverjene in zapisane tako, da za kritizirane ne bi bile žaljive. Ko gremo v skrajnosti pri iskanju posameznih varuhov, na kar je zelo utemeljeno tudi bilo danes opozorjeno, bi se temu vprašanju pa odpiranju te teme tudi sama rada pridružila. V končni fazi bi tudi sama marsikdaj potrebovala varuha, ko se mediji zelo neupravičeno spravljajo name osebno ali pa na inštitucijo, ki jo vodim, in mi ne dajo možnosti do popravka. In v končni fazi sem jaz edina oseba v Sloveniji, ki nimam svojega varuha. Tako tudi ne vem, komu naj se pritožim na očitek, da sem nepošteno, nekorektno ravnala, ko sem se pojavila kot izvedenka na sodišču. Moram povedati, da v tej zadevi ni bilo čisto nič nekorektnega. Že ob začetku svojega delovanja sem to ali lahko nastopam kot izvedenka, razčistila na pristojnem organu, ki mi je tudi izdal ustrezno načelno mnenje. V konkretnem primeru, ki se mi očita, je šlo pa za to, da sem zagovarjala svoje izvedensko mnenje, ki sem ga naredila v obdobju, ko se še nikomur v tej državi, tudi meni ni, sanjalo, da bom kdaj postala varuhinja. In to, da sem tam povedala to, kar sem napisala pred toliko in toliko leti, seveda ni v nobeni koliziji interesov. In še to. Preden sem šla na sodišče sem pogledala, ali je katera od strank bila pobudnik v naši ustanovi. Nobeno ime se ni pojavilo na ta način. Toliko v pojasnilo o mojem delu in še enkrat se zahvaljujem vsem razpravljavcev za današnjo plodvito razpravo.
Hvala lepa. S tem smo končali splošno razpravo o poročilu varuhinje človekovih pravic za leto 2007. Prehajamo na razpravo o poglavjih in vloženih amandmajih k predlogu poročila matičnega delovnega telesa, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda amandmajev z dne 27. januarja 2009. Prehajamo k prvemu poglavju in dajem v razpravo prvi amandma poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS k prvemu poglavju. Želi kdo besedo? Prosim, gospa ministrica Krebsova.
Hvala lepa. Glede na mojo predhodno razpravo menim, da bo s sprejemom amandmaja k osnovnemu besedilu, da naj Vlada zagotovi sodelovanje zainteresirane in strokovne javnosti pri pripravi predpisov, tako sprejeto napotilo ustrezalo ravnanju Vlade v prihodnje. Hvala.
Hvala lepa. Ker ni več razprave, prehajam k razpravi k besedilu 5. točke prvega poglavja. Gospa Majda Potrata. Prosim.
Hvala. Predlagani amandma pravzaprav bolj zavezuje kot tisto priporočilo, ki ga je sprejela komisija. Menimo namreč, da je prav, glede na vsa opozorila, ki jih v poročilih spremljamo zaradi neuresničevanja odločb Ustavnega sodišča, da se tu uporabi dikcija, da "zagotovi dosledno izvajanje odločb Ustavnega sodišča". Moram pa povedati, da je ta amandma pravzaprav nastal takrat, ko smo imeli v poročilu neko drugo besedilo, ki ni govorilo o tem, kdo naj bo tisti, ki naj zagotovi uresničevanje odločb Ustavnega sodišča. Ampak vseeno zagovarjamo to odločnejšo dikcijo priporočila. Hvala.
Hvala lepa. Videl sem še roke, zato odpiram prijave za razpravo. Kdor želi razpravljati, naj se prijavi. Hvala lepa. Na žalost, gospod Gorenak, ni časa za razpravo. Besedo ima gospod Andrej Magajna.
Hvala lepa. Ta amandma je logična reakcija na sklep Komisije za peticije in človekove pravice, ki je izpostavil ponovno večno temo, 16-letno temo [[...]] [[Oglašanje v ozadju.]] To ni ta amandma? Potem se pa oproščam.
Razpravljamo, gospod Magajna, o drugem amandmaju k 1. poglavju.
Se oproščam!
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Anderlič.
Mogoče ste celo zavedli z navedbo, ko ste rekli, da razpravljamo o petem. Jaz sem želel o tem dopolnilu razpravljati. Mislim, da sploh ni mogoče razpravljati v Državnem zboru o tem, ali naj se dosledno spoštujejo odločbe Ustavnega sodišča ali ne. Ali so organi dolžni spoštovati in izvesti odločitve Ustavnega sodišča - seveda so. Mislim, da je precej nekorektno, da se je na komisiji poskušalo relativizirati nekatera vprašanja do te mere, da so lahko tudi predmet razprav, ali naj Državni zbor nekaj naredi ali ne. Ali naj tisti organi, ki morajo to narediti, to naredijo ali ne. Zato mislim, da je naša dolžnost, da pravzaprav sledimo tem priporočilom, da se dosledno izvajajo odločbe Ustavnega sodišča, kot tudi v amandmaju piše. In to velja, ker bo zmanjkalo časa, še toliko bolj za naslednji amandma, ki je k poglavju 5 pod številko 1. Malo me je zaskrbelo to, kar je varuhinja rekla na koncu, da ima včasih občutek, kot da bo potrebovala sama varuha, da se ji ne omogočajo nekatere stvari, ki so njena pristojnost. Sam menim, da bi morali ta amandma sprejeti tudi kot nek uvod v sprejem naslednji amandmajev, ki jih bolj podrobno urejajo nekatera vprašanja in so predmet, ki ga danes obravnavamo oziroma izhaja kot logično priporočilo in pričakovanja. Kot rečeno, sam bom podprl tako ta amandma kot tudi vse ostale amandmaje, ker je časa zmanjkalo. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Anderlič. Gospod Juri. Bom vprašal še druge, samo prosim vas, da se enkrat ko se prosi za prijavo, vsi, ki mislite razpravljati o amandmaju prijavljate, da ne bi obnavljali tega procesa. Prosim, kdo se želi prijaviti, naj se prijavi za razpravo. Gospod Luka Juri.
Hvala lepa, presedujoči. Opravičilo za ta mali nesporazum. Mislim, da lahko govorim v imenu vseh socialnih demokratk in demokratov in lahko rečem, da je ta amandma popolnoma v skladu z našim prepričanjem. Danes po tej dolgi razpravi, ki je, žal, velikokrat padla na nivo najnižjega demagogiziranja in ne nerazumevanja vloge Varuha človekovih pravic, ampak nerazumevanja človekovih pravic, pripeljala tudi do tega, da se sprašujemo, ali bomo nekatere odločitve Ustavnega sodišča, ki dejansko predstavljajo zakonsko osnovo, sploh uveljavljali. O tem ni dvoma. Socialni demokrati smo to že rekli, dosledno bomo izvajali odločitev Ustavnega sodišča. To bomo naredili tudi tokrat. Zato je ta amandma popolnoma na mestu in ga seveda velja podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo k drugemu amandmaju. Prehajamo k 5. poglavju. V razpravo dajem amandma poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS k 5. poglavju. Gospa ministrica Kresalova, izvolite.
Hvala lepa. V podporo predlaganemu amandmaju bom povedala sledeče. Ustavni zakon, ki bi urejal način izvrševanja odločbe Ustavnega sodišča, je že sam po sebi nenavaden tip pravnega akta za moderne pravne, ustavne in demokratične države. Pravno je seveda mogoč, vendar za reševanje nekaterih pomembnih pravnih vprašanj, ne pa kot sredstvo, s katerim bi se zaobšla odločitev najvišjega sodnega organa v pravni državi, še manj pa za urejanje zadev, ki bi omejevale človekove pravice. Takega primera v evropski praksi ne poznamo. V konkretnem primeru bi bilo sprejetje ustavnega zakona, ki bi problem izbrisanih urejal na način, ki ni v skladu z določitvijo Ustavnega sodišča, natanko to, zloraba in obidenje ustave in odločitev Ustavnega sodišča. Taka pozicija bi predstavljala tudi nevaren presedan za prihodnost Slovenije kot pravne države. O tem smo danes zelo veliko slišali. Ob tem poudarjamo, da po strokovnih mnenjih tudi ni gotovo, da Ustavno sodišče ne bi smelo presojati ustavnosti takšnega ustavnega zakona. Ob vseh moralnih in pravnih dilemah, ki bi jih tak zakon povzročil, obstaja torej še nevarnost, da se zapletemo v nov začaran krog ustavnih presoj in političnih kalkulacij in demagogij. Žrtev tega bi bili tako ljudje, ki so v nasprotju z Ustavo Slovenije izgubili status, na dolgi rok pa bi bila žrtev pravna država. Pravno korektno bi bilo torej zgolj sprejetje ustavnega zakona, ki bi v celoti sledil odločbi Ustavnega sodišča. Za to pa ni potrebe, ker imamo ustavne odločbe in ta vprašanja smo dolžni rešiti z neposrednim izvrševanjem odločb tega Ustavnega sodišča in s sprejemom navadnega zakona. Pri tem ne gre pozabiti, da bi bilo sprejetje ustavnega zakona, ki bi nasprotoval odločitvi Ustavnega sodišča v zadevi, kjer država več kot pet let ne izpolni odločbe Ustavnega sodišča, kjer gre za spoštovanje človekovih pravic, kjer je potrebna dvotretjinska večina poslancev, ko tečejo tožbe izbrisanih zoper Republiko Slovenijo pred Evropskim sodiščem za človekove pravice in podobno, milo rečeno pravno, demokratično in moralno neresno dejanje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi kdo od poslank ali poslancev razpravljati? Gospa mag. Majda Potrata.
Hvala. Ne glede na to, kaj je sprejela komisija, smo se predlagatelji pri utemeljevanju, ko smo vlagali ta amandma na priporočilo, to utemeljevali ravno s tem, da je komisija kot peto priporočilo zahtevala, da se spoštujejo odločbe Ustavnega sodišča. Ne bom pa sedaj podrobno utemeljevala, zakaj nasprotujem ustavnemu zakonu o izbrisanih. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Andrej Magajna.
Spoštovani zbor, kolegice in kolegi! Pomotoma sem se javil k prejšnji 5. točki, ne petemu poglavju, ampak je še kako povezano tudi s to tematiko. Gre za dosledno spoštovanje ustavnih določb. Ustavno sodišče je tudi zelo jasno in nazorno povedalo, da je bilo 26.2.1992 nezakonito izbrisano iz registra toliko in toliko ljudi. Posledica tega izgubljenega statusa, ob tem je treba povedati, da se v medijih in v politični retoriki dosledno poskuša zamegljevati s pojmom državljanskih pravic, pojem kategorije pridobitve državljanstva in stalnega bivališča, gre pa za povsem dva različna postopka. Uresničitev ustave in določb Ustavnega sodišča bi morala biti naš pravni in tudi moralni imperativ. To, kar smo dobili na Komisiji za peticije in človekove pravice, je bil sklep, ki je nastal v situaciji, ko je bilo v dvorani pri glasovanju 5 članov komisije, glasovalo se je pa s 3 proti 2. Ločeno mnenje ni zadržalo tako imenovanega večinskega mnenja pri tej presoji. Ob vsej tej zgodbi, kdo so bili izbrisani, ali so bili to zavedeni ljudje, ali so bili to suvereni ljudi, ki so gojili neko nostalgijo do Jugoslavije, ali so bili to špekulanti, vedno, če smo kolikor toliko etični, ne mečimo vse ljudi v isti koš. Ob tem bi pa kolege z nasprotne strani dvorane enkrat vprašal, kdo je kriv, da se 16 let o tem pogovarjamo. Zakaj se pogovarjamo? Ali so to krivi izbrisani? Ali so takratni minister, šef vlade najprej, minister, sekretar naredili pravno napako? Ste kdaj poklicali ali zahtevali njihovo osebno odgovornost? Pravite, da zdajšnji rod plačeval posledice tega, kar so storili izbrisani. Kdo je storil to protipravno dejanje o katerem sedaj 16 let govorimo? Bodo ti ljudje enkrat nosili tudi odgovornost, materialne verjetno ne, pa vsaj moralno?
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franco Juri. Prosim.
Spoštovani! Tudi v Zaresu podpiramo ta amandma, saj smo med predlagatelji in želel bi podpreti tudi razlago ministrice, ki je zelo jasno povedala, kaj je pravzaprav potrebno postoriti. Sami tudi vemo, da je ustavni zakon le trik, da bi "bypasirali" ustavne odločbe, da gre za način izigravanja pravne države, zato je edini smiselni pristop ta, ki ga predlagamo s tem amandmajem, ki sodi v takšno poročilo, kot smo ga danes imeli tu priložnost obravnavati in diskutirati. Dejansko se zgodba izbrisanih lahko končno konča v tem mandatu, kajti imamo končno opravka tudi z odgovorno Vlado, z odgovornimi ministri, ki so zelo jasno nakazali, da bomo te ustavne odločbe uresničili in s posebnim zakonom uredili tudi status tistih izbrisanih, ki nimajo pogojev, da bi uredili status neposredno z odločbami. To je pravi pristop, to je pristop pravne države. Če si lahko dovolim omeniti le osebno anekdoto. Moja mati bi bila izbrisana, ker je rojena dva kilometra onstran meje, če ne bi sama z bratom pravočasno uredila, potem ko sva za las ugotovila, kaj je treba postoriti zanjo. Nama se je zdelo takrat logično, da bodo vsi tisti državljani dobili urejen status, starejši ljudje pa tega niso mogli vedeti. In zgodilo se je, kar se je zgodilo. Zdaj imamo lepo priložnost. Verjamem, da bomo končno s to vlado zaključili to poglavje in da bomo normalno zadihali, evropsko, ne bomo več tarča takih ali drugačnih kritik. Se bomo pač pridružili tistim državam, ki na pravno državo dajo veliko. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo o amandmaju. Prehajamo na 7. poglavje priporočila. V razpravo dajem prvi amandma poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS k 7. poglavju. Želi kdo razpravljati? Ne vidim želje, zato zaključujem razpravo o amandmaju. V razpravo dajem drugi amandma poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS k 7. poglavju. Prosim za prijave. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Zaključujem razpravo o tem amandmaju. V razpravo dajem tretji amandma poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS k 7. poglavju. Besedo ima gospod Dejan Levanič. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Sam bom podprl amandma, ki govori o tem, da v prihodnje Vlada pripravi medresorsko usklajene zakonske spremembe ali ukrepe za učinkovitejše reševanje stanovanjske problematike, zlasti mladih družin, starejših oseb, socialno ogroženih skupin in družin, ki nimajo enakopravnega položaja pri reševanju stanovanjskega vprašanja. Eden ključnih problemov, in ravno zaradi tega bom sigurno podprl ta amandma, s katerim se soočajo mladi, je danes pomanjkanje dostopnih in kakovostnih stanovanj. Po podatkih Statističnega urada Republike Slovenije kar 70% mladih še vedno živi pri svojih starših, saj stanovanj zanje ni ali pa so jim finančno nedostopna. Amandma bom podprl tudi zato, ker je skrajni čas, da uredimo področje stanovanjske politike. Imamo problem nedorečene zakonodaje, predvsem v smislu pristojnosti v razmerju država-občina, interes obeh namreč mora biti zagotavljanje primernih stanovanjskih kapacitet. Soočeni smo s primeri tudi prelaganja odgovornosti pristojnih, veliko stanovanj je praznih, za njih ne vemo, ali pa so v takšnem ali drugačnem stanju. Dogaja se, da razpisov v občinah tudi po več let, ni pri čemer posamezniki niti v naprej ne vedo, kdaj bo objavljen morebiten razpis, da bi lahko prišli do svojega stanovanja. Kar nekaj primerov dobrih praks v Evropi že poznamo, kot je primer prehodnih stanovanj na Švedskem, v Sloveniji na žalost gradimo samo velika in luksuzna stanovanja, kjer se mladi v bistvu ne morejo, predvsem zaradi visokih najemnin, osamosvojiti od svojih staršev. Prehodna stanovanja lahko pripeljejo do tega, da so ta stanovanja manjša, imajo nižje najemnine, mladi ljudje se lahko skupaj s svojimi družinami osamosvojijo, imajo možnost si privarčevati za najem kasnejšega, nekoliko večjega stanovanja in tako naprej. Primanjkuje nam varovanih stanovanj za starejše in pa predvsem fondi v lokalnih občinah, ki bodo omogočali reševanje stanovanjskega problema tudi najšibkejšim. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Breda Pečan. Prosim.
Zelo na kratko. Jaz bi rada opozorila na to, da ta amandma vključuje tudi urejanje problema najemnikov denacionaliziranih stanovanj. Kar se tiče spremembe zakona, menim, da je stanovanjski zakon nujno potreben celovite prenove in obnove. Pri tem ne smemo pozabiti niti na najemnike denacionaliziranih stanovanj, niti samih denacionalizacijskih upravičence. Mislim, da je to nujno urediti.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vito Rožej. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Veseli me, da bo, upam, da v podpori večine, tudi to priporočilo prišlo v okvir priporočil, ki ga Državni zbor, tako rekoč pripenja k poročilu varuha človekovih pravic. To pa predvsem zato, ker se mi zdi da na konkreten način kaže na enega večjih problemov slovenske družbe, ki mogoče od ostalih bolj ideološko obarvanih zadnja leta ni prišel toliko na dnevni red. To je pa neustrezna stanovanjska politika. Dejstvo je, da je v Sloveniji stanovanjskih površin ogromno. Dejstvo je tudi, da smo po procentu lastništva stanovanjskih površin v svetovnem vrhu. Manjka pa nam točno tisto, o čemer so že kolegi predhodniki govorili, najemna stanovanja in tako naprej, nekaj kar bi mladim družinam omogočilo en prehod do končnega cilja, ki je seveda, zelo slovensko, lastna hiša. Mogoče pa je seveda rešitev tudi v tem, da spremenimo svoj pogled na svet in da življenje v najemniških stanovanjih ne jemljemo kot sramoto ampak kot izbiro. Posebej sem vesel, da so tukaj notri omenjene tudi tiste skupine, ki jim stanovanjska zakonodaja po letu 1991 ni omogočila enakopravnega položaja pri reševanju stanovanjskega vprašanja. Pri najemnikih denacionaliziranih stanovanj, pa ne morem niti reči s podzakonskimi akti bolj z nekimi triki, se je stanovanjska pravica spremenila v najemniško pravico, skratka manjšo socialno varnost in konec koncev so se mnogi od njih morali izseliti iz stanovanj, v katera so dolga leta vlagali, v njih vzgajali svoje otroke, so jih imeli za svoje. Ob popravi nekaterih krivic smo tako storili druge. In tukaj mislim, da bo seveda treba zabresti mogoče spet malo globlje v zgodovino, podobno, kot pri izbrisanih, pa poiskati prave rešitve in stvari pripeljati v enakopraven položaj. Če pa že ravno govorim o stanovanjski zakonodaji, bi rekel tudi, da upam, da bomo poslanci in poslanke zmogli en trezen premislek pri kakšnih drugih stanovanjskih zakonih, ki se sicer direktno ne bodo dotikali [[...]]
Prosim, mir v dvorani! Prosim!
[[...]]človekovih pravic, bodo pa mogoče, vsaj po občutku nekaterih, omejevali človekove pravice nekaterih lastnikov stanovanj, ki so lastniki večjih stanovanjskih površin ali več stanovanjskih površin. Verjamem, da bomo vse to počeli v dobro bodoči generaciji, zaradi razlogov o katerih sem govoril, ko sem se na začetku javil. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? [[Ne.]] Zaključujem razpravo o amandmaju. Prehajamo k osmemu poglavju predloga priporočila. V razpravo dajem prvi amandma poslanskih skupin: SD, Zares, DeSUS in LDS k osmemu poglavju. Prosim. Želi kdo razpravljati? Odpiram prijavo. Besedo ima gospa mag. Majda Potrata. Prosim.
Hvala. Amandma je videti purističen, pa ni. Je vsebinski. V vsebinski in strokovni razpravi v prejšnjem mandatu o trpinčenju, so strokovnjaki v posvetovanju z jezikovno sekcijo SAZU-ja ugotovili, da tisto, kar želimo povedati, pokriva izraz "trpinčenje". In ker gre za kršitve delovnopravne zakonodaje, naj se uporabi izraz, ki je uporabljen v 6.a členu Zakona o delovnih razmerjih. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam da ne. Zato zaključujem razpravo o amandmaju. Prehajamo k devetemu poglavju predloga priporočila. V razpravo dajem prvi amandma poslanskih skupin: SD, Zares, DeSUS in LDS k devetemu poglavju. Želi kdo razpravljati? [[Da.]] Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Miran Potrč. Prosim.
Hvala lepa. V Sloveniji imamo nekaj več kot 100, vsaj po lastni evidenci, skupine državljanov, ki imajo enake pravice do pokojninskega zavarovanja kot drugi, z izjemo dodatne pokojnine po pokojnem možu. Postavljeno je bilo vprašanje, ali te ženske lahko dobijo delno družinsko pokojnino. V ministrstvu je v prejšnjem mandatu veljalo prepričanje, da ne, ker so osnovno zavarovanje imele po vojaških zavarovancih. Dejansko pa smo ugotovili, da je delna družinska pokojnina bila uveljavljena kasneje kot sprejeti zakon o vojaških zavarovancih in takrat te pravice sploh še ni bilo mogoče urediti in je pravzaprav odločitev, da te pravice ni, bila tudi malo skonstruirana. Dvakrat smo o tem razpravljali, bili tik na tem, da dobimo večino. Jaz upam, da bo tudi opozorilo varuhinje človekovih pravic relativno majhni skupini, ki ne zahteva veliko sredstev, omogočila to pravico. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Breda Pečan. Prosim.
Hvala lepa. Vse kaže, da je ta starejša generacija v Državnem zboru bolj zavzeta za probleme, ki jih ima starejša populacija. Zaradi tega moram tudi jaz sama poudariti, da je nevzdržno, da vdove in vdovci po vojaških zavarovancih iz naše nekdanje skupne domovine Jugoslavije so diskriminirani in jim je kršena ustavna pravica enakosti pred zakonom, ko primerjamo dejstvo, da so vdove in vdovci, ki prevzamejo pokojnino po pokojnem vojaškem zavarovancu, upravičeni do te pokojnine, medtem ko do vdovskega dodatka niso. Menim, da je to dejansko smešno in neprimerno in da. Če hočemo biti dosledni, moramo to zadevo s primerno spremembo zakona urediti. Rada bi še to povedala, da tukaj ne gre samo za vdovski dodatek na osnovi pokojnega upokojenca po vojaškem zavarovanju, ampak celo za upokojene vojaške zavarovance, ki želijo pridobiti vdovski dodatek po vdovi ali po vdovcu, ki je bil zavarovan kot civilni zavarovanec, se pravi po splošnem zakonu. Mislim, da dejansko gre za nenavadne razlage in nenavadno spremembo zakona leta 2005 in da je to treba popraviti in odpraviti krivico.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? [[Ne.]] Zaključujem razpravo o amandmaju. V razpravo dajem drugi amandma Poslanske skupine DeSUS k devetemu poglavju. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. Zato zaključujem razpravo o amandmaju. Prehajamo k 12. poglavju predloga priporočila. V razpravo dajem prvi amandma poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS k 12. poglavju. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Zato zaključujem razpravo o amandmaju. V razpravo dajem drugi amandma poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS k 12. poglavju. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima Andreja Črnak Meglič. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Ta amandma odločneje kot priporočila k poročilu varuha zapisuje potrebno po uvedbi zagovornika otrokovih pravic. Konvencija o otrokovih pravicah govori o tem, da naj bodo otroci postavljeni na prvo mesto. Potrebo po zagovorniku je že zelo močno preučila tudi skupina, ki je eksperimentalno uvajala zagovornika otrokovih pravic in jo koordinirajo pri uradu varuha. In moram reči, da izjemno pozdravljam to iniciativo, ker gre ravno v primeru otrok dejansko za veliko, veliko potrebo po tem, da se okrepi njihov glas, zlasti tedaj, ko so starši nekoliko bolj nebogljeni ali pa celo v primeru, ko starši delujejo v nasprotju z interesi otroka. Tukaj bi jaz rekla, da ta dikcija, ki jo zapisujemo v amandma, pravi, da naj Vlada prouči možnost, seveda lahko to poteka na način kot jo uvaja eksperiment. Sama pa bi opozorila na to, kar pravijo nekateri strokovnjaki, da gre pri zagovorniku za izjemno zahtevno strokovno nalogo, zato bi veljalo razmisliti tudi o tem, da se te naloge zagovornika profesionalno dodeljujejo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. Zato zaključujem razpravo o amandmaju. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih in predlogu priporočila v celoti bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v četrtek 29. januarja 2009, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA SKLEPA O SOGLASJU K SPREMEMBAM IN DOPOLNITVAM PRAVILNIKA O MERILIH IN POGOJIH ZA UPORABO SREDSTEV FUNDACIJE ZA FINANCIRANJE INVALIDSKIH IN HUMANITARNIH ORGANIZACIJ V REPUBLIKI SLOVENIJI. Spremembe in dopolnitve pravilnika o merilih in pogojih za uporabo sredstev Fundacije za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij v Republiki Sloveniji je v obravnavo zboru predložila Fundacija za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij v Republiki Sloveniji. Spremembe in dopolnitve pravilnika je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo in pripravil predlog sklepa o soglasju. Besedo dajem predsednici dr. Andreji Črnak Meglič za dopolnilno predstavitev predloga sklepa.
Hvala lepa. Odbor za delo, družino, socialne zadeve, invalide je na 2. redni seji dne 14. 1. 2009 obravnaval spremembe in dopolnitve pravilnika o merilih in pogojih za uporabo sredstev FIHO, ki ga je na podlagi 14. člena Zakona o lastninskem preoblikovanju Loterije Slovenije in 16. člena Odloka o ustanovitvi FIHO v soglasje Državnemu zboru predložila Fundacija za financiranje in humanitarnih organizacij v Republiki Sloveniji. Pri delu odbora so sodelovali predstavniki predlagatelja, predstavniki Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, predstavnica Zakonodajno-pravne službe in predstavnik Državnega sveta. Svet fundacije za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij v Republiki Sloveniji je dne 16. 6. 2008 sprejel spremembe in dopolnitve pravilnika o merilih in pogojih za uporabo sredstev fundacije za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij 19. 12. 2008 pa je sprejel dopolnitve v skladu s sprejetimi sklepi na 1. redni seji Odbora za delo, družino, socialne zadeve in invalide. Zakonodajno-pravna služba na navedeno besedilo ni imela več pripomb, kar izhaja tudi iz mnenja 29. 12. 2008. Odbor je obravnavo in razpravo o obeh aktih fundacije združil. Predstavniki predlagatelja so v uvodni obrazložitvi poudarili, da je fundacija pripravila dopolnitev aktov fundacije v skladu s sprejetimi sklepi odbora na 1. seji, in zaprosili za soglasje Državnega zbora. V zelo obširni razpravi, ki je potekala predvsem glede primernosti, dane možnosti fundaciji, da lahko sredstva iz presežka prihodkov nad odhodki uporabi tudi za pridobitev delnic prirediteljev iger na srečo, so člani odbora izrazili kar precej pomislekov in vprašanj. Ob tem je bilo tudi izpostavljeno vprašanje, od kod sploh presežki, če pa je denarja za redne potrebe in programe invalidskih in humanitarnih organizacij vedno premalo. Nekateri razpravljavci so možnost naknadnega pridobivanja delnic zagovarjali, saj so menili, da lahko fundacija kot močnejši delničar v delniški družbi pomeni garancijo, da bo lahko delovala tudi v času, ko bo prihodkov premalo. Predstavnik fundacije je pojasnil, da se določbe pravil o upravljanju fundacije nanašajo na ustanovitveno premoženje, pridobljeno ob ustanovitvi fundaciji, s prepovedjo, da se njegova vrednost ne sme zmanjšati. Naknadno pridobivanje in povečevanje ustanovitvenega kapitala pa ni posebno urejeno in je omogočeno na podlagi splošnih predpisov o gospodarjenju in opravljanju premoženja vključno z delnicami. Člani odbora so bili soglasni, da je treba to področje celovito urediti in zagotoviti transparentnost razdeljevanja in porabe sredstev. Strinjali so se tudi, da predlagane spremembe aktov fundacije sledijo že sprejetemu zakonu, zato je večina članov odbora tudi menila, da odbor spremembe aktov fundacije predlaga Državnemu zboru v soglasje. Predlog sklepa o soglasju k spremembam in dopolnitvam pravilnika o merilih in pogojih sredstev za uporabo sredstev FIHO je bil sprejet z desetimi glasovi za in nobenim glasom proti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin. Besedo ima gospod Matjaž Zanoškar, DeSUS.
Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi, spoštovani predstavnik ministrstva za delo, socialo in družino. Meni je bilo dovoljeno, da podam stališče Poslanske skupine DeSUS, in sicer za oba akta, spremembe in dopolnitve pravilnika o merilih in pogojih uporabo sredstev za Fundacije za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij ter prav tako za Pravilnik Fundacije za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij Republike Slovenije. FIHO je v skladu s sklepi odbora za delo, družino in socialne zadeve na prvi seji 11. 12. 2008 v Državni zbor poslal dopolnjeno oziroma spremenjeno besedila predloga sprememb obeh aktov. Prejšnje besedili obeh aktov sta namreč posegali v zakon o lastninskem preoblikovanju Loterije Slovenije, zato ju je moral FIHO popraviti. Na to popravljeno besedilo poslanska skupina nima pripomb, kar pomeni, da naj bi bile nepravilnosti s tem popravkom odpravljene. Po oceni poslanske skupine gre za uskladitev podzakonskih aktov z zakonom. V tem lastništvu, ki ga ima FIHO, ne vidimo nobenega problema. Predvsem smatramo, da je situacija sedaj še nekoliko boljša saj vemo da iz sredstev, ki naj bi jih država namenjala v okviru Kada, ali Soda, bi predvsem povečali ta lastninski delež, kar bi pa vsekakor ohranilo dovolj velik vpliv na področju obvladovanja gospodarjenja z loterijskim denarjem in s temi sredstvi v dolgoročnem smislu v korist fundacije in vseh tistih, ki tu iščejo svoj košček boljšega življenja zase znotraj prizadetosti, ki jim je nesporno priznana. V Poslanski skupini DeSUS podpiramo oba predloga sprememb in dajemo soglasje k tem spremembam. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem gospodu Srečku Prijatelju v imenu Poslanske skupine SNS. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani predsednik, spoštovane kolegice, kolegi! Tudi sam bi rad podal mnenje Slovenske nacionalne stranke k Pravilniku in k pravilom fundacije, ker v bistvu gre za stvari, ki so med seboj povezane na osnovi spremembe zakona, ki je predložen Državnemu zboru v obravnavo. Na odboru so bila mnenja resnično deljena, kot je že predsednica povedala, predvsem zaradi tega, ker se s presežkom kapitala ali s presežkom finančnih sredstev omogoča nakup delnic. Po drugi strani pa se dejansko mnogi sprašujejo kako je sploh mogoče, da se je ta presežek ustvaril in zakaj je sedaj ta presežek, kljub temu, da so na odboru vse invalidske organizacije podale pozitiven odnos fundacije in da so bile z delom fundacije zadovoljne tako s stališča pravnoformalnega sodelovanje kot tudi s stališča financiranja. In vendar lahko ugotavljamo, da nek presežek je. Preprosto, to dejstvo tiči v dejanjih, ki so se odvijala v preteklem letu. Slovenija je skozi Loterijo napovedovala velike dobitke in dejstvo je, da so se ljudje mogoče bolj številčno odločali za igre na srečo in temu primeren je tudi ostanek neporabljenega denarja v tem fondu. Moj osebni pomislek je bil v tem, in to sem tudi povedal, da fundacija nima samo financiranja invalidov tako v osnovni statutarni preambuli zapisanega, ampak da so tu tudi humanitarne organizacije. To potrebo bi morala izkazovati tudi ali pa zadovoljevati v teh humanitarnih dejanjih. In če vzamemo v obzir, da prihajajo težki časi z recesijo v gospodarstvu in da bo teh potreb po pomoči vedno več, se tudi jaz stežka lahko pridružim temu mnenju, da pa bi bilo zdaj kar pametno kupiti neke delnice in jih parkirati tam, ker vemo, kako je z delnicami - danes so vredne, jutri so lahko nične. To je tudi nek rizik, s katerim tudi sama fundacija lahko izgubi tisto, kar je danes nek kupček. Jaz bi pri tem opozoril na to, da v Slovenski nacionalni strani seveda temu ne bomo nasprotovali, bi pa želeli, da se tako s stališča nadaljnjega dela razmisli o tem, kako bi lahko tudi v kriznem obdobju bolj pomagali vsem tistim, ki ne bodo mogli dosegati socialnega minimuma. Jaz verjamem, da vi veste, da je takšnih oseb v Sloveniji 250 tisoč. To so podatki, ki so splošno dostopni na spletu in da je ta revščina v eskalaciji, da ni v upadanju, da bo s prihajajočo gospodarsko krizo dejansko te revščine še več, ne manj. Zato bi bilo dobro, tu imamo tudi direktorja Fundacije, da s tega mesta pozovem tudi vodstvo, ki si je v tej spremembi uredilo tudi, mimogrede, statusno, direktor postaja direktor, zaposlen in tako naprej, da ga opozorimo tudi na to, da gospodarno ravna s tem denarjem, kajti danes je lahko presežek, jutri bo prišlo obdobje suhih krav, kot pravimo Slovenci, in bomo gledali, kje bomo dobili denar. Še nekaj je treba dodati k temu. Društvo za teorijo in kulturo hendikepa opozarja na velike potrebe, ki jih imajo sami v svojih vrstah, in sicer skozi osebno asistenco. Mi smo tudi to predebatirali na odboru. Rečeno je bilo, da če bi vsa sredstva, ki so sedaj zbrana, namenili za tovrstno postavko, denarja ne bi bilo zadosti. Ampak vendar, direktor, ponoven apel na vas, bivši poslanec ste, da le najdete posluh tudi za to sredino. Jaz verjamem, da je tudi njim treba pomagati. Kot že rečeno, ne bi bilo pa prav, da se neodgovorno obnašamo danes, ko nam gre dobro, kajti verjamem, da vas bomo bolj težko slišali jutri, ko vam bo šlo slabo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Bogovič, v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Lepo pozdravljeni! Tudi sam bom poskušal združiti sicer dve mnenji k dvema točkama. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke delimo podobno mnenje, kot so bila zdaj izražena od predhodnikov, ki so pojasnili mnenja ostalih poslanskih skupin. Imamo namen podpreti obe spremembi, tako pravilnika kot tudi pravil fundacije, s podobnimi pomisleki, da je vprašanje, če je res čas primeren za ta velik nakup tega deleža in da se s tem poraja tudi cela vrsta vprašanj, ki so naslovljena sedaj na nas, poslance, tudi v zadnjih dneh, ko vidimo, da so znotraj organizacij določena trenja, pa tudi nestrinjanje s takšno delitvijo sredstev, kot se delijo v tem delu. Mislimo, da bi bilo prav, da bi tudi na resornem ministrstvu temu področju posvetili še več pozornosti in ugotovili, ali je dejansko vse v redu pri teh pravilih za delitev, in da se tudi zelo resno razmisli o tem do neke mere, lahko rečemo, spornem ali pa nespornem nakupu tega deleža, ki bo sredstva, ki so sicer namenjena za nek drug namen, za dejavnost teh organizacij, pač spremenil v kapitalske vložke v Loteriji. V imenu poslanske skupine bomo podprli, s temi pomisleki, ki so bili že do zdaj izraženi tudi od ostalih. In mislim, da ima Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve na tem področju še kar nekaj dela v prihodnje. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Andreja Črnak Meglič, v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala lepa še enkrat. Tudi sama bom združila razpravo o obeh dokumentih, kajti točki sta zelo povezani. Zakon o lastninskem preoblikovanju Loterije Slovenije, sprejet konec leta 2007 določa, da mora svet fundacije, v našem primeru Svet invalidskih in humanitarnih organizacij, v roku enega leta uskladiti splošne pravne akte. Pravilnik o merilih in pogojih za porabo sredstev Fiha ter pravilnik Fiho sprejema svet Fiha, ki ga sestavlja 30 članov. Od tega je večina, 28 predstavnikov invalidskih in humanitarnih organizacij in zgolj dva člana, ki ju v Svet imenuje Vlada. K omenjenima dokumentoma na podlagi zakona Državni zbor zgolj daje soglasje, in to v primeru, da podzakonska akta nista v nasprotju z zakonom, ne more biti vprašljivo, njegova pristojnost pa ni posegati v samo vsebino dokumentov. Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je opravil razpravo na dveh rednih sejah. V skladu s sklepi prve redne seje odbora z dne 19. 12., da Svet Fiho ponovno preuči in pripravi spremembe in dopolnitve pravilnika o merilih in pogojih za upravo sredstev Fiho in upošteva pripombe Zakonodajno-pravne službe, ugotavljamo, da so bile predlagane spremembe opravljene. Pripombe so se nanašale predvsem na 9. člen pravil Fiho, da fundacija lahko poveča svoj delež delnic v Loteriji Slovenije z odkupom delnic od ostalih delničarjev, vendar zgolj na način, da se ohranijo lastninska razmerja iz 1. člena zakona o lastninskem preoblikovanju Loterije Slovenije. V Poslanski skupini SD zato menimo, da ne obstajajo več formalnopravni razlogi, da soglasja k omenjenima dokumentoma ne bi podali. Vendar pa kljub temu k istemu dokumentu vendarle izražamo tudi vsebinski pomislek v pričakovanju, da jih bo Svet Fiha upošteval. Isti 9. člen Pravilnika namreč omenja možnost, in tukaj se pridružujem mnenju ostalim kolegom, da fundacija Fiho svoje premoženje lahko poveča tudi z odkupom delnic drugih prirediteljev iger na srečo iz morebitnega presežka na zaključnem računu. Stališče Poslanske skupine SD je, da sicer podpiramo namero fundacije, da tudi na ta način zagotovi dolgoročnost stabilnost finančnih virov fundacije, ki so namenjeni za delovanje invalidskih in humanitarnih organizacij, ker so izpostavljeni velikim medletnim nihanjem v obsegu razpoložljivih sredstev. Vendar pa v naši poslanski skupini menimo tudi, da vlaganje v pridobivanje novih delnic ni sprejemljivo v času ekonomske in socialne krize, ko je potrebno vsa razpoložljiva sredstva fundacije vlagati v reševanje socialnega položaja tistih posameznikov in socialnih skupin, s katerimi se vsak dan pri svojem delu srečujejo invalidske in humanitarne organizacije. To mnenje za svet zavoda sicer ni zavezujoče pričakujemo pa, da ga bodo upoštevali. Glede na to, kot sem že rekla, da večino članov sveta Fiha predstavljajo navedene organizacije in da smo ji na nek način delegirali pravico in možnost, da se sami odločajo o razpolaganju s sredstvi. Na nek način bo to izhodišče tudi vodilo pri ocenjevanju poročila o delu FIHA, ki ga vsako leto obravnava Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide. V poslanski skupini pa smo glede na to, da sprejemamo tudi nenehne pritožbe, ne le ene, tudi drugih invalidskih organizacij, mnenja, da mora fundacija povečati transparentnost pri delitvi sredstev in zagotoviti uspešnejše usklajevanje, in ne preglasovanje, potreb različnih upravičencev do sredstev fundacije. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Štefan Tisel v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Vse lepo pozdravljam! Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovani vsi navzoči! Glede na določbe novele zakona o lastninskem preoblikovanju Loterije Slovenije iz leta 2007, ki je v 9. členu določil, da morajo biti splošni pravni akti fundacije usklajeni z določbami tega zakona v roku enega leta po njegovi uveljavitvi, gre za nujne spremembe, saj že zamujamo. Pravilnik bi moral biti sprejet oziroma usklajen že do 24. 11. 2008. Spremembe in dopolnitve pravilnika so torej nujne, da se zadosti tej zakonski obveznosti. Poleg te ugotovitve in dosedanje izkušnje delovanja organov in služb fundacije narekujejo še nekatere druge potrebne spremembe in dopolnitve, kar smo že slišali. Gre za manjše spremembe, ki se nanašajo na povečanje stroškov, za delovanje FIHO, zlasti zaradi uvedbe poklicne funkcije direktorja in že doslej ugotovljenega porasta stroškov povezanih s povečanjem obsega dela. Spreminja se določba, da se humanitarnih organizacij pri usklajevanju ne omejuje še na notranjo delitev različnih vrst humanitarnih organizacij, zaprosilo za strokovno mnenje socialne zbornice in druge ustrezne institucije pa se definira kot možnost in ne kot obveznost. Potrebno je dopolniti določbo o obliki in elementih sklepa o razporeditvi sredstev po javnem razpisu. Spreminja se tudi določba glede postopka reševanja pritožb nadzornemu odboru kot pritožbenemu organu. Svet fundacije je sredi junija 2008 sprejel spremembe in dopolnitve pravilnika, sredi decembra 2008 pa dopolnitve v skladu s sprejetimi sklepi na 1. redni seji Odbora za delo, družino, socialne zadeve in invalide. Diskusija na tem področju je vedno pestra in tudi vsebinsko dokaj bogata. Tako je bilo tudi tokrat na seji odbora, kjer smo se člani poleg sprememb dopolnil dotaknili problematike razvejanosti delovanja humanitarnih in invalidskih organizacij, predvsem pa financiranja. Obširna razprava je potekala glede primernosti dane možnosti fundaciji, da lahko sredstva iz presežka prihodkov nad odhodki uporabi tudi za pridobitev delnic prirediteljev iger na srečo. Predstavnik fundacije, je pojasnil, da se določbe pravil o upravljanju fundacije nanašajo na ustanovitveno premoženje, pridobljeno ob ustanovitvi fundacije s prepovedjo, da se njegova vrednost ne sme zmanjšati. Naknadno pridobivanje in povečevanje ustanovitvenega kapitala in ureditev možnosti povečanja premoženja s pridobivanjem novih delnic je potrebna, saj fundacija nastopa kot lastnik in delničar v delniški družbi Loterije Slovenije. To ji tudi daje možnost povečanja materialne podlage za razporejanje sredstev invalidskim in humanitarnim organizacijam, hkrati pa možnost povečanja vpliva fundacije pri odločanju v organih prirediteljev iger na srečo. Ob morebitnih spremembah lastniških razmerij v delniških družbah pa to pomeni tudi okrepitev vloge fundacije pri zavarovanju aktualnih socialnih ciljev in javnih interesov na področju igralništva. Poslanska skupina SDS se strinja s sklepom, da Državni zbor Republike Slovenije daje soglasje k Spremembam in dopolnitvam Pravilnika o merilih in pogojih za uporabo sredstev Fundacije za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij v Republiki Sloveniji, ki smo ga soglasno potrdili že na seji matičnega delovnega telesa. Bom pa še kar o naslednji točki. Glavni poudarki sprememb dopolnil Pravil fundacije za sourejanje posebne večine za odločanje o najpomembnejših zadevah. Najpomembnejša sprememba pa je sprememba glede na spremembo zakona, ki po novem predvideva poklicno opravljanje te funkcije. V zvezi s tem se tudi dajanje soglasja Državnega zbora Republike Slovenije k imenovanju in razrešitvi direktorja, skladno z zakonom prenaša, na Vlado Republike Slovenije. V Poslanski skupini SDS menimo, da so spremembe in dopolnitve pravil fundacije primerno urejene, skladno z zakonom. Menimo pa tudi, da bo fundacija v sodelovanju z akterji znala primerno razrešiti način financiranja humanitarnih in invalidskih organizacij.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vito Rožej, Poslanska skupina Zares. Prosim.
Spoštovani prisotni, spoštovani predsednik Državnega zbora, še enkrat pozdravljeni! Tudi sam bom razpravljal o obeh predloženih dokumentih, najprej o pravilnikih, potem pa o pravilih. Oba navedena akta se nanašata na zakon, ki je bil spremenjen v prejšnjem letu in ki po mnenju Poslanske skupine Zares ni najboljši, tudi poslanci Zares prejšnjega sklica ga niso podprli. Ampak razumemo, da se morajo pač zakonski akti uskladiti z njim nadrejenim zakonom. Tako pravilnik kot pravila spreminjajo nekatere stvari, o katerih so že moji predhodniki govorili, ki so problematična, najbolj možnost povečevanja lastniškega deleža v Loteriji Slovenija. Sami nismo prepričani, da je to najboljša možnost, ne samo zaradi gospodarskih okoliščin, v katerih smo, ampak mislimo, da je osnovni namen fundacije razdeljevanje sredstev invalidskim in humanitarnim organizacijam. Skrb za to, kako bo ta denar v fundacijo prišel, pa ni glavna skrb te fundacije. Za to skrbi pač ta država. In ta država na boljši način, kot je zdaj poskrbela, bi najbrž težko. To dobro prakso nam priznavajo tudi druge invalidske in humanitarne organizacije po Evropi. Odreči se deležu koncesijske dajatve Loterije je veliko, ker več sredstev bi država težko prispevala. In kot je bilo že omenjeno, je taka naložba lahko tudi slaba naložba, ker je odvisno od situacije, kaj se z Loterijo zgodi, čeprav so to načeloma gospodarske panoge, ki slabše, ko gre drugim gospodarskim panogam, bolj prosperirajo. Toliko, kar se tiče zagotavljanja sredstev. Ta skrb, da bi to pomenilo nek stalnejši vir za FIHO, je po našem mnenju odveč. Če se bo izkazalo, da je, skratka, Loterija premajhen vir za to, kar se rabi, bo Republika Slovenija na drug način poskrbela za svoje invalidske in humanitarne organizacije. Če pa tega ne bo mogla storiti, bo pa to najbrž zaradi tega, ker ne bo mogla poskrbeti še za kakšno drugo skupino, skratka, da ne bo šlo tako zelo slabo. Do takrat pa najbrž nobena skupina, ki pričakuje pomoč države, ne sme biti bolj enaka od drugih, saj kljub vsemu najbrž invalidske in humanitarne organizacije ne želijo biti država v državi, kar je pogosto slišati očitek tudi s strani nekaterih invalidskih organizacij in za kar v Poslanski skupini Zares upamo, da ni res. Čeprav določene spremembe teh pravil nas mogoče navajajo k drugačnemu mišljenju. Pravilnik seveda uvaja več sredstev za delovanje same fundacije, za profesionalizacijo funkcije direktorja, kar samo po sebi ni sporno, če seveda pomeni boljšo storitev. Po drugi strani pa bi dodal še eno mnenje, zakaj se nam ta zakon, na katerem temeljijo spremembe pravil in pravilnika, ne zdi najboljši. Mi smo tukaj v Državnem zboru in dajemo soglasje k pravilom in k pravilniku FIHA. Po drugi strani pa soglasje k imenovanju direktorja daje Vlade Republike Slovenije. Pred spremembo zakona je to počel Državni zbor. Če bi hoteli biti dosledni, bi bilo najbrž dobro vse te pristojnosti predati zgolj in samo Vladi ali zgolj in samo Državnemu zboru. Tukaj mislim, da vse stvari niso bile najbolje domišljene in dorečene. Ena od sprememb v pravilih tudi daje precej veliko vlogo nacionalnemu svetu invalidskih organizacij namesto invalidskim organizacijam, ki delujejo na državni ravni, tako kot je do sedaj bila zapisana dikcija, kar seveda po svoje potrjuje bojazen pred državo v državi in omogoča večjo možnost zlorab. Zaradi vseh navedenih pomislekov v Poslanski skupini Zares nismo enotni glede tega kako ravnati ob glasovanju o teh dveh dokumentih, zato bomo poslanci in poslanka Poslanske skupine Zares v tem primeru pač glasovali po svoji vesti. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa o soglasju k spremembam in dopolnitvam pravilnika bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v četrtek, 29. januarja 2009, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA - to je na OBRAVNAVO PREDLOGA SKLEPA O SOGLASJU K SPREMEMBAM IN DOPOLNITVAM PRAVIL FUNDACIJE ZA FINANCIRANJE INVALIDSKIH IN HUMANITARNIH ORGANIZACIJ V REPUBLIKI SLOVENIJI. Spremembe in dopolnitve pravil Fundacije za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij v Republiki Sloveniji je v obravnavo zboru predložila Fundacija za financiranje in humanitarnih organizacij v Republiki Sloveniji. Spremembe in dopolnitve pravil je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo in pripravil predlog sklepa o soglasju. Besedo dajem predsednici dr. Andreji Črnak Meglič za dopolnilno predstavitev predloga sklepa.
Hvala lepa še enkrat. Dovolite, da vam na kratko predstavim tudi poročilo k spremembam in dopolnitvam pravil fundacije za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij v Republiki Sloveniji. Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je na drugi redni seji 14. 1. 2009 ponovno obravnaval spremembe in dopolnitve pravil FIHO, ki jih je na podlagi 11. člene Zakon o lastninskem preoblikovanju Loterije Slovenije in 13. člena Odloka ustanovitve FIHO v soglasje Državnemu zboru predložila Fundacija za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij v Republiki Sloveniji. Pri delu odbora so sodelovali predstavniki predlagatelja, Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, predstavnica Zakonodajno-pravne službe in predstavnik Državnega sveta. Svet FIHO je 16. 6. 2008 sprejel spremembe in dopolnitve Pravil FIHO, 19. 12. 2008 pa dopolnitve v skladu s sprejetimi sklepi na prvi redni seji Odbora za delo, družino, socialne zadeve in invalide. Zakonodajno-pravna služba na navedeno besedilo ni imela pripomb, kar izhaja iz mnenje z dne 29. 12. 2008. Odbor je obravnavo in razpravo o obeh aktih fundacije združil, razprava pa je razvidna tudi s poročila k spremembam in dopolnitvam Pravilnika o merilih in pogojih za uporabo sredstev FIHO, ki smo jo pripravili v prejšnji točki. Potekala je precej obširna razprava, člani odbora pa so bili soglasni, da je treba to področje celovito urediti, zagotoviti transparentnost razdeljevanja porabe sredstev. Strinjali so se tudi, da predlagane spremembe aktov fundacije v večji meri sledijo že sprejetemu zakonu, zato je večina članov odbora tudi menila, da odbor spremembe aktov fundacije predlaga Državnemu zboru v soglasje. Predlog sklepa o soglasju k Spremembam in dopolnitvam pravil je bil sprejet soglasno s trinajstimi glasovi za in nobenim glasom proti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Besedo ima gospod Ljubo Germič, v imenu poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Hvala lepa gospod predsednik. Spoštovani predstavniki fundacije, kolegice in kolegi. Na matičnem delovnem telesu smo v imenu Poslanskega kluba LDS izražali pomisleke k predlaganim spremembam dveh dokumentov, torej Pravilnika o merilih in pogojih za uporabo sredstev in Pravil fundacije za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij. Seveda spremembe so nujna posledica spremembe zakona, ki smo ga sprejeli v lanskem letu. Ampak tukaj bi želel ponovno poudariti, da smo takrat v Liberalni demokraciji Slovenije jasno povedali, da gre za slabe spremembe zakona in da je bilo to tudi razvidno iz same obrazložitve besedila kot pa potem navedenih sprememb. Ključna ideja je bila ta, da je bilo treba zamenjati strukturo sveta v fundacijah, tako Fiha kot Fundacije za šport, in postaviti postopke za ponovno imenovanje direktorjev. Vse ostalo so bili dodatki v vsebini, ki pa so pravzaprav zakon naredili slabši, kot je bil prej. Če sledimo točki, ki jo predpisuje zakon o lastninskem preoblikovanju Loterije Slovenije, seveda je nujno, da se tudi ostali akti, torej akti kot posledica zakona, spremenijo in uskladijo z zakonom. Spremembe pravil fundacij za financiranje gredo v dveh smereh. Prva smer je ta, da se spremembe dejansko usklajujejo z zakonom. V okviru pravil pa se spreminjajo tudi členi, ki jih sprememba zakona v lanskem letu ne narekuje. Po našem mnenju jo ključna ta sprememba, ki jo zakon ne narekuje, možnost, da bo fundacija vplivala na lastniško razmerje v Loteriji Slovenije z namenom, da z odkupom delnic poveča svoj lastniški delež. Tukaj pa imamo v Liberalni demokraciji Slovenije velike pomisleke. Prepričani smo, in če smo spremljali prej tudi poročilo varuhinje človekovih pravic in ko smo govorili o diskriminaciji, smo imeli veliko slišati tudi pri diskriminaciji invalidov. Kar pomeni, da v Sloveniji razmere niso tako urejene, da bi si lahko danes privoščili, da bomo delali zaloge, rezerve sredstev, da bomo povečevali lastniški delež v Loteriji Slovenije. Če je to problem, potem je potrebno iskati dodatne rešitve, drugačne oblike, ki bi lahko povečale ta lastniški delež. Nikakor pa ne pristajamo na način, da ob opozorilih vrste invalidskih in humanitarnih organizacij, da jim primanjkuje sredstev za svoje delovanje, pristajamo na to, da ne bomo razdelili sredstev in da bomo iz presežkov to namenjali ne delovanju invalidskih in humanitarnih organizacij, temveč spremembi lastninskih deležev Loterije. Danes je bila tukaj že vrsto pomislekov da ni nujno, da bo ta naložba ravno dobra. Torej ni nujno. Mi vemo, da je s spremembo padcev tečajev na borzi pravzaprav prišlo do šokov lastnikov določenih vrednostnih papirjev. In to se lahko zgodi tudi danes tudi ob najboljši volji, da bomo želeli dolgoročno, kar se pa v Liberalni demokraciji Slovenije strinjamo, treba je dolgoročno zagotoviti stabilen finančni vir za delovanje invalidskih in humanitarnih organizacij. Jaz sem prepričan, da ni tukaj v tej dvorani ne poslanke in ne poslanca, ki se ni na terenu srečal z vprašanji pomoči določenim invalidskim in humanitarnim organizacijam. In če danes ocenjujemo ob poročilu, da so socialne stiske zaradi slabe materialne osnove ljudi problem in da na ta način prihaja do izgube človekovega dostojanstva, v tem primeru nikakor ne morem pristati na to, da bomo sredstva, ki bi jih lahko plasirali v humanitarne organizacije, preusmerjali v spremembo lastniških deležev Loterije. To pač za nas ni sprejemljivo. In tudi, še enkrat poudarjam, ob dobrem namenu zagotavljanja stabilnega vira je po mojem rešitev slaba, kajti gre na račun tekočega delovanja posameznih invalidskih in humanitarnih organizacij. Zato menim, da bo treba v Državnem zboru zelo hitro premisliti o tem, kakšne so bile spremembe zakona o lastninskem preoblikovanju Loterije Slovenije, da bomo poskušali odprta vprašanja, o katerih danes govorimo, urediti na način, ki ne bo šel na škodo invalidskih in humanitarnih organizacij. Za mene pač to ni sprejemljivo, zato smo tudi na odboru, pa tudi danes v Liberalni demokraciji Slovenije izražamo te pomisleke. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O Predlogu sklepa o soglasju k Spremembam in dopolnitvam Pravil bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v četrtek, 29. januarja 2009, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA SKLEPA O SOGLASJU K SPREMEMBAM IN DOPOLNITVAM PRAVIL FUNDACIJE ZA FINANCIRANJE ŠPORTNIH ORGANIZACIJ V REPUBLIKI SLOVENIJI. Spremembe in dopolnitve pravil Fundacije za financiranje športnih organizacij v Republiki Sloveniji je v obravnavo zboru predložila Fundacija za financiranje športnih organizacij v Republiki Sloveniji. Spremembe in dopolnitve pravil je obravnaval Odbor za kulturo, šolstvo, šport in mladino kot matično delovno telo in pripravil predlog sklepa o soglasju. Besedo dajem predsednici mag. Majdi Potrata za dopolnilno predstavitev predloga sklepa. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, poslanke in poslanci! Odbor za kulturo, šolstvo, šport in mladino je na 1. redni seji 15. januarja 2009 obravnaval spremembe in dopolnitve pravil Fundacije za financiranje športnih organizacij v Republiki Sloveniji. Te je na podlagi 11. člena Zakona o lastninskem preoblikovanju Loterije Slovenije in 23. člena Odloka o ustanovitvi Fundacije za financiranje športnih organizacij v Republiki Sloveniji v soglasje Državnemu zboru predložila Fundacija za financiranje športnih organizacij. Svet Fundacije za financiranje športnih organizacij je 27. novembra 2008 sprejel spremembe in dopolnitve pravil fundacije. Na podlagi pripomb Zakonodajno-pravne službe pa je direktor Fundacije 29. decembra poslal nadomestno besedilo, ki ni vsebovalo nobenih vsebinskih popravkov, ampak le popravke nomotehnične narave. Predloženega besedila pa v skladu z drugim odstavkom 11. člena Zakona o lastninskem preoblikovanju Loterije Slovenije ni potrdil svet fundacije, zato ga je potrdil šele na drugi korespondenčni seji 6. januarja letos. Potrjeno besedilo z dodatno obrazložitvijo je bilo kot celovito besedilo Državnemu zboru v soglasje posredovano 7. januarja. Zakonodajno-pravna služba v svojem mnenju z datumom 13. januar 2009 na navedeni akt ni imela pripomb, je pa njena predstavnica na seji ustno opozorila, da gre pri višini sejnin, določenih v 6. členu novele pravil, za vprašanje njihove primernost. Predstavnik predlagatelja je v uvodni obrazložitvi poudaril, da je svet Fundacije za šport sprejel le najnujneje popravke pravil, ki izhajajo iz določb Zakona o lastninskem preoblikovanju Loterije Slovenije, in prosil za čimprejšnje soglasje k pravilom. V razpravi, ki je potekala predvsem glede primernosti višine sejnine članov sveta za udeležbo na sejah sveta in strokovnih komisijah, so člani odbora izrazili precej pomislekov in vprašanj. Nekateri so menili, da je v sedanjem času finančnih in gospodarskih razmer nadomestilo v višini 12% minimalne bruto plače za sejnine previsoko in bi se zanje lahko določil tudi manjši odstotek. Drugi razpravljavci so menili obratno, da je glede na zahtevnost dela to ustrezna, če ne celo prenizka, sejnina. Nekaj pomislekov je bilo s strani članov odbora namenjenih tudi zahtevani visokošolski izobrazbi za direktorja Fundacije ter neusklajenosti odloka o ustanovitvi Fundacije za šport z Zakonom o lastninskem preoblikovanju Loterije Slovenije. Prav v zvezi s tem je odbor soglasno sprejel sklep, da predlaga Vladi naj čim prej pripravi in predloži Državnemu zboru v obravnavo in sprejem novelo odloka o ustanoviti Fundacije za financiranje športnih organizacij v Republiki Sloveniji, ki bo usklajen z Zakonom o lastninskem preoblikovanju Loterije Slovenije. Ta sklep bo posredovan fundaciji za šport in Vladi. Po opravljeni razpravi je odbor z devetimi glasovi za in tremi proti sprejel sklep, s katerim predlaga Državnemu zboru, da da soglasje k Spremembam in dopolnitvam Pravil Fundacije za financiranje športnih organizacij v Republiki Sloveniji. Predlog sklepa je sestavni del tega poročila. Hvala.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavniku Vlade dr. Igorju Lukšiču ministru za šolstvo in šport. Prosim.
Predsednik, hvala za besedo. Spoštovani zbor [[...]]
Spoštovani gospod minister, za govornico.
Pardon.
Ja. Prosim.
To ni bilo predvideno.
Vedno je enkrat prvič.
Hvala za besedo. Častiti zbor. Rad bi samo povedal, da je Vlada dala na Predlog sprememb in dopolnitev Pravil Fundacije 12 pripomb. Ugotavljamo, da nobena od teh ni bila upoštevana. Predsednica je omenjala predvsem dve, o katerih je tekla diskusija. Ravno na ti dve pa bi rad opozoril. Gre za predlog, da se sejnina članov zaračunava v višini ene dvanajstine minimalne bruto plače v Republiki Sloveniji, kar znese 70 evrov. Mi smo pri tem upoštevali nek kriterij, ki velja za sejnine, recimo najvišjega strokovnega organa, to je Strokovni svet za šport Vlade Republike Slovenije, kjer je sejnina v znesku ene dnevnice, kar znese 21 in še nekaj evrov. Se pravi 3-krat več. To je tisto, kar nas je zmotilo in se nam je tudi zdelo potrebno, da zbor o tem stališču obvestimo. Naslednja zadeva, o kateri je tudi tekla razprave na odboru, je predpisana izobrazba za direktorja, kjer piše, da ima direktor visoko izobrazbo. Visoka izobrazba je nekaj, kar počasi izginja iz rabe. Vmes smo sprejeli spremembe Zakona o visokem šolstvu, kjer imamo prvo, drugo, tretjo bolonjsko stopnjo. Po našem mnenju bi bilo treba v tem pravilniku oziroma teh pravilih fundacije upoštevati tudi to zakonodajo. Zato mislim, da bi bilo prav, da zbor razmisli o teh dveh ključnih pripombah, če zanemarimo še vseh ostalih deset. Najlepša hvala.
Hvala lepa, gospod minister. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin. Besedo ima gospod Janez Ribič v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik Državnega zbora, lepo pozdravljen gospod minister. Spoštovani poslanke in poslanci, lep pozdrav! Mnenje Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke o spremembah in dopolnitvah pravil Fundacije za financiranje športnih organizacij v Republiki Sloveniji je sledeče. Loterija Slovenija se je lastninsko preoblikovala leta 1998. Od takrat dalje je v 40% lasti Fundacije za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij in v 10% lasti Fundacije za financiranje športnih organizacij. Lastnika sta tudi Kad, 25%, in pa Sod, 15%. Iz naslova prirejanja klasičnih iger na srečo je bilo v letu 2007 realiziranih 89,5 milijonov evrov prometa. Uporabnikom koncesijskih dajatev, to je Fundaciji za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacije ter Fundaciji za financiranje športnih organizacij pa je bilo namenjenih 18,7 milijona evrov, kar predstavlja kar 85% vseh koncesijskih dajatev, ki jih prejmeta obe fundaciji. Že omenjeni fundaciji sta bili ustanovljeni z namenom uresničevanja javnega interesa oziroma financiranja invalidskih, humanitarnih in športnih organizacij. Ker pa so sredstva na teh področjih zelo velika, prihaja do mnogih nasprotujočih si interesov in bojazni glede vplivov na razdeljevanje. Leta 2007 je Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke podprla spremembe in dopolnitve Zakona o lastninskem preoblikovanju Loterije Slovenije, ki je določil bolj uravnoteženo sestavo sveta Fundacije za šport, profesionalizacijo delovnega mesta direktorja fundacije in dvotretjinsko večino pri odločanju o delitvi sredstev. Poslanci Slovenske ljudske stranke so torej podprli spremembo, da po novem direktor fundacije opravlja svojo funkcijo poklicno, da traja mandat pet let in da je lahko imenovan največ dvakrat zaporedoma. Pri teh spremembah in dopolnitvah pravil fundacije gre torej le za uskladitev z Zakonom o lastninskem preoblikovanju Loterije Slovenije, ki določa, da morajo biti splošni pravni akti fundacije usklajeni z določbami tega zakona v roku enega leta po uveljavitvi tega zakona. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo zaradi navedenega podprli spremembe in dopolnitve pravil oziroma podpiramo, da Državni zbor da soglasje k tem spremembam in dopolnitvam pravil. Ker pa se je na matičnem odboru razvila debata tudi o sejninah funkcionarja fundacije, naj pripomnim, da bi bilo po našem mnenju prav, da so sejnine sorazmerne z odgovornostjo, delom, časom in strokovnostjo funkcionarjev. Po zagotovilih direktorja fundacije naj bi bila sedanja sejnina okoli 70 evrov bruto, primerna glede na odgovorno delo, ki ga morajo funkcionarji opraviti v zvezi z delitvijo sredstev športnim organizacijam. Glede na višino sejnine, menim, da na tem mestu ni potrebno neko demagoško polemiziranje v stilu, kdo si bo sam plačal kavo ali kosilo. Se pa strinjamo tudi s predlogom Odbora za kulturo, šolstvo, šport in mladino, da naj Vlada čim prej pripravi in predloži Državnemu zboru v obravnavo in sprejem novelo odloka o ustanovitvi Fundacije za financiranje športnih organizacij v Republiki Sloveniji, ki bo usklajen z zakonom o lastninskem preoblikovanju Loterije Slovenije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Majda Potrata v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala. Spremembe in dopolnitve pravil Fundacije za financiranje športnih organizacij so prišle v Državni zbor z manjšim časovnim zamikom za spremembami pravil FIHA. In podobno kot so na Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide imeli najprej kar precej pomislekov k pravilniku in pravilom in pozvali FIHO, da pripombe upošteva, smo tudi v Poslanski skupini SD vedeli za to, da so pravila v posameznih elementih neusklajena z Zakonom o lastninskem preoblikovanju Loterije Slovenije. Vendar dejstvo je, da odbor ne more vsebinsko posegati in uveljavljati predlaganih sprememb k pravilom. Ima edino možnost pravila sprejeti, ali pravila zavrniti. Glasovanje na odboru se je izteklo tako, da so pravila z 9 glasovi za in 3 glasovi proti dobila podporo. Mislimo pa Socialni demokrati, da je odlok o ustanovitvi Fundacije za šport potreben preoblikovanja. To pa smo na odboru naložili Vladi, ker je ona pristojna za pripravo takega predloga sprememb in dopolnil. Menimo namreč, da v času, ko je bil odlok o ustanovitvi sprejet, do zdaj, da so se okoliščine že toliko spremenile, da je odlok v resnici potreben sprememb. Drugo vprašanje pa je, kakšne spremembe je doživljal zakon o Loteriji Slovenije in kako bo mogoče to usklajevanje izpeljati, ker je treba uskladiti spremembe usklajeno med Fihom in med športno fundacijo. Dela bo torej kar nekaj, da bodo ta pravila usklajena z zakonskim besedilom. Zavedamo pa se, kot rečeno, da je tako, da bi ta hip zavrnitev pravil pomenila, da je postopek v Državnem zboru končan, ker, poudarjam, odbor ni imel možnosti amandmiranja pravil in tudi Državni zbor tega ne more storiti. Gre po principu: vzemi ali pusti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Rudolf Petan v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Gospod minister, spoštovani! Osnovni razlog za noveliranje pravil fundacije ali pa podlaga za noveliranje fundacije, financiranje športnih organizacij v Republiki Sloveniji, je 9. člen Zakona o lastninskem preoblikovanju Loterije Slovenije, sprejet konec leta 2007. V zakonu je določeno, da morajo biti pravni akti fundacije usklajeni z določbami tega zakona. Rok za uskladitev je eno leto po uveljavitvi zakona. Fundacija je v bistvu že zamudila rok, ko je 6. januarja 2008 na korespondenčni seji, se pravi njen organ, svet fundacije, sprejela novo besedilo, ki je predmet sprejema ali obravnave na današnji seji. Spremembe in dopolnitve pravil Fundacije za financiranje športnih organizacij v Republiki Sloveniji pa se nanašajo na sestavo, imenovanje in razrešitev sveta fundacije, odločanje fundacije o finančnem računu, zaključnem računu in pravilnik o pogojih, merilih in postopkih za razdelitev sredstev fundacije, uvedbi poklicne funkcije direktorja fundacije in pa dolžino mandata v.d. direktorja. Državni zbor je dolžan dati soglasje ali pa tudi ne, to se pravi, da ga zavrne, ne more pa vplivati na predloženo vsebino s strani sveta Fundacije za šport. To se pravi, ne more je spreminjati torej je nemogoče vlagati in sprejemati amandmaje. Lahko pa zavrnemo celotno spremembo pravil. Zakon govori tudi o možnosti izplačevanja sejnin članov sveta. O tem govori 6. člen, ki določa 12% minimalne plače v Republiki Sloveniji. Pri tem je treba poudariti, da 5. člen zakona govori, da imajo člani sveta in strokovnih komisij pravico do povračila stroškov v zvezi s službenimi potovanji, se pravi, dnevnice, dejanski stroški prevoza in stroški prenočevanja. Razprava na matičnem odboru je pokazala, da sta največ vprašanj v razpravi povzročila 6. člen in deloma 5. člen, torej sejnine in ostala nadomestila. Smo v času, ko Vlada Republike Slovenije pripravlja in tudi predstavlja varčevalne ukrepe. Nekateri vladni ukrepi so res simbolični, vendar gre za vzorec obnašanja. Nekateri vladni ukrepi gredo ravno v smer zmanjševanja sejnin in ostalih stroškov. V tem primeru pa nič o varčevanju. Slovenska demokratska stranka ne sprejema argumenta, izrečenega na seji matičnega odbora, da si člani sveta zaslužijo takšno sejnino, ker odločajo o delitvi nekaj milijonov evrov na leto za področje športa. Vlada odloča o delitvi nekaj milijard evrov na leto za vsa področja. Po tej logiki Vlada sploh ne bi smela varčevati pri sebi. Razlika v odgovornosti je tisočkratna v korist Vlade. Lahko rečem, da so argumenti vladnih poslancev, predstavljeni na matičnem odboru, na trhlih nogah. V Slovenski demokratski stranki povsem soglašamo z mnenjem Vlade o omenjeni tematiki. Pa mi dovolite, da povem, kaj je bilo zapisano na spletni strani Vlade 15.1.2009, se pravi, isti dan, ko smo imeli tudi sejo odbora, s tem da smo imeli sejo odbora kasneje. Citiram: "Vlada ugotavlja, da odlok o ustanovitvi Fundacije za financiranje športnih organizacij v Republiki Sloveniji ni usklajen z Zakonom o lastninskem preoblikovanju Loterije Slovenije, zato Državnemu zboru Republike Slovenije predlaga, da predhodno pred obravnavo sprememb in dopolnitev pravil Fundacije za financiranje športnih organizacij v RS uskladi določbe odloka o ustanovitvi Fundacije za financiranje športa z določbami Zakona o lastninskem preoblikovanju Loterije Slovenije, saj so pravila Fundacije za financiranje športnih organizacij v Republiki Sloveniji sprejete na podlagi zakona in odloka kot hierarhično višjih pravnih aktov. Vlada ima tudi pripombe na predlog sprememb in dopolnitev pravil fundacije, ki jih je Svet Fundacije za financiranje športnih organizacij v Republiki Sloveniji sprejela na svoji 8. seji 27.11.2008 in jih je fundacija predložila Državnemu zboru." To se pravi, da so pomisleki, ki smo jih imeli v SDS, povsem upravičeni, da Vlada misli popolnoma enako. Sprašujem pa se, zakaj na sejo nismo dobili mnenja Vlade, ki je o tem razpravljala že prej, da smo to morali najti na spletni strani Vlade. Zato v SDS podpiramo stališče Vlade, da je pred pravili treba uskladiti tudi odlok in ponovno proučiti vsebino 6. člena o sejninah. V SDS ne bomo podprli in bomo glasovali proti, tako kot smo tudi na odboru. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vito Rožej, Poslanska skupina Zares. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani prisotni! Ponovno smo pred podobno materijo kot že pri prejšnjih dveh točkah dnevnega reda. Situacija je precej podobna, izhaja iz istega spremenjenega zakona, s tem da se pravil Fundacije za financiranje športnih organizacij na prvi pogled zdijo drugačna, mogoče manj problematična in sporna, kot so prej omenjena pravila fundacije FIHO. V športni javnosti je ravno tako kot pri invalidskih in humanitarnih organizacijah veliko interesentov, veliko različnih interesov, zato smo lahko veseli, kadar se le-ti uskladijo, čeprav v tem primeru, slišali smo že od predhodnikov, žal ta klopčič, ki se je začel zapletati leto dni nazaj s spremembo Zakona o lastninskem preoblikovanju loterije, ni nič manj razpleten, kot je bil takrat pred enim letom. Škoda, da vsaj recimo hierarhično naslednjega akta, to je odloka o ustanovitvi Vlade Republike Slovenije, mi je čisto vseeno katera, zdajšnja ali prejšnja, ni spremenila že kakšen teden, mesec pred tem končnim rokom enega leta, ker potem bi tudi ta sprejemanja pravil bila za nas nekoliko lažja. Pa dobro, mene sama ta uskladitev ali neusklajenost pravil z odlokom ne moti toliko, če so pravila usklajena s hierarhično višjim aktom, to je je zakonom. Se pa strijam tudi s kakšnimi predgovorniki, da bi mogoče bila tudi debata na odboru drugačna, če bi vsa vpletena mnenja, predvsem mnenja Vlade, nam bila dosti jasno pojasnjena in dokazana. Mislim, da člani odbora nismo s svojo razpravo in z glasovanjem želeli ovirati delovanja fundacije in smo zaradi tega ta pravila na odboru tudi potrdili v dobri veri, da s tem pomagamo k boljšemu funkcioniranju fundacije in s tem tudi lažjemu funkcioniranju slovenskega športa. Kar se tiče dveh problematiziranih pripomb, ena je o zahtevani izobrazbi direktorja in druga glede sejnin, bi rekel sledeče. Najbrž bi bil kakšen drug izraz boljši, točnejši. Žal člani odbora, niti člani Državnega zbora nimamo možnosti amandmirati teh pravil. Tukaj so in takšna so, kot so. Jaz osebno sicer lahko razumem to primerjavo gospoda ministra, ki se je dotikala sejnin, da se zdijo te sejnine, ki znašajo 12% minimalne bruto plače oziroma 70 evrov bruto, višje kot so nekatere druge sejnine v primerljivih organih. Težko pa bi rekel, da so visoke. Pri tej oceni vztrajam še naprej. V Poslanski skupini Zares smo pred to plenarno razpravo nameravali ta pravila Fundacije za šport podpreti, kot smo to naredili tudi na odboru. Po tukaj slišanih mnenjih in mnenju Vlade bomo o tej podpori še enkrat premislili. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Urh v imenu Poslanske skupine DeSUS. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik! Spoštovani gospod minister! V Poslanski skupini DeSUS podpiramo sklep, ki ga je Odbor za kulturo, šolstvo, šport in mladino sprejel na 1. redni seji, v katerem predlaga Vladi, da čim prej pripravi in predloži Državnemu zboru v obravnavo in sprejem novelo odloka o ustanovitvi Fundacije za financiranje športnih organizacij v Republiki Sloveniji, ki bo usklajen z Zakonom o lastninskem preoblikovanju Loterije Slovenije. Hkrati pa podpiramo mnenje Vlade, da bi bilo treba vsebino akta, ki je pred nami, prav tako uskladiti z določbami Zakona o lastninskem preoblikovanju Loterije Slovenije. Žal pa je Vlada svoje pripombe glede sprememb in dopolnil pravil sprejela šele na dan, ko se je odbor Državnega zbora že sestal in zato ni bil pravočasno seznanjen z njenim mnenjem. Prepričani smo, če bil odbor seznanjen z mnenjem Vlade, sklep o podpori spremembam in dopolnitvam pravil fundacije ne bi bil sprejet. Pri tem moramo opozoriti, da je Fundacija za šport po naši oceni ne dovolj premišljeno pristopila k spremembam akta, ki je pred nami, saj je imela leto dni časa, da te spremembe pripravi. Ulovila pa je zadnji rok in predlog akta na hitro poslala v Državni zbor komaj teden dni pred obravnavo na odboru. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O Predlogu sklepa o soglasju k Spremembam in dopolnitvam Pravil bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali v četrtek 29. januarja 2009 v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na obravnavo PREDLOGA SKLEPA O SOGLASJU K STATUTU SLOVENSKEGA INŠTITUTA ZA REVIZIJO. Statut Slovenskega inštituta za revizijo je v obravnavo Državnemu zboru predložil Slovenski inštitut za revizijo. Statut je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo in pripravil predlog sklepa o soglasju. Besedo dajem podpredsedniku mag. Radovanu Žerjavu za dopolnilo predstavitev predloga sklepa. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Odbor za finance in monetarno politiko je na 2. seji 13. 1. 2009 kot matično delovno telo obravnaval statut Slovenskega inštituta za revizijo, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložil inštitut. Statut je svet inštituta sprejel na seji 24. 12. 2008 in z njim nadomestil prvotno besedilo statuta z dne 5. 11. 2008. Odbor je prvotno besedilo statuta obravnaval na prvi seji 11. 12. 2008. Zaradi mnenja Zakonodajno-pravne službe, ki je ob preučitvi določb statuta oblikovala vsebinske in nomotehnične pripombe k posameznim členom statuta, je odbor sprejel sklep, s katerimi je inštitutu predlagal, da sprejme novo besedilo statuta in ga ponovno pošlje v soglasje Državnemu zboru. Podrobnejša razprava odbora ob prvotnem besedilu statuta inštituta je razvidna iz poročila odbora z dne 11. 12. 2008. Obravnavi novega besedila statuta na seji odbora so prisostvovale predstavnice in predstavniki inštituta, Ministrstva za finance in Zakonodajno-pravne službe. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je predloženi statut preučila z vidika njegove skladnosti z ustavo, pravnim sistemom, zlasti z Zakonom o revidiranju, in z zakonodajno-tehničnega vidika. Služba k predloženemu besedilu statuta, pripravljenemu na podlagi pripomb službe, podanih k prvotnemu besedilu statuta ni imela pripomb. Odbor je kot matično delovno telo to točko obravnaval na podlagi 112. in 169.a člena Poslovnika Državnika zbora. Državni zbor namreč soglasje k statutu Slovenskega inštituta za revizijo izreče s sklepom, in sicer po poslovniško predpisanem postopku za sprejem takšnega sklepa kot akta Državnega zbora. Minister za finance je v okviru predstavitve stališča ministrstva ob predloženem statutu poudaril, da tako kot prejšnje tudi novo besedilo statuta ni bilo posredovano v mnenje ministrstvu, saj je inštitut neodvisen, zato tudi ministrstvo ni podalo svojih pripomb. Ker Zakonodajno-pravna služba ni imela pripomb k novemu besedilu statuta inštituta, o nekaterih vsebinskih vprašanjih pa je odbor razpravljal že v okviru obravnave prvotnega besedila statuta, je odbor v okviru obravnave novega besedila statuta brez razprave soglasno sprejel naslednji sklep: "Odbor za finance in monetarno politiko predlaga Državnemu zboru, da sprejme sklep o soglasju k statutu Slovenskega inštituta za revizijo, z dne 14. 12. 2008." Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin. Besedo ima gospa Renata Brunskole v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Spoštovani gospod predsednik Državnega zbora, spoštovane kolegice in kolegi! Lepo pozdravljeni! Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. V kratki uvodni obrazložitvi predloženega statuta je direktor inštituta poudaril, da je besedilo statuta usklajeno z novim zakonom o revidiranju. Sicer pa gre za praktično enake določbe, kot jih je vseboval prejšnji statut inštituta, ki je bil sprejet v letu 2001, vključno z določbami o notranji organiziranosti inštituta. Kot je bilo že prej povedano s strani podpredsednika Odbora za finance, je bilo odboru posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je predloženi statut proučila z vidika njegove skladnosti z ustavo, pravnim sistemom, zlasti Zakonom o revidiranju in z zakonodajno tehničnega vidika. Seveda služba k predloženemu besedilu statuta, pripravljenemu na podlagi pripomb službe, ki so normotehnične narave podani k prvotnemu besedilu statuta, nima pripomb. Minister za finance dr. Franc Križanič je tudi v okviru predstavitve stališča ministrstva o predloženem statutu poudaril, da besedilo statuta sicer ni bilo posredovano v mnenju ministrstvo, saj je inštitut neodvisen. Zato tudi ministrstvo ni oblikovalo svojih pripomb. Načeloma pa ministrstvo tudi nima pripomb glede organiziranosti inštituta in minister je opozoril še na dejstvo, da bo v kratkem ustanovljena agencija za javni nadzor nad revidiranjem, ki bo inštitutu nadrejena inštitucija. Odbor je kot matično delovno telo to točko obravnaval na podlagi 112. in 169.a člena Poslovnika Državnega zbora, saj Državni zbor, kot vemo, daje soglasje k statutu Slovenskega inštituta za revizijo in izreče s sklepom, in sicer po poslovniško predpisanem postopku za sprejem takšnega sklepa kot akta Državnega zbora. Ker tudi Zakonodajno-pravna služba nima pripomb k novemu besedilu statuta inštituta, o nekaterih vsebinskih vprašanjih pa smo na odboru razpravljali že v okviru obravnave prvotnega besedila statuta, je tudi odbor z deset za in nič proti sprejel sklep, da predlaga Državnemu zboru sprejem. Tudi stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov je pozitivno, torej podprli bomo predlagani statut Inštituta za revizijo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zvonko Černač v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Spoštovane kolegice in kolegi! Zakon o revidiranju, ki je bil sprejet v preteklem letu, določa, da podrobnejšo organizacijo poslovanja in naloge Slovenskega inštituta za revizijo ureja statut, ki mu podati soglasje Državni zbor. Zakon tudi določa, da stopi statut v veljavo po tistem, ko k njemu poda soglasje Državni zbor Republike Slovenije. Statut slovenskega inštituta za revizijo je usklajen z določbami novega zakona. Slovenski inštitut za revizijo je bil sicer ustanovljen 1. januarja 1994 leta na podlagi Zakona o revidiranju, ki je bil sprejet julija 1993. Inštitut je pravna oseba zasebnega prava. Ustanovljen je kot zavod na podlagi določb Zakona o zavodih. Po vsebini je inštitut neprofitna pravna oseba, ki opravlja naloge, povezane z revidiranjem. Med drugim določa strokovna znanja in izkušnje za opravljanje nalog revizorjev in pooblaščenih ocenjevalcev vrednosti, organizira strokovna izobraževanja za pridobivanje licenc revizorjev in pooblaščenih ocenjevalcev vrednosti odloča o izdaji in odvzemu dovoljenj za opravljanje storitev revidiranja ter vodi registre pooblaščenih revizorjev in ocenjevalcev ter oseb, ki so dobile strokovne nazive, ki jih podeljuje inštitut, ter opravlja druge naloge, določene z zakonom in statutom. Letno poročilo o delu Slovenskega inštituta za revizijo obravnava Državni zbor oziroma pristojni odbor, pristojbine oziroma tarifo za opravljanje storitev pa potrjuje Vlada Republike Slovenije. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podpiramo soglasje k statutu Slovenskega inštituta za revizijo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Matjaž Zanoškar v imenu Poslanske skupine DeSUS. Prosim.
Gospod predsednik, kolegice in kolegi. Tudi Poslanska skupina DeSUS ima svoje stališče v zvezi s predlogom o sklepu o soglasju k statutu Slovenskega inštituta za revizijo. V lanskem letu sprejeti Zakon o revidiranju v 10. členu določa, da mora inštitut v roku šestih mesecih predložiti osnutek svojega statuta, ki določa podrobnejša navodila za organizacijo in poslovanje. To je inštitut tudi naredil. Na prvotno besedilo je bilo danih nekaj pripomb takšne narave, da je bilo potrebno oblikovati novo besedilo. Je pa sedaj predlagana vsebina sprejemljiva in skladna z Zakonom o revidiranju. Zato bomo poslanci Poslanske skupine DeSUS ta statut podprli oziroma dali pozitivno mnenje. Ocenjujemo, da je inštitut kot strokovna organizacija, ne zgolj revidiranja temveč tudi računovodstva, poslovnih financ, davčnega svetovanja, ocenjevanja vrednosti podjetij, nepremičnin in premičnin, pripravil ustrezen akt, saj ne gre zgolj za pravno in formalno prilagoditev veljavni zakonodaji, temveč tudi za ustrezno umestitev pravil sodobnega delovanja revizijske stroke, predvsem kar se tiče načina, oblike, metode in delovanja inštituta. Obravnavani institut vsekakor predstavlja podlago za nadaljnje delovanje Slovenskega inštituta za revizijo, ki je začel praktično iz nič, na samem začetku, in je vzpostavil temeljito infrastrukturo za sodobno delovanje revizijske stroke v Sloveniji, poskrbel je za hiter razvoj teorije in prakse revidiranja ter prispeval pomemben delež k prepoznavnosti in uveljaviti revizijske stroke v javnosti. Poslanci Poslanske skupine DeSUS smatramo, da je predlagani statut dopolnjen in bo tudi v bodoče predstavljal dobro podlago in pogoje za uspešno Slovenskega inštituta za revizijo. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Predlogu sklepa o soglasju k Statutu bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v četrtek, 29. januarja 2009, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri, v sredo 28. januarja, ob 10. uri. Lep pozdrav in lahko noč.