Spoštovane kolegice in kolegi! Ura je 9, ena minuta in pol. Dogovorjeni smo, da seje začenjamo točno ob 9. uri, zato bi vas prosil, če se umirite, da začnemo sejo. Lahko? Hvala. Nadaljujemo 4. sejo Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti: mag. Barbara Žgajner Tavš, gospod Robert Battelli, mag. Matej Tonin, gospod Matevž Frangež in gospod Rihard Braniselj do 12. ure. Lepo pozdravljeni! Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O CESTAH PO NUJNEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, ministru za infrastrukturo in prostor, gospodu Zvonku Černaču. Prosim.
Spoštovani vsi prisotni! Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik. Pred nami je ena manjša novela oziroma dopolnitve Zakona o cestah. V enem delu spremembe sledijo evropski regulativi, konkretno je ta novela namenjena implementaciji direktive 2010/40/EU v okviru za uvajanje inteligentnih prometnih sistemov v cestnem prometu in za vmesnike do drugih vrst prevoza. V skladu z določbami direktive morajo države članice zagotoviti pravni okvir za implementacijo tehničnih specifikacij s področja ITS, ki jih sprejema Evropska komisija. Skladno s predlogom zakona se bodo posamezne aplikacije ali storitve inteligentnih transportnih sistemov v Republiki Sloveniji uporabljale, če bo ugotovljeno, da je v naši državi taka uporaba smotrna. Pri tem bodo predpisani ukrepi, potrebni za izvajanje specifikacij, ki bodo zagotavljali spoštovanje načel, določenih z direktivo, zlasti načela učinkovitosti, uresničevanja medobratovalnosti, načela ohranjanja združljivosti z obstoječimi sistemi, spoštovanja varstva osebnih podatkov in druga. Naj na tej točki omenim tudi glede na razpravo in glede na amandmaje, ki so bili obravnavani na matičnem odboru, da je temu področju, se pravi, varovanju osebnih podatkov, namenjen velik poudarek, še posebej glede na to, da gre za informacijske sisteme, in glede na možnosti, ki se lahko v takih primerih zlorabljajo. Tako je zbiranje teh podatkov dopustno samo, če je nujno potrebno za delovanje aplikacij oziroma za delovanje storitev inteligentnih transportnih sistemov. Ministrstvo za infrastrukturo in prostor bo spremljalo in analiziralo razvoj področja inteligentnih transportnih sistemov v Republiki Sloveniji in tujini ter uporabo aplikacij in storitev, ob tem pa bo sodelovalo s primerljivimi organi iz drugih držav članic. Kot nalaga direktiva, bo ministrstvo Evropski komisiji vsaka tri leta poročalo o napredku, doseženem na področju inteligentnih transportnih sistemov. Drugi del te novele, ki je relativno majhne narave, vendar pomemben, ureja še nekatera druga posamezna vprašanja, ki so se pri skoraj dvoletnem izvajanju tega zakona v praksi pokazala kot problematična in jih zaradi tega s to spremembo urejamo in računamo, da tudi odpravljamo težave, s katerimi se srečujejo na eni strani upravljavci in na drugi strani uporabniki cest oziroma cestnega omrežja. Naj na tej točki izpostavim predvsem urejanje plačila stroškov odstranitve ovir na cesti, tako da bo stroške, nastale zaradi kršitve predpisov o uporabi cest, nosil njihov povzročitelj in ne vzdrževalec ceste, odpravo nekaterih birokratskih ovir pri izdelavi investicijske dokumentacije pri manj zahtevnih posegih oziroma delih, ki ne posegajo izven območja javne ceste, s čimer bodo zmanjšani stroški, povezani s takšnimi deli, bistveno pa se bo tudi na drugi strani skrajšal čas te izvedbe. Naj izpostavim še spremembo obračuna stroškov presojevalcev varnosti cest, tako da bodo njihove storitve obračunane po predpisanem ceniku, kakor to velja tudi za druge regulirane dejavnosti. Naj izpostavim še ureditev nekaterih operativnih vprašanj v zvezi z delovanjem Nacionalnega centra za upravljanje prometa Dragomelj, kar bo omogočilo njegovo hitrejšo in enostavnejšo vzpostavitev in delovanje v korist vseh udeležencev v prometu. In na koncu, uskladitev nekaterih prekrškovnih določb z Zakonom o prekrških oziroma Zakonom o pravilih cestnega prometa. Novela gre v dveh smereh, v enem delu uskladitev z evropsko regulativo in v drugem delu olajšava oziroma poenostavitev nekaterih postopkov, ki so se izkazali kot motnja oziroma ovira pri izvajanju posameznih ureditvenih del na cestnem omrežju v Republiki Sloveniji. Zaradi tega vas vabim, da to novelo v okviru obravnave po nujnem postopku podprete. Hvala lepa.
Hvala, minister. Kot matično delovno telo je predlog zakona obravnaval Odbor za infrastrukturo in prostor. Besedo za predstavitev poročila odbora dajem gospodu Danijelu Krivcu.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Odbor za infrastrukturo in prostor je na 9. nujni seji 6. 6. 2012 obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o cestah, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo poslala Vlada, s predlogom, da ga obravnava po nujnem postopku, kar je potrdil tudi Kolegij predsednika Državnega zbora na 17. seji. Na seji odbora so sodelovali predstavniki Ministrstva za infrastrukturo in prostor, Komisija za lokalno samoupravo in regionalni razvoj Državnega sveta in Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. Odbor je bil poleg osnovnega gradiva seznanjen še z mnenjem Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, mnenjem Komisije za lokalno samoupravo in regionalni zbor Državnega sveta in pripombami družbe Dars, d. d [[..]] V uvodni dopolnilni obrazložitvi členov predloga zakona je predstavnik predlagatelja Zvone Černač, minister za infrastrukturo in prosto,r povedal, da se predlagane spremembe in dopolnitve Zakona o cestah nanašajo predvsem na prenos direktive 2010/40 Evropskega parlamenta in Sveta v naš pravni sistem. S to direktivo se vzpostavljajo pogoji za prevzem specifikacij o storitvah oziroma aplikacijah inteligentnih prometnih sistemov ITS v cestnem prometu z vmesniki do drugih vrst prevoza. S predlaganimi dopolnitvami zakona se predvsem želi doseči, da se s temi specifikacijami razvijejo pravni učinki, po katerih se je treba obvezno ravnati pri uvajanju ukrepov ITS v naš pravni red. Drugi del predlaganih sprememb in dopolnitev zakona se nanaša na nekatere manjše spremembe, za katere se je na podlagi dosedanjega izvajanja zakona pokazalo, da so nujne. Te spremembe bodo olajšale izvedbo posameznih postopkov in tudi pocenile storitve. S predlaganim zakonom pa se urejajo tudi nekatera vprašanja glede ustanovitve in prihodnega delovanja Nacionalnega centra za upravljanje prometa. Zakonodajno-pravna služba je predlog zakona proučila z vidika njegove skladnosti z ustavo Republike Slovenije, pravnim sistemom in zakonodajnotehničnega vidika ter dala pripombe k nekaterim členom predloga zakona. Na seji odbora je predstavnica službe izpostavila pripombe, ki z vloženimi amandmaji niso bile v celoti upoštevane. Predlog zakona je obravnavala tudi Komisija za lokalno samoupravo in regionalni razvoj Državnega sveta, ki predlog zakona podpira. Komisijo razveseljuje dejstvo, da se s predloženim zakonom določeni postopki poenostavljajo ter zmanjšujejo nepotrebni stroški državnega in tudi občinskih proračunov. Komisija podpira tudi predlog za razširitev pristojnosti občinskih redarjev v 10. členu novele zakona. Odbor je v okviru obravnave predloga zakona v skladu s 126., 128., 131. in 132. členom Poslovnika Državnega zbora opravil razpravo in glasovanje o posameznih členih predloga zakona in vloženih amandmajih. Odbor je sprejel vse vložene amandmaje poslanskih skupin koalicije. Odbor je sprejel tudi amandma na amandma k 9. členu, ki je bil redakcijske narave. Odbor je po opravljeni razpravi o posameznih členih predloga zakona ter po opravljeni razpravi in glasovanju o amandmajih v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval še o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Hvala.
Zahvaljujem se predsedniku odbora. Zdaj prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Najprej ima besedo v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke gospod Ljubo Žnidar.
Spoštovani predsedujoči, gospod minister, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo podprli zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o cestah, ki ga je v Državni zbor Republike Slovenije v obravnavo poslala Vlada s predlogom, da se obravnava po nujnem postopku. V uvodnem delu zakona gre za obveznost Republike Slovenije, kot države članice Evropske unije, za prenos direktive Evropskega parlamenta in Sveta EU za uvajanje inteligentnih prometnih sistemov v cestnem prometu, ki bo veljal na območju cele Evrope. S tem se ta direktiva prenaša v naš pravni sistem in ustvarja okvir za uvajanje inteligentnih prometnih sistemov v Republiki Sloveniji. To za Slovenijo ni novost, saj je stroka v Sloveniji sledila mednarodnemu razvoju na področju inteligentnih prometnih sistemov. Drugi del zakona se nanaša na spremembe in dopolnitve posameznih določb veljavnega zakona o cestah. Glavni in osnovi cilj spremembe zakona je poenostavitev postopkov, s tem pa povečanje učinkovitosti in tudi pocenitev določenih storitev. Uredi se boljše upravljanje cest, določi se način vrednotenja storitev presojevalcev varnosti cest, zagotovi se učinkovit nadzor nad uporabniki cest, doseže se boljša učinkovitost pri izdelavi investicijske dokumentacije za manj zahtevne objekte in v navezavi na gornjo sprejeto direktivo se uredi delovanje nacionalnega centra za upravljanja prometa v Republiki Sloveniji. Kot rečeno, v Slovenski demokratski stranki bomo ta zakon podprli.
Hvala. V imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov ima besedo gospod Srečko Meh.
Gospod predsednik, gospod minister, gospe in gospodje! Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o cestah, ko gre za uskladitve z Evropsko zakonodajo, Socialni demokrati nimamo problemov, da bi ta zakon potrdili. Problem je, gospe in gospodje, da mi pod nujnimi postopku sprejemamo tista dopolnila, ki ne sodijo v takšen postopek, in bi kazalo postopke peljati zato, da bi lahko o njih razpravljali in tudi premislili. Posebej problematično je, gospod predsednik, to, da ne upoštevamo mnenja Zakonodajno-pravne službe. Jaz seveda nisem gotov ali siguren, da so mnenja Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora tista, ki lahko 99 ali 100-odstotno veljajo. Prav tako pa nisem gotov, da tako veljajo tudi mnenja pravnikov v ministrstvu. Čas bi seveda bil in dobro bi bilo, kadar sprejemamo takšne zakone, ki spreminjajo nekaj, o čemer imamo dve različni mnenje oziroma dve različni stališči, da se lahko strokovnjaki na tem področju med seboj uskladijo, da dobimo enotno mnenje in da lahko rečemo, da smo v Državnem zboru sprejeli zakon, na katerega tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora nima pripomb. Pri tem zakonu ni bilo tako. Tudi gospod predsednik odbora je povedal, da nismo sprejeli vseh mnenj Zakonodajno-pravne službe, kar seveda ni problematično, če bi ta mnenja bila usklajena s tistimi, ki so to predlagali. In zdaj smo prišli do tega, da so bila sprejeta nekatera določila, ki jim mi nasprotujemo. Nekatere stvari po svoji vsebini ne sodijo v ta zakon in predstavljajo spremembe, ki jih z nikomer nismo mogli dogovoriti. Socialni demokrati ne nasprotujemo prenosu direktiv, nasprotujemo pa spreminjanju zakona na način, ki je netransparenten, na način, ki ne omogoča razprave, ne omogoča tudi preverjanje vsega, kar se bo zgodilo, zato bomo pri glasovanju pri tem zakonu proti zaradi načina, ker zakon spreminja še marsikaj drugega. Ni v redu, da mi za sedež centra ITS postavljamo neko lokacijo, ki ni sporna. Sporen pa je seveda sam način. Način v tem smislu, da je v zemljiškoknjižnih zapisih lastnina drugačna, kot je danes, in s tem zakonom mi naredimo nekaj, kar z zakonom pravzaprav ne bi smeli narediti. Prav tako gre za to, da poenostavljamo dokumentacijo takrat, kadar gre za gradnjo nekega osnovnega objekta in bi lahko ob tem objektu delali še marsikaj drugega. Gre tudi za projektno dokumentacijo, kar samo po sebi ni sporno, če rečemo lahko o vsebini, če bi o tem lahko razpravljali s tistim, ki o tem pravzaprav več vedo. Zato poslanke in poslanci, gospe in gospodje, izjemno pazljivo bi morali usmerjati naša ravnanja, da ne bi bili samo preprosto orodje slovenske vlade, kakršnakoli ta slovenska vlada je, da ne bi po zelo hitrih, nujnih in drugačnih postopkih onemogočili demokratično razpravo in ne opravili svoje vloge, ki jo imamo. Pri tem, gospod predsednik, imate vi zelo pomembno vlogo. Hvala lepa.
Hvala. V imenu Poslanske skupine Državljanska lista ima besedo gospa Kristina Valenčič.
Spoštovani predsednik, gospod minister, poslanke in poslanci! V Državljanski listi zagovarjamo enostavno državo, pri čemer imajo pomembno vlogo sodobne informacijske tehnologije, ki omogočajo optimizacijo procesov in inovativnost pri upravljanju podatkov. Novela zakona o cestah, ki jo danes obravnavamo, prinaša ravno to. Omogoča pospešeno uveljavljanje inovativnih prometnih konceptov, kar bo pripomoglo k varnejšemu, učinkovitejšemu in uporabniku prijaznejšemu prometnemu sistemu. Sodobni informacijski sistemi omogočajo kakovostnejšo storitev za posameznika kot tudi za podjetja ter imajo pomembno vlogo pri upravljanju prometa, učinkovitem zaračunavanju ter predvidevajo prilagodljivo prometno storitev. ITS to lahko zagotovi z uporabo zadnjih spoznanj in razvojni dosežkov s področja telefonije, satelitske navigacije, računalništva. S sprejetjem te novele v slovenski pravni red prinašamo določbe direktive Evropske unije, katere rok za prenos je potekel že februarja letos. Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta postavlja pomemben mejnik pri uvajanju ITS v cestni promet. V Evropi je trenutno zelo velik razkorak med kakovostjo in obsegom podatkov, ki se uporablja kot informacija v prometnem sistemu. Za optimalno delovanje so potrebni dosledni, verodostojni in kakovostni podatki, da je mogoče zagotoviti optimalno, operativno in komercialno odločanje v prometu. Direktiva temu sledi, saj podaja pomemben instrument za usklajeno delovanje ITS v Evropi ter zagotavlja varnejšo, trajnostno ter konkurenčno mobilnost v evropskem prostoru. Ta novela prinaša tudi nekatere druge rešitve, ki v praksi otežujejo izvajanje veljavnega zakona o cestah. Tako se poenostavljajo in natančneje določajo postopki pri prenosih cest, za določanje cenika, po katerem opravljajo naloge presojevalci varnosti cest ter pooblastilo policiji in občinskim redarjem za upravljanje nadzora nad prepovedano uporabo javne ceste. Novela ureja tudi postopke v zvezi z ustanovitvijo in prihodnjim delovanjem nacionalnega centra za upravljanje prometa, ki bo nadziral, usmerjal in usklajeval upravljanje prometa na državni ravni v rednih in izrednih primerih. Rešitve, ki jih prinaša novela, bodo pripomogle k varnejšemu, učinkovitejšemu in uporabniku prijaznejšemu prometnemu sistemu, zato bomo poslanci Državljanske liste ta predlog podprli.
Hvala. V imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke ima besedo gospod Janez Ribič.
Spoštovani gospod minister, gospe poslanke in poslanci, lepo pozdravljeni! Pred nami je novela Zakona o cestah, katere glavni namen je prenos direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2010/40 Evropske unije v slovenski pravni red ter izboljšanje operativnosti zakona na področjih gradnje in obnove cest. Celovito pa se ureja tudi status nacionalnega centra za upravljanje prometa. Večji del Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o cestah se nanaša na prenos evropske direktive, ki vzpostavlja okvire za uvajanje inteligentnih prometnih sistemov, na kratko ITS, v cestnem prometu. S to direktivo se namreč vzpostavljajo pogoji za prevzem specifikacij o storitvah oziroma aplikacijah inteligentnih prometnih sistemov ITS v cestnem z vmesniki do drugih vrst prevoza. Direktiva državam članicam ne nalaga uvedbe aplikacij in storitev ITS na svojem ozemlju, pač pa le določa, da mora biti morebitno uvajanje le-teh v skladu s temi specifikacijami, ki jih bo izdajala Evropska komisija. S predlaganim zakonom se zato želi doseči, da s specifikacijami razvijejo pravni učinki, po katerih se je treba obvezno ravnati pri uvajanju ukrepov ITS. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo prepričani, da ITS in njihovo uvajanje v realne prometne tokove nedvomno predstavlja velik potencial za razvoj prometa na evropski celini, predvsem kar se tiče izboljšanja varnosti udeležencev v prometu ter zmanjšanja vplivov na okolje. Izpostaviti je treba tudi, da predlagani zakon ne prinaša nobenih finančnih posledic, le-te bodo nastale v prihodnosti z uvajanjem aplikacij in storitev ITS. Pomembno se nam zdi tudi dejstvo, da se bodo lahko države članice, tudi Slovenija, povsem samostojno odločale, kdaj in na kakšen način bodo uvajale te aplikacije in storitve, s čimer bodo lahko implementacijo teh sistemov lažje prilagajale svojim finančnim zmožnostim. Kot je že bilo rečeno, se drugi del predlagane novele Zakona o cestah nanaša na nekatere spremembe, za katere se je na podlagi izvajanja zakona izkazalo, da so nujne. V ta namen se krajšajo postopki glede vzdrževalnih del na javnih cestah, natančneje se opredeljuje obseg gradnje javne ceste, vzpostavlja se enotno vrednotenje in plačilo storitev, presojevalcev, varnosti cest, pristojnost nadzora nad nedovoljenimi zaporami cest pa se zaradi učinkovitosti postopka razširja še na občinsko redarstvo in policijo. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke kot pozitivno ocenjujemo predvsem rešitev iz 5. člena predloga zakona, s katero se predlaga, da za investicijska vzdrževalna dela na javnih cestah ne bo več treba izdelovati celotne investicijske dokumentacije, saj bo to omogočilo skrajšanje postopkov obnove in hitrejši zaključek obnovitvenih del. Poleg navedenih poenostavitev se s predlaganim zakonom celovito ureja tudi položaj nacionalnega centra za upravljanje prometa, s sedežem v Dragomlju, ki predstavlja edini možen objekt za nemoteno izvajanje vseh nalog upravljanja prometa in obveščanja javnosti, zato se nam zdi njegova umestitev v predlaganem zakonu smiselna. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo prepričani, da so rešitve, predlagane v noveli Zakona o cestah, ustrezne, saj predstavljajo prvi kamen v mozaiku poenostavitve postopkov na področij investicij v infrastrukturo, čemur bodo v prihodnjih tednih sledili še ostali sistemski ukrepi. Iz navedenih razlogov bomo v naši poslanski skupini predlagan zakon soglasno podprli. Hvala.
Hvala. V imenu poslanske skupine DeSUS ima besedo gospa Marija Plevčak.
Prav lep pozdrav vsem prisotnim! Tokratna novela Zakona o cestah prinaša nekaj sprememb, ki so vezane na uskladitev evropske direktive z našo zakonodajo. Skladno zdoločbami direktive morajo države članice zagotoviti pravni okvir za implementacijo tehničnih specifikacij s področja inteligentnih prometnih sistemov. Na drugi strani pa se urejajo še nekatera druga vprašanja povezana z izvajanjem zakona na podlagi praktičnih izkušenj. Te ostale rešitve so upravičene in dobrodošle, saj odpravljajo nekaj pomanjkljivosti in poenostavljajo postopke, vezane na izvajanje del na cestah. Predlogu zakona je glede na veljavni zakon dodana sankcija za povzročitelje škode na cesti, in sicer v smislu poravnave stroškov, odstranitve ovir ali drugih posledic prepovedanih ravnanj ali zavarovanja ovir na cesti. Ta ideja je smiselna, saj ni utemeljeno posledice ravnanj povzročiteljev, če so le- ti znani, naprtiti družbi kot celoti. Prav tako ocenjujemo kot smiselno novo opredelitev obsega gradnje javnih cest in s tem povezane odprave birokratskih in finančnih ovir pri izdelavi investicijske dokumentacije pri manj zahtevnih delih, ki spadajo v okvir gradnje cestne infrastrukture. Zakon prinaša še enotno vrednotenje in obračun stroškov presojevalcev varnosti cest po ceniku, ki ga določi minister. Zdi se nam primerno, da se to delo vrednoti podobno, kot to velja za druge primerljive licencirane dejavnosti. Tako obstaja možnost, da bi bili lahko stroški dela presojevalcev nižji, kot so bili doslej. Odpravlja se tudi sila neučinkovita določba o pristojnosti zgolj inšpektorata za promet glede prekrškovnega postopka v zvezi s kršitvijo prepovedi uporabe javne ceste z namenom oviranja in preprečevanja prometa, in sicer tako, da se ta pristojnost razširi na policijo in občinsko redarstvo. Nekaj je sicer še drugih uskladitev tega zakona glede na prekrškovno zakonodajo. Strinjati se je treba tudi glede dopolnitev določb v zvezi s postavitvijo in delovanjem nacionalnega centra za upravljanje prometa. Ker predlog zakona prinaša poleg obveznega prenosa evropskega pravnega reda v našega še kar precej dobrih rešitev, ga bomo v Poslanski skupini DeSUS podprli.
Hvala. V imenu Poslanske skupine Nove Slovenije ima besedo gospod Janez Vasle.
Določbe direktive Komisije 2010/40ES predstavljajo okvir za uvajanje inteligentnih transportnih sistemov v cestnem prometu in drugih vrstah prevozov. Tako bomo postavili temelje za integracijo najsodobnejših informacijskih in telekomunikacijskih tehnik v transportne sisteme in prevozna sredstva. V Novi Sloveniji menimo, da se bo lahko s tem povečala prometna varnost, izboljšala obveščenost voznikov in pretočnost prometa, posledično pa to pomeni tudi zmanjšanje negativnih vplivov na okolje. S spremembo tega zakona bodo postavljeni tudi novi pogoji za načrtovanje investicij na področju gradnje in vzdrževanja cest. Pričakujemo, da se bo pri izdelavi investicijske dokumentacije lahko dosegala večja stroškovna učinkovitost kot doslej in da bo načrtovanje potekalo hitreje. Spremembe bodo ponudile tudi izboljšave nekaterih določil, ki so se v praksi izkazale za neustrezne in so ovirale upravljanje s cestno infrastrukturo. V Novi Sloveniji ocenjujemo, da so spremembe zakona potrebne in smiselne v luči izboljševanja našega življenjskega standarda, boljšega upravljanja in ohranjanja čistega okolja. Zaradi vseh teh razlogov bomo predlog zakona podrli.
Hvala. In še v imenu Poslanske skupine Pozitivne Slovenije gospod Gašpar Gašpar Mišič.
Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi! V Pozitivni Sloveniji zagovarjamo napredno in pravično državo, zato napredne rešitve podpiramo, nepravičnosti pa ne. V času globalizacije se je v vseh državah Evropske unije močno povečala potreba po mobilnosti. Zaradi velikih prometnih obremenitev prihaja pogosto do zastojev v prometu. V preteklosti je bilo mogoče zaradi povečanih prometnih tokov zgraditi infrastrukturo za večjo kapaciteto ali pa razširiti že obstoječe prometne povezave, vendar zaradi prostorskih in ekonomskih razlogov ter neugodnih vplivov na okolje infrastrukture ni mogoče razširjati v nedogled. V številnih državah poskušajo problem prevelikih prometnih obremenitev rešiti z razvojem in uvedbo aktivnih sistemov upravljanja prometa in uvedbo inteligentnih transportnih sistemov in storitev. Tudi Evropska komisija predlaga ureditev tega področja in aktivnosti, potrebnih za razvoj prometa v Evropi, za zagotovitev učinkovite, kakovostne in varne storitve. Zato je sprememba Zakona o javnih cestah oziroma prenos direktive o sistemih ITS dobrodošla, zavedati pa se je treba, da države članice niso dolžne uvesti aplikacij in storitev inteligentnih prometnih sistemov na svojem državnem ozemlju, če pa se odločijo za uvedbo, mora biti ta v skladu s specifikacijami. S temi spremembami zakona naj bi se predvsem doseglo, da se s specifikacijami, ki jih je izdala komisija, razvijejo pravni učinki, po katerih se je treba obvezno ravnati pri uvajanju ukrepov inteligentnih transportnih sistemov in storitev. Zato v Pozitivni Sloveniji na Vlado naslavljamo pobudo za pripravo strategije uvajanja tovrstnih sistemov pri nas, tako na nivoju države kot tudi na regionalnem nivoju in tudi na nivoju naših dveh največjih mest. Tu ciljam predvsem na Ljubljano in Maribor, mesti na krožišču dveh evropskih prometnih koridorjev. Opozoriti želimo tudi, da se z razvijanjem tehnologij inteligentnih transportnih sistemov in storitev pri nas ukvarja kar veliko število podjetij in raziskovalnih institucij. Projektov je torej kar nekaj, žal pa pri tem pogrešamo skupen nastop oziroma strategijo razvoja tovrstnih sistemov, tako na nivoju države kot na regionalnem in občinskem nivoju, predvsem tu bi veljalo narediti korake naprej. V Pozitivni Sloveniji predlagatelja opozarjamo, da se je kot že nekajkrat doslej tudi v tem primeru predloga zakona, ki ga obravnavamo po nujnem postopku zgolj zaradi zahtev EU, odločil za spremembe drugih členov, ki z direktivo o sistemu ITS niso povezani, te spremembe pa prinašajo nekatere novosti predvsem na področju prostorskih ureditev javnih cest, ki predstavljajo odmik od veljavne zakonodaje o graditvi objektov in prostorskem načrtovanju. Poleg tega pa predstavljajo specialen poseg zgolj v eno vrsto objektov – ceste. Ker gre za odstop od sistemske ureditve, ki zmanjšuje preglednost in konsistentnost veljavne pravne ureditve, in ker je ta novost zajeta zgolj v enem odstavku člena, zaradi česar bo zaradi podnormiranosti izjeme po našem mnenju prihajalo do težav pri izvajanju, te rešitve ne moremo podpreti. Tudi zapleti, ki jih novela zakona prinaša v zvezi s sedežem nacionalnega centra za upravljanje prometa, čeprav pozdravljamo širitev njegovega delokroga oziroma nalog centra, nas utrjujejo v prepričanju, da se vlada sprememb zakona ne bi smela lotevati na tovrsten način. Urejanje lastninske pravice na nadzornem centru v Dragomlju, ki je v lasti Darsa in ki doslej ni bila z nikakršnim pravnim poslom prenesena na Republiko Slovenijo, po našem mnenju ni stvar zakona oziroma takšna odločitev predstavlja podržavljenje objekta oziroma nepremičnine, ki jo je z lastnimi sredstvi zgradil Dars. Omenjeno zemljišče oziroma nepremičnina predstavlja stvarni vložek države v družbo Dars, ki je itak v 100 % lasti Republike Slovenije. Omenili bi še nekatere poenostavitve glede izvedbe investicijskih vzdrževalnih del in vzdrževalnih del v javno korist, po katerih se investicijski dokument ne bo več izdeloval, razen dokument o identifikaciji investicijskega projekta in poročila o izvajanju investicije. Ker se obseg investicijskih vzdrževalnih del in vzdrževalnih del tako lahko giblje med nekaj deset tisoč evri ali pa nekaj milijoni evri, se nam postavlja vprašanje, kako bomo zaradi predpisanega najnižjega možnega standarda zagotavljali transparentnost porabe javnih sredstev. Zaradi slednjega se bomo tudi pri teh rešitvah vzdržali. Hvala lepa.
Hvala. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Amandmajev nimamo, zato zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. O predlogu zakona bomo odločali jutri v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA – PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VERSKI SVOBODI. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 14 poslank in poslancev, s prvopodpisano mag. Majdo Potrata. V zvezi s tem predlogom je skupina 10 poslank in poslancev z isto prvopodpisano tudi zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo mag. Majdi Potrata kot prvopodpisani pod predlogom zakona.
Hvala za besedo, gospod predsednik. "Zagotovljena je svoboda izražanja misli, govora in javnega nastopanja. Izpovedovanje vere in drugih opredelitev v zasebnem in javnem življenju je svobodno". Tako pravita 39. in 41. člen Ustave. Zakon o verski svobodi bi moral po odločbi Ustavnega sodišča uveljaviti spremembe in dopolnitve že 8. junija lani. Urad za verske skupnosti je pripravil predlog, v zakonodajno proceduro pa ga je na ta dan vložila skupina 29 poslank in poslancev, s prvopodpisanim Antonom Anderličem. Začela se je druga obravnava na Odboru za notranjo politiko, seja je bila prekinjena, predsednik pa pred razpustom parlamenta ni sklical nadaljevanja seje. Tako je bil zakonodajni postopek končan. 18. maja je 14 poslank in poslancev poslanskih skupin Socialnih demokratov in Pozitivne Slovenije vložilo Predlog sprememb in dopolnitev Zakona o verski svobodi. Ta novela povzema prejšnji predlog, amandmaje k predlogu in utemeljene pripombe zainteresiranih javnosti, ki so sodelovale pri pripravi zakona, ter upošteva zaostrene finančne razmere. Posebej kaže poudariti, da je posvete z zainteresirano javnostjo pripravil in vodil Urad za verske skupnosti, pri čemer je bila pripravljenost za sodelovanje različna. Javna razprava o izhodiščih za prenovo zakona o verski svobodi je prinesla in razčlenila načelna stališča največjih verskih skupnosti do predlaganih sprememb zakona, ki so si bila enaka v prepričanju, da je treba uveljaviti samo tiste spremembe zakona, ki jih predvideva ustavnosodna odločba, ne pa tudi vseh drugih, ki jih je predlagal Urad za verske skupnosti. Politične stranke se v javno razpravo niso vključevale. Javna razprava se je dotaknila vseh bistvenih sklopov, ki so uveljavljeni tudi v obravnavani noveli, in sicer: izenačevanja pravnega položaja verskih in svetovnonazorskih skupnosti, registracijskega postopka, financiranja in duhovne oskrbe in praznikov. Predlog sledi tem sklopom, opustili smo člene o praznikih, ker se z varčevalnimi ukrepi njihovo število zmanjšuje, jih pa posameznik lahko uveljavlja po zakonu o delovnih razmerjih. Cilj predlagane ureditve je zapolnitev praznine v slovenskem pravnem redu in zagotovitev višje ravni varovanja kolektivnega vidika svobode vesti. Poudarjam, cilj novele je v celoti urediti kolektivni vidik človekove pravice svobode vesti, ureditev uskladiti z zahtevami odločbe Ustavnega sodišča in jo pri posebnih pravicah, ki ne spadajo v 41. člen Ustave, na primer državno financiranje, narediti bolj odzivno na dejanske razmere ter bolj odprto in enakopravno od veljavne ureditve. Temeljna načela zakona o verski svobodi v bistvenem delu ostajajo nespremenjena, ni pa mogoče pričakovati, da odzivi na predlagani zakon ne bodo polemični. Tudi čas za obravnavo te teme se zdi, da ni nikoli ustrezen. Doslej še nobena obravnava ni uspela preseči polemičnosti, vendar spoštovanje odločbe Ustavnega sodišča je za predlagatelje zavezujoče. V demokraciji je parlament pravi prostor za razpravo in odločanje, zato radi rečemo, da je Državni zbor hram demokracije. Tudi minister, ki je po spremembi Zakona o vladi pristojen za Urad za verske skupnosti, dr. Žiga Turk in generalni sekretar v Vladi sta na poslansko vprašanje v zvezi z ureditvijo verske svobode v Republiki Sloveniji odgovorila glede obveznosti sprejetja sprememb in dopolnitev Zakona o verski svobodi, da je zaradi roka, ki ga je postavilo Ustavno sodišče, zakon uvrščen v kategorijo obveznih predpisov. Osnovni cilji novele so: prvič, odprava neskladij z ustavo v zvezi s kriteriji za registracijo verskih skupnosti in zaposlovanjem duhovnikov v bolnišnicah in zaporih; drugič, ureditev vprašanj, ki so se v praksi pokazala kot močno otežena oziroma bi lahko v prihodnosti prinesle težave; tretjič, nov način financiranj; četrtič, ureditev verske duhovne oskrbe v javnih institucijah, kjer je pripadnikom oteženo uresničevanje pravice do verske svobode.; petič, uvedba svetovnonazorskih skupnosti. Predlagam, da zakonu omogočite nadaljevanje zakonodajnega postopka. Hvala.
Hvala. Za obrazložitev mnenja Vlade dajem besedo državnemu sekretarju doktorju Aleksandru Zornu. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predsednik, spoštovani poslanci, poslanke! Vlada Republike Slovenije je proučila Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o verski svobodi, ki ga je Državnemu zboru predložila skupina poslank in poslancev, s prvopodpisano gospo Majdo Potrata. Vlada meni, da so predlagane rešitve predloga zakona že na načelni ravni neprimerne in posegajo v konceptualno ureditev zakona o verski svobodi, saj konkretne predlagane rešitve primeroma, od primera do primera, lahko vodijo v protiustavno stanje in nasprotujejo stališčem Ustavnega sodišča Republike Slovenije do veljavnega Zakona o verski svobodi, sprejete odločbe dne 15. aprila 2010. Koncept predloga zakona je zastavljen na neustavnem razumevanju verske svobode 41. člena Ustave v zvezi z drugim odstavkom 16. člena Ustave in z njo povezanega načela ločitve države in verskih skupnosti iz 7. člena Ustave. Ustava v 39. členu ureja svobodo izražanja in določa, da je zagotovljena svoboda izražanja misli, govora in javnega nastopanja, v 41. členu pa izreka, da je izpovedovanje vere in drugih opredelitev v zasebnem in javnem življenju svobodno [[..]]V 7. členu Ustave pa je določena ločitev med državo in verskimi skupnostmi. Kolektivna verska svoboda je opredeljena v drugem odstavku istega člena, za kar je Ustavno sodišče Republike Slovenije o svoji presoji o skladnosti zakona o ratifikaciji sporazuma med Republiko Slovenijo in Svetim sedežem sprejelo stališče, da mora država dejavno ustvariti pogoje za dejansko svobodno delovanje verskih skupnosti. Poleg tega je Ustavno sodišče ugotovilo, da načelo o ločitvi države in verskih skupnosti v Republiki Sloveniji ne pomeni, da sta vsakršna podpora in pomoč izključeni. Zato v Republiki Sloveniji ni sprejet koncept načela stroge ločitve države in verskih skupnosti, temveč koncept sodelovanja države z verskimi skupnostmi ob spoštovanju načela državne suverenosti in avtonomnosti verskih skupnosti. Ustavno sodišče Republike Slovenije je v že navedeni odločbi dne 15. aprila sprejelo stališče, da sodobna demokratična in socialna država dejavno sodeluje na številnih družbenih področjih, ki jih na različne načine posredno ali neposredno pospešuje. Ker verske skupnosti na temelju svojega prepričanja opravljajo svoje naloge na teh področjih, jih država pri spodbujanju in pospeševanju različnih dejavnosti v družbi službi ne sme prezreti ali celo izločiti. Verska nevtralnost države ne pomeni potiskanja vere na stranski tir družbe, saj bi to lahko povzročilo prav nasprotno, diskriminacijo na podlagi vere in zanikanja nevtralnosti. Načelo o ločenosti ne preprečuje državi, da vzpostavi s tistim verskimi skupnosti, ki opravljajo tudi splošne koristne in karitativne dejavnosti, pozitivna razmerja, oblike sodelovanja in skupna prizadevanja, kakršna ima v tem pogledu tudi z drugimi civilnodružbenimi organizacijami. Ugotavljamo, da predlagatelj dosledno zanemarja pozitivni vidik verske svobode in poskuša uveljaviti načelo ločitev države in verskih skupnosti v skrajno restriktivni obliki in predvsem udejanja izločitev verskih skupnosti iz javnega življenja. Takšna izločitev je nesprejemljiva za svobodno demokratično družbo, v kateri se tolerira različnost in jo tudi sprejema in v kateri noben del civilne družbe ne sme biti izločen iz javnega življenja. Tako iz ustave republike Slovenije kot iz mednarodnih dokumentov izhaja, da mora država voditi s cerkvami in verskimi skupnostmi odprt, pregleden in reden dialog, kar pomeni, da bi moral biti predlog zakona usklajen s cerkvami in verskimi skupnostim, kar ni bilo upoštevano v tem primeru. Vlada zato temu predlogu zakona nasprotuje, z vsem povedanim poprej, ker meni, da ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala. Na vrsti je predstavitev stališč poslanskih skupin. Najprej ima v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov besedo gospod Mirko Brulc.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani predsednik Vlade, kolegice in kolegi! V luči gospodarske in finančne krize in ob dejstvu, da je vlada takoj ob nastopu mandata ukinila Urad za verske skupnosti in da je v zakonu za uravnoteženju javnih financ že posegla v področje, ki ga danes obravnavamo, predvsem pa zaradi dejstva, da predlagani zakon odpravlja neskladja z ustavo, ki bi morala biti odpravljena pred dobrim letom, novelo Zakona o verski svobodi v Poslanski skupini Socialnih demokratov podpiramo. Zakon prinaša pomembne rešitve, ki odpravljajo nastalo pravno praznino. Upošteva odločbo Ustavnega sodišča, hkrati pa ureja vprašanja, ki so se v pretekli praksi pokazala kot otežena. Pri tem je treba poudariti, da predlagana novela sledi ureditvi, ki že velja v drugi zakonodaji, kot sta na primer Zakon o društvih in Zakon o računovodstvu. Ključne določbe, ki jih Ustavno sodišče razveljavlja, so povezane s kriteriji za registracijo verskih skupnosti, zato je v noveli prag postavljen nižje. V Poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da je dobro rešena tudi enotna ureditev verske duhovne oskrbe v javnih institucijah, kjer je osebam v teh institucijah oteženo uresničevanje pravic do verske svobode, hkrati pa je ustrezno upoštevano ustavno načelo ločitve cerkve od države. Nadalje velja omeniti, da je nov način financiranja nujno potreben, saj se je izkazalo, da trenutno ni na voljo verodostojnih podatkov v zvezi z veroizpovedjo, saj zadnji popis tega podatka več ne vsebuje. Popis iz leta 2002, ki je bil do leta 2011 temelj za razdelitev sredstev, pa je zastarel. Finančna sredstva bi se glede na novelo razdeljevala na podlagi instituta namenitve dela dohodnine za donacije, pri čemer pa zakon predvideva predhodno štiriletno obdobje, v katerem bi posamezne verske skupnosti imele zadosti časa o novi ureditvi seznaniti svoje vernike. Pomemben dodatek je uvedba svetovnonazorskih skupnosti, ki so prvič enakopravno obravnavane v primerjavi s cerkvami in drugimi verskimi skupnostmi. O enakopravni obravnavi piše tudi Ustavno sodišče v svoji odločbi vse tri termine, cerkve ter verske in svetovnonazorske skupnosti, njihovo enakopravno obravnavo pa navaja tudi lizbonska pogodba oziroma, natančneje, tretji odstavek 17. člena Pogodbe o delovanju Evropske unije, ki je primerna zakonodaja Evropske unije. Zaradi pravkar navedenega je v Poslanski skupini Socialnih demokratov padla odločitev, da podpiramo predlog sklepa, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo in si želimo, da bi se s potrditvijo sklepa zakonodajni postopek nadaljeval. Z nadaljevanjem postopka bo namreč mogoče sprejeti tudi kakšno dopolnitev in popravek, ki smo jih bili ali jih bomo slišali pri predstavitvi stališč drugih poslanskih skupin. Hvala lepa.
Hvala. V imenu Poslanske skupine Državljanske liste ima besedo gospa Polonca Komar.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovani kolegi, kolegice! V Državljanski listi smo skrbno proučili Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o verski svobodi, saj gre za spremembe v konceptualni ureditvi obstoječega zakona. Dejstvo je, da je Ustavno sodišče z odločbo UI92/7 razveljavilo določbe Zakona o verski svobodi, povezane s kriteriji za registracijo verskih skupnosti, ter določbe, povezane z državnim zaposlovanjem duhovnikov v bolnišnicah in zaporih za izvajanje verske duhovne oskrbe. Določba zakonodajalcu izrecno nalaga nekatere obveznosti, hkrati pa poudarja temeljne ureditve svobode vesti oziroma vere v Republiki Sloveniji, ki kažejo na določene pomanjkljivosti veljavne ureditve. Danes obravnavani Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o verski svobodi ureja in jasno opozarja na številna vprašanja, ki so se pojavila v praksi. Tako na primer opozarja na to, da se po veljavni zakonodaji ureja samo register verskih skupnosti, ne pa tudi register njihovih sestavnih delov, ter odpira vprašanje uporabe osebnih podatkov iz registra cerkva. Še vedno se ločeno vodijo evidence o verskih skupnostih in njihovih sestavnih delih. Enkrat v Poslovnem registru Slovenije in drugič v Registru cerkva in drugih verskih skupnosti. Slednje se še vedno vodi ročno. In ne nazadnje, nekatere verske skupnosti in sestavni deli opravljajo po svojem temelju pridobitne dejavnosti. V Državljanski listi pa se zavzemamo prav za transparentnost, racionalnost in jasnost na vseh področjih našega življenja. Zato menimo, da bi register cerkva in drugih verskih skupnosti moral biti transparenten, podatki o verskih skupnostih pa v registru tekoče usklajevani in javno dostopni. Po pridobljenih različnih strokovnih mnenjih pa ne moremo niti mimo dejstva, da veljavna zakonodaja ob neposrednem in posrednem financiranju verskih skupnosti v praksi dopuščajo tudi možnosti sive ekonomije. Pa vendar, država pri spodbujanju in pospeševanju različnih dejavnosti v družbi ne sme prezreti ali celo izločiti cerkve in verskih skupnosti pri opravljanju nalog na temelju svojega prepričanja, temveč mora z njimi voditi odprt, pregleden in reden dialog, zato bi si želeli, da bi bil predlog novega zakona usklajen s cerkvami in verskimi skupnostmi. Z ustrezno javno razpravo pred sprejetjem novega zakona pa bi pridobili tudi širše javno mnenje. Ker je Ustavno sodišče z odločbo razveljavilo nekatere določbe Zakona o verski svobodi, smatramo, da so ugotovitve Ustavnega sodišča za nas obvezujoče. Rok za odpravo ugotovljenih protiustavnosti je bil eno leto od objave. To je 8. junij 2011. Od poteka tega roka dalje na tem področju obstaja protiustavna pravna praznina, ki vodi v negotovost in nejasnost pri izvrševanju te človekove pravice. Menimo, da je to pravno praznino treba odpraviti. Že to dejstvo mora biti zadosten razlog, če danes obravnavani Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o verski svobodi ne bi bil sprejet, Vlada Republike Slovenije v najkrajšem možnem času pripravi potrebne spremembe zakona. Končna odločitev poslancev Državljanske liste glede podpore Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o verski svobodi pa bo pri vsakem od nas odvisna od presoje slišanih argumentov pro et contra tako poslanskih skupin kot tudi kolegic in kolegov. Hvala.
Hvala. V imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke ima besedo gospod Mihael Prevc.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predstavnik Vlade, spoštovane kolegice in kolegi! Poslanci Slovenske ljudske stranke ne bomo podprli predlaganega zakona, saj menimo, da tak, kot je predlagan, ni potreben in ne ustreza niti navedenim ciljem in načelom, ki jih v svoji obrazložitvi navajajo predlagatelji. Poleg tega ni pravi čas za odpiranje ideoloških razprav, čemur je po našem mnenju v resnici namenjen tokratni predlog zakona. Nesporno dejstvo je, da pri pripravi zakona niso sodelovali tisti, ki jim je zakon namenjen. To so predstavniki največjih cerkva v Sloveniji, niti verske skupnosti, niti Svet krščanskih cerkva v Sloveniji, niti Islamska skupnost v Republiki Sloveniji, ki vse celo izražajo zaskrbljenost zaradi tega predloga zakona. Čemu je torej ta zakon namenjen? Zakon presega namen uzakonitve sprememb na podlagi ustavne odločbe iz leta 2007, ki je razveljavila zgolj določbe, povezane s kriteriji za registracijo verskih skupnosti, ter določbe, povezane z državnim zaposlovanjem duhovnikov za izvajanje verske duhovne oskrbe bolnim in pridržanim osebam ter vojakom. Pri tem poudarjamo, da so tudi slednji davkoplačevalci in imajo zato tudi pravico, ki je človekova pravica vsakogar, da imajo dostop do duhovne oskrbe, tudi ko so nepokretni, bolni, na dolžnosti ali pridržani, in jim zato država upravičeno omogoči duhovno oskrbo, ko so v položaju, da ne morejo sami zadovoljiti svojih duhovnih potreb. Pravice do duhovne oskrbe v vojski, policiji, zaporih in drugih ustanovah so v veljavnem zakonu urejene v skladu z ustavo in mednarodnimi akti ter so mednarodno primerljive. Zato lahko trdimo, da predlagani zakon občutno znižuje dosežene standarde varovanja človekovih pravic v naši državi in je zato v posameznih delih celo v nasprotju z ustavo. V večini primerljivih evropskih državah so vprašanja razmerij med državo, cerkvijo in med verniki in državo ter verskimi skupnostmi že zdavnaj razrešili. V naši državi pa smo to uspeli urediti v zadovoljstvo vernikov in cerkva ter drugih verskih skupnosti šele leta 2007. Zakon, ki je pred nami, je še eden v vrsti poskusov, in najverjetneje ni zadnji, ki želi ponovno v slogu iz nedavne preteklosti iz javnosti izgnati duhovnost in verske organizacije, ki dokazano delajo v dobrobit vse družbe. Duhovniki in druge posvečene osebe verskih skupnosti opravljajo pomembno funkcijo pri zadovoljenju človekove potrebe po duhovnosti in izpovedovanju vere. Poleg tega opravljajo vrsto drugih dejavnosti, karitativne, izobraževalne, vzgojne, humanitarne, kulturne in podobne. Financiranje je v veljavnem zakonu urejeno v skladu z načelom enakopravnosti, saj se je država v zakonu o uresničevanju javnega interesa za kulturo zavezala, da bo vsem samozaposlenim v kulturi financirala socialne prispevke in prispevke za zdravstveno zavarovanje. Izključitev verskih uslužbencev bi zato pomenila diskriminacijo na podlagi veroizpovedi. Zakon vsebuje podrobne kriterije financiranja ter določa, da se lahko gmotna podpora uredi tudi v drugih zakonih. Spet se poskuša omejiti verska svoboda in z navajanjem domnevnih neustavnosti prikazati ter zamolčati, da je večina naših državljanov vernih in pripadnikov ene ali druge cerkve ali verske skupnosti. S stalnimi poskusi spreminjati ta zakon se izkorišča vprašanje vere za politiziranje in odpiranje ideoloških razprav za dnevne potrebe politike. Del zakona oziroma člene, ki so bili določeni kot neskadni z ustavo, naj vlada popravi in predlaga spremembe. Ostale spremembe niso potrebne, saj je bil zakon ob sprejemanju usklajen z verskimi skupnostmi. Pri tem morajo sodelovati tisti, ki jim je zakon namenjen, kot je to določeno v normalni demokratični družbi ter tudi pri ostalih zakonih. Ustavna zahteva po ločenosti države in verskih skupnosti ni in ne sme biti ovira za vsakršno sodelovanje z verskimi skupnostmi in sicer vse dotlej, dokler je država pri tem versko nevtralna in se z vero ali verskimi skupnostmi ne istoveti. Zato še enkrat poudarjam, da v Slovenski ljudski stranki tega predloga zakona ne bomo podprli. Hvala.
Hvala. V imenu Poslanske skupine DeSUS ima besedo gospa Marjana Kotnik Poropat.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani vsi prisotni! Želela bi podati stališče Poslanske skupine DeSUS in bi v uvodu povedala naslednje. Tako stranka DeSUS kot njeni poslanci se zavzemamo za socialno in pravno državo. Zavzemamo se za dosledno spoštovanje ustave Republike Slovenije kot za spoštovanje odločb Ustavnega sodišča, ki nam morajo biti osnovno vodilo pri sprejemanju zakonodaje. Ustava Republike Slovenije v svojih določbah med drugim jasno opredeljuje tudi način uresničevanja verske svobode, jasno in nedvoumno načelo ločenosti države od cerkve kot pravico in svoboščino izpovedovanja vere oziroma svobodo misli. Ob tem je dolžnost države, da mora biti slednja varuh neodvisnosti in avtonomije subjektov civilne družbe. V Poslanski skupini DeSUS smo podrobno predelali besedilo veljavnega zakona o verski svobodi in predlagano novelo, ki jo sedaj obravnavamo, in menimo, da je čas, da v skladu z uveljavljenimi standardi in dejanskim stanjem ustrezno uredimo vprašanja, povezana s svobodnim delovanjem verskih skupnosti. Temelj našega demokratičnega sistema mora biti spoštovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin ter ustvarjanje jamstva za njihovo uresničevanje. V Poslanski skupini DeSUS zagovarjamo ustavno načelo laičnosti in načelo enakopravnosti vseh cerkva in verskih skupnosti ter sprejemamo nazorsko različnost vseh v Sloveniji. Trdimo pa, da bi morala biti država svetovnonazorsko nevtralna in enako oddaljena tako od veroizpovedi kot od ateizma. Verska svoboda je osebna stvar vsakega posameznika, in to smo dolžni spoštovati, vse dokler je to v skladu s pravnim redom države. Dolžni smo spoštovati humanitarno, karitativno, dobrodelno, izobraževalno, kulturno in vzgojno delo verskih skupnosti, ki so velikega pomena za našo družbo. Poslanke in poslanci Državnega zbora pa smo dolžni spoštovati tudi odločbe Ustavnega sodišča. Zakon o verski svobodi je bil predmet ustavne presoje. Zaključke, ki jih je Ustavno sodišče izreklo, vsebuje ustavna odločba, zato jih na tem mestu ne bom ponavljala, vendar si jo nekateri razlagajo zelo zelo ozko. Ustavno sodišče ni zgolj razveljavilo določb zakona, ki se nanašajo na zaposlovanje verskih uslužbencev in registracijo verskih skupnosti. Opozoriti moram, da je treba ustavno odločbo brati celostno, celotno obrazložitev in ne morebiti zgolj ozkega izreka. Iz obrazložitve namreč izhaja mnogo več. Ustavno sodišče se je jasno izreklo, da tako intenziven način podpornega delovanja države, kot ga opredeljuje sedaj veljaven zakon o verski svobodi, presega meje, določene z ustavnim načelom ločenosti države in verskih skupnosti. Ustavno sodišče je tako jasno opozorilo na med drugim naslednje pomanjkljivosti veljavne ureditve: pravica do svobode vesti je temelj zakonskega urejanja človekove pravice verske svobode. Predmet varstva v okviru svobode vesti so opredelitve in prepričanja s področja etike oziroma morale, zlasti vsa teistična, ateistična, neteistična prepričanja. Verske skupnosti je treba obravnavati ustrezno enakopravno s svetovnonazorskimi združenji. Financiranje verskih skupnosti iz javnih sredstev ne sodi v obseg človekove pravice do verske svobode, je pa to dopustno, če kriteriji ne kršijo načela ločitve in ne pomenijo ocene vere ali prepričanja ter ob upoštevanju enakopravnosti vseh verskih skupnosti in nevtralnosti države. Do vprašanja ureditve verskih skupnosti se je jasno opredelilo tudi Evropsko sodišče za človekove pravice, in sicer je v konkretnem primeru izreklo naslednje: če kakšni verski skupnosti dajemo prednost, mora biti to v obratnem sorazmerju z njeno velikostjo. In sedaj sprašujem: ali sedaj veljavni zakon dosledno sledi vsem tem opredelitvam? V naši Poslanski skupini smo prepričani, da je treba poseči v osnovni zakon s ciljem, da se uredijo vprašanja, ki jih je izpostavilo Ustavno sodišče. Priznati moramo, da obravnavana novela odpira večino teh vprašanj, ali na primeren način, pa se bo izkazalo med razpravo. Ob tem ne smemo zanemariti dejstva, se posamezna vprašanja med zakonodajnim postopkom lahko uredijo tudi drugače. Osnovni cilj predlagane novele je dosledna izpeljava ustavnega načela predvsem z vidika financiranja verskih skupnosti s strani države. Glede večine teh vprašanj, priznali ali ne, je slovenska javnost še danes precej razdvojena in razdeljena, saj meni, da je avtonomni položaj verskih skupnosti v javnem življenju zagotovo popolnoma utemeljen, hkrati pa se zaveda in vidi, da so pričakovanja favorizirane verske skupnosti glede materialnega položaja in posebnih ugodnosti neutemeljena in za današnje čase skoraj da absurdna. Poslanska skupina DeSUS nikakor ne zagovarja gmotne podpore verskih skupnosti s strani države zgolj zaradi njihovega družbenega statusa, temveč samo za dejavnosti s kulturnimi in socialnimi elementi. Tu naj dodam, da je področje financiranja verske skupnosti pri nas tako razpršeno in nepregledno, da je praktično nemogoče jasno ugotoviti, koliko proračunskega odliva predstavlja finančno podporo tem verskim skupnostim. Kot primer naj navedem, da je ob sprejetju osnovnega zakona slednji razveljavil vse določbe prejšnjega zakona o pravnem položaju verskih skupnosti iz leta 1976, razen določbe 20. člena, ki je še danes v veljavi in določa gmotno podporo verskim skupnostim. Menimo, da bi morale biti verske skupnosti pri kandidiranju za javna sredstva izenačene s splošno koristnimi ustanovami civilne družbe, da bi moral osnovni zakon opredeljevati tudi svetovnanazorska združenja, vsekakor pa bi moral temeljiti na enakopravnosti vseh verskih skupnosti. Tudi določbe registracije posamezne verske skupnosti, ki so podlaga za obseg gmotne podpore, naj ne bi temeljile na popisu iz leta 2002, temveč bi se morale prilagoditi dejanskim razmeram v naši državi. Zavedamo se, da predlagani zakon ni popoln, ocenjujemo pa, da je primerna podlaga za uzakonitev stališč, ki jih je zavzelo Ustavno sodišče. Poslanska skupina DeSUS se nagiba v smeri podpore predloga zakona. Naša končna odločitev pa bo jasna po opravljeni razpravi na današnjem zboru. Hvala.
Hvala. V imenu Poslanske skupine Nove Slovenije ima besedo gospa Iva Dimic.
Spoštovani predsednik, spoštovani gospod državni sekretar, spoštovani kolegice in kolegi! Nova Slovenija kot krščansko ljudska stranka utemeljuje svoj odnos do cerkva in verskih skupnosti na predpostavki, da je religiozno prepričanje osebna odločitev posameznikov, ki so državljani Republike Slovenije in pripadniki cerkve in verske skupnosti. Kot vsem ostalim področjem človekovega življenja in delovanja, določa država s svojim pravnim redom prostor svobode in odgovornosti. To je dolžna storiti tudi za cerkve in verske skupnosti, kar je v Sloveniji urejeno z veljavnim zakonom o verski svobodi. V preteklosti je bila v Sloveniji svoboda veroizpovedi kršena in teptana. Nekateri še vedno vero potiskajo v sfero zasebnega in privatnega, od tod tudi nemoderno razumevanje ustavnega načela ločitve države in verskih skupnosti v smislu izločevanja ali izrinjanja le-teh iz družbenega življenja. Nova Slovenija zagovarja sodobne pravne standarde, ki razlikujejo med poslanstvom cerkva in verskih skupnosti ter nalogami države. Ker pa cerkve in verske skupnosti primarno delujejo na področju vere in etike so tako splošno družbeno koristne. Naloga države je, da podpira njihovo delovanje in je v stalnem dialogu z vsemi cerkvami in verskimi skupnostmi, še posebej tistimi, ki imajo na slovenskem večstoletno tradicijo in ki so bistveno prispevale k slovenski samobitnosti. Nova Slovenija deluje v duhu dobrih odnosov, med državo in cerkvami ter verskimi skupnostmi vzpostavlja stalni dialog in zagotavlja pravne okvire, v katerih bo delovanje cerkva in verskih skupnosti tako na verskem, etičnem, kulturnem, vzgojno-izobraževalnem in socialnem področju potekalo čim bolj svobodno in v korist vseh državljanov Slovenije. Prepričani smo, da je področje religioznega izjemno pomembno za življenje posameznikov in za medsebojno razumevanje, zaradi česar je medverskemu dialogu treba posvetiti primerno pozornost. Nova Slovenija novele Zakona o verski svobodi ne bo podprla. Menimo, da gre za predlog, s katerim želi opozicija v teh zapletenih razmerah preusmeriti pozornost na ideološke teme. Zakon o verski svobodi, sprejet leta 2007, je po dolgi preteklosti, na katero ne moremo biti ponosni, uvedel moderno ureditev odnosov med državo in verskimi skupnostmi. Ustavno sodišče Republiki Sloveniji ni naložilo razveljavitve zakona. V Novi Sloveniji menimo, da je predlog zakona, ki ga je vložila opozicija, izrazito nedemokratičen, zastarel in v nasprotju z modernimi rešitvami urejanja odnosov države z verskimi skupnostmi. Takšen predlog je podcenjujoč in ne odraža pravega odnosa svobode veroizpovedi, ki je v Sloveniji ustavna kategorija. Poslanke in poslanci mlajše generacije smo neobremenjeni in se čudimo, da nekateri vseskozi dajejo na dnevni red ideološke teme in želijo razpihovati oziroma spodbujati kulturni boj. Zanima me, kakšen je njihov interes, ko zmanjka argumentov se začne ideološki boj. Seveda smo v Novi Sloveniji za to, da se spoštuje odločitev Ustavnega sodišča in se veljavni zakon popravi skladno z odločbo, vendar pa predlagatelji želijo preseči Ustavno sodišče in uvesti popolnoma nove rešitve, ki za Novo Slovenijo niso sprejemljive. Zaradi tega v Poslanski skupini Nove Slovenije predlaganega zakona ne bomo podprli.
Hvala. V imenu Poslanske skupine Pozitivna Slovenija ima besedo gospa Tamara Vonta.
Hvala lepa za besedo. Jaz verjamem, da Ustavno sodišče ni ideološka zgodba in odločbe Ustavnega sodišča niso ideološke zgodbe, ali pač. V Pozitivni Sloveniji podpiramo novelo Zakona o verski svobodi, ki ni dokument o lovu na čarovnice, ampak je dokument, ki odpravlja ustavna neskladja. Če gremo po vrsti. Odločba Ustavnega sodišča zakonodajalcu izrecno nalaga ureditev ustavno skladnih meril za registracijo verskih skupnosti. Zakonodajalec mora predpisati minimalno članstvo, ta pogoj je podvržen strogemu testu sorazmernosti. Odgovor v noveli zakona o verski svobodi: "Cerkev ali druga verska skupnost se lahko registrira, če ima najmanj 10 polnoletnih pripadnikov, ki so državljani Republike Slovenije ali tujci, ki imajo v naši državi prijavljeno stalno prebivališče." V Pozitivni Sloveniji stojimo za načelom, da je pravica do združevanja na temelju verske svobode človekova pravica, kot smo že nekajkrat slišali. Nizko postavljeni kriteriji za uresničitev te pravice, ki izhajajo iz predloga novele zakona, ne posegajo v to pravico. Za zdaj veljavne pogoje za registracijo o verski skupnosti velja, da so preostri, diskriminatorni in zožujejo človekovo pravico do svobodnega delovanja verskih skupnosti. Novela skladno z zavezujočimi mednarodnimi dokumenti, naj jih nekaj naštejem, Splošna deklaracija človekovih pravic, Mednarodni pakt o državljanskih in političnih pravicah, Konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, končno ureja tudi registracijo raznih ateističnih, agnostičnih, humanističnih in drugih skupnosti, ki delujejo na področju svobode vesti. Tudi ob tem se spoštuje odločitev Ustavnega sodišča. Naslednja točka, citiram iz odločbe Ustavnega sodišča: "Financiranje verskih skupnosti iz javnih sredstev ne sodi v obseg človekove pravice, verske svobode, je pa to dopustno, če kriteriji ne kršijo načelo ločenosti in ne pomenijo ocene vere ali prepričanja ter ob upoštevanju enakopravnosti verskih skupnosti in nevtralnosti države." Država mora pri financiranju splošno koristnih dejavnosti enakopravno obravnavati vse vrste združenj: verska, svetovnonazorska nazorska in druga, čeprav državno financiranje verske duhovne oskrbe v zaporih in bolnišnicah ne sodi v okvir človekovih pravic, lahko država verskim skupnostim zagotavlja potrebna finančna sredstva na način, ki ni v neskladju z načelom ločenosti držav in verskih skupnosti. V obrazložitvi Ustavnega sodišča piše, citiram: "Dolžnost zagotavljati in varovati svobodo vere ne pomeni, da vsak državni ukrep, ki se dotakne verskih vprašanj, že pomeni nedopusten poseg v svobodo vere." Po mnenju Ustavnega sodišča je uveljavljanje posebnih pravic vernikov v ustanovah, kot so vojska, policija, zapori, domovi za ostarele in bolnišnice, urejeno na način, ki ne zagotavlja enakopravnosti med verujočimi različnih veroizpovedi, pa tudi med neverniki in verniki. Državno zaposlovanje duhovnikov za opravljanje verske duhovne oskrbe je v skladu z ustavo prepovedano zaradi ločitve zapisanega v ustavi, to je zaradi istovetenja države in vere ali verskih skupnosti na simbolni ravni. Seveda pa je prav, in to podpiramo, da izjemoma, če gre za izpolnjevanje človekove pravice, kot so na primer vojaške misije v tujini, država zagotovi državljanom duhovno in versko oskrbo. Nihče ne govori o tem, da tega ne bo več in da predlagamo, da država tega ne omogoča. To je laž. Odgovor na to, kar sem prebrala iz odločbe Ustavnega sodišča, najdete tudi v noveli Zakona o verski svobodi. Novela zakona ustrezno rešuje področje financiranja verskih skupnosti iz javnih sredstev. Financiranje je, kot že nekajkrat rečeno, dopustno, a omejeno na dejavnost socialne države na podlagi javnih razpisov, če kriteriji ne kršijo načela ločitve in ne pomenijo ocene vere ali prepričanja, ter ob upoštevanju enakopravnosti verskih skupnosti in nevtralnosti države. Ureja pa se oziroma uvaja tudi nov način financiranja, ki predvideva, da se verska dejavnost cerkva in drugih verskih skupnosti iz javnih sredstev financira izključno na podlagi sredstev iz dela dohodnine za donacijo. V tistih javnih institucijah, kjer je pripadnikom verske skupnosti oteženo uresničevanje pravice do verske svobode, je za financiranje odgovorna in zadolžena država. Ponavljam, vojaške misije v tujini so en takšen primer. V Pozitivni Sloveniji smo prepričani, da je novela zakona korak naprej, kajti vzpostavlja bolj uravnotežen položaj vseh verskih skupnosti in širi polje verske svobode, predvsem pa dosledno sledi odločbi Ustavnega sodišča, ki je v obstoječem zakonu našla ustavna neskladja in naložila njihovo odpravo, in to je bistveno. Ob koncu pa še. Država ne sme to, država ne sme ono, država je zavezana ločevanju, po drugi strani pa Zakon o verski svobodi ne pove, česa ne sme delati cerkev. Kot je dejal doktor prava gospod Pečarič," a contrario lahko ugotovimo, da Cerkev ne bi smela posegati v organiziranje in delovanje države, da jo zavezuje k spoštovanju načela laičnosti, da se ne sme izrekati o političnih vprašanjih, da mora biti nevtralna do političnih vprašanj". Hvala.
Hvala. In še v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke gospa Eva Irgl.
Najlepša hvala za besedo, spoštovani predsednik. Državni sekretar, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Pred nami je torej v splošni razpravi novela Zakona o verski svobodi, ki sta ga v parlamentarno proceduro vložili opozicijski poslanski skupini skupaj s prvopodpisano mag. Majdo Potrata. Ampak da se vrnem najprej približno šest let nazaj, ko smo imeli že zelo vročo in intenzivno razpravo o vprašanju verske svobode. Leta 2006 smo tako po 30 letih spreminjali in na koncu tudi sprejeli Zakon o verski svobodi, ker je takratna koalicija želela končno doseči evropsko primerljiv zakon, temelječ na zagotavljanju človekovih pravic, kamor sodi tudi pravica do verske svobode, vzpostavljena na strpnosti in medsebojnem razumevanju ljudi do različnih prepričanj. Zakon, ki je sedaj v veljavi in je bil, kot že rečeno, prvič popravljen po 30 letih, je odpravil pravno praznino ter končno uredil in zavaroval z ustavo zagotovljeno versko svobodo. Z Zakonom o verski svobodi iz leta 2006 smo takrat uredili tako registracijo verskih skupnosti kot njihovo financiranje. In tukaj ni odveč pojasniti naslednje. Takratna Ropova vlada je načrtovala dvig proračunske podpore za socialno zavarovanje duhovnikov na 100 %, medtem ko je sedaj veljavni zakon to postavko znižal na 60 %. Tudi sicer v Sloveniji že desetletja obstaja delno plačevanje socialnih prispevkov in tudi Ustavno sodišče Republike Slovenije se še nikoli ni izreklo, da bi bilo to kakorkoli v nasprotju z ustavo, ampak danes se s tem predlogom novele zakona ukinja tudi to. Natančno se je leta 2006 z Zakonom o verski svobodi definiral tudi odnos uslužbencev duhovnikov na delu v policiji in vojski ter na misijah, kar je Ustavno sodišče potrdilo kot ureditev, ki nikakor ne krši ustavnega načela ločenosti cerkve od države. Sedaj veljavni zakon, ki ga želi opozicija, kot kaže, na vrat na nos spreminjati, pa čeprav za to ni prav nobenega tehtnega razloga ali argumenta, še argument, da je treba slediti odločbi Ustavnega sodišča, ne vzdrži, saj je samo Ustavno sodišče kasneje to neskladje v nekaterih členih razveljavilo, daje enake pogoje oziroma izhodišča vsem verskim skupnostim, kar pomeni, da nobene ne privilegira in nobene ne diskriminira oziroma nobeni ničesar ne jemlje. Z zakonom iz leta 2006 se strinjajo verske skupnosti in ni razloga, da se ne bi tudi njeni pripadniki. Predstavniki katoliške, evangeličanske, srbske pravoslavne ter islamske skupnosti so pred kratkim poudarili naslednje, citiram: "Obstoječi zakon je popolnoma skladen z ustavo in primeren, spremembe pa bi obstoječe in že dosežene standarde varovanja človekovih pravic občutno znižale", konec citata. Nadaljevali pa so še, citiram: "Ideološko obremenjena politika poskuša zakon o verski svobodi spremeniti v smislu zniževanja evropsko priznanih standardov, verske svobode ter mimo volje tistih, ki jih zakon zadev". Konec citata. Mirno lahko tudi rečem, glede na primernost trenutka, ko ste vložili to novelo zakona v parlamentarno proceduro, da nas v opoziciji z dajanjem takšnih predlogov v parlament pravzaprav silite, da govorimo o ideoloških vprašanjih, da odpiramo ideološke teme, pa čeprav smo se znotraj koalicije zavezali, da ideoloških tem ne bomo odpirali. Toliko v poduk, ko se bo govorilo, da je koalicija tista, ki odpira ideološke teme. Odpirate jih vi ravno v času, ki po mojem mnenju pa ni vendar najbolj primeren, ko ima država kup drugih bistveno bolj pomembnih problemov, kako bo reševala finance, kako bo reševala že tako slabotno, ponekod pa popolnoma zlomljeno gospodarstvo, kako bo zagotovila socialne pravice tistim, ki so zaradi pohlepnega lastninjena podjetij s strani lastnikov čez noč ostali na cesti, brez dela in brez dohodkov. Poglejmo samo zadnji primer Primorja. Zakaj to pravzaprav počnete v opoziciji, ko pa vendarle, verjetno sedaj že veste, ker celotna državo to tudi ve, da je situacija težka in da je potrebno uperiti vse sile v to, da se izvlečemo in tega položaja – tudi z vašo pomočjo. Vendar ne na način, kot kaže sedaj, saj sredi največjih, najhujših težav odpirate ideološke teme, ki že desetletja bodisi zaradi nerazčiščene preteklosti, bodisi zaradi trajajoče načrtne in dosledne indoktrinacije razdvajajo oziroma polarizirajo slovenski narod. In tudi zato na tem mestu ni odveč naslednje vprašanje. Koga sedanji zakon o verski svobodi moti? Koga se v resnici zakon dotika? Političnih strank, ali tistih, ki jim je namenjen? Najbolje si boste najbrž na to vprašanje znali odgovoriti tisti, ki danes želite zakonodajo, vezano na vprašanje verske svobode, tako rigorozno in prav nič v duhu s časom in demokratičnimi standardi spreminjati, pa čeprav vas v večini v ničemer ne prizadeva. Nasprotno pa tiste, ki jih verski zakon zadeva, se pravi verske skupnosti, izvzemate iz pogovorov in samoiniciativno želite spremeniti nekaj, s čimer se prizadeti ne strinjajo, in še celo več, celo zadovoljni so s sedaj veljavnim zakonom. To je približno tako, kot če bi Zakon o uravnoteženju javnih financ, ki smo ga pred kratkim sprejeli, pripravljali in sprejemali mimo reprezentativnih sindikatov. Kam to lahko pelje, smo videli na primeru pokojninskega zakona. Ko se je pisal sedaj veljavni zakon, se pravi zakon iz leta 2006, se je upošteval dialog, upoštevala se je različnost mnenj, predvsem pa se je skušalo napravili takšen zakon, ki bo spoštoval vse verske skupnosti, seveda z doslednim upoštevanjem načela ločitve cerkve od države. Danes pa smo žal v Državnem zboru priča popolnoma drugačni praksi. Priča smo ignoriranju verskih skupnosti in posledično s tem državljank in državljanov Republike Slovenije vseh veroizpovedi. Vprašanje verske svobode in opredeljenosti posameznika do verskega prepričanja je pravica posameznika in njegova osebna odločitev. Biti veren oziroma pripadati neki verski skupnosti je neodtujljiva pravica, v katero ne sme nihče posegati, seveda pod jasnimi omejitvami, da je cerkev ločena od države. Tako kot nihče ne sme posegati v pravico do ateističnega nazora in pogledov, ki oblikujejo človeka in jim je le-ta predan. Pri nas pa se dogaja ravno nasprotno kot v večini evropskih držav, kjer se spoštujejo versko opredeljeni, da se o tem, kako bi morale verske skupnosti delovati, ali pri nas, bom bolj specifična, recimo Katoliška cerkev, ker je največji trn v peti, najbolj izrekajo prav tisti, ki s to, bom še enkrat rekla, Katoliško cerkvijo in ostalimi verskimi skupnostmi nimajo nič, razen tega, da so do njih, vsaj do Katoliške cerkve, sovražno nastrojeni. Pred leti sem ob neki podobni razpravi dejala, da imate na levici vcepljen gen proti pojmu cerkev in moram reči, da glede na dinamiko dela v Državnem zboru in glede na to, kaj danes obravnavamo tako rokohitrsko, temu lahko samo znova pritrdim. Vendar nihče ni tu zato, da bi kakorkoli branil tradicionalne verske skupnosti, še najmanj pa nekatere njihove katastrofalne napake, kot je na primer še vedno sveži primer kapitalskih stranpoti v mariborski nadškofiji, ki je zaradi slabega upravljanja premoženja zašla v likvidnostne težave, marsikoga pa razočarala, ker so ji zaupali premoženje v upravljanje. Zato morajo družbe, povezane z nadškofijo, prevzeti vso odgovornost za nastalo situacijo v skladu s sedaj veljavno zakonodajo. Kot to velja tudi za vse ostale slabe upravljavce naložbenega premoženja. Skratka, ne branimo nikogar, želimo pa, da se opredeljevanje pravice do verske svobode v zakonu izraža kot ustavno zagotovljena pravica pozitivnega statusa. Ne pa tako, kot je predlagano v noveli zakona, ko predlagatelji želite vse verske skupnosti odriniti na rob družbenega življenja, pripadnikom verskih skupnosti pa tako omejiti izvrševanje pravice do izražanja oziroma udejanjanja veroizpovedi. Vendar pa likvidnostnih težav, s katerimi se sooča posamezna verska skupnost, ne moremo vzeti kot argument, zaradi katerega bi lahko omejevali versko svobodo ter na tako rigorozen način, kot ste si ga zadali v opoziciji, posegali v konceptualno ureditev Zakona o verski svobodi. S takšnimi posegi, ki smo jim danes priča, ste, to lahko rečem mirno, presegli celo gospoda Guliča, nekdanjega poslanca in direktorja Urada za verske skupnosti v njegovem osnutku zakona o verski svobodi. Tisti, ki ste bili poslanci v prejšnjem mandatu, zagotovo veste, o čem govorim. Sicer pa sem vsaj za njega prepričana, da tega ni gospod Gulič počel zaradi nekakšne organske nestrpnosti. Predlog novele zakona, ki ga imamo pred seboj, s svojimi rešitvami lahko vodi v protiustavnost, saj nasprotuje stališčem Ustavnega sodišča Republike Slovenije, ki v svojih odločitvah postavilo jasne smernice in opredelitve pri pojmovanju ločenosti verskih skupnosti od države, samo natančno jih je treba prebrati. Pa poglejmo, kakšne rešitve ponuja novela zakona o verski svobodi. Predlagatelji zakona manipulirajo, da je potrebno zakon spremeniti in dopolniti zaradi odločbe Ustavnega sodišča Republike Slovenije, vendar to ne drži in gre le za izgovor, s katerim se drastično posega v organizacijo verskih skupnosti. Ustavno sodišče Republike Slovenije je z odločbo dne 15. aprila 2010 ugotovilo neustavnost sedaj veljavnega Zakona o verski svobodi iz leta 2006 v dveh sklopih, vezanih na registracijo verskih skupnosti ter na zaposlovanje duhovnikov v javni upravi, kasneje pa je te sporne člene v zakonu razveljavilo oziroma natančneje; mnenje, da je ustavna odločba zakonodajalcu kaj naložila, je zmotno. Ustavna odločba zakonodajalcu ni naložila ničesar, temveč je Ustavno sodišče v izreku odločbe z razveljavitvijo nekaterih zakonskih določb ugotovljena neskladja z ustavo že samo odpravilo. S tem, ko je nekatere določbe Zakona o verski svobodi razveljavilo, je Ustavno sodišče natančno določilo novo vsebino Zakona o verski svobodi, obrazložilo pa je tudi namen odložitve učinka te razveljavitve. Eden od namenov je dati zakonodajalcu možnost, da zakonsko snov, ki so jo opredeljevale razveljavljene določbe, drugače uredi. To pomeni preprosto, da je dalo zakonodajalcu možnost, ni pa zakonodajalca zavezalo k sprejemu zakona, ki bi to snov kakor koli drugače urejal. Ta argument torej, da sedaj želite novelirati Zakon o verskih svobodi zaradi neskladij z ustavo, ne vzdrži. Gre zgolj za to, da pod pretvezo mnenja Ustavnega sodišča želite, tako kot že večkrat, rigorozno poseči v Zakon o verski svobodi ter z njim ponovno odpirati ideološko razpravo. Predlagana novela zakona prinaša tri ključne spremembe, vezane na pogoje registracije verskih skupnosti, financiranje verskih skupnosti ter zaposlovanja duhovnikov v javni upravi. Če se naslonim samo na zadnji dve, lahko pri zaposlovanju vidimo, da Ustavno sodišče ni ugotovilo neustavnosti pri zaposlovanju verskih uslužbencev v policiji in vojski zaradi same specifike omenjenih dveh poklicev. To je v prejšnjem mandatu še posebej poudarjala tudi takratna ministrica za obrambo gospa Ljubica Jelušič, ki je med drugim – mislim, da kar na odboru v Državnemu zboru – dejala, da bi se s takšnimi rešitvami, ki jih imamo tudi danes na mizi, vrnili približno deset let nazaj oziroma vsaj deset let nazaj. Je pa Ustavno sodišče ugotovilo in tudi odpravilo neustavnost pri zaposlovanju verskih uslužbencev v drugih javnih ustanovah. Če poenostavimo: Ustavno sodišče ni razveljavilo možnosti plačila verskim uslužbencem, tako kot to predvideva novela zakona, ki mimogrede celo ukinja plačevanje socialnih prispevkov tem posameznikom, temveč je samo jasno razmejilo možnosti zaposlovanja verskih delavcev v javnih ustanovah. V Slovenski demokratski stranki nameravamo dosledno spoštovati mnenje Ustavnega sodišča kot najvišjega organa pri varovanju človekovih pravic, kamor sodi tudi pravica do verske svobode. Glede financiranja pa predlagatelji zakona uvajajo financiranje verskih skupnosti preko deleža dohodnine, ki bi jo vernik do višine 0,5 % dohodnine po svoji lastni presoji namenil verski skupnosti. Ukinjajo pa vsakršno financiranje iz drugih javnih sredstev, kamor sicer svoje prispevke vplačujejo tudi pripadniki te ali one verske skupnosti in imajo upravičen interes, da jim država sicer z minimalnim deležem javnih sredstev omogoča prakticiranje verske svobode kot njihove družbene dejavnosti v okviru verskih skupnosti. Vsak dohodninski zavezanec lahko za splošno koristne namene že sedaj nameni največ do 0,5 % dohodnine. Če bi se financiranje verskih skupnosti omejilo zgolj na višino 0,5 % dohodnine, bi to lahko pomenilo, da bi se posledično zmanjšale dohodninske donacije tistim humanitarnim in dobrodelnim organizacijam, katerim so dohodninski zavezanci sedaj v celoti namenili 0,5 % dohodnine. Po tem zakonu pa bodo za izvrševanje svoje pravice do veroizpovedi primorani celoto 0,5 % ali del od dohodnine nameniti verskim skupnostim, da jim bodo te sploh omogočile nemoteno izvajanje verske dejavnosti. Takšna rešitev bi torej posledično lahko predstavljala, ne pravim, da zagotovo, ampak lahko predstavljala varčevanje proračunskih sredstev, predvsem na račun dobrodelnih in ostalih splošno koristnih organizacij, ki so sedaj financirane iz 0,5 % dohodnine po samostojni presoji dohodninskega zavezanca. Novela zakona uvaja tudi zanimivo rešitev, ki črta pravno podlago za sklepanje sporazumov med državo in matičnimi verskimi skupnostmi. To določilo v prvi vrsti ni v duhu dunajske konvencije o mednarodnih pogodbah. Sveti sedež, na primer, kot mednarodnopravno priznana subjektiviteta lahko sklepa sporazume in naravnost neodgovorno je, da bi se pravna podlaga za sklepanje mednarodnih sporazumov zbrisala, sploh, če vemo, da je bil Vatikan eden izmed prvih, ki je priznal državo Slovenijo kot samostojno in neodvisno. Novela zakona o verski svobodi, ki jo danes obravnavamo, je bila v parlamentarno proceduro vložena očitno zgolj iz ideoloških motivov, nikakor pa ne iz skrbi za verske skupnosti, ki jih zakonodaja opredeljuje kot splošno koristne organizacije, ki se zavzemajo za duhovnost in človekovo dostojanstvo v zasebnem in javnem življenju. Z razvijanjem svojih kulturnih, vzgojnih, izobraževalnih, solidarnostnih, karitativnih in drugih dejavnosti s področja socialne države pa bogatijo nacionalno identiteto ter s tem opravljajo pomembno družbeno nalogo. Tako kot je naloga verskih skupnosti, da sledi svojim naukom in vrednotam, je naloga politike, da išče družbeni konsenz ter skuša delovati tudi pri takšnih ideoloških vprašanjih za skupno dobro. Ne pa, da namensko razdvaja ljudi izključno za poceni nabiranje političnih točk. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo glasovali proti temu, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Torej to pomeni, da zakona ne bomo podprli. Hvala.
Hvala. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Sedaj sledi splošna razprava poslank in poslancev. Najprej pa dajem besedo mag. Majdi Potrata kot predstavnici predlagateljev.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Nemogoče si je predstavljati, da se v Sloveniji lahko spremeni v načinu obravnave takrat, kadar se v imenu manjšine poteguješ za uveljavljanje človekovih pravic, večina pa to občuti kot nedemokratično, politikantsko in kar je še takšnih oznak bilo mogoče slišati, ravnanje. Tisti, ki smo se podpisali pod predlog novele zakona o verski svobodi, smo izhajali iz splošnega prepričanja in velikokrat ponovljenega stališča vseh strank, ki so sodelovale na predčasnih volitvah, da je Slovenija država prava in da je treba vsem državljankam in državljanom, prebivalkam in prebivalcem zagotoviti z ustavo določeno enako obravnavo. Dejstvo je tudi, da lahko različni pogledi malo zameglijo bistvo stvari, in če je zadovoljstvo s tem, da je tedanji koaliciji v mandatu 2004–2008 bilo dano sprejeti Zakon o verski svobodi, je treba spomniti na to, da so bile razprave takrat podobne današnjim, ko se je streljajo prek različnih bregov. Povedati pa je treba, da je tedanja koalicijska večina ob obstrukciji opozicije izglasovala predlog zakona, da je na zakon bil izrečen veto v Državnem svetu in da je Državni svet poslal posamezne člene zakona v presojo Ustavnemu sodišču. Torej se Ustavno sodišče ni izrekalo o ustavnosti ali neustavnosti zakona v celoti, ampak posameznih določb. Očitki o tem, da ni bilo posvetovanja ali dialoga z verskimi skupnostmi, češ da smo s tem razbili uveljavljeno prakso. Pozabilo se je, da manjše verske skupnosti ob Zakonu o verski svobodi niso imele možnosti uveljaviti svojih stališč in so bile obravnavane neenako, zato je tudi Ustavno sodišče razveljavilo prvi odstavek 13. člena in naj vam ga preberem, kako se glasi ta prvi odstavek: "Cerkev ali druga verska skupnost se lahko registrira, če ima najmanj 100 polnoletnih članov, ki so državljani Republike Slovenije ali tujci, ki imajo na njenem ozemlju prijavljeno stalno prebivališče in deluje v Republiki Sloveniji najmanj zadnjih 10 let." Če bi obstalo tisto, kar je bilo v mnenju poslanskih skupin mogoče slišati, da je stvar urejena z razveljavitvijo tega odstavka, potem ne vem, kako se bo dalo nadaljevanje tega člena uresničevati, kajti v nadaljevanju samo piše o tem, kaj mora vsebovati zahteva za registracijo in kaj se ob vložitvi zahteve za registracijo mora plačati – upravno takso in podobne zadeve. Če nimate merila o tem, kdaj se lahko neka skupnost registrira, ne vem, kako bo to funkcioniralo. Toliko o tem, da kdo manipulira ali zlorablja odločbo Ustavnega sodišča. Tako bi se dalo iti še skozi druge določbe, ki jih je Ustavno sodišče razveljavilo. Govora je bilo o tem, kako je bila opravljena dobra javna razprava, zdaj pa takšne javne razprave ni bilo. Na vladnih spletnih straneh Urada za verske skupnosti, ki ga je ta koalicija ukinila oziroma najprej, kot prvo državotvorno dejanje odstavila direktorja urada – toliko o tem, kdo je začel te teme v državi v kriznih razmerah –, torej so Urad za verske skupnosti prestavili na Ministrstvo za izobraževanje, znanost, kulturo in šport. Ampak, na spletnih straneh boste dobili podatke o javni razpravi in videli, da je bila javna razprava 24. novembra, potekala je v štirih delih, se končala z izjavo za javnost, objavljen je povzetek javne razprave o izhodiščih, anketnik, izhodišča za pripravo, javni poziv in še drugi podatki. Toliko glede tega. V uvodnem nastopu sem povedala, da smo povzeli tisto, kar je pripravil Urad za verske skupnosti. Torej, če hočete sedaj do nedavnega direktorja Urada za verske skupnosti izločiti iz nastanka tega predloga, ga je nemogoče. Še enkrat poudarjam: je bil tisti predlog v prejšnjem mandatu in je ta predlog, ki je pred vami, predlog, ki ga je pripravljal Urad za verske skupnosti v dialogu s strokovno in zainteresirano javnostjo in kako je to teklo, sem že navedla. Toliko glede tega. Zdaj je bilo slišati v mnenju Vlade tudi, da nimamo koncepta ločitve države in cerkve. Vidite, ustavni pravniki pa ravno menijo, da 7. člen, ki govori o ločitvi države in cerkve oziroma verskih skupnosti, je ostro postavil mejo in vse države v Evropski uniji, nimajo tako ostro postavljene. Tudi branje 41. člena Ustave lahko končamo na tistem mestu, kjer je končal to branje gospod državni sekretar, ampak če beremo v celoti tisto, kar je v 41. členu zapisano, ko govori o svobodi vesti, govori tako prvi odstavek, "izpovedovanje vere in drugih opredelitev". In o tem je govorila odločba Ustavnega sodišča, ko je dopustila, da so tudi druge humanistične, agnostične, tudi ateistične mišljenjske skupine lahko predmet tega, ker je tudi njim treba zagotoviti po eni strani svobodo vesti in svobodo izražanja, če so podvržene enakim principom registracije kot cerkve in verske skupnosti, potem velja tudi zanje pravilo o tem, česa ne smejo in v kaj ne smejo vstopati. Tako kot je Ustavno sodišče v več odločbah se že izrekalo o tem, najpogosteje v Zakonu o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, kdaj, kako in s čim cerkev in verske skupnosti v javni prostor, šolski prostor ne smejo vstopati, velja enako, če vključimo tudi druge svetovnonazorske skupnosti, tudi za te registrirane svetovnonazorske skupnosti, da s svojim prepričanji, delovanjem, stališči, ne smejo vstopati v javni šolski prostor. Toliko za razumevanje tistim, ki menijo, da predlagatelje žene neko sovraštvo. Težko je oporekati temu, če kdo živi iz sovraštva do drugačnih in drugačnosti. Jaz sama iz tega prepričanja ne živim in posebej poudarjam, da bi morala biti res zelo mazohistično naravnana, če bi iz nekega politikantskega vzgiba skušala zagovarjati predlog zakona, ki odpravlja neustavnost. Toliko glede tega. Druge stvari bodo pa seveda tudi še drugi lahko pojasnjevali. Hvala lepa.
K razpravi je bil najprej prijavljen gospod Jakob Presečnik, ki ga ni v dvorani. Zato ima besedo gospod Jožef Horvat, za njim pa Roman Jakič. Gospod Roman Jakič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovani državni sekretar gospod Zorn! Po temeljitem proučevanju predloga zakona o verski svobodi sem se odločil, da zakona ne podprem. Bi pa rad spomnil in tudi sam si želim biti v svojih navedbah eksakten in prvopodpisana je pravkar povedala, da je koalicija sprejela zakon ob obstrukciji opozicije. Seveda je bilo glasovanj več in tu je potrebno biti zelo jasen, kdaj je bila ta obstrukcija. Namreč, imam izpisek glasovanja dne 24. 5. 2006 ob 20. uri 33 minut in 4 sekunde, ko vidim, da je bila opozicija prisotna. Na primer: kolegica Majda Potrata – proti, kolega Potrč Miran – proti, kolega Rop Anton – za, Gulič Aleš – proti, Jožef Horvat – za. Ja, nisem se zmotil, Rop Anton – za! Poglejte, izhajal bom iz koalicijske pogodbe, ki jo je podpisala oziroma sopodpisala tudi Nova Slovenija, in zame osebno podpis pogodbe pomeni zavezo delovati v duhu pogodbe, delovati po načelu, kar je v koalicijski pogodbi zapisano. Dovolite, da preberem samo en izsek iz te pogodbe: "... koalicija se zaveda, da je za pozitivno ozračje in trajen napredek v družbi zelo pomembna pripravljenost državljanov in politikov, da presežejo stare delitve. Zato bo koalicija v ospredje postavljala vse tisto, kar nas v Sloveniji združuje in povezuje, ter zagovarjala sodelovanje na podlagi pripravljenosti delati za skupno dobro. Koalicijski partner v okviru dela Državnega zbora in Vlade ne bomo odpirali vprašanj interpretacije polpretekle zgodovine" – to pomeni dogajanja v 2. svetovni vojni in po njej – "in se bomo držali načela, da naj politika o teh vprašanjih spregovori samo v primeru, ko se je sposobna poenotiti." Prav tako je tudi Zakon o verski svobodi vsebina, ki je izjemno občutljiva, se dejansko dotika naših verskih čustev in zato, spoštovane gospe in gospodje, je zame v tem trenutku, ko Slovenija pravzaprav še vedno pada, ko imamo izjemno hude socialne stiske v naši družbi, je po mojem prepričanju načelo "skupaj", ki ni samo beseda, je načelo "skupaj" načelo našega delovanja, politike in vseh akterjev, ki lahko nekaj pripomorejo v tej državi, da izidemo iz te krize. Če ne bomo skupaj delovali, bomo skupaj tudi propadli. Verjamem, da je Slovenija – letos praznujemo pravzaprav šele 20-letnico, odkar nas je mednarodna skupnost priznala –, da je, lahko rečemo, mlada demokratična država. Če govorimo o priznanju, moram ponoviti, kar je bilo danes že povedano: med prvimi državami nas je 13. januarja 1992 priznal Sveti sedež, potem pa se je pravzaprav sprožil plaz priznanj Republike Slovenije. Prve so bile Nemčija in ostale takratne članice Evropske zveze. Zato se mi je pojavilo vprašanje, zakaj ravno ta trenutek, ko – ponavljam – Slovenija še vedno pada; zakaj je ta trenutek treba odpirati vprašanja o verski svobodi? Pa še, dragi predlagatelji, povedati vam moram, da ste tukaj padli v 1. razredu iz demokracije, ker se niste pogovarjali in pogovorili in dogovorili skupaj z verskimi skupnostmi. Se pravi s tistimi, ki jih pravzaprav ta zakon zadeva. Ena temeljnih zahtev demokratičnega političnega sistema je spoštovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin ter ustvarjanje jamstva za njihovo uresničevanje. Med temi pravicami pravica do svobode vesti in verska svoboda izražata sedanji ideološki pluralizem v družbi in polagata temelje medsebojni strpnosti in razumevanju med ljudmi z različnimi prepričanji. Zapisana je v nekaterih najpomembnejših mednarodnopravnih dokumentih, kot so Splošna deklaracija človekovih pravic, ki jo je Generalna skupščina Organizacije združenih narodov sprejela že 10. decembra 1948, mi pa postali 22. maja 1992. članica. In seveda tudi druge, recimo Evropska konvencija o človekovih pravicah in tako naprej. Ustava Republike Slovenije v 7. členu določa načelo ločitve države in verskih skupnosti, načelo enakopravnosti verskih skupnosti ter načelo njihovega svobodnega delovanja, svobodnega delovanja, to piše v 7. členu. Prepričan sem, da predlog poslancev pomeni nedemokratičen poseg v zakon, ki ureja uresničevanje verske svobode kot ene od temeljnih človekovih pravic. Predlagatelji sprememb bi se pri tem morali dejavno posvetovati s Cerkvami in drugimi verskimi skupnostmi v tistem delu civilne družbe, ki jih te spremembe zadevajo oziroma prizadevajo, ter jih tudi upoštevati, saj so pomembno sodelovale pri sestavljanju sedaj veljavnega zakona o verski svobodi. Ideološka obremenjena politika poskuša zakon o verski svobodi spremeniti v smislu zniževanja evropsko priznanih standardov verske svobode ter mimo volje tistih, ki jih zakon zadeva. Z zakonom, ki je danes bil že večkrat omenjen, smo leta 2006 in potem s ponovnim glasovanjem 2007 dejansko dosegli primerljive evropske standarde v primeru verske svobode. In če govorimo o evropskosti, mislim, da se te evropskosti vse premalo zavedamo, kljub temu da smo pravzaprav že več kot 8 let članica te izjemno pomembne skupnosti, ki danes sicer ima nekatere probleme, ampak spet podčrtujem: skupaj in edino skupaj bomo te probleme lahko odpravili. Naj mi bo dovoljeno dva, tri stavke glede vere očetov evropske povezave. Kmalu po koncu krvave vojne, ki je med seboj globoko ločila narode, so državniki Robert Schuman, Alcide de Gasperi in Konrad Adenauer, ki jih poleg še nekaterih drugih prištevamo k očetom današnje Evrope, postavili temelje za drzen politični načrt in znova povezovali evropske narode v miru ter gospodarskem in političnem sodelovanju. Eden ključnih dogodkov v evropskem povezovanju je bila Rimska pogodba, ki je 25. marca 1957 opredelila bistvo politike evropskega povezovanja zadnjih 50 let. Navdih za združevanje sprtih držav so ti državniki črpali v globoki veri in želji po uresničevanju krščanskega bratstva med narodi. Tako beremo v biografijah očetov narodov. Kolegice in kolegi, dobro se spomnim, ko smo 1. januarja 2007 prevzeli skupno evropsko valuto evro. Takrat je slovenski finančni minister zelo pomenljivo povedal, da je zasluga vseh državljank in državljanov Republike Slovenije, vsega slovenskega naroda, da smo ta uspeh dosegli. Slovenija je s tem, s prevzemom skupne evropske valute, končala svojo dolgo pot domov. Domov v Evropo. Prepričan sem in upam, da bo to zavedanje prišlo v vse pore našega življenja in vseh državljank in državljanov, da smo članica Evropske zveze in da smo pripadniki te evropske kulture. Namesto zaključka: zanimiva je korelacija med tistimi, ki ne soglašajo z Resolucijo Evropskega parlamenta o evropski zavesti in totalitarizmu, in tistimi, ki simpatizirajo z današnjim predlogom spremembe Zakona o verski svobodi. Hvala lepa.
Besedo ima predlagateljica mag. Majda Potrata, sedaj repliko, potem pa besedo.
Hvala za besedo. Res je, gospod Horvat, treba je vedeti, katere podatke citiramo. In jaz sem citirala tretjo obravnavo Zakona o verski svobodi, 19. 12. 2006 in ponovno glasovanje o zakonu po vetu Državnega sveta 2. 2. 2007. Število navzočih, kvorum 47 – prvič, kvorum drugič 47. Ne bom brala tistih, ki nas ni bilo v dvorani, ker smo obstruirali. Vi pa ste morebiti pozabili, da smo obravnavali v tistem mandatu še en zakon o verski svobodi in takrat glasovali, ali je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo ali ne. Gospod Horvat, marsikaj ste povedali, ampak ravno v krizi je varovanje človekovih pravic izjemnega pomena, ker se v imenu krize in reševanja krize te lahko najbolj drastično in brezobzirno teptajo. Hvala.
Hvala lepa. Zdaj pa ima besedo mag. Majda Potrata kot predlagateljica. Ne želite. Aha, predsednik Državnega zbora me je seznanil, da kot predlagateljica. V redu, se opravičujem. Nadaljujemo. Namesto mag. Melite Župevc ima besedo gospod Roman Jakič.
Spoštovana podpredsednica, spoštovani kolegi in kolegice! Slovenska desnica nas danes poskuša speljati na tanek led in v javnosti ustvariti vtis, da odpiramo ideološke teme. To ni res. Danes smo tu zaradi predloga spremembe zakona, ki sledi Ustavnemu sodišču, iz katerega izhaja, da financiranje verskih skupnosti iz javnih sredstev ne sodi v obseg človekovih pravic in verske svobode; da je državno zaposlovanje duhovnikov za opravljanje verske duhovne oskrbe prepovedano zaradi kršitve načela ločitve iz 7. člena Ustave, to je zaradi istovetenja države in vere ali verskih skupnosti na simbolni ravni. Naj opozorim, da ta zgodba ni nova, ampak se vleče od takrat, ko je Državni svet leta 2007 dal zahtevo za presojo ustavnosti, češ da je zakon kršil enakopravnost vseh verskih skupnosti, društev in posameznikov ter načelo ločenosti države in cerkve. Ustavno sodišče je 2. 6. 2010 razveljavilo določbe Zakona o verski svobodi, ki določajo duhovno oskrbo v zaporih in bolnišnicah, govorijo o zaposlovanju duhovnikov in pogoje za registracijo verskih skupnosti. Sodniki so ocenili, da tako intenziven način podpornega delovanja države pri omogočanju duhovne oskrbe v zaporih in bolnišnicah presega meje, določene z ustavnim načelom o ločenosti države in verske skupnosti. Ampak kljub vsemu, zato ker je danes tako veliko rompompoma okoli tega, kaj danes delamo, naj vas spomnim, kakšen položaj cerkev v Republiki Sloveniji ima, predvsem največja cerkev, ki je tudi najglasnejša pri spremembi tega zakona. Poglejte, neposredni privilegiji, državno financiranje Rimskokatoliške cerkve, so plačevanje duhovnikov, ki so zaposleni v vojski in policiji. To je bila sprejeta uredba, ki za škofe pravi, da se jim plačuje dohodek v višini, za škofe, v višini minimalne plače v skladu z zakonom, za župnike, ki so po letopisu verske skupnosti odgovorni za več kot 5 tisoč vernikov, in duhovnike, ki so odgovorni za več kot 5 tisoč vernikov v znesku, ki je enak 65 % minimalne plače, in za verske delavce, ki niso našteti v prejšnjih točkah v znesku, ki je enak osnovnemu znesku minimalnega dohodka, ki ga enkrat letno objavlja minister, pristojen za socialno varstvo. Poleg tega plačujemo del prispevkov za pokojninsko in zdravstveno zavarovanje in za socialno varnost uslužbencev verskih skupnosti, za kar smo v letu 2011, kot država plačali 2,4 milijona evrov. Poleg tega seveda plačujemo tudi direktno financiranje projektov cerkvenih institucij. Te so v letu od 1998 do 2008 dobile skupaj 17 milijonov 613 tisoč evrov, od tega, samo da bom jasen, sta Evangeličanska in Pravoslavna cerkev, vem pa, da Muslimanska skupnost nič, dobili 194 tisoč evrov. Se pravi, 17 milijonov in pol pa Rimskokatoliška cerkev. Posredno so tukaj še davčne olajšave, izključenost iz plačevanja katastrskega dohodka, vendar zavezanost plačevanja pristojbin za vzdrževanje gozdnih cest – kot veste, je z denacionalizacijo Cerkev dobila 10 tisoč hektarjev kmetijskih zemljišč pa 18 tisoč hektarjev gozdov. Potem objekti, ki se uporabljajo za versko dejavnost, so oproščeni plačila nadomestila za uporabo stavbnih zemljišč. Gre za 116 tisoč kvadratnih metrov stanovanjskih površin in 1,2 milijona stavbnih zemljišč. Potem država financira cerkvene šole. Zakaj ne povemo, da je za zasebne cerkvene šole v letu 2011 država namenila 8,6 milijonov evrov? Država nima nadzora nad prostovoljnimi prispevki, tako imenovanimi nabirki, in trženjem verskih storitev, kot so maše, pogrebi, poroke. Se pravi, tudi tukaj je siva ekonomija, ki ni rešena. Upam, da bo Vlada posegla tudi na to področje. Verske skupnosti niso zavezanci za plačevanje davka od premoženja. Verske skupnosti niso zavezanci za plačilo davka na dediščine in darila. Sedaj – govoril sem o tem, kaj država financira. Ampak danes je bila izražena skrb gospe Irglove, ko je govorila o tistih, ki so v tej državi – omenjala je Primorje in delavce. Ja, kaj pa več kot 30 tisoč ljudi, ki so bili oškodovani zaradi Zvona 1 in Zvona 2? Ko sta bili v najboljši kondiciji ti dve firmi, ko sta bili v najboljši kondiciji, sta imeli skoraj 300 milijonov evrov lastniških deležev v slovenskih podjetjih. Dobiček, načrtovan v teh podjetjih, je v tistih časih znašal okoli 10 milijonov evrov. Da je Zvon 1 bil v kemiji, telekomunikacijah – mimogrede, zelo nehigienično se mi je vedno zdelo, da je Cerkev lastnik pornografskega kanala –, v finančnih posredništvih, zdraviliškem turizmu, papirništvu itn. Zvon 2 je imel kapitalske naložbe v višini 83 milijonov evrov. Vzajemna sklada Skala pa Klas sta imela 60 milijonov evrov kapitala. Mimogrede, obstajal je seveda tudi Zvon BV, ki je bil registriran, zanimivo, na Nizozemskem, pa nihče ni problematiziral – tukaj ste večkrat problematizirali za slovenske firme, privatne firme, ki so registrirane na Nizozemskem – in tam so imeli delež oziroma vsoto skoraj 172 milijonov evrov. Danes pa govorite, kot da sedaj mi na levici pa odžiramo tiste socialne prispevke, ker ta uboga cerkev in verske skupnosti nimajo denarja za financiranje! Tukaj se pa valjajo milijarde! Veste, da je izračunana vrednost cerkvenega premoženja blizu poldruge milijarde evrov! Državno financiranje verskih skupnosti je zato dolžnost države v resnici le v izjemnih okoliščinah, ko je država dolžna zagotoviti možnost uresničevanja verske svobode, to pa so vojaške misije. Mimogrede, toliko da veste, da je šef vojaškega vikariata izenačen s činom brigadirja in je mesečna plača okoli 5 tisoč bruto evrov. Naj za zaključek povem, da bi z novelo zakona, ki je pred nami – pač ta zakon ne bo več neposredno financiral socialnega zavarovanja za verske uslužbence, kar je po mojem prav. Novi model financiranja bo hranil vse sedanje vire financiranja in še naprej upošteval kriterije številčnosti, to pomeni, da bodo večje skupnosti še naprej izdatneje financirane, vendar pa naj bi bilo obenem poskrbljeno za več preglednosti in družbene pravičnosti; poudarjam - družbene pravičnosti v tej državi! Zanimivo, da pozabljate na to družbeno pravičnost, in zanimivo je, da pri tem vprašanju pogrešam, ko se sklicujete na človekove pravice, da se sklicujete na človekove pravice tudi pri obravnavi drugih vprašanj. In to se sklicujejo tisti, ki so sprejeli zgodbo okoli izbrisanih, da ne bom odpiral drugih tem in tistih črnih pik, ki na tej državi visijo iz mandata 2004–2008. Novela zakona predvideva tudi, mimogrede, triletno prehodno obdobje, kar pomeni, da se v teh treh letih verskim skupnostim ne bo smelo zgoditi nič oziroma ne bodo čutile izpada dohodkov, lahko pa se bodo na to pripravile. In je prav. Tisti, ki govorijo, da v Evropi ni tendenca, da gre v smeri, da so verske skupnosti plačane s strani davkoplačevalcev, tistih, ki želijo verski skupnosti plačati – ni res! Zakaj ni res? Zato, ker se bojijo. Verske skupnosti v Republiki Sloveniji, predvsem Rimskokatoliška cerkev se boji, ker če bi uvedli, da lahko prostovoljni prispevek od svojega dohodka, 0,5 %, odvajam za to, ker želim pomagati Rimskokatoliški cerkvi, imam občutek, da ne bi dobili 83 % denarja od državljanov; se pravi toliko, kot se jih je v popisu izjasnilo za pripadnike Rimskokatoliške cerkve. In tega se bojijo! Da jim ljudje ne bodo zaupali denarja! In tudi jaz ne bi zaupal, če bi bil vernik, denarja Rimskokatoliški cerkvi, če je opeharila več kot 30 tisoč ljudi, naredila škode za 700 milijonov do ene milijarde, ki jo bomo plačali mi, saj je to denar Nove Ljubljanske banke in Nove Kreditne banke. Včeraj ste se cel večer pogovarjali o tem, kako bomo privatizirali Novo Ljubljansko banko. Ja seveda, saj je švoh! Kdo pa jo je takšno naredil?! Zvon 1 in Zvon 2! Nadškofija! Ker vse tiste terjatve, ki so druge terjatve, o katerih nam vi omenjate in jih naprej mečete, imajo neko garancijo. Kaj pa imamo tukaj za garancijo?! Še to, da imamo Betnavo, svojo kulturno dediščino – in na to bi morali vi na ministrstvu biti pozorni –, kulturno dediščino, ki smo jo po zakonu o denacionalizaciji morali vrniti Cerkvi in so jo zdaj v roke dobili Avstrijci. Mimogrede, Jožefa Školča pa imate v postopku, ker je zadrževal vračilo tega in je v kazenskem postopku kot pristojni državni funkcionar, ali je bil minister ali pa državni sekretar, je pač po vaših navedbah zavlačeval vračilo tega premoženja Cerkvi, ki je zdaj kar naenkrat šlo v roke Avstrijcem. Naša kulturna dediščina! V glavnem, z navedeno ureditvijo bomo dosledno spoštovali načelo ločitve cerkve in države, kar jaz in mi vsi tukaj zagovarjamo, da bo razbremenilo proračun, ki je v primanjkljaju in če lahko citiram na koncu slovenskega metropolita dr. Stresa, ki pravi, da "bo Cerkev med krizo prav tako solidarna s celotno družbo". Hvala.
Besedo ima gospod Mirko Brulc namesto gospoda Janka Vebra. Prosim, da se pripravi Janja Klasinc namesto gospe Tine Komel.
Spoštovani! Ob neki priložnosti me je imelo, da bi protestiral, ko so nam očitali ideološke teme in zakaj prav danes odpiramo to temo, ko je država v krizi. Tudi zato, ker ta vlada parlamenta ne rabi. Imamo šele 4. sejo Državnega zbora in bi jo končali po dveh dneh, kot smo tisto prejšnjo. Se pravi, imamo čas in je treba reševati te probleme. Tudi očitki, da gojimo sovraštvo do verskih skupnosti in tako dalje. Z naše strani ene besede ni bilo v tej smeri. Jaz sem bil župan in vam moram povedati, da sem tudi kot župan v nekaterih primerih prosil duhovnike za pomoč pri reševanju zapletov v okolju, ker imajo ugled v okolju. In smo sodelovali in ni bilo nobenih težav. V skupini Socialnih demokratov, v našem članstvu, imamo verne člane, v vodstvu naše stranke imamo verne člane. Tako očitati nam neke neumnosti – tega ne morem sprejeti pod nobenim pogojem! Samo, da ne bi še kdo govoril o kakšnem pranju glave. Glejte, odprava neskladij z ustavo je naša obveza. Imamo opozorilo Ustavnega sodišča. Seveda je cilj tudi zagotoviti transparentnost delovanja verskih skupnosti, tudi enakopravnost, in davkoplačevalcem povedati to, kar je moj predhodnik sedaj našteval, kako je s temi stvarmi. To so milijoni, ki se valjajo nekje, in je denar davkoplačevalcev. Pozabil sem omeniti še otok Bled in tako dalje. Ta seznam je izjemno dolg. Predstavnik Vlade, ko govori o predlaganem zakonu, pravi, da želi ta predlog onemogočiti avtonomnost delovanja verskih skupnosti. V katerem členu, sprašujem? Da želi izločiti versko dejavnost iz javnega življenja. V kakšnem smislu? Da govori o diskriminaciji verskih skupnosti. Ljudje dragi, to ni res! Opozarjam, izpovedovanje vere in delovanje je svobodno po Ustavi, po 41. členu, in v to ne posegamo niti v enem primeru. Imamo dobre odnose z verskimi skupnostmi, rabimo verske skupnosti. Glejte, delovanje na vzgojnem, izobraževalnem, karitativnem polju je koristna za državljane in mora biti in cenimo to. Da je pa treba nekatere stvari uskladiti v skladu z zahtevo Ustavnega sodišča in ločitvijo cerkve od države in urediti financiranje, je pa zelo jasno. Poglejte primere v Avstriji, je evropska država, in v nekaterih drugih, da ne naštevam, so te stvari urejene že davno. In to je naš interes, nikakor pa ne odpiranje ideoloških tem, ki jih mi ne odpiramo. Traktati in dolgovezni govori nekaterih danes so odpirali te teme, proti katerim bom seveda vedno vztrajal, da niso potrebne. Hvala.
Besedo ima gospa Janja Klasinc, pripravi naj se, prosim, gospa Marjana Kotnik Poropat.
Spoštovane gospe, spoštovani gospodje! Danes govorimo o vprašanju, ki je vedno zelo kočljivo, kadar se razpravlja o zakonodaji določenih verskih skupnosti ali pa sploh vere v družbi. Tudi jaz bi tako kot moji predhodniki rada poudarila, da nikakor ne morem pristati na ocene, da gre za ideološko razpravo in da gre za neko sovraštvo do vere. Poglejte, če je financiranje, urejanje preglednega financiranja verskih skupnosti in enakopravnost teh skupnosti v posamezni družbi, naj bo to kjerkoli na svetu in seveda tudi pri nas v Sloveniji ideološko vprašanje, potem z našim razumevanjem nekaj ni v redu. Zakaj lahko postavljamo neko versko skupnost v naši državi v tako neenakopraven položaj v smislu prioritet nad drugimi, če vemo, da temu po naši ustavi in po vseh mednarodnih predpisih v Evropski uniji temu ni tako? Poglejte, lahko bi bila nefer in bi rekla, kolegice in kolegi iz koalicije, vi ste ideološko obravnavali tudi, recimo, borce, ki bodo zdaj po tem super zakonu, ki smo ga sprejemali tukaj v dveh nočeh, imeli nižje pokojnine. Ali borce NOB? Pa tega nisem rekla, čeprav si, vam povem, malce že mislim. Ne! Tukaj Katoliška cerkev, ki je cerkev večine vernikov v Sloveniji, ne bo imela slabšega položaja, če ta zakon predvideva, da se s prostovoljnim prispevkom vsak vernik lahko odloči in nameni ta sredstva iz tega dela za dohodnino, mislim, da tukaj ni problema. Pustimo, koliko je teh vernikov, ampak ocene kažejo, da približno od polovice do dveh tretjin slovenskega prebivalstva se izreka za katoličane. Če izvzamemo točne podatke, nočem iz njih navajati, ker so lahko zavajajoči, ker je bil zadnji popis na to temi izveden leta 2002. Rada bi opozorila na neke nepravilnosti, na katere je že opozarjal kolega Jakič pred mano, pa bi bolj natančno prebrala. Po navadi raje govorim prosto, ampak da ne bom delala kakšnih napak, ker sem si zapisala nekaj podatkov, kaj se v bistvu dogaja. Po naših podatkih država danes plačuje verske uslužbence približno 5-krat več, kot to določajo veljavni predpisi. Zakaj? Po mojem ne zaradi načrtnosti, ampak enostavno zaradi nepreglednosti, ker se to plačuje enkrat tukaj, drugič tam. Poglejte, v Slovenski vojski, recimo, država zaposluje 14 verskih uslužbencev za stalno in enega verskega uslužbenca po pogodbi. To so uslužbenci Katoliške in Evangeličanske cerkve, to se pravi 1. in 4. verske skupnosti. Mene skrbi, ker sem prepričana, da v Slovenski vojski imamo ogromno – no, ogromno –, ampak kar precej vernikov pravoslavne in islamske skupnosti. Zakaj tudi oni nimajo svojih predstavnikov tam? Avgusta leta 2011 so bruto stroški dela vojaškega vikariata znašali nekaj več kot 28 tisoč evrov in vodja vikariata prejema; to je omenil tudi že kolega Jakič; plačo, ki je 4 tisoč 130 evrov bruto. Uredba o plačilu verskih uslužbencev pa določa, da je lahko najvišje plačilo za verskega uslužbenca, in to je škof, v znesku minimalne plače v Republiki Sloveniji. Ali vidite to razliko? Potem imamo še drugi primer. Po višini podobna plačila na število opravljenih ur in vse dobivajo tudi verski uslužbenci, ki so na podlagi podjemnih pogodb zaposleni v naših bolnišnicah. Več bolnišnic ima pogodbe s temi uslužbenci. Oba univerzitetna klinična centra, v Ljubljani in v Mariboru, Psihiatrična bolnišnica Vojnik, Splošna bolnišnica Celje, Splošna bolnišnica Brežice. Poglejte, vsi ti imajo plačila bistveno višja, kot jih pa določajo predpisi; predpisi, s katerimi so se strinjale takrat tudi verske skupnosti. Zato mislim, da je treba sistemsko urediti to področje. Rada bi odgovorila tudi na dva dela iz razprave kolegice Dimičeve iz Nove Slovenije. Rekla je: "Nekateri vero potiskajo v sfero zasebnega." Vera je po vseh mednarodno pravnih aktih sfera zasebnega. Seveda je to sfera zasebnega! Če bi meni nekdo predpisoval, kakšne vere moram biti, bi se temu uprla z vsemi močmi [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Prosim? No, kolega Jerovšek! Potem je bilo rečeno, da mi ne sprejemamo s tem zakonom, ki ga zdaj predlaga opozicija, nekega sodobnega zakona. Gospa Dimičeva je rekla: "Mi zagovarjamo sodobne zakone." Dovolite, da vas utrujam nekaj minut in vam preberem, kdo se zavzema – tako kot mi, predlagatelji tega zakona – za enako obravnavo verskih in neverskih svetovnonazorskih prepričanj. To nalagajo zavezujoči mednarodni akti, med katerimi je tudi 9. člen Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, 1. odstavek 10. člena Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, primarna zakonodaja EU, natančneje tretji odstavek, 17. člena Pogodbe o delovanju Evropske unije, in sekundarna zakonodaja tudi in še seveda še nekaj teh podzakonskih aktov v Evropski uniji; enakopravna obravnava vseh verskih skupnosti pa izhaja tudi iz zelo določenih predpisov in prakse nekaterih držav v EU. Vse države se zavzemajo za to enakopravno obravnavo, morate pa vedeti – in seveda tukaj pa tudi Slovenija takšna –, da vsak država to ureja tudi na osnovi neke tradicije in svojih odnosov do teh verskih skupnosti. Najbolj določni so tukaj v Belgiji, na Nizozemskem in v Nemčiji. Nemčijo večkrat jemljemo kot vzor. Za nemške verske skupnosti vemo, kako se financirajo: iz prostovoljnih prispevkov svojih vernikov; in tako je prav. Jaz bi kot vernica rada namenila svoji verski skupnosti denar, da bo lahko delovala, če pa ji namenja država, potem pa kršimo našo ustavo, ki govori o ločenosti cerkve in države, ker drugače si te ločenosti ne znam predstavljati. Zato, spoštovane kolegice in kolegi, jaz vernike in vero izredno spoštujem in lepo prosim, da ne bi kdor koli nam, ki se zavzemamo za sprejem tega zakona, res očital, da delujemo proti veri in proti vernikom. Če pa stvar v nekaterih cerkvah, ne samo v naši Katoliški cerkvi v Sloveniji, tudi v Vatikanu, tudi še kje drugje, niso urejene transparentno, pa pomeni, da je naša dolžnost, da si prizadevamo kot zakonodajalci, da jih transparentno uredimo vsaj v Republiki Sloveniji. Hvala.
Besedo ima gospa Marjana Kotnik Poropat, pripravi naj se, prosim, gospod Srečko Meh.
Spoštovana gospa podpredsednica, spoštovani poslanci in poslanke! S svojo razpravo bi želela prispevati nekaj k razjasnitvi dileme o sprejemu tega zakona in dileme, ali ravno temu trenutku, se pravi, ali je res sedaj čas za to, da ta zakon obravnavamo. Na vrat na nos se želi spreminjati zakon, čeprav ni nobenega tehtnega razloga, in da danes ni čas za to, je v svojem nagovoru danes povedala gospa Eva Irgl. Več razpravljavcev pa je navajalo tudi, da se odpirajo ideološke teme v času, ki je najbolj neprimeren za to. Menim, da ne gre za odpiranje ideoloških tem in da tudi ne gre za željo, da se na vrat na nos spreminja veljavni zakon o verski svobodi. Po mojem mnenju gre bolj za to, da se vnesejo v zakon o verski svobodi spremembe, ki jih narekuje odločba Ustavnega sodišča in da se v teh težkih časih merijo pravice in dolžnosti vseh z enakimi vatli. Zategovati pas smo predpisali z zakonom državljanom države Slovenije. Ali naj to velja le za državljane? Med njimi so tudi delavci, ki so ostali brez dela, so tud študentje, ki smo jim v juliju ukinili nadomestilo za malice, so tudi družine, ki živijo na robu preživetja, so tudi invalidi, upokojenci, z nizkimi pokojninami in tako dalje in še bi lahko naštevala. Ali ne bi bilo prav, da tudi Rimskokatoliška cerkev kot največji lastnik nepremičnin v naši državi deli usodo zategovanja pasu? Zato menim, da bi bilo treba pregledati vse prihodke Rimskokatoliške cerkve iz proračuna, sprejeti stališče, da tudi Rimskokatoliška cerkev kot največji veleposestnik v Sloveniji plačuje davke od svojega premoženja; da plačuje nadomestilo za stavbno zemljišče, razen seveda za cerkvene stavbe, ki so namenjene bogoslužju; da se uvede davek od dediščin in daril tudi za Rimskokatoliško cerkev; da se preveri upravičenost za zneske, ki ga prejmejo za plačevanje prispevkov za svoje uslužbence, to se pravi duhovnike, redovnike. Sedaj znaša to 60 % povprečne plače po osebi. Potem bi opozorila še na naslednje. Pred dnevi sem prebrala, da Rimskokatoliška cerkev zahteva od države Slovenije dva milijona odškodnine. Prav ste slišali, dva milijona, ker zaradi dolgotrajnih postopkov v denacionalizaciji svojega premoženja ni mogla pravočasno koristiti oziroma uporabljati. Spoštovane poslanke in poslanci! Razmislimo, kaj od nas pričakujejo državljani, ki so nas volili. Tudi tisti globoko verujoči. Med njimi je tudi veliko takih, ki živijo skromno, mnogi na robu preživetja, mnogi tudi v bedi. Da bi izšli iz krize in čim prej zaživeli normalno, si v Sloveniji želimo vsi, verujoči in neverujoči. Zato menim, da je čas, da novelo Zakona o verski svobodi sprejmemo. Hvala.
Besedo ima gospod Srečko Meh, pripravi naj se, prosim, mag. Ivan Vogrin.
Ponovno prijazen pozdrav! Mi se, spoštovane poslanke in poslanci, niti ne poslušamo. Tisti, ki ste govorili, ste potem šli ven – ne vsi, jasno. Pa se potem tukaj argumenti – saj govorim vsem tistim, ki jih ni tukaj in ki tega niso naredili. Saj ima vsak pravico iti na ono potrebo, kot se temu reče, ampak bom poskušal misel pripeljati do tega. Zakon je bil vložen legalno in legitimno, z vso pravico, ki jo nekdo ima, ki jo poslanec ima, ki jo ima tisti, ki je za to lahko usposobljen. Danes bi, gospe in gospodje, lahko govorili o zakonu: kaj je v zakonu narobe, kaj bi še popravili, kaj bi spremenili. To bi pričakovali, kaj morda ni dobro, ne pa da govorimo o ideoloških temah, ki jih predlagatelj niti v eni sami fazi ni omenil. Če je ideološka tema danes v temu zakonu v ospredju, potem je bila tudi leta 2007 pa 2006. In takrat se verjetno nismo smejali. Nismo se posmehovali. Torej gre za to, da z enakim vatlom merimo, ko govori nekdo od nas ali vas, spoštovane poslanke in poslanci, z vso pravico, ki jo imamo ali imate za to, da argumentirano povemo svoja stališča. Prvi, ki je govoril o ideoloških temah o tem zakonu, je bil nekdo, ki ni bil iz vrst predlagatelja. Govorili pa bi lahko o tem, kaj je treba spremeniti. To, spoštovane gospe in gospodje, da imamo o čem drugem danes govoriti. O čem pa? Kaj pa je v proceduri takega, da bi lahko govorili v Državnem zboru? Kaj je tisto, kar lahko govorimo, kako bomo boljše delali? Kaj tistega imamo v proceduri? Vsi postopki so po nujnem, hitrem, ne vem kakšnem, izrednem postopku. Zato pravim, da je tukaj tudi tema. Ne nazadnje tudi zaradi tega. Pa še nekaj, nekdo govori o koalicijski pogodbi. Pa lepo vas prosim, spoštujte jo! Delajte po koalicijski pogodbi, ne samo reči, "v koalicijski pogodbi smo napisali...", kadar vam paše, kadar vam pa ne paše, pa koalicijske pogodbe ni. Mi sprejemamo, mi moramo sprejeti spremembo zakona o verski svobodi zato, ker je prav, da spoštujemo Ustavno sodišče, zato, ker je prav, da spoštujemo pravni red. Ni mogoče nonšalantno reči, da so bile spremembe že izvršene oziroma jih ni treba izvajati. Zdi se mi to neodgovorno in preveč enostavno. Zdaj pa tukaj, kjer se je ta tema načela, ko govorimo seveda o situaciji težki, v kateri smo. Glejte, če moramo vsi prispevati k odpravi težav, ki jih imamo, in s tem, da bo situacija boljša, potem naj prispeva tudi tisti, ki največ dobiva iz državnega proračuna, to pomeni seveda Rimskokatoliška cerkev. Tukaj imam pismo, ki sem ga dobil od občana, od državljana, kjer pravi približno takole. Ko sem seštel vse, kar iz državnega proračuna dobiva Rimskokatoliška cerkev in njene ustanove, ki so vezane z njo, sem naštel 107 milijonov 872 tisoč 215 evrov. Gospe in gospodje, 107 milijonov! Pa še vseh nisem poiskal in nisem zapisal. To se pravi, da pobere precej tega tudi oziroma večino tega davkoplačevalskega denarja tudi od nevernikov, tudi od ateistov, tudi od drugih. Potem pa, ali plača Rimskokatoliška cerkev kakšne davek na svojo dejavnost, od ostalih dejavnosti, od profita, od podjetij, ki jih ima? Ali plača davek na dohodek, nepremičnin, zavarovanj prispevek? On meni piše: "Potem, spoštovani poslanci, naredite nekaj!", Duhovniki pa seveda dobijo še plačano socialno zavarovanje. Zato je govor o tem zakon, seveda govor tudi o tem, da bomo državi pomagali iz te težke gospodarske in finančne situacije. Hvala lepa.
Vidim, da mag. Ivana Vogrina ni v dvorani. Gospod Jožef Jerovšek ima besedo. Pripravi naj se gospa Iva Dimic.
Hvala lepa. Lep pozdrav, spoštovane kolegice in kolegi, vsi prisotni! Sprašujem se, kaj storiti, ko si se kot poslanec prisiljen ukvarjati s temo, ki je neproduktivna, v času, v katerem o njej razpravljamo, katere vzgibi nastanka so popolnoma ideološki in politični – kar je sicer legitimno, je pa slabo za družbo in za državo v situaciji, v kateri se ta nahaja. Moram reči, da samo naivni dobrohotneži, tudi slišal sem mogoče kakšnega takega tukaj, so lahko prepričani, da ta tema, ki sproža v slovenskem prostoru delitve, ni bila plasirana namerno natančno, plansko, projektno in tudi z natančnim timingom. Kajti zgodovinske izkušnje predvsem strank, ki koreninijo s svojimi političnimi predniki v veliki meri v nekdanji partiji, jim narekujejo, da je treba kuriti takrat, ko so ljudje in država v stiski. Da je takrat največ humusa za uspeh iz ekstremnih projektov, idej, delitev in nestrpnosti, da se nestrpnost med ljudmi lahko prime in uveljavlja. Seveda smo v nekem težkem, prelomnem trenutku, ki je bil skrbno izbran, da se ponovno plasira ta projekt, ki ima že nekaj zgodovine, nekaj kilometrine, ampak za zbujanje ideološkega sovraštva in parazitiranje na tej temi sovraštva do verskih skupnosti, do verujočih ljudi, pride vedno prav. Je univerzalno orožje v rokah nekaterih. Danes smo v razpravi prej slišali kolega, da je dobesedno v tej državi za propad ali bankrot, bi lahko rekli, skoraj gotovo pa za večkratno dokapitalizacijo Ljubljanske banke, za njega jasni krivec: RKC. Če je to tako, potem se sprašujem, ali so gospod Kramer, gospod Kordeš, gospod Pavček, gospod Črnigoj, veljaki, morda škofje v senci te verske skupnosti. In glejte, do takšnih ekstremnih zaključkov se prihaja danes tukaj v tej razpravi. Zaradi tega moramo zavreči govorjenje prej, da desnica oziroma koalicija, če bi že tako rekel, del koalicije, hoče speljati opozicijo na tenak led ideološke teme. Ideološka tema je bila zavestno vržena, projektirano. Tudi besednjak, tudi vse to, kar je uporabljeno kot težka municija, težko orožje v tej debati s strani opozicije, je skrbno načrtovano. Ker ste nas prisili v to, da sodelujemo v tej debati, debati se ni mogoče izogniti in je legitimna, kot pravim, potem imamo pravico tudi uporabiti nekatere asociacije. Danes je resen trenutek, kot sem že omenil, in so mogoči zasuki ali nevarni mogoči zasuki na vse strani. Ni trenutek, ki bi ga lahko zlorabljali za ideološko demagogijo in socialno sovraštvo, ki se je odrazilo tudi v nekaterih debatah. Hujši, veliko hujši podoben trenutek je bil ob začetku druge svetovne vojne, ko je bil tudi izrabljen in zlorabljen za začetek teh delitev, ki so od takrat naprej v slovenskem prostoru stalno prisotne. Komunisti so mojstri za delitve ljudi, to je treba priznati. Včeraj smo prebrali, da je bilo takrat 800 ljudi likvidiranih v enem letu in s tem se je sprožila državljanska vojna. Tudi zdaj je težek trenutek in sprožati katerekoli neprijetne zadeve je, če rečem, sprevrženo, je neodgovorno. Kajti v temu trenutku dejansko ni bilo potrebe po tem, da se poseže po tej temi, kajti bili smo priča leta 2006, ko se je sprejemal zakon, ki ga sedaj skušate zamenjati, spremeniti, tudi bombastičnim ocenam, da bo državna cerkev pa ne vem kaj vse. In oh in ah, nekateri tudi iz tega kvoruma, ki tukaj danes sedite, ste tudi to takrat sprožali na isti način. Vendar je bilo Ustavno sodišče prisiljeno ugotavljati; ugotovilo je malenkostne zadeve, ki jih je treba popraviti. Te malenkostne zadeve, resnično malenkostne zadeve, glede na to, kaj vse s tem lahko sprožite, pa ste izkoristili in zlorabili za malomaren izdelek s pozicij borbenega ateizma, z vsemi možnimi posledicami. Poglejte, ker je bilo to vloženo 18. maja, sem trdno prepričan, da je bilo povezano in tempirano tudi s kongresom prvopodpisane poslanke. Vemo, da je sedanji predsednik politično taktično obnovil nek besednjak, ki ga je dr. Prunk označil kot stalinističnega [[...]]
Gospod Jerovšek, prosim, da se predvsem opredelite oziroma razpravljate v povezavi z zakonom o verski svobodi in ne razpravljate kar tako počez.
Torej, gospa predsedujoča, poslušal sem številne razpravljavce in so se bolj oddaljili od teme kot takšne, ampak to so neki temelji, na podlagi katerih je nastal ta zakon. Politični temelji, politični interes, nastal pa je iz političnega interesa seveda. Ne vem, zakaj bi me morali pri razgrinjanju teh osnov ustavljati. To je povezano, prav gotovo je povezano. Mislim, da je dr. Prunk dovolj velika eminenca v slovenskem prostoru, da je jasno razbral, da se obnavlja stalinistični besednjak in tudi ta nestrpnost do verskih skupnosti je klasičen stalinističen institut. Moram reči, da so lahko tudi drugi vzgibi, ko ljudje ljudi, posameznike v to produciranje nestrpnosti, delitev v slovenskem prostoru napeljujejo. Verjamem, da je tudi med podpisniki tega zakona kar nekaj naivnežev, dobrohotnih naivnežev, ki jih ne jemljem za nestrpneže. Ampak tisti glavni projektanti pa seveda vedo, kaj so vrgli v prostor in kaj so hoteli doseči. Saj so včasih za sovraštvo lahko banalni vzroki. Recimo, poznam gospo, ki je bila na drugi strani, recimo, še relativno mlada je bila verska tercialka, ampak se je tekom življenja obrnila v totalno nasprotje. Če bi bila tukaj v parlamentu, bi bila gotovo med podpisniki. Vzrok pa je bil banalen: osvajala je mladega kaplana, pa ni bila uslišana in se je spremenila [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] [[...]]Saj pravim, da so včasih lahko vzroki banalni in različni. Zaradi tega, spoštovane kolegice in kolegi in tudi predlagatelji, se mi zdi, da bi bilo prav, da bi ta zakon umaknili. Prvič, so se tiste zunanje okoliščine že zgodile v predvideni smeri, kadrovske, v nekih strankah. Drugič, da bo imelo gotovo slabe posledice tem času, ko se država ukvarja s tako hudimi problemi, ukvarjati s to zadevo, ki ste jo kot problematično zaznali samo nekateri. Moram pa še reči, da ob tem, kot je bilo prej navedeno, kot da je neka verska skupnost glavni krivec za stanje v naših bankah, mi tu 20.b člen daje neko asociacijo, kako natančno projektirano je bilo vse to. Nič ni narobe s tem, kar piše, ampak zakaj bi v zakonu o verski svobodi urejali stvari, ki so v tej državi že urejene – to se pravi obnašanje gospodarskih družb in finančnih. In tu piše, da je cerkev in druga verska skupnost je z vsem premoženjem svojih sestavnih delov subsidiarno odgovorna za obveznosti svojega sestavnega dela. Tudi te institucije, ki so se katastrofalno obnašale, ali pa gospodarile, ali pa upravljale s svojim premoženjem znotraj mariborske škofije, so delovale po vseh zakonih oziroma so podvržene vsem zakonom. Upam, da bodo tudi odgovorne osebe enako sankcionirane. Nobene potrebe ni, da se prenaša tudi to, ampak intenca je pa verjetno druga. V Sloveniji se je razširila, in celo intenzivno, ta indoktrinacija, da je celotna RKC kolaborirala z okupatorjem v 2. svetovni vojni. To je tisto; vsi so enako odgovorni. Ne da bi bil odvetnik, ampak človeka, ki je s Štajerske dobesedno zaboli, mislim, da tudi človeka s Primorske, ko se take teze sistematično razširjajo. Kajti po pripovedovanju očeta vem, ko je bil aprila meseca zaprt v meljskih kasarnah, da so bili tam praktično vsi štajerski duhovniki in da so bili deležni posebnega maltretiranja. Da so jih ob jutrih, ko je bila temperatura pod minusom, gole nagnali na dvorišče meljskih kasarn, zaporov takrat, v tistem trenutku. Potem so bili preseljeni in vse to. Ob tem je pred dvema letoma ob nekem govoru cerkvenega dostojanstvenika bivši poslanec, takrat je bil v LDS, govoril javno, da se bi moral tisti dostojanstvenik iz mariborske škofije opravičiti za pozo in delovanje njegove institucije, se pravi mariborske škofije, med 2. svetovno vojno. Pomislite. Najbolj zaveden del na Štajerskem je bila takrat, to je pa treba priznati, RKC. In tudi najhujše posledice je utrpela. Pred leti sem prebral, da so, ne vem natančno, v katerem štajerskem mestu, izvedli anketo. Bilo je tudi vprašanje: Ali je Cerkev na Štajerskem kolaborirala z okupatorjem? Bilo je 70 % odgovorov da. To kaže katastrofalno sliko indoktrinacije, sprevrženosti in zavestne delitve v tej državi. Samo še enkrat povem: samo dobrohotneže in naivneže, tudi tukaj prisotne, lahko kdo prepriča, da to ni zelo natančen ideološki projekt – draženje s tem zakonom v tem trenutku. Hvala lepa.
Replika gospod Roman Jakič.
Hvala za besedo. Repliciram na točki, ko me je kolega Jerovšek omenjal v zvezi z mojo izjavo, ki zadevo Novo Ljubljansko banko. V svoji razpravi sem hotel povedati in odgovoriti na očitke gospe Irglove v svojem uvodnem nastopu, ko je govorila, da nam ni mar za delničarje oziroma opeharjene državljanke in državljane Republike Slovenije pri različnih transakcijah. Omenjala je Primorje. Jaz sem pa poskušal povedati, da bi bilo prav, da bi kaj povedali tudi o petem največjem slovenskem finančnem holdingu, to je Zvon 1 in Zvon 2 oziroma holding mariborske nadškofije, ki je Belinko, Helios, Cinkarno, potem telekomunikacije T2, Krekovo družbo spravilo na kant, da omenim samo nekaj podjetij, ki imajo velike finančne probleme zaradi tega, in – preveril sem tudi, če imam prav – 63 tisoč 399 vlagateljev v te certifikate. Ampak ni problem, da je pet bank blokiralo račun mariborske nadškofije oziroma teh podjetij, ampak da sta od teh dve v pretežni lasti te države. To je Nova Ljubljanska banka, o kateri ves čas govorimo, in Nova Kreditna banka Maribor. Govoril sem o tem, da kdo bo poplačal to: nihče drug kot mi, davkoplačevalci, zato ker so v bistvu zavarovali pri teh bankah slabo premoženje. Dobro premoženje so pa zavarovali tam, kjer so ga morali zavarovati, pri avstrijski Raiffeisen bank, ki bo vzela grad na Betnavi, ki ga je dobila. In o tem sem govoril! Da se na eni strani razmetava z denarjem, da Rimskokatoliška cerkev ne samo v svojih privatnih firmah, ampak tudi od države dobi milijone, da ima premoženje v milijardah in da zdaj pa govorimo o tem in smo sovražniki te države zato, ker govorimo o tem, da država naj ne plača socialnega prispevka za duhovnike. Ne razumem! Če se odrekamo in odrekamo družinam za drugega, tretjega otroka, zakaj ne moremo poseči tudi na področje tako imenovanega, po vaše, "šparanja" na segmentu, ki se mu reče duhovščina. Samo o tem sem govoril. Ko sem govoril o Novi Ljubljanski banki, sem povedal, da je Nova Ljubljanska banka v bistvu izgubila 500 milijonov zaradi finančnih malverzacij, ki jih je delala mariborska nadškofija, tukaj se pa pogovarjamo o socialnih prispevkih za duhovščino.
Mag. Majda Potrata kot predlagateljica.
Hvala za besedo. No, saj je predvidljivo, da nekateri ne glede na točko dnevnega reda vedno razpravljajo o istih stvareh. Sedaj pa še moj prispevek k zgodovini. S Štajerske so izselili v prvem valu najprej vse izobražene, ne glede na to, ali so bili posvetni ali cerkveni izobraženci. Prva oborožena akcija mladih skojevcev v Mariboru je bila 29. aprila leta 1941 v Volkmerjevem prehodu. Tega, gospod Jerovšek, nisem slišala, da bi kdaj povedali in citirali. Ampak je treba vedeti zaradi zgodovinskega spomina. Iskati ozadja, zakaj je bil zakon vložen 18. maja, tik pred drugo obletnico odločbe Ustavnega sodišča, 8. junija. Ali je primeren čas ali ne, sem že povedala, ampak kriza je bila že v prejšnjem mandatu. Če bi kdo imel potrpljenje in voljo iskati, kaj vse je delala tedanja opozicija, naj gre, svetujem, kot poučen primer pogledat samo dnevne rede sej Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti. Bo imel kaj videti.! Zdaj pa k temu, kar je bilo že večkrat očitano, da so grdi nameni in da sploh ni treba ničesar spreminjati, tudi gospod državni sekretar je rekel, ker je Ustavno sodišče že razveljavilo. Kaj bi se zgodilo s 13. členom, sem že povedala. Če mu odmislite prvi odstavek, praktično nimate osnove za registracijo. Enako se zgodi potem z opustitvijo tudi prve in pete točke v 14. členu, ker je tam tudi to povezano z zahtevanim kvorumom za registracijo in tako se lahko sprehodimo tudi po tistem, kar je povedalo Ustavno sodišče v zvezi z razveljavitvijo tretjega in četrtega odstavka v 24. členu. Prebrala vam bom, da boste videli, kaj je razveljavilo Ustavno sodišče: "Če je v vsej državi dovolj veliko število pridržanih oseb iste veroizpovedi, ministrstvo, pristojno za pravosodje, zaposli potrebno število duhovnikov te veroizpovedi za polni ali krajši delovni čas oziroma drugače zagotovi plačilo za opravljeno delo." Zaposlitev je Ustavno sodišče razveljavilo. Enako četrti odstavek: "Duhovnik, ki je imenovan in zaposlen v skladu s prejšnjim odstavkom, lahko nemoteno opravlja svojo službo in brez nadzora obiskuje pridržane osebe ustrezne veroizpovedi ob primernem času." To je razveljavljeno. Razveljavljen je tudi drugi odstavek 25. člena: "Če je v bolnišnicah v vsej državi dovolj veliko število oskrbovancev iste veroizpovedi, ministrstvo, pristojno za zdravje, zagotovi v partnerskem dogovarjanju na podlagi zakona, ki ureja financiranje zdravstvenih programov in storitev, zaposlitev potrebnega števila duhovnikov v skladu s predpisi ministra..." in tako naprej. Res je – v tem zakonu in Ustavno sodišče ni govorilo o zaposlenih v policiji in vojski, ampak o tem tudi vprašano ni bilo. In tako Ustavno sodišče ravna, kadar presoja ustavnost posameznih določb v zakonu, da presoja tisto, po čemer je bilo vprašano. Govora je bilo, da je 41. člen Ustave, sem vam ga prebrala, pač tisti, ki narekuje, da izpovedovanje vere in drugih opredelitev v zasebnem in javnem življenju je svobodno. In ravno o tem govori tudi Ustavno sodišče, prav natančno, v 100. točki svojega besedila, ustavne odločbe. Pojdite si pogledat, kaj v tistem piše! Izenačuje in zahteva, da se svetovnonazorske skupnosti, mišljenjske skupnosti izenačijo z verskimi in s Cerkvami. Tisto, kar je v zvezi s tem še treba povedati, da deveta točka Evropske konvencije – 9. člen Evropske konvencije o človekovih pravicah ravno tako govori in izenačuje mišljenje, vero in zagotavlja za oboje svobodo izražanja. Ne vem, zakaj je to problematično v državi Sloveniji. Morebiti je vzrok v tem, da je agnostike, ateiste, humanitarce in druge, ki se ne štejejo k vernikom, nekdo od zdajšnjih koalicijskih poslancev v prejšnjem mandatu primerjal s člani čebelarskega društva. Vsa čast in slava čebelarjem, ampak zadeve so drugačne. Res pa je, da zakon, ki smo ga vložili, v določbah glede registracije in drugih stvari sledi zakonu o društvih; enako, kot pri urejanju finančnih standardov v zakonu o računovodstvu. To je tisto, kar očitno nekatere moti, da je tako urejeno! Ampak, če smo pravna država, potem morajo pravne norme veljati za vse. No, zanimivo bi bilo povedati, da je, pa sem že povedala, ta zakon enak tistemu, z nekaterimi spremembami, seveda, ki je bil vložen v lanskem letu. Na tisti predlog zakona je SDS vložila amandmaje, samo k dvema členoma ni vložila amandmajev. 16 členov je bilo takih, kjer je zahtevala črtanje člena, neke štiri so bile pa manjše spremembe. Mogoče je bilo 16 oziroma 17 pa 4 ali pa 16 in 5 takih, ki so malenkostne – tukaj zdaj ne najdem zapisa, kjer sem si to pripravila, da bi vam povedala, kako je s temi rečmi bilo. Kot rečeno, obravnava zakona je bila zaustavljena. Razrešitev vlade in razpustitev parlamenta je preprečila, da bi bila novela zakona takrat do kraja obravnavana in bi prestala. Ta hip ne vem, ali bi bila sprejeta ali ne, ampak neustavnost še vedno ni odpravljena in to je edina velika skrivnost in edino ozadje za vložitev te novele. Zdaj, podpisnikom predloga pa prepuščam, da se sami razvrstijo v dve kategoriji, ki ju je omenil poslanec Jerovšek: ali so zlonamerni, sovražni in ne vem, kar še je teh opredelitev – nedemokratični in stalinistični – ali pa so raje naivni, nevedni in zapeljani. Ne eno in ne drugo ni res. Vsak odloča o svojem podpisu, nihče ni bil novele prisiljen podpisati, to je napravil po svoji svobodni vesti in je ugotovil, da je to prav narediti. Vprašanje financiranja, ki ga nekateri omenjate, je v resnici v različnih državah različno urejeno. Nekateri dajejo primer Avstrije. Avstrija ima za verske skupnosti oziroma za Cerkev urejen verski davek. Ampak, ko se zgledujemo po Avstriji, potem povejmo, da Avstrija ni vrnila premoženja v procesu denacionalizacije, Slovenija pa je. In Cerkev je zdaj kot največji denacionalizacijski upravičenec dobila vse to. Gospod Jerovšek je odprl vprašanje mariborske škofije. Vprašala bi ga, ko se tako vehementno zavzema za pravice malih ljudi – kaj pa mali delničarji? Kaj pa vse tisto premoženje, ki ga je Slomšek s prestavitvijo sedeža iz Labotske doline v Maribor omogočil zbrati mariborski škofiji oziroma nadškofiji in je bilo zdaj tako zapravljeno, kot je bilo zapravljeno? A tisto ga pa nič ne skrbi? In če posluša mnenje ljudi, ali ni slišal ljudi o tem, kako so ogorčeni nad dogajanjem v mariborski nadškofiji? Morebiti bi bilo pa dobro kdaj v Maribor priti, gospod Jerovšek, pa še komu drugemu prisluhniti, ne samo tistim, ki jih hočete slišati! Kar pa zadeva drugačen način urejanja. Morebiti bi bilo dobro pogledati podatke o tem, koliko je že zdaj odstopljene dohodnine. Morebiti bi bilo dobro povedati tudi to, da so darovi neobdavčeni, pa morebiti bi bilo dobro povedati tudi to, da je med tistimi, ki so oproščeni plačila za spremembo namembnosti za zemljišča, ki ga zdaj po nujnem postopku uveljavljate, tega blagra deležna tudi Cerkev kot tista, ki dobi z darovi kakšno od takih zemljišč, tako da se ne bi spraševali, kdo politizira in kdo ideološke teme vnaša. Prvi, še enkrat poudarjam, ste bili v koaliciji, ko ste odstavili direktorja Urada za verske skupnosti, druga rešitev je bila to, da ste Urad za verske skupnosti premestili, ali ste ga ukinili, ali kako drugače uredili, ne vem. Tudi ne vem, kakšen je bil prihranek. Tretja stvar je bila umestitev Zakona o verski svobodi v Zakon za uravnoteženje javnih financ. Jaz bi lahko še pregledala kakšne druge zakone in vam povedala, kje vse ste [[...]]Je pa zanimivo, da toliko govorite o ideološkosti in o potapljanju zgodovinske teme, meni je pa eden od vaših ministrov, natančneje gospod dr. Pličanič, podpisal odgovor na poslansko vprašanje, v katerem je jasno in glasno zapisano, da je potrebno redefinirati zgodovino. Ali je to ideološko ali ni ideološko, pa ne vem, to naj presodi vsak sam. Zato, saj veste tisto o tem, kdo kriči: primite tatu. Lahko bi vam povedala še eno zadevo v zvezi z uvrstitvijo svetovnonazorskih skupnosti, mišljenjskih skupnosti v zakon o verski svobodi. Dve direktivi smo že prenesli v zakonodajo, pa ste to mirno pozabili, in obe direktivi zadevata tudi svetovnonazorske oziroma mišljenjske skupnosti. Ta del bom končala s tem, da povem: spoštovane kolegice in kolegi, poglejte si 1. člen tega predloga zakona, poglejte, kaj v temu členu piše. Nič ni spremenjeno, tisto, kar je v Zakonu o verski svobodi, ki je bil leta 2006 oziroma 2007 sprejet. Tudi ta člen, poglejte, Cerkve in druge verske skupnosti kot splošno koristne organizacije tretira Cerkve in verske skupnosti kot splošno koristne organizacije. Kdo potemtakem kaj skupnostim in Cerkvam jemlje? Kdo jih obravnava sovražno? Kdo jim jemlje njihovo poslanstvo? O tem razmislite, ko nam pripisujete sovražne namene. Hvala.
Replika, gospod Jožef Jerovšek.
Hvala. Spoštovani kolegici Potrati moram reči, da je popolnoma napačno interpretirala, ko mi je očitala, da sem pod verjetno kategorija dobrohotnih naivnežev uvrstil tudi njo in da je kdor koli podpisoval ta zakon pod prisilo. Verjamem, ker tudi je legitimen, to je legitimen instrument o politični borbi, ampak takšen naivnež pa res nisem, da bi smatral, da so vas silili podpisati kot prvopodpisnico. Verjamem, da ste s srcem pisali in podpisali ta zakon in da so morali, po mojih informacijah, piarovci malo ublažiti tekst, ker je bil bolj neorokavičen in da so izboljšali malo dikcijo in tekst. Še posebej sem o tem prepričan, da ima to povezavo tudi z vašim, ko sem bral zapisek z vaše predkongresne okrogle mize v Murski Soboti, koga ste si v stranki izbrali za idole – to mi je povedalo vse – in kaj so vrednote, tam ste bili prisotni. Tudi to moram reči, gospa Potrata, da ne bo nobenega dvoma, tudi jaz sem ogorčen nad tem, kar se je zgodilo varčevalcem, malim delničarjem pri teh družbah za upravljanje, Zvon 1 in Zvon 2. Verjetno mi bodo bolj zelo iskreno lahko verjeli, kajti dosti prej se je meni zgodilo isto, ko smo cela družina vložili certifikate v Infond in pred dvema letoma, ko je bila kulminacija afere Laškega in gospoda Šrota, ki ste ga vi vedno podpirali, vaša stranka, in takrat je tiskovni predstavnik vaše stranke, gospod Košir še bil urednik Dela. Takrat, ko so bili od cele družine certifikati vredni 64 evrov, so mi na prvi strani Dela napisali, da sem zatajil tajkunsko lastništvo, solastništvo – ko so bili certifikati od štirih članov družine vredni le še 64 evrov! Jaz veliko bolj sočustvujem kot gospod Jakič in vi s temi malimi delničarji, ker imam bistveno prej isto izkušnjo s tajkuni, ki so povezani z vašimi strankami iz Laškega in tako naprej. Glejte [[...]]
Gospod Jerovšek, 3 minute je minilo [[...]]
Dobro [[...]]
[[...]]tako, da prosim, če [[...]]
[[...]]Upam, da sem to odgovoril. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Iva Dimic, pripravi naj se, prosim, dr. Andreja Črnak Meglič.
Hvala za besedo, spoštovana predsedujoča. Kolegi poslanci in poslanke! V svoji razpravi bi se osredotočila predvsem na primerjavo ureditve financiranja cerkve in verskih skupnosti v Sloveniji z državami Evropske unije, s katerimi, vsaj upam, se želimo primerjati tudi pri ureditvi tega področja. V letu 2005 je Raziskovalni oddelek Državnega zbora opravil raziskovalno nalogo glede cerkvenih davkov in njihovo ureditev v državah Evropske unije. Svojo razpravo zato opiram na izsledke te raziskave. V vseh evropskih državah igra država neposredno ali posredno vlogo v financiranju verskih dejavnosti. V glavnem sta povezana dva sistema: sistem državne cerkve in sistem priznane cerkve. Gospa Potrata, bi se samo dotaknila tega, da ima Avstrija davek in da ni bilo nič premoženja vrnjenega – Avstrija sploh ni nacionalizirala premoženja. Če samo nadaljujem. V prvem sistemu, Finska, Danska, je cerkev priznana kot država. Cerkev v teh državah ne izvaja samo verske vloge, pač pa opravlja tudi določene civilne dolžnosti, kot so na primer vodenje civilnih registrov in pogrebne dejavnosti. Cerkveni davek je torej v teh državah namenjen pokrivanju stroškov cerkva, kot takšnih, in tudi tistih stroškov, ki so nastali pri opravljanju civilnih aktivnosti cerkva. Davčna obveznost je splošna, četudi se je mogoče izogniti plačilu davka zaradi nepripadnosti cerkvi, pa se mu ni mogoče izogniti v celoti, in sicer ravno zaradi civilnih aktivnosti, ki jih izvaja cerkev. Na Švedskem je tako vsakdo dolžan plačati določen odstotek davka iz naslova pogrebnih aktivnosti, ne glede na versko pripadnost. V Svetu Evrope so prepričani, da tak režim določene cerkve postavlja v privilegiran položaj, vprašljivo pa je tudi enako obravnavanje oseb, ki niso pripadniki državne cerkve. Če grem v drug sistem, se pravi v sistem priznane Cerkve, pa je državljanom omogočeno, da se v skladu z lastnim prepričanjem odločijo, ali bodo prispevali k financiranju ene od cerkva, ki jih država priznava. Tako pridobljena sredstva pomenijo glavni vir financiranja cerkva, namenjena pa so med drugim za plačilo cerkvenega osebja in vzdrževanja cerkvenih stavb. Na primer, to je v Italiji, Nemčiji, Španiji. Cerkveni davek oziroma prispevek znaša okrog 1 % dohodka. Lahko bi se vprašali, zakaj bi prav v Sloveniji položaj financiranja verskih skupnosti zakonsko urejen že do sedaj bistveno drugače kot v primerljivih evropskih državah. Tako stanje je zagotovo pogojeno z razklanostjo v slovenski družbi, predvsem z izrinjenostjo pripadnikov cerkve iz javnega in političnega življenja dolgo povojno obdobje. Verske skupnosti v Sloveniji, tudi cerkev, s strani države še zdaj nimajo zagotovljenega rednega vira prihodkov, s katerimi bi verske skupnosti same razpolagale in odločale. Odločbo Ustavnega sodišča smo dolžni spoštovati in urediti področje registracije verskih skupnosti ter področje financiranja zaposlovanja duhovnikov v bolnišnicah in zaporih za namene izvajanja duhovne oskrbe. Vendar pa bo treba na tem področju urediti v duhu spoštovanja verske svobode in predvsem poiskati rešitve, ki bodo primerljive z rešitvami v preostalih državah Evropske unije. In še enkrat želim poudariti, da smo pripadniki mlajše generacije neobremenjeni s preteklostjo in smo del Evrope, zato želimo imeti evropske standarde verske svobode.
Besedo ima dr. Andreja Črnak Meglič, pripravi naj se, prosim, mag. Majda Potrata.
Najlepša hvala, gospa podpredsednica. Kolegice in kolegi! Naj tudi jaz prispevam nekaj k tej razpravi. Sem sopodpisnica zakona. Nisem ne zavedena ne zaslepljena. Kaj je razlog, da spreminjamo obstoječi zakon? Najprej odprava neskladij z ustavo in pa to, da uredimo vprašanja, ki so se v praksi pokazala kot močno otežena oziroma bi v prihodnosti lahko prinašala težave, zlasti pri dobivanju uporabe verodostojnih podatkov. Nadalje, urejamo sistem financiranja, ki je veliko preglednejši, boljši, transparentnejši. Nadalje, urejanje versko, duhovno oskrbo v javnih institucijah, kjer je pripravnikom oteženo uresničevanje pravice do verske svobode in nenazadnje uvedba svetovnonazorskih skupnosti, zagotavljamo enako obravnavo teh skupnosti poleg cerkva ter verskih združenj ali skupnosti. Na nek način je vodilo vsega vendarle to, kar je bilo odločeno v ustavni odločbi iz leta 2007, in sicer ureja vrsto vprašanj, ki jih z razveljavitvijo, tako kot vi pravite, ni bilo možno dokončno urediti, ampak je potrebna sprememba zakona, zakonski rok, do kdaj je treba to urediti, je že zdavnaj pretekel. Naši kolegi na veliko govorijo, da je razprava neproduktivna, ideološka in politična, ko pa prehajamo na argumente, ji kar na enkrat zmanjka. Sama bi si želela, da je razprava takšna, da soočamo argumente in protiargumente, ne pa ideološke označbe, ki jih uporabljamo kot mašilo, ko ne znamo kaj povedati. Daleč od tega, da bi bili ideološko zaslepljeni, želimo pa, da se tudi v slovenskem pravnem redu uvede red in pa preglednost nad delovanjem verskih skupnosti in njihovim financiranjem. Ustavno sodišče je v že navedeni odločbi zapisalo, da je državno financiranje verskih dejavnosti, skupnosti [[...]]"ustavno dopustno in je v polju proste presoje zakonodajalca". Kako je bila stvar urejena do zdaj? Do zdaj je bila urejena na način, da je dopuščala financiranje tistih dejavnosti, ki sodijo v okvir socialne države, in kot smo danes že slišali številke, šlo je za velike prispevke predvsem na področju karitativne dejavnosti, na področju izobraževanja, tudi varovanja kulturne dediščine, kar je prav. Kar je prav! Vendar pa obstajajo dejavnosti, ki seveda presegajo to polje delovanja. Gre za vprašanje sofinanciranja prispevkov za verske uslužbence oziroma duhovnike. Četudi smo z ZUJF uredili financiranje teh prispevkov na način, da se prispevek znižuje iz 60 na 48 % prispevkov delodajalca, še vedno velja poudariti, da na ta način država neposredno iz svojega proračuna prispeva 2,4 milijona evrov oziroma toliko je to znašalo v letu 2011. Kaj je bila zgodovinska podlaga za uvedbo tega prispevka? Zgodovinska podlaga seveda izhaja iz socializma in je na nek način povezana s tem, da je bilo denacionalizirano cerkveno premoženje. No, to je sedaj že davno preseženo. Cerkev je dobila svoje premoženje nazaj, s tem odpade tudi na nek način, bomo rekli, razlog za to, da se ohrani takšen način financiranja. Kako pa v praksi to izgleda? V praksi pa to izgleda tako, da se izračun števila upravičencev izvede na podlagi versko opredeljenih ljudi po popisu 2002. Gospe in gospodje, od leta 2002 do danes so se stvari spremenile. Poleg tega podatek ni bil zbran z namenom pridobivanja podatkov o sofinanciranju verskih skupnosti, ampak za neke druge namene. Od takrat naprej ta podatek ni bil pridobljen, po inerciji pa izračuni potekajo še vedno na isti način. In na nek način lahko rečemo tudi to, da že po sedanjem zakonu, v 27. členu, v četrtem odstavku obstoječi zakon pravi, da lahko število verskih pripadnikov dokažemo tudi s podatkovnimi viri, izjavami, listinami in tako naprej. Pa glej ga zlomka, niti ena verska skupnost tega do zdaj ni uporabila. Zakaj ne? Zato, ker je to težko. Kaj se dogaja z novim sistemom financiranja, ki ga želimo uvesti? Z novim sistemom financiranja seveda izhajamo iz dejstva, da financiranje verskih skupnosti ni človekova pravica. Dopustno je, če so kriteriji za to financiranje oblikovani nearbitrarno in če to ne nasprotuje ločenosti cerkve od države. Kako bomo financiranje izvajali naprej? Vse dejavnosti, ki sodijo v okvir financiranja socialne države, bodo še vedno urejene tako kot zdaj. Izvajalci bodo lahko konkurirali ob drugih izvajalcih te dejavnosti, ki sodijo v zasebno sfero za izvajanje te dejavnosti. To se pravi, nikomur ne bo nič odvzeto. Ohranila se bo možnost financirana duhovnikov v izjemnih okoliščinah, tudi to je prav in sodi v sklop uresničevanja človekovih pravic. To pa, kar se spreminja, pa je tako minoren delež, da se enostavno človek sprašuje, pa zakaj ta vihar v kozarcu vode. Gre za to, da se sistem sofinanciranja plačila prispevkov za duhovnike nadomesti z načinom, ki velja za vse ostale civilnodružbene organizacije. Kajti, kaj pa drugega cerkev je, kot ena največjih civilnodružbenih organizacij v družbi, in seveda je prav, da se uredi njeno financiranje na enak način. Torej, da jo podpirajo tisti, ki pravzaprav so njeni pripadniki oziroma verniki. Vsled tega bo tudi za te dopuščen mehanizem 0,5, kot mu pravimo v nevladnem sektorju, skratka, da bodo tisti verniki oziroma podporniki cerkve, ki menijo, da je treba podpirati njeno dejavnost, namenili 0,5 % svoje dohodnine za to dejavnost. Kot pravim, s tem bo cerkev izenačena z ostalimi subjekti civilne družbe. Naj povem, da ta mehanizem, ki ga je uvedel še pokojni dr. Bajuk, niti pod razno ni izkoriščen, da še vedno obstaja precejšen manevrski prostor za pridobivanje teh sredstev, najmanj polovice, vendar se je treba za to potruditi. Kot predavateljica metod in tehnik pridobivanja sredstev vam povem, da verjetno nikomur ne bo lažje nagovoriti potencialnih podpornikov za to, da namenijo ta del dohodnine svoji cerkvi, kot cerkvi, saj ima nenazadnje vsak teden, v vsaki nedeljski maši tudi možnost to storiti. Pravite, da je to neideološko in neevropsko, pa vas demantirajo dejstva. Že v prilogi lahko zasledimo, da mnoge države: Italija, Madžarska, Belgija, Nizozemska, Nemčija, pa še bi lahko našteli, mnoge države sistem financiranja urejajo na podoben način, kot ga prinaša novela zakona. Razložite mi, kaj je v tem načinu financiranja ideološkega? Nič. In še kolegici Dimic, veste gospa, v sedmih letih se je marsikaj spremenilo, zato bi prosila, da smo korektni tudi pri navajanju dejstev. Hvala.
Hvala. Besedo ima mag. Majda Potrata. Pripravi naj se gospod Franc Pukšič.
Hvala. Dobro je, če preberemo tisto, kar imamo v rokah, in kolegica Črnak Megličeva je opozorila na prilogo k temu zakonu, ki govori o tem, kako države urejajo svoj odnos z verskimi skupnostmi. Ampak ena stvar je vendarle bistvena. Ustavno sodišče poudarja, da mora imeti država enake vatle pri merjenju svojega odnosa do verskih skupnosti, do vseh, in mora to temeljiti na preverljivih podatkih zaradi tega, ker v Sloveniji nimamo državne cerkve. Meni je zelo žal, če tega kdo ne more sprejeti, ampak Slovenija nima državne cerkve, ker je to oprto na 7. člen Ustave, ki govori o ločenosti države in cerkve. In tudi če berete izjavo pripadnikov oziroma vrhov štirih največjih verskih skupnosti v Sloveniji, ste opazili, da so štirje, da je Islamska skupnost, da je Srbska pravoslavna cerkev, da je Evangeličanska cerkev in da je Rimskokatoliška cerkev, ob teh pa obstajajo še številne druge. In znova svetujem, pojdite na spletno stran Urada za verske skupnosti, boste videli, kdo vse od večjih skupnosti je pri spreminjanju zakonodaje še sodeloval. Veliko teh je bilo, nekatere pa so v resnici zelo majhne. Tisto, kar je Ustavno sodišče naložilo, je, da se ne smejo različno obravnavati registrirane in neregistrirane skupnosti. In to je tudi eno od temeljnih določil. Kako se evropski standardi spreminjajo. Poglejte, kaj je sprejela Norveška – Norveška res ni članica Evropske unije, ampak je vendarle strogo ločila cerkev in državo. Italija, katoliška Italija ne financira oziroma ne sprejema teološke fakultete kot dela univerze. Pri nas je teološka fakulteta del univerze in tako pridobiva javna sredstva. Pri nas dobivajo sredstva tudi zasebne šole, tudi katoliške zasebne šole, ki imajo koncesijo. So 100 % ali 85 % za program financirane. In prav je tako, če opravljajo javnoveljavni program. Temu nihče ne nasprotuje in v to se nihče ne spušča s to novelo zakona. Tako da tu jaz ne vem, kje vidite strahove in sovražnost. Je treba vendarle povedati, o čem govorimo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Franc Pukšič ni prisoten. Prehajamo na naslednjega razpravljavca, gospod Janez Vasle. Pripravi naj se, prosim, mag. Borut Ambrožič.
Hvala za besedo. Jaz moram čestitati kolegicam in kolegom za dobro poznavanje, za naprej in za nazaj. Jaz sem, kot veste, začetnikv teh prostorih, vendar bi vseeno rad nekaj povedal. Ne enačiti mariborske nadškofije s celo Rimskokatoliško cerkvijo na Slovenskem. Mariborska nadškofija paše zdaj k sodišču. Vem pa, da so, recimo, tudi njihovi krajevni župniki, ki spadajo pod mariborsko škofijo, da so tudi ogorčeni in so prav javno protestirali, da oni zelo gospodarno in racionalno gospodarijo. Tako da so čisto drugi subjekti. Potem me vedno zbode [[...]] [[izklop mikrofona]]
Zmanjkalo je časa za daljšo razpravo. Mag. Borut Ambrožič, pripravi naj se prosim gospa Alenka Jeraj.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovani! Pri predstavitvi svojega stališča do predlaganega zakona se bom osredotočil predvsem na vprašanje enakopravne obravnave verskih skupnosti in drugih svetovnonazorskih združenj, ki so našle svoj prostor na slovenskih tleh, ne samo pred 2000 leti, kot nekatere, ampak tudi v polpretekli ali novejši zgodovini. Predlagateljem gre predvsem za odpravo ugotovljenih protiustavnosti, ki jih je ugotovilo Ustavno sodišče, kot tudi izhaja iz ustavne odločbe z dne 15. 4. 2010, ki pravi, da "vsebina človekove pravice verske svobode velja tudi za druge ateistične, agnostične, humanistične in druge oblike verskega združevanja, ki delujejo na področju svobode vesti". Med osnovne cilje novele predlaganega zakona spada tudi urejanje verske duhovne oskrbe v javnih institucijam, kjer je pripadnikom oteženo uresničevanje pravice do verske svobode. Tega vprašanje se sicer dotikajo tudi nekateri področni zakoni. Enega od njih zelo dobro poznam. Z njim sem se soočal v vlogi zastopnika pacientovih pravic. Gre za Zakon o pacientovih pravicah, ki v 13. členu govori, da mora izvajalec zdravstvenih storitev pri stacionarni oskrbi zagotoviti pogoje za uresničevanje pravice pacienta do ustrezne verske duhovne oskrbe v skladu z zakonom, ki ureja versko svobodo. Ob zaključku pa dovolite, da izrazim še nekaj svojim misli in na koncu tudi citat našega Mariborčana, posvojenega Mariborčana, sicer rojenega v Pesnici pri Mariboru, Toneta Partljiča, ki v današnjem Večeru navaja, "da ko pomisli na mariborsko škofijo, presenečen ugotavlja, da je v boju s kapitalom in bankami celo vsemogočni bog povsem nemogočen". Ob zaključku pa še to, da resnično upam, da nihče med nami ni prisiljen v obravnavo kakršnekoli vsebine, kot je bilo danes slišati v uvodu enega od predgovornikov koalicije, in prav tako, da srčno verjamem, da opozicija seveda ne poseduje težkega orožja in še manj pripadajoče municije, saj si upam trditi, da so v naših vrstah sami pacifisti. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Alenka Jeraj, pripravi naj se prosim gospod Roman Žveglič.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Slovenija je ta trenutek v krizi. Vlada se trudi, da poveča gospodarsko aktivnost, poveča gospodarsko rast, zmanjša brezposelnost, da zniža zadolženost, opozicija pa ocenjuje, da je v tem trenutku najbolj pomembno urediti Zakon o verski svobodi. Pri tem se sklicujete na odločbo Ustavnega sodišča, v uvod predloga ste tako zapisali, "razlog, izhodišče in temelj sprememb in dopolnitev Zakona o verski svobodi predstavlja odločba Ustavnega sodišča". Zdaj pa mogoče najprej povejmo, o čem je sodišče odločalo in kaj je odločilo oziroma ugotovilo. Prvi odstavek 13. člena ter 1. in 5. točka 14. člena Zakona o verski svobodi se razveljavijo. Tretji odstavek 24. člena Zakona o verski svobodi, če se nanaša na zaposlovanje duhovnikov, četrti odstavek 24. člena Zakona o verski svobodi, če se nanaša na zaposlenega duhovnika, drugi odstavek 25. člena Zakona o verski svobodi in zadnji stavek prvega odstavka 27. člena Zakona o verski svobodi se razveljavijo. Razveljavitev začne učinkovati eno leto po objavi te odločbe v Uradnem listu Republike Slovenije. Ustavno sodišče je presojalo tudi o mnogih drugih členih in o teh pravi: člen 20 Zakona o pravnem položaju verskih skupnosti v Republiki Sloveniji in tretji odstavek 29. člena Zakona o verski svobodi nista v neskladju z ustavo. To je tisti člen, ki govori o financiranju, o katerem se zdajle že nekaj časa pogovarjamo. V delu, ki ni zajet v 4. točki, izreka: 24. in 25. člen Zakona o verski svobodi nista v neskladju z ustavo. člena 22 in 23 Zakona o verski svobodi ter tretji odstavek 52. člena Zakona o obrambi niso v neskladju z ustavo. Člen 26 Zakona o verski svobodi ni v neskladju z ustavo, peti odstavek 27. člena Zakona o verski svobodi ni v neskladju z ustavo, člena 30 in 32 Zakona o verski svobodi nista v neskladju z Ustavo. Kot rečeno, je Ustavno sodišče presojalo več členov, in to tisti, za katere je Državni svet, ko jih je pač poslal v presojo tudi argumentiral, zakaj ocenjuje, da so neustavni. Mi tudi pri enem drugem zakonu že nekaj dni poslušamo, kako je neustaven, pa vidimo, da na koncu vse tisto, kar nekdo govori, da ni ustavno, da bo to tudi dokazal na Ustavnem sodišču, se morda to tako ne zgodi. Pri nas o tem, ali je en zakon ali je en člen ustaven ali neustaven, odloča Ustavno sodišče. In do takrat, ko ni odločitve Ustavnega sodišča, nihče ne more reči, da je nekaj neustavno. To pomeni, da kar nekaj členov, ki jih želite s tem zakonom, ki ste ga vložili, urejati, posega na tista področja, za katera Ustavno sodišče pač ni reklo, da niso neskladna z ustavo, ampak da je zakon primeren in ustrezen. Zato seveda to sklicevanje na Ustavno sodišče je na mestu seveda v tistem delu, kjer so dejansko bili členi razveljavljeni in bi lahko nastala pravna praznina, vendar je državni sekretar napovedal in tudi Vlada, da manjše popravke pripravlja skladno s tem, kar se pač seveda po uveljavitvi zakona tudi pojavi, in skladno s tem, kar je v tem primeru Ustavno sodišče razveljavilo. Vi pa z zakonom posegate na cel kup področij, za katere Ustavno sodišče ni ocenilo, da so neustavna, sklicujete pa se na to, da je treba popraviti zaradi neustavnosti. Členi so bili razveljavljeni eno leto po izdani odločbi, to pomeni 15. aprila 2011 so bili ti členi, ki sem jih omenila, ta dva oziroma tri točke tudi razveljavljeni in je ta razveljavitev začela veljati. Zakonodajalec bi to lahko popravil ali ne, ne glede na to s tistim dnem, ki sem ga navedla, ti členi ne veljajo več. Zato sklicevanje na Ustavno sodišče zame ni zadosten razlog, da bi lahko ta zakon podprla in ga tudi ne bom. Bom pa tiste popravke, ki jih bo pripravila Vlada in bodo zakon izboljšali.
Kot predlagateljica mag. Potrata, replika.
Hvala. Kot predlagateljica repliciram gospe Alenki Jeraj. Nedemokratičnost in neustavnost je bila očitana noveli, pa Ustavno sodišče ni presojalo novele in vprašanje je, če jo bo, zaradi tega, ker tako kot menite, jo menite zavrniti. Toliko glede tega. Nobenega razloga pa ni, da ne bi mogli, smeli, skladno z ustavo in poslovnikom vlagati zakonov, ker so poslanke in poslanci kvalificirani predlagatelji zakonov. Torej, če je kakšna stvar še dodatno urejena poleg tiste, je to vse mogoče, vi pa, ki ste že v prejšnjem mandatu k zakonu vložili 16 amandmajev za črtanje členov, pet amandmajev za delno spremembo, dveh členov se pa niste lotili, boste imeli v tem predlogu zakona enako možnost poseči z amandmaji na vse tisto, kar se vam ne zdi sprejemljivo. Financiranje, ki ga urejamo na drugačen način, je posledica tega, da ni relevantnih podatkov o tem, koliko pripadnikov ima kakšna verska skupnost ali cerkev registrirani. Nima jih. Sicer pa, jaz ne vem, zakaj bi zdaj to ogrožalo, ko je pa nadškof, eden od dveh, rekel, da tisto, kar daje država iz proračuna direktno verskim skupnostim, tako ne predstavlja kakšnega pomembnega deleža financiranja. Hvala.
Besedo ima gospod Roman Žveglič, pripravi naj se prosim gospod Ivan Hršak.
Lep pozdrav vsem! Hvala za besedo. Jaz sem danes kar malce zmeden, ko vse to poslušam. Prihajam iz občine, v kateri imamo dve nadškofiji, dve škofiji, štiri dekanije in petnajs far. Smo velika občina, kajne? Ampak tako je. Sam kot zmeren kristjan, ki sem sicer večkrat pri kakšnem delu na kakšni spomeniško varovani cerkvi, ki jo je država zavarovala, ne more pa dajati sredstva za njeno obnovo, kot pa pri samem obredu svete maše. Res, da poskušam vsako nedeljo peljati svoje starše k obredu svete maše in še tudi za kakšen praznik, če le utegnem. Tudi po raziskavi priljubljenosti poklicev je v tej državi naj bi bil duhovnik, župnik, na 19 mestu, kmet pa na 18, se pravi, da smo si tudi v tem pogledu kar precej blizu s tem poklicem. Pa še ena druga stvar. Tako kot Rimskokatoliški cerkvi, se tudi kmetom očita bogastvo, bajne državne subvencije, oh in sploh in vse. Iz tega stališča bi se za ta poklic moralo treti ljudi, ampak dejansko sem bil v svojih koncih, dokler nisem prišel v parlament, eden mlajših kmetov, ampak star sem pa že toliko, da ko je Prešeren napisal Slovo od mladosti, je bil 18 let mlajši od mene. Ko pa pogledam v Družino, koliko novomašnikov je na leto, pa jih lahko prešteješ na prste ene roke. Ne razumem ravno teh povezav o teh bogastvih in o priljubljenosti teh poklicev, se pravi, s samo zasedenostjo. Tudi pri teh plačevanjih prispevkov kmetom plačuje država en del sofinanciranja, se pravi, smo si tudi tukaj približno enaki. Res pa je, da je te prispevke za socialno varnost, del, plačevala že prejšnja država in bi res krepko zdaj posegali v posamezne pridobljene pravice. Jaz sicer ne očitam, da čas ni primeren, saj čas je vedno primeren, kakor vzamemo, za vsako stvar. Res pa je, da me čudi to, da od vseh teh večjih štirih verskih skupnosti nobena zakona ne podpira. To mi pa ne gre skupaj – bi rekli po domače "mi ne gre v plajbo" –, na kakšen način bi se pa vsaj katera izmed teh večjih verskih skupnosti morala strinjati s predlaganim zakonom, po moje, če bi bil pripravljen v nekem dialogu. Ampak očitno ni. In zato mu jaz nasprotujem, ker deli in ne poskuša najti neke sinergije, če je že to stvar treba urediti, kajti tudi vsi ti argumenti so seveda delno zavajajoči, delno so tudi nesprejemljivi za našo državo, ki želi preseči nekdaj ta prisoten neprijazen odnos do vere in verskih skupnosti. Jaz bi sicer resnično pričakoval, da bi predlagatelji umaknili ta zakon in poskusili najti dialog, saj če že ne s koalicijo, pa vsaj poskušati z verskimi skupnostmi. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Ivan Hršak, vidim, da ga ni v dvorani. Gospa Eva Irgl. [[Je ni.]] Predstavnik Vlade? Gospod državni sekretar, izvolite.
Hvala lepa. Vlada poudarja, da je Ustavno sodišče Republike Slovenije z odločbo U-I-92/7 razveljavilo zgolj minimalne rešitve v nekaterih posameznih določbah Zakona o verski svobodi, in sicer v zvezi s pogojem o številu pripadnikov, ki zadostuje za registracijo cerkve oziroma verske skupnosti in v zvezi z zaposlitvijo duhovnikov v zavodih za prestajanje kazni ter bolnišnicah. Ustavno sodišče Republike Slovenije je v predmetni odločbi, ko je presojalo ustavnost zakona,l glede ostalih določb zakona ugotovilo skladnost z ustavo, zato bo Vlada Republike Slovenije zaradi navedene odločbe Ustavnega sodišča pripravila potrebne spremembe zakona. Predlog novega zakona, tega predloga, ki črta 23. člen uveljavljenega zakona, v 11. členu opredeljuje versko duhovno oskrbo v javnih institucijah, pri čemer na enak način ureja versko duhovno oskrbo v policiji, vojski, bolnišnicah in v zavodih za prestajanje kazni. Ustavno sodišče pa je v odločbi ki jo omenjamo, sprejelo stališče, da omenjeni položaji, ki jih izenačuje predlog zakona, ne morejo biti izenačeni, saj je Ustavno sodišče ugotovilo ustavno skladnost odločb zakona, ki določajo, da države v vojski in policiji zaposli duhovnike oziroma verske uslužbence. Predlog zakon, tega predlaganega, ki v petem odstavku 22. člena prepoveduje zaposlovanje duhovnikov in verskih uslužbencev tudi v vojski in policiji, čeprav Ustavno sodišče teh odločb, ki omogočajo tovrstno zaposlovanje ni razveljavilo, saj so v skladu z Ustavo Republike Slovenije, je šlo torej precej dlje. Na ta način predlagatelj brez resnega in stvarno utemeljenega razloga ob predpostavki, da je veljavna ureditev ustavno neskladna, brez ustreznega usklajevanja s cerkvami in verskimi skupnostmi posega v dosedanjo ureditev, s katero se strinjajo tudi cerkve in verske skupnosti. Ustavno sodišče v isti odločitvi pojasnjuje, da mora država, če je to nujno za izvrševanje pozitivne verske svobode, okrnjeno svobodo posameznikov nevtralizirati z aktivnim delovanjem, ki naj ublaži nastalo prikrajšanje. To se pravi, da se v posebnih pogojih lahko tudi kaj spremeni. Tako Ustavno sodišče. Te stvari bomo prilagajali, seveda pa gre ta predlog zakona mnogo dalje in po mnenju Vlade ni primeren za nadaljnjo obravnavo, o čemer sem govoril v prvem delu. Hvala lepa.
Gospa predlagateljica mag. Majda Potrata.
Hvala. Nobeden od sopodpisnikov zakona me doslej ni obvestil o tem, da bi bil pripravljen umakniti svoj podpis. Torej upravičeno sklepam, da smo predlagatelji trdno prepričani, da smo Državnemu zboru v obravnavo vložili dobro pripravljen zakon, ki je enkrat že bil obravnava v prejšnjem mandatu in je od tiste obravnave do zdaj doživel še nekatere izboljšave. Menim torej, da je zadeve, ki so povezane s cerkvami, verskimi skupnostmi in svetovnonazorskimi skupnostmi, vredne tehtnega premisleka. Zato poslanke in poslance, ki ne vidijo, da smo jih prepričali do zdaj s tem predlogom in svojimi razpravami, pozivam, da do jutrišnjega glasovanja natančno preberejo, ker je pri vsakem členu v obrazložitvi točno pojasnjeno, na kateri del odločbe Ustavnega sodišča merimo in zakaj tako predlagamo, kot predlagamo. Naj bo pri glasovanju vendarle omogočeno, da gre zakon v drugo obravnavo. V drugi obravnavi pa je tiste stvari, za katere ne bo soglasja, še vedno mogoče umakniti. Še enkrat naj povem, v zakonu – in to je bil temeljni motiv – odpravljamo ustavna neskladja oziroma neskladja, ki jih je ugotovilo Ustavno sodišče, zvezana s kriteriji za registracijo verskih skupnosti in zaposlovanjem duhovnikov v bolnišnicah in zaporih, urejamo vprašanja, ki so se v praksi pokazala kot močno otežena oziroma bi takšna lahko bila. Ponavljam, gre za vprašanje pridobivanja podatkov o številu pripadnikov posamezne vere ali verske skupnosti, ker to je tisto merilo, po katerem naj bi bilo deljeno. Do zdaj pa pripadniki največjih verskih skupnosti v Sloveniji teh podatkov niso dali in tudi ne predlagali načina, po katerem bi se to lahko ugotavljalo. Predlagan je novi način financiranja, ki upošteva odločitev posameznika, torej individualno pravico vsakega posameznika, da se odloči, komu bo namenil del dohodnine v višini 0,5 %, lahko pa tudi manj, se razume. Ureditev verske duhovne oskrbe v javnih institucijah, kjer je pripadnikom oteženo uresničevanje pravice do verske svobode, je zaposlovanje verskih uslužbencev upravičeno in ga mora tudi država sofinancirati, in še tista zadnja stvar – uvedba svetovnonazorskih skupnosti. To je pet temeljnih točk, ki jih predlagana novela ob še nekaterih drugih ureja, in menimo, da so vredne vaše pozornosti in tudi odgovornosti, da odločite o tem, ali so predlagane odločitve takšne, da jim lahko izrečete podporo. Vsekakor pa bi odpravila še neko napako, ki je bila verjetno lapsus. Odločba Ustavnega sodišča je res iz aprila leta 2010, objavljena je bila 8. junija in zato je bil rok, v katerem je treba odpraviti neskladje, 8. junij 2011. V drugem letu tega neskladja in razveljavljenih členih je verjetno res pravi čas, da razmislimo, kako zadevo urediti in odpraviti ustavnopravno praznino. Hvala.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Prijava teče [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Kako prosim? Ne dela? Prijavljen je gospod Jožef Jerovšek, gospa Tamara Vonta, tudi vi boste lahko dobili besedo. Vsak pet minut. Izvolite, gospod Jerovšek.
Hvala lepa. V zvezi s tem konkretnim zakonom moram še enkrat poudariti, da odklanjam ta ideološki instrument v tem času za povzročanje delitev in nestrpnosti v slovenskem prostoru, kajti naše prioritete so povsem druge. In morajo biti druge za poslance v Državnem zboru. Prav tako ni možno v tem času nižati standardov človekovih pravic, kar vse je intenca tega zakona. O samem zakonu ena stvar. Moram reči, da me moti to, da so predlagatelji predvideli, da že 10 pripadnikov neke verske skupnosti lahko registrira versko skupnost. To je seveda poskus uvajanja čim več verskih sekt, ker to še niso verske skupnosti. Takšna praksa je že imela v preteklosti slabe posledice, konkretno ene v letošnjem letu, ko se na silo ustanavljajo neke sekte, seveda inštrumentalizirane in podprte s tem namenom, da se potem pa vpije, da morajo biti vsi enaki, vsi imajo enake možnosti, čeprav so eni že prisotni in imajo ogromno pripadnikov, drugi so pa sekte. Od prej pa moram še reči, ker sem bil direktno pozvan, zakaj ne prihajam v Maribor. Jaz moram reči, da sem pogosto v Mariboru, v petek sem si pa s programskim direktorjem EPK Čandrom ogledal vsa prizorišča, tudi razstavo v mariborski kavarni, ki se nanaša tudi na mariborske Nemce. Seveda nisem bil tam z majico Ich bin ein Mariborčan, ampak sem šel kot ponosen Slovenec na tisto razstavo. So mi pa rekli, kolegica, da vi redko prihajate v Maribor zadnje čase. Tako da če mene pozivate v Maribor, moram pa to reči. In še tisto o inteligenci, ki je bila zaprta. Zavedni Slovenci so bili. Moj oče se verjetno ni, čeprav je imel klasično gimnazijo, ampak je bil kmet, pripisoval ne vem kakšni inteligenci. Skupaj s Šarhom sta bila zaprta, kmeta – to je bil kriterij. In takrat – tako poznavalec mariborskih razmer – je bilo komunistov tam strašno malo. Tisti bistriški so večinoma hodili z dvignjeno roko, Heil Hitler, po Bistrici paradirali in še takrat skupaj s Stalinom podpirali Hitlerja. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima še gospa Tamara Vonta. Prosim.
Hvala lepa. Mislim, da smo zdaj pri koncu te obravnave. Nekako sem skušala povzeti neke reči, ki sem jih slišala in na katere bi želela tudi malce odgovoriti, kolikor mi bo to še čas dopuščal. Novela zakona o verski svobodi oziroma tako imenovani malomarni izdelek opozicije, kot smo slišali, odpravlja ustavna neskladja, povezana z enakopravnim obravnavanjem vseh verskih skupnosti oziroma svetovnonazorskih organizacij. Gre torej za rešitve, ki bi morale biti že uveljavljene po tistih razveljavljenih, se pravi, gre za neko pravno praznino, ki je zdaj nastala, in v bistvu gre za novelo, ki naj bi to odpravila. In to razumem kot eno bistvenih nalog Državnega zbora in eno bistvenih nalog poslank in poslancev. Odpravo ustavnih nesoglasij, ki sledijo le odločbi Ustavnega sodišča, ki bi morala biti že zdavnaj upoštevana, naj bi bilo, kot sem slišala, naše težko orožje oziroma municija, naš klasični stalinistični inštitut, naše sovraštvo do verskih skupnosti, naše univerzalno orožje z ekstremnimi zaključki, po oceni nekaterih na vrat na nos, po mnenju drugih z zakonom strašansko dolgo zgodovino, skoraj vse tja do srednjeveških križarskih pohodov. Prosim, ne podcenjujmo tistih, ki nas gledajo in poslušajo. Tavanje med žalitvami in sprevračanji nastopi takrat, ko zmanjka argumentov. Niti v enem stavku nismo omenjali sovraštva ali kakorkoli podpihovali sovraštva do verskih skupnosti. Kdor to trdi, tisti grdo laže. Gre resnično za neka neskladja, za neke praznine, ki jih je treba, pač, zato smo tudi tukaj, kajneda, rešiti. Nikakor nismo želeli z zakonom uvesti verskih sekt. To vam tudi lahko obljubim. In tudi, če bi imeli ne vem koliko cerkva, jaz verjamem, da je tako, da bi bili pred zakonom, da rečem, pa tudi po ustavi vsi enaki, da ne moremo reči, zdaj pa tista cerkev, ki jih ima 100 tisoč, ima pa čisto drugačne pravice kot tista, ki jih ima pa sto. Lepo vas prosim! Temu lahko nasedejo le ljudje, ki dejansko nimajo [[...]]zavedenci, drugače ne morem reči. To pa je ideološkost in to je na nek način, v najčistejši obliki, kršitev koalicijske pogodbe. To je bolj šala, ampak v bistvu vsebinsko pa drži. Skratka, nihče z nobeno besedo danes ni rekel, da verske skupnosti, da cerkev ne deluje v javnem interesu. Nihče ni tega rekel. Vsi se zavedamo vloge cerkve v javnem življenju in tega nikakor ne želimo zmanjševati, njene vloge. Vse ostalo je pa spet še en ideološki balast, za katerega sem mislila, da ga bomo mogoče danes nekoliko spustili. Če bi vlada red imela interes popraviti, mi smo bili že na pol poti, bi se nam lahko pridružila, morda bi našli skupno rešitev, prišli bi si naproti, da rečem, ampak tega interesa ni bilo. Ne. Zdaj bomo šli, ker smo že na tričetrt poti ali pa na polovici poti, ne, zdaj bomo šli pa še enkrat od začetka, zato da se bo dokazalo, da ima lahko prav samo eden in da skupaj ne moremo sprejeti tako rekoč skoraj ničesar. Mene to kot novopečeno poslanko žalosti. To je vse, kar bi želela v zvezi s tem povedati. Nikakor ne morem pristati na to, da mi bo kdorkoli tukaj rekel, da sovražim kogarkoli, čeprav sem danes to slišala. Zdaj sem bila malo osebna, ampak namenoma. Tega si ne bi smel nihče dovoliti, ne jaz ne gospod Jerovšek, ne kdorkoli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jerovšek, proceduralno. Prosim.
Gospod predsedujoči, zdaj se je že drugi dan zgodilo, da ravno na tistem mestu, ko je dodatna delitev časa, poslanci Pozitivne Slovenije ne znajo pritisniti tipke. Ampak ker je gospod Kavtičnik včeraj isto naredil in danes gospa Vonta, vem, da je to projekt, da je delalo, ampak zato, da niso v vrstnem redu, ampak da imajo zaključno besedo za nizke udarce. [[oglašanje iz dvorane]] Ne, ne, jaz nič nimam, jaz se stalno prijavil regularno. In prosim, da tista mesta preverite, ker to statistično in po zakonu verjetnosti ne gre, ker so se že vključevali z Vlade z besedo, ravno v tistem trenutku, ko se je pa treba v vrstni red vklopiti, pa ni. To je tendenciozno, namerno, da imajo zaključno besedo. Hvala lepa in to je nekorektno s strani kolegov poslancev.
Kolega Jerovšek, to je bilo preverjeno včeraj, mislim, da dvakrat. Jaz prosim, da nihče ne zlorablja poslovnika, ker se mnogokrat resnično zlorablja. Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri, 14. junija, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA RESOLUCIJE O NACIONALNEM PROGRAMU VARSTVA POTROŠNIKOV. Predlog resolucije je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade mag. Urošu Rožiču, državnemu sekretarju na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo, za dopolnilno obrazložitev Predloga resolucije. Prosim.
Spoštovani predsedujoči, poslanke in poslanci! Nacionalni program varstva potrošnikov je medresorski in temeljni strateški dokument na področju varstva potrošnikov, ki opredeljuje načela in dolgoročne cilje politike, vrste potrošnikov, določa prednostno nalogo na različnih področjih delovanja in okvirna potrebna sredstva z dosego teh ciljev. Nacionalni program predstavlja podlago za oblikovanje politik na področju varstva potrošnikov, z njimi pa se zagotavlja tudi nemoteno izvajanje javnih služb na področju varstva potrošnikov, kot so svetovanje, izobraževanje in obveščanje potrošnikov, delovanje nevladnih potrošniških organizacij skupaj z Evropskim potrošniškim centrom in nenazadnje ustrezen nadzor nad izvajanjem zakonodaje na področju varstva potrošnikov. Nacionalni program izpostavlja skupni cilj politike varstva potrošnikov, ta pa je krepitev varstva in usposobljenosti potrošnikov. Varstvo predstavlja temelj potrošniških politik, nanaša se na splošno varnost proizvodov, varnost hrane in pa seveda tudi varno storitev. Pri zagotavljanju varnosti je bistven učinkovit nadzor potrošniških trgov. Soočene z zahtevami po varčevanju na vseh področjih se tudi nadzorstvene inštitucije srečujejo za zahtevami, narediti več za manj denarja. Pristojni nadzorni organi bodo morali ohraniti budnost in napore ter tudi z učinkovitostjo sodelovanja ohraniti in izboljšati raven varnosti proizvodov in storitev na samem trgu. Z namenom izboljšanja varstva ekonomskih interesov potrošnikov bo država v načrtovanem obdobju izpostavila javno shemo izvensodnih načinov reševanja potrošniških sporov. V okviru tega projekta bo treba najprej sprejeti zakonodajo, ki bo omogočila oblikovanja neodvisnih teles za alternativno reševanje potrošniških sporov. Ta bodo po načelih nepristranskosti, transparentnosti in zakonitost reševala spore potrošnikov s podjetji, predvsem pa potrošnikom omogočila enostavne, hitre in cenovno dostopne postopke za reševanje njihovih sporov. Protiutež skrbi za varnost in varstvo interesov potrošnikov so politike, s katerimi si prizadevamo izboljšati usposobljenost potrošnikov za sprejemanje čim boljših nakupnih odločitev na vedno bolj zahtevnih in kompleksnih trgih, ki vključuje tudi ponudbo vedno bolj raznovrstnih, na primer finančnih, storitev. Treba je tudi poudariti, da je področje varstva potrošnikov vse močneje prepleteno in vpeto v politike enotnega trga Evropske unije, kjer si evropska politika prizadeva za doseganje visoke in enotne ravni varstva potrošnikov, s čimer želi povečati zaupanje potrošnikov v čezmejno nakupovanje, podjetjem pa poslovanje poenostaviti.Povečevanje usklajenosti na ravni EU na tem področju pomeni, da je danes že kar 85 % nacionalne potrošniške zakonodaje dejansko sprejete na ravni EU. To dejstvo narekuje vsebino in predstavlja okvir tudi strategijam in programom varstva potrošnikov v Sloveniji. Predlagani nacionalni program tako vključuje vse bistvene evropske cilje. Temeljni poudarki so na zagotavljanju potrošnikovih pravic in varnosti ter krepitvi njihovega položaja na trgu z namenom, da se ga z različnimi ukrepi usposobi za samostojno, svobodno in razumno izbiro na trgu ter krepi njegovo zavest o pravicah, ki mu pripadajo. Kot medresorski dokument nacionalni program v finančnem delu predstavlja seštevek okvirnih sredstev, ki jih je treba na posameznih ministrstvih zagotoviti za izvajanje nalog na področju zagotavljanja varnosti in varstva potrošnikov. V okviru Ministrstva za gospodarski razvoj in tehnologijo so v letošnjem letu načrtovana sredstva v višini skorajda 360 tisoč evrov, ki so potrebna za izvajanje javnih službe, svetovanje in obveščanje potrošnikov ter za delovanje nevladnih potrošniških organizacij in Evropskega potrošniškega centra. Sredstva bodo razdeljena na podlagi javnih razpisov, upravičeni prejemniki sredstev pa so nevladne potrošniške organizacije. Velik del programskih zahtev predstavljajo sredstva različnih nadzornih inštitucij, ki skrbijo za varstvo živilskih in neživilskih proizvodov na trgu, izvajajo nadzor nad spoštovanjem predpisa s področja varstva potrošnikov ter izrekajo ukrepe v skladu s svojimi pristojnostmi. Sredstva, načrtovana v okviru prednostnih nalog nacionalnega programa, so zgolj okvirna sredstva za izvajanje ukrepov v obdobju šestih let, ki predstavljajo podlago za pripravo dvoletnih izvedbenih načrtov, ki jih sprejema Vlada Republike Slovenije. Sedaj je v pripravi prvi dvoletni načrt, ki bo upošteval pravice porabe sredstev, ki so zagotovljena v okviru sprejetega rebalansa proračuna za letošnje leto. Poleg finančnih sredstev pa izvedbeni načrti opredeljujejo posamezne ukrepe, nosilce ukrepov, pričakovane učinke ter merljive kazalnike, na podlagi katerih bo možno spremljati učinkovito izvajanja ukrepov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog resolucije je obravnaval Odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku gospodu Matjažu Hanu. Prosim.
Podpredsednik, en lep dober dan. Državni sekretar z ekipo, kolegice in kolegi! Odbor za gospodarstvo je na 2. seji 24. maja letošnjega leta kot matično delovno telo obravnaval Predlog resolucije o nacionalnem programu varstva potrošnikov za leti 2012–2017, ki ga je v obravnavo predložila Vlada Republike Slovenije. Seji odbora so prisostvovali, kot ponavadi, predstavniki Ministrstva za gospodarski razvoj in tehnologijo, Ministrstvo za kmetijstvo in okolje, naša zakonodajnopravna služba, Obrtno-podjetniška zbornica in Zveza potrošnikov Slovenije. Odbor je bil v začetku seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, v katerem je ta k predloženemu aktu podala nekatere pripombe, ki pa so bile upoštevane s sprejetjem amandmaja Poslanske skupine SDS. Člani odbora so bili seznanjeni tudi s predlogi za amandma odbora Zveze potrošnikov Slovenije, ki so bili večinoma povzeti v predlogih za amandmaje odbora Poslanske skupine Pozitivne Slovenije. Posamezni pa so bili delno povzeti v predlogih za amandmaje odbora Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Člani odbora so bili seznanjeni tudi s pripombami in predlogom za amandma odbora Obrtno-podjetniške zbornice, potem smo imeli mnenje Trgovinske zbornice, mnenje Komisije državnega sveta za gospodarstvo, obrt in turizem in z gradivom Zveze potrošnikov Slovenije, ki pa so ga člani odbora prejeli na seji na klop. K Predlogu resolucije je amandmaje v poslovniškem roku vložila Poslanska skupina SDS. Članom odbora pa so bili na seji na klop predloženi tudi predlogi za amandmaje odbora Poslanske skupine Pozitivne Slovenije, Poslanske skupine SDS in predlog za dva amandmaja, ki sta bila amandmaja odbora in sta redakcijske narave. Na seji je predstavnica Zakonodajno-pravne službe podala dodatno obrazložitev pisnega mnenja. Pojasnila je, da se pripombe službe nanašajo zlasti na potrebo po pravilnejšem zapisu in citiranju dokumentov ter potrebo po uskladitvi posameznih delov aktov med seboj ter z veljavnim zakonom o varstvu potrošnikov. Pojasnila je tudi, da so te pripombe ustrezno upoštevane v amandmajih Poslanske skupine SDS. V razpravi je bil poudarjen pomen razpolaganja s pravimi informacijami, kot podlago za pravilne odločitve potrošnikov. Izražena je bila podpora ohranitvi dosedanjega položaja inštitucije, na katero se posameznik glede varstva potrošnikov lahko obrne v določeni situaciji. V razpravi o posameznih poglavjih resolucije je bilo največ pozornosti namenjeno predlogu za amandmaje odbora Poslanske skupine Pozitivne Slovenije, in sicer k 5. poglavju, k podpoglavju 6.1.1, k podpoglavju 6.2.2 in k podpoglavju 6.2.4 ter k predlogu za amandma odbora Obrtno-podjetniške zbornice, ki je v podpoglavju 6.8. Odbor je v razpravi o posameznih poglavjih predloga resolucije sprejel naslednje amandmaje: amandma Poslanske skupine SDS, vse predloge za amandmaje odbora Poslanske skupine SDS, nekatere predloge za amandmaje odbora Poslanske skupine Pozitivne Slovenije, dva predloga za amandma odbora redakcijske narave, in sicer k preambuli in h kazalu, in pa predlog za amandma odbora k podpoglavju 6.5, ki je bil oblikovan zaradi potrebe po uskladitvi besedila resolucije na podlagi pripombe Zakonodajno-pravne službe. Odbor je glasoval še o vseh poglavjih predloga resolucije skupaj in jih tudi sprejel. Glede na sprejete amandmaje je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga resolucije, v katerega so vključeni vsi sprejeti amandmaji. Takšen dopolnjen predlog resolucije je pa tudi sestavni del poročila odbora. Lepa hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Mag. Truda Pepelnik v imenu Poslanske skupine Državljanska lista. Prosim.
Spoštovani podpredsednik, spoštovane kolegice, kolegi! Resolucija o nacionalnem programu varstva potrošnikov, ki se sprejema na današnji seji, je temeljni strateški dokument na področju varstva potrošnikov. Opredeljuje načela in cilje politike varstva potrošnikov, kajti potrošnik zaradi pomanjkanja znanja in informacij še vedno velja za najšibkejšega udeleženca na trgu. Temeljna načela pri oblikovanju politike varstva potrošnikov so hkrati temeljne pravice potrošnikov. Osrednje mesto zavzema pravica do varnosti, sledijo pravice do obveščenosti, do zastopanosti, do pritožbe in odškodnine, do zdravega okolja ter do osnovnih dobrin. Potrošniku je treba zagotoviti boljši dostop do pravnega varstva z vzpostavitvijo ustreznih teles za zunajsodno reševanje potrošniških sporov. Predlagana resolucija predstavlja zbir ukrepov in ciljev politike varstva potrošnikov na različnih področjih, ki vplivajo na pravice in interese potrošnikom na trgu. Hkrati resolucija teži k nadaljevanju razvoja in krepitvi politiki varstva potrošnikov ter določa splošne in prednostne naloge, upoštevajoč gospodarske in socialne razmere ter posebnosti našega trga. Poslanci Državljanske liste bomo resolucijo podprli.
Hvala lepa. Gospod Roman Žveglič v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Spoštovani predsedujoči, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi, lep dober dan vsem skupaj! Pred nami je v obravnavi dokaj obsežna resolucija nacionalnega programa varstva potrošnikov za obdobje 2012–2017. Na matičnem delovnem telesu smo na to temo opravili zelo temeljito in tudi konstruktivno razpravo, kot se za tako temeljni strateški dokument na področju varstva potrošnikov tudi spodobi. Poslanci smo bili opozorjeni, da bi ta dokument morali obravnavati že v drugi polovici leta 2010 in da smo trenutno kot država brez ključnega dokumenta na področju varovanja potrošnikov. Torej je bil tudi ta del vsebine žrtev, lahko rečem, prostega teka države v letu 2011. Verjetno ni treba posebno izpostavljati, kakšno je trenutno gospodarsko stanje in v okviru naše gospodarske uspešnosti zelo pomembno vlogo igra tudi potrošnik. Zasebna potrošnja je tisti del bruto domačega proizvoda, ki pravzaprav lahko prevesi tehtnico iz recesije v gospodarsko rast. Smo v obdobju racionalizacije, ko se zaradi konsolidacije proračuna zmanjšuje razpoložljivi dohodek praktično prav vsakemu posamezniku v državi. Zato je še toliko bolj pomembno, da se ukvarjamo z zavarovanjem pravic potrošnikov. Kaj to pomeni? To pomeni, da je na voljo čim več informacij, čim več pomoči pri odločanju, tudi spodbud, da sledimo spremembam nakupovalnih navad, potrebam ljudi in podobno. Da se torej pomaga pri tistem, kar Slovenke in Slovence danes najbolj skrbi, kako z manj denarja dobiti več. Predvsem pa je najpomembneje, da se krepi zaupanje, torej da se vzpostavi tista minimalna stopnja zaupanja, ko se posameznik pri potrošnji ne obnaša kot v krču, ker je zaskrbljen za svojo prihodnost. Takšne spremembe namreč pomenijo tudi določen šok za celotno ekonomijo. In konec koncev dobre odločitve posameznika, recimo pri izbiri varčevalnih produktov, dodatnih pokojninskih skladov, ugodnejših kreditnih linij itn., ko se vse to sešteje, dobimo tudi dolgoročno pozitivne učinke za celotno državo. Tukaj bi bilo treba omeniti tudi boljše delo vseh inšpekcijskih služb, kot so redimo sledljivost prehranskih izdelkov, vrani hrani in podobno. Poslanci koalicije smo sicer poskušali v največji možni meri upoštevati in podpreti tudi vse pripombe oziroma amandmaje, ki jih je pripravila civilna družba, predvsem Zveza potrošnikov Slovenije, ki je izredno prizadevna, pa tudi Obrtno-podjetniška zbornica in Trgovinska zbornica Slovenije. Res pa je, da se mora tudi predlog resolucije gibati v finančnih okvirih, ki so na razpolago, in nekateri predlogi so žal preveč posegli v to finančno konstrukcijo dokumenta. Kot že rečeno, se v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke dobro zavedamo pomembnosti te tematike, hkrati pa mora biti racionalizacija porabe javnih sredstev čim bolj enakomerno porazdeljena, kajti vsaka izjema pomeni, da moramo več vzeti nekomu drugemu v programu. Po razpravi na matičnem delovnem telesu sem dobil občutek, da uspešno nadaljevanje dobrega dela na področju varovanja pravic potrošnikov ne bo ogroženo, saj imamo na tem področju zelo strokoven pristop in nekaj zelo strokovno podkovanih poznavalcev tematike. Seveda bi si vsi želeli, da bi lahko naredili še več. Država, če že ne more pomagati s finančnimi sredstvi, mora dobro prisluhniti problemom, s katerimi se soočajo organizacije, ki delujejo na področju varstva potrošnikov, in pomagati po najboljših močeh tudi preko odprave administrativnih in ostalih ovir za njihovo še uspešnejše delovanje. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo prepričani, da že dobro in aktivno sodelovanje pristojnih državnih organov z že omenjenimi organizacijami lahko pomeni napredek. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo omenjeni predlog resolucije podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Ivan Hršak v imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav vsem! Predstavil bom stališče Poslanske skupine DeSUS glede Predloga resolucije o nacionalnem programu varstva potrošnikov 2012–2017. V Poslanski skupini DeSUS bomo Predlog resolucije o nacionalnem programu varstva potrošnikov podprli. Ta strateški dokument, ki opredeljuje dolgoročne cilje politik na področju varstva potrošnikov, je precej obsežen in zelo pomemben, saj je tokrat kot tretji zaporedoma pripravljen za šestletno obdobje. Resolucija je pripravljena na podlagi Zakona o varstvu potrošnikov, ocene izvajanja pretekle resolucije ter pregleda stanja. Kot taka na eni strani ohranja, na drugi strani pa še nadgrajuje ukrepe iz preteklega obdobja ter oblikuje nova izhodišča. Osnovni cilj politik varstva potrošnikov je po tej resoluciji nadaljnja krepitev varstva in usposobljenosti potrošnikov na trgu, pri čemer se naloge in ukrepi za doseganje tega cilja nanašajo predvsem na zagotavljanje varstva potrošnikov na področju finančnih storitev, zagotavljanja varnosti in kakovosti neživilskih in živilskih proizvodov in storitev na trgu, oblikovanje zunajsodnih postopkov reševanja potrošniških sporov in pa na zagotavljanje javnih služb s področja varstva potrošnikov. Značilnost politike varstva potrošnikov je izrazita kompleksnost, saj posega v vsa ključna področja življenja. Gre za stičišče različnih politik, gospodarske, prehranske, okoljske, kmetijske, stanovanjske, zdravstvene, izobraževalne ter informacijske politike, povezane tudi s človekovimi pravicami, v veliki soodvisnosti pa je tudi z varstvom konkurence. Država mora, tako je tudi stališče Poslanske skupine DeSUS, varovati interese potrošnikov na vseh področjih, kjer so interesi lahko ogroženi, predvsem pa, ko gre za njihovo zdravje in zaščito in varnost družbenih in ekonomskih interesov. Sicer pa v Poslanski skupini DeSUS ocenjujemo, da je za varstvo temeljnih univerzalnih pravic potrošnikov v naši družbi zelo dobro poskrbljeno, da pa gremo tudi na tem področju v korak s časom, pa je predpogoj, da se dosežena raven varstva vsaj ohranja, in menimo, da je pomembno, da jo tudi nadgrajujemo. V upanju in prepričanju, da bo ta resolucija v naslednjih letih resnično služila našemu, slovenskemu, potrošniku in da bo lahko dosežena še večja učinkovitost izvajanja potrošniških politik in s tem čim večja raven varstva potrošnikov v Republiki Sloveniji, bomo, kot že rečeno na začetku, poslanke in poslanci DeSUSa, podprli to resolucijo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jožef Horvat v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani poslanci, spoštovane poslanke, spoštovani gospod državni sekretar s sodelavkama, vsi prav lepo pozdravljeni! Z resolucijo o nacionalnem programu varstva potrošnikov 2012–2017 v slovenski prostor vnašamo smernice, ki nadaljujejo prizadevanja Republike Slovenije v smeri krepitve varstva in usposobljenosti potrošnikov v Sloveniji. Med prednostnimi ukrepi resolucije sta zagotovitev učinkovite javne službe na področju svetovanja potrošnikom in vzpostavitev mehanizma reševanja izvensodnih postopkov potrošniških sporov, ki ga v Sloveniji še nimamo. Hiperprodukcija na globalni ravni, izjemna ponudba različnih storitev, marketinški prijemi, ki so z željo agresivno pristopiti na trg in so ti prijemi na robu ali celo izven zakonskih določil, narekujejo, da tudi v Sloveniji vzpostavimo robusten sistem varstva potrošnikov. Zato v Novi Sloveniji podpiramo vse ukrepe, ki gredo v smer zagotovitve večje varnosti potrošnikov in njihovih pravic. Pri tem še posebej pozdravljamo cilje države, da okrepi sodelovanje med strokovno javnostjo in nevladnimi organizacijami ter resornimi ministrstvi in pomaga pri svetovanju potrošnikom, pri reševanju konkretnih primerov. Predlog resolucije poleg že navedenega predvideva tudi izboljšanje varstva potrošnikov še na stanovanjskem področju, področju varstva okolja in finančnih storitev, področju javnih infrastrukturnih storitev ter na področju zagotavljanja varnosti neživilskih in živilskih proizvodov. Pri tem v Novi Sloveniji mislimo, da ne bo škodovalo, če bomo potrošnikom v Sloveniji oziroma slovenskim potrošnikom svetovali, da je, predvsem kar zadeva hrano, domače najboljše. Prav za področje varne hrane, ki ima z vidika slovenskega nacionalnega gospodarstva velik potencial, smo v koalicijsko pogodbo zapisali naslednje: "Naloga države je, da z izvajanji politike varne hrane vzpostavi enoten pristop priprave zakonodaje in zagotovi učinkovit nadzor v celotni kmetijsko živilski verigi, s katerim se uresniči geslo Od njive do mize, kar v praksi pomeni kontrolo celotne dejavnosti, od primarne pridelave do predelave in prodaje živil kupcem. Sistem zagotavljanja varne hrane mora biti učinkovit, enoten in za potrošnike še bolj varen, kot je današnji." To so naši koalicijski cilji, in prepričan sem, da jih bomo do konca mandata tudi realizirali. V Novi Sloveniji menimo, da je obravnavani predlog resolucije dober temelj, da v bližnji prihodnosti povečamo varnost potrošnikov in zgradimo sistem, ki bo na področju pridelave in uporabe hrane lahko v korist tako potrošnikom kot pridelovalcem in trgovcem. Enako velja tudi za druga področja, ki so opredeljena v resoluciji. Zaradi vseh navedenih razlogov bomo poslanci Nove Slovenije podprli resolucijo o nacionalnem programu varstva potrošnikov za petletno obdobje 2012–2017. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Alenka Pavlič v imenu Poslanske skupine Pozitivna Slovenija.
Spoštovani predsedujoči, predstavniki Vlade, poslanke in poslanci! Resolucija o nacionalnem programu varstva potrošnikov je ne samo osnovni dokument, pač pa tudi dokument, ki bi moral v sodelovanju s stroko določiti prednostne naloge in okvirni obseg sredstev za izvedbo tistih nalog, ki se bodo izvajale na podlagi podeljene koncesije in na podlagi evropsko podprtih programov. Dokument žal zamuja, saj bi ga bilo treba obravnavati že leta 2010, zato je bilo delo v lanskem letu in tudi v slabi polovici letošnjega leta otežkočeno in zgolj velikemu trudu nevladnega sektorja gre zahvala, da na tem področju ni bilo zaznati večjih težav in finančnih posledic. Slovenija je namreč v gospodarski krizi, zato pomoč potrošnikom, ki bi bila potrebna še vedno ni dovolj dostopna oziroma kakovostna. Tudi na evropskem nivoju je bilo zato posebej poudarjeno, da morajo države ravno v času krize vzpostaviti posebno stopnjo zaupanja potrošnikov, saj do izhoda ne bo prišlo, če ne bo vzpostavljena visoka raven varstva potrošnikov. V Poslanski skupini Pozitivna Slovenija smo ob obravnavi na matičnem delovnem telesu sledili pomembnosti dokumenta, zato smo v skladu z že uveljavljeno strokovnostjo nevladnega sektorja povzeli amandmaje Zveze potrošnikov Slovenije kot krovne organizacije na tem področju. Ob tem velja poudariti, da gre za organizacijo, ki v evropskem merilu, med članicami Evropske unije velja za tisto z največjimi kompetencami. Kot je bilo povedano na obravnavi, lahko z ustreznimi ukrepi na področju varstva potrošnikov govorimo o velikih prihrankih. Predsednica prej omenjene organizacije je konkretno ponazorila, do kako velikih prihrankov lahko pride, če bi se vsi potrošniki obnašali racionalno. Da pa bi lahko vsi sledili temu trendu, moramo pridobiti prave informacije. Naj vam ob tem ponovim besede gospe Brede Kutin, ki je poudarila, da so naredili oceno ob spremembi bančnega računa komitenta, ki sledi njemu ustrezni ponudbi. Prihranili bi lahko okoli 25 milijonov evrov. Ob sprejemu in uveljavitvi Zakona za uravnoteženje javnih financ, ki je posegel tudi na področje subvencioniranja prvega stanovanja, je dobro vedeti, da bi v primeru, ko bi povprečen stanovanjski kredit za okoli 80 tisoč evrov za dobo 20 let, če bi ga posameznik najel na podlagi informirane odločitve, prihranil najmanj 7 tisoč evrov. Žal s strani koalicijskih poslanskih skupin ni bilo večjega navdušenja nad ustreznejšimi popravki, ki smo jih predlagali za izboljšanje besedil resolucij. Gre namreč za dokument, ki pomembno vpliva na odnos potrošnikov do ponudnikov storitev in ostalih produktov, ki v končni fazi pomeni zagon gospodarstva. Zniževanje finančnih sredstev na področju evropsko podprtega delovanja nevladnih potrošniških organizacij, združevanje nekaterih nalog po naši oceni ne predstavljajo tistega optimalnega besedila predloga resolucije, ki bi ga v Poslanski skupini Pozitivna Slovenija podprli. Ne bomo pa mu nasprotovali, saj pomeni osnovo za nadaljnje delovanje institucij v podporo varstva potrošnikov. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Danijel Krivec v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Leta 2000 je Državni zbor Republike Slovenije na osnovi takrat veljavnega zakona o varstvu potrošnikov sprejel prvi nacionalni program varstva potrošnikov za obdobje 2001–2005. To je bil prvi politični dokument slovenske države s področja varstva potrošnikov. Program je opredeljeval predvsem temeljne politike varstva potrošnikov, dejavnosti, ki se financirajo oziroma sofinancirajo iz državnega proračuna, pomembna načela, naloga in cilje politike varstva potrošnikov ter sodelovanje z nevladnimi potrošniškimi organizacijami. Danes lahko ugotovimo, da je potrošnik še vedno najšibkejši udeleženec na trgu, saj mu velikokrat primanjkuje tako znanja kot tudi informacij. Ponudniki blaga in storitev se v borbi za čim višjo prodajo in dobiček še vedno velikokrat poslužujejo nedovoljenih prijemov in teptajo temeljne potrošniške pravice. Ti nedovoljeni prijemi so v času gospodarske krize še pogostejši. Država je dolžna varovati interese potrošnikov na vseh področjih, kjer so le-ti lahko potencialno ogroženi. Država mora zaradi učinkovitega varstva potrošnikov skrbeti za temeljne pravice potrošnikov, ki zagotavljajo potrošnikom enakovrednejši položaj nasproti ponudnikom blaga in storitev. Temeljne pravice potrošnikov izhajajo iz temeljnih načel pri oblikovanju politike varstva potrošnikov. Ta načela so zasnovana na uveljavljenih, temeljnih in splošnih potrošnikovih pravicah, ki so se izoblikovale na podlagi izkušenj, da je potrošnik na trgu v podrejenem položaju, glede na ponudnike blaga in storitev. To dejstvo pa ima lahko dolgoročno pogubne posledice za razvoj trga in raven konkurenčnosti. Za učinkovito varstvo potrošnikov je nujno, da potrošniki svoje pravice tudi dejansko uveljavljajo v ustreznih postopkih. Vendar pa je predpogoj za to ta, da potrošniki poznajo svoje pravice, ki pa so zapisane v pomembnih členih v zakonodaji, in da jih tudi na pravilen način uveljavljajo. Tukaj pa je ključna vloga države, ki mora zagotavljati pravno varstvo potrošnikov, zelo pomembna pa je tudi vloga potrošniških organizacij, ki pomembno pripomorejo k varstvu potrošnikov. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da je resolucija o nacionalnem varstvu potrošnikov 2012–2017 dobra in celovito ocenjuje stanje na področju varstva potrošnikov ter da so v njej opredeljeni vsi ključni problemi in določeni cilji in ključne naloge, da se odpravijo oziroma omilijo ugotovljeni problemi. Zato bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlog resolucije podprli.
Hvala lepa. Gospod Srečko Meh v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Gospod podpredsednik, predstavniki Vlade, gospe in gospodje! Resolucija, ki je danes v obravnavi, in verjamem, da bo sprejeta, sama po sebi ne bo naredila nič. Je temelj, na katerem moramo vzpostaviti tisto okolje, da bo civilna družba na področju potrošnje lahko svoje opravljala. In če tega ne bomo naredili, potem smo naredili samo en korak, ko lahko normativno še tako urejamo, pa vseeno ne bomo imeli urejenih tistih stvari, ki bi jih ljudje morali imeti. Gre za to, da je javna služba na tem področju izjemno pomembna, da gre seveda za informiranost potrošnikov o kakovosti, o kvaliteti, oceni in o varnosti produktov, ki so na tržišču, pa še o čem drugem. Svetovalna služba pa bi morala imeti instrument, da bi prišli z informacijami do potrošnikov, do tistih, ki so najšibkejši člen v naši družbi, do starejših, upokojencev, do starih, brezposelnih, tistih ki imajo izjemno slabe osebne dohodke, da bi jim povedali, kako in kaj kupiti, kadar govorimo o zdravju, o hrani, seveda o otroških izdelkih, še najmanj okoli široke potrošnje, ker je ta informacija lahko širše prisotna. Pri tem bi se morali povezati tudi s kmetijskim, domačim proizvodnim sektorjem, s kmeti, s trgovino, z obrtniki. In tukaj vidim, da bi ta svetovalna služba morala imeti izjemno velike možnosti, da lahko obvesti tiste, ki sicer kupujejo najcenejše izdelke, ki pa ni nujno, da so v resnici najcenejši, in da so seveda tudi dovolj dobri. Kako svetovati? Spoštovane gospe in gospodje, opozicija je predlagala nekaj amandmajev, ki so v neki meri poskušali zasledovati želje, potrebe in na nek način tudi možnosti. Pa ni bil noben amandma sprejet. Se pravi, da smo ponovno v situaciji, kjer smo na matičnem odboru zelo odgovorno govorili o problematiki, poskušali vplivati in pomagati, da bi to problematiko izboljšali, da bi ljudem lahko dali boljše informacije, in nismo prišli do dogovora. Razumem, da je treba tudi na tem področju varčevati. Privarčevali smo morda 100, 200 tisoč evrov. Zelo veliko. Danes smo govorili o milijonskih vsotah, ki jih dajemo na drugi stani, Zvezi potrošnikov pa nismo zagotovili primernega delovanja. In tako dolgo, dokler civilni družbi na tem področju ne bomo mogli zagotoviti tistih minimalnih sredstev, ki jih potrebuje, ne za preživetje, ne za ta trenutek tukaj, ampak za to, da bomo v teh kritičnih situacijah lahko ljudem, ki imajo najmanj, povedali, kaj lahko naredimo, smo naredili premalo na tem področju. Zaradi tega se v imenu Socialnih demokratov opredeljujemo, da bomo podprli resolucijo, ker v tem trenutku omogoča nadaljevanje dela. Se pa pridružujemo tistim, ki bi morali marsikaj narediti za to, da bi informacije resnično prišle do potrošnikov, da bi te informacije bile tako jasne, da bi jih ljudje razumeli, vseh tistih VIP in ostalih brošur, tiste ne pridejo v vsako gospodinjstvo. Najti moramo zelo enostaven način informiranja tistim materam, tistim upokojenkam in upokojencem, ki vsak dan hodijo s cekarjem po osnovne potrebščine, da bodo kupovali tam, kjer je vse relativno zdravo. To je naša naloga, gospe in gospodje. Zato bomo v tem trenutku Socialni demokrati podprli predlagano resolucijo. Seveda pa nam vsem na dušo polagamo, da naredimo bistven korak več, ko govorimo o tistih, ki si pomoč resnično zaslužijo in potrebujejo. Hvala lepa.
Hvala lepa. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o poglavju in vloženem amandmaju, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 12. junija, torej k petemu poglavju. V razpravo dajem peto poglavje in amandma poslanskih skupin SDS, DL, SLS, DeSUS in NSi. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Prijava teče. Nihče. Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. Končali smo torej z razpravo o amandmaju oziroma nismo razpravljali o amandmaju. Je pa vložen amandma, o katerem bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali jutri v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA SKLEPA O SPREMEMBI SKLEPA O VIŠINI SREDSTEV, KI PRIPADAJO POSAMEZNI POLITIČNI STRANKI IZ SREDSTEV DRŽAVNEGA PRORAČUNA V LETU 2012. Predlog sklepa je v obravnavo Državnemu zboru predložil Odbor za notranje zadeve. Besedo dajem predsednici odbora gospe Maši Kociper za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa. Prosim.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani poslanke in poslanci! Odbor za notranje zadeve je na 5. nujni seji dne 4. 6. 2012 obravnaval razdelitev sredstev namenjenih sofinanciranju političnih strank iz proračuna Republike Slovenije po uveljavitvi rebalansa proračuna za leto 2012. Državnemu zboru je ta sklep 1. 6. predložil Generalni sekretariat Vlade. Na podlagi predloženega gradiva je odbor pripravil predlog sklepa in ga podal v obravnavo Državnemu zboru. Podlaga za pripravo in sprejem predloženega sklepa je Zakon o političnih strankah, ki v 23. členu določa pristojnost Državnega zbora, da določi višino sredstev, in sicer na prvi seji po proračunski seji, se pravi po sprejetju proračuna. Na podlagi te določbe je Vlada po sprejetju rebalansa proračuna pripravila novi izračun razdelitve sredstev namenjenih sofinanciranju političnih strank za mesece od julija do decembra 2012 kot podlago odboru za pripravo sklepa. Odbor je sklep pripravil, ob upoštevanju določb 169.a člena Poslovnika Državnega zbora, ki med drugim kot možnega predlagatelja sklepa predvideva matično delovno telo, zato tukaj nastopam kot predsednica odbora v funkciji predlagatelja. Državni zbor je na seji dne 23. decembra že sprejel sklep o višini sredstev, ki pripadajo posamezni politični stranki. S tem sklepom je Državni zbor določil višino sredstev, ki pripadajo strankam za leto 2012 glede na njihov uspeh na predčasnih volitvah v Državni zbor leta 2011. Na podlagi sprejetega rebalansa proračuna Republike Slovenije za leto 2012 pa je skladno z višino pravic porabe določenih za ta namen na proračunski postavki 4324 Sofinanciranje strank pri Generalnem sekretariatu Vlade Republike Slovenije treba spremeniti višino mesečnega zneska, ki pripada posamezni politični stranki. Sprememba višine mesečnega zneska se upošteva pri izplačilu od meseca julija do vključno decembra 2012, kot to izhaja iz vam predloženega sklepa v gradivu. Hvala lepa.
Hvala lepa. V okviru splošne razprave ima besedo nepovezani poslanec mag. Ivan Vogrin. Se odpoveduje. S tem zaključujem razpravo. Ugotavljam, da k predlogu sklepa ni bilo vloženih amandmajev in bomo odločanje o predlogu sklepa opravili v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora jutri, 14. 6., v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Poslanke in poslance, ter sekretarke in sekretarje poslanskih skupin prosim, da zaradi jutrišnje obravnave 15. točke dnevnega reda na zaprti seji zbora iz dvoran odnesetjo vsa gradiva, prenosne računalnike, elektronske naprave in druge predmete za nemoten potek jutrišnje seje. Prekinjam tudi 4. sejo državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri.