Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam nadaljevanje 21. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnjega nadaljevanja seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci: dr. Peter Verlič, mag. Branko Grims, dr. Vinko Gorenak, mag. Štefan Tisel, Alojz Posedel, Janko Veber, Miran Potrč od 17. ure dalje in Bojan Kontič od 14. ure dalje. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA – OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O KMETIJSKIH ZEMLJIŠČIH, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 27 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano predlaga Državnemu zboru sprejetje sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem predsedniku odbora Francu Bogoviču za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa.
Lep pozdrav, spoštovani zbrani! Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano je na 22. seji kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembi Zakona o kmetijskih zemljiščih, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje po skrajšanem postopku predlagala skupina poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. Kot veste, je bilo 10. 9. 2010 sklenjeno, da se predlog zakona obravnava po skrajšanem postopku. Na seji smo poleg stališča Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano slišali tudi stališče Zakonodajno-pravne službe in Kmetijsko-gozdarske zbornice. Gradiva so nam bila posredovana v poslovniških rokih. Vloženega ni bilo nobenega amandmaja. Zakonodajno-pravna služba je predlog zakona proučila in ugotovila, da je usklajen s pravnim redom, in ni imela pripomb na gradivo. Seznanili smo se z mnenjem Vlade z dne 9. 9. 2010, v katerem Vlada ugotavlja, da bi sprejetje predloga zakona sicer dejansko pomenilo lažjo uvedbo komasacijskega postopka, ker pa na Ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano v tem trenutku tečejo intenzivne priprave novele zakona o kmetijskih zemljiščih, ki konceptualno predstavlja povsem nov pristop kmetijskega resorja pri prostorskem načrtovanju, predloga zakona Vlada ne podpira. Poleg tega Vlada meni, da predložena novela v obsegu, kot jo je predlagala skupina poslancev, ni primerna za nadaljnjo obravnavo, saj ne rešuje postopka za uvedbo komasacij celovito, kot je predvideno z vladnim zakonom, ki je v pripravi. Komisija Državnega sveta podpira novelo, ki je bila predstavljena. V nadaljevanju je predlagatelj obrazložil člene zakona. Kot vemo, gre v bistvu za eno vsebinsko točko pri tem zakonu. Gre za to, da bi se delež kmetijskih zemljišč, ki so potrebna za uvedbo komasacijskega postopka, z 80 % znižal na 67 %, kar bi poenostavilo oziroma omogočilo lažjo uvedbo komasacijskega postopka, ki je kot kmetijskozemljiška operacija nujno potreben, glede na veliko razdrobljenost v Sloveniji, pa tudi z vidika samooskrbe bi zagotovo imel pozitiven vpliv. Minister je povedal stališče Vlade, se pravi, da tega zakona ne podpira. Odprla se je razprava, v kateri so predvsem predstavniki koalicije zagovarjali stališče Vlade in se sklicevali na zakon, ki je v pripravi, medtem ko so ostali člani odbora, ki prihajajo iz opozicijskih vrst, izrazili nestrinjanje s takšno obrazložitvijo in tudi povedali, da bi v tretjem poskusu - vemo, da se ta zakon pojavlja v Državnem zboru že več kot eno leto - lahko bil zakon veljaven in bi potem postopku lažje stekli. Na koncu se je opravilo glasovanje. S tem glasovanjem je s 5 glasovi za sklep, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo, in 4 proti temu sklepu tudi odbor odločil. Se pravi, večina Odbora za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano je sprejela sklep, da Predlog zakona o spremembi Zakona o kmetijskih zemljiščih ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavniku predlagateljev zakona Jožetu Tanku za uvodno predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa. Prosim.
Hvala lepa. O tem, da je treba znižati kvorum za uvedbo komasacijskega postopka, obstaja strokovno soglasje, in tudi politično soglasje, že več kot leto in pol v tem državnem zboru. Prvi test je bil opravljen z razpravami že lani, in to celo dvakrat. Prav noben poslanec in niti Vlada nista bila proti predlagani rešitvi. Ni se pa še zgodilo v Državnem zboru, da bi ob tako visokem načelnem soglasju – v razpravi ni nihče nasprotoval, kot rečeno, dvotretjinskemu soglasju za uvedbo komasacijskega postopka; celo več, bilo je prav v vseh razpravah izrecno poudarjeno, da to rešitev podpirajo Vlada in koalicijski poslanci –, da bi dvakrat zavrnili zakon, ki prinaša točno takšno rešitev. Na tej seji se bo najbrž to zgodilo že tretjič. Razumi, kdor more! Naj stane kolikor hoče, Vlada in koalicija sta proti rešitvi, ki jo celo sami podpirata. Temu lahko rečemo zloba ali škodoželjnost brez primere in uničevanje podeželja se lahko s tem tudi nadaljuje. Kot oviro za podporo so koalicijski poslanci in tudi Vlada navajali, da imajo zakon že v koalicijskem usklajevanju in da bo ta zakon vložen najkasneje septembra lani. To se ni zgodilo. Potem je bilo rečeno, da bo vložen najkasneje do konca lanskega leta. Tudi to se ni zgodilo. Navajali so, da bo zakon tudi bolj celovit, vendar do danes ne poznamo in nismo videli še nobene rešitve, ne te, ki smo jo mi predlagali, kaj šele kakšne celovite rešitve. V tem času smo zamenjali celo ministra, in tudi ta minister ne izpolnjuje svojih zavez, ki jih v odgovorih na naša poslanska vprašanja piše in postavlja tudi roke, do kdaj bodo kakšne zadeve uvedene. Takšne zamude so nedopustne, saj zavirajo izvajanje agrooperacij na podeželju, kar še posebej prizadene območja z razpršenim lastništvom in majhnimi posestvi, to pa je večina slovenskega podeželja. Že dve leti tudi ni razpisa za izvedbo komasacij, kar pomeni dodatno sistemsko oviro za izvajanje agrooperacij na podeželju. Tudi tam, kjer imajo vse pripravljeno za uvedbo komasacij, tega ne morejo storiti, ker ni razpisa. Posledice so zelo opazne: zelo intenzivno se povečujejo neobdelane površine, zaraščajo se površine, propadajo kmetije, izginja kulturna krajina, ki se spreminja v gozdove in grmovje, povečujejo se težave z zvermi, znižuje se stopnja samooskrbe in še veliko teh razlogov bi lahko našteli. Ob tem pa se na takšnih propadlih površinah preprečuje še pozidava, celo v primerih, ko bi prišlo do sklenitve naselij in ko je na teh površinah potegnjena, položena že vsa komunalna infrastruktura. Zaradi teh razlogov je beg s podeželja neizbežen. Nedopustno pa je, da se kljub vsem tem posledicam in kljub popolnemu načelnemu soglasju glede stopnje soglasja, glede kvoruma za uvedbo komasacijskih postopkov teh rešitev ne podpre, samo zato, izključno samo zato, ker jih ne predlaga pravi predlagatelj, ker jih ne predlaga nihče iz koalicije. To je samo dokaz več, da je država postala [[nerazumljivo]] korupcije. Da je za državo dobro samo tisto, kar zraste na zelniku koalicije, ne glede na to, da ob tem propadajo najboljše njive. Spoštovani kolegi, predlagam, da zakon podprete, da ne ostanejo samo zelniki. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavnici Vlade za uvodno predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa. Besedo ima mag. Tanja Strniša, državna sekretarka Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovana poslanka, spoštovani poslanci! Predlog zakona o spremembi Zakona o kmetijskih zemljiščih, ki ga je 6. avgusta 2010 Državnemu zboru predložila skupina poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom, kot je bilo danes že ugotovljeno, med razlogi za sprejem zakona navaja, da je v Sloveniji v posameznih predelih razdrobljenost in majhnost kmetij izredno kritična, odstotek soglasja, ki je potreben za uvedbo komasacije, pa previsok. Hkrati navajajo še velikostno strukturo in razdrobljenost posesti kot dva razloga, ki po mnenju strokovnjakov spadata med največje agrarnopolitične probleme. Zaradi tega predlagatelji želijo s spremembo zakona doseči uskladitev, tudi z zakonom o urejanju prostora na področju komasacij tako, da se predlaga lažja uvedba komasacijskega postopka, s tem da se ta lahko uvede, če se z njo strinjajo lastniki kmetijskih zemljišč, ki imajo v lasti več kot 67 % površin zemljišč na predvidenem komasacijskem območju. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci. Vlada ugotavljam, da bi sprejetje zakona, kot ga je predlagala skupina poslancev, dejansko pomenilo lažjo uvedbo komasacijskega postopka. Kot je bilo tudi že danes izpostavljeno, na kmetijskem ministrstvu v tem trenutku tečejo intenzivne priprave novele zakona o kmetijskih zemljiščih, ki konceptualno predstavljajo povsem nov pristop kmetijskega resorja pri prostorskem načrtovanju. Res je, da želi Vlada s predlagano novelo zakona o kmetijskih zemljiščih rešiti predvsem problem varstva kmetijskih zemljišč, vendar pa predlog novele predvideva določene izboljšave tudi s področja komasacij. Glavni poudarek je na poenostavitvi postopka uvedbe komasacij in pri predložitvi potrebnih gradiv. Prav tako ta predlog znižuje prag za uvedbo komasacije z 80 na 67 %, tako kot je v tem predlogu zakonu, ki ga danes obravnava Državni zbor, predlagano. Vendar pa želim opozoriti, da hkrati novela prinaša še nekaj drugih nujnih sprememb na področju uvedbe komasacij, zato da bi ti postopki tekli bolj učinkovito. Če mi dovolite, bi povedala, da bo novela zakona hkrati, poleg teh sprememb na področju komasacije, prinesla še nekaj sprememb na področju varstva kmetijskih zemljišč, uvedla bo nekatere mehanizme za izvajanje aktivne zemljišče politike, nekatere mehanizme za preprečevanja zaraščanje kmetijskih zemljišč, spremenila nekaj kazenskih določb, prinesla določene spremembe pri določilih, ki urejajo ravnanje z rodovitno zemljo, posegla v enem delu tudi v določbe, kar se tičejo prometa kmetijskih zemljišč in kar se tiče agromelioracij. Zaradi vsega navedena Vlada Republike Slovenije meni, da Predlog zakona o spremembi Zakona o kmetijskih zemljiščih v obsegu, kot ga je predložil poslanec Jože Tanko in skupina poslancev, ni primeren za nadaljnjo obravnavo, saj predlog zakona ne rešuje postopka za uvedbo komasacije celovito, kot je to predvideno z novelo zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o kmetijskih zemljiščih, ki je v pripravi. Če dovolite, naj povem še to, da je bila javna razprava ta teden o zakonu zaključena, da tečejo intenzivne priprave za pripravo čistopisa predloga zakona, ki bo predvidoma do konca naslednjega tedna tudi vložen v medresorsko usklajevanje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev bo predstavil Matjaž Zanoškar. Prosim.
Dobro jutro, spoštovani predsednik, spoštovana državne sekretarka, kolegica in kolegi! Dovolite, da predstavim stališče Poslanske skupine DeSUS glede predlaganega zakona o spremembah Zakona o kmetijskih zemljiščih. Ponovno, torej, že tretjič v tem mandatu, je pred nami predlog zakona, ki ga je predlagala skupina poslancev in ki ima identični vsebino kot predlog, o katerem smo junija leta 2009 opravili splošno razpravo in sprejeli sklep, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Že takrat smo v Poslanski skupini DeSUS povedali, da predloga zakona ne podpiramo in pri tem mnenju ostajamo tudi danes. Razumemo namreč intenco predlagatelja in obenem menimo, da je predlog sicer dober, vendar je vprašljiva njegova celovitost, zato naj na tem mestu ponovno spomnimo, da Vlada pripravlja novelo zakona o kmetijskih zemljiščih, s katero se bo med drugim poenostavil postopek uvedbe komasacije in predložitve potrebnih gradiv. Pričakovani predlog obenem znižuje tudi prag za uvedbo komasacij, in sicer z 80 na 67 %, tako kot določata Zakon o urejanju prostora in Pravilnik o izvedbi komasacije. Hkrati pa bo prinesel še nekaj drugih rešitev, ki so zelo pomembne za nadaljnje gospodarjenje s kmetijskimi zemljišči ter posledično za razvoj lokalne skupnosti. Zaradi navedenega se torej ponovno pridružujemo mnenju Vlade in matičnega delovnega telesa, da ta predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Glede na to, da se v tem mesecu končuje javna obravnava vladnega predloga novele Zakona o kmetijskih zemljiščih, pričakujemo, da bo ministrstvo v kratkem predlog novele poslal v parlamentarno obravnavo in se bo s tem le-ta čim prej obravnaval in sprejel. Seveda pa pričakujemo, da bo v to novelo ustrezno vnesena tudi vsebina, ki jo danes predlaga predlagatelj, da bo predlog oblikovan na način, da bo zadovoljeval vse potrebe, ki so izkazane.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Miran Györek. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim! S spremembo Zakona o kmetijskih zemljiščih, kot jo predlaga skupina poslancev, se želi doseči uskladitev z Zakonom o urejanju prostora na področju komasacij tako, da se predlaga lažja uvedba komasacijskega postopka, ki bi se lahko vložil, če se s komasacijo strinjajo lastniki kmetijskih zemljišč, ki imajo v lasti več kot 67 % površin zemljišč na predvidenem komasacijskem območju. Dejstvo je, da so posamezna kmetijska območja v Republiki Sloveniji dokaj različna in specifična, predvsem pa imajo eno skupno, za gospodarnost in delo na kmetijskih zemljiščih negativno lastnost, to je na mnogih geografskih predelih kritična razdrobljenost in majhnost kmetij. Ta problem se splošno rešuje s komasacijami, za katere postopek pa je po do sedaj veljavni zakonodaji potreben dokaj visok odstotek, to je 80 % soglasje lastnikov kmetijskih zemljišč. Res je, da je možno takšen problem, v narekovajih, velikostne strukture in razdrobljenosti posesti reševati tudi s hitrejšim, na nek način enostavnejšim postopkom pridobivanja soglasij, vse v namenu zložbe oziroma združevanja kmetijskih površin, posledično omogočanje bolj kakovostne, učinkovitejše in ne nazadnje tudi cenejše obdelave kmetijskih površin, vsekakor je tudi ekonomičnost kmetijske proizvodnje naš skupen cilj, predvsem pa v korist samim kmetovalcem, vse skupaj pa lahko privede tudi do izboljšanja konkurenčnosti v agroživilskem sektorju. Vredno bi bilo omeniti tudi dejstvo, da žal poteka uspešnost realizacije komasacijskih postopkov zelo različno po posameznih kmetijskih območjih širom Republike Slovenije, zelo različno, kar pa je lahko tudi razumljivo, saj je Slovenija, če tako rečem, značajno, geografsko, tradicionalno, zgodovinsko zelo pisana dežela in so zelo različni dejavniki, ki lahko vplivajo na razumevanje, sprejemanje in izvedbo komasacijskih postopkov. Tako v pomurski regiji uvedba komasacij poteka dokaj zadovoljivo. Podatek, da nam je uspelo na 25 komasacijskih območjih uvesti in realizirati komasacije na več kot 4 tisoč 500 hektarjih, je vsekakor spodbuden. Ne bo pa, žal, to veljalo za vsa kmetijska območja v Republiki Sloveniji. Zato v Slovenski nacionalni stranki menimo, da je predmetni predlog zakona umesten, utemeljen in smiseln in ga bomo vsekakor podprli, kljub temu da Vlada oziroma Ministrstvo za kmetijstvo že vnaprej zavrača ta predlog, z že dalj časa večkrat izpeto krilatico "celostnih rešitev" z novim predlogom zakona o kmetijskih zemljiščih. In samo upamo lahko, da ga bomo poslanci v tem sklicu Državnega zbora imeli priložnost dobiti na mizo. Sicer obstaja še nekaj zadržkov in pomislekov pri osebah, pristojnih za izvajanje in uvajanje komasacijskih postopkov, kot na primer strah pred povečanim številom pritožb in nezadovoljnih komasacijskih udeležencev, pa še kaj bi lahko našteli, kar bo povzročalo v teh primerih težave, vendar dokaj rešljive. V Slovenski nacionalni stranki kljub temu podpiramo predlog zakona in bomo glasovali za sklep, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil mag. Borut Sajovic.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Pozdrav kolegicam in kolegom ter gospe državni sekretarki, ki trenutno nadomešča ministra, ki se trudi in je tudi uspešen na področju reševanja številnih kmetijskih problemov in eden bo tudi ta, ki se tiče komasacij kmetijskih zemljišč. Dejstvo je, da za pridelavo hrane in krme, ki je v naši državi in družbi strateškega pomena, potrebujemo kmetijska zemljišča. Zato je tudi predlog, ki ga je dal spoštovani kolega, gospod Tanko, na mestu; vsebinsko rešuje pravo zadevo, gre v pravo smer, je pa seveda preskromen, premalo ambiciozen in nezadosten. Da je ta predlog na mestu, priča tudi to, da zakon o kmetijskih zemljiščih, ki bo v parlamentarno proceduro vložen prej kot v 14 dneh, to rešitev povzema in vključuje, jo pa še nadgrajuje in izboljšuje z novimi rešitvami, ki bodo komasacije, ki so v tej državi še kako potrebne, pospešil in izboljšal. To s tega mesta ponavljam od 9. ure naprej, v 20 minutah že drugič, in upam, da bo to upoštevano, da se nam ne bo zgodilo, da bomo mogoče že danes popoldne ali pa jutri iz političnih razlogov ali ciljev v proceduri imeli ta zakon še četrtič. Zato še enkrat ponavljam: rešitev je na mestu, je pa preskromna, premalo ambiciozna in nezadostna. Veselim se razprave in široke podpore, ki jo ima ta zakon napovedano že pred vložitvijo, za katerega sem prepričan, da bo v parlamentu pred novembrskimi prazniki. Slovenke in Slovenci imamo v odnosu do kmetijskih zemljišč kar nekaj težav. Prva je ta, da ta zemljišča pospešeno pozidavamo. V 20 letih od osamosvojitve nam je uspelo pozidati kar 62 tisoč hektarjev in z 800 kvadratnimi metri kmetijskih zemljišč na prebivalca smo na repu članic Evropske unije, statistika nam pripisuje mesto celo za Luksemburgom kot izrazito urbanizirano državo. Iz medijev vsak dan lahko slišimo, da nam uspeva pozidati na dan tam nekje med 7 in 11 hektarjev kmetijskih zemljišč, kar je res zaskrbljujoč podatek. Drugič, kmetijska zemljišča izgubljamo tudi zaradi zaraščanja. V obdobju od osamosvojitve do danes nam je zobu časa in naravi uspelo prepustiti od 35 do 40 tisoč hektarjev takih zemljišč. Soočeni smo tudi z neugodno, preskromno posestno strukturo, ki se je sicer v zadnjih letih izboljšala, od skromnih 5,4 hektara ob osamosvojitvi na današnjih 6,5 hektara, kar je pa še zmeraj odločno premalo. Eden izmed pomembnih ukrepov, ki na tem področju lahko prinese izboljšanje, je zagotovo komasacija oziroma zložba, s katero zemljišča, njihova površina na kmetijo, lahko postanejo večja in boljša. Zato smo ob tokratnem tretjem poskusu predlagateljev v Poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije kar v zadregi. Dejstvo je namreč, da se Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano tudi iz objektivnih razlogov ni držalo časovnice. Treba je povedati, da smo vmes doživeli tudi zamenjavo enega kmetijskih ministrov z drugim, katerega dejanja in obljube so jasne, predvsem pa njegove besede spremljajo tudi dejanja. Zato mislim, da je prav, da si vzamemo še 14 dni časa, in vsi skupaj pripravimo dober zakon, če je potrebno, ga v parlamentu tudi nadgradimo in sprejmemo. Področje delovanja odbora za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano je bilo v dosedanjih mandatih tisto, ki je bilo politizaciji najmanj izpostavljeno. Vesel sem, da tudi predsednik odbora zadevo pelje v to smer. Prepričan sem, da bomo ob skorajšnjem prihodu Zakona o kmetijskih zemljiščih dosegli visoko soglasje in sprejeli zakon, ki bo posestno strukturo povečal in bo v Državnem zboru sprejet z večinskim soglasjem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Alan Bukovnik.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovana državna sekretarka, spoštovane kolegice in kolegi, lep pozdrav v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov! V naši poslanski skupini ugotavljamo, da smo enak predlog zakona v tem mandatu že zavrnili in vsakokrat opozorili, da rešitev, ki jo ponuja, ni celovita. Na kakršnekoli očitke predlagatelja o neutemeljenih razlogih za zavrnitev predloga zakona in obljubi, da bo celovit predlog zakona kmalu na naših poslanskih klopeh, zmoremo zlahka odgovoriti zelo argumentirano. Predlagatelj pozablja, da smo bili v letošnjem letu kar dva meseca brez ministra na kmetijskem resorju. Tedanja verzija predloga zakona o kmetijskih zemljiščih je bila tik pred tem, da bi prišla v vladno proceduro, ko je prejšnji minister odstopil. Z odstopom ministra je bil prekinjen tudi postopek oblikovanja predloga zakona. Novi minister gospod Dejan Židan je minister manj kot pol leta. In pod njegovim vodstvom ter glede na vse okoliščine celovitejši predlog zakona prihaja v zakonodajno proceduro zelo hitro. Predlog zakona je minister že pripeljal prek javne obravnave in ga kot dopolnjenega poslal v vladno obravnavo pred koncem tega meseca oziroma v začetku naslednjega. Treba je omeniti, da se ob tem pripravljajo tudi spremembe druge zakonodaje s področja kmetijstva, gozdarstva in prehrane. Predlog zakona po našem mnenju ponuja necelovito rešitev postopka izvedbe komasacije. Sprememba praga za soglasje o komasaciji z 80 na 67 % bi bila le eno samo, sicer pomembno orodje, ki bi omogočalo hitrejšo in lažjo izvedbo komasacije, a vendarle le eno samo. Koalicijski oziroma vladni predlog vključuje ta isti odstotek iz enostavnega razloga, ker je originalen. Obstajal je v prvem osnutku zakona, še preden je opozicija v zakonodajno proceduro vložila svoj prvi predlog te vrste. Očitno gre v tem primeru še enkrat za prepis člena iz predloga zakona, ki ga pripravlja Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. In naj še enkrat opozorim, kot sem to že storil, če in ko študent na fakulteti pripravlja svoje zaključno delo ob prepisovanju nekaterih dejstev iz drugih dokumentov, napiše tudi vir. V tem primeru bi predlagatelj lahko napisal: Vlagamo novelo zakona o kmetijskih zemljiščih, vir za ta predlog pa je gradivo Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano – celovit predlog zakona o kmetijskih zemljiščih. Pri izvedbi postopka komasacije pa je potrebno najprej upoštevati vse uskladitve vseh informacij o zemljiščih. Tako je treba uskladiti informacije iz katastra s tistimi, ki jih zemljiščem prepisuje grafična enota rabe kmetijskih zemljišč in s podatki o dejanski namenski rabi teh zemljišč. Vse našteto se neizogibno povezuje z izzivi s področja evidentiranja nepremičnin oziroma geodetske dejavnosti, širše gledano pa še z vidiki varstva okolja, prostorskega načrtovanja in graditvi objektov. V zvezi z namensko rabo in prostorskim načrtovanjem je potrebno poudariti uskladitev z novonastajajočo delitvijo na trajna kmetijska zemljišča in druga kmetijska zemljišča. Ta mora biti v povezavi s postopki komasacije striktno upoštevana. Hkrati z vsem omenjenim se bo izvedla tudi poenostavitev nekaterih administrativnih postopkov. Vse našteto je treba kar se da natančno vstaviti v Zakonu o kmetijskih zemljiščih in njegove podzakonske akte, če je v našem interesu, da se komasacije izvajajo resnično učinkoviteje, kot pa je to mogoče danes. Ta predlog zakona tega ne vsebuje, zato bomo v Poslanski skupini Socialnih demokratov še enkrat glasovali za sklep, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Rado Likar. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim! Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Predlog zakona o spremembi Zakona o kmetijskih zemljiščih, ki ga je v obravnavo predložila skupina poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom, v Slovenski demokratski stranki podpiramo oziroma bomo glasovali proti sklepu, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Po sedaj veljavnem Zakonu o kmetijskih zemljiščih se predlog za uvedbo komasacijskega postopka lahko vloži, če se s komasacijo strinjajo lastniki kmetijskih zemljišč, ki imajo v lasti več kot 80 % površin zemljišč na predvidenem komasacijskem območju. S spremembo zakona pa želimo doseči uskladitev z Zakonom o urejanju prostora na področju komasacij tako, da bo možno vložiti predlog za uvedbo komasacijskega postopka, če se s komasacijo strinjajo lastniki zemljišč, ki imajo v lasti več kot 67 % površin zemljišč na predvidenem komasacijskem območju. S tem ukrepom bi bilo olajšano oblikovanje in zaokroževanje kmetijskih gospodarstev na slovenskem podeželju. S tem bi se tudi omogočila konkurenčnejša proizvodnja in zagotavljanje ekonomskega minimuma za ohranjanje družinskih kmetij. Predlog je sicer dober, vendar ni celovit, ponavljate vsi v en glas, vendar že več kot eno leto čakamo na obljubo Vlade in Ministrstva za kmetijstvo, da bosta to področje ustrezno rešila celovito in na sistemski ravni. Zakon se mi zdi smiselno podpreti tudi iz tega razloga, ker po besedah ministra namerava Vlada v svojem zakonu določiti isti prag, kot ga predlagamo mi v našem predlogu. Tako ali tako pa po besedah kmetijskega ministra izgubimo 7 hektarjev najboljših kmetijskih zemljišč na dan, kar je več kot ena povprečna kmetija. Ne vem, če se zavedamo, kaj to pomeni za samooskrbo z domačo hrano. Če zakon ne bo dobil podpore zgolj zaradi postopkovnih ovir, bomo izgubili vsi, posebno pa naši kmetje in podeželje. Kot je bilo rečeno v uvodu, bomo glasovali proti na matičnem odboru sprejetem sklepu, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil Franci Kek. Prosim.
Hvala za besedo. Na Ministrstvu za kmetijstvo intenzivno pripravljajo zakon, ki bo celoviteje zaobjel težave na področju kmetijskih zemljišč. Upamo, da bo ta intenzivnost obrodila tudi čimprejšnje rezultate, da bo ta predlog ustrezen in da ga bomo lahko v Poslanski skupini Zares tudi podprli. Hvala.
Hvala lepa. Razumem pa, da ne bomo podprli tega predloga oziroma da bomo glasovali za sklep. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil Franc Bogovič.
O kmetijstvu se velikokrat pogovarjamo in zelo smo si enotni v tezah, da je slovensko kmetijstvo nekonkurenčno, da slovensko kmetijstvo pridela premalo hrane. Vsi skupaj ugotavljamo, da je eden poglavitnih razlogov za ti prvi dve tezi velika razdrobljenost kmetijskih zemljišč, ugotavljamo tudi, da se kmetijska zemljišča masovno zaraščajo, se tudi zazidavajo. In predlog, ki ga je vložila Poslanska skupina SDS, je predlog za uvedbo instrumenta, orodja, s katerim bi odgovorili na marsikaterega od teh problemov. Prej je bil naveden tudi vir za takšno rešitev. Moram popraviti kolega Bukovnika, vir za to rešitev je pisni vir, je občina Krško, strokovna sodelavka Magda Krošelj, datum, maj 2009, skupna seja Odbora za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano in Odbora za okolje in prostor v Posavju, razpravo o tem in pisna gradiva so bila podana na občini Krško. In zakaj je takrat ta predlog prišel? Mislim, da spet lahko kot poslanec župan zelo kompetentno o tem govorim. V tistem trenutku smo v občini Krško, kjer se zavedamo zemljiških operacij, bili v uvedbi komasacijskega območja za tisočhektarsko območje Krškega polja, najboljše ravnice, ki se v občini Krško najhitreje zarašča ravno zaradi tega problema razdrobljenosti kmetijskih zemljišč. Ker nismo mogli na tisočhektarskem območju uvesti komasacijskega območja, ker smo bili s procentom ravno med 67 in 80, smo najprej podali predlog za to spremembo zakona. Ker smo videli, kaj se v Državnem zboru dogaja, smo morali to območje razdeliti na štiri komasacijska območja in relativno hitro smo za prvo komasacijsko območja imeli 80 %, za ostale tri smo rabili čas še do konca lanskega leta. Kaj se danes dogaja? Na tem prvem komasacijskem območju danes poteka komasacija, ki jo s 75 % financira Evropska unija, s 25 % država in postopki in izboljšanje kmetijskih zemljišč potekajo, za ostala tri območja, za katera smo uspeli to dokončati do konca lanskega leta, danes čakamo na razpis Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, da razpiše razpis za komasacijo. Ko bo ta razpis narejen, bomo potem šele lahko pričeli s temi postopki. Zakaj govorim o tem primeru? Zato, da zelo nazorno povem, kaj pomeni, če v Državnem zboru nekdo nasprotuje predlogu zato, ker ga očitno predlaga napačna poslanska skupina in ga predlaga nekdo iz opozicije in je osnovni razlog za utemeljitev, da bo to urejeno v sistemskem zakonu. Tudi sam se strinjam, da je ta sistemski zakon potreben, je zelo ambiciozen, ministru in njegovi ekipi želim, veliko uspehov pri sprejemanju tega zakona. Žal pa bi ta zakon moral biti sprejet že lansko jesen, letošnjo pomlad in tudi letošnjo jesen. Gre za posege, ki so resni; ta poseg, o katerem govorimo, je manj zahteven in mislim, da bi bil politično, kot je slišati iz obrazložitev poslanskih skupin, lahko že eno leto veljal. Zato mislim, da delamo spet eno v nizu neumnosti v Državnem zboru, ki jih delamo iz principialnih razlogov, zato ker ni pravi predlagatelj. Sam nasprotujem takšnemu načinu dela, iz vsebinskih razlogov sem vam pa zelo nazorno ponazoril, kaj pomeni, če bi prevladoval razum, ne pa neka politična objestnost. Zaradi vsega tega bomo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ta zakon še enkrat več podprli in upam, da bo dobil vsaj zdaj to podporo, s stališč, ki pa smo jih slišali že predhodno, se bojim, da bo zakon delil usodo prejšnjih dveh postopkov, slovensko kmetijstvo pa to usodo, ki mu ga slovenska politika tudi že daje v zadnjih desetletjih.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa bomo odločali v torek, 26. 10. 2010, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA TRETJO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O IZENAČEVANJU MOŽNOSTI INVALIDOV, V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Besedo ima dr. Ivan Svetlik, minister za delo, družino in socialne zadeve. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Temu zakonu lahko damo uvod, ki pravi, da je Slovenija socialna in pravna država s sodobno politiko invalidskega varstva. Zato smo tudi ratificirali Konvencijo Združenih narodov o pravicah invalidov, in to leta 2008. S tem, ko je konvencija postala del notranjega pravnega reda, se je Slovenija še dodatno zavezala, da bo zagotovila in spodbujala polno uresničevanje vseh človekovih pravic in temeljnih svoboščin za vse invalide brez kakršnekoli diskriminacije zaradi invalidnosti. Zato Predlog zakona o izenačevanju možnosti invalidov predstavlja udejanjanje načel in zavez, ki iz te konvencije izhajajo. Ureja zlasti naslednja področja: prepoved diskriminacije zaradi invalidnosti, ukrepe za izenačevanje možnosti invalidov, nosilce nalog, njihove pristojnosti in obveznosti ter postopke v sporih ob diskriminaciji zaradi invalidnosti. Predlog zakona je namenjen preprečevanju diskriminacije, ki pomeni vsako razlikovanje, izključevanje ali omejevanje,zaradi invalidnosti, katerega namen ali posledica je zmanjšanje ali izničenje enakopravnega priznavanja, uživanja ali uresničevanja vseh pravic in obveznosti na vseh ključnih področjih življenja. Določa več oblik diskriminacije, kot so posredna, neposredna, odklonitve primerne prilagoditve in nadlegovanje. V tem delu v celoti sledi namenu, zapisanem v konvenciji. Nadalje je pomembno, da so lahko vsi subjekti v pravnem redu, torej invalidi in potencialni kršitelji, odgovorni za izvrševanje tega zakona. In seveda tudi drugi zakoni, ki prepoveduje diskriminacijo zaradi invalidnosti, tudi to urejajo in zakon se nanje nanaša. Med temi subjekti je treba še posebej izpostaviti vse organe javne oblasti. Tudi zaradi tega so bili v drugem branju predloga zakona sprejeti amandmaji, ki sankcionirajo z zakonom določene pojave diskriminacije zaradi invalidnosti. Nadalje velja izpostaviti, kot je določeno v 5. členu predloga zakona, da za uresničevanje pravic invalidov veljajo tudi nediskriminacijske določbe in določbe, ki zagotavljajo izenačevanje možnosti po drugih predpisih. Ne glede na določbe drugih zakonov se uporabljajo določbe tega zakona, če so za invalida ugodnejše. Invalidi lahko poleg pripomočkov, ki so jim zagotovljeni na podlagi drugih predpisov, uveljavljajo po tem zakonu še pripomočke za premagovanje komunikacijskih ovir in prilagoditev avtomobila. Predvidena je tudi ustanovitev klicnega centra za osebe z okvaro sluha. Zakon o izenačevanju možnosti invalidov bo pomembno prispeval k odpravljanju stanj, ki so diskriminacijska do invalidov, zato mi dovolite, da se ob tej priložnosti zahvalim vsem, ki ste sodelovali pri pripravi tega zakona, posebej invalidom, njihovim invalidskim organizacijam, strokovnim organizacijam, vsem ministrstvom in tudi Državnemu zboru. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Miran Györek. Prosim.
Ponovno lep pozdrav vsem. Spoštovani predsednik, minister, kolegice in kolegi! V Slovenski nacionalni stranki v celoti podpiramo Predlog zakona o izenačevanju možnosti invalidov, pa četudi nekateri niso v celoti zadovoljni s predlaganim zakonom kot celoto in imajo pri določenih podrobnostih tudi utemeljene pripombe in pomisleke. Navajajo nekatere nedorečenosti, ohlapnost postavljenih časovnic, premajhno dostopnost storitev invalidom kot tudi celostne pomanjkljivosti glede boja proti diskriminaciji invalidov. O tem je seveda možno razpravljati in tudi polemizirati, kajti dejstvo je, da je praktično res nemogoče spisati takšen zakon, v katerem ne bi kdo mogel najti kakšne pomanjkljivosti, vsekakor pa je namen in cilj zakona dober, posebej, če pri tem izpostavim že samo 6. člen, ki izrecno opredeljuje prepoved diskriminacije invalidov pred državnimi organi, organi državne in lokalne samouprave ter izvajalci javnih pooblastil in služb. Zakon vključuje različne ukrepe za izenačevanje možnosti invalidov, predvsem glede zagotavljanja tehničnih pripomočkov za premagovanje ovir v okolju. Med ukrepi za izenačevanje možnosti invalidov je treba v prvi vrsti izpostaviti pravico do sofinanciranja pripomočkov za premagovanje komunikacijskih ovir, plačilo stroškov prilagoditve vozila in vzpostavitve klicnega centra za gluhe in naglušne osebe. Invalidi so namreč skupina, ki je v določenih okoljih še vedno izpostavljena v določeni meri diskriminaciji. Zato menim, da imajo med drugim tudi kazenske določbe velik pomen za spoštovanje zakonskih določb in s tem povezano učinkovito preprečevanje ter odpravo diskriminacije, vse z namenom invalidom zagotoviti enake možnosti na vseh področjih življenja. Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve obljublja, da bo iz državnega proračuna sofinanciralo izvajanje posebnih socialnih programov, ki invalidom omogočajo večjo socialno vključenost oziroma dopolnjujejo ponudbo javnih služb. Sofinancirani bodo zlasti programi, ki omogočajo samostojnejše življenje invalidov, ki omogočajo aktivno življenje in delo invalidov, ki nudijo psihosocialno pomoč invalidom in njihovim družinam, programi zagovorništva in samopomoči in še bi lahko naštevali nekaj zelo dobrih predlogov. V Slovenski nacionalni stranki to vsekakor smatramo kot zelo pozitivno. S čisto vestjo lahko povemo, da se v Sloveniji zavedamo zavez, ki nam jih nalaga Konvencija o pravicah invalidov. Sploh pa, če pomislimo, da med nami v Sloveniji živi 7 do 9 % prebivalcev, ki so takšne ali drugačne vrste invalidi, in lahko rečemo, da se je odnos do invalidov v Sloveniji temeljito spreminjal v pozitivno smer. Zato bomo v Slovenski nacionalni stranki vsekakor glasovali za predlog zakona. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil Ljubo Germič.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Predlog zakona o izenačevanju možnosti invalidov prinaša mnogo novih, dobrih rešitev za invalidne osebe v Sloveniji, zato bomo predlog zakona v Poslanskem klubu LDS podprli. Rešitve v zakonu bodo olajšale življenje in delo mnogim invalidnim osebam. Nekatere od teh rešitev bodo v veljavo stopile takoj, druge pa v nekoliko daljših prehodnih obdobjih. Po ocenah v Sloveniji živi od 7 do 9 % prebivalstva, ki so invalidi, oseb, ki živijo z njimi in prav tako močno občutijo njihove težave, pa je še veliko več. Nekatere rešitve v zakonu so tehnične in finančne narave, kot so postopki za dostop do ustreznih pripomočkov za premagovanje komunikacijskih ovir slepih in gluhih ter njihovo financiranje. V zakonu je veliko pozornosti posvečene financiranju in postopkom za prilagoditev vozil, kar je izjemnega pomena za gibalno ovirane osebe, saj so brez ustreznega vozila obsojene na odvisnost od drugih ljudi, plačane pomoči ali pa svojo mobilnost omejijo na minimum. Zakon definira prilagoditev v javnem prevozu in določa roke za prilagoditve. V tem primeru gre za dolge prilagoditvene roke, kar pa je žal odraz realne situacije, saj je težko zahtevati od prevoznikov v avtobusnem, železniškem in pomorskem prometu, da bi zelo hitro prilagodili svoj vozni park. Nadaljnja zelo pomembna vsebina tega zakona je vzpostavitev klicnega centra za gluhe in naglušne. Preko centra bodo osebe z okvaro sluha lahko pridobivale informacije s področja državnih organov, organov lokalne samouprave, izvajalcev javnih pooblastil in izvajalcev javne službe in storitev javne narave. Zakon vzpostavlja nekatere pravice invalidnih oseb, ki jih ostali del populacije smatra kot samoumevne, na primer, pravica oziroma dostop do obveščenosti, saj, na primer, slepim in gluhim osebam običajne informacijske poti ne pomagajo dosti brez različnih tehnoloških prilagoditev. Tudi dostopnost do kulturnih dobrin, obiskovanje predstav, muzejev, spomenikov kulturne dediščine ter njihovo polno uživanje invalidom ni samoumevno. Pri tem smo pri nas še vedno zgolj na zavedanju, da je treba odstranjevati grajene ovire, kar pa je le del problema. Pomembno je, da je vključena tudi pravica do lastne kulturne ustvarjalnosti invalidnih oseb in zagotovitve pogojev za izvajanje le-teh. V Poslanskem klubu LDS opozarjamo, da je invalidnost praviloma še vedno povezana z diskriminacijo in četudi je ta zakonsko prepovedana, v realnosti vendarle obstaja. Za učinkovito odpravljanje diskriminacije je potrebna ustrezna zakonodaja. Prav tako pa je potrebno izobraževanje, osveščanje javnosti in nosilcev odločitev. Kombinacija vsega tega nam daje možnosti dolgoročnega izboljšanja stanja in doseganja končnega cilja zagotavljanja polnega in enakopravnega uživanja vseh človekovih pravic in temeljnih svoboščin. V zakonu je vzpostavljena tudi možnost udeležbe invalidskih organizacij v postopkih varstva pred diskriminacijo in njihovo enakopravno sodelovanje v postopkih. Usmeritvene rešitve v zakonu sledijo vsem zakonskim opredelitvam boja proti diskriminaciji ter zagotavljanju enakih človekovih pravic in temeljnih svoboščin tako v slovenski ustavi, ki pravi, da je invalidnost osebna okoliščina, na podlagi katere oseba ne sme biti diskriminirana, kot v vseh drugih zakonih v slovenski zakonodaji, kot tudi mednarodnim konvencijam. LDS se je vedno zavzemala za dosledno uresničevanje pravic invalidov, za izboljšanje stanja na tem področju, za enakopravnost vseh državljanov in državljank. Za izenačevanje možnosti vsem se omogoča njihovo vključevanje v delovanje družbe, njihovo zaposlenost in vključenost v izobraževanje. S tem preprečimo izključevanje invalidnih oseb iz družbe in preprečujemo večje tveganje za revščino. Uresničevanju večje vključenosti invalidnih oseb v socialno življenje pa bo namenjeno tudi sofinanciranje posebnih socialnih programov za vključevanje invalidov v družbo. Ti programi bodo potekali kot dopolnitve javnih služb in bodo prilagojeni individualnim potrebam posameznikov. V LDS-u smo prepričani, da bo zakon in implementacija njegovih rešitev znatno pripomogla k boljšemu življenju invalidnih oseb in uresničevanju možnosti enakopravnega dostopanja do storitev in javnih dobrin. Vsak korak, ki omogoča izboljšanje stanje, zato v LDS-u pozdravljamo in podpiramo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila dr. Andreja Črnak Meglič.
Spoštovani gospod predsednik! Direktor direktorata, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Uvodoma bi rada poudarila, da Predlog zakona o izenačevanju možnosti invalidov skupaj z Zakonom o uresničevanju načela enakega obravnavanja in drugimi predpisi s področja odpravljanja diskriminacije zagotavlja pravni okvir za celostno reševanje vseh ključnih vprašanj, povezanih z diskriminacijo in izenačevanjem možnosti invalidov. Pomeni nadaljnji korak k uresničevanju določil Konvencije o pravicah invalidov in seveda na ta način tudi širitev njihovih pravic. Ponovno naj povem, da smo poslanke in poslanci, predvsem tisti, ki smo delovali v okviru Odbora za delo, družino in socialne zadeve ter invalide, v vseh fazah predloga zakona vlagali velike napore v to, da se najde največja možna mera kompromisa glede ukrepov, ki smo jih vgrajevali v zakon na podlagi želja invalidov, ob upoštevanju omejitev socialnoekonomskega položaja družbe, v kateri se trenutno nahajamo, in seveda to, kar je še posebej pomembno, tudi pravnega okvira, v katerem delujemo. Veseli me dejstvo, da smo poslanke in poslanci v drugi obravnavi predloga ravnali konstruktivno in podprli amandmaje na dopolnjeni predlog besedila zakona. S tem smo pokazali tako osebno, pa tudi politično senzibilnost za potrebe invalidov, naravnanost proti diskriminaciji invalidov in voljo, da se jim omogoči čim boljše vključevanje v družbo ter s tem uresničujejo človekove pravice. V drugi obravnavi smo torej potrdili besedilo zakona, v katerega smo ponovno vključili kazenske določbe ter nekaj drugih določb, s katerimi bomo olajšali izvedljivost določenih pravic, ki so za posamezne skupine invalidov ključnega pomena. Poslanci Poslanske skupine Socialnih demokratov bomo zakon podprli, ker smo prepričani, da omogoča bolj kakovostno uveljavljenje pravice invalidov na vseh področjih življenja ter njihovo bolj enakovredno vključevanje v družbo. Želeli pa bi si, da bi to podporo zakon doživel v celoti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi! Na balkonu pozdravljam delegacijo Odbora za zdravstvo, delo in socialne zadeve parlamenta Republike Kosova. Želim jim prijetno bivanje v Ljubljani, Sloveniji in uspešen delovni obisk v našem parlamentu [[aplavz]] . Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavljal Marijan Pojbič. Prosim.
V Slovenski demokratski stranki nismo spremenili stališča, ki smo ga podali na plenarnem zasedanju ob drugem branju predmetnega zakona, zatorej uvodoma želim povedati, da Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke Predloga zakona o izenačevanju možnosti invalidov ne bo podprla, mu pa seveda tudi ne bo nasprotovala. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke se zavedamo, da je na področju, ki ga pokriva predlagani zakon, nujno potrebno sprejeti boljše rešitve, kot veljajo sedaj, vendar pa dikcija pripravljenega zakona ne rešuje problematike na način, ki bi bil sprejemljiv za večino invalidskih organizacij. Na Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide, kjer smo predlagani zakon obravnavali, in tudi na drugi obravnavi in na plenarnem zasedanju v Državnem zboru je bilo predloženih in sprejetih kar nekaj amandmajev koalicije, torej koalicijskih poslanskih skupin, ki niso bili usklajeni z invalidskimi organizacijami. Te so na Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide zelo jasno povedale, da so se pred vložitvijo amandmajev koalicije s predlogom zakona strinjale in da predlaganih amandmajev, ki jih je vložila koalicija, ne podpirajo, saj ocenjujejo, da ti amandmaji spreminjajo koncept zakona, ki ni ugoden za invalide. Torej, to so ključni razlogi, zakaj v Slovenski demokratski stranki temu zakonu ne bomo pritrdili, saj se je ponovno pokazalo, da Vlada Republike Slovenije ne posluša in ne upošteva pri pripravi zakona tistih, ki jih ta zakon obravnava, temveč ponovno vztraja pri slabo pripravljenem zakonu, ki bo po naši oceni polovično reševal predmetno problematiko, namesto da bi prisluhnila invalidskim organizacijam in predlagala zakonodajo, ki bi bila pisana na kožo invalidom. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke si ne želimo, da bi bil tako pomemben zakon ponovno prazna črka na papirju in da ga ne bi bilo mogoče izvajati v praksi v smislu odprave diskriminacije invalidov. Ker v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ocenjujemo, da tudi predloženi in sprejeti amandmaji na plenarnem zasedanju Državnega zbora predloga zakona niso popravili tako, da bi bil sprejemljiv za večino invalidskih organizacij, tega predloga zakona ne bomo podprli, seveda se bomo pri odločanju o tem zakonu vzdržali.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil Vito Rožej. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Kolegice in kolegi, spoštovani gostje! Predstavitev stališča v današnji tretji obravnavi se s strani Poslanske skupine Zares – nova politika ne bo bistveno spremenilo, saj je edini razlog za ponovno obširnejšo obravnavo in razpravo sprejetje številnih amandmajev v okviru druge obravnave. Zakon, ki je pred nami, kot že rečeno, v prvi vrsti ureja področje enakih možnosti in nediskriminacij invalidov in naj bi kot tak dopolnjeval obstoječo zakonodajo ter prispeval k celovitejšem pristopu in odpravljanju ter preprečevanju diskriminacije na podlagi invalidnosti. Pomembnost in pravzaprav tudi nezadovoljivost rešitev smo lahko spoznali že na obravnavi na Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide ter na razpravi na 20. plenarnem zasedanju, kjer smo sodelujoči poskušali zaobjeti številne predloge in dobronamerne pripombe tako s strani invalidskih organizacij, zastopnika enakih možnosti v okviru razprave na matičnem delovnem telesu pa tudi pripombe Zakonodajno-pravne službe. Ta široka razprava sicer lahko porodi dvom oziroma vprašanje o kakovosti priprave samega zakona in vsebine v smeri maksimalno ustreznega urejanja področja, pripravljenega na ustreznih strokovnih izhodiščih ali pa pod pritiskom nelegitimnih, parcialnih interesov. Ne glede na številna vprašanja, izrečene dvome in pritiske smo v Poslanski skupini Zares – nova politika vendarle prepričani, da je zakon v korist invalidom. Verjamemo pa, da sprejet vendarle ne bo v interesu posameznih invalidskih organizacij, na kar je opozoril kolega Pojbič, kar je po naši oceni druga tema oziroma drugo področje. Ob tej priložnosti naj ponovim, da so rešitve, ki izhajajo iz predloga zakona, dobrodošle zato, da natančno določimo dolžnosti, ki jih imamo pri preprečevanju diskriminacije država, lokalne skupnosti in vsi ostali. Ključna naloga zakona je sistemsko preprečevanje diskriminacije na eni strani in spodbujanje enake obravnave na drugi strani. Vse dosedanje razprave kažejo, in v naši poslanski skupini smo v to prepričani, da se moramo tega področja lotiti kompleksno in predvsem na drugačnih izhodiščih, na predpostavki neprilagojenosti in nedostopnosti okolja, ki je razlog za postavljanje invalidov v neenakopraven položaj, ne pa na neprilagojenosti invalida okolju. Ne glede na današnje sprejetje zakona nas torej čaka še ogromen korak od medicinskega razumevanja k socialnemu modelu reševanja invalidske problematike. To je edina pot, s katero bomo sledili načelom inkluzivnosti in individualnemu pristopu. Kot rečeno, v Poslanski skupini Zares – nova politika bomo predlog zakona, ki je pred nami, podprli. Ponovno pa poudarjam, da bomo aktivno sodelovali tudi v vseh nadaljnjih potrebnih razpravah o ustreznejšem urejanju tega področja, vključujoč vsa resorna ministrstva, katerih področje dela pokriva predmetno problematiko. Dejstvo je, da se prvi stik z državnimi institucijami zgodi že zelo zgodaj, v fazi socialnega varstva pri otrocih, kasneje v šoli, in zato je tam treba storiti prve korake, ki bodo doumevanje reševanja problematike invalidov premaknili z medicinskega k socialnemu pojmovanju. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil Jakob Presečnik.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo podprli zakon, saj je bil po našem mnenju v drugi obravnavi z amandmaji ustrezno popravljen in dopolnjen in so bila opozorila predstavnikov invalidov vsaj delno upoštevana. Ocenjujemo, da je predlog zakona vendarle korak k izboljševanju in izenačevanju možnosti invalidov, saj bolj konkretno določa postopke in zavezo k uresničevanju določb glede dostopnosti invalidov do storitev, za odpravljanje ovir in določa pravico do pripomočkov. Pri tem moramo opozoriti, da je nujno tudi v Državnem zboru izvesti še kar nekaj prilagoditev, da bodo invalidi lahko enakopravno sodelovali kot obiskovalci, uslužbenci ali kot poslanci. Sedaj so mnoge sejne sobe in prostori za invalide nedostopni, kljub temu da v tej hiši sprejemamo zakone, ki zavezujejo druge, da ovire odpravijo. V drugi obravnavi na matičnem delovnem telesu smo poslanci SLS sicer predlagali amandma k 19. členu, s katerim smo poenostavili postopek pridobivanja pripomočkov za invalide in opozorili na nepravilnost in nesprejemljivost, da bi centri za socialno delo izbirali in istočasno tudi izdajali odločbe o pripomočkih. Naš amandma je bil smiselno povzet v spremembi tega 19. člena. Zakon bomo podprli, saj je skrajni čas, da se ustrezneje uredi preprečevanje in odpravljanje diskriminacije invalidk in invalidov, ki temelji na invalidnosti, in se začnejo ustvarjati enake možnosti za invalide na vseh področjih življenja in dela. Pričakujemo tudi obljubljeni zakon o osebni asistenci, ki je sicer v normativnem programu Vlade za letošnje leto, kjer so predvidene med drugim storitve osebne asistence, namenjene pomoči in spremstvu pri izobraževanju, asistenca na delovnem mestu ter asistenca pri drugih dejavnostih in aktivnostih, v katere bo invalid aktivno vključen. Kot rečeno, Zakon o izenačevanju možnosti invalidov bomo poslanci Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev bo predstavil Anton Urh.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini DeSUS smo na prejšnji seji Državnega zbora že povedali, da zakon sprejemamo kot bistven korak naprej v prizadevanju po zagotavljanju in udejanjanju enakopravnih možnosti vključevanja invalidov na vseh področjih življenja. Zato je zelo pomembno, da se zavedamo, da ta zakon prinaša s prepovedjo diskriminacije na podlagi invalidnosti in z določitvijo ukrepov, ki omogočajo izenačevanje možnosti invalidov, okvir zavez za družbo kot celoto. Le-ta mora biti dovolj občutljiva, da dojame pomen neodvisnosti in samostojnosti v življenju sleherne invalidne osebe. Ne samo da je to njihova želja in pravica, tu so še njihovi svojci, prijatelji, ki se dnevno soočajo z zelo različnimi ovirami, katere ne omogočajo enakovrednega in kvalitetnega vključevanja invalidov v vsakdanje življenje. Zakon o izenačevanju možnosti invalidov se v splošnem smislu dotika dejansko vseh področij družbenega življenja, kjer mora biti obravnava invalidov še posebej pozorna do njih. V postopkih pred državnimi in lokalnimi organi in službami, ki so nosilci javnih pooblastil, pri premagovanju komunikacijskih in arhitektonskih ovir, pri dostopu do sredstev javnega prevoza in seveda tudi na področju izobraževanja, zdravstva, kulturnih dobrin, prebivanja. Seveda je treba vedeti, da je mišljen kot splošen krovni zakon, saj so za uresničevanje pravic invalidov prav tako v smislu izenačevanja možnosti pomembni tudi drugi področni predpisi. Prav tako pa naj ponovno povem, da seveda pričakujemo nadaljnja angažiranja krovnega ministrstva v smeri izboljšanja kvalitete življenja vseh invalidov; da bodo čim bolj neodvisni od materialne pomoči svojih bližnjih, da se vzpostavi tudi osebna asistenca in druge možne oblike pomoči in da se posveti posebna pozornost še zaposlovanju invalidov. Predlogu zakon v Poslanski skupini DeSUS dajemo vso podporo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin, sledi razprava poslank in poslancev o predlogu zakona v celoti. Besedo ima Vito Rožej. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Mogoče bi se poleg že omenjenih reči, ki sem jih povedal v predstavitvi mnenja poslanske skupine, dotaknil še pripomb, ki so bile tukaj izrečene s strani tistih, ki zakona ne bodo podprli. Spremembe, ki smo jih na matičnem delovnem telesu vnesli v zakon in s katerimi smo povzročili nezadovoljstvo vsaj nekaterih invalidskih organizacij oziroma njihovih vodij, so bile v prvi vrsti in predvsem pripombe, ki jih je imela Zakonodajno-pravna služba. Pripombe torej na to, da mora biti zakon v skladu z ostalim pravnim redom Republike Slovenije. Tudi če so želje kogarkoli – pa ne glede na to, ali je zdaj invalid ali ni – drugačne, se mora držati tega pravnega reda, ki je zavezujoč za nas vse. Osebni hendikep nam ne sme biti izgovor za to, da bi pa zakonodajo – ne samo področno, ampak vso – upoštevali bolj ali pa manj; ne, to je pač osebna okoliščina, ki jo bomo s takimi zakoni, kot je ta današnji, poskušali čim bolj omiliti in seveda iz nje, ne morem reči narediti prednosti, ampak vsaj, da ne bomo več tega imeli za pomanjkljivost, dejstvo pa je, da vsa ostala zakonodaja mora biti ravno tako spoštovana. In če je zdaj nasprotovanje temu zakonu s te strani zaradi tega, ker smo upoštevali mnenje Zakonodajno-pravne službe oziroma posledično slovenski pravni red, potem bom jaz pač to vzel v zakup in se mi zdi, da imam na tej točki prav. Kot drugo bi rekel, tako kot je bilo že tudi rečeno s strani kolege Urha v predstavitvi mnenja poslanske skupine, da prihajajo novi zakoni, s katerimi bomo urejanje tega področja zastavili na drugačen način, bolj individualen način, si tudi predstavljam, da tako urejanje te problematike ne bo vsem pogodu, da se mi zdi civilizacijski preskok en korak naprej, da lahko invalidi skrbijo sami zase v čim manjših skupinah oziroma dobesedno, individualno, če se le da, s pripomočki in s prilagoditvijo okolja, v katerem živijo, da kakršnakoli odvisnost, pa tudi če je s strani dobronamernih oseb, seveda ni dobra in je za samozavest vsakega izmed nas neproduktivna. Tukaj bodo mogoče določeni monopoli ali pa kaj jaz vem; neke navade so se bržkone morale spremeniti, ampak za človeško dostojanstvo vsakega izmed teh, ki jih ta zakon in vsi bodoči s tega področja prizadevajo, se mi zdi to samo dobro. To velja tako za ta zakon, ki je bi omenjen, o osebni asistenci, kot seveda za spremembe šolske in ostale zakonodaje, za katero si bomo tudi v naši poslanski skupini prizadevali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Borut Sajovic. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Pozdrav sodelavcem Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve! Moram reči, da opravljate pomembno in potrebno delo in da zakon, ki je danes pred nami, zagotovo olajša življenje skoraj vsakemu desetemu v naši državi. Zato bi bil res vesel, če bi ta zakon imel veliko zagovornikov, pa nobenega nasprotnika, je pa problem tako kot pri tem zakonu kot pri marsikaterem drugem, da se vsega naenkrat zaradi omejenih finančnih in drugih možnosti na žalost ne da postoriti. Je pa to področje, na katerem nas čaka ogromno dela, vendar z vsako tako stopinjo premagano stopnico v pravi smeri, da je ljudi, katerih možnosti so izenačene z ostalimi, v tej državi več. Spomnim se nekaj prireditev, na katerih sem sodeloval ali kot župan ali kot poslanec, kako malo je kdaj potrebno, da določeno stvar lahko izboljšamo, popravimo in o tem bi morali razmišljati vsak dan, ne samo pri tem zakonu, ampak na splošno tudi pri gradnji objektov. Naj vam povem en sam primer: z eno preprosto indukcijsko zanko v nekem prostoru, v neki dvorani, ki stane mogoče 2 tisoč, 2 tisoč 500 evrov – kolikim ljudem s težavami v sluhu lahko z enostavnim gradbenim posegom olajšamo življenje! Jaz sem prepričan in vem, da je takšnih področij še veliko; od tistih, ki imajo težave z vidom, sluhom in pa še kaj, zato bom vsak korak v smer, ki stanje prizadetim osebam izboljšuje, podprl. Tako bom ravnal tudi v primeru tega zakona o izenačevanju možnosti invalidov in se zahvaljujem vsem tistim, ki so delali na tem področju, in se jim priporočam za sodelovanje pri vseh nadaljnjih korakih. Hvala lepa.
Hvala lepa. No, mimogrede, kot verjetno veste, takšna indukcijska zanka je vgrajena v tej dvorani. Besedo ima Marijan Križman. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovana poslanka in poslanci, predstavniki ministrstva! Seveda bom Zakon o izenačevanju možnosti invalidov podprl, podprl iz enega preprostega razloga, ker so v njem najpomembnejši in če lahko samo navedem najpomembnejše sklope ukrepov, ki so opredeljeni. In sicer: prepoved diskriminacije, kar se mi zdi zelo pomembno, zaradi invalidnosti, ukrepi za izenačevanje možnosti invalidov – predvsem tukaj mislimo na zaposlovanje, vključevanja v družbo in sploh vključevanje invalidov v družbo –, določitev nosilcev nalog ter njihove pristojnosti in obveznosti, postopke v sporu zaradi diskriminacije na podlagi invalidnosti ter vodenje zbirk podatkov in varstvo podatkov. Mi smo na Odboru za delo in družino imeli ničkoliko amandmajev od invalidov, samo jih žal po poslovniku nismo mogli upoštevati, ker so jih prepozno vložili, vendar vse tisto, kar se je dalo v soglasju in z dogovorom s samimi invalidi, smo upoštevali in v ta zakon tudi vnesli. Ta zakon tudi prinaša eno prednost, kajti tukaj imamo na enem mestu kar nekaj rešitev in kar nekaj možnosti, da invalidi vsaj po tej pravici nediskriminiranja nekoliko bolje zaživijo. Moj predhodnik je že govoril o gluhih, gluhonemih, slabovidnih in tako dalje, sto in en problem glede zaposlitve in ničkoliko problemov glede vključevanja v družbo; če hočete, že pred sodišči, navsezadnje tudi pri vstopu v avtobus v kateremkoli slovenskem mestu. In velik korak, pa mogoče majhen korak za družbo, ampak velik korak za invalide, pa je že v tem, da bomo že v naslednji nabavi mestnih avtobusov pomislili tudi na invalide in jim omogočili, da se bodo vključevali enakopravno in izkoriščali oziroma koristili mestni promet in bili bolj mobilni. Kajti že sama invalidnost ne daje nekih finančnih prednosti prizadetim in posamezniku, ker če bi bili tako bogati, bi si drugače lahko organizirali svoje življenje in si omogočili marsikaj, kar si lahko tisti, ki, hvala bogu, nismo invalidi, si to lahko omogočimo. Zato je treba imeti toliko več razuma in določene stvari sprejeti in urediti vse tisto, kar se da, da se jim olajša življenje. Ne nazadnje je v naši državi, tako majhni, kot je, če lahko tako rečem, vsak 12. državljan invalid. To ni šala, ali to ni zadeva, s katero bi lahko opravili kar tako – seveda, vseh vrst invalidov, dvojnih, do invalidov zaradi prometnih nesreč, ki jih je, žal, največ in tudi vsak dan več, je potrebno za to ciljno skupino dobro poskrbeti. Kajti, invalidi se imajo pravico vključevati v življenje, v družbo, sodelovati v njej in dati svoj prispevek. Svoj prispevek pa bodo dali, če jim bomo mi odpravili predvsem arhitektonske ovire in vse tiste druge ovire, ki so v glavah, ki se jih lahko odpravi in se tako seveda poskrbi za invalide, da se jim pripravi primerno podlago za to, da lahko sodelujejo v družbi in participirajo in počnejo vse tisto, kar počnemo vsi ostali v tej družbi. Prav zato bom z veseljem podprl ta zakon. Prišel je pravočasno. Upam, da bo za invalide tudi s tem zakonom odprta nova stran, ki jo bodo, po mojem prepričanju, koristili. Ne nazadnje, noben zakon ni sprejet za tisoč let. Vsi zakoni se spreminjajo. Stvari in okoliščine se spreminjajo, tako se bo tudi ta zakon, in ko bo potrebno, se bo seveda tudi ta zakon dopolnjevalo in se ga ponudilo ciljnim skupinam oziroma tej ciljni skupini v taki vsebini, ki bo v nekem doglednem času ponovno potrebna in taka, da jo bo lahko ta ciljna skupina, v tem primeru invalidi, lahko uporabljali in tudi z njim izboljšali svoj položaj in predvsem enakopravno vključevanje v družbo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Alenka Jeraj.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Zakon, o katerem se danes pogovarjamo, to je Zakon o izenačevanju možnosti invalidov, je zagotovo zakon, ki ga potrebujemo, ki smo ga že nekaj časa čakali in sedaj je pred nami. Mi v osnovi podpiramo vse tiste predloge, ki izboljšujejo to področje in olajšujejo življenje invalidom, ki živijo med nami, vendar pa smo s tem manj zadovoljni. Na odboru je bilo kar nekaj pripomb s strani invalidskih organizacij, pa tudi kar dolgo smo nekatere člene usklajevali in se ustavljali pri vsakem posebej, ker so se neke stvari zapisale drugače, kot so bile dogovorjene ali pa kot so predstavniki invalidskih organizacij želeli. Jaz sicer verjamem, da večina rešitev je kljub vsemu dobrih in bo pomenila neke izboljšave. Je pa najbrž tudi res, da nekatere niso najbolj optimalne in bi lahko tudi naredili kakšen korak več, kot smo ga. Poslušala bom še razprave in se nekako potem odločila, kako bomo glasovali. Mi smo sicer napovedali, da zakonu ne bomo nasprotovali. Nekatere rešitve, kot rečeno, so optimalne in v redu, pri nekaterih pa bi lahko bili malo bolj smeli in si morda upali tudi narediti kakšen korak več.
Hvala lepa. Besedo ima Miran Györek. [[Se odpoveduje.]] Besedo ima Marijan Pojbič.
Spoštovani predsednik! Tudi kolegica Alenka Jeraj je povedala, tako kot sem sam povedal v stališču poslanske skupine, da temu zakonu ne bomo nasprotovali. Razlogi, ki sem jih navedel, zakaj ga ne bomo podprli, pa mislim, da so dovolj argumentirani in dovolj jasni. Invalidske organizacije so povedale zelo jasno, da so se z zakonom strinjale, dokler niso bili vloženi amandmaji koalicije. In zato ker so bili vloženi amandmaji koalicije, so invalidske organizacije začutile, da bi lahko vplivali na koncept zakona. To se mi zdi zelo pomembno, ker invalidske organizacije so tiste organizacije, ki zastopajo invalide po posameznih področjih. Seveda, meni je povsem jasno in tudi Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke, da se je treba maksimalno angažirati pri reševanju problematike, s katero se srečujejo invalidi, med drugim absolutno tudi odprava diskriminacije invalidov. Tudi sam osebno trdim, da je v tem zakonu kar nekaj dobrih stvari, in to je tudi razlog, zakaj temu zakonu ne nasprotujemo. Rad bi povedal še to, na kar je kolega poslanec iz Zaresa poskušal opozoriti, da bi naj v Slovenski demokratski stranki nasprotovali amandmajem, ki so bili vloženi na podlagi mnenja Zakonodajno-pravne službe. To se mi zdi pa smešno in izpod vsakega nivoja, ker ne razumem, kako bi lahko zagovarjali koncept zakona, ki ne bi imel v ozadju pravne pokritosti; to je absolutno dejstvo. Zato še enkrat povem, da mi temu zakonu ne nasprotujemo, veselimo se vsakih rešitev, ki so dobre, pozitivne in ki so pisane na kožo invalidom. Razloge, zakaj v končni fazi zakona ne bomo podprli, sem pa navedel že v stališču poslanske skupine. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika, Vito Rožej.
Hvala lepa. Želel bi pojasniti, da je sicer bilo mogoče moje sklepanje, če rečem pod narekovaji, na dva ovinka. Nisem želel reči tega, kar je kolega Pojbič razumel, zato bom poskušal biti jasnejši. Nasprotovanje invalidskih organizacij predlogu zakona, kot je zdaj pred nami, je, tudi po vaših besedah, nastalo predvsem zaradi amandmajev, sprejetih na odboru. Amandmaji, sprejeti na odboru, so bili pa večinoma sprejeti zaradi mnenja Zakonodajno-pravne službe. Zdaj lahko sklepamo – in zaradi nasprotovanja invalidskih organizacij ste sami izrazili, da še razmišljate o tem in oklevate, ali bi predlog zakona podprli ali ne. Torej, vidim, da so te stvari povezane, res da gre za tri povezave, a mislim, da sem bil vseeno zadosti jasen. Nisem pa želel reči, da vaša stranka nasprotuje rešitvam, ki so v skladu s pravnim redom te države. Čeprav, če boste to sklepanje zaključili, meni se zdi sklepanje enostavno, zato tudi upam, da se boste premislili in podprli ta zakon. Sam vidim ta vaš razlog za nasprotovanje kot premalo utemeljen, ampak seveda vaša stvar je pa, ali boste takega videli tudi sami ali ne. Hvala.
Hvala lepa. S tem zaključujem razpravo. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Zbor bo o predlogu zakona odločal v torek, 26. 10. 2010, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA – TRETJA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O MALEM DELU, REDNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Besedo bi moral dobiti predstavnik Vlade, minister, sem pa obveščen, da je na seji Vlade, ki poteka danes. Vendar mislim, da ni nobenih problemov v zvezi s tem. Ko bo prišel, bo dobil v okviru časa, ki ga Vlada ima, prostor za razpravo, zato bomo preskočili stališče predstavnika Vlade. Prehajamo kar na predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Dejan Levanič.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! V zadnjih dneh smo poslanke in poslanci prejeli veliko opozoril, češ, ljudje vas gledamo, zato ne sprejemajte nečesa, kar manjša pravice ljudem ali jim kakorkoli spreminja trenutno stanje. Odgovor vsem, ki skrbijo za to, kako se bomo poslanci odločili, je preprost: nihče v tej dvorani ne bi sprejel nečesa, kar bi komurkoli delalo krivico, ravno nasprotno! S predlogi zakonov želimo nekatere stvari v tej državi urediti do te mere, da bodo pravičnejše, bolj solidarne in v korist vsem, ne pa samo določenim skupinam. V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo prepričani, da je v naši državi veliko stvari neurejenih in da je treba marsikaj spremeniti na bolje. Tak je tudi zakon o malem delu, saj vsem trem skupinam, ki jih zakon zajema, prinaša tiste pravice, ki jih do zdaj niso imeli. Ne razumemo pa vztrajanja določenih skupin na obstoječem stanju, ki je slabo in ga je treba nujno spremeniti. Veliko priložnostnih in občasnih del v Sloveniji se opravi tudi v okviru dela in zaposlovanja na črno. Delodajalci se zato vedno bolj poslužujejo nestandardnih oblik dela in vse več ljudi opravlja delo, ki ima občasen in priložnostni značaj, zato je nujno potrebno postaviti jasen okvir za opravljanje teh del, določiti standarde in zagotoviti tem delavcem tudi primerljive pravice iz dela in socialnih zavarovanj. To prinaša zakon o malem delu in to so pogoji za ohranjanje socialne države. Zakon o malem delu bo zmanjšal obseg dela in zaposlovanja na črno, saj se s tem uvaja nova možnost legalnega opravljanja plačanega dela, ki ima lahko tudi elemente delovnega razmerja, pod ugodnejšimi pogoji za delodajalca. Malo delo bo v veliki meri ohranilo fleksibilnost, ki je bilo danes značilno za študentsko delo, ampak novost pri tem je, da bodo hkrati zagotovljene osnovne pravice iz socialnih zavarovanj, kar pa ne velja za študentsko delo. Študentsko delo je danes ena izmed najbolj neoliberalnih oblik zaposlovanja mladih, brez vsakršnih pravic, tudi v primeru neplačevanja delodajalcev in pri zagotavljanju osnovnih socialnih pravic. Zato je naša odgovornost, da v prvi vrsti zagotovimo pogoje, da študent več časa namenja študiju, ne pa delu ob študiju. In seveda, zagotoviti moramo pogoje tudi za delo ob študiju, vendar z jasnimi kriteriji, ki bodo ščitili predvsem pravice dijakov in študentov ter jim omogočili ustrezno varnost na trgu dela. Študentsko delo, kot ga poznamo danes, je bilo sigurno v preteklosti, torej v zgodovini, socialni korektiv, ki je omogočil mnogim, da so si lahko z delom študij sploh privoščili - kljub temu da naj bi bil študij v Sloveniji brezplačen. In namen ni poslabšati položaja študentov in dijakov; ravno nasprotno! In vsi skupaj moramo odgovoriti na eno ključno vprašanje: ali zakon o malem delu škodi študentom in dijakom? Odgovor je po našem mnenju, da ne. Ravno nasprotno, za študente ta zakon pomeni veliko pridobitev. Argumentov za to je veliko. S tem zakonom izpolnimo predvsem dva cilja: socialno varnost študentov na eni strani in dajemo pogoje, da lahko študent študira. Torej, dajemo štipendije. To smo že zagotovili v zakonu o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, pripravlja se tudi zakon o štipendiranju. Študent bo lahko za razliko od drugih dveh skupin, o katerih bom govoril nekoliko kasneje, delo ob študiju prilagajal tudi študijskemu procesu, ker bo lahko delal 14 ur na teden ali 60 ur na mesec ali 4 mesece v letu. Pri tem bo lahko zaslužil 6 tisoč evrov in že danes več kot 80 % študentov je pod to mejo zaslužka. Tako da študente finančno zakon o malem delu ne bo omejeval, zraven tega pa bo veliko več štipendij, kar je eden ključnih ciljev, tako da bomo lahko zagotovili osnovne pogoje za študij. V zakonu o malem delu je določena tudi minimalna urna postavka, to je 4 evre. V zdajšnjem sistemu je bila povsem prepuščena trgu dela, gibala se je od 2 evrov pa vse tam do 55 evrov na uro, kar je jasen znak, da je prihajalo do raznih anomalij in nepravilnosti. V zakonu o malem delu se odpravljajo tudi zlorabe, ker bo večji nadzor nad izdajanjem napotnic. Študentje bodo zaščiteni tudi pred tistimi, ki ne plačujejo. Danes, če študent ni dobil plačila s strani delodajalca, ni mogel terjati tega plačila od nikogar, nekateri študentski servisi so imeli določene sklade, vendar so se ti skladi velikokrat izpraznili že v prvi polovici leta. Sedaj bo to urejeno znotraj Zavoda Republike Slovenije za zaposlovanje in študent bo v primeru, če ne bo dobil plačila s strani delodajalca, lahko to plačilo tudi prejel. Veliko jabolko spora so tudi finance študentskih organizacij. Te se sedaj zmanjšujejo, ker iskreno je ta denar velikokrat bil uporabljen tudi za stvari, ki niso bile prvotno namenjene študentom, ampak kljub temu bodo še vedno imeli toliko, in to jim zagotavlja zakon o malem delu, da bodo ohranili svojo avtonomnost in da bodo lahko projekti za študente nemoteno funkcionirali tudi v prihodnje. Na tej točki se strinjamo, da študentske organizacije z zakonom o malem delu izgubljajo, z vidika socialne varnosti študentov in možnosti dela ob študiju pa študentje pridobivajo, zato ga bomo seveda v Poslanski skupini Socialnih demokratov tudi podprli. Predlog zakona o malem delu tudi določa, da bodo malo delo lahko opravljali tudi brezposelni. S tem želimo dati brezposelni osebi predvsem možnost, da tudi v času brezposelnosti ohranja aktiven stik s trgom dela in z delodajalci ter ohrani delovne navade in nadgradi znanje in sposobnosti, hkrati pa z zaslužkom vsaj delno nadomesti izpad rednega dohodka. Z aktivno vključitvijo na trg dela bo oseba manj izpostavljena, da pada v past dolgotrajne brezposelnosti, hkrati pa si z aktivnostjo krepi tudi svojo samopodobo. Pomembno je tudi, da se bodo opravljene ure malega dela brezposelni osebi štele v pokojninsko dobo in v delovne izkušnje, kar jim bo seveda v pomoč pri iskanju redne zaposlitve. Malo delo lahko vodi tudi v redno zaposlitev, saj lahko na ta način delodajalec spozna in preizkusi delavca na delovnem mestu, zavod pa lahko z ukrepi aktivne politike zaposlovanja spodbudi prehod brezposelnega v redno delovno razmerje. Pomembno pri vsem tem je dejstvo, da opravljanje malega dela za brezposelno osebo ne bo pomenilo obveznosti ali izgubo pravic, ki jih je pridobil kot brezposelna oseba. Te pravice ostanejo, z zakonom dobijo brezposelne osebe samo možnost pridobivanje dodatnega zaslužka in pridobitev redne zaposlitve, govorimo predvsem o novih delovnih izkušnjah, socialni vključenosti itd. Na koncu, zakon o malem delu omogoča tudi zaposlovanje upokojencev. V Sloveniji je zaradi zgodnjega upokojevanja veliko upokojencev, ki so mlajši od 60 let in imajo sposobnost, predvsem pa željo, da ostanejo delovno aktivni tudi po upokojitvi. V letu 2006 je bila povprečna starost upokojevanja v Sloveniji 59,8 let. V primerjavi v povprečju EU sodi Slovenija med države, ki beležijo eno najnižjih stopenj zaposlenosti starejših oseb v starostni osebi od 55 do 64 let. Upokojenci že danes aktivno delajo predvsem po pogodbah civilnega prava, mnogi pa tudi na črno, saj druge možnosti v trenutnem sistemu nimajo. Po podatkih Dursa je v letu 2008 dohodke iz drugega pokojninskega razmerja prejelo 173 tisoč oseb, od tega 33 tisoč upokojencev. Upokojenci delajo iz mnogih razlogov; nekateri delajo zato, da si izboljšajo življenjski standard ali da si z zaslužkom omogočijo dodatne aktivnosti v smislu počitnic, rekreacije ali drugih storitev, ki si jih sicer samo s pokojnino ne bi mogli privoščiti. Nekateri delajo zato, ker želijo ostati aktivni tako v smislu fizični kot tudi psihičnih sposobnosti. Delovna aktivnost marsikateremu upokojencu pomeni tudi večjo samozavest, hkrati pa tudi preko dela ohranjajo in krepijo stike z drugimi ljudmi in se vključujejo v družbeno življenje. Z zakonom o malem delu bomo uvedli možnost opravljanja plačnega, kratkotrajnega ali priložnostnega dela za upokojence, ne da bi le-to vplivalo na njihove že pridobljene pravice iz pokojninskega zavarovanja, hkrati pa se bo del sredstev iz dajatev iz malega dela namenil za projekte, namenjene večji socialni vključenosti upokojencev. Iz navedenih razlogov bomo v Poslanski skupini Socialnih demokratov Predlog zakona o malem delu podprli tudi v tretjem branju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavila Alenka Jeraj. Prosim.
Dober dan. V Slovenski demokratski stranki zakona o malem delu ne bomo podprli. Razloge smo že nekajkrat navedli. Ponovno se nam zdi oziroma glavni problem se nam zdi, da poskušamo urejati v enem zakonu tri različne skupine, torej, študentsko delo oziroma študente, upokojence in brezposelne. Za nas je to problem, ker smo prepričani, da zato zakon ni najboljši oziroma kadar je dober za študente, ni dober za upokojence, in kadar je dober za brezposelne, ni dober na primer za študente. Ni enostavno, zagotovo, postaviti tako zakonodajo, ki bi ustrezala vsem. V tem se lahko strinjamo, vendar pa se je potrebno pri tem zgledovati tudi pri drugih državah, pogledati druge prakse in se šele potem odločati za tako drastične spremembe. Namreč, izkušnje iz Avstrije in Nemčije kažejo, da brezposelni, ki postanejo mali delavci, to tudi ostanejo in ostanejo večno brezposelni. Tudi zato sindikati stavkajo oziroma so opozorili in ponovno zaprosili Vlado, da se usedejo za mizo in o tem pogovarjajo, in demonstrirali v ponedeljek, da tega ne bi uvrstili na dnevni red naše seje. Dolgoročno ne vemo, kaj bo to prineslo, ampak, kot rečeno, izkušnje iz Avstrije in Nemčije kažejo na to, da brezposelni potem ostanejo večno brezposelni. Tudi zakona se v nadaljevanju ne da toliko popraviti in tako izboljšati, da bi to preprečili. Poleg tega zakon prinaša novo administracijo oziroma na drugačen način se bo uveljavljala oziroma potrjevala napotnica. Napotnico najprej podpišeta delodajalec in upravičenec, potem jo posredujeta organizaciji za posredovanje dela, to je lahko današnji študentski servisi ali pa zavod za zaposlovanje,vseto je potem potrebno vpisati v centralno evidenco, ki jo vodi zavod za zaposlovanje. Menimo, da s tem dodatno obremenjujemo zavode za zaposlovanje, ki, milo rečeno, že sedaj niso najbolj učinkoviti, pa pustimo ob strani to, da je res kriza in je težko zagotoviti nova delovna mesta in urediti stotisočim brezposelnim zaposlitev in jim pri tem pomagati. Ne glede na to se bojimo, da bo zavod za zaposlovanje s kapacitetami, kakršne ima, preobremenjen in tega dela ne bo zmogel, kar pomeni, da bomo posledično si povzročili nov problem, ne pa ga rešili. Vlada tudi pravi, da gre za pomemben ukrep, ki bo spodbudil, da torej gre za ukrep, ki bo pomembno prispeval k trgu dela, k fleksibilnosti in podobno, vendar pa ga uvaja šele z letom 2012. Tako težko pristanemo na to, da je nek ključen ukrep, ki ga je treba sedaj sprejeti. Dobro se nam sicer zdi in je prav, da se to delo šteje tudi v pokojninsko dobo, vendar seveda so ambicije študenta drugačne in mu nekaj drugega pomeni, da se mu to šteje v pokojninsko dobo, kot pa nekomu, ki je brezposeln. Morda bi bila v tem segmentu celo na istem za razliko od tistega, ki je upokojenec in mu pač ta stvar, ki je lahko pozitivna, ne pomeni nič. Zato je po našem mnenju zakon slab oziroma ne bo prinesel rezultatov, kakršne bi želeli. Mi smo ves čas poudarjali, da bi bilo bolj smiselno poostriti nadzor, urediti in narediti še nekatere korake v zvezi s študentskim delom, za področje upokojencev pa stvari reševati drugače, še bolj pa za brezposelne – res okrepiti aktivno politiko zaposlovanja in nek bolj individualen pristop. Saj se nekatere stvari že dogajajo na zavodih za zaposlovanje, ampak nismo dovolj uspešni. Raje v tem segmentu kaj več narediti, da bodo stvari bolj učinkovite kot pa na glavo obračati nek sistem, ki deluje, pa ne vemo, kaj bo potem s to veliko spremembo se v resnici zgodilo. Zato, kot rečeno, v Slovenski demokratski stranki zakona o malem delu ne bomo podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavi Alojzij Potočnik.
Spoštovani! V parlamentarni proceduri se je besedilo predloga zakona v marsikateri točki oziroma določilu smiselno spremenilo oziroma dopolnilo, poglaviten namen in cilj predloga zakona pa ostaja; to je enotna ureditev različnih začasnih oblik dela. Tako se bodo upokojencem, brezposelnim, neaktivnim kot tudi študentom, ki bodo opravljali priložnostna in občasna dela oziroma malo delo, omogočile primerljive pravice iz socialnih zavarovanj in s tem tudi ustrezna varnost na trgu dela. Ena od rešitev zakona, kateri smo ob obravnavi zakona namenili veliko časa, je prerazporeditev sredstev iz dajatev. Del sredstev iz dajatev, ki se bo namenil za projekte, namenjene študentom in upokojencem, bo razdeljenih glede na obseg malega dela po ciljnih skupinah in se bodo podeljevala na javnem razpisu, na katerega bodo lahko kandidirale vse organizacije oziroma združenja študentov in upokojencev ter drugi izvajalci aktivnosti za navedeni ciljni skupini, to so tako imenovani ločeni razpisi. S projektnim pristopom bo zagotovljena, po naše, bolj transparentna in gospodarnejša poraba sredstev iz dajatev. Danes bomo s sprejetjem amandmaja k 32. členu oblikovali optimalnejšo sestavo 7-članske komisije, ki bo na javnem razpisu podeljevala omenjena sredstva. Tako bodo v komisiji sodelovali po en predstavnik študentskih svetov univerz v Republiki Sloveniji, predstavnik Študentske organizacije Slovenije, predstavnik Dijaške organizacije Slovenije, predstavnik Urada Republike Slovenije za mladino, predstavnik Mladinskega sveta Slovenije, predstavnik ministrstva, ki je pristojno za šolstvo, in en predstavnik ministrstva, ki je pristojno za kulturo. V Poslanski skupini Zares smo prepričani, da se z novim, bolj transparentnim načinom razdeljevanja sredstev nikakor ne sme okrniti dejavnost Radiu Študent, študentski založbi Beletrina in ostalim tržnim subjektom, ki imajo v Sloveniji posebno kulturno vrednost in pomen. Zato podpiramo rešitev, da je v komisiji, ki bo pripravljala vsakoletne razpise na Uradu Republike Slovenije za mladino, poleg predstavnikov študentov in dijakov tudi predstavnik ministrstva za kulturo. Z dopolnilom k 4. členu pa bomo danes še za delodajalce, ki ne zaposlujejo nobenega delavca oziroma zaposlujejo samo enega delavca, ustrezneje določili število dovoljenih ur malega dela v koledarskem mesecu, tako da jih bomo znižali na 180 ur. Prej je bilo predlagano 360 ur. Zakon predvideva tudi uredbo centralne evidence o malem delu, v kateri bodo podatki o opravljenem malem delu za posamezno osebo. Beležila bo pa tudi vse delovne izkušnje, veščine, kompetence, pridobljene preko malega dela, kar bo olajšalo dokazovanje izkušenj pri iskanju zaposlitve. Ob tem bo ministrstvo odgovorno za nadzor in učinkovito evalvacijo pozitivnih in negativnih učinkov tega zakona. V Poslanski skupini Zares menimo, da mora malo delo predstavljati predvsem stopnjo, točko na trgu dela in odskočno desko za vse tiste, ki iščejo delo oziroma zaposlitev. Tudi se strinjamo z opozorili sindikatov, da ne smemo dovoliti, da bi prišlo do veriženja malega dela in zmanjševanja števila zaposlitev s polnim delovnim časom. Zato bodo redne obravnave poročil o izvrševanju in učinkih zakona s strani vseh deležnikov še kako dobrodošla, tudi v luči morebitnih sprememb in kvalitativnih nadgradenj zakona v prihodnosti. Ob prvi obravnavi smo opozorili, da nekateri poslanci Poslanske skupine Zares na predlagane rešitve gledajo z dvomi. Predvsem so bila odprta vprašanja, ali bo zakon res omogočal večjo socialno varnost, ali bo malo delo še vedno konkurenčno glede na ostale oblike zaposlovanja, ali bo neodvisnost študentskih organizacij zaradi nove razporeditve dajatev res ostala neokrnjena. V Poslanski skupini Zares smo iskali konsenz glede besedila zakona in rešitev, ki so pred nami, a so prepričanja ostala vsak sebi. Zato Poslanska skupina Zares ne bo glasovala enotno. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil Jakob Presečnik.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavkama, kolegice in kolegi! Zakon o malem delu je v tretji obravnavi, zato ne želim ponavljati vseh naših razprav in mnenj iz predhodnih dveh razprav na sejah Državnega zbora in razprav na matičnem odboru. Velja naša splošna ocena, in sicer da podpiramo zakon, s katerim se skuša urediti in odpraviti nepravilnosti na področju študentskega dela, podpiramo uvedbo zaščite študentov in omejitev izkoriščanja s strani študentskih servisov. Na malo delo brezposelnih gledamo z vidika pomoči za brezposelne, da vsaj občasno lahko delajo, če ne bodo dobili rednega dela, in tako dolgo seveda. Malo delo upokojencev pa smo ocenili kot koristno z vidika delodajalcev, ki bodo občasno lahko uporabili predvsem izkušnje svojih nekdanjih sodelavcev. Z amandmajem k 4. členu smo poslanci Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke v prejšnjih obravnavah zakona sicer želeli določiti bolj smiselno in bolj sorazmerno omejitev malega dela glede na velikost podjetja ali organizacije, saj bi morali upoštevati, da so delodajalci, podjetje in organizacije zelo različno organizirani. Pri tem smo ohranili potrebna soglasja pristojnega ministrstva, ob predhodnem posvetovanju s socialnimi partnerji, saj smo mnenja, da bi ob teh dveh varovalkah v zakonu morali dopustiti možnost, da bi občasno ob sezonskih delih ali ob občasno povečanih naročilih tudi večje firme lahko začasno koristile več ur malega dela. S tem njihovega obstoja ne bi ogrozili z dodatnimi stroški novih zaposlitev in dali več manevrskega prostora za bolj enakopravno konkurenčnost študentskega malega dela. Zato se ne moremo strinjati z amandmajem koalicijskih poslanskih skupin, ki po našem mnenju po nepotrebnem zaostrujejo pogoje za možnosti malega dela v večjih podjetjih in prav tako pri podjetjih z manj zaposlenimi. Zaposlovanje ni možno s preprostim matematičnim računom, saj se mora delavca ustrezno usposobiti in ga plačati, torej obrazložitev amandmaja ni realna in ne odraža dejanskega stanja. Prepričani smo, da bodo s takšnimi določbami dosegli nasproten učinek od želenega, namesto dodatnih zaposlitev, kot jih navajajo v obrazložitvi, bodo marsikaterega manjšega podjetnika prisilili k zaprtju podjetja, večji delodajalci pa bodo težje načrtovali in izvajali sezonska dela in ne bodo mogli izvesti morebitnih občasnih večjih naročil. Predvsem pa želimo ponovno poudariti, da smo poslanci Slovenske ljudske stranke našo naklonjenost zakonu o malem delu pogojevali z ureditvijo štipendijske politike, ki nam jo je minister dr. Svetlik tudi osebno obljubil in ki je v pripravi, kajti z novim zakonom o malem delu in brez sprememb trenutne štipendijske politike, bi vse preveč študentov pahnili v finančne težave, ki bi jim lahko celo onemogočile študij. Prepričani smo, da mora štipendijska politika omogočiti vsem, ki so sposobni in želijo študirati, pravične in enakopravne pogoje dostopa do študija, ne glede na status ali oddaljenost od večjih centrov oziroma fakultet. Naš predlog dopolnitve je bil sicer zavrnjen, kljub temu pa bomo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke zakon podprli, ker menimo, da zakon prinaša pozitivne rešitve in predvsem da se naredi red na področju študentskega dela ob istočasni ustreznejši ureditvi štipendiranja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev bo predstavil Anton Urh. Prosim.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik, spoštovani gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Naj takoj povem, Poslanska skupina DeSUS Predlog zakona o malem delu načeloma podpira, saj njegove rešitve sledijo aktualnim razmeram, ki ga povzročajo anomalije študentskega dela, potrebam različnih populacij, ki potrebujejo kratkotrajno delo, ki bi jim zagotavljalo izboljšanje dohodkovnega položaja ter stik s trgom dela, kakor tudi prilagajanju potrebam po večji fleksibilnosti najemanja delovne sile v izjemnih in nepredvidljivih razmerah, predvsem v gospodarskem sektorju. Tekom celotne obravnave predloga zakona smo v Poslanski skupini DeSUS bili zelo skeptični do vključevanja brezposelnih oseb med upravičence do malega dela, in sicer zaradi preprostega razloga o prepričanju o nevarnostih oziroma bojazni, da bo malo delo postalo nadomestilo za klasične oblike delovnih razmerij za brezposelne kot tiste skupine ljudi, ki bi sicer morali biti polno delovno aktivni in za katere je še kako pomembno, da so primerno plačani in ustrezno zavarovani, predvsem pa, da je tudi njihova starost varna. Naša opozorila v zvezi s pomisleki o vključevanju brezposelnih v to obliko dela so bila vseskozi prisotna. Ne glede na to, da so se naši predlogi za predlagatelja in ostale koalicijske partnerje v smeri zaveze delodajalcev, da po izkazani konstantni potrebi po koriščenju kvot malega dela zaposlijo brezposelno osebo, zdeli preveč omejujoči in zato nesprejemljivi, pa je ob končni podobi zakona le nekako storjen korak naprej, ki smo ga ocenili kot smotrnega in sprejemljivega. Za zdaj smo sicer zadovoljni, da se na nek način vpeljuje varovalka, ki bo omogočala vsaj zelo pozorno spremljanje in obravnavo učinkov malega dela na problematiko zaposlovanja, posebej še s poudarkom na evalvaciji učinkov malega dela za brezposelno populacijo. S tem bo po naši oceni dana možnost pravočasnega ukrepanja, da se preprečijo resne posledice prekomernega izkoriščanja teh parkirnih zaposlitev in tudi izkrivljanja podobe trga delovne sile ter ne nazadnje neugodnega vpliva na stanje v državnih socialnih blagajnah. Kot že rečeno, Poslanska skupina DeSUS bo glasovala za sprejetje zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Miran Györek.
Lep pozdrav vsem prisotnim! Spoštovani predsednik! S Predlogom zakona o malem delu želi predlagatelj urediti različne oblike dela, to je priložnostnega in občasnega, za katerega je značilna specifična narava kot tudi dinamika in ga ni možno enotno primerjati s klasičnim delovnim razmerjem. Osnovni namen je vsekakor v prvi vrsti vključitev tovrstnega dela v mehanizem socialnih blagajn, namen zagotavljanja primerljivih pravic iz naslova socialnih zavarovanj. Med drugim je namen zakona tudi zmanjšati možnost zaposlovanja na črno. Dejstvo je, da igrajo tovrstne oblike dela pomembno vlogo na trgu dela, predvsem pa gre izpostaviti potrebno zagotavljanje fleksibilnosti in konkurenčnosti na trgu dela. Seveda to ni edina vloga in funkcija malega dela, če samo pomislimo na akterje, to so v glavnem dijaki, študenti, upokojenci, brezposelne osebe in tako naprej. Iz malega dela bodo plačevani tudi prispevki delodajalcev za pokojninsko in invalidsko zavarovanje ter zdravstveno zavarovanje. Dajatve bodo znašale 14 % od bruto plačila za malo delo, iz česar se nameni 6 % za financiranje štipendij, za sofinanciranje gradnje in prenove študentskih bivalnih zmogljivosti, torej študentskih domov, delodajalec pa bo plačeval in obračunaval za opravljeno delo prispevke za različna socialna zavarovanja, kot so poškodbe pri delu, poklicne bolezni, pokojninsko in invalidsko zavarovanje, zdravstveno zavarovanje, torej skupno 15,50 %. Čeprav zveni lepo in smiselno, pa žal ni vse tako idealno. Pri tem mislimo predvsem na omejitve obsega malega dela, ki bi ga posameznik lahko opravil v koledarskem letu. In prav to je določba, ki razburja javnost in na kateri se lomijo kopja. Predvsem razburja ta predlog zakona dijake in študente ter posredno ne nazadnje tudi njihove družine, mame in očete, dedke in babice. Zato v tem pogledu sporne določbe zakona ne zadevajo zgolj dijakov in študentov, kot se to povsem površno gleda, temveč mnogo širši del populacije. Žal obstaja utemeljen strah, da se bo kljub temu razcvetelo delo na črno. Dvomimo, da bo lahko kakšnih 100 delovnih inšpektorjev za 150 tisoč dijakov in študentov zmoglo izvajati nadzor in ustrezno spoštovanje določb zakona, če samo pomislimo na ogromno število podjetij in redno zaposlenih. Posebej, če pomislimo, kako izjemno učinkovito, seveda pod narekovaji, so ti inšpektorji izvajali nadzor doslej. Ko bodo delodajalci ugotovili, da lahko počasi večino zaposlenih potisnejo v malo delo, bo to potegnilo za seboj nemalo problemov. Utemeljene so tudi pripombe Trgovinske zbornice Slovenije, ki so predvsem usmerjene zoper 4. člen, peti in šesti odstavek, predloga zakona, ki govori o omejitvah pri različnih delodajalcih in o urnih kvotah. Po njihovem to ne ustreza strukturi slovenskega gospodarstva, tudi urne kvote so porazdeljene zelo nesorazmerno in med delodajalce in glede na število zaposlenih pri delodajalcu in v tem se z njimi popolnoma strinjamo. Tudi specifičnost storitvenih dejavnosti ni bila upoštevana pri porazdelitvi teh urnih kvot. In v Slovenski nacionalni stranki menimo, da predlagatelj ni prav idealno izdelal vsebine tega člena. Vsebina predloga je upravičeno razburila vse strukturne in starostne skupine prebivalcev, tudi delodajalce, in bi bilo zato potrebno vnesti v zakon bistvene popravke, ki pa niso bili niti upoštevani v drugi obravnavi. Če želi Vlada s tem zakonom med drugim povečati zaposlovanje, kot med drugim tudi navaja, za nedoločen čas, povečati socialno varnost, bi morala usmeriti ukrepe v smeri ustreznega načina stimuliranja podjetij, ki zaposlujejo za nedoločen čas. Dodatno namensko obdavčiti zaposlovanje za določen čas, kar bi se lahko, recimo, delodajalcu tudi v celoti povrnilo, če bi tega istega delavca po izteku delovnega razmerja za določen čas zaposlil za nedoločen čas. Denar, ki bi se zbral iz takšnih dodatnih obdavčitev, bi lahko bil namenjen ustvarjanju novih delovnih mest za nedoločen čas in tudi v druge namene. Naštevam samo nekaj možnosti reševanja problema nesprejemljivosti nekaterih vsebinskih določb zakona. V Slovenski nacionalni stranki zaradi navedenega takšnega predloga zakona v takšni obliki ne bomo sprejeli, saj povzroča vse preveč težav v nadaljevanju njegovega izvajanja in bomo vsekakor glasovali proti sprejetju takšnega zakona. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev. K besedi se je v okviru časa, ki ga ima Vlada za razpravo, javil minister dr. Ivan Svetlik.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Najprej opravičilo za zamujeni uvod v to obravnavo, ker sem bil hkrati na dveh mestih, na seji Vlade namreč. Če dovolite, bi samo poudaril nekaj pomembnih stvari pri premisleku o tem, kako podpreti in zakaj podpreti ta zakon. Torej, tukaj gre za regulacijo posebne oblike dela. Malo delo pomeni občasna, priložnostna dela, tudi taka, ki zahtevajo samo nekajurno angažiranost posameznika. In ne pozabljati, ob tem da obstajajo v tem spektru različnih oblik dela mnogovrstne druge oblike dela, ki se jih lahko delodajalci in posamezniki poslužujejo: delo za skrajšani čas, pogodbena dela in tako naprej. To je samo dopolnitev tistega, kar večina ekonomiji v razvitih državah pozna. Mi pa tega nismo poznali v tej obliki, zgolj v obliki, ki je tej najbolj podobna doslej, torej v obliki študentskega dela. Vprašanje, zakaj je zakon dober, se postavlja. Trdimo – in mislim, da ni nobenega argumenta proti temu–, da je dober za vse skupine, ki jim je namenjen. Dober je za študente, zato ker omogoča stik študentom s svetom dela, ki jim omogoča spoznavanje delovnega okolja in zato tudi hitrejše vstopanje v delovno okolje pozneje. Legaliziral bo, formaliziral bo pridobljene izkušnje, prakso, ki so pomembne kot reference za zaposlitev. Študentom bo omogočil vključitev v sistem socialne varnosti in bo dal določene socialne pravice, ustrezno temu, kakšni bodo prispevki. In hkrati se bodo tako kot doslej in v še večji meri skozi malo delo, tudi skozi delo upokojencev, brezposelnih, nabirala dodatna sredstva za financiranje študija, za štipendije in za domove. Brezposelnim omogoča stik s svetom dela, kar je zelo pomemben element, zato ker je stik z delom tudi v času brezposelnosti tista garancija, ki omogoča, da se posameznik ne preda malodušju in da ostaja aktiven iskalec in se hitro prilagodi, potem ko delo najde, na novo delovno okolje. V primeru, da tega stika ni, so izidi pri posamezniku vedno, in to je empirično dokazano, bolj tvegani oziroma slabši. Pri upokojencih gre za to, da jim omogočamo aktivno staranje – tudi na ta način, ne samo na ta način, ampak tudi na ta način. Biti aktiven, pomeni odlašati obdobje, ko postaneš odvisen od drugih in ko potrebuješ več socialne pomoči. In za vse te skupine pa seveda pomeni malo delo tudi možnost dodatnega zaslužka, dodatnega vira dohodka. Tisto, kar je izjemno pomembno pri malem delu, je, da je namenjen dejansko skupinam, ki že imajo socialno varnost zagotovljeno na drugi podlagi. Se pravi, nihče zaradi tega, ker bo vstopil v malo delo, ne bo na slabšem, ne bo ogrožen, ampak bo dobil samo dodatne možnosti, ki se mu s tem odprejo. Vsi imajo osnovno socialno varnost – tako brezposelni, kot študentje, kot upokojenci – zagotovljeno že na drugi podlagi. Malo delo omogoča samo nadgraditev te socialne varnosti, lahko rečemo, da jo krepi. In če govorimo o tem, za koga vse je zakon dober, dober je tudi za delodajalce, ker jim naprej omogoča koriščenje prožne oblike dela, kakršna malo delo je, najbolj prožna izmed vseh tistih, ki jih imajo na izbiro. Seveda hkrati uvajamo tudi potrebne omejitve, prav zato, da bi zaščitili delovno razmerje, in napotujemo delodajalce k temu, da takrat, kadar so te omejitve zanje pretesne, izkoristijo te druge oblike. In mnogi delodajalci so se v razpravi oglašali, češ da bodo zaradi tega, ker več ne bodo v enakem obsegu mogli koristiti študentskega dela kot doslej, v težavah. Ampak tu gre po navadi za trajno koriščenje tega dela, ki je povsem primerno za to, da se to delo ponudi v obliki delovnega razmerja, začasnega ali pa trajnejšega, za nedoločen čas. In seveda zaradi tega, ker te omejitve moramo postaviti, ker je to tudi izkušnja, kot pravite, držav, kot so Nemčija, Avstrija, smo te omejitve postavili. Strinjamo se tudi in podpiramo amandma koalicije, da se vpelje še en razred za najmanjšo skupino delodajalcev, z enim oziroma brez zaposlenih. Ravno tako se nam zdi primerno podpreti ustrezno drugačno sestavo strokovne komisije. Še to bi rad posebej poudaril, da v primerjavi s tem, kar danes študentsko delo pomeni za študente, malo delo samo dodaja temu, kar študentsko delo danes daje. Danes se študentsko delo sicer opravlja neomejeno, kar lahko moti tudi študijski proces in temeljno poslanstvo statusa študenta, ampak predvsem se opravlja brez vsakih pravic, brez omejitev, brez garancij. Zakon daje garancijo minimalnega dohodka iz malega dela in daje garancijo, da se bodo neizplačani dohodki tudi povrnili tistemu, ki je delo opravil, pa ga morda delodajalec potem pusti na cedilu. Iz razprave je bilo zelo jasno vidno, da obstajajo diametralno nasprotni interesi med delodajalci in sindikati. Mi verjamemo, da smo našli ustrezno ravnotežje med tema dvema interesoma, med popolno odprto, svobodno možnostjo koriščenja malega dela na eni strani, kar bi želeli delodajalci, in seveda med tem, da bi malega dela morda sploh ne dopustili, kar predlagajo sindikati. Čeprav imamo tu težavo, razumeti stališče sindikatov predvsem s tega vidika, ker jih ob tem ne moti, da pa so študentje in tisti, ki končujejo študij, danes tako rekoč izpostavljeni neomejenemu, če hočete, izkoriščanju skozi študentsko delo, brez pravic in brez omejitev in brez garancij. Hkrati pa seveda je treba – in to smo želeli s tem zakonom doseči, zagotoviti – zasledovati javni interes, to pa je, da se skozi malo delo zmanjša obseg dela na črno, izkušnje iz drugih držav to dokazujejo; uveljaviti načelo, da vsako delo šteje, da vsak, ki dela in zasluži, naj tudi prispeva za skupne potrebe – in skozi institut malega dela to uveljavljamo –, seveda pa je hkrati tudi v našem skupnem javnem interesu, da posameznim skupinam, tem trem navedenim, damo dodatne možnosti za izboljšanje njihovega položaja in da damo možnost tudi delodajalcem, da se prilagajajo na turbulentno okolje, kadar gre za to, da morajo slediti svojimi odločitvami poslovnemu ciklusu. Mislim, da so ti interesi v tem zakonu dobro uravnoteženi. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Vito Rožej.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovani minister s sodelavkama, kolegice in kolegi! Bom začel tam, kjer je gospod minister končal. Jaz sem prepričan, da ti interesi v zakonu niso dobro uravnoteženi. Sami ste povedali, da zakon, kot vemo, zadeva tri sloje prebivalstva: študente, brezposelne in upokojence. Naštevali ste tudi, zakaj je ta ureditev dobra in boljša od dosedanje. Za študente naj bi bilo malo delo dobro, ker omogoča stik z delom in formalne izkušnje. To omogoča tudi že sedanje študentsko delo, predvčerajšnjem je bila tudi ena raziskava po dnevnem časopisju objavljena, kolikšen delež študentov preide potem v redno službo v tistih podjetjih, kjer se opravlja študentsko delo, tako da bi težko trdili, da sedaj stika z delom ni, to že sedanja oblika zakonodaje dopušča. Socialno varnost ste omenili, da jo to malo delo študentom prinaša. V isti sapi ste omenili, da gre seveda pri vseh teh treh skupinah za skupine, ki že imajo socialno varnost zagotovljeno na drugi podlagi. Torej, jaz ne vem, kakšno dodatno socialno varnost tu malo delo prinaša. Če bi hotel biti malo ciničen, bi rekel, bolje bi bilo, če bi to malo delo ne prinašalo tako velike, nove dodane socialne varnosti, ki v resnici ni neka velika, ampak bi raje omogočalo malo večji zaslužek, zato da bi si ti študentje potem lahko s tem malo višjim zaslužkom odkupili študentska leta. To bi pa res bila večja socialna varnost potem v končni fazi, ko bi lahko šli v penzijo kakšno leto prej. Mogoče bi v to smer veljalo razmišljati in v okviru obstoječe zakonodaje spreminjati stvari, če je bil cilj zagotavljanje večje socialne varnosti študentom. Da bodo iz teh koncesijskih sredstev šla sredstva za lažji študij, to se seveda počne že sedaj, že iz dosedanjih študentskih koncesij za študentsko delo se gradijo študentski domovi, kar je svojevrstni cinizem pravzaprav, da si mora generacija graditi svoje študentske domove, potem ne vem, sicer za kaj ne bi [[...]]– mislim, tukaj jaz pogrešam medgeneracijsko solidarnost, da študentje ne morejo biti deležni študentskih domov tudi od kakšne druge generacije. Saj ne rečem, ne gradijo se izključno iz teh sredstev, ampak princip je za mene že v začetku vprašljiv. Brezposelni. Za njih je dobro, da ohranjajo stik z delom. To lahko počnejo tudi v okviru sedaj razpoložljivih oblik dela, s pogodbenim delom, itd. Če bi bil to razlog, potem bi se ob minimalnih popravkih sedanje zakonodaje dalo ravno tako zagotoviti. Pomisleki, ki jih pa imajo sindikati in še marsikdo drug glede vključevanja brezposelnih v ta institut, so pa sploh veliki. Upokojenci, tudi za njih je najbrž dobro, da imajo stik z delom, sedaj bom mogoče spet za koga ciničen in žaljiv, še boljši stik z delom bi upokojenci imeli, če bi dlje ostajali v delovnem razmerju, kar je ravno tudi cilj pokojninske reforme, o kateri smo razpravljali včeraj, pa sami veste, kam so debate tekle in kako se tehnica nagiba in kaj si lahko generacije, ki se šele vključujejo v delovni proces, obetajo od te reforme tudi za sebe glede na trenutno starost, starajočo se populacijo in tudi politično razmerje in tudi starostno razmerje v Državnem zboru. Težko se strinjam, da se je to študentsko delo opravljajo neomejeno, neka omejitev je seveda bila tudi v dohodninski zakonodaji, kjer se – pravzaprav težko rečemo – v navednicah, ne splača delati več kot toliko. Če je to problem, se tudi v sedanji zakonodaji da študentsko delo omejiti časovno in drugače. Brez garancij za plačilo. Jaz sem poskusil tudi z amandmajem pri insolventni zakonodaji dodati študentsko delo kot eno izmed prednosti terjatev v primeru stečaja in tako naprej, pa seveda ni bilo posluha za to. Skratka, tudi ta stvar, tudi te garancije bi se že v sedanji zakonodaji dale zagotoviti, če bi se želelo resnično slediti tem ciljem, ki ste jih omenili kot te, ki jih prinaša nov zakon. Skratka, ne bi bilo treba novega zakona v tej obliki sprejemati. Strinjam se, da je plemenit cilj zmanjševanja dela na črno, nisem pa seveda čisto prepričan, da se bo s sprejemom tega zakona to zgodilo. Prepričan sem seveda, da je ta zakon, recimo, dober za upokojence, ker v njihovem primeru upam, da bo res tega dela na črno manj in je ta oblika dela pravzaprav najprimernejša, mogoče celo bolj od kakšne pogodbene oblike dela. Za ostali dve skupini prizadetih oziroma upravičenih pa nisem prepričan, da je temu tako. Če dobro razmislim, še posebej v primerjavi z včerajšnjo oziroma predvčerajšnjo debato o pokojninski reformi, ki smo jo imeli, se mi zdi tudi princip, da vsak, ki dela, naj prispeva, pravzaprav krivičen, če obenem po naši pokojninski reformi ne uvedemo tudi socialne kapice. Zakaj bi morali študentje, ki delajo malo delo, prispevati, študirati, doštudirati, biti skratka tista delovna sila, ki bo višje izobražena, ki bo višjo dodano vrednost dajala proizvodom, ki jih bo ta država ustvarjala. Posledično bo seveda imela višjo plačo in bo nadpovprečno solidarna z vsemi ostalimi. Prispevali bodo že na začetku, prispevali bodo vmes in na koncu bodo zato deležni zelo povprečnih penzij, ker seveda socialne kapice pri nas nimamo. Tukaj študentsko populacijo silimo v nadpovprečno in po mojem mnenju neprimerno visoko solidarnost z ostalimi. Sami ste povedali, socialna varnost je že zagotovljena na drugih podlagah. Da se mogoče oglasim še v zvezi s temami, ki so jih odprli kolegi, ko so predstavljali mnenja poslanskih skupin. Tisto, kar se s sedanjimi amandmaji popravlja, je seveda v okviru zakona, za katerega menim, da je slab, dobro. Neka notranja pravičnost se vzpostavlja in tudi kakšne druge malenkosti se popravljajo in zato ne morem reči, da so amandmaji slabši. Ti amandmaji v tretjem branju, za razliko od amandmajev v drugem branju, izboljšujejo ta zakon. To že moram reči, a seveda ne v zadostni meri. Kar se tiče anomalij, ki so jih nekateri omenjali, si težko predstavljam, da se bodo sedaj kaj strašno zmanjšale oziroma da je volja res tista, ki je prava. Ker če bi bila, trdim, da bi, recimo, že z enotno evidenco vpisa lahko marsikatero stvar tukaj rešili, pa se to ne zgodi. Še vedno ne vemo, nimamo niti primerjalnega vpisa na univerze in fakultete, pa na visoke strokovne šole. Ti evidenci nista združeni, tukaj je prostora za manipulacije, kolikor hočete. In tudi iluzorno se mi zdi pričakovati, da bo zavod za zaposlovanje na neprofitni bazi zmogel peljati ta cel velik informacijski sistem, če pa, pravim, še enotne evidence vpisa se v tej državi ne da urediti tako, kot bi bilo treba. Študentsko delo ni samo anomalija na trgu dela. In tudi če bi bila, ali je to tako velika anomalija, da jo to gospodarstvo ne bi zmoglo? Ali je ta starostna in ta interesna skupina tista, ki je največja grožnja, ne vem, za stabilnost javnih financ? Seveda ni. Neka druga starostna skupina je to in marsikatera druga interesna skupina je taka. Skratka, mislim, da se tukaj breme – ne samo te krize, ampak sploh v tej družbi – ne deli enakomerno in enakopravno. Da se nekaterim, za katere verjamemo, da so sposobnejši, nalaga mnogo več, kot bi jim bilo treba. Bojim se, da nas bodo tudi glede te svoje sposobnosti razočarali, ker če bomo na začetku ljudem naložili preveč, težko verjamem, da bodo zmogli korak do konca. Za konec bi še rekel, da se najbrž tudi tem sivim lisam in črni ekonomiji ne bo dalo s tem zakonom izogniti, zato ker še vedno obstajajo posredovalnice dela, ki že sedaj opravljajo svoje delo, te agencijske s tem lizingom delovne sile. Za njih, si domišljam, da je ta zakon še najboljši. Pometel bo z njihovo konkurenco, skratka, pustim jim bo odprta vrata. Interes gospodarstva za zelo fleksibilno delovno silo bo še večji, ker te iz malega dela ne bo več toliko, ne bodo je smeli več toliko izkoriščati. Se pravi, bodo izkoriščali tisto, ki jo bodo še vedno smeli – te agencijske delavce. In ne verjamem, da smo tudi za naš dober občutek, da smo socialna država, ki pravično skrbi za tuje, začasne in podobne delavce, storili veliko, da s tem zakonom skratka ne bomo storili nič v pravo smer. Jaz ga še vedno, tako kot že v prvi in drugi obravnavi, nisem mogel potrditi, ga tudi zdaj ne bom mogel. Po tihem si želim, da glede vsega, kar trdite na strokovni podlagi, imate prav, ker če nimate, se mi zdi, da se bomo odrekli ne samo socialnemu korektivu, ampak enemu delu naše zakonodaje, ki je celim generacijam 20 let pomagal krepiti notranjo generacijsko solidarnost, ustvarjati samozavest, pomagal je ekonomsko se osamosvajati in skratka bil, lahko da unikum v svetu, ampak verjamem, da dober unikum, ki je pripomogel k vitalnosti te družbe. Hvala.
Besedo ima gospa dr. Andreja Črnak Meglič. [[Je ni.]] Gospa Cvetka Zalokar Oražem. Gospod Marijan Pojbič. Prosim.
Spoštovani gospod podpredsednik, gospod minister! Torej, uvodoma moram povedati, da v Slovenski demokratski stranki tega predloga zakona ne bomo podprli v nobenem primeru. Prepričani smo, ne samo da je slabo pripravljen, je popolnoma nedodelan, strpa tri pomembne skupine ljudi v isti lonec, torej govorim o upokojencih, govorim o študentih in govorim o brezposelnih. Ker je ta zmešnjava znotraj enega lonca tako različna, je potem izjemno izjemno težko iz tega narediti nekaj užitnega. Da tako razmišljam in da v Slovenski demokratski stranki tako razmišljamo, je cel kup pomembnih razlogov. Prvič, sindikati so nas vseskozi opozarjali, da je ta zakon nesprejemljiv za njih in za zaposlene. Veste, da je ta zakon uveljavljen samo v Avstriji in Nemčiji. Ker smo gostovali tukaj v Sloveniji tudi te predstavnike, so nam zelo jasno povedali, da ta zakonodaja v Nemčiji in Avstriji ni bila dobro sprejeta in jo želijo na vsak način spraviti iz svojega pravnega reda. Po uveljavitvi tega zakona se je pojavilo toliko odprtih vprašanj in netočnih podatkov, tako da je izjemno težko oceniti, ali je ta zakon sploh sprejemljiv za katerokoli družbo. Slovenska družba pa je tudi specifična in bi se zelo težko navezali na vso to razvito demokracijo, kot jo imajo v Nemčiji in Avstriji. Tisto, kar oni zavračajo, poskušamo mi tukaj pri nas uveljavljati. To se mi zdi, da je popolnoma skregano z vsako življenjsko logiko. Torej, zakon o malem delu pušča izjemno izjemno veliko odprtih vprašanj. To, kar je bilo zadnjič, ko sem govoril, sem prebral tisto, kar mislijo sindikati, in mislim, da je povedanega ogromno; ogromno argumentov, zakaj ta zakon ni dober za nikogar. Ni dober za nikogar! Dobili smo tudi odprto pismo študentske organizacije. Mislim, da bi bilo prav, da si ga vsak izmed poslank in poslancev v Državnem zboru prebere, zato ker je navedenih izjemno veliko argumentov, ki govorijo ravno nasprotno tistemu, o čemer govori gospod minister. In bom nekaj od tega, kar so napisali študentke in študenti, prebral. In je prav, da slišimo vsi tisti, ki niste prebrali tudi tega odprtega pisma. In sicer, citiram, "dokaz za zadnjo trditev je izjava ministra gospoda Svetlika, ki jo je dal 29. septembra 2010 za Dobro jutro. Študentje bodo lahko delo opravljali praktično v enakem obsegu, vendar bodo imeli bistveno več pravic. Omejitve za študente in dijake same po sebi zmanjšuje obseg, omejitve za podjetja in organizacije pa bodo malo delo omejile na manj kot četrtino sedanjega obsega, saj prav največje koristnike tovrstnih oblik dela rigorozno omejujejo." Potem nadaljevanje, ki se mi zdi pa najbolj pomembno: "Bistveno več pravic po gospodu Svetliku ali zakonu o malem delu uporabnikom". Zdaj pa poglejte, česa ne prinaša ta zakon. Ne prinaša povrnjenih stroškov prevoza, ne prinaša plačane malice, ne prinaša plačanega dopusta, ne prinaša regresa za dopust, ne prinaša denarnega nadomestila v času bolezni, ne prinaša odpovednega roka, ne prinaša odpravnine, ne prinaša denarnega nadomestila v času nege otroka, ne prinaša denarnega nadomestila za starševstvo ob rojstvu otroka, ne prinaša dostojnega plačila, ne prinaša dostojne zaposlitve, ne prinaša pokojnin, ne prinaša socialne varnosti. Za eno opravljeno delovno uro se bo malemu delavcu priznalo 40 minut za pokojninsko varnost; torej se bo z eno opravljeno delovno uro priznalo 40 minut za pokojninsko dobo. Mali delavec bo tako moral opraviti 1,5 ure malega dela, da bo imel priznano eno uro pokojninske dobe. Delavec, ki bi želel z malim delom doseči 15 let pokojninske dobe, kar je minimum za pridobitev pravice do starostne pokojnine, bi moral malo delo v polnem obsegu ur, 720 ur letno, opravljati celih 65 let. Dijak ali študent bo moral za eno leto priznane pokojninske dobe v povprečju delati pet let in osem mesecev. Malim delavcem pa po zadnjih spremembah malo delo prinaša celih 0 evrov pokojnine, malim delavcem se vplačani prispevki za pokojninsko zavarovanje namreč ne bodo upoštevali. 23. člen zakona o malem delu - pravice, ki izhajajo iz prispevkov za socialno varnost, drugi odstavek, "dohodek za opravljeno malo delo se ne glede na plačane prispevke ne šteje za izračun pokojninske osnove. Plačilo prispevka za primer starosti, invalidnosti in smrti vključuje tudi zavarovanje za primer smrti in invalidnosti kot posledico poškodbe pri delu in poklicne bolezni". Torej, poglejte, vsaj jaz osebno tako ocenjujem, da vsak izmed poslancev, ki danes tukaj sedi, če je slišal vsaj to, kar sem jaz zdaj prebral, se ne more odločiti tako, da tak zakon podpre. Zato še enkrat povem: ostro nasprotujemo v Slovenski demokratski stranki vsebini tega zakona in ga ne bomo podprli. Jaz sem tudi prepričan – glejte, v Sloveniji imamo že tako ali tako cel kup izjemnih problemov s tem, da delavci v naši državi ne dobijo in jim delodajalci ne plačujejo po pol leta plače, ne dobivajo regresa, delodajalci jim ne plačujejo prispevkov za socialno varnost in tako naprej. Se pravi, tisti ljudje, ki so zdaj na zavodu za zaposlovanje, ki bodo prišli v malo delo, bodo ostali v malem delu, ki jim ne bo nikoli omogočalo, da si bodo lahko zgradili družino zaradi tega, ker bodo delali eno, dve ali pa tri mala dela, nikoli ne bodo imeli možnosti priti do zaposlitve za nedoločen čas, ki omogoča, da si lahko, recimo na banki ali kjerkoli, pridobiš kredit, da si lahko kupiš stanovanje ali hišo ali kakorkoli že, da si zagotoviš osnovne pogoje za življenje. To nikoli ti, ki bodo zaposleni v malem delu, ne bodo imeli omogočeno. In nas blefirati in govoriti na pamet tukaj pred nami ter z neko teorijo poskušati prepričati tiste, ki živimo v praksi in s svojimi možgani tudi soustvarjamo in ustvarjamo od malega to družbo na tak način, da smo bili zaposleni, da smo poskušali iti skozi vse faze življenje – ne biti celo življenje profesor na FDV-ju ali na katerikoli že fakulteti, ki mu je na eni strani država dala čisto vse na tem svetu, kar je mogoče, in ki nikakor ne more razumeti tistih, ki dobivajo 300, 400, 500 ali pa 600 evrov mesečne plače. Ti tega nimajo zagotovljeno. Gospod minister, glejte, lahko govorite, kar hočete: malo delo nikomur ne bo zagotavljalo tistega, o čemer sem pred tem govoril. Nikomur! Če pa mislite, da boste na tak način s tem, kar ste tukaj s tem zakonom o malem delu prelisičili slovensko javnost in skrili v ozadje manj brezposelnih, potem ste se globoko zmotili. Jaz sem prepričan, da se tega ne bo dalo. In tisti, ki bodo opravljali malo delo, bodo šli z zavoda za zaposlovanje. Je točno povedano; če bodo delali eno, dve ali pa tri mala dela, nimajo kaj iskati več na zavodu za zaposlovanje in ne bodo več vodeni kot brezposelne osebe. Vendar jim vsa ta tri mala dela ne bodo omogočila normalnega preživetja. Glejte, gospod minister, jaz imam pravico povedati svoje mnenje, vi ste pa gospod minister, da boste potem replicirali na tisto, kar sem povedal narobe. In če me boste prepričali, da je vse, o čemer sem zdaj govoril, narobe, potem bom mogoče začel razmišljati o tem, da ima ta zakon res dobre namene, ampak podprl pa ga nikoli ne bom, ker točno vem, kakšne bodo posledice, zdaj v tem trenutku se tega zavedam. V ta zakon ste strpali tudi študente iz razloga, da bi poskušali reševati to problematiko v zvezi s študentskim delom. Vsi v tej družbi, skupaj s študenti, ki sedijo tukaj na balkonu, se zavedamo, da je pri študentskem delu bilo takšnih in drugačnih manipulacij in tako naprej. Vendar je to v takšnem majhnem obsegu, če gledamo celotno slovensko ekonomijo, da ni možno na podlagi tega iskati rešitve skozi zakon o malem delu, da bi preprečili študentsko delo, takšno kot je bilo do zdaj. Ni možno. Mislim, da bi morali študentsko delo reševati v svojem zakonu ali pa bi obstoječega lahko samo z manjšimi korekturami popravili, bi ga brez problema lahko popravili in bi lahko rešili tiste anomalije, ki so se dogajale pri študentskem delu. Da pa bi sploh lahko omejevali študentsko delo, bi bilo pa najprej in ključno, da pride zakon o štipendiranju v parlament in da je sprejet. Ko bi Vlada to naredila, bi bil to šele prvi pogoj, da bi s tem lahko omogočili tistim študentom, ki zdaj ne morejo študirati. Bil bi prvi pogoj, da bi se potem lahko pogovarjali o rešitvah in problemih, kot so anomalije pri študentskem delu. Šele takrat! Zakon o študentskem delu še ni v parlamentu, torej je tudi vprašanje, kdaj bo. Govori se – že dve leti ste na oblasti, dve leti, in nihče ne more reči, da niste imeli dovolj časa pripraviti vso to ustrezno tematiko, nimate problema, ko gre za omejevanje oziroma zamrzovanje pokojnin – tu nimate nobenega problema, tu ste zelo aktivni. Ko gre za zamrzovanje socialnih transferov – prav tako, ko gledate na drugi strani, da imamo 100 tisoč in več brezposelnih – se ničesar ne naredi, ničesar! Vseskozi imamo blizu 100 tisoč brezposelnih. Ničesar! Zadnjič sem govoril o problemu slamnatih podjetij, tudi včeraj. Absurd, to področje, ki je še kako pomembno za tiste, ki so najbolj ranljivi, in to so delavci – kdo je v tej družbi bolj ranljiv, mi poslanci ali vi gospod minister?! Mi nismo ranljivi, ranljivi pa so tisti, ki imajo 400, 500, 600 in tako naprej osebnih prejemkov. Tisti pa so ranljivi. In na tiste bi se morali osredotočiti in osredotočiti tudi to gospodarstvo in to državo peljati v smer, da bi zagotavljali odpiranje novih delovnih mest, da ne bi bilo treba zamrzniti pokojnin. Ne bi bilo treba! Če bi teh 100 tisoč brezposelnih bilo toliko, kot jih je bilo v prejšnjem mandatu, ko jih je bilo samo 59 tisoč, pa še to je velikanska številka. Če bi vsi tisti ljudje plačevali prispevke v vse tri blagajne, teh problemov danes tukaj ne bi bilo! Ampak ta vlada se je osredotočila samo na to, kako bo nekje nekomu nekaj rezala, na drugi strani pa čisto nič naredila v kontekstu, da bi začela pripravljati ustrezno podlago za to, da bi gospodarstvo zaživelo, da bi gospodarstveniki lahko prišli do kreditov in tako naprej. Še vedno se velika večina malih, srednjih podjetij srečuje z likvidnostmi težavami. Kaj je storila tukaj Vlada?! Dolžna je tukaj nekaj storiti, saj so vse banke v večinski državni lasti! In noben me v tej državi me ne bo nikoli prepričal, da tukaj ni možno storiti ničesar! Ampak, dokler se osredotočimo samo na to, o čemer danes tukaj govorim, da je treba nekomu nekaj rezati, tako dolgo, verjemite mi, ta država nima neke primerne prihodnosti. Tudi ko govorimo o zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju – delo do 65. leta, na drugi strani pa imamo celo armado študentov, armado tistih, ki so končali, ki so torej visoko izobraženi, ki bi že zdavnaj morali imeti pogoje za to, da se lahko kje zaposlijo, da se lahko organizirajo, da lahko načrtujejo svoje družine in tako naprej. Oni pa so na zavodu za zaposlovanje. Govorim o tistih, ki so študij končali, se opravičujem, če sem rekel "študentje". Ampak vsi tisti, ki me poslušajo, bodite brez skrbi, gospod minister, da razumejo, o čem govorim. Nič ni hudega, če me na malenkostih popravljate, bistvo je, da je vsebina, o kateri govorim, še kako pomembna. In glede te vsebine se je v Državnem zboru še kako treba pogovarjati. Iz zaradi vseh teh problemov, ki sem jih naštel, je ta zakon absurden. Ta zakon je absurden, in tisti, ki bodo opravljali malo delo, še enkrat ponovim: ne bodo dobili dopusta, ne bodo dobili prevoznih stroškov, ne bodo dobili regresa, ne bodo dobili malice. Ne bodo dobili! Povejte, če bodo dobili! Ne bodo dobili! Seveda, gospod minister, ne bodo dobili! Ampak tisti ljudje, ki zaslužijo 400, 500 ali 600 evrov, veste, kako je bilo za njih pomembno, ko so dobili te dodatke, da so sploh lahko iz meseca v mesec preživeli?! Veste, kako je to pomembno, ker vsak evro, vsakih 5 evrov za njih pomeni več, kot si mi tu vsi skupaj predstavljamo. Jaz poznam ogromno takih ljudi, ker prihajam iz okolja, kjer ljudje ne živijo ravno tako bogato kot večina v Ljubljani, kjer je standard za 30 % višji kot v ostalih okoljih. In kaj je ta vlada naredila na tem področju, da bi se država skladno razvijala? Spet kompletna centralizacija! Vse izključno samo Ljubljana – zakon o glavnem mestu in tako naprej in tako naprej, da ne govorim. Namesto da bi se ta denar razporedil na celotno državo, da bi poskušali tiste dele naše države, ki zaostajajo za razvitim delom, pripeljati do neke iste točke. In tako naprej in tako naprej. Pri tem zakonu in pri vseh teh zakonih, ki prihajajo v zadnjem času v Državni zbor, se vsa ta vprašanja odpirajo. Enostavno ni možno kot "fijakarski konj" gledati samo ene vsebine, le ozek del cele te zgodbe v državi. Zgodba, o kateri zdaj govorim, je še kako vezana na vse to, kar sem zdaj navedel. Še kako je vezana, pomembno! !n to dolgoročno! Ta zakon bo začel veljati leta 2012, ko bodo že praktično priprave tekle za naslednji mandat, in posledice tega zakona bodo zapadle - komu? Naslednji vladi! Ja, gospod minister, verjemite mi, vi te vlade več ne boste dobili nikoli, to vam pa zagotavljam. Upam tu trditi, to vam pa povem. Če boste take rešitve sprejemali, kot jih zdaj sprejemate, verjemite mi – bog pomagaj, samo prekriža se še lahko slovenski narod! Verjemite mi. In še, glejte, gospod minister, to figo, ki jo študentje delijo zunaj, ta figa je namenjena vam. Glejte, gospod minister, delite fige študentom, delite fige upokojencem, delite fige vsem in vsakomur. In ta figa je namenjena vam. Jaz jo bom z veseljem sprejel od študentov in vam jo bom tudi po zaključku svoje razprave predal, ker se mi zdi, da je prav, da boste videli, kako je lepo, če vi fige delite, da tudi kakšno figo prejmete. Kar pa ni nič tako slabega, ker sem jo sam z veseljem sprejel od študentov. Dragi prijatelji, torej [[...]] [[oglašanje v dvorani]] Oprostite, gospa Pečanova, jaz življenje ljudi v tej državi gledam drugače. Zame so vsi prijatelji [[...]]
Gospod Pojbič, nobenih dvogovorov, ker vam nisem dal besede za to. Povejte do konca svoje.
Gospod podpredsednik, potem bi vas pa prosil, da tiste, ki se vmes oglašajo s takimi opazkami, opozorite.
S tem se strinjam. Nadaljujte, prosim.
No, s tem bom počasi zaključil svojo razpravo. Še enkrat zelo jasno povem, da v Slovenski demokratski stranki tega zakona ne bomo podprli, ker smo prepričani, da je dolgoročno škodljiv za vse populacije v tej državi, tako za upokojence, tako za tiste, ki so v zakonu navedeni, torej za brezposelne, in prav tako za študente. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Brulc, proceduralno.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, jaz vas prosim, da opomnite gospoda Pojbiča, da si ne dovoli žalitve ministra, pa ne samo ministra, ampak vseh intelektualcev v tej državi, ki niso vredni, bi rekel, belega kruha zato, ker ne delajo z lopato. Takih žalitev v Državnem zboru ne bi smelo biti. In tu so študentje, ki bodo tudi intelektualni nosilci razvoja tega našega območja. Mislim, da je bilo izrečeno veliko primitivnih in negativnih opazk in da ste dolžni gospoda Pojbiča prekiniti in opozoriti na napake. Hvala.
Hvala lepa za opozorilo. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Gospod Pojbič, to, kar ste prej prebrali in kar ste utemeljevali, je čista neumnost. Vprašajte se, kaj danes študentsko delo študentom daje od tega, kar ste vi hoteli, da bi malo delo dajalo. Nič! Malo delo pa daje nekaj več od tega, kar daje danes študentsko delo. Ko trdim, da imajo posamezne skupine drugačen status že urejen, tudi študentje: imajo subvencioniran prevoz na delo, imajo bone za prehrano, itd. To je tisto, kar morate razumeti, ko primerjate sedaj te statuse med seboj, pa očitno ne razumete. Drugič. Ko se sprašujete, prej sem rekel, komu koristi zakon o malem delu. Lahko se vprašamo tudi, komu škodi. Jaz trdim, da nobeni od teh skupin ne škodi, kvečjemu kaj dodaja. Škodi pa dvema – agencijam, ki danes za profit posredujejo malo delo in vlagajo te profite vsepovsod, samo za namen študentskega standarda ne, in morda tudi študentskim funkcionarjem, ki bodo imeli težji dostop do teh sredstev, ker bo bolj transparenten kot danes. To je tisto, kar zakon prinaša in kjer vi lahko neko škodo zares vidite. Še nekaj. Ko govorimo o solidarnosti: veliko vas je omenjalo medgeneracijsko solidarnost. Tri skupine: mladi, srednja generacija, stari se znajdejo znotraj malega dela. Ali ni to najboljši izraz medgeneracijske solidarnosti? Vi jih pa želite potisniti vsakega v svoj kot! Tak način razmišljanja nas v smer v medgeneracijske solidarnosti sigurno ne vodi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavkama! Jaz se opravičujem, ker sem zaradi nekaterih drugih obveznosti zamudila dobršen del razprave, zato bom reagirala na pismo Študentske organizacije Slovenije, ki ga je včeraj Študentska organizacija poslala. Moram reči, da vidim gospo Katjo Šobo kot izvrstno političarko, ki zna zamegljevati dejstva. Namreč, kolikokrat smo se že povedali nekatere stvari v tej dvorani, da je razlika med delovnim razmerjem in med fleksibilnejšimi oblikami dela, kamor sodi tudi malo delo, zato je tretji odstavek, v katerem je navedeno, česa vse ne prinaša malo delo, utemeljen na pravicah, ki jih prinaša delovno razmerje. To je zame nesramna manipulacija, nevredna študentov, ki bi kot intelektualci vendarle morali znati sprejeti dejstvo, da se primerja med seboj primerljivo. Če bi šla po teh elementih, kaj pa tako opevano študentsko delo, ki je sedaj postalo tako zelo pomembno, prinaša. Ali tudi takšna stvar, ki jo je mogoče povezati v tem odstavku, izhaja iz študentskega dela samega po sebi? Ali, recimo, prinaša boleznino, ali prinaša plačane malice, ali prinaša študentsko delo povrnitev potni stroškov itd.? Tako da kar trditi nekaj in nekaj primerjati brez osnovnih parametrov primerljivosti, je pa nemogoče. Mislim, da ni mogoče zbližati tudi stališč takrat, ker govorimo o socialnem dialogu – in jaz dialog razumem tako, da se dve stališči pojasnita in poskušata ugotoviti, kaj imata ti dve stališči skupnega in v čem se razlikujeta. Če je pa v temelju stvar tako razprta, da ni mogoče stališč zbližati, pa vidim – jaz ne razumem Študentske organizacije, da se oglaša s takimi stališči na koncu in pričakuje od mene, da bom stališča Študentske organizacije sprejela. Ne morem jih sprejeti zaradi tega, ker še enkrat poudarjam: Študentska organizacija ne izhaja iz tega, kaj je malo delo po definiciji in kaj je delovno razmerje, ki je, mimogrede, lahko za nedoločen čas, za polni delovni čas ali za krajši delovni čas in še kakšne druge kategorije dela bi lahko zaznavali, ampak o tem sedaj ne bom govorila. Jaz ne vidim možnosti, da bi dosegli dogovor ali soglasje tudi ob tem, če študentje vidijo brezposelne in upokojence kot svoje nasprotnike, kot tiste, s katerimi ne želijo imeti pri obravnavi in pri dostopu do malega dela nič skupnega, zaradi tega ker ena stvar jim je pa vsem skupna: ta, da imajo upokojenci pokojnine, da imajo brezposelni nadomestilo za čas brezposelnosti in da bodo imeli študentje, da jih imajo, štipendije in da bo z novim zakonom število upravičencev za štipendije bistveno poraslo. Argument, da zakon o štipendiranju ni še na naših klopeh, je pa treba pogledati, kdaj bo zakon o malem delu začel veljati, in vnaprej demonizirati že, da je vprašanje, ali bo štipendij dejansko več ali jih ne bo. To so pa vendarle stvari, ki morajo biti usklajene tudi s proračunskimi dokumenti – z vsem tistim, kar je za normalno kandidiranje na pravice iz javnih sredstev; kako to teče, pa mislim, da smo do sedaj že ugotovili. Tisto, kar bi še na koncu rada dodala, je pa samo to, da ni mogoče reči, da je malo delo idealna rešitev. Tega nihče ne trdi. Ampak če so tudi nemške izkušnje take, na katere se nekateri sklicujejo, da 7 % zaposlitev iz malega dela postane stalnih zaposlitev, torej 7 % pri tem, da nemški zakon nima nekaterih omejitev, ki jih pa naš zakon ima, potem bi vendarle pričakovala, da bi skušali v teh zakonskih rešitvah videti tudi kakšno prednost, ne samo slabosti. Jaz v predlaganem zakonu vidim izboljšave – in pogovarjala sem se, ne bom sedaj povedala s koliko študenti, ampak oprostite, da ne priznamo tega, da je študentsko delo bilo za vrsto študentov posebna oblika neenakega obravnavanja pri delu in da tudi opravljeno študentsko delo ni peljalo v zaposlitev, je pa dejstvo. Dajte se pogovarjati s skupinami ljudmi, skupina 30-letnikov se je pogovarjala in dva od 30-letnikov sta imela samo dve leti dela. So se pa vsi preživljali, ampak to s študentskim delom. Na kakšen način, pa verjetno študentje in vsi tisti, ki so s študentskim delom imeli opraviti, vedo več, kot vem jaz, ki se mi je ta čas že davno davno umaknil. Pričakovala bi torej, da bi skušali razumeti, zakaj nekatere stvari so tako postavljene, kot so, in kaj je v resnici kdo s tem obljubljal in česa ni obljubljal, ampak so nekateri skušali videti kot obljubljeno. Jaz ministra Svetlika nikoli nisem slišala obljubljati tistega, kar je napisano v tretjem odstavku, vsaj v prvih vrsticah, in mu zaradi tega očitati zavajanje. Hvala.
Besedo ima gospod Andrej Magajna.
Lep pozdrav! Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, gospod minister s sodelavkama, kolegice in kolegi! Žal tega zakona danes oziroma takrat, ko bomo glasovali, ne bom mogel podpreti. Pravim žal, saj vsebuje mnoge zadeve, mnoge rešitve, ki so pozitivne, skuša regulirati – ali ustrezno ali ne, vidimo več pripomb – študentsko delo, odpira možnost tudi upokojencem. Problem pa so brezposelni. To je dilema, ki je res stvarna dilema in se danes tudi v Nemčiji, ko se nanjo sklicujemo, sprašujejo, ali je več pozitivnega s tem zakonom ali ne. Tudi razmišljajo, da bi ta zakon uredili drugače. Vprašanje brezposelnih, pa ne samo vprašanje večjih omejitev, ki nam jih prinaša predlog zakona, ampak tudi druge dileme, ali se ta institut napotnic malega dela ne zlorablja tudi pri njih. 7 % vključitev je lahko veliko ali malo, ob tem pa je treba še vprašati, govorim o Nemčiji, koliko pa bi v celotnem fondu malega dela, lahko bi bilo po drugi strani rednih zaposlitev. Bi jih bilo, če bi imeli, to vedno trdim, drugačno davčno ureditev. Malo delo bi morali biti po najvišji stopnji obdavčeno. Izjemoma pa študentsko delo, ker če bi tudi študentsko delo tako obdavčili, bi bilo popolnoma nekonkurenčno in študentje ne bi mogli več delati. Sem pa za to, da se študentsko delo omeji po urah in po drugih zadevah, tudi je vprašanje glede servisov in prilivov provizij. To je drugo. Študentsko delo bi lahko dopustili v določenem manjšem obsegu, kar je koristno, seveda pa bi ga morali drugače regulirati. Sicer pa bi morali malo delo obdavčiti veliko bolj kot redno zaposlitev za nedoločen čas, to se pravi primerjalno gledano, ura prispevkov in davkov za zaposlitev za nedoločen čas bi morala biti stimulativna. Delodajalec, ki je pripravljen delavca zaposliti za nedoločen čas – to ni danes enostavno. To je velik poslovni rizik. Noben delodajalec danes ne ve zagotovo oziroma zelo redki so ti, ki vedo, kaj bo naslednje leto, kakšne bodo razmere, kaj nam bodo še zagodli kakšni bančni sektorji in svetovni. Skratka, ni odvisen samo od sebe, ampak od okoliščin. Zato bi tega delodajalca morali nagraditi tako, da je to delo manj obdavčeno, stimulirati ga, da bo zaposloval. Zdaj pa smo pri tem, da se mu splača, če gledamo preračunano na uro dela, splača se mu najeti delavca za malo delo, ga po 60-ih urah, kot je mesečni fond, odpustiti in spet z zavoda potegniti novega delavca. Sigurno se mu splača. In žal je tako, da delodajalci ne bodo gledali na neke moralne imperative, da je lepo imeti čim več delavcev s pogodbami za nedoločen čas ali vsaj za določen čas. Gledal bo po poslovni logiki: vključil bo tega, katerega bo manj plačal, to je logično. Ni pa logično, na primer, da se bom po Ljubljani z rent-a-carjem ceneje kot z mestnim prevozom. Tukaj je pa nekaj narobe v sistemu. Občasna, začasna dela so cenejša kot redna zaposlitev. To rent-a car- vozilo je bodisi ukradeno ali pa je vsaj bencin ukraden – nekaj je narobe. Stimulirajmo vključevanje delavcev za določen čas oziroma za nedoločen čas, občasna, začasna dela pa bi morala biti izjema; izjema, ki se jo bodo delodajalci tudi ob večji obdavčitvi posluževali, ker bodo enostavno rabili delavca za 3 dni, morda za en teden in te izjemne primere bodo tudi ustrezno plačali. Kajti ta delavec, ki je jutri odpuščen, je v breme družbi. Nekdo mora za njega skrbeti. In naj ta delodajalec tudi za to nekaj prispeva. Bo na plečih zavoda ali centra za socialno delo. Tukaj imamo pa sprevrženo razmerje. Občasna, začasna dela so davčno stimulirana, davčno stimulirana. Kot kaže, res sledimo interesom kapitala, navodilom OECD-ja. Saj vemo, zakaj je do tega prišlo. OECD nam je to priporočal, OECD celo v številkah določa, koliko naj bi, in očitno je naša vlada zelo lojalna do teh centrov; morda tudi kakšen pomemben vladni predstavnik išče v službo tej organizaciji. Mi danes govorimo o vključevanju delavcev v zaposlitev. Vemo, da je to težek problem. Kako ga rešiti, da bo dobro za delavce, in kako ga rešiti, da bo dobro za delodajalce? Ta rešitev je eldorado za delodajalce. Imel bo na razpolago študenta za neka dela, kjer je pomembna mladost, spretnost, bistrost, hitrost. Če bo potreba, bo najel bivšega knjigovodjo, upokojenca, ki je še v formi pa še ne potrebuje dvojna očala, da bo potrpežljivo delal v njegovi firmi, ali pa bo z zavoda potegnil varilca, po šestdesetih urah ga bo pa odslovil. Morda ga bo tudi sprejel v delovno razmerje, upajmo, bojim pa se, da bo teh napotnic vedno več. Poleg tega pa se ne bo dalo nadzorovati – to sem že zadnjič omenil. Nadzor, seveda, se strinjam, v nobeni ureditvi – tudi pogodbe o delu, podjemne pogodbe in druge pogodbe se lahko izrabljajo. Tu so odhodi. Vendar, ko bo prišel inšpektor v firmo, vprašal, kdo je pa ta delavec, bo videl, da ima papirje, da ima pogodbo, drugi ima pogodbo o malem delu, nikjer in nikoli pa ne bo mogel preveriti, koliko dejansko teh ur on opravi v tej firmi. Če bi bilo obratno, če bi bilo to delo prepovedano za brezposelne, je ta nadzor lažji, o tem sem pa prepričan. Tudi bo težko, tudi se bo zlorabljalo, ampak bo vedel, da ta delavec tu ne sme biti. Če bo pa on dobil napotnico, delodajalec mu jo bo pravilno izpolnjeno pokazal [[...]]Kdaj ste prišli na delo? Da včeraj? Ne vemo, morda bo že cel mesec tam delal. To se bo pa veliko težje nadzorovalo. Zato pravim, za brezposelne ta ureditev ni dobra, ni koristna in v interesu teh tudi zato ne bom glasoval za ta zakon.
Besedo ima gospod Ljubo Germič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Dovolite mi, da najprej predstavim stališče poslanske skupine, saj sem v času, ki je bil temu namenjen, bil vključen v mednarodne obveznosti Državnega zbora in mi to takrat ni uspelo. Torej pred dvema dnevoma smo tukaj v Državnem zboru obravnavali Predlog zakona o invalidskem in pokojninskem zavarovanju. Kot del problema je bilo izpostavljeno tudi dvoje področij, ki se neposredno dotikata tudi zakona o malem delu, ki ga danes sprejemamo v tretjem branju. Pokojninsko blagajno polni premajhno število ljudi in del tega manjka so mladi, ki prepozno vstopajo v delovno razmerje ali delajo v oblikah, od katerih se ne plačujejo prispevki v zdravstveno in pokojninsko blagajno. Študentsko delo je v veliki meri tisto, ki mlado populacijo zadržuje izven delovnih razmerij, in to ne le ker bi sami tako želeli, ampak ker je ta oblika dela za delodajalce najugodnejša in jo zato uporabljajo v največji možni meri, tudi na račun tega, da bi lahko namesto študentov zaposlili delavce v redno delovno razmerje. Od študentskega dela se prav tako ne plačujejo prispevki v zdravstveno in pokojninsko blagajno. Ob tem pa želimo poudariti, da se strinjamo z opozorili dijakov in študentov, da je študentsko delo tudi vir zaslužka za izboljšanje socialnega položaja obeh skupin. Zato smo v dosedanji razpravi o zakonu o malem delu jasno zagovarjali stališče, da se pred uveljavitvijo zakona uredi štipendijska politika v zakonu o štipendiranju, saj bi bilo za nas nedopustno, da bi bili iz študija izključeni mladi ljudje zaradi slabega socialnega položaja posameznika oziroma družine. Hkrati bi opozorili, da študentsko delo predstavlja sicer samo 4 % vseh opravljenih delovnih ur, vendar segmentov zaposlovanja oseb do 30 let predstavlja kar 15 % vseh delovno aktivno mladih. Raziskava iz leta 2010 z naslovom Ekonomski vidiki študentskega dela dokazuje, da študentska populacija ni le nelojalna konkurenca svojim kolegom diplomantom, ampak so nelojalna konkurenca tudi mladi nekvalificirani delovni sili do 30 let starosti. Z zakonom o malem delu zato deloma rešujemo oba dela problema. Zakon ureja plačevanje prispevkov v obe blagajni, pri tem da bo malo delo še naprej ohranilo svoj fleksibilni značaj in ugodnosti za delodajalca, saj bo njegova obremenitev 29,5 %, kar je manj od obremenitve rednega delovnega razmerja in drugih oblik pogodb. Ob tem zakon vzpostavlja omejitve glede količine opravljenega malega dela za delojemalca kot tudi za delodajalca in na ta način delno omejujejo količino malega dela in sili delodajalce, da bodo potrebe po delavcih v večji meri pokrivali z rednimi delovnimi razmerji. Pri tem pa je treba ponovno poudariti, da možnost dela študentom ne bo odvzeta, večina jih že sedaj dela, pa manj kot pa so z novim zakonom postavljene omejitve. Je pa prednost nove ureditve v tem, da se bo študentom izvajanje malega dela štelo v pokojninsko dobo, kar je glede na predlagano podaljševanje delovne dobe primerna rešitev in tudi v skladu z normo, da vsako delo šteje. V Poslanskem klubu LDS se strinjamo s tem, da bodo malo delo lahko opravljale različne skupine ljudi, študenti, brezposelni in upokojenci ter da bodo imeli enakopraven dostop do krajših zaposlitev, s čimer si bodo lahko izboljšali svoj materialni položaj. Skupno obravnavo vseh treh skupin razumemo kot uveljavitev načela solidarnosti med različnimi generacijami in različnimi interesnimi skupinami. Cilj novega zakona je tudi zmanjševanje dela na črno in krčenje sive ekonomije. Pri tem pa v Poslanskem klubu LDS želimo znova poudariti, da gre v našem primeru malega dela za bistveno razliko v primerjavi z nekaterimi drugimi državami. Namreč, vse tri skupine, ki bodo lahko opravljale malo delo, svoje socialne pravice že črpajo iz drugih virov in jim je to samo drugotni, dodatni vir zaslužka. To in še nekatere druge rešitve v zakonu preprečujejo tako imenovano ujetnost, predvsem brezposelnih, v malo delo, česar se bojijo sindikati. Poslanski klub LDS podpira predlagane amandmaje koalicije, med drugim tudi spremembo 4. člena, ki delodajalcem, ki ne zaposlujejo nobenega delavca oziroma zaposlujejo samo enega delavca, znižuje število dovoljenih ur malega dela v koledarskem mesecu na 180 ur. V teh primerih gre velikokrat za s. p. ali druge oblike, v kateri si lastnik plačuje minimalne prispevke na svoj dohodek, večino dela pa opravljajo študenti. V 42. členu natančneje določamo obveznost Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, da letno poročilo o izvrševanju in učinkih zakona o malem delu da v obravnavo Ekonomsko-socialnem svetu in Svetu Vlade Republike Slovenije za študentska vprašanja. Tako bodo vsi deležniki informirani, kaj se na tem področju dogaja, in bodo lahko povedali svoje pripombe ter predlagali izboljšave. Naj na koncu rečemo, da je bilo med obravnavo Zakona o malem delu veliko opozoril, pripomb in različnih mnenj na odboru in tudi tukaj v Državnem zboru v drugi obravnavi, in zato pričakujemo tudi sprejem teh dveh amandmajev v tretji obravnavi, ker je prav gotovo prišlo do izboljšanja besedila samega zakona. Zelo smo pa pozorni tudi na določilo, ki uvaja za spremljanje delovanja zakona v praksi ter morebitne popravke strokovno komisijo, ki bo natančno spremljala to, kaj bodo posledice tega zakona. In želimo si in upamo in to bomo tudi zahtevali, da se anomalije, ki bi se dejansko pokazale v sami implementaciji zakona, odpravile; da bi vsi tisti strahovi, ki so bili izrečeni in ki bi se lahko – mi upamo, da tega ne bo oziroma v čim manjši meri –, če bi se pa to pokazalo, pa bomo s spremembami zakona fleksibilno in hitro odreagirali. Če pa sedaj nadaljujem še nekaj mojih misli. Torej, eno izmed zelo pomembnih sestavin ciljev tega zakona je medgeneracijska solidarnost. In tukaj je treba jasno povedati, da bodo brezposelni, ki bodo vključeni v malo delo, in da bodo upokojenci, ki bodo vključeni v malo delo, del pristojbin in prispevkov, ki se bodo plačali iz malega dela, namenjali za podporne programe šolajočim. Tako bodo sredstva namenjena za izgradnjo dijaških in študentskih domov, tako bodo sredstva namenjena za štipendiranje. Torej, za doseganje tistih ciljev, da nihče ne more biti izključen iz procesa izobraževanja, če bo izhajal iz slabšega socialnega položaja. To se nam zdi eno izmed temeljnih sporočil tudi tega zakona, kajti velikokrat se srečujemo z vprašanji, ki so povezana z vsemi generacijami, v slovenski družbi pa velikokrat govorimo o solidarnosti, ko pa jo je treba na konkretni ravni tudi vpeljati, postavljamo določene omejitve za posamezno družbeno skupino. Drugo pomembno vprašanje je, da uveljavljanje zakona zamikamo z razlogom, da ne želimo ogrožati socialnega statusa študentov, če ne bomo sprejeli natančne štipendijske politike, ki bo zagotavljala vstop v študijske procese vsem, ki si to želijo. To je izredno pomembno sporočilo, ki ga izpostavljamo ob sprejemanju zakona o malem delu. Nadalje se mi zdi zelo pomembno opozoriti, da je ta zakon treba gledati v kontekstu tudi drugih zakonov. Ni ga moč izvzeti pa ne videti celotne sistemske strukture. Da ne govorim o zakonu o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. Je pa treba v kontekstu tega zakona tudi zato, ker je cilj tega zakona zmanjšanje sive ekonomije, videti tudi predlog zakona, ki ga je ministrstvo že predstavilo javnosti. To pa je, da se zmanjšuje delo na črno, torej preprečuje in zmanjšuje obseg dela na črno in sive ekonomije, ki prav tako sledi vsem ciljem izboljšanja javnofinančne podobe tako v zdravstveni kot socialni blagajni, ter cilj, da se omogoči vsem, ki želijo vstopiti na trg delovne sile s pogodbami za določen oziroma z željo s pogodbami za nedoločen čas. Tako da smo v okviru poslanske skupine temu vprašanju namenili veliko pozornosti. Pravzaprav smo se večkrat srečali z vsemi zainteresiranimi skupinami, ki so participirale svoje pripombe k temu zakonu. Moje mnenje je, da smo z amandmaji za izboljšanje tega zakona prišli do zelo korektnih rešitev. Seveda si želim, da bo implementacija zakona čim boljša in v tej smeri v okviru ciljev, ki jih ta zakon prinaša. V poslanski skupini bomo ta zakon podprli. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Miran Györek.
Hvala za besedo, predsedujoči. O nevarnostih in posledicah sprejetja takšnega zakona sem že nekaj povedal v stališču poslanske skupine. Bi pa opozoril še na nekatere stvari, ki so jih posredovali kar razumni ljudje. Namreč nevarnost, da trenutne situacije ta zakon prav gotovo ne bo popravil, to je situacije 100 tisoč nezaposlenih, pač pa le poslabšal. Trenutno predstavlja zaposlitev delavca normalen način odnosa med delodajalcem in delavcem, ob uveljavitvi zakona o malem delu pa delodajalcu dejansko več ne bo treba zaposlovati delavca za določen ali nedoločen čas, ampak se bo raje poslužil mehanizma zaposlovanja po tem zakonu. Se pravi, iz celega bazena brezposelnih, upokojencev in tudi ne nazadnje tujcev iz EU bo zaposloval. Delavci, ki sedaj opravljajo dela, za katera ni potrebna 8-urna prisotnost 5 dni v tednu, bi v kratkem verjetno dobili ponujene sporazumne odpovedi. Če jih bodo podpisali, jih bodo delodajalci, ki jim bodo obljubili, da jih bodo zaposlili, angažirali iz naslova malega dela, ko bo treba, če pa ne, jim bodo pa izplačali odpravnino in zaprli vsa vrata za nadaljnje zaposlovanje. Pod pritiskom preživetja se bo verjetno marsikateri delavec odločil za sporazumno odpoved zaposlitve, v želji po vsaj majhnem zaslužku in preživetju. Še ena nevarnost je, Slovenija je vendar članica Evropske unije in zakon o malem delu bo veljal tudi za delavce iz drugih držav Evropske unije, na primer Romunije in Bolgarije, kjer je nižja cena delovne sile in bi jim občasni zaslužek v Sloveniji še kako prav prišel. Dodatno bo Vlada lahko programirano zniževala pokojnine upokojencem, ki so 40 let trdo garali, ponudila pa jim bo dodatni zaslužek iz naslova malega dela, istočasno pa bodo zopet konkurirali delavcem v srednjem življenjskem obdobju. Tako bodo tujci in upokojenci, ki bodo v to primorani zaradi preživetja, sistematično zbijali ceno delovne sile. Posebej pa želim ponovno opozoriti, kot sem danes že enkrat, da bo zakon o malem delu dejansko nastavek in potuha za delo na črno, saj bodo delavci zaposleni za eno uro prek zakona o malem delu in ostali 8 ali 9 ur na črno zaposleni, delodajalec pa bo v primeru obiska inšpekcije imel urejene papirje, in bo rekel: "Ja, saj je zdaj ravno to uro se zaposlil." Tako se namreč danes dogaja pri taksistih, kot smo obveščeni, in še pri marsikomu. Tako bodo delodajalci, kot so na primer gradbinci, ki se danes morda poslužujejo delno rednih delavcev in delno tistih, ki jim plačujejo na črno, dobili možnost, da tudi trenutno zaposlene zaposlijo le za kakšno uro na dan, karikiram – uro na dan, lahko tudi za dve, po zakonu o malem delu, razliko pa izplačujejo popolnoma na črno, brez vsakega strahu po kazni. Verjetno ni težko sešteti takšnih in podobnih dejstev, ki bodo delodajalcu vsiljevala možnost zaposlitve tujcev za nižjo ceno, in upokojencev na robu preživetja, kar bo spravljalo slovenske delavke in delavce v položaj, da bodo morali konkurirati s tujci in upokojenci ter svoje znanje ponujati po bistveno nižji ceni. Končna posledica bo precejšnje povečanje brezposelnosti, zmanjšanje socialnih pravic delavcev in neprimerno večje izkoriščanje elite delodajalcev. Tako bomo že zdaj alarmantno številko 100 tisoč brezposelnih po vsej verjetnosti v naslednjih letih tudi zaradi tega povečali in bojim se, da bo to res. Hvala.
Besedo ima gospod Marijan Križman.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, minister in sodelavke! Treba je povedati, da imamo v proračunu za drugo leto predvidena sredstva za štipendije, ki se bodo začele izplačevati v drugem letu. V drugem letu govorim zaradi tega, ker šele v letu 2012 stopi v veljavo zakon o malem delu. Nekdo od mojih kolegov s tiste strani je vse povedal, samo tega ni povedal. Potem pa sem razumel, da je še vedno v trajanju drugi volilni krog in sem rekel O. K., tudi to sprejmem. Pljuvanje ministra in tega zakona gre očitno v kontekst nedokončanih volitev. Ampak dejstvo je, da moramo povedati, da je za štipendije poskrbljeno v proračunu. Ne govoriti, da samo zakon o malem delu bo sprejet, vse drugo pa je obstalo in vse druge pravice pridejo kasneje. To ni res in to je treba povedati. Če zelo na kratko povem, podpiram tudi amandma, ki je tu danes pred nami, o katerem bomo glasovali v torek. In ta amandma govori tudi o tem, da nekdo, ki nima nobenega zaposlenega, bo lahko imel študenta, ki bo pri njem delal, mislim, da 180 ur. Ta amandma modificira vse ostale pravice delodajalcev in študentov pri samem delu. In samo še nekaj. Bolje kot pisati užaljena pisma, kot smo jih zdaj dobili, in deliti žabe, jaz nimam nič, ali se delijo žabe in zajci, mi je čisto vseeno, je bilo treba sodelovati pri oblikovanju zakona o malem delu, ne pa užaljeno dati glavo v pesek in čakati da bo zakon sprejet in ga potem popljuvati in iskati vse možne variante, kako ga zrušiti. Svetujem, da se pri drugih zadevah sodeluje, ne pa, da se čaka, da se nekaj naredi in potem to ni dobro. Nikoli ne bo nič dobro, če ne bo narejeno skupaj in v sodelovanju s tistimi, ki bodo od tega zakona živeli in tudi nekaj od njega imeli. Zato je treba pripisati vodstvu Študentske organizacije minus, eno črno piko, ker ni sodelovala in ni poskrbela, da bi vsi študentje bili deležni mogoče še kakšnega popravka v tem zakonu o malem delu. Po mojem prepričanju pa je dovolj dober in zrel za to, da ga sprejmemo in da vnesemo začetni red tudi na to področje, da študentje študirajo, delavci delajo in da imajo tudi študentje zelo veliko od tega, tako kot je minister povedal, da ne bom ponavljal, ker je nepotrebno. Zdi se mi, da ni prav, da se brez študentov zakon sprejema, vendar to morajo pripisati sebi. Hvala lepa.
Besedo ima gospod mag. Franc Žnidaršič.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav gospodu ministru s sodelavkama. Kolegice in kolegi! Zakon o malem delu je bil brez dvoma pripravljen z dobrim namenom urediti to področje, ki je bilo do sedaj rezervirano predvsem kot študentsko delo. Težava so bili preveliki zaslužki nekaterih študentskih servisov pa tudi problem je bil razmeroma visok odstotek pravic, ki so jih iz tega uživali znotraj študentske organizacije. Prinaša možnost dodatne zaposlitve in zaslužka upokojencem, brezposelnim in še naprej tudi študentom, seveda v določenih nižjih urnih postavkah. Zakon naj bi omogočil povečanje števila štipendij. Verjamem, da bomo to tudi storili in dosegli, ali iz tega naslova ali pa kako drugače, kajti štipendij je premalo in zaradi tega se je tudi študentsko delo razvilo v smer, da ne rečem način življenja, ki je potegnil za seboj tudi daljši študij, ki je zagotovo predolg. Tudi prispevki, ki naj bi se iz študentskega dela stekali v ustrezne blagajne, so pozitivna zadeva. In to so pozitivne strani zakona. Težava, ki jo imam pri podpori temu zakonu, pa je nekje drugje. Proti so sindikati, in to najbrž zaradi tega, ker se bojijo, da bo zaradi tega manj zaposlitev za nedoločen čas. Študentje vidijo konkurenco v pravici brezposelnih in pa upokojencev, ki bi konkurirali, lahko rečem, na isti količini možnega dela zunaj delovnih razmerij. Najbrž so to razlogi, da sindikati in študentje zavračajo ta zakon. Ali imajo prav ali ne, danes ni pomembno, glede na to, kar bom sedaj povedal. Napovedan je referendum. V času finančne in gospodarske krize pa je zelo hudo in žalostno zapraviti, ker tega zakona ne sprejemajo, štiri milijone evrov, kar je po mojem nesprejemljivo. Ker pa bo zakon veljal šele leta 2012, je bolje, da ga ne sprejmemo in poskušamo doseči soglasje s študenti in sindikati, pa potem sprejmemo zakon. Če bo namreč prišlo do referenduma, itak ne bo nič z uresničitvijo še leto dni, hkrati bo nastal še strošek 4 milijonov evrov. Vsi lahko izračunate, koliko štipendij bi samo iz tega naslova lahko podelili prizadetim. Povedano drugače. To so glavni razlogi, da zakona ne bom podprl, čeprav sem že prej povedal in naštel veliko pozitivnih stvari, ki jih zakon prinaša in verjamem, da bi utegnil prinesti pozitivne rezultate. Bo pa nastal štirimilijonski minus in nič prej ne bo uveljavljen, kot bi bil, če ga popravimo oziroma če se ponovno usedemo za mizo s prizadetimi in se poskušamo z njimi dogovoriti, da bi dosegli minimalni konsenz. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Matevž Frangež.
Meni se včasih zdi, da smo z razmerami v tej državi vsi zelo zadovoljni, kajti kadarkoli se napovedujejo in udejanjajo spremembe, so te spremembe soočene z velikim družbenim uporom. Očitno smo s sedanjim stanjem res zelo zadovoljni. Ena četrtina vseh brezposelnih je že danes mladih. Vsako leto v povprečju v Sloveniji naše univerze ustvarijo 17 tisoč 333 diplomantom, od tega jih je vsako leto 9 tisoč novih brezposelnih. To pomeni, da k brigadi 25 tisoč brezposelnih mladih lahko vsako leto dodamo 10 tisoč novih. Ali smo lahko, spoštovane in spoštovani, s to okoliščino, s tem dejanskim stanjem stvari v Sloveniji zadovoljni? Ne, ne moremo biti in zato potrebujemo spremembe. Ali obstaja korelacija med visoko brezposelnostjo mladih in študentskim delom? Da. Prepričan sem, da obstaja. Mladi so ključna strateška surovina. Ključna sestavina te države za recept, kako gospodarsko okrevati, kako prestrukturirati gospodarstvo, kako ustvariti več dodane vrednosti. Njihova ustvarjalnost, njihovo znanje je tisto, kar ta država mora aktivirati, če se želi premakniti iz sedanje krize. V to trdno verjamem. Naloga naše skupnosti je, da ustvarimo pogoje za to, da bodo mladi prišli do svojih priložnosti, da bodo lahko uresničili svoje talente, da bodo lahko izkušnje, ki so jih pridobili, znanje, ideje in inovativnost dali na razpolago skupnosti. Kot brezposelne osebe tega ne morejo dati. In zato mislim,da so spremembe potrebne. Da ne bom porabil preveč časa, mislim, da je to tisto, kar moramo narediti. Zakon o malem delu bom podprl, ker podpiram spremembe.
Besedo ima gospod Rudolf Petan.
Hvala za besedo. Zakonov ne podpiram zato, ker sem za spremembe, ampak zakone podpiram, če so dobri. Povedal bi sledeče. Znano je, da je naš trg dela zelo tog. To je že ovira za razvoj našega gospodarstva. To vemo. In prav gotovo so potrebne določene modernizacije, kot se temu reče v zadnjem času moderno. Po drugi strani pa je treba priznati, da je ta naš trg dela tudi zelo anarhičen, in sicer vsaj iz dveh razlogov. En razlog je ta, da ni kontrole na trgu dela, sicer obstaja kontrola teoretično zelo dobro, ampak tudi tu se lovijo kurji tatovi tako kot po vsaki drugi zadevi v Sloveniji, ne zadenemo pa v bistvo. Drugo, kar je, določena anarhija je tudi zaradi tega, ker se izkoriščajo študentske napotnice. Toliko anarhije, kot jo je na tem področju, in toliko izkoriščanja, mislim, da nimam dovolj časa, da bi našteval takšne primere, ko morajo tisti, ki so zaposleni, prinesti študentske napotnice, da so lahko še naprej zaposleni. Tisto so pa dela po neki drugi plati, pa ne bi konkretnih primerov našteval. To so dejstva. To predstavlja nelojalno konkurenco podjetnikom, ki pošteno delajo po zakonodaji, ki imajo zaposlene delavce in jim plačujejo čisto vse prispevke, za pokojninsko zavarovanje in tudi za zdravstveno zavarovanje. Pri študentskem delu pa za študente ali dijake razen tistega plačila, ki ga dobijo, kakršnokoli pač je, ni ničesar drugega. Nimajo ničesar drugega plačano. Pri tem pa imajo delodajalci poceni delovno silo, in to je nelojalna konkurenca tistim prejšnjim, ki ste jih omenili, ki delajo po zakonu in ki delavcem plačujejo čisto vse, kar je treba. Zato ni nič nenavadnega, če imamo študente z diplomo, recimo, da so diplomirali, ki so stari čez 30 let, pa nimajo niti enega dne delovne dobe, ker so delali prek študentskih servisov, pri tem pa so služili študentski servisi, pardon, lastniki študentskih servisov, zaslužili so tudi delodajalci, ki so jih zaposlili. In ti lastniki študentskih servisov so enormno bogati. Ne bi sedaj našteval, kaj vse so kupovali, firme, hotele in podobno. Pri tem pa se govori, in počasi bom začel verjeti, da je to res, da so tudi študentske demonstracije, ki so bile, ko so uničevali naš parlament, da so potem nekateri dobili to plačano. S tem se je oblatila študentska organizacija in študenti, ki pri tem niso bili nič krivi, da se razumemo. Ti lastniki študentskih servisov so to stisko izkoristili in so s tem denarjem, ki so ga prislužili na lahek način, izkoristili za te stranpoti. Pri celi zadevi pa je kriva inšpekcija, ker ne dela, ker ne kontrolira te stranpoti z napotnicami in podobno. Tam je glavna krivda. Po teoriji mogoče zadeva "špila", ampak v praksi pa ne. Ko smo pa pri tem zakonu, bom pa povedal še to, da tudi v teoriji, jaz sem prepričan, da je namen tega zakona dober, ker nekaj je treba narediti in teoretično gre v pravo smer, ampak v praksi, sem pa prepričan, da se bo zgodilo enako. Ne bo kontrole, niti takšne, niti drugačne, potem bo ta modernizacija, ki je bila omenjena, zašla na neka stranska pota. Omejitve, ki so tu predpisane, mene niti toliko ne motijo, ker neke stvari je treba spremeniti. Če pa ne bo nadzora, potem so tudi omejitve, ki so v zakonu napisane, popolnoma brezpredmetne in ne dosežejo tistega svojega namena, in je lahko še kvečjemu slabše. Jaz bi soglašal s tistim, ki je danes v tem prostoru dejal, da se pa teoretično zdaj lahko zgodi, da bomo vsi zaposleni preko malega dela. To je teoretično ekstremen primer, do katerega lahko pride, če ni zadostne kontrole. To so dejstva. Jaz sem tu zato malo skeptičen. In bom rekel tako, gospod minister, ker vi predstavljate ta zakon, to je zakon, ki ga je sprejela Vlada, ampak vi ga predstavljate, če bi vam uspel tudi nadzor nad tem, potem mislim, da bi bilo v redu. Ampak nadzor za vse. To pa izjavljam zato, ker imamo nekaj nedotakljivih podjetnikov, lastnikov, ki se jim ne sme približati nobena inšpekcija. Če tisti, bom rekel kurji tat, ki ga dobijo ali pa pridejo k njemu, opozori, češ, , tam je pa eden, ki je tisočkrat večji od mene, pravijo, ne govoriti o tem, ker oni so pa nedotakljivi. Inšpektorji že to sami povedo. Če ne bo inšpekcija za vse enaka, da bo zakonodaja veljala za vse enako, potem je ta zakon zapravljena priložnost in se bo naredilo še več anarhije, kot pa jo je sedaj. Jaz sem zelo vesel, da so nekateri moji kolegi danes govorili o povečanju štipendij. To je dobro. Mi smo tudi podprli ta zakon. Ampak dovolite, da vas spomnim, pred štirimi leti smo v tem prostoru razpravljali o spremembi tega študentskega dela, sicer malce drugače je bil zakon zamišljen. Tam smo predlagali majhno spremembo, da bi tisti denar, ki se steka za študentske servise, za delo študentskih servisov, nekoliko zmanjšali in dali denar za štipendije. Takrat ste, spoštovani kolegi, ki zdaj zagovarjate ta zakon, bili tako proti, tako ste se nakuhali, da je verjetno ta prostor bil premajhen od tistega nakuhanja. Danes pa ste ugotovili, da so ravno štipendije tisto bistvo. In bom rekel, hvala bogu, da ste tako hitro spregledali. Samo ne razumem pa, zakaj ste takrat tako nasprotovali in danes dajete kot negativen primer, da so lastniki študentskih servisov enormno obogateli. Takrat smo želeli malce priškrniti tisti denar, pa ste bili proti, pa povečati štipendije, pa ste tudi bili proti. To mi pa ne gre skupaj. Sem pa vesel, da ste spregledali. Po drugi strani bi pa želel povedati, da sem skeptičen ravno zaradi tega nadzora, ker imamo obdobje ali pa položaj, ko recimo sodstvo ne dela tako, kot bi bilo treba. Če dela sodni sistem, potem se da marsikatere stvari spraviti v red v realnem času. Če pa sodstvo ne dela, če se po desetih letih stvari obravnavajo in imajo prednost neke namišljene afere, ki jih sploh ni, kjer večkrat pišejo obtožne predloge pa obtožbe, to je seveda druga zadeva, in ko sodniki, ki so obtoženi, da bi morali iti v preiskavo, dobijo imuniteto, ampak ne vsi. Včeraj smo dali enemu sodniku takšno imuniteto, da se niti preiskava ne sme začeti, pred tremi meseci smo pa pri podobnem primeru pri enem drugem sodniku rekli, da nima imunitete, da lahko gre zadeva naprej. To je tista dvoličnost, zaradi katere sem jaz v dvomih pri tem zakonu. Ko imamo primere ali pa situacijo, , ko recimo v kabinetu predsednika Vlade izkoriščajo delavce Vegrada, ki so ostali na cesti, ki so brez plače, ki so brez socialne varnosti, pri tem pa so jim ti delavci še do nedavnega gradili hišo, kjer naj bi se material dobavljal z nekega drugega projekta, pri tem se kažejo neki namišljeni računi, neke pogodbe, ki niso takšne, kot bi morale biti, in tudi neki sumljivi računi, zato sem skeptičen. Predsednik Vlade pa še vedno daje podporo in zaupa tem ljudem. Kako bo zadeva potekala naprej, tega ne vem.Ampak glede na to, da so naši privilegirani, vaši pa niso privilegirani, ali obratno, sem skeptičen pri tem nadzoru. Malo sem skeptičen tudi zaradi tega, ker govorimo o modernizaciji. Danes modernizacija pomeni do neke mere zamrznitev pokojnin, modernizacija pomeni tudi zamrznitev socialnih transferjev, pri tem pa govorimo, da imamo 98 tisoč brezposelnih. To ni res. Vsaj 130 tisoč jih je, in sicer zaradi tega, ker je po podatkih, ki jih imam, bilo od 10 do 30 tisoč, natančnega podatka ne vem, ljudi izbrisanih z borze, ker so vse zakonske roke prekoračili, so jih enostavno izbrisali iz registra brezposelnih. Po drugi strani je pa tudi res, da je vsaj od 10 do 20 tisoč študentov takšnih, ki so se vpisali na drugo fakulteto, da so ohranili status študenta in pravice, ki iz tega gredo, ker nimajo zaposlitve. Vendar prepričan sem, da je takih še več. Tudi taki so, ki so se vpisali, recimo, v 5. letnik bolonjske stopnje, kljub temu da so končali po starem sistemu, in imajo enake pravice kot tisti, ki so končali po bolonjski stopnji, iz istega razloga. To se pravi, da tu do neke države tudi zavaja. In še, kar me pri celi zadevi skrbi glede malega dela, je pa to, da se zdrave slovenske firme uničujejo, in to tako, da se direktorje kriminalizira, češ, da so naredili ne vem kaj, pri tem se jim nič ne dokaže samo zaradi tega, da bi se skrivalo takšne stvari, kot so Murgle, Pod brezami 7. Zato ker "ja, saj oni so tudi takšni..." Tam se ničesar ne dokaže, tu pa se ne sme dokazati. Zaradi vsega navedenega tega zakona ne morem podpreti. Pri tem pa ne zanikam, da je bil verjetno namen dober in da bi v teoriji mogoče tak zakon tudi "špilal". Ampak praksa je nekoliko drugačna od teorije. Bojim se, da ta zakon ne bo dosegel svojega namena. Menim pa, da nekaj dobrih elementov vsebuje, in bom seveda spremljal, kaj se bo dogajalo, ali se bodo dogajale podobne stvari, kot so se, recimo, v Avstriji in Nemčiji, kljub temu da tam sodstvo dela, kar je še ena razlika. Zakona ne morem podpreti. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Breda Pečan.
Hvala za besedo. Rada bi samo povedala, da bom zakon o malem delu tudi v tretjem branju podprla, zlasti zaradi tega, ker je eden mojih predlogov v zvezi s 4. členom bil vsaj delno upoštevan, sama bi bila malo bolj rigorozna pri tem, ampak nič ne de. Moram povedati, če bi si Študentska organizacija vzela čas za pogajanja in pogovore z Ministrstvom za delo takrat, ko se je pripravljalo dokončno besedilo zakona o malem delu, namesto da bi se neprestano srečevali z lastniki različnih študentskih servisov, zato da so se dogovarjali, kako bodo minirali zakon, potem bi bila stvar popolnoma drugačna. Sedaj je pa prepozno. In, študentje, morali se boste navaditi, da se v tej družbi moramo pogovarjati s tistimi ljudmi, ki [[...]] [[izklop mikrofona]]
Besedo ima gospod mag. Borut Sajovic.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, za besedo. Odgovorna in resna politika mora storiti tisto, kar je treba, ne pa misliti na to, da bo vsak trenutek vsem všeč. Problem na tem področju je bil danes ponovno jasno opredeljen, jasno definiran s strani pozicije in opozicije. Sam osebno mislim, da gredo prizadevanja ministra in ministrstva v pravo smer, da si jemljemo še vedno časa, da na vse zadeve, ki so bile danes opozorjene, pravočasno odreagiramo, jih popravimo in izboljšamo. Vesel sem, da odpravljamo anomalije na področju študentskih servisov. Vsem je jasno, da je šel denar za namene, ki z boljšim življenjem državljank in državljanov Slovenije nimajo veliko, še najmanj pa študentk in pa študentov. Govorili smo ne dolgo nazaj o pokojninski reformi, da imamo mlade ljudi, ki na eni strani težko pridejo do dela, ne plačujejo prispevkov, ko je pa drug čas, pa nimajo pokojninske dobe in še kaj, da se slovensko študentsko delo marsikdaj tudi izkorišča, zlorablja, da v kar precejšnjem deležu pod napotnico ne delajo tisti, ki so tam napisani. Smešen je predlog nekaterih, ki bi na trg poslali množico inšpektorjev, kontrolorjev in še česa, po drugi strani pa nas pridno opozarjajo, da preveč zaposlujemo v državni upravi in temu nasprotujejo. Treba je reči "bobu bob", razmislek, da vsako delo šteje, da se za vsako delo plačujejo prispevki, je pravšnji. Tudi prispevki in pa obdavčitev, ki je predvidena, je nižja kot pogodbeno delo, nižja kot redno delo, in to je zagotovo dobro. V ta kolaž rešitev so se na nek način kdaj tudi čudno pomešale tri kategorije - študentje, upokojenci, nezaposleni. Seveda si te tri skupine lahko konkurirajo samo pri določenih delih, ki so v manjšem obsegu, pridnim mladim študentkam in študentom z znanjem, ki jim ga nudijo slovenske šole, pa drugi dve kategoriji težko konkurirata. Študentje imajo velika, široka znanja in prav bi bilo, da jih kot študentje preizkušajo tudi v praksi in potem imajo pri pridobivanju dela in pa novih zaposlitev zagotovo veliko prednost pred tistimi, ki so recimo brez službe, ki so težko ali pa nezaposljivi tudi zato, ker nimajo nobenih znanj, izobrazb. Iz splošnim primerov pa vam lahko rečem, da v Sloveniji imamo številna področja in sisteme, kjer bi ti ljudje lahko brezplačno pridobili znanje in izobrazbo, pa se žal tega ne poslužujejo. Moramo biti zrela, resna in odgovorna družba, v kateri se mora prav vsak truditi, da od sebe da največ. Kar se pa tiče upokojenk in upokojencev, pa se mi tudi zdi prav, da takrat, ko so enkrat prešli to obdobje, imajo pa fantastična, bogata znanja, bogate izkušnje, da imajo še možnost, da jih na legalen način posredujejo in dajejo družbi. Jaz mislim, da imamo časa do uveljavitve leta 2012 več kot dovolj, da bomo še z drugimi zadevami vse tisto, kar se bo pokazalo, da ni najbolje, popravili in naredili. Zato bom glasoval za to, da se danes zakon sprejme, in nudil vso pomoč in podporo tistim, ki bodo na implementaciji tega zakona delali še naprej, da dobimo sistem, ki bo v praksi deloval. In to bo zagotovo za blaginjo vseh v tej državi dobro. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Robert Hrovat. [[Ga ni.]] Gospod Franco Juri. [[Ne.]] Jože Tanko. [[Ne.]] Gospa Alenka Jeraj, izvolite.
Hvala za besedo. Jaz zakona o malem delu ne bom podprla. Morda še nekaj podatkov, ki jih nisem prej uspela povedati. Uvajate celi kup nove administracije in obremenjujete podjetja, kljub temu da govorimo, da jih razbremenjujemo. Od člena 36. naprej govorimo, kaj vse bo treba hraniti, kakšne podatke, katere vse podatke bo moral imeti zavod v svoji centralni evidenci o malem delu, v evidenci upravičencev vse o opravičencih, to je 12 alinej, potem imamo v evidenci delodajalcev ponovno 10 alinej, v evidenci napotnic 12 alinej, vevidenci organizacij 6 alinej, v evidenci rizičnega sklada spet cel kup alinej. To pomeni, da bo Zavod za zaposlovanje zagotovo dodatno obremenjen. Doslej, če pogledamo podatke za leto 2009, je bilo na Zavodu za zaposlovanje zaposlenih 900 ljudi. S 45 milijoni evrov so izvedli vse postopke za 100 tisoč brezposelnih. Medtem ko je 47 študentskih servisov za 12 milijonov evrov z 250 zaposlenimi izvedlo vse postopke za študentsko delo za 150 tisoč dijakov in študentov. Glede na to, da je že sedaj obstajala možnost, da študenti napotnice dvignejo tudi na Zavodu za zaposlovanje, bi se morali na ministrstvu vprašati, zakaj se to ne dogaja. Najbrž zato, ker so nekje stvari ažurne, drugje pa ne, in zdaj dodatno to selimo na zavode za zaposlovanje – torej 150 tisoč dijakov, študentov in še pol milijona brezposelnih in upokojencev. Mislim, da bomo s tem povzročili kar velike težave Zavodu za zaposlovanje, hkrati pa tudi vsem tistim, ki bi se poslužili malega dela, ki bi na tak način želeli delati. Ministrstvo predvideva nov informacijski podporni sistem, ki bo vse to seveda pokril, da bodo potem lahko tudi Davčna uprava in vsi drugi, ki so vključeni in ki bodo lahko nadzorovali oziroma ki bodo morali nadzorovati, kako stvari potekajo, Davčna uprava in inšpekcijske službe, dostopali do teh podatkov. Če bo ministrstvo to nalogo zaupalo Ultri ali kateremu njenih podjetij, se lahko zgodi podobno kot pri študentskih bonih, ko se sistem sesuje in potem gremo spet stvari delat ročno in na bolj enostaven način. Ne predstavljam si, kaj bo to pomenilo za vse tiste, ki bodo s 1.1.2012 prišli na Zavod za zaposlovanje, hoteli napotnico, januarja, recimo, pa sistem ne bo delal, kdaj bomo te stvari vzpostavili in kako jih bomo vzpostavili. Poleg tega z zakonom obremenjujemo podjetja z zdravstvenimi pregledi. Organizacije zagotavljajo zdravstveni pregled [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] No, saj, posredniki. Ja, saj posrednik je podjetnik, kajne. Aha, okej, mi boste razložili, da to ni to. Organizacija je pač tista, ki posreduje delo, tako jaz razumem zakon, ker ni samo Zavod za zaposlovanje, ampak danes tudi študentski servisi, takrat pač organizacije za posredovanje dela. Zakona ne bom podprla, ker mislim, da bo prinesel več škode kot koristi, da bomo podrli sistem, ki funkcionira, bi ga bilo pa treba posodobiti in okrepiti nadzor. Že sedaj ni treba, da bi povečali oziroma poslali v akcijo ne vem koliko inšpektorjev, ker že sedaj lahko dostopajo do podatkov. Bolj je problem, da so inšpektorji sami rekli, da ne želijo, da servisi posredujejo podatke o tem, kdo dela prek študentskega servisa, ker s tem nimajo kaj početi in imajo preveč dela s temi stvarmi. Tako bi se najbrž dalo že v okviru obstoječega sistema stvari bolje nadzorovati, bolje urediti. In z vsemi ukrepi, ki so že bili v preteklosti sprejeti, se je tudi zaslužek direktorjev oziroma študentskih servisov že zmanjšal. Omejile so se tudi napotnice oziroma zmanjšalo se je število napotnic. Mislim, da bi morali v tej smeri nadaljevati in bi lahko dosegli tisto, kar si želite s tem zakonom.
Zaključujem razpravo. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 20. 10. 2010. V razpravo dajem 4. člen in amandma poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. V razpravo dajem 41. člen in amandma poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS. Želi kdo razpravljati? Izvolite, gospod Rožej.
Hvala lepa. 41. člen določa sestavo komisije [[...]]
Na voljo imate 24 sekund [[...]]
Ne motite me, prosim. [[...]]ki bo razpravljala in ocenjevala posledice malega dela. Iz nje so izključeni študentje in predvidevam, da bi bili, če bi predlagani, tudi lastniki študentskih servisov. Mene zelo moti, da je gospod minister podobno nekritično kot kolega Petan in Sajovic govoril o enormnem bogatenju lastnikov študentskih servisov. Prepričan sem, da nihče tukaj prisotnih ne zna našteti tri, ki bi res enormno obogateli od tega. Poznajo samo enega, to je lastnik študentskega servisa, katerega začetki segajo v čas ločitve Študentske organizacije Slovenije in zdajšnje Liberalne demokracije Slovenije iz ZSMS-ja in iz tega [[...]] [[izklop mikrofona]]
Nadaljujem. V razpravo dajem 42. člen in amandma Poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. S tem zaključujem to razpravo o amandmajih, o katerih bomo odločali v torek, 26. 10. 2010, v okviru glasovanj. S tem prekinjam tudi to točko dnevnega reda. Prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA – TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O UPRAVNIH TAKSAH V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospa Mateja Vraničar, državna sekretarka, izvolite.
Hvala lepa predsedujoči. Gospe in gospodje poslanci! Na kratko o poglavitnih rešitvah Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o upravnih taksah. To je zakon, ki ureja plačevanje taks za dokumente in dejanja v upravnih in drugih javnopravnih zadevah. Predlog novele je odraz sprememb materialne zakonodaje, ki narekuje ustrezno spremembo sistema plačevanja upravnih taks in potrebe po natančnejši ureditvi samega postopka. Spremembe se nanašajo tako na samo besedilo zakona kot tudi na takšno tarifo, ki je priloga zakona in je njegov sestavni del. Vsebinsko lahko opredelimo spremembe na naslednji način. Najprej se v določeni meri spreminja višina upravnih taks, in sicer se takse povečujejo za rast cen življenjskih potrebščin od zadnje spremembe, torej od septembra 2002 do leta 2010. Navedeni rasti cen življenjskih potrebščin se višina upravnih taks prilagodi postopoma, kar pomeni, da se ustrezno zvišajo, in sicer v treh korakih, najprej ob uveljavitvi zakona, 1. julija 2011 in 1. januarja 2012. Spremembe in dopolnitve v besedilu predloga zakona se nanašajo predvsem na postopek za izdajo plačilnega naloga, spremembo višine veljavnih taks in na nekatere taksne oprostitve. V taksni tarifi se na novo določajo ali spreminjajo nekatere takse, ki do sedaj niso bile ustrezno določene, v skladu s tem pa se spreminjajo in dopolnjujejo tudi opombe k posameznim tarifnim številkam. Taksna tarifa, ki je sestavni del zakona, se prilagodi spremembam nekaterih materialnih predpisov, ki so podlaga za odmero upravnih taks. V primerih, ko se višina takse ne more določiti ob vložitvi vloge, taksna obveznost nastane v trenutku, ko organ takso lahko določi oziroma najpozneje ob izdaji akta ali opravi dejanja. V tem primeru taksni zavezanec vnaprej ne pozna višine takse, kot velja sicer, dokler ga organ z njo ne seznani. Zato se s spremembo določi, da organ zavezanca, ko ima na voljo vse podatke za določitev takse, o njegovi obveznosti seznani. Po veljavnem ZUT zavezanec ni posebej obveščen o tej višini, temveč je o višini obveščen šele ob izdaji dokumenta oziroma odločitvi o glavni stvari, kar pa z vidika pravnega varstva zavezanca oziroma njegove seznanjenosti z obveznostjo plačila takse ni primerno. Nadaljnja sprememba se dotika postopka v primeru neplačila oziroma prenizkega plačila takse. Veljavni postopek je tristopenjski. Najprej je treba izdati obvestilo o obveznosti iz naslova takse, temu sledi, če taksa še vedno ni poravnana, taksni opomin, temu pa v primeru nadaljnjega neplačila plačilni nalog, ki predstavlja izvršilni naslov. Predlaga se ukinitev dveh od skupno treh faz, zaradi katerih se plačilo takse po nepotrebnem zavlačuje in se ustvarjajo dodatni stroški na strani taksnega zavezanca in na strani organa. Dejstvo ukinitve obvestila in taksnega opomina v ničemer ne posega v pravno varnost taksnih zavezancev, saj obveznost plačila takse, torej nastanek, določa že sam zakon, zato ni potrebe po dodatnem obveščanju in opominjanju. Predlaga se nova jasnejša ureditev oziroma postopek v primeru, ko taksa ni plačana, in sicer organ, ki izda dokument oziroma opravi dejanje, v primeru neplačila ali nezadostnega plačila takse obvesti davčnega zavezanca tako, da mu pošlje plačilni nalog. Plačilni nalog mora vsebovati vse sestavine za upravo izvršbe oziroma sestavine izvršilnega naslova. Zoper plačilni nalog je možen ugovor, vendar so podobno kot v drugih podobnih primerih razlogi za ugovor omejeni. Nadalje se v povezavi s spremembo načina izterjave taks določi tudi obračunavanje zamudnih obresti od neplačanih taks, in sicer v višini 0,0247 % na dan. To so poglavitne rešitve, ki jih prinaša predlog zakona, in predlagamo Državnemu zboru, da predlog zakona podpre tako v drugi kot v tretji obravnavi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem predsedniku Odbora za finance in monetarno politiko gospodu Bogdanu Čepiču za predstavitev poročila odbora.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav državni sekretarki, kolegice in kolegi! Odbor je predlog zakona kot matično delovno telo obravnaval na 20. seji 7. 10. 2010. Posredovano mu je bilo mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je podala pripombe k členom predloga zakona in tarifnim številkam v njegovi prilogi, ki je njegov sestavni del. K predlogu zakona so amandmaje vložile koalicijske poslanske skupine k večjemu številu členov in tarifnih številk ter Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke k 12. in 14. členu. V dodatni predstavitvi mnenj Zakonodajno-pravne službe je njena predstavnica poudarila, da je pretežna večina pripomb službe ustrezno upoštevana v vloženih amandmajih koalicijskih poslanskih skupin. V razpravi so člani odbora največ pozornosti namenili amandmajem Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke za črtanje 12. in 14. člena, ki se nanašata na novo taksno tarifo kot prilogo, in sestavni del predloženega zakona. Po oceni poslanske skupine v času hude gospodarske socialne krize, v kateri se nahaja Slovenija, povišanje upravnih taks ni sprejemljivo, saj bi vplivalo na že sedaj slab socialni položaj večine državljanov, zaradi slabega gospodarjenja Vlade z javnim denarjem pa tudi kljub dodatnim proračunskim sredstvom iz tega naslova ne bi imelo pozitivnih javnofinančnih učinkov. Nasprotniki amandmajev so v razpravi med drugim poudarili, da v posameznih primerih ne gre za bistveno povišanje taks, da predloženi zakon po drugi strani uvaja nove oprostitve, na primer za brezposelne in druge iskalce zaposlitve v postopkih izvajanja ukrepov države na trgu dela, da je pozornost treba preusmeriti od politizacije vprašanja višine upravnih taks na razpravo o možnostih skrajšanja posameznih postopkov in znižanja administrativnih stroškov, da bi bile storitve oziroma postopki cenejši in strankam bolj prijazni. Podporniki amandmajev pa so po drugi strani poudarili, da se upravne storitve v sedanjih razmerah ne morejo in ne smejo podražiti, kvečjemu se morajo poceniti, zato zvišanje upravnih taks ni dopustno, javna uprava pa mora na področju stroškov delovati racionalno, kot to počne tudi gospodarstvo. Predstavnica Vlade je ob teh vprašanjih ponovno opozorila na dejstvo, da gre v primeru upravnih taks za plačilo storitev, ki jih na zahtevo stranke opravi upravni organ, in po mnenju Vlade naj ta strošek, ki je večji zaradi porasta cen posameznih storitev, nosi stranka, ker ga je sicer mogoče financirati le iz proračuna oziroma denarja vseh davkoplačevalcev. V razpravi je bilo opozorjeno še na vprašanje dejanskega izračuna stroškov za posamezno storitev oziroma vprašanje izbire enotne storitve, ki se zaračunava. Ocenjeno je bilo, da se očitno ohranja star birokratski sistem, saj ni logično, da je upravljanje istovrstnih storitev v posameznih primerih ovrednoteno različno. Izraženo je bilo tudi mnenje, da je višina nekaterih taks tudi sicer nelogična, saj so na primer takse za eksistenčne namene, kot je izdaja dokumentov, v primerjavi z nekaterimi drugimi taksami precej visoke. Odbor je v nadaljevanju sprejel svoj amandma k tarifni številki 40, s katerim je odpravil redakcijsko napako pri zapisu besedila te številke. Opredelil se je tudi do vloženih amandmajev in sprejel amandmaje koalicijskih poslanskih skupin, ni pa sprejel amandmaja Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke za črtanje 12. člena ter ni glasoval o vsebinsko povezanem amandmaju istih predlagateljev k 14. členu, ker je postal brezpredmeten. Odbor je glasoval o členih predloga zakona in jih sprejel. Na podlagi sprejetih amandmajev ja bil pripravljen dopolnjeni predlog zakona, ki je sestavni del poročila, ki ste ga dobili.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališče poslanskih skupin. Gospod Bogdan Čepič, lahko nadaljujete, prosim, v imenu Poslanske skupine SD.
Poslanska skupina Socialnih demokratov bo predlog zakona o upravnih taksah podprla. Na vsebino zakona, ki ureja upravne takse, vplivajo materialni predpisi, ki določajo vsebino upravnih dejanj in dokumentov, na podlagi katere nato zakon o upravnih taksah določa višino upravne takse. Ti predpisi so, na primer, zakon o trošarinah, zakon o potnih listinah, zakon o osebni izkaznici, pravilnik o izvrševanju zakona o osebni izkaznici, zakon o varnosti cestnega prometa, zakon o graditvi objektov, pravilnik o vrstah in vsebini potrdil, izbir geodetskih podatkov ter o načinu izkazovanja podatkov, pravilnik o podračunih ter načinu plačevanja obveznih dajatev in drugih javnofinančnih prihodkov, pravilnik o stroških za fotokopiranje uradnih aktov ali listin pri upravnem organu in verjetno še kakšen akt oziroma predpis. Vsi upravni postopki pa imajo določene materialne in druge stroške, ki jih je verjetno treba plačati. Zadnja sprememba, višina upravnih taks, je bila izvedena septembra leta 2002 in v vsem tem času so zagotovo nastali povečani stroški. Predlagatelj predlaga, da se jih uskladi v treh korakih do leta 2012. V tem obdobju so se cene življenjskih potrebščin povišale za 27,8 %, zato so navedeni rasti cen življenjskih potrebščin prilagodi tudi višina upravnih taks, kar pomeni, da se ustrezno zvišajo vse do leta 2012. Predlog novele je odraz sprememb materialne zakonodaje, ki narekuje ustrezno spremembo sistema plačevanja upravnih taks, in potreba po natančnejši opredelitvi postopka plačevanja upravnih taks. S predlaganimi spremembami in dopolnitvami se ne posega v temeljna načela, ki so bila že upoštevana ob pripravi osnovnega zakona. Vlada izhaja iz uveljavljanega stališča, da so upravne takse plačilo splošnih stroškov za dokument, ki ga upravni organ izda na zahtevo stranke. V zakonu je predlagana rešitev za primere, ko se višina taks ne more določiti ob vložitvi vloge, taksne obveznosti nastanejo v trenutku, ko organ takso lahko določi, na primer določitev takse za sklenitev zakonske zveze zunaj uradno predvidenih prostorov oziroma najkasneje ob izdaji akta ali opravi dejanja. V tem primeru taksni zavezanec vnaprej ne pozna višine takse, kot velja sicer, dokler ga organ z njo ne seznani, zato se s spremembo določil, da organ zavezanca, ko ima na voljo vse podatke za določitev takse, o njegovi obveznosti tudi seznani. Po veljavnem zakonu o upravnih taksah zavezanec ni posebej obveščen o višini takse, temveč je o višini obveščen najkasneje do izdaje dokumenta oziroma odločitve o glavni stvari, kar pa z vidika pravnega varstva zavezanca oziroma njegove seznanjenosti z obveznostjo plačila takse ni primerno, zato je predlagana ustrezna sprememba. V primeru napak v plačilnem nalogu lahko organ do potrditve izvršljivosti napačen plačilni nalog nadomesti z novim plačilnim nalogom. Na novo se določi obračunavanje zamudnih obresti od taks, ki jih taksni zavezanec ni plačal v predpisanem roku, in sicer po 0,0247 % dnevni obrestni meri. Taksna tarifa, ki je sestavni del zakona, se prilagodi spremembam nekaterih materialnih predpisov, ki so podlaga za odmero upravnih taks. Kot rečeno, Poslanska skupina Socialnih demokratov bo predlagano spremembo zakona skupaj s tarifnimi skupinami podprla, kljub temu da mogoče tudi zaradi zaostrene finančne stiske občanov ni najprimernejši trenutek. Ocenjujemo pa, da je prav zaradi tega Vlada predlagala postopno uskladitev taks in na ta način bo verjetno prehod na nov tarifni del nekoliko lažji.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zvonko Černač v imenu Poslanske skupine SDS.
Spoštovana kolegica, spoštovani kolegi, vsi ostali prisotni! Skoraj ne mine dan in zakaj bi bil današnji izjema, ko nas Vlada osreči s kakšnim novim davkom oziroma s povišanjem obstoječih. Pred dnevi je bil v moji poslanski pisarni en občan, ki mi je pokazal položnico za plačilo električne energije in potem sem tudi svojo doma pogledal in sem videl, da je naša vlada inovativna celo do take mere, da obračunava davek na davek. Trošarine na električno energijo so namreč obdavčene z 20 % DDV-jem. Zakon o upravnih taksah je zakon, ki predvsem povišuje te upravne takse, v končni posledici za tretjino. Za 9 milijonov evrov letno bodo morali državljanke in državljani globlje seči v žep po tej spremembi, in to je eden izmed razlogov, zaradi katerih ga v teh razmerah v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ne moremo podpreti. Drugi razlog pa je, da je zakon nepregleden, konfuzen, zmeden, nelogičen, zbirokratiziran. Naj vam preberem samo en primer, in takšnih je kar nekaj v tem zakonu. Za popolno zaporo javne ceste zaradi izvajanja del na njej je treba plačati po novem, ko bo v polni meri to povišanje v veljavi, 1,81 evra upravne takse, za popolno zaporo javne ceste zaradi prireditve na njej, vemo, da jih v glavnem izvajajo društva, neprofitne organizacije, pa 18,12 evrov – to je 10-krat več. To so nelogičnosti, ki, resnici na ljubo, so že v obstoječem zakonu in bi jih bilo treba že v preteklosti odpraviti, vendar novele se je lotila sedanja Pahorjeva vlada, zato bi bilo prav, če se je že lotila novele, odpravi tisto, kar je moteče in kar je slabo, in ne povišuje upravnih taks tam, kjer ni treba in kjer gre za opravljanje storitev, ki jih državljani od države in javnih uradnikov pričakujejo, za kar plačujejo davke, nemajhne, da odpravi anomalije tam, kjer jih je treba odpraviti, in da skozi pregleden, enostaven sistem taksne tarife na eni strani omogoči, tudi če je treba večji priliv, vendar ne tako, da prazni žepe državljank in državljanov, in na drugi strani, da omogoči učinkovito delo upravnega sektorja. Filozofija Vlade seveda govori, da tej nalogi ni kos, Vlada v obrazložitvi pravi, da gre za plačilo storitev, ko govorimo o upravnih taksah, ki jo na zahtevo stranke opravi upravni organ. Poenostavljeno povedano, ker upravni organ ne more narediti osebne izkaznice ali potnega lista, je treba to plačati. Verjetno država od nas zahteva neke dokumente, zato plačujemo davke tej državi in od nje pričakujemo učinkovit poceni servis, ne dodatnih nepotrebnih obremenitev v obdobju, ko bi bilo treba racionalno delovati na področju opravljanja upravnih storitev in ne dodatno obremenjevati občanov in podjetij z dodatnimi davščinami, prispevki in vsemi ostalimi obremenitvami, ki še dodatno dražijo delovanje zasebnega in tudi širšega sektorja. Mislimo, da je to zgrešen pristop in menimo, da je izgubljena priložnost, da bi se ta sistem naredil enostaven in pregleden. Glejte, tudi pri teh najnižjih tarifah ni bil opravljen poskus poenostavitve, ampak so se enostavno po matematičnem izračunu takse izračunale in tako imamo takso, ki znaša 1,81 evra, imamo takso, ki znaša 36,24 evra, imamo takso, ki znaša 90,61 evra. Ta pristop govori o tem, da neka birokratska miselnost vlada v tej javni upravi, ki vodi tudi v nelogičnost in k temu, da se kot pijanec plota nekako držimo ustaljenih metod iz preteklosti. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke obžalujemo, da ta poskus ni bil opravljen zato, da bi se sistem poenostavil, racionaliziral. Obžalujemo, da se je ravno v tem obdobju Vlada odločila za povišanje upravnih taks, zaradi tega bomo temu zakonu nasprotovali.Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Radovan Žerjav v imenu Poslanske skupine SLS.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Pred nami je predlog sprememb zakona, ki smo ga v naš pravni sistem uvedli leta 1999, nazadnje pa spreminjali in dopolnjevali leta 2007. Predlagatelj v tem primeru odkrito priznava, da nas v tokratno spremembo ne sili noben predpis Evropske unije, kot je to razlog pri skoraj vseh spremembah zakonodaje. V tokratno spremembo nas očitno sili luknja v državnem proračunu. Tako kot se v podjetjih uveljavlja praksa, da vsak od zaposlenih na svojem delovnem področju poskuša najti rezerve in podjetju privarčevati nekaj stroškov, tako so očitno državni uradniki ministrstev od svojih nadrejenih ministrov dobili nalogo, da vsak na svojem področju ugotovi, kje in na kakšen način bi dodatno lahko obremenili slovenske državljanke in državljane ter slovensko gospodarstvo. To bi lahko bil komentar k vsemu temu. Pred nami je še ena od sprememb zakonov, ki takšne dodatne obremenitve prinaša, in to v isti sapi, ko predsednik Vlade od predstavitvi proračunov za leto 2011 in 2012 obljublja, da država ne bo z davki dodatno obremenjevala že tako komaj škripajočega gospodarstva in vedno večjega števila prebivalstva na robu preživetja. Res je, vsaka storitev nekaj stane a namesto da bi težili k temu, da bi bili ti stroški vedno nižji, postajajo vedno višji. Gre za neprimeren in nedopusten signal javni upravi, predvsem tistim, ki so odgovorni za njeno menedžiranje, za njeno gospodarno in predvsem učinkovito poslovanje. Morali bi namreč storiti vse, da bi ta javna uprava postala tudi stroškovno učinkovitejša, ne pa, da sedaj z zakonom dajemo podporo principu, če nam cena storitve ne pokrije njenih stroškov, jo bomo pač nekoliko dvignili. To ni pravo razmišljanje. To je tipično birokratsko razmišljanje. Sprašujem se, kdaj bomo končno začeli razmišljati tako, kot se razmišlja v gospodarstvu. Če bi v gospodarstvu razmišljali tako, potem ga najbrž več sploh ne bi bilo. Na tak način ne bomo prišli nikamor. Na tak način smo pravzaprav prišli, kamor smo prišli, na primer po podatkih iz včerajšnjega časnika Finance, že konec mesece septembra na višino primanjkljaja, ki ga je Vlada z zadnjim rebalansom proračuna planirala za konec letošnjega leta. S takšnim neodgovornim ravnanjem, predvsem pa razmišljanjem, se v Slovenski ljudski stranki ne moremo strinjati – in se nikoli tudi ne bomo, zato predloga zakona ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine DeSUS bo predstavil gospod Anton Urh.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana predstavnica ministrstva, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini DeSUS bomo predlagani zakon podprli. Novosti, ki jih je pripravil predlagatelj, se nanašajo tako na vsebinske spremembe samega zakona kot tudi na celovitejšo prenovo predloga, ki določa taksne tarife. Poslanci DeSUS-a podpiramo spremembe, ki se tičejo določitve časovnega momenta taksne obveznosti oziroma seznanitev le-te taksnega zavezanca. Podpiramo tudi spremenjeni način ravnanja oziroma postopanja organov v primeru neplačila oziroma prenizkega plačila takse. Sedanji sistem v skrajnem primeru vključuje obvestilo, taksni opomin, izdajo plačilnega naloga, izvršni naslov ter končno davčno izvršbo. Predlagani sistem, ki predvideva ukinitev dveh nepotrebnih faz, zaradi katerih se plačilo takse po nepotrebnem zavlačuje in se ustvarjajo dodatni stroški ne samo na strani taksnega zavezanca, temveč tudi na strani organa, je za poslance DeSUS-a sprejemljiv, saj ne pomeni posega v pravno varnost zavezancev. Podpiramo predlagane taksne oprostitve za javne sklade in javne agencije ter druge osebe javnega prava ter nove oprostitve, ki se nanašajo na posamezna upravna dejanja in dokumente. Glede predlaganih višin upravnih taks, le-te se namreč povišujejo, pa naj jasno povem, da kritike predvsem z opozicijske strani, da gre za enormno povišanje zneskov upravnih taks, ki pomenijo dodatno obremenitev slovenskih državljank in državljanov, govorijo celo o višjih davčnih obremenitvah, ne vzdržijo tehtnih argumentov. Tudi v naši poslanski skupini smo bili izjemno pozorni na ta del sprememb in naša ugotovitev je sledeča. Res je, da gre za določitev višjih zneskov upravnih taks, res pa je tudi, da se bo to povišanje izvedlo v treh korakih, končno izvedenih v letu 2012. Ta časovna dinamika zagotovo pomeni omilitev predlaganega zvišanja. Ob tem pa je treba vzeti v obzir dejstvo, da so bile upravne takse določene v letu 2002 in se od tedaj niso spreminjale. Slednje pa pomeni ob dejstvu, da takse predstavljajo dejanske stroške vodenja upravnih postopkov, ki so v večji meri začeti na pobudo posameznikov samih, nerealen odraz dejanskih stroškov, ki jih imajo posamezni organi. Ob proučitvi končnih zneskov predlaganih taks, torej zneskov, ki bodo veljali od leta 2012 dalje, pa v poslanski skupini DeSUS zaključujemo, da ti zneski nikakor ne pomenijo očitane drastične obremenitve posameznikov. Ker se v naši poslanski skupini strinjamo z intencami predlagatelja po potrebnih spremembah zakona o upravnih taksah, bomo poslanci DeSUS-a predlagano novelo soglasno podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanskega kluba LDS bo predstavil mag. Borut Sajovic. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Pozdrav kolegicam, kolegom in državni sekretarki! Že omenjeni Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o upravnih taksah prinaša zagotovo kar nekaj novosti. Najpomembnejša med njimi, ki jo bomo čutili vsi, je povišanje upravnih taks. To povišanje se je zadnjič zgodilo že leta 2002, od takrat se niso spreminjale. V tem obdobju so se po navedbah Ministrstva za finance življenjski stroški povečali za skoraj 28 %. Če Vlada želi zagotavljati na strani proračuna tudi prihodke, ne samo odhodkov, potem je temu povišanju treba slediti tudi s taksami. Vlada je v začetni fazi določila povišanje taks relativno visoko, blizu 30 %, zato je v zakonu določeno tudi fazno oziroma postopno zviševanje taks najprej z uveljavitvijo zakona, in sicer eno prehodno obdobje sredi leta 2011, drugo pa na začetku leta 2012. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije nam je jasno, da morajo tudi upravne takse slediti dinamiki višanja stroškov, ki pa v praksi ni nujno povezana z višanjem življenjskih stroškov, kot navajajo v eni od obrazložitev na ministrstvu. Kot je bilo že na Odboru za finance ustrezno izpostavljeno, se poraja vprašanje, ali so takse določene na podlagi pravih generatorjev stroškov. To je preprosto povedano, ali vemo, kateri stroški nastajajo s posamezno storitvijo in kako je določanje višine takse povezano s samimi stroški izvedbe teh storitev. Zato na tem mestu tudi v okviru vladnega programa odprave administrativnih bremen, pa tudi racionalizacije administrativnih in upravnih postopkov, predlagamo, da v nadaljnjih aktivnostih poskušajmo razmišljati še malo bolj kompleksno, da bomo potem lahko bolj enostavno delali in ukrepali v praksi. Zato tudi v poslanskem klubu pozivamo Vlado in pristojne, naj preučijo tudi ta segment delovanja javne uprave, to je, da se naučimo, da se tudi v javnem sektorju marsikaj da izmeriti, ovrednotiti in potem povleči tudi ustrezne ukrepe. Glede na to, da takse že dolgo obdobje niso bile povečane, in glede na stanje javnih financ, ki ne more nositi bremena stroškov, ki nastajajo s storitvami, bomo predlagane rešitve v tem trenutku podprli. Ne nazadnje pa je treba omeniti tudi to, da merjeno v absolutnih zneskih pri povečanju upravnih taks ne bo šlo za kakšno bistveno povečanje. V kontekstu same racionalizacije upravnih postopkov pa Poslanski klub Liberalne demokracije Slovenije pozdravlja še eno rešitev, ki pa jo prinaša zakon sprememb in dopolnitev Zakona o upravnih taksa, in sicer da se uvaja nov postopek v primeru neplačila upravne takse. Tako se ukinja obvestilo o obveznosti plačila in taksni opomin in se vse skupaj poenostavlja, združuje v plačilni nalog, ki ga bo stranka prejela. Torej vsaj ena pozitivna zadeva, nekaj manj birokracije. Kot že rečeno, na podlagi preprostih javnofinančnih dejstev in argumentov smo v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije sprejeli odločitev, da zakon podpremo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo opravili v torek, 26. oktobra 2010, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA – DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O TRGU FINANČNIH INSTRUMENTOV, REDNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Besedo dajem gospe Mateji Vraničar, državni sekretarki na Ministrstvu za finance, za dopolnilno obrazložitev predloga zakona.
Gospod predsedujoči, gospa in gospodje poslanci! Na kratko o novostih, ki jih prinaša tokratna novela zakona o trgu finančnih instrumentov. Z njim se v slovenski pravni red prenašata dve direktivi, najprej direktiva, ki spreminja direktivo o dokončnosti poravnave pri plačilih in sistemih poravnave vrednostnih papirjev, in druga direktiva o dogovorih o finančnem zavarovanju, in sicer slednja v delu, ki se nanaša na vsebino, ki olajšuje uporabo kreditnih zahtevkov kot zavarovanj, njen namen pa je zagotoviti stabilnost sistemov poravnave in izboljšati oziroma povečati pravno varnost. Prav tako se s predlogom zakona odpravljajo nekatere redakcijske in druge nedoslednosti, ustrezneje urejajo področja, ki so se v praksi izkazala za manj učinkovita, ureja način imenovanja direktorja in članov sveta Agencije za trg vrednostnih papirjev ter sprejemanja letnega obračuna in finančnega načrta agencije. Glavni cilji predloga zakona so uskladiti slovenski pravni red z evropskim, odpraviti redakcijske in druge nedoslednosti posameznih določil zakona ter urediti vsebino posameznih določil tako, da bodo v praksi lažje uporabljiva, s čimer se bo povečala tudi pravna varnost. Najpomembnejša načela, ki jih predlog zakona zasleduje, so: načelo skrbnega in učinkovitega nadzora, načelo javnosti ter načelo sorazmernosti. Iz tega izhajajo poglavitne rešitve, ki pa jih lahko strnemo v naslednje. Zakon opredeljuje povezane poravnalne sisteme, pravila poravnalnega sistema in udeležence poravnalnega sistema. Določa nepreklicnost nalogov za poravnavo in veljavnost nalogov v primeru insolventnosti. Nadalje predlog zakona ureja obveznost zamenjave revizijske družbe, način imenovanja direktorja in članov sveta Agencije za trg vrednostnih papirjev, način sprejemanja letnega obračuna in finančnega načrta agencije, poenostavlja postopek oddaje naročil za stranke, omogoča večjo preglednost glede izrečenih ukrepov nadzora in v splošnem lahko rečemo, da izboljšuje pravno varnost. Upoštevaje navedeno predlagamo, da Državni zbor predlog zakona v besedilu, kakršnega je potrdil matični odbor, podpre v drugi in tudi v tretji obravnavi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Besedo dajem članu odbora gospodu Radu Likarju za predstavitev poročila odbora.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav državni sekretarki in vsem prisotnim! Odbor za finance in monetarno politiko je na 20. seji 7. oktobra 2010 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o trgu finančnih instrumentov, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je besedilo proučila z vidika skladnosti z ustavo, pravnim sistemom ter v zakonodajnotehničnem pogledu in podala pripombo k določbi 3. člena predloga, ki je upoštevana v vloženem amandmaju koalicijskih poslanskih skupin z dne 1. 10. 2010. V okviru obsežnega dodatnega delovnega gradiva je bil odbor seznanjen še z vrsto stališč amandmajskih predlogov, tako s stališčem Centralne klirinškodepotne družbe, Združenja članov borze vrednostnih papirjev Ljubljana, s pobudo Agencije za trg vrednostnih papirjev, s predlogi Združenja družb za upravljanje investicijskih skladov in z zavzetimi stališči Ministrstva za finance k posameznim izmed navedenih predlogov in s pisno podporo Vlade k vloženemu amandmaju koalicijskih skupin k 3. členu predloga. Seji odbora so prisostvovale predstavnice z Ministrstva za finance, predstavnica in predstavniki Agencije za trg vrednostnih papirjev, predstavnik Združenja članov borze vrednostnih papirjev in predstavnik Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Iz dopolnilne obrazložitve v okviru začete obravnave posameznih členov predloga izhaja, da je besedilo v osnovi povezano s prenosom direktiv, konkretno direktive 2009/44 ES, v naš pravni red, s tem da vsebinska nadgradnja posameznih določil obenem zagotavlja lažje izvajanje besedila v sami praksi in s tem povečuje pravno varnost. Hkrati novela odpravlja redakcijske in druge nedoslednosti osnovnega besedila. V dodatni predstavitvi mnenja Zakonodajno-pravne službe je njen predstavnik poudaril, da vloženi amandma koalicijskih skupin upošteva posredovano pripombo, glede amandmajskih pobud agencije pa opozoril na potrebne prilagoditve osnovnega besedila ob eventualnem sprejetju tovrstnih dopolnil. V razpravi o posameznih predlaganih rešitvah in vloženih amandmajih je bila pozornost odbora namenjena pobudam za amandmaje, ki jih je predlagala agencija za trg vrednostnih papirjev. Po izraženih mnenjih predlogi dopolnil v delu, ki se nanaša na urejanje statusa: kadrovski postopki, imenovanja, navedene agencije, presegajo osnovni namen zadevne novele, hkrati pa zahtevajo enoten sistemski pristop s primerljivimi tovrstnimi ustanovami. Odbor pobud Agencije, niti pobud ostalih pravnih subjektov, ki jih Vlada ni podprla oziroma jih kvalificirani predlagatelji niso predložili v amandmajih, ni povzel. V skladu s 130. členom Poslovnika Državnega zbora se je opredelil do vloženega amandmaja poslanskih skupin Socialnih demokratov, Zares, Demokratične stranke upokojencev Slovenije in Liberalne demokracije Slovenije k 3. členu in ga je sprejel. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejeti amandma je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, ki je sestavni del tega poročila. Hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke gospod Zvonko Černač.
Še enkrat lep pozdrav vsem prisotnim. Kot smo že slišali, gre pri noveli Zakona o trgu finančnih instrumentov za novelo, ki sledi evropski regulativi, tako da bi bila ta novela lahko v celoti novela tehnične narave, če seveda Pahorjeva vlada ne bi pridodala tistih določb, ki se nanašajo na imenovanje in razrešitev članov sveta in direktorja Agencije za trg vrednostnih papirjev. V zadnjih dveh letih smo nekako že priča temu, da se v številnih zakonih, kjer gre za neke tehnične popravke, za novele, ki usklajujejo naš pravni red z evropskim, vgrajujejo tudi posamezni elementi, ki ta del presegajo s ciljem zagotavljanja ustreznega kadrovskega obvladovanja institucij, ki naj bi bile neodvisne tudi potem, ko bo mandat te Vlade že zdavnaj mimo. Ne samo v tem primeru, tudi v primeru ostalih nadzornih institucij, predvsem pa v primerih, ko se ustanavljajo številne nove agencije, skladi, skratka paradržavne institucije, na katere se prenaša tako finančno kot stvarno premoženje države, s tem pa tudi moč odločanja, se nam dogaja v teh novelah, da se uprave, direktorji postavljajo z mandatno dobo šestih let. In tako je seveda tudi v tem primeru. Razumeli bi, da se želi z novelo slediti temu, da bi bilo tudi vodstvo agencije čim bolj neodvisno, vendar bi to nalogo lahko uresničili, če bi novela govorila o tem, da celoten postopek imenovanja izpelje Državni zbor. Imamo Mandatno-volilno komisijo v Državnem zboru, ki lahko izpelje postopek od začetka do konca. Vendar temu ni tako. Tudi v tem primeru, ki ga imamo danes v tej noveli na mizi, bo predlagatelj Vlada, Državni zbor pa preko vladajočih poslancev, preko vladajoče večine tisti, ki bo samo formalno pokril odločitev, ki bo že prej sprejeta na vladni ravni. Skratka, s to novelo se ne bo zgodilo nič, političnost ostaja enaka, kot je bila prej, ko je Vlada na predlog Ministrstva za finance imenovala direktorja te agencije, s tem da se mandat podaljšuje za eno leto, iz petih na šest let. Ta praksa govori o tem, da Pahorjeva vlada ne le, da ne želi vzpostavljati formalnih mehanizmov, ki bi razklenili klešče paradržave, ki smo ji v zadnjem obdobju priča v vsej svoji razsežnosti, pač pa v novele zakonov, in tudi v tega, ki ga imamo danes na mizi, vgrajuje instrument, formalnopravni instrument, ki bo delovanje paradržave okrepil tudi po tistem, ko Pahorjeve vladavine ne bo več v Republiki Sloveniji. V tem slednjem primeru bo vsaj še naslednji mandat ta država vkleščena v odločanje tistih, ki bodo dobili v tem obdobju mandat in bodo razpolagali s celotnim stvarnim in celotnim finančnim premoženjem te države, s tem pa tudi usmerjali delovanje izvršilne oblasti v prihodnjem mandatu, tudi če bo ta oblast takrat drugačna. Zelo nevarna praksa, ki nas oddaljuje od nekih normalnih evropskih demokratičnih standardov. Najmanj kar je, bi v Slovenski demokratski stranki pričakovali, da se bo Vlada tem skušnjavam odrekla in bo začela vzpostavljati mehanizme, ki bodo zagotavljali na eni strani kontrolo nad temi dogajanji in na drugi strani učinkovitost upravljanja in gospodarjenja s premoženjem. Ne more biti nek organ neodvisen samo zaradi tega, ker vodstvo tega organa imenuje Državni zbor. Vemo, da v Državnem zboru vlada enaka vladajoča večina kot na ravni Vlade, in s tem, ko je bila ta pristojnost samo prenesena z Vlade na Državni zbor, ni bilo storjenega nič. Mi bomo v bistvu oziroma vi boste, ki boste te odločitve potrjevali, kar se je ne nazadnje zgodilo tudi včeraj v primeru neke nepotrebne nove agencije, samo izvajalci teh znanih odločitev, ki se že prej zgodijo in dorečejo na drugih nivojih, kar vse nas oddaljuje od demokratičnih standardov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil mag. Radovan Žerjav.
Hvala lepa za besedo. Pred nami je predlog zakona, ki naj bi prinašal v slovenski pravni red direktivo Evropskega parlamenta. V okviru zakonodajne procedure smo na ta zakon prejeli kar nekaj pripomb, tudi zainteresirane strokovne javnosti, ki pa kažejo na to, da stvar očitno le ni tako preprosta. Med drugim na primer tudi Agencije za trg vrednostnih papirjev, ki ponovno izpostavlja problematiko tako imenovane neodvisnosti državnih regulatorjev. Naj ob tej priložnosti spomnim na dne 8. septembra sprejet sklep Odbora za finance Državnega zbora, ki se glasi: Odbor predlaga Vladi, da v 30 dneh pripravi pregled opravljanja in imenovanja nadzornih in vodstvenih funkcij v vseh nadzornih institucijah in prouči možnost ter pripravi morebitni predlog poenotenja rešitev na tem področju. Minister Križanič je ob tej priložnosti dejal, citiram, "predlagam, da skrbno premislimo, verjetno tudi na kakšnih strokovnih razpravah, in potem enotno rešimo za ATVP, AZN, morda tudi za druge agencije, ki so regulatorji in morajo imeti naravo samostojnega subjekta, morda tudi Banko Slovenije". Konec citata. Rok za pripravo pregleda je že minil in upam, da je pregled pripravljen. Sam ga sicer še nisem videl. V nekaj sem prepričan. Neodvisnost se ne zagotavlja s tem, da organe takšnih agencij imenuje Vlada Republike Slovenije. Vlada Republike Slovenije tudi ne sme in ne more biti odgovorna za delovanje teh agencij. Vlada in neodvisnost v teh primerih ne gresta skupaj. Vse kar je naloga Vlade in Državnega zbora je, da zagotovi pogoje za neodvisno delovanje. Odgovornost za delovanje takšnih agencij mora prevzeti uprava oziroma vodstvo le-teh. In če želimo zagotoviti res neko neodvisnost, vsaj na papirju, če že ne drugače, je zagotovo boljši postopek ta, da se organi v celoti imenujejo skozi državnozborsko proceduro. Mimogrede, zanimiv je tudi konflikt med informacijskim pooblaščencem in vodstvom Agencije za trg vrednostnih papirjev v katerem se Ministrstvo za finance posredno sicer postavlja na stran vodstva agencije, a vseeno predlaga rešitev, kakršna je po mnenju agencije v nasprotju z njihovo obveznostjo varovanja zaupnih podatkov oziroma informacij. Predlogu zakona sicer ne bomo nasprotovali. Pričakujemo pa od Vlade in Ministrstva za finance, da pripravita omenjeni pregled in potem na podlagi le-tega tudi enotno ureditev za vse regulatorne subjekte v Republiki Sloveniji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba LDS bo predstavil gospod mag. Borut Sajovic.
Še enkrat hvala za besedo. Prijazen pozdrav vsem skupaj, tudi tistim na balkonu! Predlog zakona sprememb in dopolnitev Zakona o trgu finančnih instrumentov se v praksi nanaša na prenos direktiv Evropske unije v slovenski pravni red. Pod točko 2 bi kot pomembno lahko izpostavili tudi, da se na novo določa način imenovanja direktorja in članov sveta Agencije za trg vrednostnih papirjev. Agencijo za trg vrednostnih papirjev se umešča v sistem dostopanja do informacij javnega značaja, kar se nam zdi v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije potrebno in pomembno. Same vsebinske spremembe zakona opredeljujejo povezane poravnalne sisteme, njihova pravila in udeležence poravnalnih sistemov. V zakonu se opredeljujejo tudi veljavnost nalogov v primeru insolventnosti, ureja se obveznost zamenjave revizijske družbe in poenostavlja se postopek oddaje naročila za stranke. Gotovo pa je največja in vsebinsko najbolj pomembna sprememba z vidika delovanja Agencije za trg vrednostnih papirjev v zakonu opredeljena v novem načinu imenovanja direktorja in članov sveta te agencije. Po novem te funkcionarje imenoval Državni zbor, s čimer se krepi vloga parlamenta v postopkih imenovanja. Dokaj podobno smo sistem imenovanja uredili tudi pri Agenciji za zavarovalni nadzor, zato v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije soglašamo, da je v nadzornih in regulatornih institucijah države potrebno okrepiti vlogo nacionalnega parlamenta, kar je razvidno tudi iz tega predloga zakona, kjer bo Državni zbor na predlog Vlade imenoval in tudi razreševal direktorja in člane sveta agencije. Ker se v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije strinjamo s predlaganimi rešitvami, bomo predlog zakona tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil gospod Matevž Frangež.
Spoštovane in spoštovani! Četudi je osnovni cilj predlaganega zakona predvsem uskladitev slovenskega pravnega reda z evropsko direktivo, s katero se natančneje določajo dosedanja določila zakona, da bo ta zakon bolj uporaben in s tem bo povečana pravna varnost udeležencev na trgu, da se rešujejo nekateri redakcijski popravki, urejajo poravnalne sheme, udeležence in razmerja med temi udeleženci, je mogoče danes pričakovano slediti nekim drugim razpravam o ambicijah te vlade, da se polasti tistih delov našega družbenega sistema, ki morajo imeti neodvisno regulatorno vlogo. V tej državi imamo izkušnje, ki nas nedvomno napeljujejo k temu, da moramo zagotoviti visoko stopnjo neodvisnosti in polnega delovanja regulatornih organov, tudi Agencije za trg vrednostnih papirjev. Te izkušnje pa izhajajo iz obdobja neke druge vlade. Zato smo Socialni demokrati odločeni, da okrepimo demokratični standard imenovanja teh organov, ki je ob viru financiranja eden od ključnih elementov zagotavljanja neodvisnosti takšnih regulatornih organov, kot so Agencija za trg vrednostnih papirjev, Agencija za zavarovalni nadzor in Banka Slovenije. V nekem drugem obdobju so aktivnosti teh regulatornih organov zamrle, bile premalo aktivne. In tudi zaradi tega imamo danes v naši družbi nekatere probleme, ki jih ob polnem in res neodvisnem delovanju teh institucij morda ne bi bilo. Organe, se pravi direktorja in člane sveta Agencije za trg vrednostih papirjev, po predlogu tega zakona, namesto Vlade imenuje Državni zbor na predlog Vlade. Očitno so nekateri mnenja, da bi bilo bolje v neodvisnem regulatornem organu zadržati to pravico na strani Vlade, zato da bodo lahko tedaj, ko se ponovno polastijo oblasti, takoj opravili kadrovski cunami, kot smo mu nekoč že bili priča. S predlogom, ki ga zasledujemo, se skuša zadrževati večja vloga v Državnem zboru, to pa, če nič drugega, zagotavlja večjo transparentnost postopkov. Mimogrede, Agencijo za trg vrednostnih papirjev danes vodi dr. Damjan Žugelj. Na to mesto je bil imenovan aprila 2008, v času neke druge vlade. Sedanja vlada, naša vlada še vedno očitno vlaga zaupanje v človeka, ki ga je imenovala prejšnja vlada. In s tem samo po sebi ni nič narobe. Zato je treba zavrniti vse tisto, kar je bilo prej mogoče slišati o tem, kakšne ambicije pri polaščanju teh neodvisnih regulatornih institucij ima sedanja vlada. Nasprotno je res. Tudi s tem zakonom in že sprejetim zakonom o zavarovalništvu krepimo demokratične standarde za zagotavljanje neodvisnosti regulatornih institucij. Iz razlogov, ker to predstavlja boljše in jasnejše delovanje Agencije za trg vrednostnih papirjev, ker boljše definirana razmerja med udeleženci in same udeležence in druge atribute postopkov, ker popravlja nekatere nelogičnosti v dosedanjem zakonu, ker krepimo demokratične standarde pri zagotavljanju neodvisnosti dela regulatornih organov v naši državi, bomo Socialni demokrati predlog tega zakona podprli.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo opravili v torek, 26. oktobra, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O DOHODNINI V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 27 poslank in poslancev, s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je ista skupina predlagala tudi, da se opravi splošna razprava. Besedo dajem predstavniku predlagateljev zakona gospodu Jožetu Tanku za dopolnilno obrazložitev. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Vsem lep pozdrav! Malemu gospodarstvu vse ekonomije posvečajo veliko pozornosti. Vsi se zavedajo, da veliko gospodarstvo takrat, ko ekonomija, ko sistem deluje, pomeni veliko srečo za poslovno in tudi siceršnje okolje. Kadar pa se razmere zaostrijo, pa težave ali celo propadi velikih sistemov prinesejo velike nesreče številnim družinam. Takšne razmere lahko spremljamo v nekaterih naših pokrajinah, na primer na Koroškem in tudi v Pomurju. Težave Mure, Preventa, Vegrada, Merkurja in še kakšnega večjega podjetja prinašajo nemir v našo majhno nacionalno ekonomijo. V stresnih situacijah, kakršnim smo priča, pa so male družbe in espeji fleksibilnejši, lažje prilagodljivi in država lahko tudi bistveno lažje pripravi stimulativne ukrepe za odpravo posledic krize kot za velike in toge sisteme. V tem mandatu smo v Slovenski demokratski stranki predlagali že nekaj zakonov, s katerimi bi poenostavili pogoje za delovanje malega gospodarstva. Takšni so bili na primer predlogi, da bi družbe poravnavale svoje obveznosti z eno položnico in ob tem prihranile 20 milijonov evrov, ki jih ne bi bilo treba več plačevati za provizije bankam. Vendar tudi takšnih enostavnih rešitev ne Vlada ne koalicija nista podprli. Očitno ima birokracija na Ministrstvu za finance in še kje preveliko moč in zavira poenostavitev. Prav tako smo predlagali, da bi tistim samozaposlenim v domači in umetnostni obrti, ki jim zaradi krize njihov dohodkovni položaj ne zagotavlja več normalnih pogojev za delo, država poravnavala prispevke za obvezno pokojninsko in invalidsko zavarovanje in za obvezno zdravstveno zavarovanje od najnižje pokojninske osnove. Ta pomoč oziroma podpora bi bila približno pol nižja, kot nadomestilo za brezposelnost, pa je Vlada in koalicija prav tako nista podprli. Če bi država, gledano dolgoročno, s tem ohranila plačnike v blagajne – dobila bi plačan DDV ne bi se ji bilo treba ukvarjati z iskanjem delovnega mesta in izobraževanji in slej ko prej bi po obdobju in izteku te dobe ta postal tudi plačnik polnih prispevkov. Tako pa država preklada po evidencah okrog 100 tisoč brezposelnih in to samo zato, da te magične meje ne preseže. Tudi zakon, ki ga predlagamo danes, ki ga obravnavamo danes, prinaša rešitev, po kateri bi se po vzoru nekaterih držav, ki imajo zelo razvito podjetniško okolje in podjetniško kulturo in temu prilagojeno davčno zakonodajo, prispevki za socialno varnost vštevali med dohodke od dejavnosti. Med take države sodi, recimo, Francija, to je možno tudi v nekaterih skandinavskih državah. Menimo, da je tak koncept smiseln, saj so samostojni podjetniki v povsem drugačnem položaju kot zavezanci iz delovnega razmerja – espe si mora trg pridobiti sam, za obveznosti jamči s svojim premoženjem, z izterjavami se mora ukvarjati sam, s plačili prispevkov se ukvarja sam, sam tudi mnogo več tvega. Sam mora tudi čakati v vrstah pred bančnimi okenci z izpolnjenimi 10 ali več obrazci in tako naprej. Mimogrede, kot sem že prej omenil, teh administrativnih poenostavitev niste akceptirali. Zakon torej prinaša tej kategoriji, v kateri je nekaj 10 tisoč ustvarjalcev, nove oziroma dodane vrednosti, novo možnost in najbrž tudi poenostavitev poslovanja. Menim, da je čas, da na področju nadaljevanja administrativnih in davčnih izboljšav storimo [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Stališča Vlade bo obrazložila gospa Mateja Vraničar, državna sekretarka Ministrstva za finance.
Gospod predsedujoči, gospe in gospodje poslanci! Novela zakona, ki je pred nami, zadeva spremembo 111. člena zakona. Nanaša se na določitev splošne in dodatne splošne olajšave ter kriterije za upravičenost do navedenih olajšav. Ta določba se ne nanaša na določanje davčne osnove, o čemer govori primerjalno-pravni prikaz, ko se omenja Francijo, Španijo in Švedsko. Konkretno predlagana sprememba četrtega odstavka 111. člena določa, kaj se šteje za dohodek iz dejavnosti, vendar samo kot merilo za ugotavljanje upravičenosti posameznega zavezanca do dodatne splošne olajšave, ne kot merilo za določitev davčne osnove. Predlog zakona predlagatelji utemeljujejo s tem, da zaradi uveljavljene ureditve prihaja do nedopustnega razlikovanja glede na dohodke iz zaposlitve, pri katerih se za potrebe ugotavljanja upravičenosti do dodatne splošne olajšave prispevki za socialno varnost delojemalca odštejejo od dohodka iz zaposlitve. Ugotavljamo, da navedena utemeljitev ni pravilna. Naj bolje pojasnim. Omenila sem že, da 111. člen določa kriterij za določanje upravičenosti do dodatne splošne olajšave. In ta kriterij je določen kot skupni dohodek rezidenta – ne kot davčna osnova–in če ta v letu, za katerega se odmerja dohodnina, ne presega določenega zneska. Navedeni kriterij skupnega dohodka je določen kot dohodek v bruto znesku, in sicer kot vsota vseh bruto dohodkov posameznega zavezanca iz naslova dohodka iz zaposlitve, dohodka iz dejavnosti, iz osnovne kmetijske in osnovne gozdarske dejavnosti, dohodka iz oddajanja premoženja v najem in prenosa premoženjske pravice ter kategorije drugih dohodkov razen dohodka, ki je oproščen plačila dohodnine oziroma se ne všteva v davčno osnovo. V bruto dohodku so zajeti tudi prispevki za socialno varnost. V četrtem odstavku 111. člena, ki ga novela spreminja, pa je posebej določeno, kaj se šteje kot bruto dohodek iz dejavnosti, da bi bila ta definicija primerljiva drugih bruto dohodkom zavezancev. Navedena določba določa, da se dobiček, ki je sicer davčna osnova od dohodka iz dejavnosti, poveča za obračunane prispevke za socialno varnost. Na ta način je dohodek iz dejavnosti za namene določitve kriterija upravičenosti do dodatne splošne olajšave izenačen z drugimi dohodki, ki so opredeljeni kot bruto dohodki. Ker je torej kot kriterij za določitev upravičenosti do dodatne splošne olajšave določen skupni bruto dohodek zavezanca in ne skupna davčna osnova od dohodkov zavezanca, ugotavljamo, da predlagana sprememba zakona ni primerna, saj bi pomenila neupravičeno razlikovanje dohodkov iz dejavnosti v primerjavi z drugimi dohodki. Vlada ugotavlja, da bi predlog zakona povzročil neenakost pri določanju kriterija za določitev upravičenosti do dodatne splošne olajšave in bi postavil zavezance, ki opravljajo dejavnost, v bolj ugoden položaj glede upravičenosti do te dodatne splošne olajšave v primerjavi z zavezanci, ki pridobivajo druge dohodke. Zato Vlada meni, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo in predlaga Državnemu zboru, da predlaganega zakona ne podpre. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. V imenu Poslanke skupine Zares bo govoril gospod Alojzij Potočnik. Izvolite.
Spoštovani! Naj pravzaprav ponovim nekaj slišanih in znanih stvari. Skupina poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom je predložila Predlog zakona o spremembi Zakona o dohodni, s katerim je predlagala spremembo četrtega odstavka 111. člena Zakona o dohodnini, ki določa, kaj se šteje za dohodek iz dejavnosti kot kriterij za ugotavljanje upravičenosti zavezanca do dodatne splošne olajšave. Predlagajo, da se pri opredelitvi višine dohodka iz dejavnosti, ki je merilo za uveljavljanje dodatne splošne olajšave. Kot dohodek iz dejavnosti upošteva razliko med prihodki in odhodki, pri čemer se med odhodke štejejo tudi prispevki za socialno varnost. Vlada je predlog preučila in v mnenju precizno pojasnila vsebino 111. člena Zakona o dohodnini in smiselno povezanost tega člena s členoma 48. in 56. istega zakona. Ugotavlja, da bi predlagana sprememba Zakona o dohodnini povzročila neenakost pri določanju kriterija za določitev upravičenosti do dodatne splošne olajšave, saj bi postavil zavezance, ki opravljajo dejavnost, v bolj ugoden položaj glede upravičenosti do splošne olajšave v primerjavi z zavezanci, ki pridobivajo druge prihodke. Poslanska skupina Zares sledi sklepnemu mnenju Vlade Republike Slovenije, ga ocenjuje za dovolj prepričljivega in Predloga sprememb Zakona o dohodnini ne bo podprla. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Radovan Žerjav.
Hvala lepa za besedo. Predlagatelj želi s predlogom spremembe Zakona o dohodnini doseči finančno razbremenitev samostojnih podjetnikov posameznikov kot zelo pomembnega segmenta slovenskega gospodarstva. Poglavitna rešitev zakona je, da se pri opredelitvi višine dohodka iz dejavnosti, ki je merilo za uveljavljanje dodatne splošne olajšave kot dohodek iz dejavnosti, upošteva razlika med prihodki in odhodki, pri čemer se med odhodke štejejo tudi prispevki za socialno varnost podjetnika. V skladu s sedanjo ureditvijo se prispevki za socialno varnost pri ugotavljanju razlike med prihodki in odhodki ne priznavajo kot odhodek, kar pa pomeni razlikovanje glede na dohodke iz zaposlitve, pri katerih se za potrebe ugotavljanja upravičenosti do dodatne splošne olajšave prispevki za socialno varnost delojemalcev odštejejo od dohodka iz zaposlitve. V Slovenski ljudski stranki bomo v času gospodarske in finančne krize podprli vse predloge, ki bodo usmerjeni v razbremenitev gospodarstva, saj se zavedamo, da je v tem trenutku povečanje konkurenčnosti slovenskega gospodarstva edini način, da se čim hitreje in s čim manj posledicami izvlečemo iz nastale situacije. Način, da iščemo vsako dlako v jajcu, kako kakšnega dobrega predloga s strani opozicije ne gre podpreti, najbrž in prava pot. Mi bomo zakon zagotovo podprli.
Hvala lepa. Stališče poslanskega kluba LDS bo predstavil mag. Borut Sajovic.
Hvala lepa. Še enkrat vsem skupaj prijazen pozdrav! Tudi našim predlagateljem, ki so v obravnavo predložili Predlog sprememb Zakona o dohodnini, v katerem predlagajo, da se pri določitvi višine dohodka iz dejavnosti, ki je merilo za uveljavljanje dodatne splošne olajšave kot dohodke iz same dejavnosti, upošteva razlika med prihodki in dohodki, pri čemer pa se med priznane odhodke prištevajo tudi prispevki za socialno varnost podjetnika. Kot se navaja, so v skladu s sedanjo ureditvijo prispevki za socialno varnost pri ugotavljanju razlike med prihodki in odhodki ne priznajo kot odhodek, kar naj bi pomenilo nedopustno razlikovanje, glede na dohodke iz zaposlitve, pri katerih se za potrebe ugotavljanja upravičenosti do dodatne splošne olajšave prispevki za socialno varnost delojemalca odštevajo od dohodkov iz zaposlitve. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije smo proučili tematiko in podobno kot Vlada ugotovili, da je kriterij za določanje upravičenosti do dodatne splošne olajšave določen skupni dohodek rezidenta, če ta v letu, za katero se odmerja dohodnina, ne presega določenega zneska. Ta kriterij kot dohodek v bruto znesku, ki je specificiran kot vstopa bruto dohodkov posameznega zavezanca iz naslova dohodka iz zaposlitve, dohodka iz dejavnosti itd., pa se ne všteva v davčno osnovo. Jasno je, da se v bruto dohodku tudi prispevki za socialno varnost. V 4. odstavku 111. člena pa je posebej določeno, kaj se šteje kot bruto dohodek iz dejavnosti, da bi bil primerljiv z drugimi bruto dohodki zavezancev. Tako je dobiček iz dejavnosti določen kot davčna osnova od dohodka iz dejavnosti in se v skladu z določili 48. člena ugotavlja kot razlika med prihodki in dohodki doseženimi v zvezi z opravljanjem dejavnosti. Za odhodke pa se v skladu s 56. členom Zakona o dohodnini priznavajo tudi obvezni prispevki za socialno varnost, kar pomeni, da v dobičku ni zajetih prispevkov za socialno varnost in jih je zato za namene določite bruto dohodka treba prišteti k dobičku. To pa v končni fazi pomeni, da je dohodek iz dejavnosti za namene določitve kriterija upravičenosti do dodatne splošne olajšave izenačen z drugimi dohodki, ki so določeni kot bruto dohodki vključno z dohodkov iz zaposlitve. Če bi seveda dopustili to spremembo pri uveljavljanju dodatne, splošne olajšave bi morali bodisi poseči na področje drugih prejemkov, kjer se v bruto znesek vštevajo prispevki za socialno varnost, bodisi bi moramli za zagotavljanje izenačenosti zavezancev ohraniti obstoječo ureditev, ki v praksi in vsakdanjem življenju velja. Očitno predlagatelj ni upošteval, da bi s sprejetjem tega predloga zakona prišlo do neopravičenega razlikovanja zavezancev, zato seveda v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije tega predloga zakona ne moremo podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila gospa Renata Brunskole.
Hvala lepa, spoštovani, gospod podpredsednik. Gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Skupina poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom je predložila Predlog zakona o spremembi Zakona o dohodnini, s katerim je predlagana sprememba 4. odstavka 111. člena Zakona o dohodnini, ki določa, kaj se šteje za dohodek iz dejavnosti kot kriterij za ugotavljanje upravičenosti posameznega zavezanca do dodatne splošne olajšave. V predlogu zakona je navedeno, da se v skladu s sedanjo ureditvijo prispevki za socialno varnost pri ugotavljanju razlike med prihodki in odhodki ne priznavajo kot odhodek, kar pomeni nedopustno razlikovanje glede na dohodke iz zaposlitve, pri katerih se za potrebe ugotavljanja upravičenosti do dodatne splošne olajšave prispevki za socialno varnost delojemalca odštejejo od dohodka iz zaposlitve. Zato je predlagano, da se pri opredelitvi višine dohodka iz dejavnosti, ki je merilo za uveljavljanje dodatne splošne olajšave kot dohodek iz dejavnosti, upošteva razlika med prihodki in odhodki, pri čemer se med odhodke vštevajo tudi prispevki za socialno varnost. V zvezi z navedenim Vlada Republike Slovenije podaja naslednje mnenje. S 111. členom Zakona o dohodnini je določena splošna olajšava, poleg tega pa tudi dodatna splošna olajšava za zavezance v dveh najnižjih dohodkovnih razredih. Tako se za leto 2010 v skladu s prvim odstavkom 111. člena vsakemu rezidentu prizna zmanjšanje letne davčne osnove v višini 3 tisoč 100,17 evrov letno, pod pogojem, da drug rezident ne uveljavlja posebne olajšave za vzdrževanega družinskega člana. V skladu z drugim odstavkom 111. člena Zakona o dohodnini, se poleg olajšave, določene v prvem odstavku tega člena, rezidentu, katerega skupni dohodek iz naslova dohodka iz zaposlitve, dohodka iz dejavnosti, dohodka iz osnovne kmetijske in osnovne gozdarske dejavnosti, dohodka iz oddajanja premoženja v najem in prenosa premoženjske pravice ter drugih dohodkov, razen dohodka, ki je oproščen plačila dohodnine oziroma se ne všteva v davčno osnovo v letu, za katero se odmerja dohodnina, ne presega 10 tisoč 200 evrov prizna zmanjšanje letne davčne osnove v višini 3 tisoč 19,83 evrov letno. V skladu s 3. odstavkom 111. člena Zakona o dohodnini se poleg olajšave, določene v prvem odstavku tega člena, rezidentu, katerega skupni dohodek iz naslova dohodka iz zaposlitve, dohodka iz dejavnosti, dohodka iz osnovne kmetijske in osnovne gozdarske dejavnosti, dohodka iz oddajanja premoženja v najem in prenosa premoženjske pravice ter drugih dohodkov, razen dohodka, ki je oproščen plačila dohodnine, ne všteva v davčno osnovo v letu, za katero se odmerja dohodnina, presega 10 tisoč 200 evrov in ne presega 11 tisoč 800 evrov, prizna zmanjšanje letne davčne osnove v višini tisoč evrov letno. Ker je torej kot kriterij za določitev upravičenosti do dodatne splošne olajšave določen skupni bruto dohodek zavezanca in ne skupna davčna osnova od dohodkov zavezanca, predlagana sprememba zakona ni smiselna, saj bi pomenila neupravičeno razlikovanje dohodkov iz dejavnosti v primerjavi z drugimi dohodki. S predlagano spremembo bi bili zavezanci, ki opravljajo dejavnost, v tem primeru v ugodnejšem položaju v primerjavi z drugimi zavezanci, saj bi se njim kot merilo za upravičenost do dodatne splošne olajšave upoštevala davčna osnova, drugim zavezancem, kot na primer zaposlenim, pa bruto plača. Tako bi primeroma dva zavezanca z enakim bruto dohodkom iz dejavnosti in iz delovnega razmerja bila v različnem položaju, saj bi zavezanec, ki opravlja dejavnost, zaradi razlike v prispevkih ter zaradi neupoštevanja znižanja in povečanja davčne osnove, razen razlike v obrestih, izkazoval nižji dohodek, ker bi šlo dejansko za davčno osnovo kot zavezanec dohodkom iz delovnega razmerja, torej zaposlen, pri katerem bi se upoštevala bruto plača in ne davčna osnova in bi bil na ta način zavezanec, ki opravlja dejavnost, v ugodnejšem položaju. Razmišljanja so bila zelo različna tudi pri predhodnih sogovornikih. Dejansko bi, tako kot tudi ugotavlja Vlada, Predlog zakona o spremembi Zakona o dohodnini povzročil neenakost pri določanju kriterija za določitev upravičenosti do dodatne splošne olajšave, saj bi postavil zavezance, ki opravljajo dejavnost, v bolj ugoden položaj glede upravičenosti do dodatne splošne olajšave v primerjavi z zavezanci, ki pridobivajo druge dohodke. Iz navedenega razloga neenakosti Vlada Republike Slovenije meni, da navedeni predlog zakona ni sprejemljiv in da ni primeren za nadaljnjo obravnavo. S tem predlogom pa se strinja tudi Poslanska skupina Socialnih demokratov, zato bomo glasovali proti sklepu, da bi bil zakon primeren za nadaljnjo obravnavo, saj ocenjujemo, da tovrstni predlog spremembe zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Rado Likar.
Še enkrat hvala za besedo. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini, ki ga je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom, bomo v Slovenski demokratski stranki podprli. Za razliko od moje predhodnice mislim, da je predlagana rešitev smiselna, vprašanje je samo, ali to želimo narediti ali ne. Celotno gospodarstvo, tako doma kot po svetu, je v resni krizi. Posebno občutljiv del gospodarstva predstavljajo samostojni podjetniki posamezniki, ki so zaradi svoje majhnosti najbolj izpostavljeni negativnim vplivom gospodarske krize. Težava pa ni le v sami krizi, ampak v tem, da obrtnike država obremenjuje enako oziroma celo bolj kot pred krizo. Država se v tem pogledu obnaša, kot da krize sploh ni. Po našem mnenju se Vlada premalo zaveda, da lahko prav malo gospodarstvo prispeva levji delež k preboju v nov razvojni ciklus. Zaradi svoje dinamičnosti in prilagodljivosti lahko prav mali podjetniki prispevajo največ k temu, da se voz potegne iz jarka, v katerem je obstal oziroma celo drsi še vedno navzdol. Seveda pa mora država tem podjetnikom s svojimi instrumenti ekonomske in davčne politike prihajati naproti in jim na ta način pomagati. V mikro in malih podjetjih se je obseg poslovanja v zadnjem času drastično zmanjšal. Priče smo zapiranju obratovalnic in posledično odpuščanju delavcev. Zaradi prevelikega tveganja se podjetja s potencialom rasti težko odločijo za nove investicije in za zaposlovanje. Podjetniki se obračajo na svoja združenja, ta pa od države upravičeno pričakujejo ukrepe, ki bodo spodbujali ustvarjalno delo, podjetniško inovativnost in poslovno ravnanje. Ta predlog je tudi ena od zahtev slovenske obrti in podjetništva. Predlog zakona o spremembi Zakona o dohodnini, katerega cilj je davčna oziroma finančna razbremenitev samostojnih podjetnikov posameznikov, predstavlja enega takih ukrepov. Cilj predlaganega zakona je torej davčna razbremenitev samostojnih podjetnikov posameznikov, ki predstavljajo pomemben del slovenskega gospodarstva. S predlagano spremembo bi se opredelitev višine dohodka iz dejavnosti, ki je merilo za uveljavljanje dodatne splošne olajšave, kot odhodek iz dejavnosti upoštevala razlika med prihodki in odhodki, pri čemer bi se med odhodke vštevali tudi prispevki za socialno varnost podjetnika. S Predlogom zakona o spremembi Zakona o dohodnini želimo malemu gospodarstvu dati jasen signal, da jim država hoče pomagati pri premagovanju kriznega obdobja, saj se zavedamo, da potrebujejo čim boljše poslovno okolje za razvoj in širitev svojega poslovanja. Hkrati bo s tem omogočeno, da bodo svoje podjetniške ideje lažje prenesli v konkretne projekte z večjo dodano vrednostjo. Menim, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo, zato ga bomo v prvem branju tudi podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jože Tanko kot predlagatelj zakona.
Hvala lepa. Sedaj, ko smo slišali stališča nekaterih poslanskih skupin, bi si dovolil ta stališča nekoliko pokomentirati. Moram reči, da sem bil naravnost presenečen, ko je predstavnica Socialnih demokratov dobesedno brala poročilo Vlade oziroma mnenje Vlade in ga predstavila kot stališče poslanske skupine, z vsemi decimalkami, z vsemi zadevami. Mislim, da na tak način pristopiti k reševanju neke resne problematike v državi, ko je Državni zbor pravzaprav eklatantno podrejen Vladi, in to celo tako, da se neposredno bere mnenje Vlade kot stališče največje stranke v Državnem zboru, da je to na nek način nedopustno. In to kaže, da je vladna koalicija, ne samo v verbalnem delu, ampak tudi potem samo pododdelek Vlade, vladne koalicije. Mislim, da je do zakonov, do predlogov, ki jih tudi iz opozicijske strani predlagamo v zakonodajno postopek, treba pristopiti bolj resno, bolj analitično, zadevo proučiti. In če je zadeva proučena, se lahko tudi stališče predstavi, katerekoli poslanske skupine, na drugačen način, kot tako, da se prebere enostavno mnenje Vlade. Celo državna sekretarka, ki zastopa Vlado, tega ni storila, ampak ena izmed poslanskih skupin. In to tista, ki je poverila predstavitev stališča o ekonomski temi. Kar zadeva pa nekatere poglede oziroma dileme, ki se v tem mandatu postavljajo v Državnem zboru, pa moram le ugotoviti, da neke tiste intenzitete, s katero smo odpravljali administrativne in davčne ovire v prejšnjem mandatu, ni več. V tem mandatu nismo storili pravzaprav nobene redukcije na področju števila predpisov, zahtevnosti predpisov in tako naprej. Nobene poenostavitve. V prejšnjem mandatu je bilo tega izredno veliko. Vlada, prejšnja, je dobila celo priznanje za ukrepe in rešitve na tem področju, tudi priznanje OZN. V tem mandatu smo priča enostavno samo takim spremembam, ki uvajajo dodatne obrazce na področju sociale, na področju študentske, dijaške prehrane, osnovnošolske prehrane in tako naprej. Nobenih sprememb ni na področju poenostavitev. Žal tudi ne takih, ki pravzaprav ne stanejo nič državo. Nič. Samo nekaj ljudi, ki so zaposleni v državni upravi, davčni ali katerikoli upravi, bi pač nekaj stvari lahko opravilo na drug način, nekoliko več in bi razbremenilo vsak mesec 10 tisoče tistih, ki čakajo pred okenci in plačujejo položnice in plačujejo tudi nepotrebne provizije bankam. Ampak to ni mogoče. Sprašujem se, ali bi v tem mandatu sploh uspeli vzpostaviti tak dohodninski sistem, kot smo ga v prejšnjem mandatu ob tej moči birokracije in ob tej nezainteresiranosti ministra, tudi državne sekretarke in ostalih, da se karkoli na tem področju spremeni ali razbremeni. Mislim, da se ta sistem v tem mandatu ne bi nikoli uvedel. Ali je ta koalicija tista, ki bi bila sposobna ukiniti ali odpraviti davek na plačilno listo, ki je bil kot ena rariteta v Evropi? Ta koalicija najbrž tega ne bi storila. Ne bi zato, ker še sedaj obžaluje, da se je to sploh zgodilo. Najbrž ni več daleč čas, ko bomo soočeni s ponovnimi idejami ali celo konkretnimi akti, ukrepi, da se bo davek na plačilno listo začel ponovno uvajati. Tu se enostavno soočamo samo s tem, da se ne razbremenjuje gospodarstva, da se ne poenostavlja gospodarstva, ampak se uvajajo novi obrazci, nove davščine, ali pa obstoječe bistveno povečujejo, pa naj bo to za cestnine, naj gre to za trošarine, naj gre to za neke druge zadeve. Mislim, da je treba narediti na tem področju nekaj temeljitega. To, da Vlada rešitve ne podpira, ni popolnoma nič novega, ne na področju financ ne na drugih področjih. Vse tisto, kar predlagamo iz opozicijskih vrst, ne zasluži pozornosti Vlade. Danes smo že obravnavali novelo zakona o kmetijskih zemljiščih. Pred letom in pol je bil ta zakon prvič vložen. Vsi, ki so razpravljali v tem Državnem zboru, se strinjajo s predlagano rešitvijo. Vsi. Niti eden od razpravljavcev ni dejal, da se s to rešitvijo, ki znižuje cenzus za uvedbo komasacijskega postopka, ne strinja, pa bo zakon že tretjič padel. Leto in pol. In takšnih primerov je kar nekaj v tej državi. In jaz moram, na žalost, ugotoviti, da je ta koalicijski snobizem, ta aroganca koalicije, ko ne dopušča nikomur, da predlaga karkoli, pa tudi če predlaga tisto, s čimer se oni strinjajo, se ne sprejme: To mislim, da presega v tem mandatu že vse meje. Vse meje. In davek plačujejo državljani. Tu je prej kolega Sajovic dejal, da vsak dan povprečno propade 7 hektarov kmetijskih zemljišč. V letu in pol, ko teh postopkov nismo poenostavili, in v dveh letih, ker država v tem času, ta vlada, ni uspela spraviti v življenje nobenega razpisa, je propadlo 700 krat 7, koliko tisoč je to zdaj? 4 tisoč, 5 tisoč hektarov kmetijskih zemljišč. In je propadlo v tem času 2 tisoč kmetij, ki jih ni nihče prevzel. Ni to problem, da so propadle, ampak zaradi razdrobljenosti teh površin nihče ni prevzel v obdelavo. In podobno je na mnogih drugih področjih. Mi smo v tem mandatu predlagali vrsto ukrepov s področja gospodarstva, ne samo tiste sistemske, za katere je Vlada celo na koncu nekako priznala, da jih je nekaj celo povzela in jih že izvaja. Teh ukrepov iz našega paketa mi ne vidimo, ki jih Vlada že izvaja. Niso bili predloženi, niso bili spremenjeni podzakonski predpisi, niso bili vloženi zakoni, takšni, kot smo jih mi predlagali v zakonodajni postopek, ampak Vlada je na zadnji obravnavi mrtvohladno dejala, da to že izvaja. Vse te poenostavitve, rešitve, olajšave, stimulacije in podobne zadeve. Nič od tega se v tem obdobju ni zgodilo. Nič od tega. Postopki so enako komplicirani, težave enake ali še celo večje. Do kreditov ne morejo, gospodarske družbe in mali podjetniki. Do njih pa zlahka pridejo nekateri iz raznih kabinetov, zlahka, brez problema, po enostavnejših pogojih, z nižjim pokritjem in tako naprej. In za to ne dajo nobenega depozita, samo mandatno delovno mesto, ki je kratkega veka, kot je moje ali kakšno drugo. Podjetnik, ki vloži vse svoje premoženje, do teh zadev ne more. Tu imamo, in smo slišali to primerjavo med zaposlenimi in tistimi, ki opravljajo dejavnost, tu je pomembna razlika. Tisti, ki opravljajo dejavnost, morajo poskrbeti za vse od A do Ž, od ustanovitve, registracije podjetja od pridobitve posla, izdaje računov, izvedbe posla, izterjave, plačila obresti in tako naprej, plačati vmes vseh tistih 10 do 15 položnic na okencu vsak mesec. Lahko bi samo enkrat to plačali, vse to morajo storiti in za vse tiste napake tudi plačujejo in dajo garancijo s svojim premoženjem. In vsa ta podjetja, vse te postavljate v vrsto s tistimi, ki po avtomatizmu prejemamo plačo, ki jo moramo dobiti, bodisi v realnem bodisi v javnem sektorju. Nismo v enakih pogojih, nismo v enakih statusih. Nismo. In jaz mislim, da bi neka razsodna oblast o teh stvareh morala razmisliti, še posebej če ima predlog na mizi. Če morda karkoli med temi akti ni usklajenega, se to izredno lahko reši s prehodno določbo, se lahko reši z neko spremembo, z neko rešitvijo, z nekim uskladitvenim amandmajem in podobnimi tehnikalijami, ki jih zakonodajni postopek omogoča. Ampak, če Vlada na tem segmentu nima interesa, če koalicija nima interesa, zato ker je a priori proti, zato ker prihaja predlog iz nasprotne ali pa napačne strani, potem je pač to tako. Tudi o tistih stvareh, o katerih se vsi strinjamo in vlada popolno soglasje, ne moremo sprejeti rešitve, ker je ni predlagal tisti, ki bi to po tej posvetitvi v tem mandatu moral ali pa lahko storil. Jaz mislim, da je treba marsikaj na tem področju spremeniti. Zahteve slovenske obrti, ki jih pripravijo vsako leto, so pač eden od priročnikov ali pa priročnih dokumentov, ki jih Vlada lahko uporablja pri sprejemanju svojih predpisov, aktov. Najbrž tudi intenzivno komunicira z Obrtno-podjetniško zbornico in Gospodarsko zbornico pri pripravi teh aktov in tako naprej. Najbrž je Vlada tista, ki mora v tem dialogu nekako slediti v okviru možnega tudi tem trendom ali pa tem zahtevam, predlogom, ki se pojavljajo. Ampak očitno, vidim, da se te zadeve ne dogajajo. Ta brošurica je nastala v mandatu, ko je bil predsednik Obrtno-podjetniške zbornice gospod Klun, član Poslanske skupine Socialnih demokratov. Ta predlog, ki ga sedaj obravnavamo, je napisan v tej brošurici pod zaporedno številko, mislim, 28. Torej to ni predlog, ki smo si ga izmislili v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke. To je predlog, ki je nastal na osnovi intenzivnega brain storminga Obrtno-podjetniške zbornice v času, ko jo je vodil gospod Miroslav Klun, in so to izdali za leto 2009. Zdaj pa se sprašujem, ali te zaveze, ti predlogi, ki jih je Obrtno- podjetniška zbornica sprejela in izdala – najbrž na osnovi neke strokovne presoje in sodelovanja z nekom –, stojijo. Najbrž je poslanec Socialnih demokratov, ki je takrat vodil Obrtno-podjetniško zbornico, pripravljen zagovarjati te rešitve, ki jih je takrat sprejel, pa tudi pridobiti podporo svoje poslanske skupine. Ali pa je ta dokument, bi rekel, nekaj kar tako, se pravi, zaradi tega, da vodstvo Obrtno-podjetniške zbornice nekaj dela, nekaj predlaga, da pokrije tisto upravičenost do članarine, ki jo morajo obvezno plačevati člani Obrtno-podjetniške zbornice. Najbrž ta dokument ni namenjen samo temu. In tudi ne tisti za leto 2010. In tudi ne tisti, ki so ga izdali leta 2008. Tukaj so najbrž tisti, ki so združeni v ta sistem, obvezno združeni, nekako skoncentrirali svoje pripombe, predloge in tudi dali rešitve. Neka normalna vlada, neka normalna koalicija bi najbrž tem rešitvam, ki so predlagane v teh edicijah, strokovnih edicijah lahko rečemo, morala slediti. Žal se v tem mandatu to zelo redko dogaja. Gre se mimo tistih, ki so zainteresirani, gre se mimo tistih, ki so upravičeni do takih zadev, ni komunikacije in na žalost tudi rešitve avtomatsko padajo. To je zdaj že več kot očitno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Renata Brunskole je prosila za repliko. Izvolite.
Hvala lepa. Kot poslanka Poslanske skupine Socialnih demokratov, ki sem predstavljala stališče naše poslanske skupine, se moram pač odzvati na mnenje predlagatelja, ker v bistvu nekako izraža ogorčenje ali mogoče začudenje, mogoče je bilo ogorčenje neprimerna beseda, prej začudenje, da sem v svoji predstavitvi, torej stališču naše poslanske skupine, predstavila oziroma citirala v enem delu tudi stališče Vlade. Menim, da je to, malo, ko sem nazaj posegla še en mandat nazaj, pa tudi mandata še prejšnjih vlad, ni bilo to nič posebnega. Vedno so se poslanske skupine, koalicijske poslanske skupine, usklajevale z Vlado, tudi sedaj ni nič drugače, tako da mislim, da temu ni nič narobe. Bi pa ob tej priložnosti tudi povedala, da v Poslanski skupini Socialnih demokratov še kako dobro razumemo, kaj pomeni obrt, podjetništvo, kaj pomeni samozaposlitev, ustvarjanje dohodka, torej tistih zavezancev, ki opravljajo svojo dejavnost, ravno tako pa tudi to, kaj pomeni biti zaposlen, torej tako razlike v povezavi z olajšavami, davčnimi osnovami. In tukaj zagotovo ne gre nikakor nič v škodo obrtnikom in podjetnikom, temveč je treba biti enak in tukaj tudi določena dejstva resnično upoštevati. Prepričana sem, da bo tudi ta današnja razprava pripeljala do tega, da bomo mogoče, ali bomo to kolegi koalicije ali pa tudi opozicije, verjetno le prišli z boljšim predlogom, predlogom, ki bo enak za vse. To si želimo in zatorej jemljem to razpravo danes, ta predlog, kot nekaj pozitivnega. menim, da je tudi s strani Vlade in tudi koalicijskih poslanskih skupin to tudi tako vzeto, vendar tukaj, kot je eden od kolegov rekel v zvezi z dlako v jajcu, tukaj, ko je bil komentar, da sem povzela mnenje Vlade, je res skoraj tako, kot dlaka v jajcu. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupini. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Vito Rožej. Ne bo razpravljal. Gospod Silven Majhenič. Ne bo razpravljal. Dr. Luka Juri. Izvolite, gospod Juri.
Hvala lepa. Lep pozdrav! Ko sem pogledal predlog zakona, sem ga sprejel s pozitivnim priokusom, kajti sam po sebi se mi je zdel smiseln. Dejstvo, da je socialni prispevek po eni strani štet med dohodki, lahko izgleda problematično, čeprav po drugi strani pa je tudi res, da konec koncev plačilo socialnega prispevka za socialno varnost posameznika ni samo stroške, ampak tudi naložba ali pa, če želimo, državna zavarovalna polica. In zaradi tega se tu odpre čisto konceptualna razprava, za katero ne moremo reči z gotovostjo, ali gre pri teh prispevkih za strošek ali pa je dejansko treba šteti med dohodke in jih, kot je sedaj, prišteti v skupno količino prejetih odhodkov. Ampak, ko pa potem pogledamo širše, vidimo, da nam ta dilema o tem, ali naj ga štejemo kot strošek in izločimo iz skupne kvote dohodkov posameznika ali pa naj ga štejemo kot neke vrsto naložbo ali zavarovanje in torej štejemo to kot del skupnih dohodkov. No, vsa ta dilema izgine, ko primerjamo sistem, ki velja v primeru, kot ga predlaga skupina poslancev z gospodom Tankom na čelu, z drugo skupino, in to je z zaposlenimi. Pri primerjavi med zaposlenimi in samozaposlenimi moramo objektivno ugotoviti, da bi s sprejemom takšnega zakonskega predloga uvedli neko neenakost, kajti samozaposleni bi si lahko šteli prispevke za socialno varstvo kot strošek, medtem ko bi se za zaposlene še vedno štel v celotni skupni koš bruto dohodka, na osnovi katerega se plača dohodnina. Tako da tu jaz ne pravim, da je koncept, ki ga predlaga skupina poslancev, napačen, pravim pa, da bi morali najti odgovor, kako uvesti novelo tako, da bo veljala za vse. Seveda je to lahko tudi velikokrat izgovor za to, da se nekega zakona ne sprejme, češ, da zakon ni kompleten, ni zajel celotne skupine. Ampak vendarle, če se ukvarjamo s tako pomembno spremembo, moramo vedeti, kaj bomo naredili tudi s tisto drugo skupino ljudi, torej zaposlenimi. Ne glede na to, da – in tega se tudi sam zavedam – postajajo samozaposleni s to finančno krizo še bolj, da postajajo samozaposleni bistven in pomemben del slovenskega gospodarstva. In tu smo najverjetneje dali vsi skupaj malo premalo pozornosti tej sferi. Samozaposleni, ko želi začeti s svojim delovnim stažem, recimo temu kot espe, je dejansko soočen z obilico težav in izzivov in vprašanj in napak in celo napak državnih organov. Medtem ko pa seveda zaposleni vsega tega nima. In to je opozorilo predvsem Ministrstvu za finance, da tem težavam da še več pozornosti kot doslej. Ne trdim, da ni naredilo nič. Tu moram malo popraviti kolega Tanka, ko je omenil, da mora samozaposleni vsak mesec čakati pred šalterji davčnih uradov, da lahko uredi svoje davčne obveznosti. Ni obvezno, da čakajo pred davčnim uradom, kajti lahko uporabijo sistem e-davkov, ki ga ni začela sedanja vlada in je daljši sistem, kjer ima velike zasluge tudi prejšnja vlada. Preko e-davkov izvajajo vse tiste storitve, ki bi jih sicer morali izvajati na šalterju davčnega urada. Tako da, če želi samozaposleni priti do nekih lažjih rešitev, lahko. Storitev e-davkov, kolikor jaz vem, ne stane in v bistvu edino, kar rabi samozaposleni, je računalnik, s katerim lahko do te storitve dostopi. Omenjene so bile zahteve podjetniške zbornice. Jaz sem jih predvsem v začetku mandata prebral. Nekatere so se mi zdele zelo smiselne in tukaj bi se pridružil mnenju, da bi bilo smiselno, da jih tudi Vlada še enkrat preuči in jih z nekim pozitivnim pristopom na nivoju ministra ali pa državne sekretarke analizira, ne pa, da jih prepusti skupini državnih uradnikov, ki je več ali manj verjetno ista, kot je bila tudi prej. Moramo si priznati, da so ljudje v državni upravi velikokrat nagnjeni k temu, da nam razložijo, kako se nečesa ne da narediti, ne pa, da bi iskali skupaj z nami rešitve, kako nekaj urediti. Tu bom pa sedaj zaključil še z enim vprašanjem za državno sekretarko. V razpravi, nedavni razpravi o še enem predlogu skupine poslancev in gospoda Tanka o enotnem plačevanju vseh položnic, je bilo rečeno, da Vlada še vedno ni pripravila vseh ukrepov, s katerimi bi lahko rešila to vprašanje. Mene zanima, kdaj bo to vendarle urejeno, ker je to, čeprav se tehnično še vedno ne da, po mojem mnenju pomemben korak naprej. Hvala.
Hvala lepa. Želite gospa Vraničarjeva? Izvolite.
Hvala lepa. V zvezi z vprašanjem, ki je bilo zastavljeno že ob prejšnji obravnavi, sem omenila, da se rešitve pripravljajo, da rešitve v tej fazi ne potrebujejo spremembe zakonodaje, ampak potrebujejo ustrezno informacijsko podporo in pa tehnične spremembe na nivoju podzakonskih aktov. Že nekaj časa deluje medresorska delovna skupina. Res je, da je v vmesnem času njeno delo zastalo zaradi zastoja pri izdelavi novega prenovljenega informacijskega sistema Durs, vendar je zdaj v tem trenutku situacija takšna, da bo delovna skupina v mesecu novembru poročala Vladi o predlogih rešitev, o potrebnih spremembah na nivoju podzakonskih aktov in določila oziroma pojasnila, da je mogoče s 1. julijem 2011 pričakovati bistveno spremembo v zvezi z poenostavitvijo pri vplačilih davčnih obveznosti, kjer bo sedanji kompleksen sistem in veliko število položnic nadomeščeno s tremi položnicami za blagajne na državnem nivoju, torej ena za obveznosti do državnega proračuna, ena za obveznosti do pokojninske in ena za obveznosti do zdravstvene blagajne in za vsako občino posebna položnica za vse obveznosti do posamezne občine. Poročilo lahko torej pričakujemo v novembru, dejansko uresničitev poenostavljenega sistema vplačevanja javnih dajatev pa s 1. julijem prihodnjega leta. Ker sem ravno še pri besedi, mi dovolite, da se odzovem na trditve oziroma na razprave v zvezi s potrebo po upoštevanju razlike med zaposlenimi in osebami, ki opravljajo samostojno dejavnost. To razlikovanje se upošteva pri določanju davčne osnove. Pri določanju davčne osnove pri zaposlenem upoštevamo plačo in odštejemo v bistvu samo prispevke za socialno varnost, medtem ko pri samozaposlenem, pri osebi, ki opravlja dejavnost, ugotavljamo dobiček. Ugotavlja se kot razlika med prihodki in odhodki, pri čemer se lahko zavezanci z manjšim obsegom poslovanja in tisti, ki izpolnjujejo pogoje, odločijo celo za normirano ugotavljanje odhodkov na normiran način. Vse posebnosti, vsi dodatni stroški, ki jih imajo davčni zavezanci samozaposleni v zvezi z opravljanjem njihove dejavnosti, se pri tem lahko upoštevajo in so upoštevani v okviru posebnih pravil, v zvezi s pravili o določanju davčne osnove, od katere se dohodnina v končni fazi obravnava. Določba, ki pa je predmet noveliranja v tem predlogu zakona, pa se ne ukvarja z davčno osnovo, ampak določa pogoje, pod katerimi nekdo, ki ima določen znesek dohodka, lahko uveljavi dodatno splošno olajšavo, bodisi v višjem bodisi v nižjem znesku. Glede na to, da so te posebnosti, kot rečeno, pri samostojnih podjetnikih že upoštevane pri določanju dobička, ocenjujemo, da ponovno upoštevanje te razlike ali pa različnosti pri določanju kriterija za odobritev te dodatne osebne olajšave ne bi bilo primerno in ne bi bilo korektno do ostalih oseb, ki dobivajo prihodke v enakem oziroma primerljivem znesku. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Cvetka Zalokar Oražem. [[Ne bo razpravljala.]] Gospod Anton Anderlič. [[Ne bo razpravljal.]] Gospod Miran Györek [[Ne bo razpravljal.]] Gospod Rado Likar. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Nič ni absolutnega razen tega, da je vse relativno. Tako je tudi s to enakostjo. Sedaj tisti, ki trdite, da bi se z uveljavitvijo oziroma sprejemom tega zakona ustvarila neenakost v odnosu zaposlenih pa samozaposlenih oziroma obrtniki, jaz mislim, da je to stvar presoje. Kolega Tanko je že v uvodu povedal, da – pa tudi sedaj vi, gospa sekretarka – razlika med tistim, za katerega smo včasih rekli, da prihaja v službo od šestih do dveh, ali pa obrtnik, ki je v bistvu režiser in igralec na tem odru. Ampak, zanima me, ali ta predlog zakona zavračate iz vsebinskih razlogov ali zgolj iz formalnih, bi rekel pravnih, glede na ta 111. člen, da je to razlika med davčno osnovo in pogoji, ki veljajo za uveljavitev te olajšave. Ali, recimo, če pogledamo res s pametjo, kaj pa, če se to uveljavi in se na ta način pride, kot sem že v stališču povedal, obrtniku posamezniku ali pa samozaposlenemu naproti in se mu v teh časih da jasen signal, da mu je država pripravljena pomagati tudi na ta način, čeprav bi se mogoče pojavil očitek, da se ustvarja neenakost. Kot rečeno, v tem predlogu zakona smo v Slovenski demokratski stranki povzeli to zahtevo slovenske obrti in podjetništva. Prepričan sem, da smo tisti, ki smo odgovorni za zagotavljanje ustreznega poslovnega okolja, tako zakonodajna veja oblasti kot izvršna veja oblasti, dolžni to tudi na nek način izpolnjevati. Sprejetje tega zakona v prvem branju bi po mojem mnenju pomenilo majhen korak za nas kot zakonodajno oblast, za obrtnike pa bi to pomenilo signal, da jim država ne le stoji ob strani, dejansko stoji ob strani neaktivno, temveč da aktivno sodeluje pri reševanju in premagovanju težav, s katerimi se predvsem mali obrtniki soočajo v času te krize. Iz teh naštetih razlogov se mi zdi smiselno, da se ta zakon v prvem branju podpre. In po možnosti, če se oceni, da bi se dalo ta prispevek k davčnim razbremenitvam, urediti kako drugače ali pa na boljši način. Mislim, da bi se to dalo tekom zakonodajnega postopka tudi urediti. Seveda bom glasoval za to, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Miran Györek. [[Ne bo razpravljal.]] Gospod Vili Rezman. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Sicer ne bom citiral vladnega gradiva, čeprav ne vidim nič slabega, če je citat korekten, kot tudi nič ni hudega, če kdo citira zahteve slovenske obrti in podjetništva, seveda, če je to korektno citirano. Mislim pa, da je prav, da se odzovemo na to, kar je Vlada zapisala, zato ker se vsaj meni zdi argumentacija racionalna. Meni se zdi sprejemljiva in mislim, da jo je treba upoštevati v razmišljanjih, ko se odločamo o tem, ali bo predlog zakona dobil podporo ali ne. Predlog zakona, aktualni predlog zakona, je sicer na prvi pogled zelo enostaven. Spreminjamo en sam člen, eno samo dvozložno besedo, samo prvi zlog, samo dve črki torej znotraj tega zakona, in morebiti to daje vtis, da je stvar zelo enostavna. Sam mislim, da ni. In če sem pravilno razumel nekatere diskusije, vidim, da je kar nekaj pojmovne zmede tudi v tem, kako razumemo ta predlog zakona. Sicer menim, da je prav, da so predlagatelji odprli problematiko dohodninske zakonodaje. Lahko to naredimo na parcialen način, kakor imamo danes primer, lahko bi bolj celostno naredili, čemur bi bil jaz bolj naklonjen. Moram reči, da sem bil, ker je bila omenjena ta dohodninska zakonodaja, ki je bila v prejšnjem mandatu sprejeta, soudeležen pri sprejemanju te dohodninske zakonodaje in predlagal nekaj amandmajev, amandmaje v zvezi z dohodninskimi stopnjami, amandmaje v zvezi z davčno obremenitvijo obresti na prihranjen denar, pa tudi v zvezi s tako rekoč odpustki velikih vsot davkov pri tistih, ki so upravičenci do donosov iz denacionalizacijskih obveznosti. Zato mislim, da bi veliko raje podprl celostno razpravo o dohodninski zakonodaji, ker takšna, kakršno sedaj imamo, je, vsaj po mojem ocenjevanju, takšna, da povzroča, da akcelerira razslojevanje naše družbe in da je v veliki meri pravzaprav bolj naklonjena tistim z velikimi letnimi prihodki in ne tistimi, ki bi jim morali s podobno zakonodajo pomagati preživeti vsak dan. Če je na prvi pogled ta predlog zakona zelo sprejemljiv, kajti govori o tem, kako pomagati tistim, ki se samozaposlujejo, ki ustvarjajo vrednost, ki tvegajo svoje premoženje in vse ostalo, kar je bilo danes že nekajkrat povedano, pa je po mojem razumen tudi pomislek, ki je prišel s strani vladnega mnenja, ki govori o tem, da tukaj ne gre za pikolovstvo, ampak gre za temeljno razumevanje dveh različnih kriterijev za določanje tistih, ki so upravičenci za dodatno dohodninsko olajšavo. Menim, da bi bilo res napak, če bi ravnali tako, da bi tistim, katerim v prid sicer govori ta predlog zakona, ugodili in pri tem povzročili neko razlikovanje neupravičeno do drugih. Sem na stališču, da je treba samostojnim podjetnikom in drugim pomagati pri poslovnem okolju, pri različnih olajšavah – in so nekaterih olajšav po že sprejeti zakonodaji tudi deležni –, vendar ta način, ki bi povzročal krivico na drugi strani, najbrž ni najbolj primeren. Ravno zaradi tega, ker menim, da je ta dilema, ali pomagati z olajšavami tistim, ki sami vlagajo svoja sredstva, pa na ta način morebiti prizadeti druge, ravno zaradi te dileme jaz menim, da zakon res ni primeren za nadaljnjo obravnavo, ker je nesporno, da ta druga plat, ki tukaj ni omenjena, je pa omenjena v vladnem mnenju, prihaja v položaj, ki je diskriminatoren. Tega predloga zakona zato ne bom podprl.
Hvala lepa. Gospod Alojzij Potočnik. [[Ne bo razpravljal.]] Gospod Iztok Podkrižnik.
Hvala lepa za besedo. Mislim, da so rešitve, ki se pripravljajo, dejansko veliko predolge, dejansko to traja predolgo. Ukrepi, ki jih je deležna ostala Evropa, se pravi napredno gospodarstvo, države EU, ki spodbujajo to malo in srednje gospodarstvo, ker vemo, da je to hrbtenica gospodarstva. Tudi v Sloveniji je temu tako, ker 90 % tvorijo v Sloveniji mala in srednja podjetja, kar se gospodarstva tiče. Mislim, da je premajhen poudarek na tem. Tu gre za predlog in to je kamenček v mozaiku. Mislim, da je to kljub temu boljše, kot da čakamo še 20 ali 30 let, da bomo dobili neko celostno rešitev. Predvsem je to pomembno za mlade ljudi. Kajti, mladi se vsak dan manj odločajo za samostojne poti. Mislim, da je to za Slovenijo lahko zaskrbljujoče. Kajti, čez 10, 20 let se bo treba vprašati, kaj smo naredili za gospodarstvo, da je v taki situaciji, ko vemo, da je vsak dan slabše. Dvomim, da se bo še toliko mladih kot v preteklosti odločalo za samostojne poti. Pomembno je neko zelo dobro okolje, ki spodbuja k temu, da se lahko mlad človek nekako lažje prebije skozi to osnovno pot, se pravi, da sam registrira podjetje. Prejšnja vlada je tudi nekaj naredila na tem preko tega elektronskega poslovanja. Mislim, da je veliko drugih orodij, ki bi pripomogla k temu, da bi bilo več teh samozaposlitev. Najbolj se mi zdi pomembno to, da je za državo najdražje to, da je veliko ljudi na borzi, da so brez dela. Se pravi, tudi če bi bili pogoji bistveno boljši, bi veliko ljudi lahko tudi na ta način zaposlili. Zdaj pa smo ravno v obratni situaciji, ko se ta podjetja ali delovna mesta zapirajo/ukinjajo. To ni dobro za samo državo. Se pravi, če bi izboljševali te pogoje, bi na drugi strani pridobili več zaposlitev in tudi več prilivov v samo državno blagajno. Jaz ta predlog zakona podpiram in mislim, da bom tudi še vse ostale druge, ki jih bo predlagala katerakoli stran, samo da bo dejansko temu malemu gospodarstvu šlo enkrat bistveno boljše, kot mu gre zdaj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Zmago Jelinčič Plemeniti. [[Ne bo razpravljal.]] Franci Kek. [[Ne bo razpravljal.]] Gospod Marjan Bezjak, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lepo pozdravljena državna sekretarka, kolegice poslanke in poslanci! V Slovenski demokratski stranki smo Predlog zakona o spremembah Zakona o dohodnini, ki vam ga pošiljamo v obravnavo na podlagi 114. in 115. člena Poslovnika Državnega zbora, vložili zato, da bi spodbudili in pomagali srednjim in mikro podjetjem ter samostojnim podjetnikom. Vsi vemo, da je to jedro razvoja, jedro gospodarstva, ki dejansko tvori in polni državno blagajno. Prav tako se v teh časih država ali Vlada ukvarjata samo z velikimi podjetji. V teh časih pa najbolj nastradajo mala podjetja. Saj, vsa ta velika podjetja, ki jih ščitite, spravljajo v nemogoči položaj mala in mikro podjetja kot tudi samostojne podjetnike. Doživeli ste tudi že smrtne slučaje, kar je zelo kritično. Zaskrbljujoče je tudi to, da smo povzeli iz predlogov zakona slovenske obrti, ki so bili kreirani pred leti – v letu 2009 je bil zakon sprejet – za ukrepe, ki bi izboljšali poslovanje slovenskega podjetništva in tudi posameznih podjetnikov. Žal sem danes zaskrbljen, da takratnega predsednika niti v razpravi ni, tako da ne vem, ali se sramuje ali je s figo v žepu takrat pisal, bil soudeležen k temu predlogu, ki smo ga kreirali dejansko obrtniki, podjetniki iz celotne Slovenije. Tako, da to nas še dodatno skrbi, ali ne dopušča Vlada proste miselnosti ljudem, ki so bili kreatorji tega, raje se umaknejo ali pa se morajo umakniti. Veste, v mikro podjetjih in srednje velikih podjetjih, kakor tudi pri samostojnih podjetnikih dejansko prevlada ena velika panika, panika s tega vidika, kajti oni so zadolženi, da dajejo vsakega 5. ali 15. toliko in toliko delavcem, kakor tudi sami sebi plačo. Tukaj se država ali Vlada res ne obremenjujeta s tem. Kajti veste ali vemo, da je plača petega. Mene je sram petega prevzeti plačo tukaj. Jaz jo bom podaril drugim gospodarstvenikom, ki trpijo. Bilo bi prav, da bi se vsi tako odločili, da gospodarstvo dobi. plačo petega, vi ali mi pa jo dobimo 15. ali čez 6 mesecev. To je vzrok za to, vzrok tega predloga zakona, ki ga danes predlagamo. Veste, govoriti prazne obljube, držati figo v žepu. Danes so študentje pred parlamentom delili fige, fige so namenjene Vladi, ministru. Vsi so obupani, tudi jaz ne glede na to, da sem tukaj član tega velikega doma, ampak verjemite, sočustvujem s temi državljani, gospodarstveniki, ki ustvarjajo, ki jim nikakor nočemo stopiti nasproti, zmanjšati birokracijo. Birokracija ubija gospodarstvo. To je največji problem. En mali predlog, ki smo ga že v lanskem letu podali o plačevanju položnic, ki jih dejansko obrtnike ali podjetniki morajo pošiljati na 11 različnih naslovov, ki bi bile lahko združene v eno, dve ali tri. Res je, da se bojite v birokraciji, da kdo ne bo imel dela. Bolje, da ga danes nimate pa bo gospodarstvo zato jutri uspešnejše in boste jutri imeli delo. Ne samo eden, mnogo več ljudi. Z ubijanjem gospodarstva ubijamo sami sebe. Ne vem, zakaj nočemo razumeti, nočemo prisluhniti, nočemo slišati. Morda imate tiste čepke od patrij v ušesih, da noče nihče slišati nobenega predloga, sprejeti nobenega predloga, upoštevati mnenja celotne Evrope, ne samo nekaj posameznikov ali pa ne vem, če nas po barvah ločujete tukaj notri. To je žalostno. Tukaj notri bi morali sodelovati konstruktivno za razvoj, za delovna mesta, ne pa, da sodelujemo po seji Državnega zbora, kot da nič ni, zdaj pa kot pes in mačka. To ne vodi nikamor. Ne sprenevedajmo se pri teh stvareh. Začnimo razmišljati. Jutri bo prepozno. Hočete še ubiti, hočete še uničiti tega malega podjetnika, samostojnega podjetnika, ki je na koncu koncev samozaposlen, ki je imel toliko poguma, da si je ustvaril podjetje, se samozaposlil, ki danes zaposluje 10, 20, 30 do 200 ljudi. Te je treba uničiti, to je vaše gledanje, vaše mišljenje. Žal se motite. Ubili boste sami sebe. Res je, ko 5. dobivate plačo, plača mora biti. To je vaše mišljenje. Ne glede na to, če ni denarja, se bomo dodatno zadolžili. Kje pa je konec tega? Smo predlagali zajezitev, kolikor je prihodkov, toliko je odhodkov. Ne, tudi tega ne sprejmete. Poznate pregovor: "S tujim denarjem se bahati, je zelo enostavno in lepo." Najti nekoga, ki ti zajezi ta tuji denar, to je problem. Mi hočemo, ampak ni posluha. Še enkrat vas prosim, začnimo razmišljati konstruktivno, iskati rešitve za gospodarstvo, kajti vsak dober gospodarstvenik je kulturnik, je športnik, da ne bom našteval vsega. Vsak "samokulturnik", ki ne ve, kaj je gospodarstvo, pa je velik problem. Jaz upam, da boste ta predlog sprejeli, potrdili. Jaz vem, da se mora napraviti nadgradnja tega, ampak to je začetek. Naj bo to prvo branje, da bomo lahko jutri razpravljali o dodatnih stvareh in ga uskladili tako, da bo prav za nas, za vas in za vse. Želim si tega, da začnete razumevati. Hvala.
Besedo ima mag. Borut Sajovic. [[oglašanje iz klopi]] Niste razpravljali, kolikor sem jaz spremljal. Ne morete pojasniti stališča, ker ga doslej niste povedali. Žal. Besedo ima mag. Borut Sajovic. [[Ne bo razpravljal.]] Besedo ima Vili Trofenik. [[Ne bo.]] Franco Juri. [[Ne bo.]] Alenka Jeraj. Izvolite, gospa Alenka Jeraj.
Hvala lepa za besedo. Jaz bom naš zakon podprla. Jaz mislim, da vse, kar naredimo za gospodarstvo, malo gospodarstvo, je pomembno tudi, če kdaj izgledajo majhni koraki, so lahko zelo veliki za tistega podjetnika, ki ima dva, tri, pet zaposlenih. Ko naša Poslanska skupina hodi po terenu in obiskuje tudi podjetja in obrtnike, nam ti vedno pravijo: "Glejte, saj mi bomo delali, samo ne nas obremenjevati dodatno, ne nas še bolj stiskati, ker že zdaj malo na škrge dihamo, in pustite nam, da bomo lahko delali, karkoli dobrega pa naredite oziroma kakršnekoli olajšave so pa dobrodošle, ker so časi težki in niso nikomur prijazni v tem trenutku najmanj pa gospodarstvu." In povedo tudi, da najprej vsi delajo zase, potem šele za državo in če bi bila država prijaznejša do njih, ne pa velikokrat mačeha, bi to sodelovanje lahko bilo veliko boljše in bi sami imeli od tega, posledično pa več pa tudi država, če so zadovoljni in če lahko stvari delajo. Jaz ne bom ponavljala, kar so povedali že moji kolegi, tudi to, da večkrat predlagamo podobne zakone, pa ne želite niti v prvem branju jih potrditi in spustiti naprej, da bi se sploh lahko o tem pogovarjali, se mi zdi zelo nekorektno, kljub temu, da smo, recimo, velikokrat v prejšnjem mandatu poskušali sodelovati z opozicijo in tudi mnoge stvari sprejeli skupaj. To večno zavračanje vseh naših predlogov resni koaliciji ne pritiče. Na vsak način bi pričakovali, da nas vsaj poslušate in da ob vsaki stvari ne zamahnete samo z roko in rečete, da tisto, kar predlagamo mi, ni v redu. Mi smo že v situaciji, ko se na nas obračajo različne skupine, torej zainteresirane skupine za različne zakone ali predloge zakonov in jim svetujemo, naj dobijo pri vas podporo, ker, če bomo neko stvar predlagali mi, SDS, bo to zavrnjeno, ne da bi kdo o tem razpravljal in ne da bi kdo s kakršnimkoli argumentom zavrnil tisto, kar predlagamo. To ni dober način, ker ljudje tega ne razumejo, da ne delamo vsi skupaj za prihodnost te države. To naj bi bil naš osnovni cilj vseh, ali smo v opoziciji ali smo v koaliciji. Zato smo res vedno poskušali iskati kompromis in vsaj pri tistih stvareh, ki so res ključne, poskušali pridobiti na času, ko smo sami vodili Vlado in bili koalicijska stranka, pridobiti za to tudi glasove opozicije. Saj govorimo o prihodnosti nas vseh in naših otrok. Zato je nerazumljivo to zavračanje, popolna ignoranca in neposlušanje, potem pa se vsi skupaj čudimo, zakaj je situacija takšna, kakršna je. Jaz bom naš predlog zakona podprla. Si pa želim, da bi se vsaj potrudili pa se poskušali slišati, mislim, da to ne bi smelo biti tako težko.
Hvala lepa. Gospod Lojze Posedel ne bo razpravljal. Mag. Radovan Žerjav. Izvolite, gospod Žerjav.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz tokrat priznam, da bom malce ciničen. Namenoma bom ciničen, kar sicer ni v moji navadi, ampak tokrat pa bi morda vendarle lahko rekel, da v Sloveniji ni nič novega. Opozicija predlaga, koalicija je proti zato, ker je proti. Bi predlagal predvsem, da ne pišete več teh dobrih obrazložitev na ministrstvu, zakaj ste proti opozicijskim predlogom, ker je res škoda časa in denarja, ki ga za to porabite. Preprosto povejte, da ste proti, in bomo razumeli, za kaj gre. Vrnil se bom trošarinam še enkrat zato, ker me to resnično jezi, tako da me bolj ne more. Ko smo opozarjali, da zadeva ni v redu, smo bili celo deležni posmeha. Moj poslanski kolega Presečnik, da ne bom rekel, celo norčevanja, češ, da nimamo prav. Se je izkazalo, da smo vendarle imeli prav. Včasih ima tudi ta druga stran kaj prav in bi bilo prav, da se to prizna. Skrbi me ta huda, huda trma. To je resnično ena trma, kjer se pač najdejo vsi možni argumenti in vse možne variante, da se predlog, ki je dober ali pa tudi ni dober, skratka, da se ga zavrne zato, ker pač prihaja z neprave strani. Jaz sem kot predsednik Slovenske ljudske stranke večkrat povedal tudi javno, da želimo funkcionirati drugače, da želimo biti konstruktivni pri ključnih reformah. Ito bi pričakoval tudi na gospodarskem področju. O gospodarski reformi se sicer ne pogovarjamo, ne pogovarjamo se o ukrepih, ki bi bili potrebni za to gospodarstvo, ampak jaz vendarle mislim, da bi bilo tu potrebno malo več komunikacije in predvsem sodelovanja obeh strani. Mimogrede, v Slovenski ljudski stranki vedno spremljamo na nek način statistiko podpore vladnim predlogom. Ta procent podpore vladnim predlogom zakonom se giblje pri 85 %. 85 % vladnih predlogov v Slovenski ljudski stranki podpremo, smo jih vsaj do zdaj od začetka mandata do sedaj in tudi nekatere pomembne reforme. Zato preprosto ne razumem te arogantne trme, samozadostnosti, samovšečnosti in brez trohice samokritičnosti. Včasih je treba tudi malo kritičnosti do samega sebe. Kar me pa še bolj skrbi, pa je predvsem to, da ali se ne razume ali se noče razumeti ali pa je logika popolnoma drugačna. Namreč, da se ne razume tega, da je potrebno slovensko gospodarstvo razbremeniti. Še huje. Vmes imamo celo primere, ko se dela nasprotno, kjer ga želimo obremeniti. To je pravzaprav, drugače si ne znam razlagati kot, da je to neka logika nekih birokratov, ki v svojem življenju še ene minute niso delali v gospodarstvu. Ene minute ne. Ker, če bi eno minuto delali v gospodarstvu, bi najbrž razmišljali malo drugače. Gre za logiko, ko pravzaprav prihodke v proračunu prilagajamo odhodkom namesto da bi imeli nasprotno logiko, da bi odhodke prilagajali prihodkom in torej, odhodke imamo nenormalno visoke in je potrebno prihodke temu prilagoditi, da bomo imeli nek znosen primanjkljaj. Mimogrede, v letu 2011 bomo imeli za eno in pol milijarde večje odhodke, kot smo jih imeli v tistem času v tistem letu, denimo v letu 2008, po katerem slišimo tu velikokrat oznako, da so to bili časi debelih krav. V času tistih debelih krav, ko sem jaz dejal, da so že tako ali tako pocrkale, je bilo odhodkov iz državnega proračuna za približno 8 in pol milijard. Danes, ko so časi hude gospodarske in finančne krize, načrtujemo 10 milijard. Kakšna logika je to? Jaz te logike preprosto ne razumem. Skratka, 10 milijard v času krize, v času debelih krav 8 in pol milijard ob približno enakih prihodkih v proračun. To pomeni, človek bi rekel, ni krize. Očitalo se je prejšnji vladi, da je trošila brez vsake zapreke, brez vsakih ovir, skratka kapom in šakom, kot se temu reče, ampak odhodkov je bilo 8 in pol milijard, načrtujemo jih 10. Ampak o tem bomo najbrž govorili več, ko bomo obravnavali oba proračuna, rebalans za 2011 in proračun za 2012. Kaj k temu reči? Najbolje bi najbrž celo bilo in tukaj v opoziciji, kjer pravzaprav ne dajemo nobenih relevantnih in sprejemljivih predlogov, da do konca mandata gremo delat nekaj drugega, morda v gospodarstvo, kjer bomo naredili kaj bolj produktivnega, kot da tu pripravljamo konstruktivne predloge, ki so vsi po vrsti zavrnjeni zato, ker jih je predlagala opozicija. Dajmo pokazat malo več konstruktivnosti, resnično. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Slapnik. [[Ga ni.]] Gospa Brunskole, prav veliko časa nimate. Ga ne boste izkoristili. Prav. Želite v imenu Vlade besedo? Izvolite.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Gospod Likar je prej v svoji razpravi postavil vprašanje, ali Vlada zavrača predlog zakona iz vsebinskih ali formalnopravnih razlogov. Iz vsebinskih. Predlog zakona smo natančno proučili in opazili, da ne sledi na pravi način logiki, ki jo skozi celoten sistem uvaja Zakon o dohodnini. Kot sem omenila že prej, je na eni strani treba gledati določbe, ki določajo način ugotavljanja davčne osnove, in pri določanju davčne osnove že danes prispevke za socialno varnost odštevamo od prihodkov oziroma od dobička davčnega zavezanca, da pridemo do davčne osnove, od katere zavezanci za davek od dohodka iz dejavnosti plačujejo dohodnino. In tudi pri tistih zavezancih, ki davčno osnovo ugotavljajo z upoštevanjem normiranih odhodkov, in poleg normiranih odhodkov priznamo kot odhodek tudi plačane prispevke za socialno varnost. In to je segment določanja davčne osnove, torej obsega, od katerega se plačuje davek. Določba 111. člena je namenjena določitvi dohodkovnega cenzusa, ki je pomemben zato, da ugotovimo, ali posamezni osebi pripada dodatna osebna olajšava ali ne. Naše strokovno in vsebinsko mnenje je, da je v tem primeru treba gledati zaposlene in osebe, ki dosegajo dohodke na osnovi samozaposlitve, enako. In iz tega vsebinskega razloga predlaganega zakona ne moremo podpreti. Večkrat je bilo omenjeno, da moramo nekaj narediti za razbremenitev podjetnikov in malih podjetij. S tem predlogom bi sicer nekoliko razbremenili tiste zavezance, ki dosegajo najnižje dohodke iz samozaposlitve, pa jih hkrati postavili v privilegiran položaj napram zaposlenim. V preteklem obdobju pa se je na področju določanja davčne osnove, kar je pomembnejši element pri presoji, ali razbremenjujemo gospodarstvo ali ne, naredilo kar nekaj korakov za to, da bi se v okviru danih proračunskih možnosti zagotovila večja konkurenčnost oziroma zagotovilo zmanjšanje bremena. Naj omenim nekatere. V sodelovanju z opozicijo je bila sprejeta rešitev o ponovni uvedbi investicijske olajšave za podjetnike posameznike. V letošnjem letu je bila dodana oprostitev oziroma davčna olajšava za zaposlovanje določenih kategorij delavcev. V letošnjem letu je bila povečana davčna olajšava za vlaganje v raziskave in razvoj. Če se omejim samo na tiste ukrepe, ki so bili sprejeti na področju dohodnine oziroma davka iz dejavnosti. Omeniti moram pa poleg tega tudi dvig dodatne osebne olajšave v začetku letošnjega leta, ki so jo deležni tudi obrtniki oziroma podjetniki posamezniki z najnižjimi dohodki. Toliko. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Jože Tanko kot predlagatelj.
Hvala lepa za besedo. Glede politične opcije, ki trenutno upravlja državo, zanjo lahko ugotovimo, da se njen odnos do drobne obrti ali pa do samozaposlenih v bistvu ni nič spremenil. Te ljudi obravnavamo še vedno tako, kot ste jih včasih, ko so bili razredni sovražniki številka 1. Zato me čudi oziroma ne čudi taka razprava in tak odnos tako koalicije kot tistih, ki danes upravljate s tem sistemom. Mi tukaj predlagamo za tiste, ki so v tem procesu samozaposlovanja in te zadeve vodijo, ugodnejše pogoje, ne slabših in ne enakih pogojev zato, ker tudi bistveno več vlagajo v ta proces, da lahko opravljajo dejavnost, bistveno več. Prej sem povedal, da so to osebe, ki dajo svoje premoženje za to, da opravljajo dejavnost. To so osebe, ki moraj,o priskrbeti posel in morajo izdati račun, morajo opraviti posel, izterjati zadeve. Ti niso v istem položaju kot nekdo, ki je zaposlen pri nekom. Ta je izvajalec storitve in ga ne skrbi nič razen tega, da ima dobro pogodbo z delodajalcem in da mu delodajalec ob dnevu, ko je to treba, plača plačo in poravna prispevke. Ta mora storiti še vse tisto ostalo. Mene čudi, da vladna koalicija ni sposobna razumeti te distinkcije med tema dvema kategorijama. Bistveno razlika je. Zato tudi predlagamo to rešitev, ki bi pač te postavila v neki drugačen položaj. To je tako kot, če bi veljali za tiste, ki imajo osebni avto, enaki predpisi kot za pešce. Ne morejo veljati popolnoma enaki predpisi. V enem delu so zadeve skupne, potem pa veljajo za nekatere eni predpisi, za tiste, ki pa so motorizirani udeleženci prometa, pa drugi predpisi. Ne morejo vsi hoditi štiri kilometre na uro. Nekateri vozijo po avtocesti in tam velja eden predpis, nekateri pa hodijo peš. Nekje se to stika, ampak v veliko primerih pa ne. Predpise je potrebno prilagoditi kategorizaciji, kategoriji tistih, za katere razlike lahko ugotovimo. Mislim, da bi morali na tem področju stimulacije podjetništva narediti bistveno več. Mi smo v tem mandatu, če se prav spomnim, predlagali kakšnih 22 zakonov s področja pomoči, subvencij, olajšav, spodbujanja gospodarstva in pa mislim, da tri pakete ukrepov. Spoštovana državna sekretarka, niti eden od ukrepov, ki so zajemali, nekateri tudi pod 50, 60 predlogov rešitev, niti eden izmed zakonov ni dobil pozitivne podpore. Tudi tisto, kar ste prej v svojem odgovoru omenili, da ste skupaj z opozicijo sprejeli. Niste, vi ste naše predloge vsakič zavrnili in potem ste predlagali svojo rešitev. Na tak način, da smo z utrujanjem vladne koalicije prišli do neke rešitve, ki je pomenila nek preskok, pa ste ga potem še sami poslabšali na tem področju, pač ni to način. Jaz mislim, da zna vsaka razsodna koalicija detektirati v predlogih, ki jih predlagamo v opozicijskih strankah, smiselnosti neke rešitve, sploh če so te rešitve podprte z nekimi širšimi interesnimi pogledi in zahtevami raznih združenj. Mi ne moremo tega obravnavati kot neke predloge samo za to, da so predlogi. Mi ne želimo pri teh razpravah v Državnem zboru sodelovati samo zaradi razprav. Nimamo te ambicije, to vam lahko odkrito povem. Mi predlagamo rešitve in sodelujemo pri predlogih zato, da dajemo svoje predloge, svoje poglede, da koaliciji tudi omogočimo drug pogled. Vsaka razsodna koalicija, ki ni blindirana, lahko zazna v teh predlogih marsikaj dobrega. Dvomim, da smo se v naši Poslanski skupini, v naši stranki po volitvah toliko spremenili, da ne bi znali pripraviti v vsem tem obdobju dveh let niti enega predloga, ki bi šel čez zakonodajni postopek in bi bil sprejemljiv za državljane Republike Slovenije. Točno to se je zgodilo. Zelo rad bi videl kogarkoli v Državnem zboru, da bi prinesel spisek predlogov, ki smo jih predlagali v Slovenski demokratski stranki v tem mandatu bodisi v obliki zakonov bodisi v obliki amandmajev, in ugotovil, koliko tega je bilo sprejeto, akceptirano s strani koalicije. Ali res mislite, da res ne znamo ničesar pripraviti takšnega, kar je sprejemljivo in dobro za državljane Republike Slovenije? Glejte, mi se tu ukvarjamo z relativno majhno spremembo, ima – ste rekli – neke posledice. Finančnih najbrž ne prav veliko, pa tudi, če jih ima, ni nič narobe, ker je to segment, ki zajema približno 30 tisoč pravnih oseb, 40 tisoč lahko, lahko 50 tisoč in prav toliko družin, se pravi, zadene cca 150 tisoč ljudi. Vi boste prišli čez nekaj dni, če sem prav razumel diskusijo, ki se je opravila med vladnimi resorji, s posebnim poroštvenim zakonom za SCT, ki rešuje eno samo osebo, da bo neka zasebna firma dobila bojda neke posle v Libiji. To pa je pristop na nacionalni ravni, ki je enak za vse in ki bo z levo roko šel čez parlamentarni postopek in vladno proceduro. To pa je tisto, kar je pravo kljub temu, da beremo v časopisih marsikaj o raznih privilegiranih pozicijah. Pojavljajo se razni sumi raznih dejanj, ki niso ravno skladni z zakoni, ampak to ne bo problem. Je to nek pristop, ki daje vse v tej državi v enakopraven položaj, ki vsem omogoča, da participirajo pri tistem, kar državljani ustvarimo z davki in privarčujemo v bankah, in daje vsem tem enake možnosti potem naprej? Zagotovo takšen pristop ni tak. In v tem mandatu so državljani najbrž spoznali, da se zakoni sprejemajo samo za privilegirane skupine, samo za tiste, ki so dragi vladnim kabinetom. Ne sprejemajo se zakoni za državljane Republike Slovenije, ne sprejemajo se, žal. Če bi sprejeli to rešitev, če bi sprejeli, recimo, rešitev, da se da dodatne davčne olajšave vsem, ki so v malem gospodarstvu ali pa ki bi radi omogočili kakšne druge rešitve, ki smo jih predlagali, potem bi to razumel, da imate vi takšno stališče in tak odnos, vendar se v tem mandatu sprejemajo samo rešitve, pri katerih participirajo privilegirane skupine in privilegirana podjetja. Glejte, cel vladni kabinet s predsednikom Vlade na čelu se je vtaknil v iskanje virov za kredite za ljubljanski GREP, da bo lahko financiral in poplačal podizvajalce tistih, ki so gradili stadion. Tam ni bilo problem aktivirati predsednika Vlade, vladnih resorjev, da so se zbrali, zagotovili in sestavili konzorcij, ki bo dal okoli 110 milijonov evrov za pokritje obveznosti stadiona v Ljubljani. Ni bil problem, pol vladne garniture je najbrž sodelovalo pri tem aranžmaju. Ali se za katerokoli drugo podjetje v kakšni drugi občini, kakšni manjši občini tako sestavljajo ministri in lobirajo tudi tam, kjer ni njihovo mesto, in iščejo rezerve v proračunu tudi tam, kjer jih ne bi smeli in jih ne morejo? To najbrž veliko pove o tem, kakšen je odnos te vladne koalicije do državljanov. Še veliko takšnih primerov bi lahko našteli. Mali podjetnik, ki se kot podizvajalec najde v verigi velikih podjetij, pa do teh zadev ne more, njegovih problemov država ne zazna, jih ne vidi. Tista malenkost tam, mali podjetnik se bo že znašel, velik menedžer pa rabi stotine milijonov evrov za svoje privatno podjetje, ki ga je zapeljal in olastninil na tak ali drugačen način, najbrž ne na najbolj transparenten in tu Vlada nima nobenih predsodkov, da to stori. Sprejeli smo jamstvene sheme za gospodarstvo, podprli smo jih, vendar upravljanje z dodeljevanjem teh sredstev iz teh jamstvenih modelov iz, recimo, sredstev SID banke, pa je prepuščeno ekipi, ki jo je v 70 % imenoval minister za razvoj. Kakorkoli, tako je to v zakonu napisano. In izvajajo pomembno funkcijo. Zdaj samo sprašujem, če to ni prehud javni podatek: koliko teh sredstev pa so dobili ti, o katerih se danes pogovarjamo? Ali je šlo spet za nekaj ali nekaj 10 izbranih, ki imajo potrebe, da financirajo svoje projekte, o katerih ne smemo vedeti nič? Mi imamo oziroma vi imate težave, da daste sredstva tistim, ki zastavijo svoje premoženje, da opravljajo svojo dejavnost. Pač so izbrali tak koncept, tak model in tu je velika težava, da tem ljudem, ki so dali vse za to, da delajo in preživljajo svojo družino, zagotovimo nek drugačen položaj kot zaposlenim. Saj tudi gospod Zidar ima drugačen položaj, kot ga imajo njegovi zaposleni. Bistveno drugačen. Vlada se do njega obnaša bistveno drugače. In še veliko teh je, ki imajo drugačen, privilegiran položaj v tej državi., Preden zaključim, bi se ob tem dotaknil tudi teh zaključkov vladnih predlogov, vladnih mnenj o predlogih, ki jih vlagamo v Slovenski demokratski stranki. Tam vedno napišete, da iz teh in teh razlogov predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo in ga Vlada ne podpira. Jaz menim, da zaradi razlogov, ki sem jih v tej razpravi navedel, Vlada ni primerna za opravljanje nadaljnje funkcije, ni sposobna skrbi za blagostanje državljanov Republike Slovenije, ni primerna. Hvala lepa.
Hvala. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika še kdo razpravljati. Ja, odpiram prijavo. Gospod Petan, izvolite! Imate besedo po 5 minut.
Hvala za besedo. Jaz bom začel tu, kjer je prvopodpisani o tem zakonu končal. Sem pa že enkrat to povedal. To, da vsi naši predlogi, ki smo jih v SDS predlagali v tem mandatu,dobijo oznako, da niso primerni za nadaljnjo obravnavo. Mislim, da glede na to, da jih je bilo tako veliko, da že tu velja statistika, potem je malce čudno, da res noben ne bi bil niti približno primeren za nadaljnjo obravnavo, pa da bi ga mogoče lahko v drugi, tretji obravnavi še dodelali. Poraja se vprašanje, če je takšna vlada, ki zavrača takšne predloge s takšnimi argumenti, sploh primerna, da vodi Slovenijo naprej. To je bistveno vprašanje pri takšni razlagi. Vsi vemo, da smo tudi socialna država, vsaj tako piše v Ustavi, kako pa je v praksi, pa se verjetno lahko malce pozabavamo s tem vprašanjem in s to vsebino, če to sploh drži. O tem, o čemer se zadnje čase veliko govori, o famozni obnovi hiše v Murglah, ko so delavci Vegrada, gospod Kumer, opravljali dela, potem izgubili delo, Vegrad je šel v stečaj, tudi material naj bi se vozil z drugega gradbišča, tudi delovodje naj bi bili s tistega gradbišča, potem se vprašamo, ali smo res socialna država. Socialna? Za koga? Verjetno ne za tiste, ki so sociale najbolj potrebni, ampak za nekoga drugega. Ne najdemo dobre volje, da bi sprejeli kakšen zakon, ki ga predlaga opozicija za pomoč malemu gospodarstvu, da bi olajšali tudi v tistem najmanjšem pomenu, z najmanjšimi možnimi sredstvi ali pa včasih sploh ne bi bilo za to treba sredstev, samo dobra volja, pa je ne najdemo. Omenjeno je bilo, da bomo verjetno na teh klopeh zelo v kratkem reševali problem SCT-ja. To je tiste firme, ki naj bi delala v Libiji. Včeraj je tudi Slovenska tiskovna agencija poročala, da bo ravno ta firma morala zaradi nesolidnega dela v Bosni plačevati vsak dan ne vem koliko deset tisoč evrov penalov. To je ta firma. Zaradi nesolidnega dela v Bosni bo morala plačevati penale. Ali so sedaj tisti penali mogoče všteti v tem predlogu, ko bomo mi dajali garancijo, ko bo država dajala garancijo? Tam je brez omejitev. Ko pa se pogovarjamo o nekem majhnem obrtniku, o samozaposlenem mogoče, tam ne najdemo niti toliko dobre volje, da bi omogočili temu samozaposlenemu, da bi mogoče deset položnic plačal v eni ali tudi v treh, kot je bilo rečeno, ali pa v štirih. Ne, informacijski sistem na špila, ni prilagojen. Kaj je sedaj treba spreminjati? Ali tega obrtnika, samozaposlenega ali informacijski sistem? Za kaj je država? Izgleda, da je politika te države, politika te koalicije, nova paradigma takšna, da se bo moral podjetnik spreminjati. To verjetno ne gre. Tu je nekaj narobe. Vprašati se moramo: Ali je to res gospodarska politika neke države? Ali je to gospodarska politika, finančna politika nekih elit? Veliko se govori o elitah, da je včasih to lajna, ampak izgleda, da v Sloveniji to drži. Da to ni več Vlada, ki vlada v imenu vseh državljanov in za vse državljane, ampak samo za nekatere elite. Poglejte, kaj se še dogaja. Če slučajno ne bi zaradi te famozne hiše Pod brezami 7 v Murglah prišlo vse to ven, bi verjetno vse zamolčali, tudi tisti raziskovalni novinarji bi to zamolčali. Ta Vlada pa neprestano kriminalizira direktorje velikih slovenskih firm, češ, kako so delali v preteklosti napačno. In tiste firme delajo z dobičkom. Ne, to je treba kriminalizirati zato, da skrijemo razne Pod brezami 7, da se ne govori o tem, ampak da se govori tudi o tistih direktorjih, ki niso nič krivi, ki so dobro delali. Ampak, ker so bili tudi direktorji v času neke druge vlade, jim je pa treba pokazati, kako so oni takrat kriminalno poslovali. Nič jim ni dokazano in jim tudi ne bo. In tudi finska televizija ne more laži spremeniti v resnico. In čudi me, da so vsi naši predlogi okarakterizirani kot neprimerni. Jaz podpiram ta predlog, ki smo ga predlagali, in upam, da bomo vložili še več takih koristnih predlogov za Slovenijo. Hvala.
Hvala. Gospod Kampuš, izvolite.
Spoštovani podpredsednik, kolegice in kolegi! S kolegom Tankom se moram v nekaterih segmentih, ki se tičejo podjetništva in obrtništva, strinjati. Obrtnik je specifika in jamči z vsem svojim premoženjem. Je lahko tudi samozaposlen in v tem trenutku opravlja svoje funkcije, ki jih firma ima, sam. Ampak se sprenevedati in danes imeti veliko besed o našem kolegu Klunu in kazati knjižico slovenske obrti za leto 2010, ko naš kolega Klun ni bil več predsednik. Bom jaz na račun tega dvignil knjižico zahteve slovenske obrti 2008, v katerem je statistika 2005, 2006, 2007, kje je kolega Klun še bil predsednik. In, spoštovani, moram vam reči, da sem zelo zelo razočaran, ker je bilo v tem obdobju 8,3 %. realiziranih zahtev obrtništva in podjetništva v Sloveniji. Kolegi, samo 8,3 % ste realizirali vsako leto, vsako leto, takrat, ko je bil predsednik Klun in ste vi vodili Vlado. Danes ne leteti po zraku in se s tem hvaliti. Torej, to ni nobena spodbuda, da se seveda realizira od 100 % 8,3 % zahtev. Bilo je 60 zahtev in potem morate vedeti, veliko od teh parametrov je bilo realiziranih. Ker se nekoliko spoznam na obrtno podjetništvo, moram reči, da seveda podpiram to, kar ste vi prikazali, pa niste seveda govorili o pravi zadevi. Zdaj ni več Klun predsednik in niti ni bil, ko so se pripravljale te teze slovenske obrti za leto 2010. V teh tezah je veliko pomembnih stvari, kot pospeševanje razvoja in rasti mikro in malih podjetij, trg dela primerljiv s trgom v EU, padli so v plačilo nediscipline in tako naprej. Je pa danes treba k tej točki, torej danes obravnavamo točko Zakona o dohodnini, reči, da ta nima kaj dosti skupnega s tem, tako kot je bilo prej rečeno. Torej, dobiček prinese davčno osnovo, od katere se plačujejo vsi prispevki. Slišal sem od kolegice sekretarke, da je bilo iz letošnjih zahtev, današnjih zahtev, 2010, bilo realiziranih kar nekaj zadev, in sicer olajšave za investicije, kar je izredno dobrodošlo za obrtnike in podjetnike in še posebej v današnjih časih, potem dodatne olajšave za raziskave in razvoj. Seveda ne bom trdil, da je velik odstotek obrtnikov in podjetnikov, ki imajo v svojem predmetu poslovanja tudi raziskave in razvoj, ampak nekaj je pa takih, ki to imajo, ki so tista "špicen podjetja", na katere tudi vsi stavimo. Posebej sem vesel tega, kar ni za spregledati, torej dodatnih osebnih olajšav za tiste, ki imajo najnižji dohodek. Veliko je teh obrtnikov in podjetnikov, ki danes ne dosegajo zaradi različnih vzrokov, ne samo na račun krize v Sloveniji in Evropi, ki je tudi zaradi različnih vzrokov, niti osnovnega, osebnega dohodka. In ni čudno, da je ta olajšava, imenujemo jo osebna olajšava, dobrodošla. Jaz si obetam samo to – če bi pustil zdaj na strani Zakon o dohodnini, ki s tem nima skorajda nič ali pa nič –, da bi iz teh zahtev slovenske obrti še prišlo do realizacij kakšnih pomembnih zadev za nadaljnji razvoj. Če odmislim Zakon o dohodnini, ki ga danes obravnavamo, bi tudi sam apeliral – ne bom ga podprl, ker ni bistveno nobenih sprememb. Želel pa bi si, da zahteve slovenske obrti v čim večji meri realiziramo in poskušamo spraviti tako daleč, da bo poslovanje obrti in podjetništva pri nas v Sloveniji nekoliko ugodnejše. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Likar.
Hvala lepa. Seveda je najbrž prav, da se vsak pohvali, kaj je mogoče že naredil v obdobju, v katerem je vladal. Bolj pomembno pa je to, kaj je treba narediti. Jaz se zahvaljujem gospe državni sekretarki za tisto pojasnilo. Jaz sem jo tudi razumel, vendar predpostavljamo, da bi ta rešitev, kot jo predlaga Slovenska demokratska stranka, bila sprejeta. V tem primeru zaposleni ne bi prav čisto nič izgubili, se pravi, bi bili na istem. Obrtniki in samozaposleni bi pa verjetno kakšen tolar prihranili pa verjetno tudi, kar se tiče davčne obremenitve, bi se to zmanjšalo. Zanima me, če mi boste lahko tudi mogoče odgovorili, kaj bi to pomenilo, če se ta rešitev sprejme. Ali bi bilo mogoče neustavno ali ne vem kako drugače v nasprotju s kakšno pozitivno zakonodajo, če bi bila ta rešitev sprejeta? Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Jeraj.
Hvala. Jaz bi k tistemu, kar sem prej povedla, samo še nekaj dodala. Lahko kolega iz Socialne demokracije dela statistiko, bomo videli, kakšna bo ta statistika, ko jo bo naredil za obdobje njihove vlade. Tudi, če se je za 8 % vsako leto nekaj stvari naredilo, so se naredile. In tako, kot sem rekla prej, treba je z majhnimi koraki, ker je velikokrat težko zajeti širši krog, ker to pomeni tudi finančne odlive – recimo – iz proračuna in podobno. Zato je treba pač stvari delati postopoma in zato se tudi vlagajo zakoni na tak način. O tem, kar smo pa že govorili, torej, da so vsi naši predlogi neprimerni. V času, ko je državo vodila naša vlada in ko smo bili mi največja koalicijska stranka, je imela ta država same pozitivne rezultate: najnižji javni dolg, najnižja brezposelnost in še cel kup samih pozitivnih kazalcev. Tako, da nam težko očitate, da v ničemer nimamo pojma in da zato pač vsi predlogi, ki prihajajo s te strani, niso primerni. To je res najmanj žaljivo do nas vseh, do strokovnega sveta, ki te stvari pripravlja, v katerem so poleg poslancev tudi nekateri bivši ministri, ki so bili zelo uspešni. Zelo krivično je reči, da ti predlogi niso primerni, ker to nekaj pove o tistih, ki dajo tako oceno. Torej, neprimerni. Skratka Vlada, ki je bila ena najuspešnejših te države, daje neprimerne predloge. Mi bomo morali po mojem res razmisliti o tem, ali se bomo sploh še trudili na ta način, ker je žaljivo to tudi za poslance. Poslanci smo tisti, ki naj bi vlagali zakone, ki naj bi predlagali stvari. Ampak očitno vse, kar predlagamo na tej strani, ni dobro za to državo. Mi v to ne verjamemo in slej kot prej bo potrebno potegniti črto pod vse te predloge in reči, kateri so bili res slabi, kateri so bili pa zavrnjeni samo zato, ker jih predlaga SDS.
Hvala. Besedo ima gospod Tanko.
Hvala lepa. Tu je treba reči, da bodo o kvaliteti naših predlogov sodili poslanci, ki predlogov niti ne berejo, ki tudi tega predloga niso prebrali in so kot stališče poslanske skupine dobesedno prebrali dve tretjini stališča Vlade Republike Slovenije do tega zakona. To pove veliko o tem, na kakšen način se koalicija v Državnem zboru ukvarja s predlogi opozicije in tudi predvsem s predlogi naše Poslanske skupine. Dejstvo je, da male družbe niso v enakopravnem položaju z velikimi družbami. Če se prav spomnite, so bile na primeru projekta Stožice podpisane pogodbe, v katerih je izrecno pisalo, da o nobeni stvari male družbe ne smejo govoriti, obveščati javnosti. Izrecna določba. Tudi o tem ne, da jim veliki ne plačujejo. To je bila prisilna zaveza v teh določilih. In zanimivo, da na tako določbo, ko je prišla v javnost, ni nihče reagiral, nihče v Vladi, nihče od preiskovalnih ali drugih organov, ker to je izsiljena določba. To ni normalen poslovni odnos, ampak je izsiljen poslovni odnos. Nihče od tistih, ki bi morali karkoli narediti, niti varuhinja, recimo, ne. Dejstvo je, da se poslovno okolje in razmere spreminjajo. To je brez dvoma res. Je pa težko sprejeti dejstvo, da ne glede na te spremembe v poslovnem okolju ne moremo nekako uspeti ali pa doseči kakršnekoli pomembne spremembe pravnega okolja, zakonske podlage, davčnih rešitev, da bi tem subjektom, ki se znajdejo v novonastalih situacijah, omogočili drugačen oziroma izboljšali njihov položaj. Teh togih pozicij, ki jih v tem mandatu zavzema Vlada Republike Slovenije in so diametralno nasprotne od tistega, kar smo počeli v preteklem mandatu, to je pa težko razumeti. V preteklem mandatu smo uspeli z neko dinamiko, z veliko dinamiko spreminjati predpise na mnogih področjih, na administrativnem delu, na davčnem področju, na mnogih drugih področjih. In smo uspeli s to dinamiko prilagajati in omogočati slovenskemu gospodarstvu lažjo dostopnost, prilagodljivost, fleksibilnost, možnost hitrejših registracij družb in tako naprej. Kar naenkrat po letu 2008 pa take spremembe niso več možne. Pa je v bistvu aparat ostal popolnoma enak. Na Ministrstvu za finance je večina ljudi ostala istih, zamenjalo se je 5 ljudi v kabinetu, pa morda kakšen direktor direktorata, vse ostalo je isto. Se pravi, da vodstvo, se pravi Vlada Republike Slovenije in minister s svojimi ekipami ne znajo, nočejo, ne zmorejo doseči in usposabljati tega sistema, da bi bil bolj fleksibilen, da bi se lahko adaptiral na nove razmere, ali pa je aparat tako močan, da je to nemogoče, da se tega ne da. Vendar eno ali drugo ali pa kombinacija obojega v tem slabem delu je slabo za državo, v kateri živimo. To, da ne moremo doseči nobenih sprememb, nobenih stimulativnih okvirov za karkoli, se zagotovo odraža tudi na gospodarski rasti. Zagotovo se odraža na povečanju števila brezposelnih, zagotovo se odraža na težavah vseh blagajn, pokojninske, zdravstvene, državnega proračuna. In tudi s tem, ko se prekomerno obremenjuje gospodarstvo in gospodinjstva z dodatnimi davki, trošarinami in še s čim, ne pomaga kaj veliko, da bi država sploh lahko funkcionirala v okviru maastrichtskih kriterijev. Ne more. In odgovornost za to togost zagotovo nosi v največji meri sedanja Vlada in vladna koalicija. Ne zaradi razmer, v katerih se je znašla, ampak zaradi tega, ker na te razmere ni uspela pripraviti nobenega pametnega ukrepa, ki bi kakorkoli pomagal, da bi se te razmere skrajšale, zmanjšale ali pa odpravile. Hvala.
Hvala. Gospa državna sekretarka se sicer ni javila pravočasno, vendar želi nekaj povedati. Ali kdo nasprotuje temu? Ja, potem, žal, drugič se je treba pravočasno javiti. S tem zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo odločali v torek, 26. oktobra 2010, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 20. TOČKO DNEVNEGA REDA – PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O FINANČNEM POSLOVANJU, POSTOPKIH ZARADI INSOLVENTNOSTI IN PRISILNEM PRENEHANJU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 27 poslank in poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 27 poslank in poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom, zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavniku predlagateljev zakona gospodu Radu Likarju za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Lep pozdrav predstavnikom Vlade in vsem ostalim prisotnim! V Sloveniji je bilo septembra po podatkih Agencije za javnopravne evidence in storitve 5 tisoč 378 pravnih oseb z dospelimi neporavnanimi obveznostmi, od tega kar 22 % v gradbeništvu. Povprečni dnevni znesek dospelih neporavnanih obveznosti pravnih oseb je septembra znašal 311,99 milijona evrov, v avgustu tega leta pa celo 318,67 milijona evrov. Podatki Ajpesa zajemajo pravne osebe razen samostojnih podjetnikov posameznikov in se nanašajo samo na blokade bančnih računov, ki so neprekinjeno trajale 5 dni ali več. Prav tako so v to statistiko zajete le neplačane obveznosti iz naslova izvršljivih sklepov o prisilni izterjavi s strani sodišč ali davčne uprave. Eden izmed poglavitnih vzrokov za že kar bolezensko stanje vsesplošne plačilne nediscipline v našem poslovnem okolju je gotovo velika nelikvidnost slovenskih podjetij. Res pa je, da se plačilna nedisciplina ni pojavila sočasno s pojavom gospodarske in finančne krize, ampak se vleče že vse od osamosvojitve naprej. V kriznih časih je postala le bolj opazna in tudi njene posledice so bolj občutne. Torej, vzroke za takšno stanje je mogoče iskati tudi kje drugje. Poslovni subjekti vse bolj odlagajo s plačilom svojih obveznosti, lahko tudi zato, ker jim to omogočajo institucionalni okviri, s čimer se vse bolj slabša tudi poslovna morala. O problematiki plačilne nediscipline je tekla razprava tudi na Odboru za gospodarstvo, Odboru za finance in monetarno politiko in prav tako tudi na Odboru za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje. Predstavniki zbornic s področja gospodarstva, obrti in podjetništva so podali številne predloge za izboljšanje stanja na tem področju. Eden izmed teh je bil, da bi se javno objavilo listo dolžnikov z neporavnanimi zapadlimi obveznostmi na spletnih straneh Agencije za javnopravne evidence in storitve. Poglavitna rešitev predloga zakona je javna objava dolžnikov z neplačanimi obveznostmi. Obveznost javne objave obsega dolžnike iz zasebnega in javnega sektorja, in sicer pravne osebe in samostojne podjetnike in posameznike, državne organe, občine in njene ožje dele s pravno subjektiviteto ter izvajalce javnih služb. Zavezanci bodo tako dolžni posredovati Ajpesu podatke o skupnem znesku dospelih neporavnanih obveznosti iz naslova pogodbenih razmerij in povprečno število dni zamude iz tega naslova. Ajpes dobljene podatke javno objavi, stroške upravljanja in javne objave teh podatkov pa bi nosil državni proračun. Podrobnejšo vsebino in način ter roke zbiranja posredovanja teh podatkov predpiše Ajpes ob predhodnem soglasju ministra, pristojnega za finance. V tem zakonu so zajeti tudi državni organi in lokalne skupnosti, čeprav bi bilo mogoče morda primerneje, da bi se za njih ta problematika opredelila v Zakonu o izvrševanju proračuna, vendar pa predlagatelj po določbah Poslovnika Državnega zbora Republike Slovenije nima možnosti predlagati Zakona o izvrševanju proračuna, predlaga ga lahko le Vlada. Zapadle neplačane obveznosti zavezancev iz naslova davčnih obveznosti, to so davki in prispevki, pa objavi Davčna uprava Republike Slovenije, ki s temi podatki že razpolaga. Cilji predlaganega zakona so torej vzpostaviti neko plačilno kulturo, omogočiti brezplačen enostaven in pregleden sistem pregleda plačilne sposobnosti pravnih oseb in samostojnih podjetnikov posameznikov ter ugotoviti dejanski obseg plačilne nediscipline v Sloveniji. Javna objava dolžnikov z zapadlimi neplačanimi obveznostmi bo zanesljivo vplivala na sklepanje poslov, ker bodo partnerji lahko na enostaven način preverili plačilno sposobnost ter navade svojih kupcev. Dolžniki z neplačanimi zapadlimi obveznostmi bodo bolj motivirani za poravnavanje svojih obveznosti, nekateri sedanje stanje izkoriščajo in ne poravnavajo obveznosti, čeprav sredstva imajo, ker se tako brezplačno financirajo, saj si bodo s tem izboljšali svojo boniteto in s tem pogoje, pod katerimi lahko poslujejo na trgu. Država oziroma Vlada pa bo dobila vpogled v dejansko stanje in velikost plačilne nediscipline v Sloveniji, torej temeljne podatke, na podlagi katerih bo lahko sprejemala nadaljnje ukrepe. Hvala.
Hvala. Gospod Škrlec, državni sekretar na Ministrstvu za pravosodje, bo predstavil stališče Vlade.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci! Naj vam predstavim stališče Vlade do predlaganih sprememb in dopolnitev Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju. Temeljni cilj predlaganega zakona, ki ga vlaga skupina poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom, je zagotavljanje večje plačilne discipline. Rešitev, s katero bi se ta cilj dosegel, pa je javna objava podatkov o dolžnikih razen zasebnikov oziroma potrošnikov. Vlada Republike Slovenije načeloma podpira legitimen in utemeljen cilj, ki ga zasleduje ta novela, ne podpira pa načina, kot ga predlaga za rešitev tega problema predlagan predlog. Rešitve, ki so danes pred vami, niso vsebina Zakona o finančnem poslovanju in postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju, saj ta zakon v pretežnem delu ureja sodne postopke zaradi insolventnosti in prisilnega prenehanja ter pravila finančnega poslovanja gospodarskih družb in drugih pravnih oseb, pri katerih nastopa položaj insolvence. Vlada tudi meni, da rešitve predlaganega zakona niso uravnotežene z vidika razkritja finančnega položaja posamezne družbe javnosti. Finančni položaj in poslovanje dolžnika se popolnoma razkrije javnosti šele v postopku zaradi insolventnosti, saj šele takrat prevladajo interesi upnikov zaradi hkratnega in sorazmernega poplačila njihovih terjatev nad interesi dolžnika. Do tega trenutka pa ni uravnoteženo javno objavljanje podatkov o dolžnikih z neplačanimi zapadlimi obveznostmi. To je razkritje finančnega položaja tudi tistim subjektom, ki tudi sicer nikoli ne bi poslovali s takim podjetjem. Širitev odškodninske odgovornosti poslovodstva v razmerju do upnikov ni sistemska. Samoprijava ali njena napačna ali neresnična vsebina ne more biti v vzročni zvezi z nastalo škodo upnikom, ki v stečaju ne bi dosegli popolnega plačila svoje terjatve. Po predlogu zakona se ti položaji nanašajo tudi na primere, ko pri dolžniku sploh še ni nastopil položaj insolventnosti. Nasprotno pa veljavni 42. člen zakona pravno dosledno kot pogoj za odškodninsko odgovornost poslovodstva v razmerju do upnikov določa tiste kršitve oziroma tista protipravna ravnanja, ki se nanašajo na položaj, ko je družba insolventna oziroma ko bi poslovodstvo to lahko ugotovilo, če bi ravnalo z ustrezno profesionalno skrbnostjo, ki se od nje zahteva. Poslovni subjekti lahko tudi sedaj v okviru uveljavljenih storitev Ajpesa enostavno, hitro in učinkovito preverijo plačilno sposobnost drugih poslovnih subjektov. Tako lahko pridobijo številne informacije za preverjanje svojih sedanjih in bodočih poslovnih partnerjev oziroma drugih udeležencev v blagovnem prometu, in sicer: z brezplačnim vpogledom v podatke Poslovnega registra Slovenije, v objave, nastale v postopkih vpisa v sodni register, v objave v postopkih zaradi insolventnosti, v letnih poročilih posameznih gospodarskih družb in samostojnih podjetnikov kot tudi pravnih oseb javnega prava. Ajpes v okviru svojih tržnih storitev nudi tudi bonitetne ocene za vsa slovenska podjetja in druge bonitetne informacije o ostalih poslovnih subjektih, ki so mnogo bolj verodostojne za presojo plačilne sposobnosti poslovnih subjektov, kot bi lahko bili podatki, zbrani po predlogu zakona. Za predlagane rešitve v predlogu zakona ni možno najti nobene opore glede na predlagani prikaz ureditve v drugih pravnih sistemih in prilagojenosti predlagane ureditve pravu Evropske unije. Določbe direktive 2000/35 ne nalagajo državam članicam sprejetja pravil, ki bi omogočala javno objavo podatkov o dolžnikih z zapadlimi in neporavnanimi obveznostmi. Zaradi vsega povedanega Vlada nasprotuje predlogu zakona in meni, da ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Mag. Radovan Žerjav bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa za besedo. V času gospodarske krize je plačilna nedisciplina postala glavni problem slovenskega gospodarstva. Čedalje več podjetij oziroma organizacij se financira tako, da svojih obveznosti do dobaviteljev, zaposlenih in države preprosto ne poravnavajo več, ali jih poravnavajo z veliko zamudo, kar v končni fazi lahko povzroči, da marsikatero dobro in perspektivno podjetje zaradi likvidnostnih težav na koncu tudi propade. Plačilna nedisciplina je postala rak rana celotnega slovenskega gospodarstva. Lahko bi rekli, da je postala del slovenske poslovne kulture, žal. Tega se zavedajo tudi podjetja in partnerji iz tujine. Kar nemalo slovenskim podjetjem, ki želijo pošteno konkurirati na tujem trgu, povzroča to nemalokatere probleme. Poglavitna rešitev predloga zakona je prosta. Gre za preventivni ukrep, za varstvo potencialnih partnerjev in bodočih upnikov z določitvijo obvezne javne objave dolžnikov z zapadlimi neplačanimi obveznostmi. Kršitev te obveznosti bi po zakonu povzročila odškodninsko odgovornost članov poslovodstev zasebnih in javnih družb. V Slovenski ljudski stranki podpiramo cilj predlaganega zakona, ki je vzpostaviti plačilno kulturo, omogočiti brezplačen, enostaven in pregleden sistem pregleda plačilne sposobnosti pravnih oseb in samostojnih podjetnikov posameznikov ter ugotoviti dejanski obseg plačilne nediscipline v Sloveniji. Seveda nismo presenečeni, da Vlada predlogu zakona nasprotuje. Tudi to je že pravzaprav skoraj postalo del kulture. Kar nas pa najbolj moti, je pod vsako kritiko, je vladna brezbrižnost do te problematike. Zaščita informacije o finančnem položaju nekega podjetja je po njenem mnenju pomembnejša od cilja, da se preprečijo likvidnostne težave tistih podjetij, ki mogoče še pošteno poslujejo. Najbolj žalostno je to, da Vlada ne predlaga nobene alternativne rešitve, nobene boljše rešitve, pravzaprav nobene rešitve na tem zelo akutnem področju. Kot da problemov na tem področju Slovenija ne bi imela, kot da problemov slovensko gospodarstvu na tem področju nima, kar je nedopustno. V Slovenski ljudski stranki bomo ta zakon seveda podprli. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Silven Majhenič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani državni sekretar! Julija je začela veljati novela zakona, ki naj bi s pospešitvijo izvršilnih postopkov preprečila finančno nedisciplino in tako omilila poslovna tveganja za gospodarske družbe, samostojne podjetnike in druge akterje v gospodarskih poslih. K ponovni ureditvi so predlogi za izvršbo na podlagi izvršilnega naslova urejeni v celoti v 40. členu predloga za izvršbo, na podlagi verodostojne listine pa v 41. členu. Predlagatelj se zavzema za vzpostavitev plačilne kulture in seveda discipline v predvidenih rokih, ki morajo biti pregledni ter omogočiti tudi vpogled plačilne sposobnosti pravnih oseb. Nedopustno je, da podjetja, ki so likvidna in razpolagajo tudi z dobički, izkoriščajo sedanje stanje ter ne poravnavajo obveznosti do dobaviteljev in podizvajalcev, ki so odvisni od njihove dobre volje samo zato, ker so veliki in so v dobrih odnosih z vladajočo koalicijo. Zakon sledi načelu razkritja finančnega položaja in poslovanja dolžnika z zapadlimi neplačanimi obveznostmi. Zakon sledi tudi načelu omejevanja tveganj, ki se bo s sprejetjem tega zakona za vse udeležence na trgu zmanjšalo. Zamud pri plačilih in neplačevanju upnikom je čedalje več, čeprav bi pričakovali, da se zadeva izboljšuje. Zakonodaja, ki daje na tem področju pravosodnim organom in organom pregona vso pravno moč, je očitno premalo upoštevana in neizkoriščena. Banke so zelo previdne, kar je tudi prav, saj so izkušnje stale preveč, tako da za nekatere prosilce kreditni krč še traja. Banke pa so bolj fleksibilne, ko gre za kratkoročne in potrošniške kredite, ki pa so manj tvegani in bolj dobičkonosni. Za podjetja, ki so zaradi plačilne nediscipline zašla v težave, je zagotovo kredit rešitev. Vendar pa kot kaže, le na kratek rok, kajti, če se bo stanje na področju plačilne politike izboljšalo, je to pogubno za vsako podjetje, ki se srečuje s tovrstnimi težavami. Podjetniki nas opozarjajo, da je nekaj treba urediti pod nujno, kajti premalo je, da imaš veliko dela, če pa se ne spoštuje plačilna disciplina. Velike firme prav izsiljujejo svoje podizvajalce in dobavitelje z roki, ki presegajo tudi 120 in več dni za plačila. To pa male uničuje na obroke. Premalo je, da imamo dobre zakone, če pa jih nihče ne spoštuje in se jih zavestno krši. Če bomo hoteli obdržati gospodarstvo, še posebej malo, na nivoju kot ga imamo, in pomagati, da se bodo delovna mesta obdržala, bo potrebno strezniti kršitelje. Institucije, ki so zadolžene za dosledno izvajanje zakonodaje, pa bodo morale opraviti delo profesionalno, kajti le na tak način bomo pomagali, da se bo gospodarstvo obdržalo nad vodo. V Slovenski nacionalni stranki smo vsako dobro namero zakona podprli in tako bomo storili tudi tokrat.
Hvala. Gospod Milan Gumzar bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljen državni sekretar s sodelavcem, kolegice in kolegi, predsedujoči! Skupina poslank in poslancev je Državnemu zboru predložila v obravnavo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju. Temeljni cilj predloga zakona je zagotavljanje večje plačilne discipline. Rešitve, za katere bi se ta cilj dosegel, pa je javna objava podatkov o dolžnikih z zapadlimi in neplačanimi obveznostmi. Že sprejeti Zakon o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju v pretežnem delu ureja sodne postopke zaradi insolventnosti in prisilnega prenehanja. Ureja temeljna in splošna pravila finančnega poslovanja gospodarskih služb in drugih pravnih oseb, še posebej v primeru nastopa insolventnosti, ki pa so nadalje razdeljena bodisi v drugih predpisih, bodisi v pravnih poslovno finančne stroke. Predlagana rešitev ni prilagojena pravnemu redu Evropske unije. Določene direktive ne nalagajo državam članicam sprejetje pravil, ki bi omogočala javno objavo podatkov o dolžnikih z zapadlimi in neporavnanimi obveznostmi, kar bi sicer bilo dobro in mogoče tudi celo koristno. Ob tem bi rad opozoril, da lahko poslovni subjekti že v okviru sedaj uveljavljenih storitev Agencije Republike Slovenije za javnopravne evidence in storitve enostavno, hitro in učinkovito preverijo plačilno sposobnost drugih poslovnih subjektov. Uporabnikom je omogočen brezplačen pogled v podatke Poslovnega registra Slovenije, v objave, nastale v postopkih vpisa v sodni register, v objave v postopkih zaradi insolventnosti ter od 1. 7. 2010 v podatke registra transakcijskih računov. Zato v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije predloga zakona ne bomo podprli, saj menimo, da je v obstoječem pravnem redu tovrstna problematika ustrezno urejena. Smatramo, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala. Gospod Bogdan Čepič bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Pozdrav državnemu sekretarju! Kolegice in kolegi! Problematika plačilne nediscipline je nedvomno izjemno velik problem in ne samo v Sloveniji, ampak povsod. Vsak, ki opravi korektno svoje delo ali dobavi blago, želi imeti to delo tudi plačano v dogovorjenih rokih in v dogovorjenem znesku. Tukaj se lahko strinjamo s stališčem predlagateljev, ko govorijo, da je to velik problem slovenskega gospodarstva in verjetno tudi javnih financ takrat, ko niso plačani prispevki in dajatev v državni proračun oziroma javne blagajne, kot so prispevki za zdravstveno zavarovanje ali pokojninsko blagajno. Se pa verjetno razlikujemo v pogledih, kako to plačilno nedisciplino odpraviti ali zagotoviti, da se bo vse to plačevalo točno na datum in po dogovorjeni ceni. Nekaj časa je veljalo, če bo država skrajšala plačilne roke s 60 dni na 30 dni, kot eden od pomembnih investitorjev in kupcev, se bo ta problem zelo hitro razrešil. Nenazadnje smo tudi danes že omenili zahteve slovenske obrti in podjetništva, kako iz krize. Splošni 30-dnevni plačilni rok je bila prva zahteva pri spopadu s plačilno nedisciplino. In, žal ni res, država je skrajšala plačilne roke in svoja plačila opravila v roku 30 dni, mogoče kakšnega še prej, ko so priložene vse ustrezne listine. Zmanjšali smo tudi vračilo preplačanega DDV-ja. A problem neplačil podizvajalcev ni nič manjši. Zaradi krize se je verjetno še stanje poslabšalo. Uvedene so razne bonitetne ocene, ki pa se jih izvajalci del ne poslužujejo, ko sklepajo poslovne dogovore o dobavi materiala ali storitev. Vse verjetno v prepričanju, da bo storitev tudi korektno vplačana in bo posel stekel. Danes v borbi za delo pravzaprav pozabljamo in pozabljajo na stvari, kako takrat, ko je treba plačati. Slovenska obrt je še predlagala nekaj ukrepov, ki pa so že izvedeni. In sicer v novem Zakonu o javnih naročilih je opredeljeno, na kakšen način so zavarovani podizvajalci in možnost plačila podizvajalcev mimo glavnega izvajalca. Izvaja se večstranski pobot, a verjetno premalo uspešen, saj vsi ne prijavljajo svojih terjatev v ta pobot. Lahko bi še našteval. Predlog, ki ga dajejo predlagatelji za zagotovitev plačilne discipline, je, da se javno objavijo vsi tisti, ki imajo neplačane račune oziroma odprte terjatve do dobaviteljev ali pa države v obliki davkov in prispevkov. Tega ukrepa obrtništvo in podjetniki, na katere se radi izgovarjamo, ne predvidevajo in ga niso zapisali v svoj program. Če nekoliko poenostavim, če bi to rešilo problem neplačil tako enostavno, bi to uvedli, ne samo v Sloveniji, ampak povsod tam, kjer je plačilna nedisciplina problem. In v teh včasih pa verjetno ni države v Evropi in seveda še širše, da nima teh težav. Plačilno disciplino je treba verjetno reševati bolj kompleksno in ne samo na posameznem segmentu. To pa je, da neplačnika ne da bi ugotavljali njegovo dejansko plačilno sposobnost in boniteto, pribijemo na nek sramotilni steber, ki bo verjetno imel kakšen kratkoročni pozitivni učinek, zagotovo pa ne na daljši rok. O tem, kakšno poslovno škodo pa lahko povzročimo tistemu, ki smo ga mogoče po nepotrebnem brez utemeljitve pribili na tako imenovani sramotilni steber, pa ne razmišljamo. V Poslanski skupini Socialnih demokratov ne želimo zagovarjati neplačevanja med poslovnimi subjekti in državo. To je treba odpraviti in to na več načinov. Zagotovo se morajo nadzirati plačila, ki se opravljajo iz državnega ali lokalnega računa, saj v teh primerih praviloma ne bi smelo biti likvidnostnih težav, vsako kršitev, in to se da dobro kontrolirati v okviru že dogovorjenih mehanizmov nadzora, je treba tudi sankcionirati. Predvsem pa je treba uvesti osebno odgovornost tistih, ki sprejemajo odločitve, ki imajo za posledico neko plačilo storitev ali blaga in pri tem vedo, da nimajo planiranih in zagotovljenih sredstev. Ob sedanjih možnostih, ki jih ponuja Ajpes, pa je treba zagotoviti še bolj kompleksne podatke v okviru ocenjevanja bonitetne ocene, ki bo dala jasno sliko, s kakšnim poslovnim partnerjem imamo dejansko opravka. Ne samo z vidika, ali ima plačan zadnji račun, ampak ali ima tudi v bodoče sploh možnost, da bo korektno izvrševal svoje finančne obveznosti. Za vsakega, ki vstopa v poslovni odnos z drugim, je dejansko treba vedeti, ali bo dobil plačano storitev v bodoče, ko bo opravil svoje delo oziroma dobavil material. To je temeljno vprašanje, ki si ga vsak, ki vstopa v poslovni odnos, tudi postavlja. Zakon, ki ga je predlagala skupina poslank in poslancev, pa na to temeljno vprašanje ne daje odgovora oziroma rešitve. O neplačnikih lahko že danes dobimo informacije, ali je poslovni partner tudi dolgoročno solventen, pa mnogo težje. Zato Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju ne bomo podprli za nadaljnjo obravnavo v Državnem zboru. Ne nasprotujemo predlogu zakona, ker ga je predlagala opozicija, temveč zato, ker smo prepričani, da ni celovit za obrtnike in podjetnike. In za te gre. Zanje bi lahko bil celo škodljiv. Ugled firme se gradi postopoma. Zruši se pa lahko z eno samo slabo potezo ali ukrepom. Ob tem pa bi še spomnil na stališče Odbora za gospodarstvo, ki je v svojih stališčih ob obravnavi problematike finančne nediscipline zapisal, da je posebno pozornost treba nameniti tudi spremembi kulture na področju plačilne discipline. Zato je treba kontinuirano delovati na ozaveščanju javnosti o negativnih posledicah problema in verjetno ne s sramotilnim stebrom. In za to dejansko gre.
Hvala. Gospod Zvonko Černač bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Še enkrat lep pozdrav, spoštovani kolegi in ostali prisotni! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smatramo, da je neplačevanje in likvidnostna situacija v Sloveniji predvsem v zadnjem letu eden glavnih problemov in ovir pri preboju k nadaljnji gospodarski rasti. Zaradi tega smo doslej že večkrat predlagali številne ukrepe na tem področju. Pred nami je eden izmed teh, ki bi bil korak na poti k boljši finančni disciplini. Javna objava liste dolžnikov z neplačanimi obveznostmi bi gotovo pripomogla k temu, da bi bili poslovni subjekti na eni strani bolj previdni in da bi na drugi strani onemogočili poslovanje s tistimi, ki so pri svojem poslovanju rizični. Predvsem pa bi pripomogla tudi k temu, da bi se tudi država, ki si je v zadnjem obdobju predpisala določene rokovne obveznosti glede plačevanja, te roke skrajšala, se tudi teh rokov držala. Ne drži, da se država drži rokov, ki jih zakon določa. Kar nekaj primerov je bilo javno izpostavljenih v zadnjem času, ko je tudi država pokazala, da je slab plačnik oziroma da stvari ne plačuje v rokih, ki so določeni v zakonu. Eden izmed takih primerov je bil nedavno obelodanjen tudi na območju, s katerega sam prihajam. Posledično ta primer pomeni, da bo ta podjetnik verjetno zaprl svojo dejavnost, čeprav je dobro usposobljen za delo, ki ga opravlja, ker mu eno izmed ministrstev dolguje – ne boste verjeli – 60 tisoč evrov. Relativno majhen znesek za državo, za tega podjetnika pa verjetno tak, da mu bo preprečil nadaljnje poslovanje in opravljanje dela. Ta primer sem navedel samo kot enega izmed kričečih primerov, ki govorijo o tem, da stanje na tem področju ni dobro. Podatki, ki smo jih slišali danes, govorijo o tem, da se še poslabšuje, da je bistveno slabše letos, kot je bilo lani. Skoraj 6 tisoč poslovnih subjektov po statistiki Ajpes je imelo septembra neporavnane obveznosti. To je grozljiva številka. Če upoštevamo še znesek teh obveznosti, ki sega v nekaj deset milijonov evrov, je problem likvidnosti ključen problem, ki ga je treba v tej državi rešiti, če želimo v prihodnje zagotoviti normalno poslovanje. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ne trdimo, da je mogoče samo s tem ukrepom preprečiti to anomalijo. Trdimo pa, da je to eden izmed ukrepov, ki ne stane praktično nič in ki bi v luči vseh ostalih ukrepov, ki bi jih bilo treba sprejeti, nekatere izmed njih smo v preteklosti že predlagali, končno lahko pripeljal Slovenijo na pot, da se bo začela odpravljati ta rak rana, ki smo ji priče ne samo v zadnjem mandatu, ampak že kar zadnjih 15, če ne celo 20 let. V zadnjem obdobju smo tudi iz medijev poslušali o primerih, ki so dokumentirani in govorijo o tem, da imajo nekatera podjetja drugačne odpustke kot vsa ostala. V Poslanski skupini se sprašujemo, kako je mogoče, da neko podjetje ne plačuje prispevkov za zaposlene, ne plačuje svojih podizvajalcev, ima milijonske dolgove, neovirano pa dobiva državne posle. Še več, direktor tega podjetja je najbolje plačani menedžer v lanskem letu v tej državi. V dejavnosti, ki je po statistiki v največji krizi, je prvi direktor imel skoraj 800 tisoč evrov letne plače oziroma skoraj 2 tisoč 200 evrov na dan. 2 tisoč 200 evrov na dan, nedelje, prazniki in sobote vključeni! Ob tem pa ta država išče poti, kako bo zamrznila pokojnine, ki znašajo 300 do 500 evrov mesečno. Namesto da bi iskala poti, kako bo prisilila tako podjetje, ki ima na eni strani očitno zelo velik posluh za tiste, ki so najbolje plačani, kajti v tem podjetju to ni edini primer visokih izplačil, ampak je kar cela serija ljudi, ki so enormno plačani, da bodo zagotovili normalno plačevanje prispevkov in obveznosti do svojih podizvajalcev, za katere beremo, da njihovi dolgovi segajo v milijone evrov. Eden izmed korakov na tej poti bi bila gotovo javna objava liste teh podjetij. Koraki, ki bi morali slediti, pa so gotovo onemogočiti poslovanje takšnega podjetja za državo, zaostriti sankcije, ki jih imamo v veljavni zakonodaji in ki govorijo o tem, da so v takšnem primeru odgovorne osebe lahko tudi kazensko odgovorne. Skratka, izvajati veljavno zakonodajo. Tega ni, še več, Pahorjeva Vlada vključno z ministri se spreneveda in govori: "Mi načelno sicer podpiramo to vašo rešitev, ampak pot ni pravilna, nič ne bo pripomogla in tako naprej." Mislim, da je to neodgovorno obnašanje in da je skrajni čas, ob tem ko prilivi v državno blagajno rapidno upadajo, ko se odhodki povečujejo. V letošnjem letu bomo ob realizaciji državnega proračuna konec leta beležili še slabše kazalce, kot smo jih v lanskem letu, saj je bilo v prvi polovici leta prilivov za 120 milijonov evrov manj kot v prvi polovici lanskega leta, odhodkov pa za celo 200 milijonov evrov več. In vse to, ta razkorak, vedno večja plačilna nedisciplina, vedno več podjetij, ki imajo zaradi tega težave pri poslovanju pa niso za to nič kriva, številni stečaji, ki se nam obetajo v prihodnje, in številne izgube delovnih mest govorijo o tem, da je skrajni čas, da začne Pahorjeva Vlada voditi drugačno politiko in prihajati v Državni zbor z zakoni, ki bodo te anomalije preprečili. Če pa tega ni sposobna, potem bi bilo prav, da vsaj podpre tiste namere opozicije, ki govorijo v to smer. Ena izmed teh namer, ki države ne stane popolnoma ničesar, pomeni pa neko pot pri odpravi plačilne nediscipline, je tudi ta zakon, ki ga imamo danes na mizi. Mislim, da bi bilo prav, da ga podpremo. In v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ga bomo seveda podprli. Hvala lepa.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. K besedi se je javil gospod Likar kot predlagatelj. Prosim.
Hvala lepa. Mogoče nekaj dopolnil, ki jih v uvodu nisem uspel povedati. Jaz mislim, da v nečem smo si vsi edini. Prvič, da je problem plačilne nediscipline zares pereč in že skorajda alarmanten, in drugič, če bomo čakali na celovitost urejanja s strani Vlade, potem bomo to še kar nekaj časa čakali ampak brez kakšnega sarkazma ali kaj. Jaz mislim, da se vsi s tem strinjamo. Ta predlog zakona, ki ga je v proceduro vložila Slovenska demokratska stranka, pomeni korak k temu, da se bo zagotavljalo redno plačilo v rokih. To bo mogoče posreden rezultat. Cilj tega zakona je, da imajo poslovni partnerji možnost pri sklepanju poslov oziroma preden se odločijo za sklepanje poslov, da imajo možnost na enostaven in pregleden način, ki tudi ne bi bil drag, preveriti, kakšen je ta poslovni partner. Mislim, da je to najmanj oziroma prva informacija, ki jo hoče pridobiti, je ta, ali je partner, s katerim namerava skleniti posel, kolikor toliko reden plačnik. Jaz verjamem, da se vsakemu kdaj pa kdaj kaj zalomi in ne plača v roku, en dan, dva, tudi en teden. Mogoče to nič ne pomeni. Vendar, če pa so te zamude, ne vem, 60 dni, 120 dni ali če se dogaja, da ima neizterljive terjatve, potem s takšnim partnerjem ne bo sklenil posla. Obstajala bo veliko manjša možnost, da bi na račun neplačevanja zašel v težave. Zdaj pa bi mogoče še komentiral stališče Vlade, in sicer navaja, da rešitve, predlagane v tem predlogu zakona, niso predmet Zakona o finančnem poslovanju in postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju. Ne vem, mislim, da je ta bil do leta 2007 zakon, posebej Zakon o finančnem poslovanju, pa posebej zakon, ki je urejal materijo stečaja, likvidacije in pa prisilne poravnave. In takrat, mislim, da v letu 2007, se je ta materija združila v enem zakonu. Tukaj sem gledal zakon, namreč Zakon o finančnem poslovanju in tako naprej. V 11. členu opredeljuje kratkoročno in dolgoročno plačilno sposobnost. V 14. členu govori o tem, kdaj je dolžnik insolventen. In sicer pravi, "če se ne dokaže drugače, velja, da je dolžnik, ki je pravna oseba, podjetnik ali zasebnik, trajneje nelikviden, če za več kot 2 meseca zamuja z izpolnitvijo ene ali več obveznosti v skupnem znesku, ki presega 20 % zneska njegove obveznosti, izkazane v letnem poročilu za zadnje poslovno leto pred zapadlostjo teh obveznosti". Z zakonsko obveznostjo posredovanja podatkov o skupnem znesku dospelih, neporavnanih obveznosti in pa o povprečnem številu dni zamude iz tega naslova, bi v tem predlaganem zakonu dobili enostaven in pregleden sistem nad plačilno sposobnostjo pravnih oseb, tako pravnih oseb kot samostojnih podjetnikov. Država bi s tem v bistvu dobila pregled nad dejanskim obsegom plačilne nediscipline, ker mislim, da zdaj s temi podatki niti ne razpolaga. Dolžniki z neplačanimi zapadlimi obveznostmi bi bili na ta način, kot sem rekel, bolj motivirani za poravnavanje svojih obveznosti, ker bodo s tem izboljšali tudi svojo boniteto na trgu. Zdaj ne vem, vi ste v svoji obrazložitvi samo rekli, da pač to ni materija tega zakona. Mogoče boste v nadaljevanju to tudi podali oziroma predlagali rešitev. Verjetno pa bi nekam ta materija spadala. V nadaljevanju oziroma v teh obrazložitvah, ki sem jih bral, se sklicujete tudi na to, da je sistem poročanja urejen v 219. členu Zakona o plačilnih storitvah in sistemih, ki pač vsebuje te evidence, ki vsebujejo neporavnane obveznosti, pa zgolj iz naslova sodnih odločb o izvršbi in pa iz naslova davčnega dolga, ne pa tudi dospelih in neporavnanih obveznosti iz naslova pogodbenih razmerij, kot ste pravilno ugotovili v tem. Tukaj je tudi v drobnem tisku napisano, da je to bila v nekih drugih časih, v prejšnjih časih, pač ena plačilna institucija, ki se je nazadnje imenovala Agencija za plačilni promet, ki je ob vodenju plačilnega prometa spremljala tudi poravnavanje obveznosti. In takrat, ko se je ta institucija ukinjala, se je z velikim pompom naznanjalo, da plačilni promet pač morajo dobiti bančne institucije, ki bodo cenejše zaradi konkurence. Pa brez kakšne nostalgije po tem – nihče ni pomislil, da bi te funkcije, ki jih je opravljala ta plačilna institucija, ustrezno nadomestil oziroma nadgradil. Nisem mogel razumeti, ko je prišla v javnost informacija, mislim, da je bila najprej Steklarska Nova, potem Viator&Vektor, SCT pa še drugi, da niso plačevali prispevkov. Jaz sem bil v starih časih v službi na tej agenciji in mi je to dobro poznano, kako je ta zadeva potekala, in sem se čudil, da je to sploh mogoče. Pričakoval sem tudi, da se zdaj, ko plačilni promet opravlja banka, ob plači daje te tako imenovane REK obrazce plačilne naloge na banko, REK obrazce na Durs. Durs seveda ima evidenco, kdaj je določena pravna oseba plače izplačala. Ne razumem, zakaj ni možno teh prispevkov iztirjati in da se ta problem v taki meri pojavlja. Dobro, to je mogoče že drugo poglavje. Nadalje, v obrazložitvi navajate, da predlagane rešitve niso uravnotežene z vidika razkritja finančnega položaja posamezne družbe javnosti. Z zakonsko obveznostjo posredovanja podatkov o skupnem znesku dospelih neporavnanih obveznosti in pa o povprečnem številu dni zamude iz tega naslova mislim, da ne razkrivajo nikakršnega finančnega položaja dolžnika, kot to tudi sami v nadaljevanju navajate. Namreč, v tretjem odstavku pravite, da sam znesek neporavnanih obveznosti gospodarskega ali poslovnega subjekta še ne razkriva finančnega položaja oziroma še ni pokazatelj njegove kratkoročne likvidnosti ali dolgoročne solventnosti plačilne sposobnosti. Ne vem, ali to vpliva na razkritje finančnega položaja ali ne. Mislim, da sam podatek o znesku neporavnanih obveznosti, to je skupni znesek, zaradi mene ni treba, da je ločeno za davke ali za prispevke, čeprav mogoče bi bilo to tudi primerno. Sam menim, da ta podatek in podatek o povprečnem številu dni zamude ne razkriva nikakršnega finančnega položaja dolžnika, še posebej pa ne z vidika nečesa, kar bi bilo v nasprotju z zakonodajo. S tem želimo doseči zgolj to, da bi lahko pravne osebe in samostojni podjetniki pri sklepanju poslov imeli možnost – kot sem že prej povedal – preveriti, ali je potencialni dolžnik pravočasno poravnaval svoje zakonske in pogodbene obveznosti. S tem bi se samo, ne preprečilo, ampak občutno zmanjšalo tveganje za neplačilo zakonskih in pogodbenih obveznosti. Pravite, tudi zato je v predlogu zakona nesistemsko določena nova kršitev, to je opustitev ali napačna samoprijava neplačila zapadle obveznosti kot podlaga za odškodninsko odgovornost v razmerju do upnikov. Jaz mislim, da ima opustitev po tem predlogu zakona, opustitev samoprijave še kako vzročno povezavo z nastalo škodo upnikov, ki v stečaju ne bi dosegli popolnega plačila svoje terjatve, ker, recimo, podjetje x, če gre v stečaj, se dolžnik, po domače rečeno, lahko obriše pod nosom za svojo terjatev. Če pa bi imel, preden je sklenil posel z njim, možnost preveriti, če je ta poslovni partner, recimo, kolikor toliko redni plačnik svojih obveznosti, in če temu pač ne bi bilo tako, potem morebiti z njim ne bi sklenil posla. S tem bi se preprečila tudi nastala škoda zaradi morebitnega neplačila. Nadalje pravite, v sedanjih kriznih razmerah pretežni del slovenskih poslovnih subjektov vsaj deloma zamuja pri izpolnjevanju pogodbeno določenih rokov plačil in Ajpes bi moral za ugotavljanje podatkov o neplačnikih vzpostaviti in voditi obsežen informacijski sistem in tako naprej. Jaz mislim, da ta pregled, ki bi vseboval zgolj podatke o pravnih osebah in o skupnem znesku neporavnanih obveznosti pa še zraven število dni, povprečno število dni zamude, ne bi povzročal tako občutno višjih stroškov in s tem tudi ne večjih javnih izdatkov. Jaz mislim, da preprosto ti, ki se ukvarjajo z informacijsko tehnologijo, vedo, jaz tega ne znam razložiti, ampak, če bi te podatke pošiljali na Ajpes, mislim, da to niti ne bi bil tak problem. Dobro, mogoče, ampak jaz mislim, da to ne bi, sigurno bi pa po našem mnenju bile, če bi že bili določeni stroški, večje koristi. Tu je bilo še v stališčih rečeno, da je to urejeno zdaj na Ajpesu, da je mogoče hitro in učinkovito preveriti boniteto poslovanja poslovnega partnerja. Delno je to res, vendar jaz točno ne vem, kako zgledajo ti obrazci. Včasih sem to dobro vedel. Podatki, ki jih dobiš sedaj, so v glavnem zgodovinski. Podatki so na podlagi letnih poročil. Recimo, če jaz danes zahtevam nek podatek, se ti podatki nanašajo na letno poročilo za leto 2009. Kar pa se tiče likvidnosti, seveda na Ajpes te plačilne institucije sicer pošiljajo podatke o neporavnanih obveznostih, te pa – kot rečeno – izhajajo samo iz naslova sodnih izvršb in pa iz naslova davčnega dolga. Jaz mislim, da dosti več neporavnanih obveznosti izhaja iz pogodbenih razmerij in informacije o teh seveda ni mogoče dobiti na obstoječ način. Se bom še kasneje oglasil, če bo kakšna razprava. Še v predlogu zakona je določena tudi odškodninska odgovornost članov poslovodstev zasebnih in javnih družb, ki zahtevanih podatkov ne bi posredovali ali pa bi navedli neresnične ali nepopolne podatke. Tako, da jaz mislim, da so za funkcionarje teh državnih organov in lokalnih skupnosti ter za člane poslovodstev javnih družb, ki ne bi posredovali podatkov v skladu s tem zakonom, določene tudi denarne kazni in poziv za razrešitev s funkcije, če bi se kršitev ponovila. Jaz mislim, da je ta določba primerna, ker sicer vemo, če je to brez kakšnih sankcij ali kaj podobnega, vemo, kam smo s tem prišli. To se odraža tudi v poravnavanju teh obveznosti. Tako da so določene sankcije potrebne. Kar pa se tiče nadzora, kar tudi navajate v svoji obrazložitvi, da bi bilo treba uvesti eno delovno mesto, inšpekcije, ki bi to nadzorovalo, seveda verjetno bi to bilo treba, ampak jaz mislim, da je to pa že stvar nadaljnjega postopka in stvar Vlade, kako bi to izpeljala. Toliko za enkrat, hvala.
Györek, Frangež, ni. Gospod Podkrižnik, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Spoštovani! Glavnina podjetij stremi k dobrim rezultatom, dobri bilanci in na koncu dobičku, s tem dobremu imidžu samega podjetja. Plačilna nedisciplina v Sloveniji je problematična, vendar se moramo vprašati, zakaj je prišlo do takšne situacije. Nekaj let nazaj je večina bančnikov govorila, da banka, ki ne raste 30 % letno, je slaba banka. Mislim, da to kar veliko pove. Se pravi, prioritete banke, ki so financirale projekte, ki ne prinašajo neke višje dodane vrednosti ali je sploh ne prinašajo, pač niso bile pravilno usmerjene. Se pravi, tu je primanjkovalo same podpore, tudi s strani bank, za sam razvoj podjetjem, ki ustvarjajo in imajo dobre programe in tudi zagotovljen trg. Se pravi, da je bila tem podjetjem namenjeno premalo pozornosti. Zdaj morajo ta podjetja surovino, materiale plačevati po predračunih, po večini. Se pravi, na svetovnem trgu so se te zaloge nekako zmanjšale, in če hoče neko podjetje danes pravočasno dobiti material, ga mora večinoma plačati tudi po predračunu. Potem sledi naprej sam proizvodni proces, ki tudi traja od nekaj dni do kakšnega meseca, nato to podjetje izstavi fakturo z valuto 30 do 120 dni. Dejansko mora to podjetje financirati proizvodnjo do 6 mesecev. Mislim, da je to velika težava za ta podjetja in zaradi tega tudi prihaja do neplačevanja teh obveznosti do države in dobaviteljev. Kaj narediti, da bi bilo to boljše? Mislim, da bi tu veliko stvari lahko rešili na tak način, da bi lahko izboljšali ta bančni suport. Se pravi, da bi ta podjetja imela nek boljši servis, da bi lahko hitreje dostopala do teh likvidnostnih sredstev, kajti ravno zaradi tega so posledice, da imajo težave dejansko s samim denarnim tokom. Prepričan sem, da bi 90 % teh težav odpravili, če bi banke odigrale vlogo, ki je danes še niso odigrale. Tudi financiranje novih tehnologij iz tekočega poslovanja je dodatna težava. Se pravi, prej sem omenil samo financiranje teh surovin. Težava je danes tudi, da velika večina podjetij, ki imajo dobre programe, se pravi trg, morajo nove tehnologije financirati iz tekočega poslovanja. To je velika ovira in tudi zavira razvoj Slovenije. Zato tudi mi tako počasi napredujemo na lestvi BDP-ja. Mi bi tu lahko bistveno več ustvarili, če bi ta podjetja lahko hitreje dobivala ta sredstva in iz naslova tega tudi ustvarila višje prihodke ter tudi posledično zmanjšala to plačilno nedisciplino. Se pravi, treba bi bilo dvigniti skupno kulturo, poslovanje na splošno, od same države, bank, podjetij in nenazadnje tudi samega potrošnika, da bomo v prihodnje priča manj stečajem, manj težavam podjetij in več uspešnim podjetjem, ki bodo ustvarjala visoko dodano vrednost. Se pravi, če bi ta bančni sistem funkcioniral bistveno boljše, kot danes funkcionira, bi teh težav sigurno ne bilo veliko. Prepričan pa sem, da ta predlog ni rešitev za plačilno nedisciplino v celoti, delno pa bo pripomogel boljši situaciji na samem področju. Tako da ta predlog podpiramo. Hvala.
Hvala. Gospod Jelinčič. [[Ga ni.]] Gospod Rezman, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz bo v nekaj stavkih skušal ponazoriti svojo oceno, ki govori o tem, da predlagana rešitev ni, ne najboljša in tudi ne dobra rešitev. Črne liste, ki naj bi se sestavljale, ne pomenijo nič drugega kot ponavljanje enega in istega. Le kdo danes ne zna iz ust povedati tistih največjih dolžnikov, ki ne plačujejo? In kaj bi dosegli s tem, če to nenehno ponavljamo, pa ne odpravljamo vzrokov za to, da bi se ta plačilna nedisciplina ne perpetuirala, ne ponavljala sama iz sebe. Dovolj je pogledati na prve strani medijev, poslušati tiste termine, ki so najbolj poslušani, pa bomo videli, da se neplačniki kar naprej pojavljajo v teh terminih na teh straneh in da to nič ne zaleže pri tem, da bi se verige plačilne nediscipline morebiti skrajšale. Ko govorimo z ljudmi, ki imajo s tem veliko opravka, se vse bolj vsaj meni ustvarja vtis, da razumejo to plačilno nedisciplino kot novodobno kugo, za katero ni, tudi pri nas, še pravih rešitev. Nekateri pa nam ponujajo sedaj tabletko, na kateri bi pisalo blasfemija. Prepričan sem, da z blasfemijo ne bomo dosegli kaj velikega, tudi zavoljo tega ne, ker bodo tega deležni mnogi po krivici. Mnogi, ki bodo na takšnih seznamih, čeprav niso sami k temu nič prispevali in čeprav samo plačujejo račun zato, ker veliki igrajo karte na njihov račun z njihovimi žetoni. Ocenjujem torej, da bi bilo nesmiselno, da bi naredili mnogim gospodarskim subjektom, ki se mučijo, da bi izšli iz krize, dodatno krivico, ko bi jih pribijali na ta križ in jih na ta način izpostavljali sramotenju, kot se reče po domače blasfemiji. Večina tistih majhnih, ki so prizadeti za voljo tega, ni nič prispevala k temu, samo izogniti se temu ni mogla. In nosi breme velikih, za katere mnogi majhni celo najemajo kredite. In jih ne odplačujejo, seveda zato ne, ker v tej verigi neplačevanja ne morejo odplačevati. In tisti, ki se danes sklicujejo, kakor je v gradivu zapisano na to, da gospodarstvo terja pravzaprav te liste, niso navedli, kje to piše v tistih publikacijah, ki jih izdajajo združenja delodajalcev ali pa Gospodarska zbornica Slovenije ali pa Obrtno podjetniška zbornica. Recimo, v zadnjih treh letih – jaz pač to nekoliko spremljam – to ne piše. Oni iščejo rešitve nekje drugje. Oni iščejo rešitve v tem, da bi se, ne samo zakonsko skrajšali roki, ampak da bi se tudi uveljavljali ti skrajšani roki. In ti gospodarstveniki nič ne pišejo o tem, da je glavni generator neplačevanja država. Celo nekateri, čisto novejši podatki natančno predstavljajo, kateri del države plačuje bolj ali manj redno in kakšni so po posamičnih ministrstvih ali po posamičnih organih zaostanki pri plačevanju računov. Torej, ni najti teh argumentov za to, ker se terja pri tistih, pri gospodarstvu, na kar se sklicujejo, ker mnogo bolj želijo multilateralno kompenzacijo, ki bi bila samodejna in za katero ocenjujejo, da bi bila uspešna. In ker tudi mnogo bolj terjajo zlasti malo gospodarstvo, da bi bili javni razpisi takšni, da bi bili dostopni direktno malim in ne šele preko verige velikih, ki potem plačilno verigo ustavijo. In tisto, kar še želijo, je, da bi bili bolj učinkoviti, da tako rečem, preventivno, da bi preprečili nastajanje plačilne nediscipline, in sicer z učinkovitejšimi instrumenti zavarovanja in izvršbe. Pri tem nam dajejo nekateri za zgled celo sosednjo Hrvaško. Jaz torej tega predloga, ki govori o črni listi, o gavgah, ne morem podpreti zavoljo tega, ker mislim, da si gospodarstvo ne zasluži tega sramotenja. Ker mislim, da s sramotenjem ne bomo ničesar prispevali k oživitvi gospodarske rasti in povečanju delovnih mest, ki smo jih tako zelo potrebni, ampak je treba najti druge ukrepe, za katere pa žal moramo ugotoviti, da tudi država še ni našla najboljših in najkrajših poti, da bi prijeli.
Hvala. Gospod Škrlec, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Skušam se odzvati na določene nasprotne argumente, ki so bili podani v razpravi. Kar se tiče plačilne nediscipline, ni skrivnost, saj je Vlada večkrat javno povedala, da je to ena izmed pomembnih skrbi, za razrešitev katerih si Vlada prizadeva. Vlada je zato tudi sprejela vrsto ukrepov, med katerimi naj izpostavim tiste, ki smo jih pripravljali na ministrstvu, katerega delo najbolje poznam, to je na pravosodnem ministrstvu. Kultura poslovanja, kot se je izrazil eden izmed predhodnih govornikov, je seveda eden izmed ključnih elementov, kako doseči boljšo plačilno disciplino. Plačilna disciplina je posledica mnogih faktorjev in razmer, v katerih gospodarski subjekti poslujejo in na katere včasih niti ne morejo sami vplivati, na mnoge pa lahko. In ti elementi in ti vplivi so v času krize drugačni kot v času nekega blagostanja. Zaradi tega smo na pravosodnem ministrstvu tudi pripravili skupek napotkov pravnim subjektom in tudi drugim subjektom, kako vstopati v poslovna razmerja, v pogodbene odnose predvsem, v časih krize, na kaj biti pozoren, katere določbe v medsebojnih razmerjih kar se da jasno opredeliti. Morda je ključno tudi to, kako ravnati takrat, kadar se stvari zapletejo. Namreč, vsa plačilna nedisciplina ni samo posledica tega, da nekdo noče plačati, mnogokrat gre tudi za nerazumevanje med tem, kaj je dolg in kaj je terjatev, koliko znaša upravičena terjatev in koliko znaša upravičen dolg. To pa je povezano z razreševanjem spora. Pripravili smo tudi deklaracijo, kjer so se subjekti zavezali k alternativnemu reševanju sporov, ki je hitrejše, bolj učinkovito, predvsem bolj prijazno do uporabnikov in tudi hitrejše od sodnih poti. Tej deklaraciji se je pridružila cela vrsta subjektov, mnoge občine in tudi Gospodarska zbornica. Seveda pa tudi s spremembami zakonodaje skušamo ustvariti pogoje za boljše poslovanje in za odpravo razlogov, ki vodijo v plačilno nedisciplino. Eden pomembnejših zakonov v tej povezavi je zakon o izvršbi in zavarovanju, ki je tisti zakon, ki določa postopek in predpisuje, kako upnik pride do izterjave tistega, kar mu nekdo dolguje. In pri plačilni nedisciplini gre ravno za to, da nekdo ima terjatev, dolžnik pa te terjatve ne plača pravočasno oziroma v roku, ki je določen za plačilo. V tem zakonu je bila uvedena cela vrsta izboljšav, kako teče izvršilni postopek hitrejše. Ena glavnih je ta, da je sedaj omogočeno poplačilo tistih terjatev, ki izvirajo iz pravnomočnih izvršilnih naslovov tudi pred pravnomočnostjo sklepa o dovolitvi izvršbe. Seveda pa je bil v okviru priprav oziroma odprav vzrokov za plačilno nedisciplino prav posebne pozornosti deležen tudi ta zakon, ki je danes ponovno na vaših klopeh, zakon o finančnem poslovanju, postopkih prisilnega prenehanja in poslovanja. Ta zakon je bil v malo več kot letu dni trikrat spremenjen. Dvakrat izrazito in izključno zaradi odzivov na trenutne krizne razmere. Novela B je bila rezultat ugotovitve, da ni zadosti dobro poskrbljeno za situacijo, ko družbe podaljšujejo svoje poslovanje, čeprav ne plačujejo delavcev. Rezultat takšnega poslovanja so bile dolgoletne agonije družb, ko so delavci hodili v službo, delali pošteno in za to niso prejeli plačila. Sedaj je bila uvedena predpostavka, da, če takšnih plačil v treh mesecih ni oziroma če tri mesece takšnih plačil ni, je to neizpodbitna predpostavka insolventnosti, kar pomeni pogoj za začetek stečajnega postopka. Naslednja novela je bila pripravljena prav v luči preprečevanja plačilne nediscipline. V ta namen je bila formirana zelo široka medresorska delovna skupina, ki je pretresala najrazličnejše ideje. Med njimi takrat ni bilo ideje o črni listi ali sramotilni listi tistih, ki ne plačujejo redno. Ta ideja je prišla danes. Danes to idejo obravnavamo. In ko analiziramo to idejo, skušamo analizirati, kaj bi takšna rešitev prinesla in s čim bi pomagala in kaj od tega, kar se zasleduje z namenom današnjega pogoja, je pravzaprav v zakonodajo že vključeno. Ko preverjamo, kaj bi takšna objava neplačnikov prinesla, nekako ne vidimo, kaj je dodana vrednost, razen tega, da gospodarskim subjektom, ki se pogosto tudi brez svoje krivde znajdejo v zagatnem položaju, kratkoročno zagatnem, ta zagatni položaj še poslabšamo s tem, da jih obelodanimo kot neke kršitelje, hujše kršitelje, da se to javno objavi in je dostopno vsem na sramotilnem stebru, kot smo slišali danes. Seveda se v kriznih razmerah grožnja z represijo zdi učinkovita, ampak izkušnje iz zgodovine kažejo, da temu običajno ni tako. Tudi v tem primeru smo prepričani, da ta grožnja ne bi dala želenega rezultata. Namreč, dejstvo, da nekdo ne plača nekega računa, ne pove nič o tem, zakaj se je to zgodilo, niti ne pove nič o tem, ali je vzrok za to globlji, in kar je še bolj pomembno, ali bo v bodoče tudi tako nediscipliniran, kot je, če smemo takšno oznako uporabiti v tem trenutku. Zgolj povzemanje dejstev, da nekdo ni plačnik, in navajanje števila dni zamude s plačili ne daje realne slike, ki bi omogočila drugim subjektom v gospodarstvu neko trezno in resno presojo, ali so ti subjekti vredni nekega poslovnega zaupanja. Morda je to odziv oziroma rezultat nekih trenutnih razmer. Govorim te stvari zaradi tega, ker danes obstajajo instrumenti, ki nudijo enako po vsebini podatke, ki zasledujejo isti namen, so pa veliko bolj zanesljivi. Podatki o boniteti, bonitetna ocena je kategorija, ki temelji na empiričnih podatkih, temelji na metodologiji, ki je mednarodno priznana, ki temelji na pravilih stroke. Ta metodologija res črpa iz zgodovinskih podatkov, ampak dela projekcijo za naprej in preverka teh ocen pokaže, da je v sedemdesetih primerih, ko so bila podjetja ocenjena kot špekulativno tveganje, kar pomeni, ko so dobila slabo bonitetno oceno, se je v 70 % takšnih podjetij pokazalo, da so v resnici zabredla v blokado računa. To pomeni, da imamo instrument, ki omogoča zanesljivo oceno tveganja posameznega gospodarskega subjekta. To ni edina ocena. Na Ajpesu se vodi tudi register tako imenovanih trenutnih dni blokade. Tam se pobirajo podatki o zadnjih šestih mesecih, o številu dni, ko je določen subjekt imel blokado svojega transakcijskega računa. Bonitetna informacija je kategorija, ki omogoča še nekaj več podatkov, še nekaj več podatkov za pravne subjekte in je še bolj zanesljiva v smislu projekcije in prognoze zanesljivosti in poslovne solidnosti, če smem uporabiti ta izraz, pravnih subjektov. Vse to v kombinaciji z registrom tekočih oziroma transakcijskih računov, kjer se beležijo s posebno oznako v primerih, ko gospodarski subjekt več ni zmožen poplačila tistih terjatev, ki so priznane v izvršilnem postopku, dajejo zadosti podlage za oceno vsakemu resnemu gospodarstveniku za oceno tveganja, ko se spuščamo v poslovni odnos. Bistveno pri tem je to, da seznam tistih, ki iz takih ali drugačnih razlogov niso uspeli plačati svojih obveznosti – pa pri tem ne analiziramo vzrokov za to, niti ne ocenimo njihove projekcije za naprej –, taki podatki poslovnim subjektom na trgu ne bodo pomagali k bolj kvalitetni oceni tveganja. Zakaj sem posebej omenil primere, ko se registrirajo tista podjetja, ki svojih obveznosti z izvršbo priznanih ne morejo poravnati? Pomembno je namreč to, da vsak neplačan račun še ne pomeni, da je bil utemeljeno izdan, da je znesek na računu ustrezen. Če podjetje računa ne plača, še ne pomeni, da je zaradi tega nesolidno. Izvršilni postopek je danes za primere verodostojnih listin, to z drugimi besedami za običajne ljudi pomeni za račune, ki so izdani, zelo hiter. V nekaj dneh subjekt, ki izda račun, če račun ni plačan, doseže, da mu sodišče dovoli izvršbo. In potem ta terjatev postane pravnomočna. In kadar je ta terjatev pravnomočna, takrat je možno utemeljeno govoriti o tem, da je subjekt res dolžan ta znesek. Dokler ni pravnomočna, je ugotovitev o tem zgolj domneva, da je ta znesek, ki je naveden na nekem računu, resnično tak, kot je naveden in da resnično ni plačan zaradi tega, ker subjekt ne posluje solidno, v tem primeru dolžnik. Nekako se mi je ob poslušanju razprav zazdelo, da naša država nima mehanizma, ki bi sankcionirala tiste, ki ne poslujejo korektno in prikrivajo svoje poslovne rezultate. S tem se težko strinjam. Zato tudi menim, da neka nova vrsta odgovornosti za tiste, ki se ne prijavijo sami kot kršitelji, ni potrebna. Če pravni subjekt ali odgovorna oseba pri svojem poslovanju skriva svoje podatke, prikriva ali pa kako drugače drugega spravi v zmoto, da misli, da so njegove razmere drugačne in zaradi tega ta drugi utrpi škodo, je to kaznivo dejanje goljufije. Vem, da se zdi morda s tega govorniškega pulta govoriti o tem, da je kazenska odgovornost tista, ki to področje ureja, nekoliko strel na daleč. Ampak izkušnje kažejo, da je v poznih 90 letih, ko se je podobna plačilna nedisciplina precej razpasla pri takrat novo nastalih podjetjih, predvsem podjetnikih, kazenska represija vendarle dosegla to, da so subjekti spoznali, da tako ravnanje ni nekaznovano. Seveda je kazensko sredstvo skrajno sredstvo. Ampak omenjam ga zaradi tega, da ne ostane v zraku, kot da takega sredstva ni. Tudi tako sredstvo danes že obstaja. Če zaključim. Predlog zakona, ki je danes pred nami, skuša rešiti problem plačilne nediscipline na ta način, da pouči o posledicah te nediscipline. Ničesar ne naredi na področju odprave vzrokov za plačilno nedisciplino. Instrumenti, ki so danes na voljo, ki so dosegljivi in dostopni pravnim subjektom oziroma vsem subjektom, ki na trgu nastopajo, pa omogočajo, da pravni subjekti naredijo oceno tveganja, da sami presodijo, koliko je zanesljiv subjekt, s katerim se spuščajo v poslovni odnos, in kakšno je tveganje, da plačila za svojo terjatev ne bodo dobili. V tem primeru lahko ustrezno reagirajo z raznimi instrumenti zavarovanja, ki so na voljo. Menimo, da je ta pot bolj ustrezna. Obligacijsko razmerje je namreč tipično civilnopravno razmerje. To razmerje temelji na prostovoljnosti in poseganje z državno represijo na to področje prostovoljnosti mora biti sila omejeno. V tem primeru smo prepričani, da potrebe za to ni, da koristi od tega razen morda nekega učinka, ki ga lahko vzbudimo s tem, ki bi pomenil to, da kažejo, da nekaj delamo, ne bomo dosegli. Položaj za gospodarstvo zaradi tega ne bo boljši. Niti za tiste, ki poslujejo s subjekti, ki se izkažejo za nesolidne, še manj pa za tiste, ki so dobili nalepko nesolidnosti, morda tudi neupravičeno. Hvala lepa.
Gospod Majhenič. [[Ga ni.]] Gospod Tanko. [[Ne.]] Gospod Žerjav. [[Ne.]] Gospod Vizjak. [[Ne.]] Gospod Čepič. Hitro ste prišli na vrsto. Se odpovedujete? Gospod Škrlec. Ste povedali vse. Gospod Likar, izvolite.
Hvala lepa. Izredno zanimanje. Zdaj, če bi bilo vse tako res, kot je gospod Škrlec povedal, potem verjetno ne bi bilo teh problemov. Prvič. S tem predlogom zakona nihče niti ni mislil, da bi to izgledalo kot en sramotilni steber ali pa pribijanje na pranger, zato tudi ne vem, če je v gradivu imenovana črna lista, vsaj mi si nismo predstavljali, da bi odprli internetno stran in da bi tam bili navedeni vsi neplačniki, ampak bi to bilo pač posamezno. Drugič. Seveda s tem, ko bi dali podatke o neplačilu obveznosti, ne bi dali podatkov, takoj ko račun zapade, ampak seveda ve se, pa kdaj račun zapade. Ko je s strani kupca, tako kupca kot prodajalca zadeva urejana. Se pravi, oba se strinjata, da terjatev in obveznost obstaja in takrat nastane tudi obveznost plačila. Če zadeva okrog upravičenosti plačila ali neplačila ni razjasnjena, seveda teh podatkov ne bi dajal Ajpes, o tem ni bojazni. Tudi v predlogu ne navajamo, da bi to rešilo problem plačilne nediscipline, ampak bi to pomenilo, kot sem že prej navedel, posredni učinek na redno plačevanje svojih obveznosti. Nikakor pa nismo tako suvereni, da bi rekli, s tem zakonom se bo pa rešila plačilna nedisciplina, nikakor ne. To sem prej pozabil povedati. Očitek je bil tudi, da podobne rešitve, ki je v našem predlogu zakona, ni možno najti v drugih pravnih sistemih in da je ni možno najti v prilagojenosti ureditve prava Evropske unije. Seveda se človek tu sprašuje, pri nas pač je ta problem zaznan, verjetno je drugje, jaz ne poznam situacije, zadeva malo blažja. V Avstriji – je bilo prav pred kratkim, sem gledal po televiziji – jim na misel ne pride, da bi postopali na ta način kot pri nas. Je pa en podjetnik iz Avstrije rekel, da je zelo težko poslovati s podjetji iz Slovenije prav zaradi te neresnosti pri plačilu. Tudi kar se tiče te poslovne kulture, poslovne morale, včasih, ko so sklepali posle, ampak to že kar precej nazaj, so pač udarili v roke in takrat je beseda veljala bolj kot danes deset pogodb. Tega seveda danes ni več. Če bi se sčasoma to spremenilo, bi bil to kar velik uspeh. Verjetno pa svoj delež tu nosi tudi sodstvo. Prej ste omenili zakon, spremembo Zakona o izvršbi in zavarovanju. Tudi to sem zasledil po televiziji. Je nek primer, ko je naročnik, mislim, da mu je polagal ploščice v kopalnici, ni plačal storitve, ker ni bila školjka takega odtenka, je bila bolj snežnobela, kot so bile ploščice na zidu. Glede tega se verjetno prej niso zmenili. No, ampak storitve mu ni plačal. Pritožil se je, vložil tožbo na sodišče in zadeva se vleče. Pritoži se eden, pritoži se drugi in terjatev oziroma obveznost ostaja neporavnana. Pa ne bom rekel, da je za to krivo sodišče. Hočem povedati to, da zadeva ni tako enostavno rešljiva preko sodišča, vsaj iz prakse sodeč ne. Seveda nimam utvar, tudi če bi bil ta predlog zakona sprejet v prvem branju, da bi zadevo rešil, kot sem že rekel. Kako je pa ta plačilna nedisciplina res pereča, naj omenim ta famozni športni park Stožice, pri katerem so se tudi mediji razpisali, kako naročnik, podizvajalec pri glavnem naročniku ni mogel izterjati svojega dolga in se je zadeva tragično končala. Tudi dolžniki oziroma podizvajalci prav pri parku Stožice menda ne smejo govoriti, kdo jim je dolžan poravnati obveznosti. Menda je to celo neka prisila, neka kazenska odgovornost, če bodo te informacije trosili naprej. Recimo, če je meni dolžan – na pamet zdaj govorim – SCT, jaz tega sploh ne smem povedati. Ampak ni čudno, da se s tem v zvezi, s takimi primeri, verjetno ni osamljen, da se državljani sprašujemo, kje je tu pravna država, da je to v teh časih sploh mogoče. Pa še na koncu, da vas ne bom zadrževal, ker ste nestrpni. Mislim, da ni toliko pomembna pot, kot je pomemben cilj, ki si ga zadamo za neko stvar, in to je za izboljšanje plačilne discipline. Če menite, da ta pot ni prava, pač ne boste podprli. Če menite, da je to prava pot k dosegu tega cilja, potem bomo zakon v prvem branju podprli in ga mogoče v nadaljevanju procedure tudi dodelali. Mislim, da je to bila želja, ne mislim, prepričan sem, da je želja Slovenske demokratske stranke, da se na željo, na pobude mnogih, ko smo hodili po terenu, je bil eden glavnih, ne očitkov, ampak problemov, ki so jih gospodarski subjekti izpostavili plačilna nedisciplina. Nekateri imajo prav solidne možnosti, velike potenciale, ampak kot pravijo, "kaj ko ne dobim plačano in nimam nobenega instrumenta" ali pa so omejeni, da bi to terjatev izterjali. Samo še par besed glede Ajpesa. Ajpes svoje naloge korektno in dobro opravlja. Ampak, prvič, to je treba plačati in mislim, da je kar drago. Točnega zneska ne poznam. Recimo, ena taka enostavna preverba za to rešitev, ki jo predlagamo v zakonu, bila tudi dobrodošla. In še nekaj. Vse, kar ste tu govorili, podatki na podlagi letnih poročil in tako naprej, to je res, tudi bonitete, se pravi zamude pri plačilih. Tudi to najbrž je, ampak, kot sem že prej povedal, v teh zamudah oziroma v teh podatkih o neplačilih niso zajete obveznosti iz naslova pogodbenih razmerij. Mislim pa, da levji delež neporavnanih obveznosti izhaja prav iz pogodbenih razmerij, verjetno vse več iz naslova davkov in prispevkov za socialno varnost, iz naslova sodnih izvršb pa verjetno tudi, kdor se pač odloči za to. Vabim vas, da podprete ta zakon v prvem branju. V nadaljevanju procedure ga bomo še dodelali, mogoče lahko tudi s kakšnimi koristnimi predlogi Vlade ina ostalih poslancev. Hvala lepa.
Hvala. Končali smo z razpravo in vsi razpravljavci, ki ste to želeli in ste bili na seznamu, ste dobili besedo. Ker pa čas za razpravo še ni potekel, sprašujem: Ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati? Ja, vidim roke. Odpiram prijavo. Prijava teče. Gospod Škrlec, vi se tudi lahko prijavite z dvigom roke. V redu, vas bomo vpisali. Gospod Rezman, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Jaz se prijavljam k besedi zavoljo tega, ker je bilo problematizirano, ali se sploh sme uporabljati ta sintagma, črna lista, češ, da je morebiti sploh ni v gradivu, ki je bilo predloženo za obravnavo. Ker sem sam uporabljal ta pojem črna lista, moram pač zdaj prebrati en del iz tega gradiva, ki ga je predlagatelj predstavil in pripravil in v katerem piše na tretji strani, da so na seji Odbora za gospodarstvo, ki je pred časom tekla, predstavniki zbornic s področja gospodarstva, obrti, podjetništva ter trgovine podali številne predloge za izboljšanje stanja na področju plačilne discipline. Eden izmed predlogov je bil, da bi se javno objavilo listo dolžnikov na spletnih straneh Ajpesa, tako imenovano črno listo. V tistem obdobju sem jaz vodil ta Odbor za gospodarstvo in jaz vem, imam v spominu, nisem šel zdaj gledat v magnetogram, da predstavniki gospodarstva – to sem tudi prej omenjal – niso dajali teh predlogov. Takšni predlogi so bili, vendar so bili po mojem spominu to predlogi iz vrst tistih, ki so danes predlagatelji zakona, o katerem danes govorimo. To pa ni pravi argument, da bi s tem okrivili tako rekoč gospodarstvo, češ, da terja pribijanje na gavge. Torej, gospodarstvo je bilo tisto, ki je bilo tam predstavljeno, jasno soočeno s takšnimi predlogi in se je tudi jasno zavedalo, da če bi se kaj takšnega v resnici dogodilo, bi bilo to njej v škodo. To ne rešuje plačilne nediscipline, ampak zmanjšuje njihov ugled, zmanjšuje verodostojnost mnogim in to mnogim tudi po krivici. Zakaj so nekateri brez krivde, bi se pojavili brez krivde na črni listi? Najprej iz preprostega razloga zavoljo tega, ker prvič, niso bili sami krivi, ker jih je nekdo drug prisilil v takšen položaj in nimajo moči, da bi se iz tega položaja rešili tudi, če poskušajo. Drugič. Zavoljo tega, ker je lahko tudi najboljše podjetje v nekem kratkem obdobju v solventnih težavah. Tudi to se lahko zgodi in ga zdaj kar pribiti na križ zato, ker je 2, 3, 5 dni zamudil z nekim plačilom, je nesmiselno in temu se je gospodarstvo tudi upiralo. Tretjič. Tudi, če nekdo v nekem trenutku ni sposoben nekega računa plačati, na dolgi rok pa je reden in dober plačnik, to ni edini kriterij. Vi kar preberite tiste liste, liste stotih, ki se zmeraj objavljajo, pa boste videli, kaj tam v kolonah berejo in po čem presojamo, ali so firme dobre, po odstotkih kapitala, po odstotkih sredstev, po profitni stopnji in tako naprej in tako naprej. To so glavna merila zato, da lahko dolgoročno ali srednjeročno pa tudi najpogosteje kratkoročno ocenjujemo, ali je firma gospodarsko potentna ali je takšna, da bi morali bolj pazljivo ravnati takrat, ko sklepamo posle z njo. In za to večjo pazljivost imamo dovolj sredstev že danes na razpolago. Še enkrat poudarjam, da bi bilo eventualno izglasovanje črnih list slabo, in sicer najslabše za gospodarstvo. To ne bi nič dvignilo naše gospodarske potence, naše gospodarske rasti in morebitnega zaposlovanja, večje likvidnosti in tako naprej. Mislim, da gre takšen predlog v slabo gospodarstvu, čeprav se predstavlja kot predlog, ki bi naj gospodarstvo podprl.
Hvala. Gospod Magajna.
Lep pozdrav! Kako ocenjevati predlog predlagatelja? Cilji so pozitivni posebno zato, ker je ta tema na tapeti dvajset let, odkar smo naredili prehod v pluralizem, tudi v gospodarski pluralizem. Sam se spomnim leta 1991. Takrat se niso ustanavljale samo stranke in sindikati, ampak tudi gospodarske družbe. Mnogo jih je bilo in že kmalu so se pojavile te težave, ki jim danes rečemo plačilna nedisciplina. In zanimivo po tolikšnem času, prav spomnim se, ker smo o tem govorili, kako se včasih človek spomni zadeve štirideset let nazaj, no, jaz se jih pa dvajset. Kako bomo pomagali tem subjektom, ki propadejo ne po lastni krivdi, ampak po krivdi nekoga, ki ne vemo? In tukaj je pa zdaj problem krivde. Ta lista je sporna ravno v tem, ker ni čista. Črna lista sama po sebi ne more biti čista pa lepa, ker že ime to pove, ampak čista v tem smislu, da bi iz nje izločili vse tiste, ki so zgolj nek člen v verigi. Če bi bila to lista tistih subjektov, ki so akterji, morda jih je zelo malo, nekih največjih akterjev, ki za seboj potegnejo. To so po definiciji po mojem tisti, ki poslujejo pozitivno, ki imajo krasne dobičke, kjer menedžment prejema neverjetne astronomske zaslužke, pod seboj pa imajo petdeset, sto, tisoč neporavnanih računov. Takšne bi pa tudi jaz dal na neko listo pa še kam drugam. In seveda to je pa zdaj spet težko narediti, najti način, kako bi to črno listo očistili in da bi res dali tiste, ki so krivi, ker bi po nedolžnem obesili na seznam nekoga, ki je pravzaprav, kot sem rekel, zgolj člen v neki verigi neplačnikov ali pa ima v nekem danem trenutku likvidnostne težave. Zato se pridružujem kolegu Viliju Rezmanu, ki je opozoril na te stvari, na problematiko teh list pa tudi to, kar je omenil, skrajšanje rokov. Tudi država je zdaj po novem, po teh novelah bolj zavezujoč plačnik problem pa so vedno potem izterjave. Sam se tudi spomnim še lepih časov, ko smo imeli akceptne naloge, ko se je dalo unovčiti tisti akcept in si dobil svojo. Potem se je neverjetno spet to ukinilo, so se vpeljali drugi inštrumenti, ki pa so bili slabši. Priznajmo in jaz ne vem, če je bila to samo tehnična zadeva, tukaj je bilo morda tudi politično ustvarjati prostor, ki je favoriziral velike gospodarske subjekte, tiste manjše pa prepustil, da se bodo znašli v tej verigi in temu kaosu finančnem in plačilnem kaosu. Tako, da moram žal reči, da je bilo tukaj premalo politične volje oziroma da je ta politična volja šla v nasprotno smer, v interes nekaterih tistih ključnih subjektov, ki pa so imeli verjetno tudi politične povezave, da so si lahko ustvarjali takšne aranžmaje, da ni bilo potrebno poravnati računov. Kako naprej? Slišali smo že tretjo novelo Zakona o finančnem poslovanju postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju. Te novele so bile zelo pozitivne, so nekaj postorile, niso pa dokončale. Naj ne bo nerodno Vladi, da prisluhne terenu, prisluhne tudi predlagatelju, ki pravi, da zadeve še vedno ne funkcionirajo. Morda bo potrebna še kakšna novela v tem letu ali pa vsaj drugo leto oziroma čim prej, če se pokažejo težave. Če se najdejo tudi poti, jih podprimo.
Hvala. Gospod Škrlec ne vidi potrebe po nadaljnji razlagi, zato zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo odločali v torek, 26. 10., v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri. Lep dan še naprej!