Mødet er åbnet. Fra medlem af Pelle Dragsted, der har orlov, har jeg modtaget meddelelse om, at han fra og med den 25. april 2016 atter kan give møde i Tinget. Sarah Glerups hverv som midlertidigt medlem af Folketinget ophører fra nævnte dato at regne. I dag er der følgende anmeldelse: Kulturministeren (Bertel Haarder): Lovforslag nr. L 174 (Forslag til lov om ændring af arkivloven. Titlen på den anmeldte sag vil fremgå af www.folketingstidende.dk (jf. ovenfor).
Jeg skal meddele, at det af Susanne Eilersen under nr. 15 opførte spørgsmål til justitsministeren (spørgsmål nr. S 963) udgår af dagsordenen efter ønske fra spørgeren. Det første spørgsmål er til finansministeren af hr. Christian Rabjerg Madsen, Socialdemokratiet.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Tak. Under Beskæftigelsesudvalgets samråd med ministeren onsdag den 13. april indikerede ministeren, at det var hensigten, at lovgivning om pensionisters boligydelse kunne fremsættes inden sommer som en udmøntning af aftalen mellem regeringen, Dansk Folkeparti, Liberal Alliance og Det Konservative Folkeparti af 15. december 2015, og er det i den forbindelse også finansministerens hensigt, at der skal fremsættes lovgivning om aftalens øvrige elementer inden sommeren 2016, herunder en ændring af udligningsskatten på pensioner frem mod 2020?
Tak for det. Værsgo til finansministeren.
Regeringen indgik sammen med Dansk Folkeparti, Liberal Alliance og Det Konservative Folkeparti aftale om præcisering af finanslovsaftalen for 2016 af 15. december 2015. Det fremgår af aftalen, at parterne er enige om at udmønte de negative budgetreguleringer, der vedrører boligydelsesområdet og sanering af erhvervsstøtten, herunder til fonde, i foråret 2016 på baggrund af et oplæg fra regeringen. Regeringen er i gang med at udarbejde disse oplæg, og først herefter vil forhandlingerne om den præcise udmøntning gå i gang, hvorefter der eventuelt vil skulle fremsættes lovgivning, der afspejler resultatet af disse forhandlinger. Der er to yderligere elementer i aftalen. Parterne er enige om at drøfte størrelsen på udligningsskatten på pensioner frem mod 2020, og parterne er enige om at drøfte muligheden for at gøre affaldsgebyret for virksomheder til en tilvalgsordning. Regeringen vil naturligvis tage initiativ til også at drøfte disse spørgsmål.
Spørgeren, værsgo.
Tak. Hele forløbet omkring genåbningen af finansloven var jo ganske besynderligt. Dansk Folkeparti fik tilsyneladende kolde fødder i forhold til at skære ned i de fattigste pensionisters boligydelse, men altså ikke mere kolde fødder, end at besparelserne blot blev udskudt nu til foråret. Til gengæld for den her gestus har de andre borgerlige støttepartier, Konservative og Liberal Alliance, taget sig godt betalt og fået lovning på en drøftelse af størrelsen eller eventuelt en hurtig udfasning af udligningsskatten på store pensionsordninger. Sagt på almindeligt dansk: Til gengæld for at få en udsættelse af det med, at man tager fra de fattigste pensionister, skulle Liberal Alliance have sat udligningsskatten på store pensioner ned. Ole Birk Olesen udtalte i den forbindelse om aftalen: Vi vil hjælpe Dansk Folkeparti med deres udfordringer i forhold til den måde, som boligydelsespakken er strikket sammen på. Dansk Folkeparti har omvendt givet håndslag på, at de vil hjælpe os med at kigge på udligningsskatten på private pensionsordninger. Det er ikke helt vildt håndfast, men det er en slags tillidsøvelse blandt de borgerlige partier om, at man ser med velvilje på de problemstillinger, der optager hvert enkelt parti. Kigger man på det her forløb, kan man få det indtryk, at regeringen og regeringspartiet Venstre står tilbage som statister, som er villige til at gå med på lidt af hvert for at få lukket finansloven. Hvad er regeringens og hvad er finansministerens holdning til en eventuelt hurtigere udfasning eller en nedsættelse af udligningsskatten på store pensioner?
Tak for det. Man skal huske at sætte hr. og fru foran i henhold til forretningsordenen. Værsgo, finansministeren.
Tak. Der er ikke truffet beslutning om, hvornår aftaleparterne skal drøfte størrelsen på udligningsskatten på pensioner frem mod 2020.
Spørgeren.
Så skal jeg bede finansministeren om at præcisere det. Det er sådan, at aftalen om udligningsordningen på store pensioner er en del af den samme aftale, hvor man også nævner, at boligydelsen til de fattigste pensionister skal udskydes til foråret. Er det ikke korrekt forstået, at man både vil forhandle delen om boligydelsen til pensionister og delen om udligningsskatten her i foråret?
Ministeren.
De forhandlinger udestår, og der udestår jo også forhandlinger om rammerne for affaldssektoren senere på året. Det vil vi selvfølgelig vende tilbage til.
Spørgeren.
Finansministeren vil altså ikke bekræfte, at der i foråret både skal forhandles om boligydelsen til pensionister og om udligningsskatten på store pensioner?
Ministeren.
De negative budgetreguleringer, der er på finansloven, skal vi selvfølgelig drøfte her i foråret.
Tak for det. Spørgsmålet er sluttet. Næste spørgsmål er til uddannelses- og forskningsministeren af hr. Jeppe Jakobsen, Dansk Folkeparti.
Hr. Jeppe Jacobsen, Dansk Folkeparti.
Hvad mener ministeren om afslaget på UCSJ's ansøgning om at oprette en diplomingeniøruddannelse i Kalundborg?
Ministeren.
At udbyde en ingeniøruddannelse af fagligt høj kvalitet og relevans forudsætter et solidt ingeniørfagligt miljø. Det har University College Sjælland ikke. Man er stærk inden for bl.a. pædagogiske og sundhedsfaglige uddannelser, men det ingeniørfaglige ligger uden for deres område. Det er en langsigtet og omkostningsfuld proces at bygge et nyt ingeniørfagligt miljø op fra bunden, og afslaget til UC Sjælland skyldes således hensynet til, at ingeniøruddannelser skal forankres i solide faglige miljøer. Når det er sagt, er det vigtigt for mig at understrege, at adgangen til kvalificeret arbejdskraft i hele landet er en væsentlig forudsætning for et Danmark i balance. Men tilbage til situationen omkring Kalundborg. Jeg vil gerne sige til spørgeren, at jeg har brug for at få præciseret de konkrete udfordringer, virksomhederne har med at tiltrække og fastholde ingeniører i Kalundborgområdet. Og jeg har også brug for at se på, hvordan vi bedst understøtter den fremtidige forsyning af ingeniører i området. Jeg og mit ministerium er derfor nu gået i tæt dialog med virksomhederne i området, kommunen, regionen og de videregående uddannelser i området for at drøfte dette. Her til morgen mødtes jeg således med Kalundborgs borgmester, Martin Damm, regionsrådsformand Jens Stenbæk og regionsdirektør Per Bennetsen. Vi har brug for dygtige ingeniører i hele landet, og heldigvis oplever man en stigende søgning til ingeniøruddannelserne. Vi har også i dag en række stærke ingeniøruddannelser med høj faglighed og gode faglige miljøer, og det ønsker jeg at fastholde. Tak.
Tak. Spørgeren.
Tak for besvarelsen. Jeg er helt enig i, at vi selvfølgelig skal have ingeniører med en høj faglighed. Men afslagets begrundelse om, at UC Sjælland ikke har det her faglige miljø, er jo en anelse urimelig, kan man sige, når man ikke har bedt UC Sjælland om at redegøre for det i deres prækvalifikation. Mener ministeren, at det er rimeligt at begrunde afslaget med noget, som UC Sjælland ikke er blevet bedt om at redegøre for?
Ministeren.
Jeg har ikke været inden over UC Sjællands udformning af ansøgningen endsige selve sagsbehandlingen. Det foregår selvfølgelig efter de spilleregler, som der her i Folketinget gennem årene er opnået enighed om, nemlig at der er et råd, som vurderer ansøgningen og indstiller til ministeren, hvordan den videre færd skal være. Og de spilleregler har vi fulgt fuldstændig snorlige i sagsbehandlingen. Jeg har hverken været inde over UC Sjællands formuleringer eller selve den ministerielle sagsbehandling. Det, jeg har taget stilling til, er, hvorvidt UC Sjælland skulle have mulighed for at udbyde en uddannelse til diplomingeniør.
Tak. Vi går videre. Man skal overholde taletiden. Værsgo til spørgeren.
Tak. Det var jo ikke rigtig et svar på mit spørgsmål om, hvorvidt det er rimeligt at give afslag og begrunde det med noget, som man ikke har haft mulighed for at redegøre for. Hr. Jeg vil gerne dykke lidt længere ned i det med, om man kan godtgøre, at den her uddannelse vil have den rigtige kvalitet. Tror du, at en virksomhed som Novo Nordisk, Danmarks mest værdifulde virksomhed, som siger god for det, som har alt på spil med hensyn til kvalitet, og som er til kontrol hos The Food and Drug Administration, der er en stregkontrol, vil acceptere dårlige ingeniører i deres virksomhed?
Det hedder ikke du. Det hedder ministeren. Værsgo til ministeren.
Selvfølgelig er der ingen, der er interesseret i at have dårligt uddannede ingeniører, slet ikke vores vigtigste internationale virksomheder, som skal begå sig under hårde globale konkurrenceforhold, absolut ikke. Jeg sidder med ministeransvaret for hele vores uddannelsessektor, og jeg er optaget af at sikre, at vi leverer de kompetencer og kvalifikationer, som virksomhederne efterspørger. Derfor er det også min opgave at sikre, når der gives mulighed for at udbyde uddannelser, at de uddannelser lever op til de krav, som stilles.
Tak. Så er det spørgeren.
Tak for det. Men vil det ændre ministerens syn på ansøgningen fra UC Sjælland, hvis nu UC Sjælland i en opfølgende ansøgning eller kommentar til ministeriet kan godtgøre, at de er i stand til at skabe det her stærke ingeniørfaglige miljø?
Ministeren. Værsgo.
Nu er det sådan, at selve sagsbehandlingen ikke foregår her i Folketingssalen. Det må jeg bedrøve spørgeren med. Men jeg har klart tilkendegivet, at jeg er parat til at se på mulige løsninger til at sikre, at virksomhederne på Kalundborgegnen har den arbejdskraft til rådighed, som de har brug for, og se på, hvordan vi kan imødegå den udfordring, som er opstået blandt virksomhederne på Kalundborgegnen, nemlig mangelen på kvalificeret ingeniørarbejdskraft. Men så vil jeg bare understrege over for spørgeren, at der er væsentlig forskel på et ingeniørfagligt miljø på en virksomhed og et uddannelsesmæssigt ingeniørfagligt miljø. Det er to forskellige situationer, og jeg skal tage højde for det sidstnævnte, altså et uddannelsesmæssigt ingeniørfagligt niveau af høj kvalitet.
Spørgsmålet er afsluttet. Der er et nyt spørgsmål til uddannelses- og forskningsministeren af hr. Jeppe Jakobsen, Dansk Folkeparti.
Værsgo for en begrundelse.
Tak. Hvordan mener ministeren, at afslaget på UCSJ's ansøgning om at oprette en diplomingeniøruddannelse i Kalundborg bidrager til regeringens ambition om et Danmark i bedre balance?
Ministeren.
Vi har allerede være lidt inde på det. Men jeg skal understrege, at regeringen lægger vægt på, at de videregående uddannelser forsyner virksomheder i hele landet med den arbejdskraft, som de har brug for. Men regeringen lægger samtidig vægt på, at de uddannelser, som udbydes, er bæredygtige og har høj faglig kvalitet. Gode medarbejdere forudsætter gode uddannelser, og det tror jeg også virksomhederne anser for at være særdeles væsentligt. Et Danmark i bedre balance er ikke et Danmark, hvor vi går på kompromis med grundlaget for gode uddannelser eller slækker på kravene til forskningen. En geografisk spredning af de videregående uddannelser må derfor ikke ske på bekostning af kvaliteten i uddannelserne. Det gælder i Kalundborg så vel som i resten af landet. Vækstskabelse handler ikke mindst om at bygge bro mellem uddannelsesinstitutioner og faglige vidensmiljøer og virksomhederne. Regeringen har i strategien for vækst og udvikling i hele Danmark iværksat en række initiativer herfor. Bl.a. har jeg netop indføjet konkrete forpligtende målsætninger for de regionale videnssamarbejder i udviklingskontrakterne med universiteterne og de øvrige videregående uddannelsesinstitutioner. Der vil endvidere blive gennemført en kortlægning af best practice for regionale videnssamarbejder mellem uddannelsesinstitutioner og virksomheder. Derudover har Uddannelses- og Forskningsministeriet igangsat en analyse af mulighederne for, at større dele af de videregående uddannelser kan gennemføres andre steder end på det godkendte geografiske udbudssted, uden at det går ud over kvaliteten. Det kan bl.a. understøttes af udlagt undervisning eller gennem fjernundervisning og e-læring.
Spørgeren, værsgo.
Jeg er glad for, at ministeren tidligere oplyste, at ministeren havde holdt et møde med Kalundborgs borgmester, Martin Damm. For så er jeg ret overbevist om, at ministeren er blevet informeret om, at man i endog meget lang tid har forsøgt at løse de her rekrutteringsproblemer for bl.a. Novo Nordisk i Kalundborg. Og indtil videre har man ikke haft held dertil. I forhold til at sikre en geografisk fordeling af uddannelsesmulighederne har man også i lang tid forsøgt på det. Men nu er det jo sådan, at der ikke er nogen af de andre uddannelsesinstitutioner, der kunne tænke sig at påtage sig det her geografiske ansvar, som man lægger op til i regeringens egen plan om et Danmark i bedre balance, hvor man jo bl.a. skriver: »De statslige institutioner er sat i verden for at løse opgaver til gavn for borgere og virksomheder i hele Danmark. Statens arbejdspladser skal derfor også være fordelt i hele landet.« Mener ministeren, at der er en forskel på statens arbejdspladser og uddannelsesinstitutionerne, og at de borgere i udkantsområderne – der også betaler skat til finanisering af uddannelsessektoren – så må flytte sig, hvis de vil være en del af den uddannede arbejdsstyrke, og at det ellers så bare er ærgerligt for udkantsområderne, når der nu ikke er nogen reel vilje i uddannelsesinstitutionerne til at lave en geografisk fordeling af institutionerne? Hvis man ønsker at realisere et Danmark i bedre balance og der så kommer nogle her, som tør tage et opgør, bør regeringen så køre med på den vogn eller stille sig i vejen for den uddannelsesinstitution?
Ministeren.
Jeg vil gerne endnu engang udtrykke en reel politisk vilje til at se på, hvordan vi kan finde en mulig løsning på den situation, som er opstået i Kalundborg og måske i Vestsjælland i det hele taget. Men det, der er det helt afgørende for mig, er samtidig at understrege, at det er min forpligtelse at sikre, at der ikke bliver gået på kompromis med kvaliteten i vores uddannelser. Og jeg ønsker at sikre, at vi, også når det kommer til efterspørgslen på arbejdskraft i Kalundborg, kan bidrage med et ingeniørfagligt miljø af høj kvalitet. Men jeg vil endnu en gang sige til spørgeren, at jeg her adskillige gange – forrige onsdag og onsdagen forinden – har udtrykt en reel politisk vilje til at se på eventuelle mulige løsninger.
Værsgo, spørgeren.
Så vil jeg bare gerne igen spørge: Har det ingen vægt i regeringen, at en virksomhed, som er under kontrol af US Food and Drug Adminstration, og hvor kontrollen nærmest er så skrap, at kaffekopperne ikke må vende den forkerte vej ude på fabrikkerne, kan sige god for den kvalitet, der er lagt op til her? Har det ingen vægt, at en virksomhed siger: Vi står inde for det her projekt?
Ministeren.
Jeg har fuld respekt for spørgerens tilgang til situationen her, for spørgeren er jo repræsentant her i Folketinget for det pågældende geografiske område. Men jeg har et overordnet uddannelsespolitisk ansvar, som jeg ønsker at leve op til. Der er forskel på, hvordan man driver en uddannelsesinstitution, og hvordan man driver en virksomhed, og det er vigtigt for mig at sikre, at de uddannelsesmiljøer, som finansieres via vores skattekroner, kan leve op til de faglige krav, som vi stiller til vores uddannelsessektor. Det har jeg forstået, men jeg har endnu til gode – det understreger jeg – at mødes mod Novo Nordisk og andre virksomheder. Men jeg har også forstået, at lige præcis Novo Nordisk lægger umådelig stor vægt på, at den arbejdskraft, som de ansætter og aftager, netop har de faglige kvalifikationer til at kunne udføre de jobs, som ønskes besat.
Værsgo, spørgeren.
Tak for det. Jeg kan forstå, at man har lænet sig op ad udtalelser fra Aarhus Universitet, Syddansk Universitet og Danmarks Tekniske Universitet i forhold til den her vurdering af, om UCSJ kunne være i stand til at skabe et sådant ingeniørfagligt miljø. Kan ministeren ikke godt se, at det lidt svarer til at spørge Føtex, om der er plads til en Kvickly ved siden af? Det er jo de samme kunder, de slås om.
Ministeren.
Jeg er helt med på, at alt kan lade sig gøre, hvis vi har pengetræer, der gror ude i haven. Det har vi ikke. Og selvfølgelig ville UC Sjælland kunne opbygge et ingeniørfagligt miljø, hvis midlerne var ubegrænsede. Den situation er hverken jeg eller spørgeren imidlertid i. Midlerne er ikke ubegrænsede, og derfor er der ikke mulighed for på bar mark med de forudsætninger, som er til stede rent økonomisk, at opbygge et ingeniørfagligt uddannelsesmiljø af høj kvalitet, som lever op til de kvalitetskrav, som vi i øvrigt stiller i uddannelsessektoren. Når det er sagt, er jeg meget indstillet på at se på, hvordan vi kan finde en mulig løsning på situationen.
Spørgsmålet er afsluttet. Det næste spørgsmål er også til uddannelses- og forskningsministeren af hr. Jacob Mark, Socialistisk Folkeparti.
Værsgo.
Tak for det, formand. Jeg vil gerne spørge ministeren: Vil ministeren tage initiativ til, at pædagogstuderende med kroniske lidelser igen kan få mulighed for at tage kortere praktikforløb som en del af uddannelsen, så disse unge også har en mulighed for at tage en uddannelse?
Det var spørgsmålet. Værsgo til ministeren.
Pædagoguddannelsen er som alle ordinære videregående uddannelser en fuldtidsuddannelse, der kræver en høj arbejdsindsats af den studerende. Det var også baggrunden for, at reglerne for dispensation blev ændret i forlængelse af reformen af pædagoguddannelsen i 2013. Ændringerne hviler på en stemmeaftale mellem de daværende partier i Folketinget. Tidligere var det professionshøjskolerne, der kunne fritage studerende med en lægeerklæring fra at gennemføre dele af uddannelsen. I dag er det som på alle andre professionsbacheloruddannelser Styrelsen for Videregående Uddannelser, der behandler dispensationsansøgninger. Der kan gives dispensation, hvis den studerendes helbredsmæssige forhold forværres under uddannelsen, eller der sker andet uforudset i den studerendes liv, som påvirker evnen til at studere på fuld tid. Pædagogstuderende med kroniske lidelser kan således få dispensation fra timetalskravet, hvis der aktuelt opstår usædvanlige forhold. Under behandlingen af dispensationsansøgningen lægges der også vægt på, om institutionen vurderer, at den studerende kan nå de faglige mål, der er sat for uddannelsen. Jeg lægger stor vægt på, at vi indretter vores uddannelsessystem, således at alle, der fagligt kan gennemføre en videregående uddannelse, også har mulighed for det. Det gælder også studerende på pædagoguddannelsen. Jeg vil derfor bede Styrelsen for Videregående Uddannelser gennemgå de nuværende rammer for dispensation på pædagoguddannelsen med henblik på at vurdere, om der er behov for at lempe på dispensationsmuligheden. Der skal fortsat være en faglig balance, så de studerende efterfølgende har en reel mulighed for beskæftigelse inden for området. Tak.
Tak for det. Så er det hr. Jacob Mark.
Tak til ministeren, og tak for at ville undersøge det hos Styrelsen for Videregående Uddannelser. For det var netop det næste, jeg ville spørge om, altså om ministeren er opmærksom på, at styrelsen kun kan bevilge dispensation til den studerende, hvis den studerende er akut syg eller er udsat for en uforudset sygdom, og at kroniske lidelser altså ikke går med ind der. Er det noget af det, som ministeren tænker man kunne se på at lave om – eller undersøge?
Ministeren.
Det er jo nye ændringer, og vi er først nu ved at kunne danne os et overblik over, hvad ændringerne fra 2013 egentlig har medført. Jeg ønsker, som jeg sagde, at alle, der har de faglige forudsætninger for at kunne gennemføre en videregående uddannelse, også skal have mulighed for det. Derfor vil jeg lige præcis bede styrelsen om at se på, om der er opstået uhensigtsmæssigheder i forbindelse med det nye regelsæt, som var et led i reformen af pædagoguddannelsen. Jeg er helt med på, at hensigten dengang netop var at sidestille pædagoguddannelsen med f.eks. læreruddannelsen.
Tak. Spørgeren.
Tak for det. Jeg kunne godt tænke mig at høre, hvad den pædagogstuderende – mens ministeren ligesom spørger styrelsen om det her og styrelsen arbejder med det – så skal gøre, hvis vedkommende får afslag fra styrelsen på nedsat tid, f.eks. i forbindelse med at vedkommende har en kronisk lidelse. Man kan jo sagtens have det faglige fundament, men simpelt hen have en lidelse, der gør, at man bare ikke kan have de der 32½ time. Kunne man forestille sig, at der blev lavet en eller anden overgangsordning, imens styrelsen undersøger, hvad vi kan gøre ved det her?
Tak for det. Så er det ministeren.
Der bliver jeg selvfølgelig nødt til at holde fast i, at vi skal efterleve de regler, som Folketinget har vedtaget. Det, som jeg er åben over for at se på, er, om der er opstået nogle uhensigtsmæssige situationer forbundet med de regelændringer, som Folketinget har vedtaget. Men jeg bliver selvfølgelig nødt til at holde mig til, at det er mest fornuftigt, at vi efterlever de regler, som nu engang er vedtaget i Folketinget. Og jeg kan ikke umiddelbart gennemskue, om det, som hr. Jacob Mark her efterspørger, i virkeligheden ville kollidere med det, som er vedtaget i Folketinget.
Spørgeren.
I den gamle bekendtgørelse stod der i § 26, at man ligesom kunne dispensere for det her, altså at folk kunne få mindre tid. Jeg er rigtig glad for, at ministeren vil kigge på det her. Hvis vi nu kunne samle et flertal, har ministeren så en intention om, at man kunne ændre det her, så den nye bekendtgørelse har den samme § 26 eller en ny paragraf, der rummer det samme som den gamle bekendtgørelse, så vi får skabt en mere rummelig uddannelsessektor?
Ministeren.
Altså, det første skridt for mig er at bede dem, der har hands on med hensyn til selve ansøgningerne, om at se nærmere på, hvordan vi kan løse de her situationer. For jeg er fuldstændig enig med spørgeren i, at intentionen med regelændringerne jo ikke har været at ekskludere mennesker, som i øvrigt kan gennemføre pædagoguddannelsen. Så om det betyder, at vi skal ændre reglerne, eller om vi skal kigge på dispensationsmulighederne, er jeg ikke i stand til at svare på. I første omgang har jeg bedt styrelsen om at kigge på det, og når deres analyse foreligger, vender jeg gerne tilbage.
Tak for det. Så er det hr. Kaare Dybvad med et spørgsmål til uddannelses- og forskningsministeren.
Det er tid til at læse spørgsmålet op. Værsgo.
Tak. Hvordan vil ministeren imødekomme det anerkendte behov for en ingeniøruddannelse i Kalundborgs industrisymbiose, når ministeren kræver et etableret ingeniørfagligt miljø, men ingen af de universiteter, der har en etableret ingeniøruddannelse, ønsker at etablere en uddannelse i Kalundborg?
Værsgo til ministeren.
Adgangen til veluddannet arbejdskraft er naturligvis en vigtig betingelse for vækst og jobskabelse i hele landet. Regeringen ser derfor også som udgangspunkt positivt på alle initiativer, som sigter mod at understøtte forsyningen af uddannet arbejdskraft til virksomheder i hele landet. Regeringen lægger også vægt på, at de ingeniøruddannelser, der udbydes, har høj kvalitet og er baseret på solide faglige miljøer. Det tror jeg også virksomhederne anser for at være væsentligt. Det er en langsigtet og omkostningsfuld proces at bygge et nyt ingeniørfagligt uddannelsesmiljø op. Men jeg har indbudt til dialog med de involverede parter på Kalundborgegnen for at give dem lejlighed til at belyse og også drøfte nøje, hvordan vi bedst understøtter forsyningen af veluddannet arbejdskraft i det vestsjællandske område. Jeg har her til morgen haft møde med bl.a. borgmesteren fra Kalundborg og regionsrådsformanden, hvor vi havde lejlighed til at drøfte netop dette. Jeg tror, at den bedste vej til at finde en bæredygtig løsning netop er at se på, hvad behovet er.
Værsgo til spørgeren.
Tak. Jeg bliver nødt til lige at tage fat i det her med ingeniørfagligheden, for hvis man så TV Øst den 11. april, kunne man se en repræsentant for virksomheden Novo Nordisk sige følgende: Hvis vi ser på den rene ingeniørfaglighed, har vi jo flere hundrede ingeniører ansat inden for de mange forskellige discipliner, så rent fagligt har vi det, der skal til for at være i stand til at drive en uddannelse. Så når nu ministeren siger, at der ikke er et ingeniørfagligt grundlag for at lave en uddannelse, må ministeren jo vurdere, at hendes ministerium har bedre forstand på det ingeniørfaglige niveau, end vores nations og hele Nordens mest værdifulde virksomhed har, altså at ministeren herinde på sit kontor har større forstand på det end en virksomhed som Novo Nordisk, der jo, må man sige, driver deres virksomhed meget effektivt og succesrigt, og som i sidste ende skal ansætte de her ingeniører. Er det ministerens holdning, at man herindefra har større forstand på det, end man egentlig har i de virksomheder, som skal ansætte folk?
Ministeren, værsgo.
Det, der er min opgave, er at sikre, at de uddannelser, som vi finansierer gennem vores skattekroner, lever op til et højt fagligt niveau. Jeg skal ikke overhovedet gøre mig klog på, hvordan forskellige virksomheder i Danmark driver deres virksomheder. Men der er, uanset hvordan man vender og drejer det, forskel på et uddannelsesmæssigt ingeniørfagligt miljø, altså det at formidle viden til studerende, forske osv., og så at drive en virksomhed, hvor man selvfølgelig skal bruge kompetencerne, udvikle kompetencer i relation til virksomhedsdrift. Men uanset, hvordan man vender og drejer det, er der forskel på at drive en uddannelsesinstitution og det faglige miljø i forbindelse med en uddannelsesinstitution og så en milliardforretning som Novo Nordisk.
Ja tak! Værsgo.
Mange tak. Det svar overrasker mig faktisk lidt, for samme dag, som det her afslag kom til ingeniøruddannelsen, havde ministeren selv et indlæg i avisen, hvor der stod, at man i højere grad skulle sørge for, at uddannelserne rettede sig mod erhvervslivet og deres behov, og at de studerende i højere grad skulle rette ind for at sikre, at de kunne få et job på det private arbejdsmarked. Så mener ministeren, som ministeren skrev i avisen, at vi skal have et større samspil mellem erhvervslivet og uddannelserne, eller mener ministeren, som ministeren siger nu, at der ikke er nogen som helst sammenhæng mellem, hvad for et fagligt niveau man gerne vil have i erhvervslivet, og hvad for et fagligt niveau man gerne vil have på uddannelserne?
Tak. Ministeren.
Jeg har overhovedet ikke sagt, at der ikke er nogen sammenhæng imellem vores uddannelser og virksomhederne og i det hele taget samfundet. Det er jo den fornemste opgave for uddannelsessektoren at uddanne til samfundets behov. Og der er det lige præcis, det halter; der er det, vi skal have skabt et bedre match imellem de uddannelser – altså det, vi bruger skattekroner på – og så det, der er samfundets behov, hvad enten det er behovet for ingeniøruddannede, behovet for læger eller behovet for andre kompetencer. Det er lige præcis der, det halter, for vi kan se, at dimittendledigheden blandt en gruppe af nyuddannede er langt, langt højere Ja tak!) end f.eks. på den uddannelse, vi diskuterer her, nemlig ingeniøruddannelsen.
Jeg må indskærpe over for ministeren, at det også gælder for ministre, at de skal overholde taletiden. Værsgo til spørgeren.
Mange tak. Nu er jeg altså meget forvirret, for på den ene side siger ministeren, og har skrevet det i avisen, at vi skal have et bedre match mellem virksomhederne og uddannelserne, men nu, hvor man rent faktisk har mulighed for at skabe et meget konkret match, og hvor den virksomhed, som vi taler om her, Novo Nordisk, endda har sagt, at de vil aftage op til 75 pct. af det optag, der i det hele taget er på uddannelsen – så med et vist frafald må man forvente, at de nærmest vil optage 100 pct. Men man mener så på det generelle plan, at der skal være et bedre match. Så regeringens holdning må jo være – og så må du rette mig, hvis jeg tager fejl – at man mener, at der skal være et bedre match, undtagen når det gælder, at man skal godkende en konkret uddannelse, for så mener man det alligevel ikke, når det kommer til stykket.
Man siger ministeren i stedet for du. Værsgo til ministeren.
Hvis vi nu vender tilbage til det, der var spørgerens udgangspunkt, nemlig afslaget til UCSJ i forhold til at kunne udbyde ingeniøruddannelser i Kalundborg, så vil jeg fastholde, at UCSJ er en glimrende uddannelsesinstitution, som er rigtig, rigtig god til at uddanne lærere, pædagoger og andre med kompetencer på det sociale område, men UCSJ har ikke det ingeniørfaglige uddannelsesmiljø, som er en forudsætning for at kunne starte op på bar mark, og derfor fik de et afslag. Det betyder ikke – og nu kan jeg se, at jeg ikke har mere taletid, men jeg får formentlig lejlighed til at vende tilbage.
Ja, det er rigtigt set. Men der er jo et nyt spørgsmål til uddannelses- og forskningsministeren, også af hr. Kaare Dybvad.
Hr. Kaare Dybvad for oplæsning af spørgsmålet. Værsgo.
Hvilke konkrete tiltag, som ikke allerede eksisterer, vil ministeren sætte i gang for at afhjælpe ingeniørmanglen i Kalundborgs industrisymbiose?
Ministeren.
Så håber jeg, at jeg får lejlighed til at forklare det på en måde, så hr. Kaare Dybvad også forstår, hvad det drejer sig om. Jeg ved ikke, om det måske er at stille for store forventninger. Men ikke desto mindre handler det for det første for mig om at gå i tæt dialog med bl.a. Novo Nordisk, men også de øvrige virksomheder, om deres konkrete udfordringer med at tiltrække og fastholde ingeniører i Kalundborgområdet. For det andet vil jeg gå i dialog med de uddannelsesinstitutioner, der uddanner ingeniører, og drøfte, hvordan vi bedst understøtter den fremtidige forsyning af veluddannede ingeniører til Kalundborg og det øvrige Vestsjælland. Det er i øvrigt positivt, at Kalundborg Kommune og Region Sjælland bl.a. i tæt samarbejde med Novo Nordisk og en række videregående uddannelsesinstitutioner har sat sig i spidsen for et partnerskab, som skal pege på konkrete løsningstiltag til at styrke arbejdskraftforsyningen på det naturvidenskabelige og tekniske område.
Værsgo til spørgeren.
Mange tak. Der kan jo være mange forskellige opfattelser af, hvad udtrykket konkret betyder. Jeg spurgte, hvilke konkrete tiltag ministeren vil tage, og det, jeg så får at vide, er, at man som det første vil i dialog med erhvervslivet. Det er jo ikke på den måde nyt. Der har i virkeligheden været dialog med erhvervslivet i Kalundborg i mange år – og via mange forskellige ministre før den nuværende minister. Som det andet vil man gerne i dialog med universiteterne. Nu er det jo ikke sådan, at dialog løser alt. Jeg skal ikke kunne sige, om ministeren har nogle særlige evner, som ikke før har været bragt i spil, men i hvert fald er det sådan, at universiteterne allerede har sagt, at de ikke er interesseret i at udbyde uddannelser i Kalundborgområdet på det her område. Så når ministeren forstår udtrykket konkret som dialog, altså at vi sætter den luftbårne dialogbrigade ind for at løse problemerne, hvad er det så egentlig, man mener med det? Hvad er det egentlig, ministeren er interesseret i at opnå – altså ud over at man bare vil drikke kaffe med Kalundborgs borgmester eller regionsrådsformanden i Region Sjælland, hvilket mange ministre før den nuværende minister også har gjort? Men hvad er det konkret, ministeren vil sætte i værk? Hvilke konkrete initiativer, som ikke allerede er sat i gang, drejer det sig om? For det er jo fuldstændig rigtigt, at der er en rekrutteringsalliance. Der er en masse forskellige tiltag, der er en masse lokale bud. Man har i virkeligheden gjort alt, hvad man kunne. Man har stillet penge til rådighed for en eventuel ingeniøruddannelse. Men hvad er det, den her dialog skal udmønte sig i? Hvad er det, det skal slutte med? Hvad er målet for ministeren? Det kunne jeg egentlig godt tænke mig at vide, og jeg kunne godt tænke mig, at ministeren blev en lille smule mere konkret, end ministeren var i sit tidligere svar.
Værsgo til ministeren.
Jeg synes, at det, som jeg her hører spørgeren give udtryk for, er rigtig, rigtig ærgerligt, nemlig at man ikke respekterer, at der selvfølgelig skal gå en politisk proces, forud for at der kan træffes politiske beslutninger. Det kommer bag på mig. Det ærede medlem er jo selv folkevalgt, så jeg synes, det er meget, meget trist for det danske folkestyre, at vi her hører et folketingsmedlem, som ikke er parat til at respektere og acceptere, at forudsætningen for, at der kan træffes brede, solide, holdbare politiske beslutninger, selvfølgelig er, at man har en drøftelse og en dialog, førend man når til at skulle træffe beslutningerne. Ærgerligt!
Værsgo til spørgeren.
Jeg tror nu nok, at folkestyret skal overleve, også efter i dag, selv om ministeren er meget trist. Jeg beklager selvfølgelig, hvis jeg har ødelagt ministerens humør. Men ikke desto mindre vil jeg spørge: Hvad er det konkret, der skal gøres, fru minister – ikke bare, hvad det er, der skal snakkes om? For der ligger jo et konkret forslag. Der er nogle konkrete ønsker. Der er en masse konkret at tage stilling til. Men hvis vi løfter os op over, hvad der skal snakkes om over kaffebordet i Kalundborg, hvad er det så, der skal gøres?
Ministeren.
Nu siger jeg det igen, og jeg har også tidligere svaret på spørgsmål fra hr. Kaare Dybvad om lige præcis de samme: Det, der skal snakkes om over kaffen, er, hvordan vi finder den bedst mulige løsning på de udfordringer, som virksomhederne i Kalundborg og i det hele taget på Vestsjælland har. Den bedst mulige løsning var ikke ansøgningen fra UCSJ, for det er ikke den bedst mulige løsning at skulle starte på bar mark med at opbygge et ingeniørfagligt uddannelsesmiljø i Kalundborg. Det er efter min opfattelse ikke den bedste måde at imødekomme det behov, som findes hos virksomhederne, på.
Værsgo til spørgeren.
Der må man jo så konstatere at ministeren i hvert fald er uenig med den største af de virksomheder, som vi snakker om her, og som siger – og nu citerer jeg igen fra TV Øst den 11. april: »Ved at få uddannelsen her i Kalundborg vil vi have en meget bedre fastholdelse.« Det er jo i virkeligheden ret konkret. Så ministeren mener, at vi skal sikre, at flere unge går direkte ud i erhvervslivet, og at vi skal sikre en større tilknytning til erhvervslivet, og Nordens mest værdifulde virksomhed siger, at det er det her, vi skal gøre. Men hvis ministeren altså har nogle hemmelige løsninger, som vi ikke kender til endnu, og som så vil komme frem, så kunne jeg da egentlig godt tænke mig at høre, hvad de går ud på.
Ministeren.
Men hvis den pågældende virksomhed mener, at det er så nemt at fastholde unge mennesker i Kalundborg, så forstår jeg ikke, man ikke ansætter de pågældende. Jeg forstår simpelt hen ikke, hvorfor problemet så opstår, for et ingeniørjob hos en stor virksomhed burde jo alt andet lige være så attraktivt, at man valgte at tage det pågældende job, hvis det ellers var der. Så jeg er ikke sikker på, at det er helt så enkelt, som hr. Kaare Dybvad forsøger at gøre det til her i Folketingets spørgetid.
Tak for det. Spørgsmålet er afsluttet. Det næste spørgsmål er til uddannelses- og forskningsministeren af hr. Lars Aslan Rasmussen, Socialdemokratiet.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Tak. Finder ministeren, at det er i overensstemmelse med danske værdier, at uddannelsesinstitutionen CBS tillader, at Islamic Academic Association afholder kønsopdelte møder i institutionens lokaler, som det beskrives i artiklen »Kønsopdelt koran-undervisning på dansk universitet skaber debat« fra tv2.dk den 15. april 2016?
Værsgo til ministeren.
Nej! Jeg mener ikke, at det pågældende kønsopdelte studenterarrangement på CBS er i overensstemmelse med danske demokratiske værdier. Mit ministerium har derfor også taget kontakt til CBS. CBS har oplyst, at der ikke må finde arrangementer sted på CBS, der udelukker eller diskriminerer bestemte grupperinger. Der må heller ikke finde arrangementer sted, som har kønsopdelt deltagelse. Universitetet vil ikke lægge navn eller lokaler til arrangementer, der diskriminerer. CBS orienterede studenterforeningen Islamic Academic Association om dette fredag den 15. april 2016. Jeg har således noteret mig, at CBS har taget hånd om situationen, men for god ordens skyld vil jeg også nævne, at arrangementerne ikke var en del af den ordinære undervisning på CBS. Det er vigtigt for mig at understrege, at både mænd og kvinder skal have lige adgang og lige muligheder for at tage en uddannelse og deltage i det almindelige studiemiljø på de respektive uddannelser uanset køn. Det gælder selvfølgelig også generelt, at alle, både mænd og kvinder, skal have mulighed for at deltage på lige fod i samfundsdebatten og i det offentlige liv. Tak.
Spørgeren, værsgo.
Tak for besvarelsen. Nu skal jeg spørge ministeren, om ministeren så er enig med rektor for SDU, Syddansk Universitet, Henrik Dam, som siger: »Universitetet er en verdslig institution. Vi dyrker viden og ikke religion, og det sender altså det modsatte signal, når man går ind og laver kønsopdelte arrangementer.«
Værsgo til ministeren.
Jeg kender ikke den pågældende udtalelse, men henholder mig til besvarelsen og det, som jeg er blevet bedt om at svare på, nemlig situationen på CBS. Det, som foregik på CBS, var overhovedet ikke i overensstemmelse med danske værdier endsige demokratiske traditioner.
Spørgeren.
Jeg vil gerne lige spørge lidt mere ind til selve arrangementet, for jeg synes måske, det er vigtigt lige at nævne, hvem det var, der holdt det. Det var Furkan Vakfı, som er en tyrkisk islamistorganisation, der bl.a. underviser i Sayyid Qutbs teorier. Sayyid Qutb var bin Ladens forbillede, han udgav i 1950 bogen »Vor kamp mod jøderne« og udtalte, at kristne og jøder skal betale til muslimske ledere for beskyttelse. Såfremt arrangementet ikke havde været kønsopdelt, er det så noget, som ministeren finder i orden at afholde arrangementer om på vores uddannelsesinstitutioner?
Ministeren.
Nu tror jeg lige, jeg missede den første del af spørgsmålet. Jeg er ikke klar over, om der bliver spurgt til arrangementet på CBS, eller om der bliver spurgt til et tilsvarende eller et andet på Syddansk Universitet. Det, som jeg har forstået på CBS, er, at det arrangement, som der bliver spurgt til, ikke var en del af undervisningen på CBS, men var et privat arrangement, som blev afholdt på CBS. Det er selvfølgelig hverken i overensstemmelse med danske værdier eller danske demokratiske traditioner, og derfor har CBS også gjort foreningen opmærksom på, at det accepterer man ikke finder sted på CBS.
Spørgeren.
Jeg vil gerne takke for besvarelsen. Jeg vil gerne spørge ministeren, om man, hvis der kommer lignende sager med kønsopdelte arrangementer, så vil se ministeren også i offentligheden tage meget klart afstand fra det?
Ministeren.
Det, som jeg har forholdt mig til her, er et konkret arrangement på CBS, og det har jeg svaret på. Der kan jo opstå andre situationer, hvor det kan være relevant at kønsopdele. Jeg har ladet mig fortælle, at KVINFO f.eks. holder arrangementer for muslimske kvinder netop med henblik på at fortælle og redegøre for danske demokratiske værdier, og det kan måske være hensigtsmæssigt i den givne situation. Så når spørgeren efterlyser sådan en meget konkret stillingtagen til et generelt forbud mod at have kønsopdelt undervisning eller for den sags skyld kønsopdelte arrangementer, er det vanskeligt for mig sådan lige på stående fod at sige ja eller nej, fordi der kan være forhold, der gør sig gældende, hvor det giver god mening.
Tak for det. Så er der et spørgsmål fra Christina Antorini til uddannelses- og forskningsministeren.
Fru Christine Antorini for oplæsning. Værsgo.
Tak. Hvilke tanker gør ministeren sig om, hvordan uddannelse og forskning kan bidrage til at ændre på den lave vækst, vi ser i Danmark?
Værsgo.
Uddannelse, forskning og innovation spiller en vigtig rolle for fremtidig vækst og velstand i Danmark. Vi har et godt udgangspunkt i Danmark; vi har en højt uddannet befolkning, og vi har forskning af høj kvalitet. Et godt udgangspunkt gør det ikke alene; vi skal til stadighed have fokus på, hvordan vi øger afkastet af vores investeringer i uddannelse, forskning og innovation. Derfor vil vi bl.a. se på effekterne af vores investeringer i forskning, og hvordan det er gået med ph.d.-indsatsen. Det samme gør sig gældende for uddannelse. Uddannelse er vigtigt for den enkelte, og et højt uddannelsesniveau er forbundet med betydelige produktivitets- og velstandsgevinster. Analyser viser bl.a., at den stigning i uddannelsesniveauet, der er udsigt til frem mod 2050, vil øge velstanden med knap 7 pct. af BNP. Men der er forskelle på de enkelte uddannelsers bidrag til den stigende produktivitet og beskæftigelse. Et regneeksempel viser, at hvis vi kan flytte 10 pct. af optaget på de videregående uddannelser fra uddannelser med et relativt lavt samfundsøkonomisk afkast til uddannelser med et relativt højt samfundsøkonomisk afkast, kan vi øge væksten med 8 mia. kr. i 2050. Jeg vil arbejde benhårdt for at skabe et bedre match mellem de videregående uddannelser og arbejdsmarkedets behov. Det kommer både virksomhederne og de studerende til gavn. Og vi er godt i gang. Jeg har bl.a. i starten af april igangsat et eftersyn, som skal se på, om rammerne for og styringen af de videregående uddannelser understøtter høj kvalitet og uddannelse til job. Derudover er vi i gang med arbejdet frem mod et nyt bevillingssystem, som også skal understøtte højere kvalitet på uddannelserne og en bedre overgang til arbejdsmarkedet efter endt uddannelse. Tak.
Værsgo til spørgeren.
Det lyder ikke, som om ministeren er særlig bekymret over de vækstmeldinger, der kommer fra en række virksomheder, fra økonomer og fra OECD og andre. Jeg vil nævne bare en enkelt, og det er cheføkonomen i Dansk Erhverv, Steen Bocian, som for nylig udtalte til Politiken: »Vi har nu haft lave vækstrater i så mange år, at man med fuld ret kan tale om en dansk vækstkrise. I Europa er det kun Grækenland, Cypern, Kroatien og Portugal, der har haft lavere vækst end Danmark ...«. Det synes vi ærlig talt hos Socialdemokraterne ikke er særlig godt. Det får afgørende betydning for mulighederne for at skabe nye arbejdspladser, for, at virksomheder kan udvikle sig, og for det, der er fundamentet for, at vi kan have et rigt og godt velfærdssamfund. Og derfor vil jeg spørge, om ministeren synes, at den rette vej at gå alene er at se på effekter, give et eftersyn, prøve at flytte uddannelser fra noget, der giver et lavt afkast, til noget, der giver et højt afkast, når det, der er virkeligheden, er, at regeringen har skåret 10 mia. kr. på uddannelse og forskning – lige præcis det, som virksomheder og internationale organisationer netop peger på er den helt forkerte vej at gå for Danmark.
Værsgo til ministeren.
Jeg mener ikke, det er korrekt bare sådan lige at se bort fra, at vi er nødt til at sikre, at vi får et bedre match imellem uddannelse og job. Vi bruger milliarder i vores uddannelsessektor, og vi er nødt til at blive bedre til at sikre, at vi i højere grad uddanner unge til at få et stærkt fodfæste på arbejdsmarkedet frem for en usikker plads, muligvis i ledighedskøen. Det er vi simpelt hen forpligtet til over for de unge, men vi er også forpligtet til det rent samfundsøkonomisk. Og nu har jeg netop svaret på spørgsmål fra bl.a. spørgerens partifæller om ingeniøruddannelser og behovet for endnu flere ingeniøruddannelser, hvilket jeg for så vidt er fuldstændig enig i at vi har.
Så er det fru Christine Antorini, værsgo.
Gør det indtryk på ministeren, at Jyllands-Posten den 1. april havde stillet 55 økonomer spørgsmålet, hvad der var det allervigtigste for at få vækst i Danmark, og at det, som de allerfleste af økonomerne pegede på, var, at man skulle investere massivt i forskning, udvikling og uddannelse – altså præcis det modsatte af det, som regeringen, der har valgt at skære i uddannelse og forskning, har gjort? Gør det indtryk på ministeren, at det er det vigtigste bud på at øge væksten, som danske økonomer har?
Ministeren, værsgo.
Jeg faktisk stolt over, at vi i Danmark er fast besluttede på, at vi skal bruge 1 pct. af vores bruttonationalprodukt på den offentlige del af forskningen. Det betyder, at vi ligger blandt de højeste bidragsydere, når vi sammenligner os med landene i OECD. Det er jeg stolt af at vi kan gøre, samtidig med at den her regering har valgt at prioritere kernevelfærdsområder, hvor der helt åbenlyst var brug for en saltvandsindsprøjtning. Det handler bl.a. om sundhedsområdet, men også ældreområdet. Jeg er faktisk stolt over, at det er lykkedes, at vi fortsat kan have et så højt forskningsniveau som det, jeg netop nævnte.
Tak for det. Så er der en medspørger, der skal på. Værsgo til hr. Christian Rabjerg Madsen.
Tak for det. I Videbæk i Midtjylland ligger virksomheden Vølund. Det er en virksomhed, der lever af at lave varmepumper, og de er derfor afhængige af dygtige danske ingeniører. Vølunds direktør, John Veje Olesen, er bekymret for det marked af danske ingeniører, som hans virksomhed og væksten i den virksomhed er fuldstændig afhængige af. Han udtalte i september til Børsen: »Det er en stor udfordring for os, at vi efterhånden ikke kan få flere ingeniører i Danmark. Derfor lægger vi mere og mere arbejde ud til udenlandske underentreprenører. Vølund beskæftiger allerede mange ingeniører i Spanien og Italien og vil ansætte 25 slovakiske ingeniører til at løse designopgaver i et datterselskab i Slovakiet, der åbnede 1. september.« Ministeren taler om et bedre match mellem uddannelse og job, men alligevel er ministeren ansvarlig for besparelser, som betyder, at DTU Diplom afskediger 15 pct. af medarbejderne. Hvordan matcher en sådan besparelse ministerens ønske om at skabe et bedre match mellem job og uddannelse?
Værsgo til ministeren.
Faktisk har vi aldrig brugt så mange ressourcer på uddannelse, som vi gør i øjeblikket, så at uddannelsessektoren er blevet omfattet af det generelle omprioriteringsbidrag, synes jeg sådan set er helt naturligt, al den stund vi har ønsket at prioritere bl.a. sundheds- og ældreområdet, hvor der var brug for en økonomisk saltvandsindsprøjtning. Men det skal ses i lyset af, at vi ligger meget højt. Og vi ligger også højere, end vi nogen sinde har gjort, hvis vi kigger på de ressourcer, vi bruger på uddannelser, herunder også videregående uddannelser. Jeg er fuldstændig enig med spørgeren i, at vi gennem et stærkere fokus på et bedre match mellem uddannelse og samfundets behov forhåbentlig lykkes med at få endnu flere unge til at tage en ingeniøruddannelse, fordi vi ved, det er der, der er en stor efterspørgsel i samfundet. Jeg har, som jeg nævnte tidligere, netop svaret på tilsvarende spørgsmål om behovet for ingeniører i Kalundborg, så jeg er helt på linje med spørgeren, når det drejer sig om, at vi skal have flere unge til at vælge uddannelser, hvor der er udsigt til fodfæste på arbejdsmarkedet.
Spørgeren, værsgo.
Men hvis man kigger på, hvilken politik ministeren konkret står i spidsen for, så er det jo en politik, hvor man med grønthøstermetoden har sparet milliarder på uddannelsessystemet, en politik, hvor man med grønthøstermetoden bl.a. har sparet på DTU Diplom på en sådan måde, at 15 pct. af medarbejderne er blevet afskediget. Vil ministeren ikke forholde sig konkret til, om der er sammenhæng imellem at tale om et bedre match imellem job og uddannelse og så spare med grønthøstermetoden på en måde, der betyder, at DTU Diplom bliver ramt af så massive besparelser?
Ministeren.
Som jeg nævnte, er omprioriteringsbidraget udtryk for en klar politisk prioritering fra regeringens side. Det er institutionernes opgave at forvalte det budget, som de har fået stillet til rådighed, og jeg har sådan set tillid til de enkelte institutioner og deres gennemførelse af besparelsen. Det er ikke nogen nem opgave, det er jeg udmærket godt klar over, men jeg har tillid til, at de enkelte institutioner gennemfører besparelsen på så god en måde som muligt. Og derfor har jeg ikke blandet mig i, hvordan DTU eller andre institutioner har gennemført besparelsen.
Tak for det. Så er det fru Christine Antorini. Værsgo.
Jeg er faktisk lidt i tvivl om, om ministeren overhovedet er bekymret over, at væksten er så lav i Danmark, for ministeren er stolt over uddannelsesniveauet, som jo altså indbefatter besparelser på 10 mia. kr. på videregående uddannelser og forskning. Derfor vil jeg spørge ministeren, om det måske bekymrer bare en anelse, når f.eks. Dansk Erhverv udtaler: Dansk velfærd og velstand i samfundet er dybt afhængigt af vækst og viden i virksomhederne. Forskning skaber viden, som virksomhederne omsætter til vækst, og især for mange små og mellemstore virksomheder er offentlig forskning afgørende. Derfor reagerer vi, altså dansk Erhverv, over for de store besparelser, som regeringen har givet i forhold til de videregående uddannelser og forskning. Gør det slet ikke indtryk, når vi snakker om vækst, uddannelse og forskning?
Ministeren, værsgo.
Man kan roligt sige, at den her regering om nogen har sat fokus på vækst, udvikling og jobskabelse. Ja, vi har sat fokus på, at der skal skabes vækst i hele Danmark, og derfor har regeringen taget en lang række af initiativer, som netop skal bidrage til at skabe vækst i hele Danmark. Det er mange forskellige tangenter, der skal spilles på, men et område, som jeg tror på kan bidrage, er bl.a. udflytning af statslige arbejdspladser, som bidrager til at skabe nye jobs i andre dele af landet og dermed kan bidrage til også at skabe nye jobs uden for de traditionelle storbyer. Vi har i det hele taget også sat fokus på vækst i relation til at bygge bro imellem uddannelsesinstitutionerne og virksomhederne, særlig små og mellemstore virksomheder. Seneste skud på stammen er landdistriktsvidenspilotordningen, som bliver sat i værk meget snart, og som giver mulighed for, at man kan få en medarbejder.
Tak for det. Det næste spørgsmål er også til uddannelses- og forskningsministeren af fru Christine Antorini.
Værsgo.
Tak. Hvordan vil ministeren fremadrettet prioritere uddannelse og forskning set i et vækstperspektiv for danske virksomheder, efter at regeringen i sit første år har valgt at skære 10 mia. kr. på netop disse områder frem til 2019?
Ministeren.
Regeringen vil fastholde et højt niveau for de offentlige forskningsudgifter på mindst 1 pct. af BNP. Det svarer til over 20 mia. kr. i 2016 og er et højt niveau, når vi sammenligner os med andre lande. I forhold til forskning på universiteterne er der ikke sparet én krone på basisforskningen. Samtidig har regeringen indgået en bred politisk aftale om fordeling af forskningsreserven for 2016, hvor vi styrker grundlaget for strategisk forskning og bevarer et højt ambitionsniveau for Danmarks Innovationsfond med en bevilling på knap 1,3 mia. kr. De samlede danske investeringer i forskning og udvikling udgør omkring 3 pct. af BNP. Her ligger Danmark i toppen af OECD og foran lande som USA og Tyskland. Regeringen prioriterer også fortsat uddannelse meget højt, selv om uddannelsesområdet på linje med de øvrige statslige områder skal bidrage til, at vi udnytter offentlige midler mere effektivt. De samlede tilskud til de videregående uddannelser på Uddannelses- og Forskningsministeriets område forventes at udgøre mere end 14 mia. kr. i 2016. Bevillingerne vil stort set være på niveau med 2015, hvilket vil sige et historisk højt niveau. Jeg synes derfor, at uddannelse og forskning fortsat er meget højt prioriteret. I et vækstperspektiv er det vigtigt, at uddannelserne har en høj kvalitet og er relevante for samfundet. Det vil regeringen bl.a. understøtte med en bevillingsreform og et styringseftersyn af rammerne for de videregående uddannelser. Tak.
Værsgo til fru Christine Antorini.
Jeg går ud fra, at ministeren anerkender, at regeringen har skåret 10 mia. kr. på de videregående uddannelser og forskning. Jeg mener, det er 1,4 mia. kr. på forskning. Det går jeg ud fra at ministeren anerkender. Det har f.eks. betydet, at det er gået hårdt ud over de udviklings- og demonstrationsprogrammer, der har været inden for hele det grønne område. Jeg kunne høre, at ministeren fremhævede forskningspuljen. Ja, det er godt, vi har forskningspuljen, men også den er blevet reduceret markant. Så lad os bare tage fat i det grønne område. På energiområdet er energipuljen blevet næsten halveret. Grundfos' kommunikationsdirektør har udtalt: »Regeringen saver den grønne gren over, som Danmark sidder på. Vi lever godt af grøn eksport, men det kan vi kun fastholde og øge, hvis vi kan blive ved med at udvikle nye produkter.« Det var virksomheden Grundfos, der sagde det. Dansk Energi er ude med præcis den samme kritik af regeringens besparelser. Deres administrerende direktør siger: »... der er stadig væk tale om over en halvering af et forsknings- og udviklingsprogram, der kaster værdiskabende produkter, job og eksport af sig.« Jeg vil gerne spørge igen: Er det det, som vi kan forvente i forhold til at få gang i væksten, altså at regeringen også fremadrettet fastholder så markante besparelser på uddannelse og forskning?
Værsgo til ministeren.
Som jeg nævnte tidligere, var besparelsen, omprioriteringen på området her, et udtryk for en klar politisk prioritering fra regeringens side. Vi ønskede med et flertal i Folketinget at give kernevelfærdsområder en økonomisk saltvandsindsprøjtning. Det har vi gennemført. Og som sagt er gennemførelsen af besparelsen på uddannelsesområdet ikke nogen nem opgave, det medgiver jeg gerne. Jeg har selv siddet som udvalgsformand i en kommune og skullet gennemføre den slags grønthøsterbesparelser. Da Christine Antorini sad på ministerposten, var vi jo udsat for nøjagtig det samme, så jeg ved udmærket godt, at det ikke nødvendigvis er en nem opgave.
Tak. Spørgeren.
Jeg vil godt fortsætte lidt med de meldinger, der kommer fra store danske virksomheder – danske virksomheder, som har været med til at skabe mange jobs i Danmark og grobund for, at der også er kommet andre typer af virksomheder. Lad os tage Novo Nordisk. Der har forskningsdirektøren, Mads Krogsgaard Thomsen, været ude at sige: »Hvis værdikæden med offentlig forskning og uddannelse af høj kvalitet ikke er intakt, bliver det fremover svært for mig at retfærdiggøre over min ledelse og bestyrelse, at Danmark er det rigtige sted at placere hovedparten af vores forskning ...«. Det er reaktionen fra en meget stor dansk virksomhed, Novo Nordisk, der er dybt bekymret over regeringens nedskæringer på forskningsområdet. Gør det ikke indtryk på ministeren?
Ministeren.
Som nævnt fastholder vi, at vi bruger 1 pct. af BNP på forskning. Det betyder faktisk, når vi ser på det samlet, at vi er et af de lande i OECD, som bruger allermest på forskning. Det, man altid kan diskutere, er så selvfølgelig, om vi bruger pengene mest effektivt, og det er jeg da parat til at diskutere med fru Christine Antorini: Hvordan er det så, vi skal bruge midlerne på forskningsområdet?
Tak for det. Så er der en medspørger, hr. Christian Rabjerg Madsen. Værsgo.
Tak for det. Jeg bed mærke i, at ministeren ved et tidligere spørgsmål fremhævede, at regeringen spiller på flere tangenter i forhold til at skabe vækst i Danmark. Men jeg har set, at Jyllands-Posten har fremlagt en række forslag fra 55 økonomer på tiltag, som kunne gøre Danmark rigere, og det, økonomerne lancerede som det bedste forslag i forhold til at gøre Danmark rigere, var, hvis man investerede mere i forskning og uddannelse. Det var det, 55 førende økonomer pegede på som værende det tiltag, der bedst skaber vækst og arbejdspladser i hele Danmark. Er ministeren enig i den vurdering? Og i forlængelse heraf: Er det ministerens opfattelse, at Danmark fremadrettet bør investere mere i forskning og uddannelse?
Ministeren.
Jeg er enig i, at det er vigtigt, at vi har uddannelser af høj kvalitet, også når vi sammenligner os internationalt. Jeg er også enig i, at vi fremadrettet skal bruge rigtig mange ressourcer, også offentlige ressourcer, på forskning og uddannelse, og det mener jeg faktisk også vi gør. Nu har begge spørgere flere gange spurgt, om ikke det bekymrer ministeren, at vi har så lav en vækst i Danmark. Jo, det er da bekymrende for os alle, men det er ikke alene forskning og uddannelse, der kan løfte den opgave. Der skal, som spørgeren citerede mig for at have sagt, spilles på flere og mange tangenter, og det hele skal selvfølgelig også ses i et samspil med nogle af de ting, som foregår på EU-niveau, og i det hele taget globalt.
Værsgo til spørgeren.
En af de tangenter, man kunne spille på, kunne være biotek, et område, hvor Danmark er førende. Vi har flagskibe som Novo Nordisk, Lundbeck og LEO Pharma inden for biotek og medicin. Alligevel er ministeren ansvarlig for en politik, som med grønthøstermetoden foretager massive besparelser, som betyder, at KU, Københavns Universitet, nedlægger 225 stillinger eller næsten 8 pct. af deres stillinger på Det Natur- og Biovidenskabelige Fakultet. Er det udtryk for en regering, der ønsker at skabe mere vækst i Danmark, at man står i spidsen for en politik, som betyder, at vi skærer massivt ned på en dansk styrkeposition, nemlig biotekområdet?
Ministeren.
Nu siger jeg det lige en gang til: Altså, vi ligger, selv med gennemførelsen af besparelsen her, meget højt, når vi måler os med andre lande, og vi ligger også højt – ja, vi ligger faktisk højere, end vi nogen sinde har gjort tidligere – hvis vi kigger på 2015 og 2016. Så det skal jo ses i det lys, at sektoren her er blevet omfattet af omprioriteringsbidraget for at kunne bidrage til en saltvandsindsprøjtning på andre nødvendige velfærdsområder. Hvad angår gennemførelsen af besparelserne, har jeg fuld tillid til, at det er en opgave, som institutionerne påtager sig, og derfor blander jeg mig naturligvis ikke i det.
Tak for det. Så er det fru Christine Antorini.
Jeg tænker, at der er nogle gange, hvor institutioner måske vil betakke sig for en fuld tillid til at gennemføre besparelser i størrelsesordenen 10 mia. kr. frem til 2019. Jeg tror, man er mere optaget af, hvad det er, regeringen vil gøre, for at der igen kommer gang i investeringer i uddannelse og forskning. Lige nu bliver der fyret medarbejdere. Der er forskningsmiljøer, der lukker. Der er forskningsprojekter, man ikke går i gang med, fordi der virkelig er blevet gået til den i forhold til forskningspuljerne. Danmarks Forsknings- og Innovationspolitiske Råds formand, Jens Oddershede, har udtalt det sådan her: »Det er en meget voldsom besparelse. Og en langt voldsommere besparelse end jeg mindes at have været med til i de mange år, jeg har været en del af danske forskningspolitik.« OECD, som ministeren henviste til før, siger det meget diplomatisk. Det er deres underdirektør, der siger, at man ikke vil kommentere det enkelte lands politiske forslag – og det er Danmark, der tales om – men: »det er klart, at det ikke er anbefalelsesværdigt at spare på forskning i en tid, hvor forskning og udvikling kun bliver en vigtigere forudsætning i den internationale konkurrence«
Tak. Ministeren.
Jeg hørte ikke rigtig noget spørgsmål, men det giver mig måske så anledning til blot at understrege, at de besparelser, som er blevet påført sektoren her, er udtryk for en klar politisk prioritering og skal ses i lyset af, at vi ønskede at tilføre andre velfærdsområder økonomiske midler. Og jeg er af den opfattelse, at vi, selv med de besparelser, som bliver gennemført her, stadig væk har et stort bidrag til både uddannelse og forskning.
Tak. Så er det næste spørgsmål til transport- og bygningsministeren af hr. Rasmus Prehn.
Værsgo.
Mange tak, formand. Hvad er ministerens holdning til mærkning af varer og produkter, så forbrugerne kan vælge varer, der er transporteret bæredygtigt og med ordentlige løn- og arbejdsvilkår?
Ministeren.
Tak for det, og tak for spørgsmålet. Jamen det kan jo ikke udelukkes, at der vil være en gruppe af forbrugere, som vil føle sig godt understøttet i deres indkøb gennem en ordning som den, der er skitseret i spørgsmålet. Min holdning er dog, at der skal være meget tungtvejende årsager til, at staten indgår aktivt i at skabe og drive mærkningsordninger for forbrugsgoder. Så uanset at der kan være gode hensigter bag den skitserede ordning, mener jeg således ikke, at det er noget, som staten skal have ansvar for. Jeg har også spurgt, om det er noget, der er blevet bragt op, efter at forsøgsperioden er udløbet, og jeg har noteret mig, at det er det ikke. Men det er klart, at hvis nogen ønsker at bringe det op, skal man jo gøre det i den forligskreds, vi sidder i.
Tak. Spørgeren, værsgo.
Mange tak til ministeren. Jeg glæder mig over, at ministeren har en forholdsvis åben tilgang til det her spørgsmål. For mit vedkommende er det ikke noget, jeg har været med til at diskutere før. Det er klart, at vi er i en situation, hvor vi kan iagttage, at der sådan set er en meget stor interesse blandt landets forbrugere for at vælge varer, som har bestemte egenskaber. Det kan være, at det er økologiske varer med det meget ikoniske Ø-mærke, eller det kan være, det er fuldkornsprodukter, hvor der er det her meget tydelige fuldkornsmærke, eller sunde produkter, der har et nøglehulsmærke. Det er noget, forbrugerne går meget op i, og hvor de gerne vil have lov til at vælge. Vi har så samtidig en situation, hvor vi ved, at der i godstransportsektoren er store problemer med f.eks. løndumping. Vi hører om østeuropæiske chauffører, der må sidde på en rasteplads i ugevis uden at få hverken løn eller andet. De må nødtørftigt lave mad på en primus, og de lever under virkelig problematiske forhold. De kører måske i nogle lastbiler, som har set bedre tider, og som også er problematiske i forhold til udledningen af partikler og forurening i det hele taget. Så er det, det slår mig: Kunne man ikke kombinere de to ting? Kunne man ikke give forbrugerne en mulighed for at vælge til – altså at det er o.k.-forhold, der er i transportsektoren – sådan at næste gang jeg skal ned og købe mit rugbrød eller min liter mælk, kan jeg ud over at vælge mellem økologiske og ikkeøkologisk produkter også vælge et med et mærke på, så jeg ved, at det her altså er transporteret på fornuftig vis? Det er på danske løn- og arbejdsvilkår, og det er også et tegn på, at der er blevet taget hensyn til klima og miljø. Jeg synes, det er en oplagt tanke, og jeg er med på, at det nok ikke er staten, der skal drive sådan et mærke. Men man kunne jo godt fra statens side gå i dialog med f.eks. forbrugerorganisationer og andre og så lave en aftale på det her område, sådan at vi får sat skik på tingene og får inddraget flest mulige mennesker i at sikre, at vi har ordentlige og fornuftige arbejdsvilkår i transportsektoren.
Ministeren.
Jamen jeg tror, at vi bare sådan rent faktuelt lige skal sige til hinanden, hvor det her stammer fra. Det er jo en pulje til forsøg med energieffektive transportløsninger, som blev etableret under VK-regeringen, sidst den sad der, i aftalen om en grøn transportpolitik, der er fra den 29. januar 2009. En del af puljens midler blev så anvendt til etablering og drift af en ordning, hvor kommuner og virksomheder gennem Trafik- og Byggestyrelsen kunne opnå certificering som grøn transportkommune eller grøn transportvirksomhed. Ved forsøgspuljens udløb – som jeg har forstået det, og som jeg er blevet orienteret om det – gjorde Trafik- og Byggestyrelsen det, at den traf en beslutning om at lukke ordningen. Så altså, jeg ved jo ikke, hvad der er sket. Jeg ved bare, at vi satte det i gang, men efterfølgende er der ikke fulgt op på det.
Værsgo til spørgeren.
Det er jo det, der somme tider sker, når man stiller et spørgsmål i Folketingssalen, altså at der så kan være startet noget andet op. Jeg spørger i virkeligheden meget frit, meget uafhængigt af tidligere ordninger. Det, jeg tænker på, og det, mit spørgsmål går på, er, om ikke man kunne have en mærkningsordning ude i supermarkederne for de varer, der er, sådan at vi som forbrugere kan vælge: Vil jeg have en vare, der er transporteret løndumpet, eller vil jeg have en vare, der er transporteret på ordentlige vilkår både med hensyn til løn- og arbejdsvilkår og med hensyn til klima og miljø? Det er sådan set det, mit spørgsmål går på, og det kunne jeg godt tænke mig at høre ministerens svar på.
Så er det ministeren.
Jamen det er jo klart, at jeg synes, det er et godt formål, for ellers havde vi ikke sat ordningen i gang. Men jeg ved ikke – det er jo svært at vide, når man ikke har siddet der, da det skete – hvad der så efterfølgende skete. Man lavede jo den her forsøgsordning. Der er så åbenbart ikke nogen, der har taget det til sig, eller det ved jeg ikke. Men vi mødes snart i den grønne forligskreds, og så kan vi jo tage det op der og diskutere det.
Værsgo til spørgeren.
Igen skal jeg da kvittere for den forholdsmæssig åbne og positive tilgang til den her sag. Jeg synes da, vi skal aftale i her Folketingssalen i dag, at jeg bringer det her forslag op i den grønne forligskreds. Det kan være, at der har været nogle grunde til ikke at køre videre med den ordning, der var, men nu er der så et nyt forslag fra socialdemokratisk side, fra min side som transportordfører, og jeg synes da, vi skulle teste, om ikke det kunne være en ordning. Det kunne da være noget, vi kunne skabe en dialog med forbrugerorganisationer og andre om. For jeg tror, at der er tusindvis af forbrugere derude, der gerne vil have muligheden for at vælge til og vælge fra, i forhold til at der er ordentlige forhold i transportsektoren.
Ministeren.
Som jeg har sagt indledningsvis, tror jeg såmænd også, at der er nogle, der gerne vil vide det. Så er der bare det, at der helst, som spørgeren også selv er inde på, skal være nogle virksomheder, der tager den op. Og kan vi fremme det ved eventuelt at mødes med dem, er jeg altid åben over for det.
Tak for det. Der er et spørgsmål til udlændinge-, integrations- og boligministeren, og det er fra hr. Claus Kvist Hansen, Dansk Folkeparti.
Der er mulighed for at læse spørgsmålet op. Værsgo.
Finder ministeren, at der er handlet retmæssigt på forsker Tina Magaards advarsler om de forhold, der eksisterede og tilsyneladende stadig eksisterer i moskeerne, som beskrevet i BT den 21. marts 2013 under overskriften »Pind blev advaret om rabiate imamer«?
Ministeren, værsgo.
Først og fremmest vil jeg selvfølgelig gerne takke for spørgsmålet, som jeg synes er meget relevant. Med TV 2's udsendelser er vi jo endnu engang blevet bekræftet i, at der findes moskeer i Danmark, hvor der foregår dybt kritisable ting. Men lad mig for det første slå fast, at jeg på ingen måde har noget som helst at udsætte på min partikollega Søren Pind. Jeg har fuld tillid til hans varetagelse af opgaven som minister både nu, men også da han var integrationsminister i 2011. Ud over den i spørgsmålet omtalte undersøgelse blev der også tilbage i foråret 2011 igangsat en undersøgelse af parallelsamfund i Danmark, og alt dette førte jo bl.a. til en ændring af udlændingeloven og gjorde det lovpligtigt for udenlandske forkyndere at deltage i et kursus om dansk familieret, såfremt de ønskede at forblive i Danmark. Derudover indgik vi jo i januar 2015 en bred satspuljeaftale om en styrkelse af indsatsen mod radikalisering, og lige nu er vi så i fuld gang med forhandlingerne om, hvordan man kan tage flere og mere effektive skridt over for de formørkede miljøer, som findes. Men jeg vil gerne sige, at ingen kan være overrasket over, at der foregår og har foregået ting som dem, vi har set i de såkaldte afsløringer på TV 2. Man skal ikke have fulgt ret meget med for at vide det, og derfor synes jeg måske, at den allerstørste overraskelse må ligge i, at der især på venstrefløjen er folk, der føler sig meget, meget overrasket og nærmest helt overrumplet af de såkaldte afsløringer, som TV 2 er kommet med. Jeg tror ikke, der findes mange, hverken i Dansk Folkeparti eller i Venstre, der er så overraskede over det.
Værsgo. Så er det spørgeren.
Jeg deler ministerens syn på en venstrefløj, som har vendt det blinde øje til i alt for mange år og nu pludselig er overrasket. Der er vi helt med. Det, jeg hæfter mig ved, er, at der i adskillige omgange, i hvert fald to omgange inden for de sidste 5-10 år, har været advaret om de samme ting, og derfor er vi i Dansk Folkeparti forundrede og bekymrede over, at det stadig væk dukker op. Og når ministeren sammen med justititsministeren har det samme syn på tingene, kan det godt undre, at man både i 2011 og nu i dag ikke ser et, hvad skal vi sige, effektivt fremskridt, men måske tværtimod en progression i den bekymrende situation, vi har. Det er selvfølgelig det, der undrer os. Når vi ser de her ting, som Tina Magaard henviser til, nemlig promovering af sharia, konvertering og den muslimske erobring, som åbenbart foregår i de her miljøer, så er jeg jo nødt til at spørge: Hvordan ser ministeren på, at der sker en udvikling på det her område i mere aggressiv retning?
Ministeren.
Jeg forstår godt bekymringen, og jeg deler også bekymringen – jeg er fuldstændig enig. Men jeg tror også, man må sige, at hvis det havde været så nemt, havde vi vel i fællesskab grebet ind og fået tingenes tilstand ændret. Jeg tror, at der skal en meget hård tilgang til over for nogle af de imamer, det drejer sig om, og det handler bl.a. om, at der skal ses på, om vi f.eks. kan få lavet en liste, så det sikres, at man ikke kan få lov til at rejse ind i Danmark, hvis man kommer hertil som hadprædikant. Det er jo noget af det, vi sidder og diskuterer og også for øjeblikket forhandler med Dansk Folkeparti om. Men der skal også ses på, om vi kan få sparket nogle af dem ud, som bare ikke vil det danske samfund og altså modarbejder det, man kunne kalde for den offentlige orden. Det er det, vi sidder og arbejder med lige nu. Men jeg tror også, at der skal en forebyggende indsats til, hvor man netop gør de muslimske børn, der også frekventerer moskeerne, i stand til at stille sig kritisk an. Så det er begge dele, der skal til.
Spørgeren.
Det glæder mig, at ministeren har det syn på det, at der en flok imamer, der ikke burde være i landet, og som måske endda skal ud af landet. Men problemet er lidt større end en lille gruppe hårdkogte fanatikere, for der er jo et underlag. Og hvis man ser på Tina Magaards kommentarer, er vi derhenne, hvor vi taler om mindst 100.000 personer, som i en eller anden grad bekender sig til en hårdkogt fundamentalisme. Der må man jo så sige at oplysningskampagnen tilsyneladende har slået fejl igennem nogle år. Jeg kunne godt tænke mig at høre ministeren: Hvad gør vi nu fremadrettet, bortset fra at komme med oplysninger osv.? Der skal vel nogle nye metoder og midler til, tænker jeg. Har ministeren nogle bemærkninger til det?
Ministeren.
Jeg er helt enig i, at det ikke nytter noget, at der den dag, hvor man annoncerer det, bare er en pjece, en portal og en flot tale. Der skal mere til. Det er også derfor, at vi netop sidder i Kirkeministeriet og forhandler om de her ting med Folketingets øvrige partier. Og jeg kan garantere for, at alle forslag er hjertelig velkomne, for det her er ikke nogen let sag. Havde det været en let sag, tror jeg også, at vi havde løst det i fællesskab for lang tid siden. Men jeg tror, der skal et meget bredt spektrum til, både af det hårde, men også af det bløde.
Der er en omgang til.
Tak. Finder ministeren, at det er en fornuftig udvikling, at den danske kultur bliver tilsidesat grundet et hensyn til en muslimsk minoritetskultur, som formentlig kun udgør omkring 5 pct. af befolkningen?
Værsgo.
Det kan jeg sige klart nej til.
Spørgeren.
Jeg glæder mig til en uddybning fra ministeren. Det, jeg i første omgang tænker på, er eksempelvis sådan helt lavpraktisk, at vi ser en madkultur i danske offentlige institutioner, som bliver tilsidesat grundet et misforstået hensyn. Vi taler f.eks. om svinekød, som bliver udfaset; vi taler om, at der i mange institutioner er indført halalkød for som udgangspunkt at undgå konflikter. Hvordan ser ministeren på de forhold?
Ministeren.
Jeg har det personligt sådan, at det er vigtigt for mig, at man, når man kommer til et andet land, respekterer det lands kultur og det lands traditioner, og at man tilpasser sig det land, som man kommer til. Det skal man i mange henseender. I Danmark handler det jo om, at man skal lære sproget, at man skal forsørge sig selv, men det handler også på et helt overordnet plan om, at man skal respektere og acceptere det fundament af frihedsrettigheder, som generationer før os har lagt. Så kan jeg se, at jeg ikke har mere tid, men det håber jeg så at jeg kan få lov til at uddybe lige om lidt.
Spørgeren, værsgo.
Jeg synes, det lyder fint fra ministerens side. Men jeg savner måske så et par bemærkninger om den personkreds, som ikke accepterer de her spilleregler, og som måske endda direkte åbent bekender sig imod dem. Der synes jeg vi mangler nogle fremadrettede initiativer og nogle – hvad skal man sige – holdninger til, hvad vi så konkret gør. Men jeg vil vende tilbage til mit spørgsmål og de hersens religiøse særkrav, som vi ser. Vi ser f.eks., at ansatte i en offentlige institution kan have den holdning, at man ikke vil give hånd til en kvindelig elev eller kvinder i det hele taget, og vi ser, at krav om bederum i offentlige lokaler bliver imødekommet. Som jeg ser det, og som Dansk Folkeparti ser det, er hele fundamentet for vores sekulære samfund så småt ved at få lidt slagside, og der kunne jeg godt tænke mig at høre ministeren, hvordan man agter at få de ting bragt lidt i balance igen, sådan at vi fastholder vores sekulære samfund.
Værsgo til ministeren.
Jeg tror faktisk ikke, at man kan lovgive sig ud af alt det her. Jeg tror, det i høj grad handler om, at vi hver især i det daglige også udviser en stolthed og en vilje til at bevare vores kultur, altså en stolthed over vores kultur og vores traditioner og også en vilje til at bevare det. Og jeg er faktisk helt enig i, at vi indimellem ser tendenser til, at der er sådan en misforstået hensyntagen, og at man træder et lille skridt tilbage for netop at undgå konflikten. Men jeg mener jo helt grundlæggende, at når man kommer hertil, må man tilpasse sig, og det bliver vi også nødt til at gøre meget, meget klart at man skal. Men jeg tror ikke, at vi skal lovgive om alt det her. Jeg tror også, det i mange tilfælde påhviler den enkelte at turde at stå ved den kultur og den tradition, som vi har, og det fundament af frihedsrettigheder, som generationer før os har lagt.
Spørgeren, værsgo.
Jeg er med på, at det, når borgere ude i samfundet møder andre borgere, så er stoltheden, det gode eksempel og samtalen, der er det bærende. Men ministeren og regeringen må dog have nogle andre midler til at bringe det sekulære i balance igen end det med stoltheden, tænker jeg. For der skal vel trods alt også nogle – hvad skal vi sige – lidt aktive midler til. Altså, en kulturkamp, der udkæmpes, bliver jo ikke kun vundet med hensigtserklæringer; der skal måske nogle gange også en lidt mere aktiv adfærd til. Så det kunne jeg godt tænke mig at høre lidt om, og det er jeg nødt til at udfordre ministeren en lille smule på.
Ministeren.
Det synes jeg sådan set også vi gør. Det synes jeg bl.a. vi gør med 225-timersreglen, som Dansk Folkeparti jo også er varme tilhængere af og har bakket meget op om. Det er en regel, der gør, at hvis der f.eks. er et par, der er på integrationsydelse, så skal man levere 225 timers arbejde hvert år for at oppebære retten til at få ydelsen året efter. Og det er verdens bedste argument for at få flere kvinder ud på arbejdsmarkedet, for så kan man netop ikke gemme sig bag alt muligt andet. Det er et eksempel på, at man nogle gange skal lovgive, men i det daglige handler det også om, at hver enkelt netop udviser den stolthed, som spørgeren også selv nævner, og en vilje til at stå fast på den kultur og de traditioner, som vi har.
Tak for det. Så er det fru Marie Krarup.
Værsgo.
Jeg læser højt: Hvordan finder ministeren det rimeligt at Danmark skal ansøge om eller meddele EU, at Danmark ad flere omgange har påtænkt at oprette og forlænge en form for grænsekontrol, uagtet at de fælles aftaler om de sikre ydre grænser slet ikke lader sig opretholde?
Ministeren, værsgo.
Nu er det jo ikke første gang, at jeg har diskuteret grænsekontrol med fru Marie Krarup eller med andre repræsentanter fra Dansk Folkeparti, men jeg tager den meget gerne igen. Mit svar bliver dog ikke anderledes, end det har været tidligere. Jeg ved selvfølgelig godt, at Dansk Folkeparti helst ser, at vi bryder med Schengenreglerne, og at vi indfører permanent grænsekontrol, men som jeg også har sagt flere gange før, mener jeg, at løsningen på den situation og de udfordringer, som vi står med i Europa, ikke er, at vi skal lukke os om os selv. Jeg mener rent faktisk, at løsningen er, at vi skal have styr på de ydre grænser. Det vil nedbringe antallet af flygtninge og migranter, der kommer til Europa, og det vil også sikre, at vi stadig væk kan bevæge os frit i Europa. Når det så er sagt, er vi for øjeblikket i en situation, hvor det er nødvendigt med grænsekontrol, og jeg mener, at den form for grænsekontrol, som vi fører lige nu, er helt proportional med den situation, vi står i. Og nu er det så en midlertidig grænsekontrol med stikprøver, men det efterlader os jo i en situation, hvor vi kan skalere grænsekontrollen op, hvis vi ser, at presset på de danske grænser bliver større, og det vil også komme til at ske, hvis vi kan se, at presset bliver større. Og i sidste ende vil det kunne betyde, at vi skal indføre et transportøransvar a la det svenske. Men jeg vil godt sige, at jeg grundlæggende ikke er tilhænger af grænsekontrol. Jeg synes, at den frie bevægelighed har været med til både at skabe udvikling og vækst, men også en forståelse for hinandens kulturer hen over grænserne i Europa. Men som det er nu, mener jeg til gengæld, at det er nødvendigt, at vi har grænsekontrol, og det kan også blive nødvendigt at skalere det op i løbet af året, hvis vi ser, at presset på de danske grænser bliver større.
Spørgeren, fru Marie Krarup.
Det, som vi synes er problemet, er jo, at Schengen har vist sig at være falsk reklame. Danmark blev overtalt til at ophæve sin egen nationale grænse til gengæld for et løfte om, at den ydre grænse ville blive opretholdt i fællesskab. Men det er ikke sket, og der foregår en folkevandring ind i Europa. De ydre Schengengrænser er fuldstændig gennemhullede, de bliver ikke opretholdt. Og så er det grotesk, at man fra dansk side hver gang skal bede om og have nogle særlige argumenter for at få lov til at forlænge sin grænsekontrol. Det er selvfølgelig sund fornuft at stoppe den folkevandring, for det destabiliserer Europa, når der kommer så mange mennesker, der ikke kan integreres. Vi risikerer jo at skabe et nyt Mellemøsten i Europa, og så er det selvfølgelig sund fornuft at sætte en prop i. Men vi skal altså hver gang argumentere og bede om det og gøre klart, at det er absolut nødvendigt at oprette grænsekontrollen, selv om Schengen er gennemhullet som en si. Det burde selvfølgelig være omvendt. Det burde være sådan, at EU skulle bevise over for de enkelte stater, at de ydre grænser virkelig holder, og så kunne man ophæve de nationale grænser, hvis man havde lyst til det, og det skulle selvfølgelig også være frivilligt. Men det er grotesk, som situationen er nu, og hvor den her folkevandring bare fortsætter ind i Europa. En stats vigtigste opgave er at skabe tryghed og sikkerhed for borgerne, og det kan vi ikke, hvis ikke vi har en permanent grænsekontrol. Jeg sætter stor pris på, at regeringen har lavet den midlertidige grænsekontrol, men det er ikke tilstrækkeligt. Det er naivt at tro, at Schengen kommer til at virke. Det har ikke virket tidligere. Hvorfor skulle man så tro på, at det virker i fremtiden? Derfor kan man lige så godt tage det fulde skridt og gøre grænsekontrollen permanent.
Ministeren.
Lad mig starte der, hvor jeg er enig med fru Marie Krarup, og det er, at vi, ud over at der er en flygtningekrise, jo så også oplever en reel folkevandring. Det er klart, at når vi oplever en reel folkevandring, kalder det også på særlige initiativer, og det er bl.a. de opstramninger, som vi har gennemført i udlændingepolitikken, bl.a. sammen med Dansk Folkeparti, men det er også, at vi p.t. har en midlertidig grænsekontrol. Men så hører enigheden jo nok også op, for jeg mener fortsat, at Schengen er det rette svar. Men jeg anerkender også, at der ikke er styr på de ydre grænser endnu, og så længe der ikke er det, må vi nødvendigvis have grænsekontrol i Danmark.
Spørgeren.
Jeg sætter meget pris på at diskutere med udlændinge- og integrationsministeren, for vi er meget enige om mange ting. Problemet er bare, at udlændinge- og integrationsministeren ikke vil gøre noget for at omsætte holdningerne til virkelighed. Men det vil vi i Dansk Folkeparti, og vi er så trætte af at høre, at vi har den samme analyse. Der foregår en folkevandring ind i Europa, og ministeren har ministermyndighed og mulighed for at handle, men ministeren vil ikke gøre noget. Det bliver man altså en anelse træt af nogle gange. Derfor vil jeg opfordre ministeren til at tage konsekvensen af sin meget, meget fornuftige analyse, nemlig at det er en folkevandring, og så se at få den stoppet med en permanent grænsekontrol.
Ministeren.
Det er jo, fordi vi kun er enige i en del af analysen. Der, hvor fru Marie Krarup og jeg ikke er enige, er, hvorvidt den fri bevægelighed i Europa er et gode eller ikke er et gode. Jeg synes, det er et gode, for jeg mener, det har været med til at skabe vækst, velstand og udvikling – se bare Øresundsregionen og det dansk-tyske fællesskab, der er i Sønderjylland. Det synes jeg har været et gode. Jeg synes også, det har været et gode, når man kigger ud i Europa, for vi kan se – synes jeg – på Europa, at det har skabt vækst og velstand, og at det også har øget forståelsen for kulturer og traditioner tværs over grænserne. Derfor mener jeg jo, at den fri bevægelighed er et gode. Men lige nu står vi bare med nogle særlige udfordringer, og der er vi så enige om, hvad der skal gøres, nemlig at der skal være grænsekontrol. Fru Marie Krarup og Dansk Folkeparti mener, at det skal være permanent. Det mener jeg så ikke.
Vi har en runde mere. Spørgeren.
Jeg mener, at det er en skøn drøm; det er en skøn drøm, at det kan lykkes at lave en ydre grænsekontrol, og at nationalstaterne kan afgive deres egen grænsekontrol, men det har jo ikke virket. Realiteterne er, at det ikke virker, og så er det barnagtigt at sætte sig ned og drømme videre om de paradisiske tilstande, hvor denne åbenhed ikke bliver misbrugt. Så skal man som ansvarlig minister og regering stopper op og sige: Vi må tage højde for, at virkeligheden er sådan, at der foregår en folkevandring ind i Europa, og Schengen evner eller magter ikke at stoppe den, så må vi gøre noget selv. Det er det, jeg vil opfordre ministeren til.
Ministeren.
Jeg deler fuldt ud analysen af, at de ydre grænser jo, som de er nu, ikke er det bolværk, som de skulle være. Så kan man gøre en af to ting: Man kan enten gøre, som fru Marie Krarup ønsker, nemlig at indføre en permanent grænsekontrol i Danmark, eller man kan gøre, som vi ønsker fra regeringens side, nemlig at forsøge at få bygget de ydre grænser op, så de bliver det bolværk, de skal være, men indtil da så have en midlertidig grænsekontrol i Danmark. Der skilles vandene på en eller anden måde mellem os, men det er jo, fordi vi grundlæggende er uenige om, om den fri bevægelighed i Europa er et gode eller ikke er et gode. Men det her er nu engang mit syn på sagen.
Tak for det. Vi går til spørgsmål nr. 14, som er med samme opstilling.
Det er fru Marie Krarup, der er klar til oplæsning.
Spørgsmålet lyder: Påtænker ministeren at indføre en permanent grænsekontrol for at kunne effektuere statsministerens udmelding om at stoppe hadprædikanter, som et internt regeringsnotat peger på som en forudsætning, oplyst på dr.dk den 3. april 2016 under rubrikken »Løkkes værn mod hadprædikanter truet af EU-regler«?
Værsgo til ministeren.
Som jeg ser det, er det en alvorlig trussel mod det danske samfund, at religiøse forkyndere indrejser i Danmark og spreder deres hadefulde budskaber. Det synes jeg det er. Indsatsen imod de religiøse forkyndere, der søger at undergrave danske love og værdier, drøftes jo derfor også lige nu imellem Folketingets partier på møder i Kirkeministeriet, hvor jeg selvfølgelig også selv deltager. Der kan jeg jo sige, at Dansk Folkeparti er en meget aktiv og konstruktiv medspiller. Regeringen overvejer derfor også i den forbindelse, om indsatsen for netop at forhindre indrejse og sikre udvisningen af de udenlandske forkyndere, der spreder deres hadefulde budskaber, kan styrkes. Overvejelserne omfatter både udlændinge, der ikke er omfattet af EU-reglerne, og udlændinge, der er omfattet af EU-reglerne. Det er desværre endnu for tidligt at sige helt præcist, hvor vi lander henne i det her, og det er det jo, fordi det er forhandlinger med Folketingets partier. Men indførelsen af permanent grænsekontrol kan man sige umiddelbart lyder nemt og besnærende, men det er bare ikke så enkelt endda, for de problemer, vi står over for, både når det kommer til de religiøse forkyndere og flygtninge og migranter, jo ikke er problemer, der bliver løst, hvis bare Danmark lukker sig om sig selv i forhold til resten af Europa. For Danmark har igennem de seneste mange år draget stor fordel af den vækst, som jeg jo mener at den fri bevægelighed – så er vi tilbage til diskussionen fra før – har givet Europa, og det har været med til, efter min mening, at skabe vækst, velstand, men også en forståelse tværs over grænserne. Derfor er det vigtigt, set fra min stol, at vi meget grundigt overvejer, hvilke løsninger det er, vi skal ende op med. Men jeg mener ikke, at det er en permanent grænsekontrol.
Spørgeren.
Tak for svaret. Det minder mig meget om svaret på det sidste spørgsmål. Altså: Venstre og ministeren udtrykker stor interesse i at stoppe hadprædikanter og, har jeg også hørt, terroristers indrejse i Danmark. Men man vil ikke gøre noget, for så kommer der en sang fra de varme lande om, at man forveksler velstand med ikke at have nogen grænser. Ja, det kan godt være, men man får altså også terrorister og hadprædikanter. Hvad er det så, man vil? Vil man læne sig tilbage og sige: Ih, vi får så meget vækst og velstand? Eller vil man gøre noget ved de problemer, som rent faktisk tårner sig op for os for øjeblikket? Jeg har stor respekt for de forhandlinger, der foregår for øjeblikket, og jeg synes også – efter, hvad jeg har hørt på vandrørene – der er kommet nogle konstruktive ideer og fornuftige forslag. Men jeg vil sige, at det jo ikke nytter noget, hvis man ikke vil bruge grænsekontrollen, fordi hvordan skal vi så få stoppet op for de mennesker, der vil os det ondt? Tredje næstformand Ministeren). Jeg har et minut tilbage, står der. Tredje næstformand Ja, det har du). Jeg har også hørt statsministeren udtrykke stor sympati for den østrigske løsning, hvor man har grænsekontrol, og hvor man har kvoter for asylansøgere. Det undrer mig bare, at man kan have den slags holdninger, når man ikke samtidig er villig til at gøre grænsekontrollen permanent. Det forekommer mig, at man skræver så vidt, at bukserne revner, når man har begge synspunkter: At man både vil begrænse det onde, der kan komme ind i Danmark, og have grænserne nedlagt. Den her tro på, at Schengen kommer til at virke lige om et øjeblik, har vi jo haft i mange, mange år, og det er ikke kommet til at virke lige om et øjeblik. Hvorfor ikke sætte gang i en positiv dominoeffekt, som Sverige gjorde, da de indførte midlertidig grænsekontrol, hvorefter en lang række lande gjorde det samme? Hvis nu vi indfører en permanent grænsekontrol, får vi måske den samme positive dominoeffekt og får dermed faktisk Schengen til at virke – bare på en anden måde, hvor initiativet kommer nedefra.
Formanden skal lige give en undskyldning til fru Marie Krarup for det lille »du«. Det var selvfølgelig forkert. Dermed er det ministeren.
Tak. Så kan det være, at nogle af os har et lille »du« til gode, så vi også kan trække kortet og bruge det en gang. Formanden gør det også. Vi kan jo godt tage diskussionen fra det forrige spørgsmål. Vi kan også prøve at bevæge os videre og netop kigge på, hvad man kan gøre for at bremse hadprædikanterne, som spørgsmålet egentlig handlede om. Der må jeg altså sige, at jeg synes, at de ting, som vi sidder og arbejder med nu – også i fællesskab med Dansk Folkeparti – er en af vejene at gå, nemlig f.eks. at prøve at få oprettet en liste over mennesker, vi bare ikke vil se i Danmark, og som man så kan forhindre i at rejse til Danmark. Det er ikke særlig nemt. Der er masser af juridiske sten på vejen, men dem må vi så prøve at fjerne undervejs. Men jeg kan i hvert fald sige, at det er ambitionen. Den anden ambition er så at sende nogle af dem ud af landet, som simpelt hen ikke vil leve op til de regler, som vi har. Og justitsministeren sidder også og arbejder med nogle ting. Så jeg synes egentlig, vi kommer ret bredt omkring netop i det arbejde, som vi er i gang med. Jeg mener så bare ikke, og det er så for at repetere fra før, at en permanent grænsekontrol er løsningen på det.
Spørgeren.
Jeg synes, det er en rigtig god idé med den liste, og jeg er spændt på at se, hvad det endelige resultat af forhandlingerne bliver. Men hvordan kan man have en liste, hvis ikke man har en grænsekontrol? Altså, hvis folk kan indrejse illegalt, uden at vi har den mindste kontrol med, hvem der er i landet, så hjælper det jo ikke noget, at vi har nok så lange lister og nok så gode intentioner, for så har vi ikke nogen mulighed for at fange dem eller afvise de mennesker, som vi ikke ønsker at få ind i landet.
Ministeren.
Det afhænger jo så helt af, hvordan man er rejst ind i Danmark, og fra hvilket land man er rejst ind i Danmark.
Spørgeren.
Ja, hvis det er sådan, at de skal indgive en visumansøgning osv., så har man selvfølgelig kontrol med det, men hvis det nu er nogle, der er lidt mere snedige og bare kører over grænsen i Sønderjylland, og der ikke er nogen kontrol, jamen så er det jo meget enkelt. Og så kan man nok så meget stå og sige, at man vil bekæmpe hadprædikanter og terrorisme, og hvad der ellers er, men man gør Og det er det, jeg synes er problematisk, og det er det, vi i Dansk Folkeparti en gang imellem bliver meget, meget trætte af at høre på, altså at regeringen og ministeren har en masse fornuftige synspunkter, men at de bare ikke gør noget for at sætte det igennem.
Ministeren.
[Lydudfald] ... at jeg i hvert fald har det udgangspunkt, at det er godt, at vi nu starter på den her liste, men at vi jo så forsøger at få andre europæiske lande med. For jeg tror faktisk, det allerbedste ville være, hvis man havde en fælleseuropæisk liste. Det er jo ikke sådan, at en hadprædikant, der kommer til Danmark, kun spreder had i Danmark, det gør vedkommende også i Tyskland og Østrig og andre lande, hvor vedkommende befinder sig. Så derfor ville det være rigtig godt, hvis man kunne få det til at blive en europæisk liste. Så måske kan der komme noget godt ud af EU engang, så selv Dansk Folkeparti kunne se bare en lillebitte positiv ting ved EU. Hvem ved, om vi kunne nå derhen. Men det er i hvert fald helt sikkert, at det ville være en fordel, hvis man kunne få det til at blive en europæisk liste, for det ville jo gøre den endnu mere effektiv.
Jeg vil gerne sige tak til fru Marie Krarup og til udlændinge-, integrations- og boligministeren for dagens indsats. Vi kan så gå videre til spørgsmål nr. 16. Det er til justitsministeren, og det er stillet af hr. Orla Hav fra Socialdemokratiet.
Han er klar til at læse det op. Værsgo.
Kan ministeren løfte sløret for, hvilke kriterier det nye hjemsted for en vestlig politiskole skal opfylde, og kan det have sin rigtighed, at det alene skal vurderes på afstand i tid på landevej?
Ministeren.
Der skal som en del af flerårsaftalen om politiets og anklagemyndighedens økonomi etableres en ny skole for politiet i det vestlige Danmark. Processen foregår som andre statslige byggeprojekter. Det vil sige, at Rigspolitiet sammen med Bygningsstyrelsen kortlægger de bygningsmæssige behov for den nye skole og ser på, om der findes eksisterende bygninger, som kan anvendes, eller om der skal bygges nyt. Regeringen oplyste allerede under forhandlingerne om politiaftalen – og det har jeg senere gentaget i en besvarelse til Folketinget – at Rigspolitiet og Bygningsstyrelsen ser på en række forskellige kriterier ved politiskolens placering. Kriterierne omfatter bl.a. bygningernes størrelse og egnethed, kapacitetsbehov, træningsfaciliteter, særlige faciliteter som f.eks. skydebaner, offentlige transportmuligheder og beliggenhed i forhold til hovedstaden. Da politiskolen også spiller en rolle i beredskabet i og omkring hovedstaden, er det selvfølgelig relevant også at inddrage dette aspekt i overvejelserne. Men jeg vil gerne endnu en gang sige, at det ikke er et krav, at politiskolen skal placeres inden for en bestemt afstand af eller køretid til København.
Spørgeren.
Det sidste vil jeg gerne have lov til at sige pænt tak for. Jeg synes også, at jeg vil have lov til at rose regeringens initiativ med at forsøge at få etableret institutioner bredt i det danske land for netop at være med til at sikre, at udviklingen kan finde sted bredt i landet, og for at man også kan dække de behov for mandskab, der er hos institutioner rundtomkring i landet. Jeg kan også konstatere, at der har været en enorm velvilje fra rigtig mange aktører, som gerne vil byde ind og sige, at de er de rette til at tage hånd om at huse en kommende politiskole vest, som jeg har kaldt den. Når jeg så render ind i en historie om, at der er et kriterium om, at man absolut ikke kan forestille sig, at skolen skal ligge mere end så og så langt i køreafstand fra hovedstaden, så bliver jeg lidt mistrøstig, for så ved jeg jo godt, at der er en lang række placeringer, der bliver udelukket. Det er en lang række placeringer, som faktisk opfylder mange af de kriterier, som ministeren slår til lyd for indgår. Det beroliger mig selvfølgelig, at der indgår andre fornuftige kriterier i statens vurdering af, hvor man kan placere den. Så jeg beder bare ministeren om at sætte en tyk streg under, at der ikke nogen, der er diskvalificeret alene på grund af afstand.
Ministeren.
Først og fremmest tak for de pæne ord, vil jeg sige til hr. Orla Hav. Dem er jeg rigtig glad for. Det, jeg kan sige, er, at det ikke er et krav, at skolen skal placeres højst 2 timer fra København. Det, der dog er udfordringen, er selvfølgelig, at politiskolen spiller en rolle i beredskabet i hovedstadsområdet, og derfor er det også relevant at se på afstanden. I den sammenhæng er det naturligt og fornuftigt at samtænke placeringen med den overordnede beredskabsplanlægning, men de 2 timer er ikke et krav. Jeg tror ikke, jeg kan svare meget klarere på det. Det er essensen.
Spørgeren.
Jamen jeg skal bare lave en lille parallel. Det er jo også sådan, går jeg ud fra, at det militære beredskab har det samme krav at leve op til, nemlig at kunne være en del af beredskabet omkring hovedstaden. Sådan må det jo være. Og jeg kan se, at der er store dele af militæret, der fungerer ganske udmærket med en placering på udmærkede lokationer i vores samfund og lever op til det, staten forventer af dem. Så jeg går ud fra, at den parallelitet i hvert fald gælder i nogen grad.
Ministeren.
Jeg vil meget nødig begive mig ud i krav til militære installationer og lignende. Jeg kender en kollega, der måske ville føle noget ved det. Der er også en forsvarsforligskreds, og der er mange ting. Jeg kan jo bare sige, at der er en lang række kriterier, og selvfølgelig er placering et af kriterierne, men der er også en lang række andre kriterier. Det bliver jo en samlet vurdering. Og min hensigt er snarest at have et møde med forligskredsen, hvor vi drøfter forløbet omkring det her nærmere.
Spørgeren.
Jamen jeg takker for imødekommelsen, og jeg kan jo sige, at jeg har forsøgt at gardere mig ved at formulere det næste spørgsmål, sådan at det folder viften lidt ud i forhold til det, ministeren nu har svaret – så vi kan komme lidt yderligere omkring det. Og det tror jeg så jeg vil henholde mig til, så ministeren ikke skal svare yderligere på det her spørgsmål. Jeg er tilfreds med at få konstateret, at man ikke er dømt ude, fordi man ligger i en bestemt køreafstand fra hovedstaden.
Ministeren har det sidste ord.
Først senere.
Tak for det. Vi går videre til spørgsmål nr. 17, der som nævnt også er fra hr. Orla Hav til justitsministeren.
Værsgo, hr. Orla Hav.
Tak for det, og spørgsmålet lyder: Kan man forestille sig, at mere nuancerede kriterier såsom nærhed til andre uddannelsesinstitutioner, der uddanner til beslægtede funktioner, afstand til lufthavn og transporttid herfra, tilstedeværelse af faciliteter til uddannelse inden for brand, nærkamp, røgdykning og politihundetræning og veludbygget kapacitet med hensyn til ungdomsboliger, vil kunne lægges til grund for valg af placering af den vestlige politiskole i Danmark?
Ministeren.
Som jeg sagde, er der jo nu et arbejde i gang, hvor Rigspolitiet med Bygningsstyrelsen kortlægger de bygningsmæssige behov for den nye skole og kigger på, om der findes eksisterende bygninger, som kan anvendes, eller om der skal bygges nyt. Der er så en række forskellige kriterier, som de to institutioner kigger på i forhold til placering. Det gælder altså bl.a. bygningernes størrelse og egnethed, kapacitetsbehov, træningsfaciliteter, særlige faciliteter som f.eks. skydebane, offentlige transportmuligheder og beliggenhed i forhold til København. Det var sådan nogenlunde også det, jeg sagde førhen. Der er tale om et grundigt og nuanceret arbejde, hvor der bliver set på mange af de aspekter, som spørgeren nævner i sit spørgsmål. Så er der det her med, at det spiller en rolle i beredskabet omkring hovedstaden, og derfor bliver det også inddraget, men det er altså ikke et krav, at politiskolen skal placeres inden for en nærmere afstand. Jeg kan godt forstå, at spørgeren har sikret sig, sådan at vi kan komme hele vejen rundt om spørgsmålet. Derfor beklager jeg, hvis jeg kommer til at sige noget af det samme, men det er sådan set bare for at være helt sikker.
Spørgeren.
Jeg risikerer jo også at komme til at sige noget af det samme, så der er vi i samme båd. Men jeg synes, at når man nu er ved at foretage – efter min bedste overbevisning – en rigtig handling, nemlig at styrke dele af Danmark, der i disse år er under et hårdt pres, så bør man jo sætte de der brede kriterier op, som jeg kan høre at ministeren også har ladet indgå i vurderingen, så vi får det stærkeste udbytte for hele landet med den beslutning, der bliver taget. Så skal jeg sætte en streg under, at jeg jo synes, at det er vigtigt også i et velfungerende samfund, at man går efter synergieffekter. Der, hvor man kan etablere gode samarbejder, som oven i købet på det lange stræk kan være med til at etablere gode samarbejdsrelationer, skal man jo gøre det tidligt. Jeg tænker på, at det, at man har skydefaciliteter, nærkamps-, brandøvelses- og politihundetræningsfaciliteter i bestemte områder, jo bør kunne udbygges i forhold til at sige, at det kommer til gavn senere hen, når der skal være et samarbejde mellem forskellige etater, der skal sørge for at tage vare på landets sikkerhed eller katastrofesituationer, eller hvad det nu kan være. Så jeg vil bare gerne sikre mig, at ministeren er bevidst om, hvilke herligheder der findes inden for det store spektrum, som jeg nu har nævnt nogle enkelte eksempler på.
Ministeren.
Et af særkenderne ved vores branche er jo, at vi af og til kommer til at gentage os selv, og et andet særkende er, at vi alle sammen er stolte af den egn, vi nu engang kommer fra, og gerne agerer turistrepræsentant eller herlighedsværdirepræsentant for de områder, vi har. Jeg kan garantere hr. Orla Hav for, at jeg er fuldt bevidst også om de herligheder, der er i Nordjylland og rundtomkring på resten af den stolte jyske halvø.
Spørgeren.
Nu er jeg jo glad for, at det var ministeren, der bragte Nordjylland på banen med navns nævnelse. Jeg har ikke nævnt navnet, men jeg gør det jo gerne, for det er ikke nogen hemmelighed, at to af specialværnene inden for forsvaret er blevet etableret i det nordjyske. Det er vi rigtig glade for, vi synes, de fungerer rigtig godt i vores del af landet, og vi er såmænd også stolte af den indsats, de yder. Derfor synes vi, det ville være oplagt at sikre, at den synergi, som er opstået mellem Frømandskorpset og Jægerkorpset, også skulle udstrækkes til, at politiuddannelsen var en del af det fornuftige arbejdsfællesskab, som man har på feltet. Når vi så oven i købet kan pege på, når vi er i turistførerbranchen, at der er et velfungerende universitet, som også har jura som en del af sin portefølje, er der en klangbund.
Ministeren.
Jeg er bare glad for, at jeg gav hr. Orla Hav en mulighed for at fremkomme med al den herlighedsbeskrivelse. Det er noget, jeg absolut værdsætter. Det, jeg kan sige om det, er det, som jeg også sagde før, nemlig at vi inden for den nærmeste fremtid kommer til at drøfte de her forhold nærmere i forligskredsen, for jeg tror også, at det er vigtigt, at vi få en afklaring, sådan at der også kommer ro over den sag, så ingen yder en kæmpe indsats forgæves.
Spørgeren.
Så vil jeg ikke trække det meget længere, men jo bare opfordre ministeren til at se på det fine stykke papir, der er kommet fra det nordjyske og lade det indgå i den vurdering, som skal finde sted. Jeg tror, at det er vigtigt, at der kommer ro over det, og jeg tror, at det er vigtigt, at der også kommer det gode afsæt, som skal til for at sikre, at det her bliver en succes, og det vil jeg håbe at det bliver.
Ministeren.
Jeg vil bare sige tak for udvekslingen. Det var meget fint.
Vi skylder også en tak til både justitsministeren og hr. Orla Hav for denne runde. Vi går nu over til spørgsmål nr. 18, der også er til justitsministeren, denne gang stillet af hr. Rasmus Prehn.
Værsgo at læse spørgsmålet op.
Tak, formand. Finder ministeren det bekymrende, at der er mangel på lokalt politi i Hirtshals, når nu Hirtshals Havn er et trafikalt knudepunkt, når man har hørt eksempler på flygtninge, som har skjult sig på færgen til Norge, og når Hjørrings borgmester frygter for sikkerheden på havnen?
Ministeren.
Jeg er fuldt ud opmærksom på det pres, der er på politiets ressourcer i øjeblikket. I forhold til spørgsmålet om prioriteringer er der som bekendt trukket store veksler på dansk politi siden terrorangrebet i København og indførelsen af den midlertidige grænsekontrol. Det er desværre klart, at når der skal bruges så meget mandskab til grænsekontrol og bevogtning, som det i en længere periode har været tilfældet, så vil alle politikredse blive berørt og desværre også Nordjyllands Politi. Hvordan prioriteringen internt i kredsen herefter skal ske, bør bero på en politifaglig vurdering, som selvfølgelig skal tage hensyn til særlige lokale udfordringer og de prioriteter, som vi politisk har fastlagt i flerårsaftalen. Det gælder f.eks. indsatserne mod indbrudskriminalitet og rocker-bande-miljøet. Jeg kan nævne, at Rigspolitiet til brug for besvarelsen af et skriftligt spørgsmål fra spørgeren har oplyst, at personalet på nærpolitistationen i Hirtshals ikke siden årsskiftet er indgået i kontrolindsatsen vedrørende passagerer og køretøjer fra færgerne, der anløber Hirtshals. Rigspolitiet har endvidere oplyst, at de to politiassistenter, der frem til den 4. april i dagtimerne på hverdage har gjort tjeneste på nærpolitistationen i Hirtshals, bl.a. foretog sagsbehandling af mindre straffesager og forkyndelse til retsmøder, ligesom de indgik i det lokale SSP-samarbejde. Disse opgaver vil fremadrettet blive løst af lokalpolitiet i Hjørring.
Spørgeren.
Mange tak til ministeren for den her besvarelse, og også tak for, at de udfordringer og problemer, der er i politiet generelt, men ikke mindst i Nordjylland har justitsministerens bevågenhed. Nu er det sådan, at vi allerede har fået en besvarelse af det her spørgsmål på bagsiden af Politiken, som jo har et departement for pragmatisme og polemik. Der gør de sig lidt morsomme over, at jeg som repræsentant for det nordjyske tager et spørgsmål op om Hirtshals Havn, men det her er faktisk temmelig alvorligt. Man kan godt sidde på en københavnerredaktion på Politiken og grine lidt ad det, men Hirtshals Havn er jo en meget travl og aktiv havn, hvor der afgår færger både til Island, Færøerne og Norge. Så der er utrolig meget trafik. Jeg er fuldt ud bevidst om, at det personale, der har været på lokalstationen i Hirtshals, har lavet en del sagsbehandling. Men når der har været pres på, eller når der er opstået krisesituationer på Hirtshals Havn, er de faktisk rykket ud og er kommet personalet på Hirtshals Havn til undsætning. Og vi har i medierne kunnet læse om – og jeg har så også hørt om det fra Hirtshals Havn og andre – en række sager, hvor der f.eks. er flygtninge, der prøver at lægge sig op under lastbiler for på den måde at komme ud af landet, og i det omfang, de bliver pågrebet af personalet, er det altså en meget stor tryghedsfaktor, at politiet er inden for rækkevidde. Derfor er man bekymret, når der lige pludselig er meget lang afstand, nemlig ind til Hjørring, og at det tager længere tid med udrykning og andet. Det er set i det lys, at jeg stiller spørgsmålet, og det er derfor, jeg gerne vil have et svar fra justitsministeren.
Ministeren.
Jeg skal være den sidste til at understøtte, at en hovedstadsavis gør nar ad forhold i provinsen. Jeg kommer selv fra provinsen, og jeg ved godt, at det nogle gange er sket for Politiken, at de i den sammenhæng er kommet galt af sted. Jeg tror bare, at man kan prøve at spørge på Lolland-Falster, hvad reaktionen i sin tid var. Så jeg forstår udmærket optagetheden af politiets situation, også i Hirtshals og i Nordjylland. Sagen er bare den, at vi i aftalen om politiets forhold har været meget bevidste om, at vi skulle omprioritere 700 årsværk på grund af terrortruslen. Det er både spørgerens parti og mit parti gået ind i med åbne øjne. Og siden aftalen om den opgave, som man sådan set har taget højde for skulle kunne løses i løbet af en årrække, er faldet på plads, er der altså oveni kommet en grænsekontrol til, som trækker knap 500 årsværk, og som jo i høj grad dræner dem. Skønt de jyske og fynske politifolk er blevet sendt hjem fra bevogtningsopgaverne, er der altså stadig grænsekontrollen, som trækker tænder ud. Det er en barsk situation, men jeg ved heldigvis, at man i Nordjyllands Politi gør alt, hvad man kan, for at råde bod på den nuværende situation. Det skulle gerne blive løst hen ad vejen, men lige nu er der en del besvær, også med nogle af de problematikker, som spørgeren her nævner.
Spørgeren.
Jeg er jo fuldt ud bevidst om, at man er under et kolossalt pres, og jeg anerkender også fuldt ud politiets kolossalt store indsats på det her område. Man knokler en vis del ud af bukserne for at få enderne til at nå sammen. Jeg anerkender også justitsministerens indsats på det her område. Jeg føler bare, at det er min opgave at gøre opmærksom på nogle af de udfordringer, der kan være, og jeg tror, at de fleste kan forestille sig, at hvis de her stakkels flygtninge, som er i en utrolig desperat situation, bliver pågrebet af almindeligt personale, så kan de måske finde på at gøre et eller andet, som er utrolig farligt. Der er det altså meget utrygt for personalet på Hirtshals Havn, at der lige pludselig skal indfinde sig betjente fra Hjørring i stedet for fra Hirtshals. Der er altså tale om et utrolig stort trafikalt knudepunkt i Hirtshals. Jeg tror, at der er mange, der ikke kommer fra de kanter, der ikke tænker over, hvor meget trafik der er i Hirtshals. Bekymrer det slet ikke ministeren, at der ikke længere er en lokalstation i Hirtshals, når der er et så stort trafikalt knudepunkt, som der er på Hirtshals Havn?
Ministeren.
Jamen jeg er også bekymret for det. Jeg er optaget af, at vi får så stærkt et dansk politi som overhovedet muligt, og det er der umiddelbart sat midler af til, men det tager bare en årrække at indføre. Efter vi vedtog at styrke dansk politi med 2 mia. kr., har dansk politi oven i den opgave altså fået til opgave at gennemføre en grænsekontrol, som i sig selv trækker 500 uberegnede årsværk ud af en politistyrke på 10.600 mand. Så jeg skal klart tilkendegive, at jeg er meget optaget af de her ting, og at jeg har et ønske om, at vi igen får etableret en normal situation. Jeg kan bare ikke love spørgeren, at det sker i løbet af kort tid. Jeg ved, at der i Nordjyllands Politi er beredskabspatruljer, som kører fra Frederikshavn og Hjørring, og som også er klar til at rykke ud i situationer, hvor der er pres på. Men der er ingen grund til at lægge skjul på, at det her er en svær overgangsperiode.
Spørgeren.
Jeg anerkender fuldt ud, at det er en utrolig svær opgave, og jeg anerkender fuldt ud, at ministeren gør sit yderste for at få det her til at hænge sammen. Det, jeg tænker på, er den helt specifikke situation med lokalstationen i Hirtshals, hvor der formentlig har været et rationale om, at man kunne spare en husleje og have noget personale siddende i Hjørring i stedet for. Er der mulighed for, at man kan gå i dialog med Hirtshals Havn eller med Hjørring Kommune om at finde passende lokaler, hvor personale, der alligevel skal lave sagsbehandling eller andet, kan sidde klar, så de er tættere på, hvis der opstår behov for en politiindsats på havnen? Kan man finde en pragmatisk løsning? Hvis vi er enige om, at vi selvfølgelig skal bruge ressourcerne klogest muligt, og at vi selvfølgelig ikke skal bruge penge på husleje steder, hvor vi kan spare den osv., kunne vi så finde en pragmatisk løsning her? For der er altså mennesker, der er utrygge. Vil ministeren tage initiativ til at gå i dialog med havnen og med borgmesteren om at finde en løsning her?
Ministeren.
[Lydudfald]... folketingsmedlemmer, som varetager interesser i deres eget område. Jeg har aldrig helt forstået den skepsis, som en sådan indsats mødes med. Jeg synes, det er en naturlig del af et folketingsmedlems virke. Men jeg kommer så også til at sige, at jeg mener, at med den politifaglige vurdering, der foretages i en tid, hvor de politiske partier har vedtaget bl.a. omprioritering af 700 årsværk, vel vidende, at det vil ske, samtidig med at vi må omprioritere yderligere på grund af grænsekontrollen, så vil det altså være uhensigtsmæssigt, hvis jeg skal til at gå ind og underkende politifaglige vurderinger i den ene kreds efter den anden. For det her sker ikke kun i Nordjylland, det sker over hele landet for nærværende. Så det, jeg vil opfordre til, er jo, at man fører den dialog med ledelsen af Nordjyllands Politi, som har givet tilsagn om, at de vil føre en åben og ordentlig dialog med borgmestrene i Nordjylland. Det vil være mit umiddelbare svar på spørgerens andragende. Altså, jeg vil ikke gå ind og underkende en lokal vurdering fra politiets side, sådan som det ligger.
Jeg siger tak til hr. Rasmus Prehn, og tak til justitsministeren. Vi går over til spørgsmål nr. 19. Det er til energi-, forsynings- og klimaministeren, og spørgsmålet er stillet af hr. Jens Joel.
Værsgo til oplæsning.
Tak for det. Spørgsmålet lyder: Agter regeringen at realisere projektet Maabjerg Energy Concept, der kan skabe op mod 1.000 arbejdspladser omkring Holstebro?
Ministeren.
Tak for spørgsmålet om projektet Maabjerg Energy Concept. Regeringen besluttede med vækstudspillet fra november 2015 at gennemføre en analyse, som har til formål at se på mulighederne for at fremme produktion og anvendelse af såkaldte avancerede biobrændstoffer alene baseret på private investeringer og EU-tilskud. Anden generation af bioetanol, som Maabjerg Energy Concept ønsker at producere, hører under her. Analysen er i god proces, og den forventes afsluttet snarest. Det er klart, at regeringen ikke indfører regulering for enkeltstående kommercielle virksomheder. Med det sagt har regeringen sympati for projektet i Holstebro, men på nuværende tidspunkt afventer regeringen, at analysen afsluttes.
Spørgeren.
Tak. Jeg tror, det vil være ministeren bekendt, at det ligger os meget på sinde at få det her projekt gennemført, ikke – som ministeren også rigtigt siger – fordi det er en bestemt virksomhed, men fordi det er et godt projekt, og fordi det kan være med til at understøtte ikke bare den grønne omstilling, men jo også tusind arbejdspladser i Vestjylland, hvor der er rigtig meget brug for dem. Der er heldigvis mange i forvejen, men der er rigtig meget brug for at få den grønne omstilling rullet ud og få skabt de arbejdspladser. Det er også det, alle de lokalt valgte – dem, der har fingeren på pulsen – siger. Apropos lokalt valgte er ministerens kollega, hr. Thomas Danielsen, som er energiordfører for Venstre, citeret for i avisen her i sidste uge at efterlyse et flertal i Folketinget. Og der kan jeg kan da så komme med den glædelige oplysning, at vi faktisk godt kan levere et flertal, for De Radikale, Socialistisk Folkeparti og Socialdemokraterne har sagt, at vi gerne vil støtte de nødvendige tiltag for det her, og derfor mangler vi sådan set kun hr. Thomas Danielsens og ministerens parti, nemlig Venstre. Når man så siger, at man venter på analysen, er vi nok nødt til snart at blive lidt mere konkrete med, hvornår den bliver færdig. Ministeren siger, det bliver snarest, men sidste gang vi spurgte, var det inden udgangen af marts, man ville have en afklaring. Vi har jo snakket om det her rigtig mange gange, og jeg tror, der er brug for, at man også i Holstebro får klarhed. Eksempelvis kan vi jo faktisk i dagens avis se, at folkene bag projektet siger, at man er nødt til at have en afklaring nu inden den 1. maj, fordi det tager 3½ år at gøre det her til virkelighed, hvis man skal være sikker på, at man når det, inden EU-tilskuddet forsvinder. Og det er jo altså virkelig ærgerligt at lade penge ligge på gaden, særlig hvis det er tilskud fra EU, som vi kunne have brugt til noget fornuftigt. Så kan ministeren kommentere, om vi kan få en afklaring inden den 1. maj, sådan at projektet kan blive holdt på skinner, og kan ministeren måske også kommentere, hvorvidt de folk derude på projektet bliver inddraget i processen i forbindelse med færdiggørelsen af rapporten?
Ministeren.
Jeg vil først sige til det sidste, at der har været en god dialog med MEC, også i forbindelse med den analyse, der er under udarbejdelse. Så kan man undre sig lidt, hvis man lytter til spørgeren her, som jo er medlem af det daværende regeringsparti, for der har været masser af tid til at gennemføre det her projekt, hvis det var sådan, at det var så stort et ønske. Men dengang ventede vi jo også på, at der skulle komme et initiativ. Helt afgørende for regeringen er det, at den analyse, der nu er på trapperne, er så grundigt bearbejdet som overhovedet muligt, så vi har så godt et grundlag som overhovedet muligt at beslutte os på.
Spørgeren.
Jamen jeg er meget enig i, at ting skal gøres grundigt og i en god dialog, som ministeren siger. Men i den forbindelse lyder det jo, som om folkene i Holstebro har været inddraget, men ikke har hørt så meget i forhold til færdiggørelsen af projektet siden midten af marts. Samtidig kan man forstå, at Venstres energiordfører har læst et udkast til rapporten og siger, at den nye rapport viser nogle noget bedre tal end den gamle, efter at der har været diskussion blandt parterne osv. Derfor kan man jo godt undre sig lidt over, hvornår folkene i Holstebro kan få at vide, hvad det er, der står i den endelige rapport, de skulle have indflydelse på, når nu den åbenbart cirkulerer i Venstrekredse. Og derfor er det jo meget naturligt, at man spørger sig selv: Hvornår kommer den på bordet? Hvornår lægger ministeren den rapport frem, som resten af folkene i Venstre godt må se, men som de folk, der har arbejdspladser på højkant, ikke må se?
Ministeren.
Den rapport kommer snarest muligt. Den er ikke helt færdig endnu. Og det afgørende for os er, at vi skal have så godt et grundlag som overhovedet muligt at træffe en så stor beslutning på. Der er økonomi forbundet hermed, både for de mennesker, der er optaget af projektet, den danske statskasse, forbrugerne, bilisterne osv. Så derfor er det afgørende for os, at den analyse er meget, meget grundig og ordentlig. Og med hensyn til hvornår den kommer, kan jeg bare sige, som jeg sagde før i mit svar, at det gør den så hurtigt, som det overhovedet er muligt.
Spørgeren.
Jeg synes, det er besynderligt, at man, når der er arbejdspladser på højkant, og når det betyder rigtig meget for lokalområdet, så skal læse i avisen, at nogle sidder med en rapport, som de godt mener at de kan udtale sig om, samtidig med at regeringen tøver, med den undskyldning, at rapporten ikke er blevet lavet, og at man ikke har været grundig nok endnu. Men lad mig holde fast i, at ministeren sagde, at det afgørende var, at man fik det bedste beslutningsgrundlag. Så vil jeg afslutningsvis spørge ministeren, om ikke også det er ret afgørende at holde sig til den deadline, som projektet selv noterer, nemlig den 1. maj. Man siger, at det er det, der skal til, hvis man skal nå at realisere det her projekt. Ellers risikerer vi, at regeringen kaster en gylden chance på gulvet; vi risikerer, at vi ikke får skabt de arbejdspladser og den grønne omstilling, vi skal; og vi risikerer at gå glip af EU-tilskuddet. Så anerkender ministeren den deadline, som hedder den 1. maj?
Ministeren.
Jeg anerkender i allerhøjeste grad, at man gerne vil have en afklaring – det forstår jeg godt. Men i forhold til EU-tilskuddet er jeg desværre nødt til at rette en misforståelse. Det er således, at vi har undersøgt det her: Der er mulighed for at søge om udsættelse til 2017, hvis man ønsker det, og opretholde EU-tilskuddet, og der er også mulighed for at søge om udskydelse helt til 2020 og fortsat kunne opretholde EU-tilskuddet. Men det ændrer ikke på, at det vil være rigtig fornuftigt at få det her afklaret. Det arbejder vi på højtryk på, og vi arbejder også på højtryk på at sikre os, at vi har et så godt beslutningsgrundlag som overhovedet muligt.
Jeg siger tak til energi-, forsynings- og klimaministeren og hr. Jens Joel. Så kan vi gå over til spørgsmål nr. 20, og det er til ministeren for børn, undervisning og ligestilling, og spørgeren er hr. Jacob Mark fra SF.
Værsgo.
Tak for det. Hvordan vil regeringen sikre kvaliteten i undervisningen og den fortsatte rekruttering af lærere til folkeskolen, hvis andelen af lærernes undervisningstid stiger og stiger?
Ministeren.
Både folkeskolereformen og de ændrede arbejdstidsregler, som blev vedtaget under den tidligere regering med spørgerens eget parti, stiller en række nye krav til og opsætter andre rammer for lærernes arbejde. Der er mange ting, der skal gå op i en højere enhed, og det er bestemt ikke nogen let opgave. Generelt kan vi se en stigning i lærernes tid med eleverne. Det var også forudsætningen for lærernes nye arbejdstidsregler, som tidligere nævnt blev vedtaget, mens spørgerens eget parti sad i regering. Det er dog ikke muligt at lave en direkte sammenligning af undervisningsbegrebet fra før lærernes nye arbejdstidsregler til nu, fordi man opgør tallene forskelligt. F.eks. talte den understøttende undervisning ikke med tidligere i lærernes arbejdstid, og det giver nogle forskelle, i forhold til at man ikke kan sammenligne direkte, som ordføreren lidt gør. Man må formode, at den implementering, der har været, også vil betyde, at der nu kommer en stabilisering i forhold til lærernes arbejdstid, og at man vil se, at man netop også lokalt finder gode løsninger, hvor skolelederne i samarbejde med lærerne får tilrettelagt den enkelte lærers opgaver ud fra lærerens erfaringer, kvalifikationer og netop også tager hensyn til en nyuddannet lærer eller en lærer, der måske arbejder på et felt, hvor man samtidig er ved at få en fuld kompetencedækning i faget. Der kan være mange ting, der gør sig gældende. Det er og bliver lokalt, der skal findes gode løsninger. Det er også lokalt, man skal sørge for, at ledelsen er inddragende, i forhold til at man netop tager højde for, at lærerne kan have forskellige kvalifikationer og tager højde for det, når man tilrettelægger undervisningstiden. Der er også behov for, at undervisningstiden afspejler, hvad det er for nogle opgaver, der er på den enkelte skole, hvad det er for nogle fag, man underviser i, og også hvad det er for nogle øvrige opgaver, man har. Jeg har sådan set tiltro til, at den opgave løses bedst ude på den enkelte skole og ikke ved, at vi sådan detailmæssigt blander os i den. Og jeg tror egentlig grundlæggende, at en forudsætning for, at vi kan tiltrække kvalificerede lærere, også er, at vi holder op med at tro, at vi skal detailplanlægge alting, at vi netop også giver noget af friheden til, at man lokalt kan påtage sig ledelsesopgaven og sikre gode rammer for det vigtige arbejde, som lærerne påtager sig og påtager sig i det daglige, og det tror jeg faktisk også er en stor forudsætning for, at vi kan rekruttere flere lærere de steder, der i dag mangler lærere.
Spørgeren.
Jeg tror, man tiltrækker gode lærere ved at give dem tid nok til forberedelse. Og det er rigtigt, at vi var med i det her; jeg bakker fuldstændig op om folkeskolereformen, men synes, at den måde, man implementerede arbejdstidsloven, kunne have været bedre. F.eks. sad jeg ude i min kommune, og da vi fik at vide, at nu skulle vi implementere reformen – på det tidspunkt var jeg byrådsmedlem – sagde KL og politikerne herinde, at hvis man bare lod lærerne undervise 2 timer mere, så skulle reformen nok være finansieret. Da vi ligesom havde gjort det i min kommune, manglede vi stadig 18 millioner. Det svarer til ca. to skolelukninger. Så det viser, at der nok, uagtet at mit eget parti også var med, har været nogle problemer i den måde, man har regnet finansieringen på. Men lad holde os til de 2 timer, for det var det, der lå i aftalen. Nu kan man så se, at lærernes undervisningstimetal i gennemsnit faktisk er steget med mere end 2 timer. 2 timer var svarende til 12 ½ pct., og nu kan man faktisk se, den er på 13 pct., og det er ikke lang tid siden. Hvis man forestiller sig, at der kommer yderligere besparelser, hvilket det godt kunne ligne kommunerne, kunne man forestille sig, at lærernes gennemsnit i undervisningstimetal vil stige igen, og det er jo så faktisk et brud på den aftale, som vi lavede, om, at de skulle undervise 2 timer mere. Altså, jeg tror, at det vil forringe undervisningskvaliteten, men jeg synes faktisk også, vi er nødt til at gøre noget ved det politisk.
Ministeren.
Man oplever nogle gange nogle partier, der har meget travlt med at løbe fra ansvaret for de initiativer, de tog, herunder også finansieringen af initiativerne. Men konkret i forhold til de 2 timer – jeg svarede også lidt på det i første runde: Man kan ikke direkte sammenligne de undervisningstidsbegreber eller lærerarbejdstidsbegreber, der var før arbejdstidsreglerne, med dem efter, fordi den understøttende undervisning tæller med. Derfor, som jeg også sagde i min første besvarelse, kan vi se, og jeg tror også vi vil komme til at opleve at se, at der sker en stabilisering i antallet af timer, som forhåbentlig også afspejler, at man netop lokalt er bevidste om, at der både skal være tid til forberedelse og tid til nogle af de andre opgaver, der fulgte med folkeskolereformen – det være sig den åbne skole, det være sig den tættere tilknytning, evaluerende samtale med den enkelte elev, og at det også hænger sammen med at kunne rekruttere dygtige lærere til vores skoler, at man har det her fokus ledelsesmæssigt.
Spørgeren.
Jeg løber ikke fra noget. Jeg står troligt på mål for det, vi har været sammen om og aftalt partierne imellem, men det, jeg sætter spørgsmålstegn ved, og det gjorde jeg også, allerede dengang jeg sad som byrådsmedlem, er, om finansieringen holder, om reformen faktisk er finansieret ved den manøvre, at lærerne skal undervise mere. Så hvis vi nu holder os til det, kan vi se, at lærerne faktisk underviser mere end de 2 timer, som man bad dem om igennem en lov. Der er jo ikke kommet flere penge. Til gengæld er der kommet flere opgaver. De skal undervise i flere timer, de skal varetage den åbne skole og understøttende undervisning. Det vil altså sige, at der kun er et sted at hente tiden, og det er på forberedelse, altså på lærernes tid til forberedelse. Synes ministeren ikke, at det er bekymrende?
Ministeren.
Jamen spørgeren gør jo igen det, som ordføreren også startede med, nemlig at lave en direkte sammenligning af undervisningsbegrebet nu med undervisningsbegrebet fra, før lærernes arbejdstidsregler blev ændret. Den sammenligning kan man ikke lave direkte. Derfor er det også for snævert ligesom at sige, at 2 timer så svarer til, hvilke timer det er i dag. Når det så er sagt, er der ingen tvivl om, at der også er nødt til at være tid til forberedelse. Det er der også; det var da også lagt ind i den folkeskolereform, som vi som partier tog ansvar for i fællesskab. Det, der også blev lagt ind, var en større frihed – så man lokalt også kunne se kvalifikationerne hos hvilke lærere, og om der hos nogle af de nyuddannede kunne være behov for at få mere forberedelsestid, andre lidt mindre – netop ledelsesfriheden til også at sørge for, at man som arbejdsplads får det organiseret hensigtsmæssigt for den enkelte lærer.
Spørgeren.
Undervisningsbegrebet har måske ændret sig, men lærernes behov for at have tid til at forberede sig har jo ikke ændret sig. Det vil sige, at når der er kommet flere timer, skulle man jo tro, at der var tilsvarende mere brug for at forberede sig. Når der så samtidig er krav om åben skole, understøttende undervisning, mere bevægelse, har lærerne altså brug for at forberede sig. Det er derfor, jeg er bekymret, hvis de nu får mindre tid til at forberede sig, end de har haft tidligere. Så vil jeg gerne spørge ministeren, om ministeren vil være med til at sikre udbredelsen af lokalaftaler; man ser det jo i nogle kommuner, at kommunerne går ind og sikrer forberedelsen. Vil ministeren gå i samarbejde med KL og kommunerne om at prøve at sikre udbredelsen af det?
Ministeren.
Jeg mener fortsat, at der både er tid og skal være tid til både planlægning, forberedelse og nogle af de andre elementer, det være sig skole-hjem-samarbejde, møder, efteruddannelse, åben skole-aktiviteter og en lang række andre ting. Det er også mit indtryk, at i de kommuner, hvor man formår at organisere det på en god måde, har man også fokus på, at det at skabe en god, kvalitativ undervisning også forudsætter, at man har fokus på de brede undervisningsrammer og ikke kun på de timer, der skal undervises i. Så ja, hele grundlaget var, at lærerne skulle undervise i flere timer, og det har man så valgt at organisere på forskellige måder. Jeg vil ikke blande mig i, hvordan kommunerne vælger at lave samarbejdsaftaler eller andet med deres lokale lærerforeningen. Det, jeg blot vil sige var et udgangspunkt, var jo, at man ikke skulle finde ressourcerne, men at man netop skulle have den lokale ledelsesfrihed. Det håber jeg også vi kan holde fast i, for det var i hvert fald det, SF mente tidligere.
Tak til hr. Jacob Mark. Ministeren fortsætter i spørgsmål 21, som vi er klar til. Det er netop også et spørgsmål til ministeren for børn, undervisning og ligestilling, og det er stillet af fru Sarah Glerup fra Enhedslisten.
Fru Sarah Glerup er klar til oplæsning. Værsgo.
Hvad er ministerens holdning til, at unge med fysiske handicap eller kroniske sygdomme, som er stærkt afhængige af den særlige fleksibilitet ved hf for overhovedet at kunne få en ungdomsuddannelse, med regeringens planlagte reform enten kan blive helt afskåret fra at tage hf på grund af karakterkrav eller afskåret fra bagefter at bruge hf som adgangsgivende til universitetet?
Ministeren.
Med regeringens udspil til en reform af de gymnasiale uddannelser laves der ikke om på, at skolerne skal tilbyde eleverne den specialpædagogiske bistand, som de har behov for. Der skal naturligvis tages hensyn til elever med handicap på de gymnasiale uddannelser, herunder de muligheder, der i dag er for, at man kan bruge længere tid på et forløb, end man ellers kan – lige så vel som der i dag ligger en lang række fleksibilitetsregler, som der ikke ændres ved med det udspil, som vi er kommet med fra regeringens side. Det er, som spørgeren også indikerer, i dag muligt at få tilrettelagt individuelle forlængede forløb på både de 3-årige gymnasiale uddannelser og hf-uddannelsen. Det er derfor muligt at udstrække en gymnasial uddannelse over 1 ekstra år for elever med et handicap. Det gælder alle de gymnasiale uddannelser og ikke kun hf-uddannelsen, og det er der ikke ændret på i regeringens udspil. Både de erhvervsgymnasiale uddannelser og det almene gymnasium og hf skal være fleksible. Sådan er det i dag, og sådan skal det også være fremover. Det, vi lægger op til med gymnasiereformen, er til gengæld, at vi også sikrer, at der er den nødvendige faglige ballast for at kunne gennemføre en gymnasial uddannelse – handicap eller ej. Det, at vi har et adgangskrav, betyder, at der også skal være en vis faglighed fra starten. Vi lægger samtidig op til, at elever, der ikke umiddelbart har et adgangsniveau på 4, kan komme til en optagelsesprøve og kan komme til en optagelsessamtale, hvor det i sidste ende er skolens leder, der laver vurderingen af, hvorvidt man tror motivationen og de faglige forudsætninger er til stede. Når vi gør det, er det jo også for at sikre, at de unge, der starter, kan færdiggøre en uddannelse. Vi kan, hvis vi kigger på de elever, der havde under 4 ved adgang til gymnasiet, se, at det er op mod halvdelen, der falder fra. Det er at gøre de unge en bjørnetjeneste, at vi ikke er klare på, hvad der kræves for at tage en boglig uddannelse. Det er også vigtigt, at vi sikrer, at de unge, der optages, kan følge med i undervisningen. Og det er, uagtet at man har et særligt tilrettelagt forløb eller et helt almindeligt undervisningsforløb. Så nej, vi lukker ingen døre. Med regeringens udspil skaber vi mere fleksibilitet, og vi giver også med en moderne og ny hf muligheden for, at man kan få en stærkere faglighed på hf-uddannelsen. Det er dermed også et afsæt for de elever, der ønsker at læse videre: at de har bedre faglige forudsætninger for at kunne gennemføre en videregående uddannelse.
Spørgeren.
Hvad man ikke har i benene, må man have i hovedet. Det var sådan noget, jeg altid blev tudet ørerne fulde med som barn, og jeg synes egentlig, det er det bedste råd, man kan give til nogle, som ikke har en særlig stærk fysik. Hvis man ikke kan gå eller overhovedet klø sig oven på hovedet, er man nok nødt til at satse på noget andet end at blive gartner; så er man nødt til at satse på en boglig uddannelse. Og her er det ikke altid nok, at man er kvik, at man gerne vil gå i skole, at man gerne vil lære noget, eller at man har socialpædagogiske redskaber. For der er nogle helt lavpraktiske rammer, der skal være på plads, og det er de bare ikke altid i Danmark. I dag er det sådan, at det kun er to tredjedele af normaltbegavede unge med handicap eller kroniske sygdomme, som får en fuld afgangseksamen fra folkeskolen, og så bliver problemerne kun sværere senere i uddannelsesforløbet. Og jeg er altså bekymret for, at reformen kan komme til at gøre det endnu sværere. Det handler altså om det her adgangskrav på 4, og det handler om, at hvis man vil gøre det sværere at bruge hf til at komme på universitetet, vil det især gøre det svært for en række unge med fysiske handicap og kroniske sygdomme. I forhold til det med karakterkravene er jeg helt enig i, at man selvfølgelig skal have en vis faglig ballast for at læse på en uddannelse. Men her taler vi f.eks. om børn med muskelsvind eller kroniske sygdomme, som kan være meget boglige, men som er syge i folkeskolen, som har sygdomsforløb, hvor det tager det dem lang tid at gå på toilettet; hvor de er til fysioterapi; hvor de er til kontroller. Derfor får de meget fravær, og derfor får de lavere karakterer end deres kammerater, selv om de har evnerne til det. Så for de her børn kan adgangskrav godt ramme uforholdsmæssig hårdt, i hvert fald hvis man ikke er villig til at kigge på nogle dispensationer. I forhold til de videregående uddannelser er det rigtigt nok, at nogle godt kan klare en almindelig hf eller gymnasiet, men i praksis ser vi altså, at mange ikke kan, fordi det ikke er fleksibelt nok. Man kan jo godt få lov at tage gymnasiet over 4 år, hvis man er i Team Danmark-regi og skal dyrke sport, men det er ret svært at få lov til det, hvis det er, fordi man skal passe en sygdom eller et handicap. Så for mange er det her med at tage hf-enkeltfag faktisk den eneste måde, man kan komme til at tage en ungdomsuddannelse på. Så vil ministeren sikre, at lige præcis de her muligheder for, at der bliver taget højde for særlige forhold i forbindelse med adgangskrav eller hf-enkeltfag som en særlig fleksibel mulighed, også er der for børn og unge med handicap efter reformen?
Ministeren.
Vi har ikke i regeringens udspil lagt op til at ændre på hf-enkeltfag, så hf-enkeltfag vil fortsat være der i vores udspil. Nu kræver det jo Folketingets partiers opbakning, men hf-enkeltfag ændres der ikke ved. Der, hvor vi går ind og laver en modernisering, er i det 2-årige hf-forløb, fordi vi kan se, at der er rigtig mange, der falder fra i løbet af uddannelsen. Det er den gymnasiale uddannelse med det største frafald, op mod 30 pct. falder fra. Og vi kan også se, at hf-studenterne efterfølgende har en større risiko for at falde fra på en videregående uddannelse. Derfor vil vi gerne skabe en stærkere faglig ballast, også for de fremtidige hf-studenter. Og det mener jeg sådan set vil gavne, uagtet at man har et handicap eller ikke har et handicap. I forhold til det at blive optaget vil jeg gøre opmærksom på, at der både er muligheden for en prøve og for en samtale, fordi der skal være fleksibilitet i forhold til optagemulighederne, også for børn og unge med et handicap.
Spørgeren.
Jeg skal bare være sikker på, at jeg har forstået det rigtigt, for det her lyder egentlig meget, meget positivt, synes jeg. Skal det forstås sådan, at man fortsat vil kunne få lov at få adgang til universitetet, også selv om man har taget sin hf som hf-enkeltfag over en længere periode, altså at det ikke er sådan, at man skal tage et helt særligt forløb, hvor det kræves, at man kan læse på fuld tid, for at den bliver adgangsgivende til universitetet? Er det sådan, det skal forstås?
Ministeren.
Det er fuldstændig korrekt forstået, at som regeringens udspil er – det kræver jo partiernes opbakning, hvis det også skal vedtages – har vi ikke lagt op til at ændre på hf-enkeltfag. Det betyder, at hvis man tager de hf-enkeltfag på de niveauer, der kræves for at komme ind, også på en lang videregående uddannelse, så kan man principielt pakke det på fuldstændig samme måde, som man kan i dag. Der, hvor der er lagt op til ændringer, er i forhold til det 2-årige hf-forløb, hvor der er et alt for stort frafald, og hvor vi kan se at de unge simpelt hen ikke bliver rustet godt nok, også i forhold til at have en studierobusthed efterfølgende. Derfor lægger vi op til flere timer i dansk og i matematik, og vi lægger op til, at der skal være det her ekstra modul, hvis man skal på en lang videregående uddannelse. Men det er fuldstændig korrekt forstået, at på hf-enkeltfag vil der fortsat være de muligheder, der er i dag.
Spørgeren.
Det synes jeg er rigtig godt at høre. Så går min bekymring egentlig mest på de der adgangskrav. Jeg kender f.eks. nogle ret gode solstrålehistorier om voksne velbegavede, professionelle mennesker, som er spastikere. De har taget en lang videregående uddannelse i f.eks. psykologi eller har læst historie på universitetet, og de har klaret sig rigtig godt, men de kan ikke tælle eller lægge tal sammen. Og det kan de ikke, fordi den hjerneskade, som har gjort dem spastiske, lige præcis rammer evnen til at regne. Så de vil aldrig kunne hive et 4-tal hjem i matematik, men de ville sagtens kunne gå ud og blive f.eks. fremragende engelsklærere. Men det kræver altså, at de fortsat kan få lov til at tage en ungdomsuddannelse, selv om de ikke kan regne. Så vil ministeren sikre, at det på en eller anden måde bliver skrevet ind i bemærkningerne til det her lovforslag eller et lignende sted, at det altså er noget, man er nødt til at tage højde for, når man optager unge på ungdomsuddannelserne?
Ministeren.
Men det er der sådan set allerede taget højde for – ikke særligt i forhold til unge med handicap. Men der er taget højde for det her med, at man godt kan være et matematisk geni, men ikke særlig god til dansk, eller omvendt. Det er derfor, vi har lagt op til det her. I dag er uddannelsesparathedsvurderingen sådan, at for at blive kendt uddannelsesparat til en boglig uddannelse skal man have, hvad der svarer til et 4-tal, når man går i 8. klasse. Det gør vi nu mere præcist, så vi siger, at adgangskravet er et 4-tal. Det kan suppleres med en prøve og en samtale, og hvis skolens leder i de her samtaler vurderer, at man her har at gøre med en talentfuld ung, som ikke kan matematik af den ene eller den anden årsag eller ikke kan dansk af den ene eller den anden årsag, ja, så vil vedkommende også fremover kunne optages. For vi har også behov for at tage hensyn til børn, der måske er superdygtige til noget og ikke nødvendigvis så gode på et andet område.
Tak til fru Sarah Glerup, og tak til ministeren for børn, undervisning og ligestilling. Vi går over til spørgsmål nr. 22. Det er til skatteministeren, og det er hr. Erik Christensen fra Socialdemokratiet, som ønsker at stille spørgsmålet.
Han er sammen med teknikken klar til at stille det nu.
Tak. Jeg læser spørgsmålet op. Forventer ministeren, at regeringen vil fremsætte lovgivning inden sommer om en ændring af udligningsskatten på pensioner frem mod 2020 på baggrund af de forhandlinger, der er aftalt mellem regeringen, Dansk Folkeparti, Liberal Alliance og Det Konservative Folkeparti den 15. december 2015?
Ministeren.
Det korte svar er nej. Det lidt længere svar, som jeg kan komme med for at bruge taletiden, er, at det er rigtigt, at partierne bag finanslovsaftalen for 2016 den 15. december aftalte, at finansloven for 2016 skulle præciseres på fire punkter. De fire punkter er – det kan man læse i aftalen – boligydelsespakken, sanering af fondsområdet, udligningsskatten på pensioner og affaldsgebyret. Det fremgår således af aftalen, at parterne bl.a. skal drøfte størrelsen på udligningsskatten på pensioner frem mod 2020. Jeg kender af gode grunde ikke på forhånd udfaldet af kommende politiske drøftelser og kan af den grund ikke redegøre for, hvornår der eventuelt bliver fremsat forslag til ændringer i udligningsskatten. Det var så det lange svar.
Spørgeren.
Det betyder, at den aftale, som ministeren selv lige har henvist til, som netop indeholder de her fire elementer, nemlig boligydelsespakken, sanering af fondsområdet, udligningsskatten på pensioner og affaldsgebyret, ikke skal ses i en sammenhæng. Men man kunne forestille sig, at først forhandles boligydelsen på plads, dernæst sanering af fondsområdet, så i tredje omgang udligningsskatten på pensioner og i fjerde omgang affaldsgebyret. Er det sådan, jeg skal forstå ministerens svar?
Ministeren.
Jeg svarer på det, jeg bliver spurgt om. Det er, om jeg forventer, at der bliver fremsat et lovforslag. Det har jeg svært ved at se for mig. Et lovforslag skal jo i høring osv. Det er svært at nå behandlingen, hvis man ikke udvider folketingssamlingen. Så det er jo et spekulativt spørgsmål. Jeg kan jo godt komme med en forudsætning om, at folketingssamlingen bliver udvidet, men helt grundlæggende synes jeg, at det er lidt mærkeligt at spørge til noget, som er rent spekulativt, selv om det står spørgeren frit for at gøre det. Jeg kan ikke svare andet, end at det er spekulation. På nuværende tidspunkt forventer jeg det ikke, men hvad der kommer ud af de drøftelser i Finansministeriet, ved man jo først, når drøftelserne er tilendebragt. Så man kan heller ikke udelukke det.
Spørgeren.
Så det, vi kan forholde os til, er, at finansministeren jo tidligere har udtalt, at aftalen om boligydelsen skal være på plads senest til grundlovsdag. Er ministeren enig i, at det kan vi holde fast i?
Ministeren.
Jeg er jo ikke finansminister. Jeg er skatteminister. Så det må spørgeren spørge finansministeren om. Jeg tror, der har været et samråd for nylig, hvor der er blevet givet udtryk for det, spørgeren spørger om. Det tror jeg da holder vand. Man kan sige, at det, der står i finanslovsaftalen, er, at parterne er enige om at drøfte størrelsen på udligningsskatten på pensioner frem mod 2020. Drøftelserne kan jo føre til, at man gør noget ved det. Det kan også føre til, at man ikke gør noget ved det. Hvis man ikke gør noget ved det, skal der ikke fremsættes lovforslag. Hvis man gør noget ved det, står der jo ikke noget om, at man skal fremsætte lovforslag i den her samling. Det kan jo være i næste samling, så derfor er det ren spekulation, som jeg ikke kan give noget ordentligt svar på.
Spørgeren.
Så med andre ord kan man konstatere, at det eneste, man kan være sikker på lige nu med den aftale, der er lavet, er, at der kommer politiske drøftelser og en aftale om boligydelse. Og det, som Konservative og Liberal Alliance tilsyneladende har lagt vægt på, nemlig at man kigger på udligningsskatten for pensioner, står så hen i det uvisse, hvis jeg sådan skal forstå ministeren rigtigt.
Ministeren.
[Lydudfald] ... at man synes, udligningsskatten er uretfærdig. Det er et legitimt politisk ønske. Det behøver regeringen ikke dele, det behøver spørgeren ikke dele, men det er fair, at Liberal Alliance har det ønske. De har sagt, at det vil de gerne drøfte som led i den her opfølgning på finansloven, og det er en drøftelse, som kommer til at foregå. Hvad den ender med, ved man jo ikke. Det kommer an på, hvad de andre partier kan blive enige om. Men når drøftelserne er færdig, er vi alle sammen klogere, og så skal jeg gerne stille mig op og svare på spørgsmålet.
Tak til hr. Erik Christensen, og tak til skatteministeren i første runde. Men der er et spørgsmål mere til skatteministeren, det er spørgsmål nr. 23. Og spørgeren er hr. Jesper Petersen fra Socialdemokratiet.
Værsgo.
Er det – i lyset af afsløringerne om »Panamapapirerne« – regeringens holdning at øge kompetencer og ressourcer i de enheder i SKAT og Bagmandspolitiet, der modvirker og efterforsker international skatteunddragelse, og vil regeringen i bekræftende fald så sikre sig, at det ikke fører til en svækket indsats på andre områder i SKAT?
Ministeren.
Jeg vil gerne starte med at slå fast, at jeg både som skatteminister og skatteyder naturligvis – som jeg tror et meget bredt flertal i befolkningen og Folketinget er – er dybt forarget over de oplysninger, der er kommet frem med »Panamapapirerne«. Det er helt uacceptabelt, at personer og virksomheder gemmer formuer i skattely og dermed ulovligt undgår at betale den skat, de skal. Det er derfor godt, at der allerede er afsat ekstra ressourcer til at blive klogere på og begrænse skattely. Det er jo en cadeau til spørgerens parti, Socialdemokratiet, som har haft regeringsmagten tidligere. Der stod det højt på den skattepolitiske dagsorden, og derfor har man også som led i den aftale, der blev indgået i 2014, afsat 50 mio. kr. på finansloven frem mod 2018 til indsatsen mod skattely. Og SKAT har med de midler, der har været afsat, igangsat en række analyseprojekter, der skal afdække risici og snydemønstre og dermed netop øge SKATs kompetencer på skattelyområdet. Derudover bruger SKAT ressourcer til en mere traditionel kontrol på skattelyområdet. Det er f.eks. det her projekt Money Transfer, som har genereret et stort skatteprovenu. SKAT benytter sig selvfølgelig af det styrkede internationale samarbejde, der er etableret på skattelyområdet, både i forbindelse med deres analysearbejde og i forbindelse med deres kontrolarbejde. Som regering forholder vi os jo løbende til niveauet for ressourcer til SKAT ud fra de opgaver og udfordringer, der er. Og jeg er derfor også åben over for at drøfte med Folketingets øvrige partier, om der på sigt er behov for yderligere ressourcer til indsatsen mod skattely. Grundlæggende er det dog mit udgangspunkt, at det er SKATs ledelse, der har ansvaret for at prioritere SKATs ressourcer inden for de rammer, der er afsat. Det er SKATs ledelse, der har fagligheden til at prioritere ressourcerne og til at vurdere, hvor de vil have den største effekt, og det gælder også i forhold til indsatsen mod skattely. Så det er, sådan sagt lidt mere firkantet, en afvisning af at udstede garantier om, hvor mange årsværk der er på skattelyområdet, for det mener jeg sådan set ikke vil være den bedste måde at bekæmpe skattely på. Men det er et tilsagn om, at hvis man sådan skal drøfte de overordnede rammer for indsatsen på det her område, tager jeg gerne den drøftelse med Folketinget.
Spørgeren.
Jeg synes, det var godt at høre skatteministerens indledende betragtninger om fænomenet skattely eller skatteskjul i det hele taget, for jeg synes, vi har set en noget kraftigere reaktion fra vores parti og andre oppositionspartier og fra regeringer i andre nordiske lande, end vi har set fra den danske regering. Der er for mange, også ude blandt borgerlige debattører, der har travlt med at bagatellisere det her spørgsmål, og jeg synes også, regeringens reaktion kunne have været noget mere kraftig, end den har været. Det mest konkrete, der indtil nu er kommet på banen, har været spørgsmålet om, om man skulle indføre strafnedsættelse for nogle, hvor man ellers må forstå, at skattemyndighederne får lettere ved at fange dem af egen drift og afdække sager om benyttelse af skatteskjul for at unddrage sig skat. Det er korrekt, at der tidligere, i vores regerings tid, er gjort en indsats. Det stod højt på dagsordenen, og det er godt med kvitteringen for det. Men jeg vil så bare understrege, at med spørgsmålet her giver vi jo omvendt også regeringen det tilsagn, at vi er klar til at bringe en bevilling igennem Folketinget, hvis der er behov for yderligere mandskab på det her område. Og hvis det styrkede myndighedssamarbejde, der bliver lagt op til i OECD-regi, og måske nye redskaber, man kan få igennem indsatsen i EU, fører til et behov for flere medarbejdere, så har man nu tilsagnet om, at det er vi klar til at føre igennem Folketinget. Dermed påtager regeringen sig jo et stort ansvar, hvis man ikke benytter sig af det og det siden hen viser sig, at man med projekter som Money Transfer eller andre, der skal afdække skatteunddragelse, ikke har haft det mandskab, der skulle til for at forfølge sagerne, inden de blev forældede, eller inden pengene blevet flyttet andre steder hen, hvor man ikke kunne følge deres spor. Så jeg håber, regeringen vil tage det meget alvorligt og benytte sig af det tilbud, der altså er, for at få et flertal bag en bevilling mere igennem Folketinget, hvis man finder det nødvendigt. Jeg vil så bare sige til sidst, at skatteministeren jo så på en måde overlader til SKAT at påtage sig det ansvar. Jeg vil bare sige, at for vores vedkommende skal det ikke handle om at svække andre områder af SKAT, hvis man gerne vil forbedre det, der handler om international skatteunddragelse.
Ministeren.
Jeg tror, der er den forskel på spørgerens spørgeforudsætninger og de forudsætninger, jeg har som skatteminister og som øverste politiske chef for SKAT, at det jo ikke kun handler om ressourcer. Der er faktisk ret mange ressourcer på det område, og det var, som jeg sagde indledningsvis, en cadeau til den tidligere regering, hvor man prioriterede det her område og afsatte ret mange ressourcer. Det vil sige, at SKAT er rustet til at håndtere den her situation. Men det, der er udfordringen i øjeblikket, er måske ikke så meget, hvor mange mennesker vi har ansat til det, men om den internationale lovgivning er på plads. Og der, hvor jeg tror vi kan samarbejde – det kan vi selvfølgelig også på ressourcedelen, hvis det skulle vise sig at være nødvendigt – er lige så meget internationalt at arbejde for, at lovgivningen bliver strammet, så det ikke er danske særregler, der bliver vedtaget her i Folketinget, men internationale regler, der gør, at vi kan håndtere det her som et globalt problem. Det tilsagn vil jeg gerne give til Jesper Petersen, for jeg tror, vores partier er ret enige om det.
Spørgeren.
Det er absolut vores synspunkt, at der er international lovgivning, der trænger til at blive strammet. Det er der måske også muligheder for herhjemme, og vi er kommet med forskellige forslag og vil komme med flere. Men spørgsmålet i dag drejer sig jo om det mandskab, der er til rådighed i SKAT, og der noterede jeg bare i sidste uge, hvor debatten også rasede, at skatteministeren berørte det her emne og sagde, at det var en mulighed at tilføre mere mandskab til SKAT. Men det, jeg hører i dag, er, at man nu udstikker en garanti for, at det ikke er mangel på mandskab, det drejer sig om, hvis SKAT viser sig at have svært ved at afdække sager og få de penge ind, som man burde få ind. Det er den garanti, som jeg mener at høre skatteministeren udstede nu.
Ministeren.
Så tror jeg, at hr. Jesper Petersen hører lidt dårligt, for som skatteminister udsteder jeg ikke garantier. Det er udfordringerne i SKAT for store til. Men jeg vil godt gå så langt som til at sige, at jeg mener, den tidligere regering handlede meget ansvarligt ved at sætte over 50 mio. kr. af over en årrække til det her område. Og det var jo ud fra, formoder jeg, en faglig vurdering i SKAT om, at det var det, der var behov for. Jeg kan forstå fra pressen, at der er 300 danske sager, og at der arbejdes på at få adgang til de her papirer. De medier, der har dem, vil jo ikke udlevere dem og samarbejde med myndighederne, så man må vente, til man kan få dem af andre samarbejdspartnere. Og den opgave mener jeg at SKAT er rustet til med den nuværende bemanding. Men fremadrettet kan der jo komme yderligere sager, og så er jeg sikker på, at spørgsmålet kommer op. Derfor udelukker jeg ikke at tage den beslutning om yderligere ressourcer, som hr. Jesper Petersen lægger op til.
Spørgeren.
Så det er en garanti for, at man for nuværende mener, at SKAT har det mandskab, der skal til. Jeg er klar over, at SKAT er sin egen styrelse, og den har man en direktør for, og ministeren er så politisk ansvarlig. Men spørgsmålet om, hvad SKAT har til rådighed og kan disponere over, er jo et politisk spørgsmål, og det er regeringens og skatteministerens ansvar at disponere på en måde, så SKAT har ressourcerne til at prioritere. Det, vi risikerer, er jo, at man igen vil svække nogle af de andre områder i SKAT, hvis det viser sig, at man ikke vil prioritere mere til SKAT, men vil gøre mere ved det her med skattely. Og der forstår jeg, at afklaringen på det, ministeren åbnede for i sidste uge, er: Nej, på nuværende tidspunkt er der ikke behov for mere mandskab. Dermed er der altså en garanti for, at man med det, man har nu, mener at have tilstrækkeligt i SKAT.
Ministeren.
Som sagt udsteder jeg ikke nogen garantier. Men jeg vil sige, at det er min vurdering som skatteminister, og den står jeg på mål for og til ansvar for. Men det er jo et område, hvor der sker en hel masse ting, og hvis den tidligere regering ikke havde tilført 50 mio. kr., tror jeg ikke, vi havde stået så godt rustet, som vi gør, til at håndtere den nuværende situation. Så det må der jo tages bestik af, efterhånden som tingene udvikler sig. Jeg kan ikke udstede nogen garanti, men jeg kan sige, at på nuværende tidspunkt mener jeg, at med det, jeg ved, står SKAT bemandingsmæssigt og fagligt set godt rustet til at håndtere udfordringen med skattely. Men selvfølgelig er der en relevant diskussion af, om der kan gøres mere. Kan man ændre dansk lovgivning, kan man arbejde internationalt, kan man udveksle oplysninger i større omfang, kan man få større selvjustits i rådgiverbranchen? De ting arbejdes der med, og jeg er sikker på, at der kommer initiativer, og jeg lytter også til gode forslag fra Folketinget. Men hovedkonklusionen på den høring, der var i Folketinget, var jo, som en af forskerne sagde, at nu skulle vi slå koldt vand i blodet. Og det appellerer jeg grundlæggende også til.
Tak til hr. Jesper Petersen for spørgsmålet, og tak til skatteministeren for svaret. Hermed er spørgetiden afsluttet.
Der er ikke mere at foretage i dette møde. Folketingets næste møde afholdes i morgen, torsdag den 21. april 2016, kl. 10.00. Jeg henviser til den dagsorden, der fremgår af Folketingets hjemmeside.