Spoštovane kolegice in kolegi, poslanke in poslanci, gospe in gospodje, in predstavniki vlade! Pričenjam nadaljevanje 31. seje državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da so zadržani z današnje seje in se je ne morejo udeležiti poslanke in poslanci: Bogdan Barovič, Franc Čebulj, Ljubo Germič, Roman Jakič, Jelko Kacin, Franc Kangler, magister Blaž Kavčič in Alojz Peterle. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O ŽIČNIŠKIH NAPRAVAH ZA PREVOZ OSEB Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Dajem predstavniku vlade besedo za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Predstavnika vlade na tej seji sta magister Matjaž Knez, državni sekretar v ministrstvu za promet, in vaše ime pa [[...]] [[Glas v ozadju]] [[...]]Gorazd Bedrač. Prosim, imate besedo.
Hvala gospod, predsedujoči. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Pri pripravi predloga zakona smo zasledovali cilj, da področje uredimo kar najbolj celovito, da ne rešujemo samo tehnične problematike, temveč da pokušamo za tako pomembno področje, kot so žičniške naprave, stvari pogledati kar najširše. Izhodišča, ki smo jih zasledovali, so, da je sedanji veljavni zakon o žičnicah in vlečnicah bil sprejet leta 1981, dopolnjen leta 1986 ter dokončno dopolnjen leta 1991. Medtem je bilo seveda veliko pravnih in tehničnih sprememb in tudi spremenilo se je okolje, v katerem živimo. Zasledovali smo težave upravljavcev, ki nastopajo pri gradnji, pri vzdrževanju in upravljanju žičniških naprav, ter vedno bolj težave, ki jih imajo posamezni lastniki zemljišč, kjer se te žičniške naprave tudi nahajajo. Menimo, da neustrezne zakonske rešitve v zakonu ne omogočajo ustreznega razvoja te pomembne dejavnosti, tako prometne kot turistične. Veliko lokalnih skupnosti bi z ureditvijo tega področja lahko doseglo boljše razvojne rezultate. Zavedamo pa se, da je potrebno pri razvoju žičniške dejavnosti zasledovati tudi občutljivost prostora, v katerega se nameščajo takšne naprave. Žičniške naprave predstavljajo velik poseg v prostor, zato so s predlogom zakona definirane, opredeljene kot objekti državnega pomena. Bistvo predlaganega zakona sta dve vrsti koncesije: to je koncesija za gradnjo in koncesija za opravljane javnogospodarske službe. Zaradi omejenosti naravnih dobrin in lokacij, kjer je možno postaviti takšne naprave, in negativnih izkušenj iz preteklosti, je v zakonu natančno opisan postopek za postavitev in delovanje žičniške naprave. Zakon sestavlja 9 poglavij, to so splošne določbe, kjer je opredeljen javni interes za graditev žičniških naprav. V 2. členu govorimo o varnosti konstrukcije žičniških naprav, to je predvsem tehnični del, ki govori o natančnih pogojih za načrtovanje in postavitve takšne naprave. Tretji del je namenjen koncesijam za gradnjo žičniške naprave - to je verjetno najpomembnejši del tega zakona, v tem delu so natančno opisani vsi postopki, ki so potrebni za pridobitev koncesije, ki je pogoj za gradnjo. V četrtem delu zakona je opisana gradnja žičniških naprav, v petem javna služba javnega prevoza po žičniških napravah. S tem zakonom je možno, da lokalna skupnost tudi definira javni interes, se pravi, javni interes opravljanje potniškega prometa po taki žičniški napravi. V šestem delu zakona je opisana varnost obratovanja žičniških naprav, v sedmem inšpekcijski nadzor, kazenske določbe in prehodne določbe. Prehodne določbe so predvsem zelo pomembne, kajti tudi za obstoječe žičniške naprave bo potrebno pridobiti vsaj ustrezen dokument, to se pravi, tudi koncesijo za obratovanje. Menimo, da predlagani zakon bistveno pripomore k rešitvi neusklajenega ali pa pravzaprav neurejenega stanja na tem področju in bo doprimogel k velikim razvojnim potencialom te dejavnosti v Republiki Sloveniji. Hvala lepa.
Hvala za to uvodno obrazložitev. Odbor za infrastrukturo in okolje je kot matično delovno telo obravnaval predlog zakona in prosim člana tega odbora, Leopolda Kremžara, da predstavi poročilo odbora.
Hvala lepa, predsedujoči. Odbor je tako, kot je bilo povedano, razpravljal o predlogu tega zakona. Seznanili smo se s razlogi za sprejem tega zakona - zastarelost obstoječe zakonodaje in prevzemanje pravnega reda Evropske unije -, hkrati pa tudi s težavami upravljavcev žičniških naprav pri gradnji, vzdrževanju, obratovanju in zagotavljanju varnosti žičniških naprav. V preteklosti je bilo pri gradnji teh naprav največ problemov ravno pri pridobivanju zemljišč za te namene. V predlogu zakona je zato določeno, da je mogoče zaradi izjemnosti lokacije žičniških naprav in v kolikor ne pride do konsenza med investitorjem in lastnikom zemljišč, uvesti tudi institut razlastitve ali omejitve lastninske pravice na nepremičnini, ki je potrebna za gradnjo teh naprav in drug objektov. Predvidena je koncesija za gradnjo žičniške naprave, v kateri bodo opredeljeni vsi pogoji, kako se žičniška naprava gradi, v kakšnem obdobju lahko obratuje in kako se potem po zaključku njene življenjske dobe naprava tudi odstrani, če se ne zaprosi za nadomestno gradnjo na isti lokaciji. Zahtevek glede varnosti konstrukcije žičniških naprav in načina ter varnosti obratovanja so povzete po zahtevah evropskih direktiv, ki urejajo žičniške naprava za prevoz oseb. V razpravi o posameznih členih predloga zakona je bila posebna pozornost namenjena vprašanju opredelitve javnega interesa za gradnjo žičniških naprav ter vprašanje o razlastitvi oziroma omejitvi lastninske pravice v primerih, ko koncesionarju v 30 dneh po vročitvi ponudbe za sklenitev pogodbe o pridobitvi lastninske pravice, stavbne pravice ali služnosti v javno korist ne uspe skleniti te pogodbe. Odbor za infrastrukturo in okolje je sprejel amandmaje poslanca Dušana Vučka za novi 35.a, 35.b in 35.c člen ter sprejel svoje amandmaje in tak predlog predlaga tudi državnemu zboru v sprejem. Hvala lepa.
Hvala lepa za to poročilo. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin: Alojz Sok bo predstavil stališče Nove Slovenije. Prosim.
Spoštovani predsedujoči, kolegice poslanke in poslanci! Bistven problem pri sprejemanju tega zakona niso varnostni razlogi oziroma da bi zaradi potrebe po večji varnosti bilo treba sprejeti nov zakon. Predlagatelj namreč v obsežni obrazložitvi pri tem zakonu pravi in zagotavlja, da je varnost na naših žičnicah zadovoljiva. Torej, nerešen problem je v razlastitvenih postopkih, ko gre za gradnjo novih žičniških sistemov oziroma v upravljanju že sedanjih smučišč. Tovrstna zakonodaja je v nam primerljivih evropskih državah, se pravi, članicah EU, razrešena, tako kot navaja predlagatelj, v zakonih o železnicah. Že to pove, če so ta vprašanja rešena v zakonu o železnicah, da bomo imeli v Sloveniji nekakšen edinstven primer rešitve, ko bomo za to področje sprejeli kar zakon o žičnicah in potem v tem zakonu drugače, kot je v zakonu o urejanju prostora, uredili institut razlastitve. Torej, to je tudi ključno vprašanje. Ključno je torej, ali prisilna omejitev lastninske pravice spada v ta zakon mimo zakona o urejanju prostora. Zakon o urejanju prostora namreč natančno določa, kdaj lahko pride do omejitve lastninske pravice. In sicer govori, da to lahko stori država ali pa lokalna skupnost, če potrebuje zemljišča za gradnjo gospodarske infrastrukture oziroma če potrebuje zemljišča za gradnjo oziroma postavitev javnih zavodov na področju izvajanja javnih služb, kot so zdravstvo, vzgoja, šolstvo, kultura, znanost, raziskovalna dejavnost ter socialno varstvo. Zakon potem predvideva še razlastitvene postopke za potrebe obrambe države, potem državnih rezerv, varnosti državljanov. Torej, mi pa sedaj v tem primeru z nekim posebnim zakonom širimo to pravico in gotovo je to v nasprotju z zakonom o urejanju prostora. Pričakovati je, seveda, ker bo tudi ta zakon predstavljal konflikt interesov, da bomo poleg tega, da imamo naša sodišča s sodnimi postopki zaradi sporov preobremenjena, da bomo v bodoče te spore s področja slovenske države očitno selili tudi na mednarodna sodišča in bomo torej tudi tam pokazali, kako neustrezno zakonodajo sprejemamo v naši državi. V Novi Sloveniji se ne strinjamo s takšnim načinom razreševanja tega problema. Mislimo, da bi moral prvenstveno tudi za to področje veljati zakon o urejanju prostora, pa četudi, na primer, minister za okolje in prostor govori po terenu - pred nedavnim je na srečanju z župani haloških in srednjegoriških občin izjavil, da je zakon o urejanju prostora zanič. Vemo, kdo ga je predlagal, vemo, kdo je zakon o urejanju prostora sprejel, minister pa hodi okrog po Sloveniji in govori, da je zakon zanič. Torej, to sem prebral v časopisu Delo v petek. Seveda pa potem še ni pozabil omeniti, da je za tako zanič napisan zakon kriva opozicija. Torej jaz sem mislil, da bo danes gospod minister z nami, da ga bom lahko ob tej priliki tudi o tem povprašal, ker ta zakon je povezan z zakonom o urejanju prostora. [[Znak za konec razprave.]] Jaz bom nehal, gospod predsedujoči, vas pa prosim, da med razpravo poslancem zagotovite tišino in pa red v dvorani, da ne bodo tukaj pred menoj me poslanci motili. Hvala lepa.
Mislim, da ste lahko svoje stališče nemoteno podali. Hvala za to. Bogomir Vnučec bo podal stališče poslanske skupine Stranke mladih Slovenije. Prosim, imate besedo.
Hvala za besedo. Spoštovani kolegi in gledalci! Glede na veliko število amandmajev, ki so bili sprejeti že na matičnem delovnem telesu, lahko ugotovimo najmanj dve stvari. In sicer, prvič, da gre za zapleteno vsebino zakona, kjer se križa mnogo interesov. In pa drugič, da smo Slovenci res smučarski narod. No, šalo na stran. Gre za materijo, ki je potrebna ustrezne zakonske ureditve, saj je sedaj veljavni zakon o žičnicah in vlečnicah sprejet že daljnega leta 1981 in zgolj spremenjen leta 1986 ter leta 1992. Kot navaja predlagatelj, je potrebno zaradi velikih pravnih in tehničnih sprememb, ki so nastale po sprejemu zakona, sprejeti nov zakon, saj veljavni ne omogoča ureditve in razvoja področja žičnic in smučišč. Skratka, povozil ga je čas in zato smo v Stranki mladih Slovenije naklonjeni sprejemu novega zakona, vendar današnji predlog vsebinsko ni najbolj primeren. Za žičniške naprave je značilno, da nosijo širšo korist le za investitorja, obenem pa se lahko postavijo le na redkih, izjemnih lokacijah. Žičniška infrastruktura je grajena namensko za potrebe izvajanja turistične dejavnosti in zato je del turistične infrastrukture. Tapa ni vedno dobrodošla lokalnih prebivalcem. Še več. V praksi lahko obsega tudi do dvajset in več parcel različnih lastnikov, ki želijo svoj mir ali svoje pravice. Hkrati pa ta infrastruktura tudi negativno vpliva na okolje in to predvsem v negativnem smislu. To dvoje skupaj daje slutiti, da je potrebno poiskati pravo mejo med javnim in zasebnim interesom in polemika na odboru je to tudi jasno pokazala. Problem koncesije pravnega interesa ter v skrajni meri celo razlastitev sta opravičeno povzročila mnogo razburjenja. Toliko razburjenja pa bi morala povzročiti tudi okoljevarstvena vprašanja. Drži, da je koncesija za žičnice vpeljana zaradi njihovega gospodarskega pomena na eni strani ter pomembnosti posega v naravno okolje na drugi strani. V zvezi z žičnicami ne nastaja le neposredna korist za investitorja, ampak lahko tudi splošna oziroma javna korist. Zato to rešitev v zakonu podpiramo. Ne podpiramo pa možnosti, da bi zaradi izjemnosti lokacij in dejstva, da je včasih težko investitorju pridobiti potrebnenepremičnine na celotni trasi žičniške naprave, te kar razlastiti. Razlastitev imajo predvideno tudi sicer v nekaterih primerljivih alpskih državah, vendar je ne uporabljajo. Zato je nesmiselno in nedopustno, da bi po tem skrajnem sredstvu posegala tudi Slovenija. Ker menimo, da zakon ne bo prinesel boljših pogojev za gradnjo in varno obratovanje žičniških naprav, saj preostro posega v lastninsko pravico državljanov in ne ščiti okolja, v Stranki mladih Slovenije zakona ne bomo podprli. Hvala.
Franc Lenko ima besedo za stališče poslanske skupine DeSUS.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana predstavnika vlade! Kolegice in kolegi poslanci! Predlog zakona, kakršnega je predložila vlada, je bil potreben velikih posegov, namreč odbor je oblikoval prek 50 svojih amandmajev. Morda tudi zaradi uvajanja novejših pravnih institutov in nezaupanja, ki se ob novitetah porajajo. Kljub temu vztrajamo na tem, da je zakon, kakršen je v proceduri, skupaj z amandmaji, ki jih je sprejel odbor in ki jih bomo, upam, sprejeli tudi v državni zboru, potreben - zardi potrebne spodbude pri razvoju področij, ki jih sedanja rešitev ovira, razvoj turizma pa je tako v interesu lokalne skupnosti, kot v interesu države. Največ pozornosti je vzbudila ureditev razlastitve oziroma omejitev lastninske pravice. Žičniške naprave najpogosteje povezujemo s smučišči, čeprav ne samo z njimi. V preteklosti je bilo prav pri pridobivanju zemljišč za žičniške naprave, ki so seveda predpogoj za ureditev smučišč, precej težav. V poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev se nadejamo, da bodo z novim zakonom težave odpravljene. Žičniške naprave predstavljajo infrastrukturo turizmu, s katerim se območje, ki uživa njeno prisotnost, razvija. Seveda naj se pri gradnji žičniških naprav vedno najprej išče konsenz za njihovo gradnjo, razlastitev oziroma omejitev lastninske pravice pa naj bo skrajni možni ukrep. Ne moremo pa pričakovati, da se gradnja objekta ne bi izvršila morebiti zgolj zaradi enega lastnika zemljišča, ki bi s tem lahko ogrožal širši interes in interes ostalih. V poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev smatramo, da je primerno, da se na področju žičnic vpeljuje koncesija, potrebno pa je predvideti rešitev, če bo investitor oviran v svojem delu. Ta rešitev je omejitev lastninske pravice, ki naj bo, kot že rečeno, zadnji ukrep, vendar tudi nujno potreben, če želimo, da se bo investitor sploh lotil gradnje žičniških naprav. Brez te možnosti obstaja velika verjetnost, da bodo interesi potencialnega investitorja manjši. Razlastitev ali omejitev lastninske pravice je seveda dopustna le zaradi javne koristi in pod pogojem, da je za dosego javne koristi nujno potrebna in da je javna korist razlastitvenega namena v sorazmerju s posegom v zasebno lastnino. Nekateri izražajo bojazen, da bi lahko bila morebitno sprejeta predlagana rešitev razlastitve precedens tudi v drugih primerih, vendar menimo, da rešitev o predlogu zakona ni sporna. Veliko je varovalk, ki onemogočajo zlorabo, da bi se pojem javnega interesa, ki v tem primeru gotovo obstaja, zlorabljal. Da se šteje, da je javni interes za nepremičnino izkazan, je potrebno nepremičnino predvideti v državnem oziroma občinskem lokacijskem načrtu, potem pa je treba javno koristnost preučiti še v postopku podelitve koncesije. Seveda ne moremo mimo določb, ki urejajo varnost žičniških naprav. Dejstvo, da je stanje varnosti na žičnicah dobro in da je bil le eden smrtni primer na žičniških napravah v preteklih petdesetih letih, kot lahko preberemo iz ocene stanja, še ne pomeni, da bi lahko to področje brezskrbno prepustili času. In v poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev z zadovoljstvom ugotavljamo, da predlog zakona zadovoljivo urejuje to področje varnosti. V poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev se strinjamo, da je sedaj veljavni zakon potreben temeljitih, premišljenih in na dolgi rok zadovoljivih sprememb. Obstoječi zakon namreč vsebuje zastarele rešitve, ki so bile plod drugega časa. Za razvoj turizma, za katerega bodo žičniške napravevečinoma grajene, je posebej pomembno, da se zadovoljivo rešujejo interesi prebivalcev, ki živijo na območju njegovega vpliva, tudi tistih, ki tja prihajamo. Menimo, da ima predlog zakona primerne rešitve, če bodo sprejeti tudi amandmaji odbora. V poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev bomo predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala. Jože Tanko, stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Nisem se še navadil pravilno izražati.
Hvala za besedo. Malo počasi, se bomo tudi tega naučili. Vse lepo pozdravljam. Ta zakon je ponovno eden tistih revolucionarnih zakonov te oblasti, ki s svojim določbami posegajo izključno v pravice lastnikov kmetijskih zemljišč in gozdov. Enega takih zakonov smo sprejemali včeraj, to je lovski zakon, ta je drugi. Zakon prinaša revolucionarne določbe glede razlaščanja zemljišč, ki le malo odstopajo od tistih iz preteklega obdobja, ki je marsikateremu prinesel mnogo krivic, ki so danes le delno popravljena. Z zakonom se pod krinko prilagajanja in prevzemanja pravnega reda Evropske unije skuša reševati predvsem težavne razmere na slovenskih smučiščih in pri tem kaže posebej poudariti, da se je predlagatelj izrazito zavzel za reševanje problemov samo ene strani, to je upravljavcev žičnic. To namero je tudi predstavil v obrazložitvi. Vendar za spor sta potrebna vsaj dva, v konkretnem primeru gre za spore med upravljavci žičnic in lastniki kmetijskih zemljišč. Kot že rečeno, se je predlagatelj problema lotil zelo enostransko, saj zakon na zelo poenostavljen način omogoča reševanje težav izključno žičničarjev, povsem pa zapostavlja pravice, potrebe in želje lastnikov zemljišč. Država in občina namreč lahko na katerikoli kmetijski površini razglasita javni interes za graditev žičniških naprav, in to pod krinko pospeševanja in razvoja turizma in rekreativnih dejavnosti, ali razvoja demografsko ogroženih območij, ali pa zaradi okolju prijaznejše rabe prostora. Seveda je povsem jasno, da postopek ugotavljanja javnega interesa sprožijo tisti, ki zasledujejo izključno osebni ekonomski in ne javni interes. S tem se dajo možnosti, da tisti, ki mu je podeljena koncesija, sproži tudi postopek za enostransko določitev pogojev za sklenitev najemne ali služnostne pogodbe. In v primeru, da lastnik teh enostransko določenih in zato tudi slabih ter izkoriščevalskih pogojev ponudbe ne sprejme v 30 dneh, lahko koncesionar sproži postopek razlastitve, ne da bi lastnik po tem zakonu sploh lahko zahteval ali dobil pravično nadomestilo; to se pravi, pravično odškodnino za razlaščeno zemljo. Predviden je postopek, ko se z javnim interesom opredeli stavbno zemljišče in na njem so kasneje dovoljeni tudi gradbeni posegi. Lastnika se razlasti po tem postopku, plača se mu neka odškodnina, verjetno največ po ceni sklada kmetijskih zemljišč in gozdov. Potem pride nov lastnik, to je žičničar, podjetnik, ki bo ta zemljišča potem veselo tržil in razlaščeno zemljo oddajal ali prodajal po čisto drugih komercialnih pogojih. Zakon ne zagotavlja lastniku nobene prednostne pravice pri pridobitvi koncesije niti predpravice pri preprodaji zemljišč, ki jih bo prodajal, ali pa nakupu zemljišč, ki jih bo prodajal novi lastnik, niti ni upravičen do nadomestnih zemljišč, pa za nekatere predstavlja kmetijsko zemljišče primarno dejavnost. Poslanska skupina je predlagala nekaj amandmajev, s katerimi se javni interes in postopek dogovarjanja pogojev bistveno bolj uravnoteži in sploh omogoči kolikor toliko primerno partnerstvo ali dogovarjanje strank v postopku. In tudi če ne pride do dogovora, so omogočeni vsaj normalnejši postopki razlastitve in ustrezne odškodnine. Predlagamo torej boljšo ureditev razmerij med koncendentom in koncesionarjem ter odpravo mnogih nedoslednosti predlagatelja. V primeru, da taka dopolnila ne bodo sprejeta, pač ostaja tudi resna nevarnost, da bo sprožen tudi ustavni spor, ki bo te slabe razmere in agonijo naših smučišč samo še podaljšal. Moram reči, da naša poslanska skupina takim rešitvam, kot so predlagane v zakonu, ni naklonjena. In v primeru, da naši amandmaji ne bodo sprejeti, tudi zakona ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala. Janko Veber bo predstavil stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov.
Hvala za besedo, predsedujoči. In lep pozdrav vsem! V poslanski skupini Združene liste mislim, da lahko mirno ugotavljamo, da Slovenci narod smučanja in se tudi prek te dejavnosti zagotovo lahko identificiramo kjerkoli, ne samo doma. Seveda pa pogoje za to, da se ta dejavnost lahko razvija, zagotavljajo v veliki meri ravno žičniške naprave. Zato je ta zakon zagotovo eden od tistih, ki lahko pripomore k temu, ali bomo to tradicionalno dejavnost ohranjali na čim lepši način tudi v bodoče, kajti do sedaj je bilo zgrajenega in vloženih zelo veliko sredstev v to, da ta infrastruktura sploh obstaja. Seveda pa je potrebno postoriti še veliko, veliko, da se ta infrastruktura ali obnovi, ali pa celo razširi na novih lokacijah ali pa na že obstoječih. Skratka, gre zagotovo za javni interes, kajti gradnja žičniških naprav pomeni, tako kot je zapisano v 1.a členu, pospeševanje tako razvoja turizma, rekreativne dejavnosti, gre za gospodarski, tudi splošni družbeni razvoj in predvsem tudi možnost razvitja manj razvitih področij, torej demografsko ogroženih območij. Skratka, gre za dejavnost, ki se lahko odvija tako v razvitih kot v nerazvitih območjih. Seveda je očitno ta širok interes prisoten tudi pri lastnikih zemljišč in menimo, da je ravno zaradi usklajevanja interesov potrebno v zakon napisati tudi določene rešitve, ki so v skrajni meri lahko tudi razlastitev, vendar menimo, da do teh razlastitev v praksi praktično ne bo prihajalo. Mislimo, da bi se tudi vsak lastnik zemljišča moral zavedati, da v tistem trenutku, ko je zgrajenažičniška naprava, je tudi vrednost te nepremičnine bistveno večja kot pa do tistega trenutka, dokler te naprave ni bilo. Torej so izhodišča za pogajanja med upravljavci žičničnih naprav oziroma investitorji in med lastniki zemljišč možna in tukaj seveda smo prepričani, da če bo ta zakon kot skrajni predpis omogočal tudi razlastitev, bo ta dialog bolj konstruktiven, kot je bil do danes. Kajti ugotavljamo, da se mnoga, tudi javna sredstva, ki so bila vložena tudi v zadnjem obdobju, pač ne vračajo nazaj - tako v proračun kot tudi ne vračajo oziroma ne omogočajo razvoja posameznega kraja. Zato je potrebno omogočiti, da se ta vložek javnih sredstev poskuša ohranjati oziroma da vrednost javnih sredstev, ki so bila vložena, ne pada zaradi sporov oziroma neobratovanja teh naprav. Tudi sam princip zakona, ki govori o tem, da lahko za manjša smučišča podeljujejo koncesije občine, za večje, zahtevnejše naprave seveda država, je primerna rešitev, kajti veliko je interesa v manjših krajih, da se zgradijo tudi manjše naprave in se s tem poskuša izboljšati, bom rekel, standard življenja ne tistem območju, nenazadnje pa to pripomore tudi k prepoznavnosti in k dodatni ponudbi tudi takšnih manjših krajev. Ta zakon mislim, da dovolj natančno opredeljuje možnost podeljevanja koncesij tudi s strani občin. Večkrat se je postavljalo vprašanje v dosedanjem obdobju, zakaj, recimo, občina kar ne zgradi neko smučišče ali pa uredi žičniško napravo, po drugi strani pa v bistvu nimamo ugotovljenega pravzaprav interesa s strani nekoga, ki bi znal in želel tudi tržiti in opravljati potem s tako napravo in tukaj bo občini dana možnost, da v bistvu ugotovi ta interes in če ta interes obstaja, bodo stekli postopki, tako tisti, ki so vezani na prostorsko zakonodajo, kot tudi tisti, ki so vezani na podelitev koncesije za izgradnjo. Tako menimo, da bo zakon resnično pripomogel k temu, da se žičniške naprave lahko ohranjajo in razvijajo tudi v bodoče in da se tudi tradicija, ki je v Sloveniji na področju smučanja dolgo let že priznana, ohranja in se bo pravzaprav na podlagi tega zakona lažje razvijala tudi v bodoče. Zato bomo ta zakon podprli. Hvala.
Hvala. Kolega Jurij Malovrh bo predstavil stališče poslanske skupine SLS.
Gospod podpredsednik, predstavniki ministrstva za prometne zveze, poslanke in poslanci, lepo pozdravljeni. Žičniška infrastruktura je grajena za potrebe izvajanja turistične dejavnosti in zato del turistične infrastrukture. Njen namen je omogočanje pogojev za izvajanje turistične dejavnosti. Ker je v sestavi enote turističnega proizvoda velik delež dodane vrednosti, se je država odločila, da bo razvoj turizma podpirala na strateški ravni. Žičnice so tudi del prometnega sistema Republike Slovenije, vsaj v tistem delu, ki pomeni javni potniški prevoz, s katerim se zagotavlja dostopnost do določenih območjih skozi vse leto. Ker je obstoječa zakonodaja na tem področju zastarela in ne ureja žičniškega sistema v skladu s pravnim redom Evropske unije, je bilo potrebno pripraviti novi zakon. Cilj zakona je harmonizacija obstoječe zakonodaje z evropski pravnim redom in sistemsko urejanje gradnje, obratovanja, nadzorovanja in drugih dejavnosti, ki so pomembne za to področje. Predlagatelj zakona se je zgledoval po rešitvah v deželah alpskega prostora in v deželah Evropske unije. Ohranil pa je tiste ureditve in rešitve iz sedanje zakonodaje, ki so se v praksi pokazale za ustrezne in učinkovite. Tako zakon opredeljuje varnost konstrukciježičniških naprav, koncesijo za gradnjo žičniške naprave, gradnjo žičniških naprav, javno službo javnega prevoza po žičniških napravah, varnost obratovanja žičniških naprav in pa tudi inšpekcijski nadzor ter nazadnje kazenske in prehodne določbe. Po poglavju gradnje žičniških naprav zakon tudi opredeljuje, da se lahko lastninska pravica na nepremičnini odvzame proti odškodnini ali nadomestilu v naravi, kar pomeni razlastitev, ali omeji s pravico uporabe za določen čas, kakor tudi obremeni z začasno ali trajno služnostjo. Razlastitev ter omejitev ali obremenitev lastninske pravice je dopustna le v javno korist in pod pogojem, da je za dosego javne koristi nujno potrebna in da je javna korist razlastitvenega namena v sorazmerju s posegom v zasebno lastnino. Šteje se, da je javna korist za nepremičnine izkazana, če so predvidene v državnem oziroma občinskem lokacijskem načrtu. Ne glede na določbe 92. in 93. člena se nepremičnine lahko razlastijo za namene, ki jih določajo drugi zakoni. V tem primeru se za postopek razlastitve in omejitve lastninske pravice ter za odškodnino uporabljajo določbe zakona o urejanju prostora, če zakon seveda ne določa drugače. Podobno je urejena tudi služnost. Vendar se v poslanski skupini še vedno izpostavlja vprašanje lastnine oziroma instrumenta razlastitve, kar je sicer v drugi zakonodaji podrobneje obdelano, kot sem že omenil. Lastnik zemljišča bi lahko v postopku aktivno sodeloval kot eventualni delničar ali dobil v zamenjavo drugo enakovredno zemljišče, ali zemljo odprodal oziroma prejemal odškodnino. O tem je govoril tudi državni sekretar in drugi razpravljavci. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo zakon podprli in v tretji obravnavi skušali omenjeno problematiko določneje urediti. Hvala lepa.
Hvala. Kolega Dušan Vučko bo predstavil stališče poslanskega kluba LDS.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani državni sekretar! Poslanski klub Liberalne demokracije Slovenije podpira predlog zakona. Zakaj v poslanskem klubu podpiramo predlog zakona? Predvsem zato, ker v prvi vrsti predstavlja uskladitev naše zakonodaje s pravnim redom Evropske unije. Drugič zato, ker na primeren način ureja področje žičniških naprav in ker zakon zagotavlja varno obratovanje teh naprav ter varnost uporabnikov. Zakon podpiramo tudi zaradi tega, ker z uvedbo koncesije za gradnjo omogoča in lahko rečemo na ta način odpira vrata za nadaljnjo posodabljanje obstoječih žičniških naprav in izgradnjo novih žičniških naprav. Zato, ker zakon v svojih določbah predpostavlja dogovarjanje vseh subjektov na določenem območju, tako lokalnih skupnosti, zainteresiranih fizičnih in pravnih oseb v vlogi eventualnih koncesionarjev, pa tudi lastnikov zemljišč, na katerih naj bi se gradile žičniške naprave ali vzpostavila smučišča. Zakon podpiramo tudi zaradi tega, ker odpravlja dolgoletno pomanjkljivost dosedanje ureditve na tem področju v dveh smereh: prvič, z novim zakonom bomo končno odpravili pomanjkljivost. To pomanjkljivost, da bodo nova smučišča vzpostavljena na podlagi konkretnega izvedbenega akta, prostorskega izvedbenega akta, bodisi lokalne skupnosti ali države. Gre za lokacijski načrt. In drugič. Ker kot skrajno sredstvo, poudarjam, kot skrajno sredstvo, dopušča in poudarjam, v skladu z ustavo, z njenim 69. členom in ob upoštevanju 67. člena ustave kot skrajno sredstvo dopušča omejitev in pa odvzem lastninske pravice za potrebe izgradnje žičniške naprave. Še posebej podpiramo zakon zato, ker ne skriva ambicij, da zagotovi pogoje za varno in nemoteno obratovanje ne samo žičniških naprav, temveč tudi smučišč, ki so v večini primerov neposredno povezana s smučišči. Pri tem je potrebno poudariti, da je obratovanje smučišč nesporno v javnem interesu in ne zgolj samo v interesuposameznih upravljavcev. Obratovanje posameznega smučišča in z njim povezanih žičniških naprav ima vrsto multiplikativnih učinkov na določenem območju in to dokazujejo države Evropske unije na območju Alp. Ni treba pogledati daleč, pa bomo videli, kaj pomeni urejena žiščiška infrastruktura, kakšni učinki so to na gospodarstvo, na turizem in na vse ostalo. Ne nazadnje smučišča in žičniške naprave predstavljajo pomemben del turistične infrastrukture v Republiki Sloveniji in enega od pomembnih elementov turistične ponudbe. In v končni fazi prispevajo tudi h krepitvi zdravja slovenskih državljanov in državljank, kajti na teh smučiščih se opravlja vrsto športnih in rekreativnih dejavnosti. Ne gre, poudarjam, da ne gre za nobene revolucionarne rešitve, temveč za rešitve, ki so, prvič, skladne z ustavo Republike Slovenije in drugič, omogočajo varno in nemoteno obratovanje žičniških naprav in smučišč ob upoštevanju pravic lastnikov zemljišč. Zato bomo v poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije ta zakon tudi podprli.
Hvala. Slišali bomo še stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, ki ga bo predstavil kolega Sašo Peče.
Spoštovani prisotni! Dovolite, da se za začetek predloga oziroma podaje mnenja Nacionalne stranke glede zakona dotaknem nekaj let nazaj v času, ko sem še študiral na smeri turizma na eni izmed mariborskih fakultet, so striktno od nas zahtevali, da ne uporabljamo besede "žičniške naprave" za prevoz oseb, ampak da so to "vertikalne naprave" in da je to "vertikalno prevozništvo". Zato se mi zdi, da bi bilo smiselno, da če že v izobraževalnih procesih zahtevajo določeno poimenovanje določenih stvari, da se to vpelje in nadgrajuje, seveda, tudi v zakonih. Ampak to je manj pomembnejša zadeva Dovolite pa, da se dotaknem, po naši oceni, dveh najpomembnejših stvar v tem zakonu, ki ga v Nacionalni stranki podpiramo in za katerega smo prepričani, da je njegova potreba v življenju, torej na tem področju, še kako pomembna. Radi pa bi izpostavili dve, po naši oceni pomanjkljivosti, za katere bi želeli, da predlagatelj ali premisli ali pa jih v podzakonskem aktu seveda podrobneje opredeli, in sicer, prvič, področje razlastitve, ki je po naši oceni dokaj nedorečeno in v bistvu povzetek zakona o urejanju prostora, ki še vedno pušča enega izmed partnerjev, predvsem tistega prisiljenega partnerja, prisiljene stranke v postopku in mu ne določa v bistvu ne tistih pravic, ki mu pripadajo, ne drugih pravic iz tega naslova. Pomembnejša kritika oziroma želja po spremembi pa izvira iz koncesije za gradnjo. In sicer, po naši oceni se ravno oziroma prav tako tudi na tem področju vidi, da država žal še zmeraj nima zakona o koncesiji, ki bi bil krovni zakon in ki bi določal postopke po eni strani, po drugi strani pa pravice in obveznosti tako koncesionarja kot koncendenta. Po naši oceni prihaja v okviru omenjenega zakona do velikega nasprotja med obrazložitvijo in po drugi strani med besedilom členov. Dovolite, v prvem delu zakona torej v obrazložitvi med postopki podelitve koncesij predlagatelj navaja različne postopke, ki se praviloma začno pri tistem, ki išče koncesijo, oziroma pri tistem, ki išče posel. V sami vsebini členov, od 27. člena, način podelitve, pa se opredeljuje koncesijski akt. Koncesijski akt je vedno na strani, naj si bo lokalne skupnosti ali pa vlade Republike Slovenije kot dvema ekskluzivnima nosilcema pravice nosilcev koncesije. Torej po naši oceni je seveda predlog, kot je zapisan v 4. točki obrazložitve in kasneje opredeljen v 22. členu zakona, torej predpostopkih, nepotreben. Po naši oceni bi bilo tudi potrebno posamezne pristojnosti, naj si bo v prvotni fazi pristojnosti iz naslova koncesije države razdeliti oziroma jih terminsko ločiti od pristojnosti koncesije iz naslova lokalne skupnosti.Kar pomeni, da bi se v prvem delu država kot nosilec koncesije delu temu seveda odpovedala v prid tako imenovanega letnega ali pa dolgoročnega programa z vertikalnem prevozništvom ali pa drugače imenovanja šport Republike Slovenije, kjer bi samo opredelili določene točke in pa predvidena zainteresiranost za vzpostavitev tovrstnega transporta. Vse ostale zadeve iz naslova koncesije pa bi bile seveda v pristojnosti lokalnih skupnosti. Žal pa tu nastopa napaka, in sicer napaka zakonodajalca, ki ni bil sposoben, po naši oceni, opredeliti zadev v samem osnovnem krovnem koncesijskem zakonu. In zato se še zmeraj koncesije pojavljajo kot ene izmed oblik javnih služb v lokalnih skupnosti. Žal pa so akti, ki določajo potem izvajanje, najsibo režijskega obrata, najsibo koncesij, ali podobne oblike izvajanja določene javne službe tako različni, da je zelo težko pričakovati, da bo sam zakon, ki opredeljuje lastništvo določene infrastrukture v več občinah, uskladil skozi koncesijske akte. Torej, koncesijski akti, ki jih vlada Republike Slovenije predlaga v 27. členu, bodo tako zelo težko prišli, in to bojazen izpostavljamo kot tretjo, do skupnega imenovalca, posebej ob upoštevanju končne žičniške postaje. No, po drugi strani bi v Nacionalni stranki le radi, da bi bilo poenotenje obrazložitve, predvsem s samim 27. členom. Kajti, če upoštevamo predhodne postopke, kot jih navaja predlagatelj, potem takega javnega razpisa seveda žal ne more biti oziroma je popolnoma brezpredmeten. [[Znak za konec razprave.]] Kajti dejstvo je, dase bo koncesijski akt spisal na željo zainteresiranega, oziroma tistega tako imenovanega ponudnika. Rad pa bi samo še sekundo se dotaknil materije, pa mislim, da je zelo pomembna, tako imenovanega 19. člena, kdaj koncesija ni potrebna za postavitev vlečnic. Po naši oceni je brezpredmetno, da tako zaostrujemo pogoje, kdaj koncesija ni potrebna, kajti dejstvo, da tiste male, tako imenovane privatne vlečnice ne bodo ustrezale nobenim varnostnim zahtevam, najsibo moderne družbe, ali pa standardom, ki so opredeljeni. Kajti, če bomo zahtevali oziroma postavljali [[...]]
Prosim [[...]]
[[...]]omejitev v negativnem smislu, torej za dolžino 200 metrov oziroma pretok 2,5 metra na sekundo. Po naši oceni bi bilo seveda te kriterije potrebno in pa smiselno izpustiti, tako da bi ostala [[...]]
Kolega Peče, prosim [[...]]
[[...]]le prva dva, to je postavitev objektov in pa časovnost trajanja. Upamo, da bo predlagatelj to upošteval v okviru podzakonskih aktov oziroma razmislil v nadaljnjih postopkih. Hvala.
Hvala. To so bila stališča poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jih bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev, z dne 25.11.2003. V razpravo dajem člena 1.a in amandma poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k temu amandmaju. Želi kdo besedo? Jože Tanko, prosim.
Hvala za besedo. Poglejte, mislim, da se skozi ta celotni zakon ta javni interes nekako vleče nedefiniran. In javni interes se pojavi samo več ali manj v dveh, treh primerih, takrat, ko se naj bi podelila koncesija pač na željo nekoga, takrat, ko je potrebno razlastiti zemljišče, ki ga razlasti koncendent, in pa takrat, kadargre koncesionar v stečaj in koncendent ima pravico zahtevati izločitev teh zadev iz stečajne mase. Mislim, da je potrebno ta javni interes, če nas res toliko skrbi to delovanje oziroma če nas skrbi to delovanje žičnic tudi na ta način, da koncendenti tudiaktivno kapitalsko posežejo na to področje, da vlagajo v te stvari, in da s tem dajo tej dejavnosti res tisto pravo težo, kot bi jo bilo potrebno dati, če želimo, da se vse te dejavnosti širšega značaja tudi razvijajo, tako kot je zapisano v prvem odstavku tega člena. Tudi primeri dokazujejo, da koncesionarji ali pa upravljavci žičnic sami niso sposobni po izteku amortizacijske dobe reševati problema žičnic. In tako pri nas kot v tujini je več ali manj povsod nujno, da na to področje poseže država ali lokalna skupnost. Mislim, da se s tem, ko se ta določba, ta drugi odstavek uvede, dajo pravzaprav pogoji, da se, prvič, določi javni interes in drugič, tudi vzpostavijo možnosti, da lahko država na neki primerni pravi osnovi, ali pa lokalna skupnost, tudi intervenira v primerih, ko pride do problemov kvalitete oziroma problemov v zvezi z upravljanjem in varnim uporabljanjem teh žičniških naprav. Mislim, da je predlog, ki smo ga dali, povsem kredibilen, povsem normalen in bilo bi smiselno, da se to doda. S tem da dobi ta javni interes tudi neko realno, se pravi, tudi finančno težo. V nasprotnem primeru je javni interes imaginarna zadeva, javni interes je želja enega ali nekaj posameznikov pač, ki so uspeli zlobirati in izpeljati proceduro prek občinskega organa ali pa na državnem nivoju in pač doseči, da se te lastniške zadeve tudi na tako, bi rekel, grob in poenostavljen način spreminjajo, kot je zapisano v teh določbah. Hvala.
Hvala. Kolega Dušan Vučko ima besedo.
Osebno menim, da dopolnilo 1. člena z novim drugim odstavkom, ki govori o tem, da je javni interes izkazan, če v zakon zapišemo, koliko bo posamezna oseba javnega prava ali pa država oziroma lokalna skupnost prispevala finančnih sredstev, seveda to ne pomeni, da je na ta način izkazan javni interes. Javni interes, kot ga zdaj opredeljuje zakon, je po moje v 1. členu povsem korektno zastavljen. Javni interes se pa bo izkazal skozi postopek sprejema lokacijskega načrta in predhodno, če bo potrebno, še spremembe splošnega prostorskega akta. In na ta način degradiramo ali pa ne priznavamo osnovne, temeljne komponente lokalne samouprave ali njene osnovne pristojnosti sprejemanja prostorskih aktov. Če poznamo zakon o urejanju prostora, dobro vemo, kakšna procedura je - da se v prvi fazi spremeni primarna raba prostora in drugič, da se sprejme nek lokacijski načrt. In še enkrat poudarjam, zakaj operiramo s to razlastitvijo kot nekim osnovnim instrumentom - ne. In zakaj imamo nezaupanje do lokalnih skupnosti, v katerih sedijo ljudje, ki po svoji volji odločajo o javnem interesu, o zadevah, ki sodijo v pristojnost lokalne skupnosti. Tam se izkaže javni interes, ko se doseže konsenz za to, šele takrat se bo šlo v izgradnjo žičniške naprave. Pot od točke A do točke B oziroma od ideje do cilja je pa velikokrat dolga in posuta s trnjem.
Hvala. Jože Jerovšek dobi besedo.
Hvala lepa. Ne podpiram tega amandmaja, zaradi tega, da se manipuliranje z javnim interesom in zloraba tega javnega interesa prepreči. Namreč, tako kot je sedaj koncipirano, je povsem možno, da se ta javni interes fiktivno izkaže tudi v neke druge namene, ampak seveda se bo fiktivno prikazalo, da gre za gradnjo nekih žičniških naprav, kar bo služilo do takrat, ko bo sprožen, recimo postopek razlastitve nekih zemljišč za nekoga, ki pa misli mogoče neke vikende in neke zadeve tam graditi. Ampak, seveda, tukaj bo šlo to za priviligirane posameznike s političnim zaledjem in potem bo zemljišče prešlo v nekodrugo last, bo dejansko nacionalizirano, žičniški objekt pa se kljub temu ne bo zgradil. Če zagotovimo oziroma od zakona zahtevamo, da lokalna skupnost oziroma država tudi materialno izkaže svoj javni, splošni interes, potem bomo dosegli več zaupanja lastnikov zemljišč, ki bodo šli v sporazume s potencialnim graditeljem zemljišč, in bo ta ukrep, ki ga ta zakon predvideva postopek razlastitve, ki je lahko zelo pogostokrat zlorabljen - vemo, kako se zlorabljajo take stvari, potem se mu da izogniti po tem zakonu. Edino na ta način, jaz ne rečem, da lahko tudi določimo te procente sofinanciranja malo drugače, vendar dajmo doseči nekaj, da bomo sili državo in lokalne skupnosti k temu, da bodo neko širše soglasje dosegle in bodo tudi za to morale nekaj prispevati. Hvala lepa.
Hvala. Janko Veber dobi besedo.
Hvala za besedo. No, lepo in zanimivo je seveda prebrati, da bi 70% dajala država, v kolikor je država koncendent, in 70% občina, v kolikor je občina koncendent, za financiranje izgradnje žičniških naprav. Ampak, vendarle pri državnem proračunu bi mogoče še to celo zapisali in bi se dalo celo to izvajati, vendar če pa pogledamo občinske proračune, pa se moramo vendarle spomniti, da imamo neke vrste primerno porabo predpisano in če naložimo lokalni skupnosti s tem zakonom, da mora 70% zagotavljati, moramo potem tudi povedati vir, od kod bomo zagotovili vir. Tako je ta problem nekoliko širši, kot se ga da prebrati, bi rekel, na prvi pogled in menim, da bi pravzapravizredno težko izvajali ta zakon, če bi to ostalo zapisano v njem tako, kot je predlagano v predlogu za 1.a člen. Zagotovo se bo pa v praksi dogajalo to, da tam, kjer je interes kraja, bo tudi občina pristopila k temu, da pomaga pri zapiranju finančne konstrukcije in bo to opredelila tudi v aktu, s katerim bo podelila koncesijo oziroma predvsem v tem aktu, tako da so jasne obveznosti glede izgradnje. Verjetno se bo tudi dogajalo, da bo kakšna občina celo v višini 100% zagotovila sredstva za izgradnjo žičniške naprave. Po drugi strani je ta amandma lahko celo omejitev v tem primeru, ko se lokalna skupnost sama odloči, da zgradi in da potem to nekomu v uporabo. Tako mislim, da so rešitve, ki so v obstoječem zakonu zapisane, da se ugotavlja interes, in če interes je, se potem dorečejo tudi finančne obveznosti, dovolj korektno zapisane rešitve, ki dajejo možnost za vse nadaljnje postopke, ki sledijo pri tem, da lahko pride v končni fazi do izgradnje žičniške naprave. Zato se mi zdi, da je ta amandma nepotreben.
Hvala. Besedo ima zdaj Sašo Peče, nato pa še Dušan Vučko.
Tudi po oceni Nacionalne stranke amandma poslanske skupine SDS ni smiseln, kajti dejstvo je, da v prvem odstavku novega predloga 1.a člena govorimo o zelo širokem pojmu javnega interesa, torej da se avtomatsko dodeli manj razvitim regijam oziroma občinam. Po drugi strani pa ravno potem od teh občin v drugem odstavku zahtevate tako imenovano financiranje. Kar se meni osebno zdi, je financiranje javnegainteresa malo pod vprašanjem, ko gre za tako široko dikcijo v 1. členu. Po naši oceni, po oceni Nacionalne stranke, bi bilo treba, če bi bil amandma SDS sprejet, zagotoviti in opredeliti sredstva tako proračunov lokalnih skupnosti, predvsem pa njihovih virov za tovrstno dejavnost. Osebno pa se bojim, da bi bil sprejem predvsem drugega odstavka 1.a člena celo zavirajoč za razvoj žičniških naprav oziroma žičniškega prevoza. Hvala lepa.
Hvala. Dušan Vučko ima besedo.
Menim, da bi drugi odstavek v predlagani obliki, če bi bil sprejet, pomenil poseganje v avtonomijo lokalnih skupnosti na ta način, da zapoveduje, koliko mora soprispevati. V interesu države in lokalne skupnosti je, da se gradijo tovrstne naprave po tako imenovani BOT koncesiji, "Build Operate Transfer". In da se zasebni kapital vloži v javno infrastrukturo, žičničarsko v tem primeru, in na ta način občina doseže tiste multiplikativne učinke, ki jih lahko doseže na določenem območju. Kot zanimivost:izračunano je, da smučišče Kobla v občini Bohinj pomeni milijardo prihodkov v eni sezoni, multiplikativno, ne govorimo o prihodkih upravljavca, ampak vseh tistih, ki so neposredno ali posredno povezani z dejavnostjo žičnice v turizmu na določenem območju.Tukaj je treba upoštevati vse, od bencinskih črpalk, od trgovin, gostinskih obratov, in da ne govorim dalje. In to je tisto, ki na nek način utemeljuje dejstvo, da je obratovanje žičniških naprav večinoma primer v povezanih smučiščih, v javnem interesu, in ne zgolj v interesu posameznega upravljavca.
Hvala. In še Jože Tanko želi besedo.
Poglejte, najprej, če bi se nekoliko spotaknil ob tale zakon o urejanju prostora. V petek je bila objavljena, v eni od lokalnih prilog Dela, izjava ministra Kopača, da je zakon o urejanju prostora zanič. To je bilo na srečanju, mislim, da prleških županov. In v bistvu se sklicevati na zakon, za katerega je minister izjavil, da je zanič, predlagal ga je in da je tudi v tem smislu, da je to evro zakon, smo ga tudi sprejemali in dopolnjevali, je to prava katastrofa. Druga stvar, zakaj je tak predlog? Predvsem zato, da se ta javni interes ne razglaša kar tako lahkotno. Teoretično lahko mi na območju cele občine ali nekaj občin razglasimo javni interes in vsa ta zemljišča postavimo pod nek drug status in vodimo potem interesno te postopke, take kot so zapisani v 35. členu. Nobenega problema. Če hočemo za neko območje določiti javni interes, potem je smiselno, da te javne interese tudi na nek način določimo in opredelimo. Tudi z višino sovlaganja, in s tem lokalne skupnosti na nek način, da jih obremenimo, s tem, da je tega javnega interesa samo toliko, kolikor ga lahko finacirajo. Določba o sovlaganju oziroma o vlaganju v te žičniške naprave, s participacijo tudi zasebnega dela kapitala, ni pa prav nič posebnega. Če vzamemo zakon o TNP-ju, ki so ga dali v proceduro štirje poslanci štirih poslanski skupin, so tudi tam v enem členu definirali, koliko mora za tisto področje Triglavskega parka plačevati država. In to tudi mimo zakona o skladnem regionalnem razvoju. In ker sem že pri zakonu o skladnem regionalnem razvoju, tudi ta zakon definira sofinanciranje države v projekte širšega značaja v lokalnem področju. Jih sofinancira. In ne vem, zakaj ne bi že to zadevo vezali tudi na ta del. In mislim, da zadeva prav nič ne poslabšuje in popolnoma nič ne omejuje, ampak daje pravzaprav stvari neko glavo in rep. S tem stvari, ki so v teh določbah zakona [[...]] [[Nerazumljivo]] [[...]]zapisane, enostavno povezuje. Povezuje pravico do razglasitve javnega interesa, pravico, da se zadeva izvzame iz stečajne mase, s tem, da tudi za to stvar, če že vzemaš, nekaj vložiš. Na koncu mora tisti, ki je razglasil javni interes, v primeru obnove, semprej povedal, pa ni Slovenija nobena izjema, in tudi v tujini je tako, plačati, da se ti sistemi obnavljajo, posodabljajo in da funkcionirajo in da tiste multiplikativne učinke tudi lahko koristijo na tem področjih. Nobena izjema ni Slovenija na teh področju. Vsak sistem celo, mislim, da, če se že ni sprejel kakšnega zakona, da omogoča posebno sofinanciranje točno teh sistemov celo v proračunu, mislim, da je to notri, za obnovo teh in teh zadev. Mislim, da takih stvari na tak lahkoten način ne moremo početi in tudi ni nobene potrebe, da se te zadeva na tak način počne.
Hvala. Mag. Matjaž Knez, predstavnik vlade.
Hvala lepa za besedo. Želel bi se oglasiti k temu amandmaju. Seveda povezovanje, izkazovanje javnega interesa s plačevanjem določene participacije bi bilo po našem mnenju neustrezno. Pri tem je treba predvsem opozoriti na direktive Evropske unije, ki tudi takšno stvar prepovedujejo. V zvezi z žičnicami vsekakor obstaja interes širše lokalne skupnosti, ki je izkazan skozi postopke pridobivanja ustreznih prostorskih aktov. Za podeljevanje državnih pomoči za razvoj turistične infrastrukture pa je predviden zakon o pospeševanju turizmain v tem zakonu je določeno, da med objekte turistične infrastrukture spadajo tudi žičnice. V skladu s to uredbo je ministrstvo za gospodarstvo v obdobju 1999 do 2003 namenjalo kar velika sredstva za razvoj te dejavnosti predvsem za pripravo ustreznih prostorskih aktov in pa seveda za nekatere postopke. Prav tako pa marsikateri upravljavec in lokalna skupnost tudi kandidira za sredstva kohezijskih skladov, ki so namenjena razvoju določene skupnosti. Tako mislimo, da so te stvari določene v drugih zakonih. Vsekakor ne spadajo v ta zakon. Hvala lepa.
Lahko sklenemo razpravo o členu 1.a? Zaključujem razpravo o 1.a členu in amandmaju poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prehajam na člen 22 in amandma poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k temu členu. Kdo želi besedo? Jože Tanko.
Gospod predsednik, preden bi sploh k tem členu povedal, bi vas mogoče opozoril, da naslov drugega poglavja, mislim, da se to drugo poglavje za tekstom, ki mu sledi, ne ujema in tista beseda konstrukcija v naslovu je popolnoma odveč. Kar pa zadeva ta amandma, ki smo ga vložili, pa nekako mislim, da je potreben, kajti v praksi se pogosto srečujemo tudi z zemljišči in kmetijami, ki imajo status zaščitene kmetije oziroma na neki način imajo nekatere posebne omejitve in jaz mislim, da bi bilo primerno, da se takim kmetijam, ki imajo, ki funkcionirajo po tem zakonu, omogoči, da v tem postopku tudi pravočasno sodelujejo, to se pravi, že v samem začetku in ne šele potem na koncu, ko se jih na nek prisilen način po hitrem postopku poskuša nekako disciplinirati in podtakniti neko neprimerno odškodnino ali pa nadomestilo za uporabo zemljišč. Zato mislim, da bi bilo treba tezadeve primerno pravočasno urediti, posebej še zaradi tega, ker so to kmetije, ki so nedeljive in mislim, da takih posebnih statusov tudi s tem, ko se uveljavlja javni interes, ni. Mislim, da skoraj ni mogoče, da se jih razlasti in zmanjša, ker so pač nedeljive. Hvala.
Hvala. Mag. Janez Drobnič.
Mislim, da je ta amandma povsem utemeljen. Sedaj, če že ne, ne bi terjali soglasja, bi bilo pa razumno in pošteno, da bi ob vseh tistih, ki se bodo znašli v teh postopkih verjetnega razlastninjenja ali pa česa drugega, da se jih vsaj zaprosi za mnenje, da je zraven priloženo mnenje lastnikov, če že ni možno dobiti soglasja za to, da so obveščeni o tem, kaj jih čaka. Glede na to, da je zakon glede tega razlaščevanja izredno rigorozen, bi to moralo biti. To bi moralo biti, ker so se lotili na takšen hud način, in ni kaj za dodati.
Hvala. Sašo Peče.
Po naši oceni, kolikor sem povedal že v podaji stališča poslanske skupine, instrument vloge o zainteresiranosti izničuje vlogo in pa smisel koncesije. Po naši oceni ta dva inštrumenta nikakor pač ne gresta skupaj. Kajti dejstvo je, da vloga o zainteresiranosti, podana s strani obodočega koncesionarja, bo narekovala vsebino bodočega koncesijksega akta, kar pa je seveda v nasprotju s smislom podajanja koncesije. Po naši oceni bi vlogo o zainteresiranosti mogel prevzeti celostni razvoj Slovenije na tem področju in potem pristopiti k čisti koncesiji, kajti dejansko, če bomo dovolili in pa pristali na teorijo, da bo vloga o zainteresiranosti določala vsebino akta o koncesiji, in če vemo, da je ravno koncesijsko področje zaradi svoje zakonske nedorečenosti najbolj podvrženo torej korupcijski dejavnosti, potem je seveda po moji oceni in pa po oceni nacionalne stranke tovrsten instrument popolnoma brezpredmeten v zakonu. Jaz bi najbolj vesel bil, če tega instrumenta v zakonu sploh ne bi bilo. Da bi pa se vsaj malo lahko onemogočilo oziroma bila vpletena potreba po soglasju, pa v nacionalni stranki bomo podprli amandma, podan s strani socialdemokratske stranke. Hvala.
Hvala. Janko Veber.
Menim, da je ta amandma nepotreben, kajti gre za to, da najprej pravna ali fizična oseba, ki želi urediti žičnično napravo, tako pri pristojnem organu vloži vlogo o zainteresiranosti in v tej vlogi mora izredno natančno določiti lokacijo, kjer želi to dejavnost opravljati oziroma kjer naj bi bila predvidena lokacija žičniške naprave, njene tehniške značilnosti, zmogljivosti, namen uporabe itn. Ta faza, ali je možno potem umestiti to napravo v prostor ali ne, je seveda natančno opredeljena v prostorskem aktu, ki ga sprejme lokalna skupnost. Način sprejemanja prostorskih aktov je takšen, da seveda ima faza javnih razgrnitev, kjer so seveda lastniki povabljeni, na to javno razgrnitev, in takrat se tudi dajo pripombe na ta akt. In v kolikor gre v tem primeru, kolikor je zapisano v amandmaju, tudi za zaščitene kmetije in če naša zakonodaja ne dovoljuje poseganja v zaščitene kmetije z dopolnilnimi dejavnostmi, kot bi bila recimo lahko tudi izgradnja žičnične naprave, potem pač take naprave tam ne bo in tudi, če bo nedko izrazil interes, da bi jo tam imel, to ne bo mogoče, ker v prostorskem aktu to ne bo dovoljeno. O tem tudi zelo jasno govori 25. člen, v tretjem odstavku, kjer piše, da se koncesijski akt lahko sprejme šele po uveljavitvi prostorskega akta. Torej, nikakor ni možno koncesije podeliti na nekem območju, kjer prostorski akt ne dovoljuje takšne dejavnosti. Zato menim, da je ta amandma nepotreben, ker so pač rešitve že v drugih zakonih dovolj učinkovito predvidene. Hvala.
Alojz Sok želi besedo.
Če gre zadeve razumeti na takšen način, kot jih je sedaj predstavil kolega Veber, potem ta zakon, ki ga danes sprejemamo, ne rešuje ničesar. Potem nima smisla takšnega zakona sprejeti, ker tukaj prihaja do kolizije med zakoni. Se pravi, mi imamo tudi zakon, da se v zaščitene kmetije ne sme posegati. Sigurno je, da je status zaščitene kmetije v javnem interesu in da lastnik zaščitene kmetije ne bo dovolil, da se njegova zaščitena kmetija nekako deli, da se mu odvzema en del kmetijskih zemljišč, ker s tem pač njemu preneha možnost, da bi lahko še naprej kmetoval na takšni kmetiji. Od tega je odvisen. To je dejansko njegova eksistenca. In seveda, če bi hoteli kaj rešiti, bi bilo logično sprejeti samo na takšen način, kot predlagajo predlagatelji, z amandmajem. Se pravi, da se išče neka oblika soglasja. Sicer pa jaz seveda ne razumem tako. Jaz razumem, da bo prišlo po tem zakonu, ki odstopa od zakona o urejanju prostora, do razlastitvenih postopkov. Vi sicer pravite, da se bo po tem zakonu razlastitev uporabljala kot skrajen možen ukrep, ampak seveda ta skrajni možen ukrep lahko postane tudi v nekem smislu osnovni ukrep. In že sedaj seveda mi je jasno, da bo ta zakon predstavljal izredno konfliktno situacijo in da ni dobro, da se sprejema na takšen način, tako hitro, nepremišljeno in še v nasprotju z zakonom o urejanju prostora. Torej to bo narejena ena velika komplicirana, nerazrešljiva uganka in rezultati, ki jih vi pričakujete seveda iz tega zakona, jih enostavno ne bo, ker jih ne more biti. Hvala lepa.
Hvala. Dušan Vučko.
Jaz sedaj očitno ne razumem več. Pa bom potem na koncu povedal, česa ne razumem. Najprej bi se pridružil povsem razpravi kolega Vebra. In seveda je skrb za varstvo zaščitenih kmetij, ki jih ureja poseben zakon, povsem upravičena, vendar tako, kot je kolega Veber poudaril, soglasje lastnika pri podaji vloge o zainteresiranosti za izgradnjo pač ni potrebno. In to v ta ne sodi, zato seveda je ta amandma nepotreben. Seveda, ne razumem pa tega, naenkrat, po eni strani poslušamo, da hočemo s tem zakonom neko "hard" varianto, po drugi strani, ko pa imamo proceduro, ko pa zakon določa rešitve, ki predpostavljajo - in jaz sem poudaril pri predstavitvi stališča poslanskega kluba LDS - predpostavlja dogovarjanje, usklajevanje različnih subjektov na neki lokalni ravni na nekem turističnem območju, pa spet ni vredu. Ja hvala bogu, da je tako. Saj s tem so zaščiteni tudi interesi lastnikov, da se dogovarjajo itd. In nepotrebno je pisati ponovno v ta zakon vse zakone, vse rešitve, ki jih ostala področna zakonodaja predvideva in določa. Govorimo o postopku za sprejem lokacijskega načrta, potem imamo tukaj varstvo zaščitenih kmetij in tukaj se strinjam s kolegom Vebrom, če bi se v postopku izkazalo, da bi bila zaradi eventualne razlastitve posamezna zaščitena kmetija ogrožena, njen obstoj, ja potem do te izgradnje tam ne more priti. Sem prepričan, ker verjamem v to državo in te institucije in verjamem v lokalne skupnosti. In še naprej potem zapišimo tudi tukaj notri, da je treba po zakonu o varstvu okolja za vsak tak poseg narediti presojo vplivov na okolje. Potem zapišimo, da bi bilo treba po zakonu o vodah pogledati, ali gre za vodozbirna območja. Kam pa pridemo?! predpostavlja se, da tisti, ki o nečem odločajo, in to bi tudi pričakoval v tem državnem zboru, neko sistemskoureditev nekega pravnega vprašanja pa poznamo, ker če bomo začeli pisati zakone na ta način, da bomo vse v en zakon napisali, potem že tako imamo predolge zakone, že tako preveč normirane -, kam pa bomo prišli?! In v tem delu ta amandma res ni potreben. Sam postopek sprejemanja pa varuje zaščitene kmetije, jaz sem prepričan.
Hvala. Jože Tanko, ponovno beseda.
Ja, poglejte to prepričanje gospoda Vučka v praksi ne pomeni nič. Ko se ti najdeš v nekem postopku na upravni enoti, ki te postopke pelje, recimo pravnoformalno jih zaključi, ali pa na občinski upravi, potem mnenje enega poslanca ne pomeni nič. Tam velja mnenje tistega uradnika, ki ta postopek vodi in zaključuje. Druga stvar, kar je, na gospoda Vebra. Pravi, da so rešitve v drugih zakonih napisane dovolj učinkovito, torej je tudi postopek razlastitve v kakšnem zakonu posebej obdelan in ni treba v tem specialnem primeru samo za potrebe žičnic sprejeti poseben zakon, ki primarno ureja ta problem konfliktovmed najemniki oziroma potencialnimi koncesionarji in pa lastniki kmetijskih zemljišč. Zaščitena kmetija je tudi javni interes, zato se je tudi zakon sprejel in so se te zadeve tam tudi napisale in določile. In v tem primeru, če se ta izjema ne vpiše notri gre enostavno za kolizijo dveh zakonov, v tem primeru specialnih primerov in velja določba, ki je kasneje sprejeta. To je pravna služba raztolmačila že nič ne vem kolikokrat. Jaz mislim, da je prav, da se te zadeve tako uredijo. Ključni problem vseh zemljišč in vseh zadev pa je v tem, da se ti multiplikativni učinki, o katerih govori Vučko in katere tudi ste zapisali tam v zakon in v obrazložitev, ne razdelijo na nek primeren način. Če bi tisti, ki razpolaga z zemljiščem pa tudi zaščiteno kmetijo, dobil sorazmeren, ustrezen delež teh multiplikativnih učinkov, bi to verjetno z veseljem podpisal, ker je zainteresiran. Če ima koncensionar rad denar, ga ima tudi lastnik, ker hoče od premoženja, ki ga ima, zaslužiti. Vendar so stvari zelo enostransko postavljene in prihaja v praksi do teh problemov in prihajalo bo tudi do tega, da se bodo ti interesi povozili, v tem primeru z zadnjim sprejetim zakonom. In zato je ta izjema tudi potrebna, da se jo napiše.
Janko Veber ima še besedo.
Hvala za besedo. No, glede na to, da naj bi smučišče predstavljalo problem za obstoj in eksistenco neke kmetije, ta trditev mi nekako ne gre ravno najbolje skupaj. Namreč, vedno se poskušamo truditi, da kmetija ima program čez vse leto. In, seveda, čez poletje je nekako lažje tržiti kmetijo, skozi zimski čas pa si moraš poiskati neko dopolnilno dejavnost, ki je vezana na ta zimski čas, in smučarija je zagotovo ena tistih, ki so dodatna priložnost tudi za zaščiteno kmetijo. Glede same omejitve izvajanja kmetijske dejavnosti pa ta zakon tako in tako govori o tem, da je možno lastninsko pravico lastnika zemljišča omejiti s stvarno služnostjo v času obratovanja smučišča, torej takrat, ko je sneg, ali pa, recimo, najdlje od 15. oktobra do 15. maja. To je tistitermin, ki je predviden in zelo natančno določen v zakonu, da se lahko tudi uvedejo omejitve zaradi izvajanja smučarske dejavnosti. Vendar ne vem, zakaj ne bi smučarija predstavljala dopolnilno ponudbo tudi zaščiteni kmetiji. Po mojem mnenju to je dodatno in verjetno, da tisti, ki ima kmetijo, bi se najbrž prej razveselil tega, kot pa odvračal to dejavnost, kajti resnično prinaša v kraj določeno število potencialnih kupcev storitev, ki jih nudi takšna kmetija. In to, mislim, da je eden največjih izzivov, s katerimi se srečujemo pri vseh problemih ali pa sploh pri problemih razvoja podeželja, visokogorskih kmetij in tako naprej. Zato mislim, da ta zakon pravzaprav zelo pomaga tudi zaščitenim kmetijam, ne pa da jim onemogoča kmetovanje. Hvala.
Hvala. Alojz Sok.
To je res. Saj se vsi strinjamo, da ta zakon pomaga, toda če nimate soglasja, če se dva ne dogovorita, potem zakon nič ne pomaga. Če bo lastnik zaščitene kmetije videl v tem interes, da bo tudi kaj od tega, da tako rečem, zaslužil, potem ni nobenega problema. Če pa bo videl, da od tega nič nimajo, potem pa verjetno ne bo videl interesa. In kaj bi bilo narobe, da že v postopku pridobivanja te pravice damo možnost soglasja? Sam sem nasprotoval vaši obrazložitvi, ko ste povedali, da se zaščitena kmetija ne more razlastiti. Ja, kako ne? Saj po zakonu o urejanju prostora vemo, da je cestna infrastruktura posegla tudi v status zaščitenih kmetij. Saj smo tu v bližini Ljubljane imeli kmetijo, okrog katere smo se dve leti vozili, pa so jo celotno preselili na neko drugo lokacijo. Tako da to seveda ne drži. In ni res, da bi status zaščitene kmetije lahko preprečil razlastitev, če boste v tem zakonu o žičnicah te zadeve sprejeli na takšen način, kot ste se jih namenili. Torej, to ni res, enostavno ne drži. In tu bo prihajalo do konfliktnosti situacij, zato bi bilo primerno, da bi ta amandma sprejeli in že v samem začetku urejanja pridobivanja te pravice postavili soglasje lastnika zaščitene kmetije kot pogoj, da se sploh lahko v tako investicijo gre. Ker sicer, še enkrat povem, bo ta zakon brez vrednosti, ker bo predstavljal spore, za katere potem ne vem, kdo jih bo reševal.
Hvala. Magister Matjaž Knez, državni sekretar, prosim.
Hvala lepa za besedo. V uvodni predstavitvi zakona sem jasno povedal, da je tudi zakon pripravljen zato, da se rešujejo problemi obstoječih lastnikov, današnji spori, ki so nastopili zaradi neurejenega stanja. Mislim, da seveda zakon ureja to stvar neprimerno bolje, kot je bila do sedaj urejena. Treba je pa povedati, da predlagani amandma, da bi bilo soglasje podano že k prvotni fazi, se pravi prvi fazi, pravzaprav onemogoča na nek način normalen potek samega procesa. Potrebno je pa vedeti, da glede zaščitenih kmetij predlagani zakon ne predvideva nobenih posebnih določb, ki bi odstopale od veljavne zakonodaje. Hvala lepa.
Hvala. Še Jože Tanko.
Veste, prej sem povedal, in tudi tolmačenje zakonodajno-pravne službe je tako, da kasneje sprejet predpis povozi prejšnjega. Se pravi, če s tem definiramo na novo javni interes na nekem zemljišču, na novo, tudi na zaščiteni kmetiji, potem tista določba iz prejšnjega zakona ne velja več. Velja ta določba. Zato je potrebno napraviti to izjemo. In do problemov, jaz mislim, da so vsi zainteresirani za skladen regionalni razvoj tudi v občini. Jaz ne poznam lastnika, ki ne bi hotel od svojega premoženja nekaj imeti. Ga nepoznam. Ga ni. Vsak hoče zaslužiti. Vendar če ta interes in ti zaslužki niso, bom rekel, simetrično razdeljeni, ampak so asimetrični, in vi s tem zakonom dopuščate to asimetrijo, oziroma jo še bistveno bolj poudarjate, potem bodo ti problemi vedno eksistirali, in to čedalje večji. Ne moremo mi nekoga postaviti v bistveno podrejen položaj v primerjavi z drugim. S tem zakonom pa ste dopustili postopek razlastitve na tak način, in ki ga tudi uvajate notri, boste to storili. Boste to storili. In boste nekoga, ki je lastnik tam že, ne vem, 300, 400 let, povsem eliminirali, in na tistem zemljišču zdefinirali novega titularja lastnine. Novega. Seveda, če nekoga razlastiš, se pojavi nov lastnik, ker ta zadeva ne bo ostala brez lastnika. Se bo vknjižila pač lokalna skupnost, ali pa država, če koncendent sproži postopek. Ali bo to nekomu podaril. Nekdo se bo vknjižil nato. In namesto tistega, ki je tam do sedaj bil vknjižen, bomo zaradi neke take določbe, ker nismo te izjeme naredili, napisali novega lastnika. In mu enostavno vzeli orodje. Ne vem, naj Vučku zaplenimo računalnik, z javnim interesom.
Janko Veber, prosim.
No, v prejšnjih razpravah so bile nekorektne primerjave med avtocesto in med smučiščem. Na avtocesti se pač ne da več kmetovati, je to resnično poseg, ki ga je potrebno reševati, če ne pride do dogovora, samo z lokacijskim načrtom in speljati postopek razlastitve, dočim na smučišču se da kmetovati. In seveda se da doseči tudi dogovor, da do razlastitve pravzaprav sploh ne pride, in tudi ni cilj tega zakona, da vztraja pri razlastitvi. Je pa to eden od skrajnih mehanizmov, ki pa seveda ga je možno uporabiti za to, da zaradi enega lastnika ne zaviramo razvoja celotnega kraja ali pa celotnega območja. In to je pač tisti javni interes, ki pač preprečuje takšne ekstremne situacije, ki lahko nastanejo, v kolikor lastnik ne ceni dovolj tega, da je njegovo zemljišče bistveno več vredno, če je takšna naprava tam zgrajena, kot pa je bila vrednost tega zemljišče do včeraj, ko te naprave tam ni bilo. In seveda mislim, da bo lažje in hitreje prihajalo do dogovora med obema zainteresiranima stranema, če bo ta zakon opredeljeval tudi razlastitev. Vendar ponavljam, to je popolnoma drugačen mehanizem, kot pri avtocesti, ker se pač dejansko ne da kmetovati na njej.
Hvala. Kolega Vučko, ni opravičila za repliko. Lahko pa [[...]]
Kar se tiče instituta možnosti razlastitve, poslanski klub podpira, poslanec Vučko tega ni predlagal, če pa podpiram, je pa pač to moja odločitev. To je predlagala vlada Republike Slovenije. Pristojno ministrstvo podpira združenje žičničarjev in oni dobro vedo, s kakšnimi težavami se ukvarjajo. Zato prosim, kolega Tanko, pustite moj računalnik na miru, jaz imam šifro in pridem notri, če ga pa želite drugače omejiti, bo pa treba kakšne druge ukrepe uporabiti.
Želi še kdo razpravo o tem členu? Nihče. Zaključujem razpravo o členu 22. in vloženem amandmaju. Prehajam na člen 23 in vložen amandma k 23. členu s strani Slovenske demokratske stranke. Želi kdo razpravljati? Nihče. Zaključujem razpravo o členu 23. Prehajam na razpravo o členu 25, prav tako amandma Slovenske demokratske stranke. Želi kdo besedo? Nihče. Zaključujem razpravo o členu 25. Prehajam na razpravo o členu 26. Popravek, pri členu 25 sta bila dva amandmaja iste poslanske skupine. Člen 26 amandma poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Želi kdo razpravljati? Prosim, kolega Tanko.
Tu smo predlagali dve dopolnitvi, in sicer predlagamo, da se dopolni, kaj mora koncesijski akt vsebovati; ne da je to prepuščeno interpretaciji koncendenta in pa koncesionarja, ampak je treba napisati obvezno vsebino tega koncesijskega akta, ki je pač nek akt, ki nudi iz tega tudi neke pravice in obveznosti do tega sistema. V nadaljevanju pa tudi predlagamo, da mora koncesijski akt tudi dopuščati določene bonitete lastnikov zemljišč oziroma tudi prednosti pri podelitvi soglasij in koncesij za izvajanje in organizirane dopolnilne dejavnosti v smučarskem centru. Mislim, da so te določbe popolnoma primerne, kajti mislim, da ni nobene potrebe, da lastnike zemljišč v tem dodatnem programu odrivamo iz tega sistema, ampak, da jim tudi s tem zakonom in lokacijskim načrtom, ki bo sprejet, tudi te zadeve dopuščamo in s tem tudi dosežemo tudi del tistih multiplikativnih učinkov, o katerih vedno govorimo, in sicer na tem področju samega smučišča, se pravi, ni problem samo žičnica. Interes vseh je, da ta dobro deluje, interes vseh je, predvsem pa tistih, ki tam razpolagajo z zemljišči, da tudi ta dopolnilni program, dodatni del zelo dobro funkcionira. S tem se pa po moje tudi sprošča ta interes ali pa še sprošča ta interes lastnikom zemljišč, s katerimi bi jih pritegnili k zainteresiranosti, da se na takem področju nekaj zgodi. S tem dejansko podpiramo ali pa utemeljujemo javni interes na tem področju. To je, bi rekel, zelo korekten predlog. In cilj je, da se v tak sistem vklopi čim širši del ljudi. Tisti, ki želijo dobiti ta javni interes oziroma graditi žičniško napravo, kot tisti, ki bi lahko dopolnjevali ponudbo na takem smučišču in ga delali tudi zanimivega.
Hvala. Člen 26 ima dva amandmaja, razpravljamo pa skupaj. Kolega Dušan Vučko.
Hvala za besedo. Najprej k 1. točki. Najprej moramo upoštevati, da gre tukaj, govorimo o koncesiji za gradnjo žičniških naprav in je povsem neprimerno ali pa nelogično, da bi se z zakonom zdaj obvezoval koncesionar, da ureja tudi drugo, kot piše tukaj, smučarske proge, druge rekreacijske oziroma turistične površine, objekte. Koncesionar dobi koncesijo za izgradnjo žičniške naprave. In nepotrebno je koncesionarja zavezovati za ostale zadeve. Tukaj je pa treba pustiti neko svobodno iniciativo v skladu z ustavo in tako dalje. In še nekaj, ko govorimo o 2. členu. Velikokrat je zaradi tovrstnih razmišljanj prihajalo tudi do konfliktov. Jaz mislim, da bi določba drugega odstavka pomenila po nekem načelu kršitev konkurence. Glejte. Moramo se pa zavedati, da so lastniki zemljišč na določenem območju, kjer bo sprejet prostorski akt, skupaj z lokacijskim načrtom za žičniško napravo, v prednosti, saj so lastniki zemljišč, in v kolikor se s prostorskim aktom na njegovem zemljišču vriše servisna služba, gostinski obrat, karkoli, kar je neposredno povezano z učinkovitim, kakovostim obratovanjem smučišča, imajo kot lastniki prednost, saj si le on lahko dovoli gradnjo na svojem zemljišču, ko govorimo o smučišču kot takem v prostorskem aktu. Seveda, če pa govorimo zgolj, o trasi, tam pa tako ne more biti drugih objektov na tej trasi, ker gre za traso žičniške naprave, kjer mora biti prosto, zato, da se lahko zagotavlja pregled obratovanja in tako dalje. Namen je seveda dober in tudi ta sedaj veljavna rešitev lastnikom zemljišč omogoča, da tvorno sodelujejo pri ponudbi nekega smučišča.
Hvala. Še želi kdo besedo? Jože Tanko.
Jaz mislim, da vsaj v enem delu ta trditev gospoda Vučka ne drži. Kajti prvi odstavek tega člena predpisuje, kaj lahko vsebuje koncesijski akt. Mi samo predlagamo, da koncesijski akt to mora vsebovati. Seveda, saj je prav, koncesijski akt mora vsebovati določene zadeve, ki so tam napisane, ne vem, zakaj jih ne bi. In zakaj bi nekomu dali, ne vem, en manjši del, en košček, drugemu bi naložili več ali vse, in tako naprej. Treba je neko formo predpisati in poenotiti to zadevo. Drugo, kar je, se pa s tem na tem področju nobena konkurenca ne omejuje, pač pa se enostavno določa, da tisti, ki hoče to koncesijo pridobiti, mora biti dovolj sposoben, da lahko to koncesijo tudi izvede in izvede tudi v interesu okolja, se pravi, da bo zadeva imela nek rep in glavo, da ne bo samo neka žičniška proga pa okrog nič, da bo vsaj postavil osnovne ali pa elementarne sanitarne zadeve in ostale stvari. Nekatere stvari od tega morajo biti pač notri napisane in morajo v tem delu te zadeve biti povsem natančno določene, ne pa po prosti presoji prepuščati to interpretacijo nekomu, ki je bolj ali manj vpliven.
Hvala. Lahko sklenemo razpravo o členu 26 in teh dveh amandmajih? Mag. Knez.
Opozoril bi, da če sprejmemo takšen amandma, nastopi težava. Ker včasih se gradijo žičniške naprave ne samo za smučanje, gradimo tudi žičniške naprave na primer samo za transport potnikov, na primer žičniška naprava na Ljubljanski grad. "Mora" potem pomeni omejitveni faktor in potem takšen člen lahko postane problematičen. Hvala lepa.
Hvala. Zaključujem razpravo o členu 26 in dveh amandmajih k temu členu. Prehajamo na člen 35, h kateremu so vloženi štirje amandmaji. Tu bi zdaj razdelili razpravo, da se ne bi preveč prepletalo. Prvi amandma je vložila poslanska skupina Nove Slovenije. No, dobil sem nasvet, da lahko, ker so povezani, razpravljamo o vseh skupaj, če se strinjate. Odpiram razpravo o vseh štirih vloženih amandmajih k 35. členu. Kolega Alojz Sok, prosim.
Hvala za besedo. Če dovolite, predsedujoči, vsi štirje amandmaji so povezani, potem pa tudi 35.a in 35.b člen, vsi nekako predstavljajo neko podobno materijo v tem zakonu. V vseh primerih gre za to, kako se naj opredeli javna korist oziroma v skladu s tem tudi potem omeji lastninska pravica. S prvim amandmajem predlagamo, da bi se 35. člen spremenil in bi se glasil: "Javna korist za razlastitev ali omejitev lastninske pravice na nepremičnini, ki je potrebna za gradnjo žičniških naprav in drugih objektov iz koncesijskega akta, za katere je sprejet lokacijski načrt, podeljena koncesija za gradnjo in sklenjena koncesijska pogodba, se izkazuje v skladu z zakonom o urejanju prostora. Za razlastitev se uporabljajo določbe in postopki, ki so določeni v skladu z zakonom o urejanju prostora." Torej, prepričani smo, da v naši zakonodajni praksi ne bi smeli uzakonjati neke dvotirnosti postopkov. Če smo sprejeli zakon o urejanju prostora - takrat je bilo povedano, da gre za evropski zakon, da gre v tem zakonu za evropsko primerljive rešitve. Sedaj sicer minister Kopač hodi okrog po Sloveniji in pravi, da je ta zakon zanič, da je izredno rigiden in tako naprej. Vendar se nam potem vseeno zdi, da bi bilo treba popraviti najprej zakon o urejanju prostora, ne pa da v nekih področnih zakonih urejamo zadeve v zvezi z javno koristjo in z razlastitvenimi postopki drugače, kot to ureja osnovni zakon. Predlagamo, da te amandmaje k 35. členu, potem k 35.a členu, kjer prav tako predlagamo, kako naj se omeji uporaba služnostne pravice, ter k 35.b členu sprejmete. Če bi bili ti amandmaji sprejeti, smo prepričani, da bi zakon o gradnji žičniških naprav, ali kako se že imenuje, in prevozov oseb bil usklajen z zakonom o urejanju prostora. Nekaj podobnega v četrtem amandmaju k 35. členu predlaga tudi koalicija, se pravi, poslanske skupine, vendar je ta predlog, da se doda nov četrti odstavek, ki napeljuje na to, da se za razlastitve in omejitve lastninske pravice ter za odškodnine uporabljajo določbe zakona, ki ureja uveljavljanje prostorskih ukrepov za izvajanje načrtovanih prostorskih ureditev, se nam zdi, da je ta dikcija dokaj nelogično zapisana in ni jasno, ali to pomeni dejansko v celoti upoštevanje zakona o urejanju prostora ali samo neke dele tega zakona, ki se nanašajo na uveljavljanje prostorskih ukrepov za izvajanje načrtovanih prostorskih ureditev. Če bo ostalo tako zapisano, bo to v praksi predstavljalo neko nerazumljivo materijo pri samem odločanju, ko torej morajo upravni organi odločiti. Hvala lepa.
Hvala. Dušan Vučko ima besedo.
Šel bom po točkah. Glede prvega amandmaja, ki ga predlaga poslanska skupina Nove Slovenije, je kolega Sok pravilno ugotovil, da stranke koalicije predlagajo z novim četrtim odstavkom podobno rešitev. Ne gre za nelogično dikcijo, gre za dikcijo, ki jo je pripravila zakonodajno-pravna služba na našo pobudo, predvsem zaradi tega ker smo prisluhnili opozorilom opozicije, da v tem zakonu ni povsem jasno določeno, kakšni so postopki, čeprav je zakonodajno-pravna služba na odboru jasno povedala, da ni treba tega pisati, ker je to urejeno v zakonu o urejanju prostora. Vendar se mi zdi pravilno, da ljudi, ki bodo brali ta zakon, uporabnike tega zakona, napotimo na to poglavje o ZUREP-u, ki določa vse, glede postopka, načina, odškodovanja in tako dalje. Tako da smo po vsebini tu na isti ravni. Glede drugega amandmaja. V poslanskem klubu LDS bomo ta amandma podprli, iz preprostega razloga, ker menimo, da ZUREP sicer določa 30-dnevni rok, splošni rok za enostavne vloge, vendar ocenjujem, da je v tem konkretnem primeru treba dati nekaj več časa za razmislek in da teh 60 dni, če upoštevamo da imamo predhodni postopek najbrž eno leto, ne bo pomenilo bistvenega odstopa od končnega cilja, ki si ga neko območje zada. Tako da bomo drugi amandma podprli. Tudi tretji amandma - že ZUREP, ko določa postopke, govori o načinu, in tega, da je, kadar gre za odškodnino, da tukaj cenilci sodelujejo, ni potrebno posebej določati in mislim, tega amandmaja ne bomo podprli. Seveda bomo pa podprli predlog poslanskih skupin LDS-a, Združene liste socialnih demokratov, DeSUS-a in SLS-a za nov četrti odstavek, ki je nastal na podlagi, kot sem že v uvodu povedal.
Hvala. Jože Tanko.
No poglejte. Ta 35. člen, zapisan tako, kot je, je napisan izjemno enostransko, je napisan zelo pomanjkljivo in ne definira pravzaprav popolnoma nobenih pogojev, pod katerimi koncesionar ponudi pogodbo v podpis lastniku kmetijskih zemljišč. Ne definira popolnoma ničesar. In teoretično lahko koncesionar ponudi lastniku kmetijskega zemljišča za najem ali za služnost pogodbo, v kateri je višina odškodnin ali pa višina nadomestila za služnost enaka nič ali pa 0,1 ne vem, na toliko in toliko, na kvadratni meter. Teoretično. In pod temi pogoji. Zato ker ta ni sklenil pogodbe, se bo sprožil postopek razlastitve. In mi predlagamo s svojimi dopolnitvami, da se te zadeve bolj precizno definirajo. In sicer, da se določi nekoliko daljši usklajevalni rok, kjer se da možnost lastniku in pa koncesionarju, da te svoje probleme in te svoje ideje na nek način uskladita. In pa tudi predlagamo, da se povsem nedvoumno zapiše, da je osnova za te zadeve cenitev. Cenitev je povsem običajna zadeva v vseh premoženjskih postopkih, v vseh postopkih usklajevanja. Tako, da ste napisali. Mi smo tudi predlagali. Tako, da vemo o čem govorimo. In mislim, da je problem tudi pri drugih zakonih, da se zadeve, tako definirane, spuščajo v proceduro in se prav brez potrebe najprej zelo znervira javnost, tudi znervirajo vsi tisti, ki pri teh postopkih sodelujejo, potem pa se z nekimi takimi vpadi z amandmaji v zakon poskušajo te zadeve nekoliko popravljati. Vendar je problem, gospod Vučko, tam, da v nekaterih primerih vi to izrazito podpirate, da se nekatere stvari, ki so urejene v drugih zakonih, vnesejo v nek drug zakon ali pa konkretno v ta zakon. V nekaterih primerih celo tudi take stvari. Nimate nekega konsistentnega stališča. In mislim, da morajo biti v nekem zakonu te stvari, ki ga sprejemamo, urejene na tak način, da je berljiv, ne da rabim sedem zakonov, da bom stvari, ki so notri napisane, usklajeval, kontroliral, preverjalitn. Mislim, da je to zakon, da se sprejema samo zaradi zakona in naslova in pa zaradi ureditve, da bo nekdo dobil koncesijo ali pa da bo zelo poceni prišel do premoženja nekoga drugega. Te zadeve pa so popolnoma nepotrebne, da se na tak način urejujejo. In je treba pri teh primerih in v teh postopkih zadeve nekako bolj civilizacijsko delati. Kot sem rekel, vsi imajo interes, da funkcionirajo objekti na takšnih zemljiščih, to se pravi tudi v tem primeru žičnice in smučišča, in vsi bi radi od tega nekaj imeli, neko sorazmerje virov, ki se tam ustvarjajo. In če tega ne zagotavljamo, in ta zakon tega ne zagotavlja, potem avtomatsko zavestno štartamo v probleme in pa v vse tiste postopke, ki so nepotrebni, ki se jih da z dogovorom rešiti, povsem nepotrebno. Inkot sem že rekel, ta zakon je tudi eden tistih, ki lastnike kmetijskih zemljišč ali pa zemljišč postavlja v izrazito podrejen položaj na račun nekoga, ki prihaja z garancijo ali pa z nekim sklepom nekega javnega interesa, ki je pa spodbujen na čisto osebni, zasebni, podjetniški ali pa premoženjski pobudi.
Mag. Drobnič.
Hvala za besedo. Glede razlastitev bi morali biti skrajno pozorni, ker imam slabe izkušnje v preteklosti. Glejte, bi razumel, da gre razlastitev po neki proceduri, kot tu določa naša ustava, v kolikor gre zadaj za javno službo; vemo, v kakšnih pogojih je tudi pri žičniških napravah uveljavljena javna služba, tam je izkazan jasen javni interes. Ko gre pa za turistično dejavnost, pa ne morete vi tega opredeliti tudi, če je to državno, če bi bilo to državno podjetje, ki bi vodilo v to stvar, še zmeraj gre za princip na način podjetništva, princip zasebnega interesa. In zato ti postopki razlaščevanja ne morejo biti enostavni o revolucionarnem pravu. In tudi če uvedete koncesijo, to ni prava koncesija, o kateri zdaj govorimo, koncesija za izvajanje javne službe, ni ta koncesija. Uporablja se pojem, ampak ni koncesija. To se zlorablja. Zelo dobra pripomba. In ne moremo na tak način iti, torej najprej je treba uporabiti princip služnostnih iz obligacijskih razmer oziroma služnosti, če pa razlaščevanje, pa potem v prvi vrsti, če je šlo za javno službo, za javni žičniški prevoz, v tem primeru pa izredno pazljivi bi morali biti postopki. Poglejte, v Evropi praktično nimajo, ko se zgledujete po evropskih državah. Kje so primeri razlaščevanja? Vse je šlo po principih odkupa. Tako, je, zato ker so imeli zakonodajo tako naravnano, da se je zadeva tako izpeljala. V gradivu tudi ne navajate, ne navajamo primerov razlaščevanja.
Čas vam je potekel, prosim [[..]]
Seveda je. Bi bilo treba še marsikaj povedati. Ampak javni interes to ni, da vi opredelite javni interes tukaj in zato se je treba strogo držati zakona o urejanju prostora oziroma graditvi objektov, kjer je jasno napisano, v kakšnih primerih se pač lahko to izvede. Hvala lepa.
Kolega Dušan Vučko.
Ne vem, ali smo mi pozabili, kaj smo sprejeli v tem državnem zboru zdaj v tem mandatu in prejšnjih mandatih. Poglejte, najprej to, če prisluhneš opozorilom opozicije in poveš, da boš podprl njihov amandma v eni smeri in da smo tudi s četrtim predlogom amandmaja k četrtem odstavku tudi prisluhnili, postaneš nekonsistenten. To se pravi, bi moral se zdaj vrniti nazaj in rečem, ne bomo podprli. Če kolega Drobnič govori o razlastitvi. Poglejte, še enkrat poudarjamo, pravi, da gre za revolucionarni postopek. Ta revolucionarni postopek je sprejel državni zbor z ustavo ta revolucionarni postopek je sprejel zakon, stvarnopravni zakonik, zakon o urejanju prostora in je vse določeno. Pa, kdo pa govori, kolega Drobnič, da se bo eventualna razlastitev opravila brez nadomestila. Kdo to pravi? Razlastitveni postopek vodi sodišče. [[...]] [[Glas v ozadju.]] [[...]]Ja, očitno ne poznate. Ne, v zakonu smo napisali, da se glede postopka uporabljajo, in to imate, prosim, preberite si, četrti amandma poslanskih skupin. In preberite si potem ZUREP, in oprostite, ne govorite [[...]]Ne bom uporabil tega izraza. [[...]] [[Glas v ozadju.]] [[...]]Ne, še enkrat poudarjam. Postopki so določeni. In nihče ne govori o tem, da bo te ljudi enkrat, tako počez razlastil. Poglejte, verjamem in vem, da v preteklosti so bili lastniki zemljišč tudi na teh območjih izsiljevani.Zato s 35.b členom tudi določamo najnižja merila za določanje nadomestila, ker ne more reči upravljavec, ali kdorkoli, da je odškodnina 1 tolar. No, za božjo voljo! Pa, saj smo prestopili prag in smo šli spisat neko ustavo, ki je demokratična, ki upoštevalastninsko pravico. In tukaj zaradi nepoznavanja, ali pa hote, ali nehote, se enostavno ustvarja klima, da poslanske skupine koalicije gredo kar nekako buldožersko skozi. Še enkrat poudarjam. Razlastitveni postopek je določen, rekli smo, da bomo sprejeli tudi predlog, da se na 60 dni podaljša ta rok. Potem mora pa razlastitveni upravičenec, ki je v tem primeru občina ali država, sprožiti ustrezen postopek pri sodišču, ki o vseh elementih razlastitve odloči, in jaz verjamem tudi, da bo presodilo ustrezno inodločilo tako ali drugače. Odločitev sodišča ima pa možnost še pravnih sredstev, in ko pride do konca, je pač potrebno to storiti. In še nekaj bi vprašal. Ko se tokrat sklicujemo na lastnike zemljišč, dajte mi prosim povedati, v čigavem imenu, v imenu katerih lastnikov govorite. Ali tistih, ki na večini smučišč [[...]] [[Glas v ozadju.]] [[...]]Gospod Bajuk, načelo pravičnosti je povsem pravo načelo. Ampak, če 90 odstotkov lastnikov se dogovori z upravljalcem, podpiše najemne pogodbe za 20 let, potem pa se najde en del lastnikov, ki hočejo imeti več kot ostali, ti lastniki delujejo v nasprotju z načelom pravičnosti. Ker če temu človeku daš samo tolar več odškodnine, moraš dati po načelu pravičnosti vsem lastnikom enako odškodnino. In ti instrumenti so za te lastnike.Ta manjši odstotek, ki ne opravljajo kmetijske dejavnosti na posameznih območjih, ki niso vezani na turizem v kraju, ampak živijo drugje, so pa ta zemljišča podedovali in računajo na svoj profit. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] To ne piše. To pa je v praksi. [[Oglašanje iz klopi.]] Gospod Drobnič, vas je revolucija spregledala.
Jožef Jerovšek.
Hvala lepa. Prav neverjetno je, kako kolega na moji desni vidi, da je [[...]]
Razpravljamo o amandmajih.
Ja, ja, vse je popolnoma jasno, načela, ki izhajajo iz naše ustave se mu zdijo popolnoma nepotrebna. Jaz pa mislim, da je pri tej zadevi, ko gre za razlastitev, ker že sama beseda zveni zlovešče. Vemo, kdo vse je bil predmet razlaščanja, kateri politični predniki katerih strank so to delali zelo na veliko v tej državi in da je tu potrebna zelo precizna razmejitev, kar je možno v skladu s pravnim redom te države pa tudi evropskim pravnim redom, v katere prostor prihajamo. Kaj pa ni možno? Tako kot je sedaj zapisano, sem že enkrat opozoril. Tu je možno na enostaven način si izmisliti tudi fektivno žičnico, na podlagi katere bo neko zemljišče razlaščeno in potem posledično čez nekaj let ali čez nekaj časa to zemljišče za povsem druge namene uporabljeno. Poglejte, zanimivo je tudi zelo, jasno je oziroma zanimivo je, da tu ni nobenega predstavnika ljudske stranke, ker se zavedajo, da bi morali glave v pesek tiščati pri sprejemanju in pri teh debatah. Vedo, da je s temi določbami, da so podnormirane oziroma da na podlagi tega, kar je sedaj v zakonu, so možne zlorabe. Tu so predstavniki vladne stranke, jim je vse jasno in vse je prek sodišča. Enako jim je bilo vse jasno in v korist države zagotovljeno, recimo, pri prodaji železarne sistemske tehnike. Danes pa čitamo, pri enem mestu so prodali za 440 milijonov, sedaj so že novi lastniki prodali za 29% delež, dobili bistveno več. Razlastili so državo, hkrati pa vedno zagotavljajo, da je vse o.k. in vse je tako. Seveda, to se zgodi zaradi tega, ker se še pri pisanju zakona računa ne neke take posledice, na interese privilegirancev. In da ta opozarjanja niso kar tako tja v en dan dana, vam povem, da pomembni predstavnik, recimo vaše stranke, na Pohorju podere 2 hektarja gozda za neke spremljajoče dejavnosti ob smučišču brez vsakih soglasij, ker se računa in ve, da je oblastni organ in da bo to prej ko slej pokrito. Žal je praksa taka, da nekateri, ki so blizu oblasti, si lahko dovolijo marsikaj, brez posledic. Jaz ne rečem, da je tisto mogoče celo potrebno, ampak brez soglasja se pa to ne sme narediti, brez okoljevarstvenih soglasij in vsega tega. Tu za mene se ponujajo neke bližnjice, neke bližnjice se ponujajo in jaz nočem onemogočati in biti skeptičen do žičniške dejavnosti. Jaz sem za to, da se mu omogoči kot primerjalno, kot tudi v Avstriji in Italiji vse deluje, ampak bo to, to je doseženo soglasje z lastniki, gotovo je doseženo soglasje; nisem pa prepričan, da taka dikcija to omogoča. Če bi bilo tu vse čisto jasno, bi kdo od teh poslancev tu sedel, sedaj pa vedo, da bi jih za besedo držali in vse to in so se raje skrili. Hvala lepa.
Mag. Matjaž Knez, državni sekretar.
Hvala lepa. Jaz bi poizkusil stvar pravzaprav povedati takole. Država skrbi za gospodarski, kulturni, socialni napredek pri varstvenih, gorskih, hribovitih območjih. To je dikcija ustave v 71. členu, ki govori o varstvu zemljišč. Zakon je bil v pripravi ali pa predlog zakona je bil v pripravi tudi usklajevan z ministrstvom za kmetijstvo, se pravi s kmetijsko-gozdarsko zbornico in iz tega usklajevanja ni bilo k predlagani dikciji pravzaprav nobenih pripomb. Kot je gospod Veber povedal v predhodnih debatah, pravzaprav gre po našem prepričanju za dodaten vir zaslužka z omejevanjem določene služnosti ali pa pravice do uporabe določenih zemljišč, ki bi bila namenjena smučiščem, se pravi, gre za dodatne vire zaslužkov. Kar se pa tiče samih razlastitev, kdaj pridejo v poštev, to je treba pogledati. Pridejo v poštev pri postavitvi posameznih elementov žičniških naprav, v praksi pomeni 4 do 5 kvadratnih metrov. Mislim, da preveč mistificiramo stvar in da preveč teže dajemo temu problemu. Zakon sam nikjer ne odstopa od osnov razvrstitvenih postopkov, ki so popolnoma jasno določeni v zakonu o urejanju prostora. Tako da podpiramo amandma številka 4, ki še enkrat to stvar poudarja, smatramo pa, da ostali amandmaji niso ustrezni ali pa niso pravzaprav potrebni. Izjemoma pa tudi podpiramo amandma, ki govori o podaljšanju roka s 30 na 60 dni, čeprav seveda vsako časovno zavlačevanje postopkov pomeni izgubo pri potencialnih investitorjih in pa seveda predvsem tudi pri lokalni skupnosti, ki lahko pridobiva dohodek. Hvala.
Hvala. Še Jože Tanko.
Bom še kakšno besedo povedal v tem primeru. Poglejte, drugi odstavek 35. člena je napisan takole: "Če koncesionar v 30 ali po novem 60 dneh po vročitvi ponudbe za sklenitev pogodbe o pridobitvi lastninske stavbne pravice ali služnosti v javno korist nepremičnin iz prejšnjega odstavka te pogodbe ne uspe skleniti, vloži na njegov predlog koncendent, kot razlastitveni opravičenec nemudoma predlog za razlastitev oziroma omejitev lastninske pravice." Nikjer pa ni napisano, pod kakšnimi pogoji se da ponudba." Zato sem prej rekel, teoretično lahko s ceno nič ali pa z odškodnino nič. Predlagatelj tega postopka za sklenitev pogodbe je koncesionar. Ta koncesionar napiše v to pogodbo o služnosti tisto, kar se njemu zdi primerno in ni nikjer napisano, da ta zadeva naj bi bila z tistim usklajena, tudi ni predpisan nobeden postopek usklajevanja. Zato predlagamo, da se na tem da dopolnilo, da se uporabi predmet oziroma cenitev kot instrument določitve cene, ki naj bi bila sprejemljiva za obe strani. Ne moremo se strinjati s tem, da je enostranska določitev pogojev za najem ali pa za služnost tista, ki je merilo ali pa kriterij za to, da se bo nek postopek sprožil. Saj tega v normalni družbi ni. Če imamo dva partnerja, mora iti v pogodbo tisto, kar je usklajeno. In če nekdo nima niti možnosti, da poda pripombo, da se ta postopek uskladitve izpelje, potem bo pod to prisilo razlastitve dal tudi zastonj, teoretično, da bo to zadevo lahko imel. Mislim, da je povsem absurdno, da je tako določilo v zakonu. In še eno stvar lahko rečem. Lahko mi tule zdaj razpravljamo, ali je tako določilo potrebno ali ni potrebno, vendar se je marsikje že marsikoga razlastilo, pa razlastilo se je tudi kakšnega kneza že kje, celo zelo veliko se jih je razlastilo. Hvala.
Hvala. Lahko zaključimo razpravo o členu 35 in štirih amandmajih. Prehajamo na člen 35.a, h kateremu so amandmaje vložile štiri poslanske skupine in poslanska skupina Nove Slovenije. Odpiram razpravo. Kolega Vučko.
Hvala za besedo, predsedujoči. Povedal bi samo, da smo popravek amandmaja k 35.b členu pripravili na podlagi pripombe zakonodajno-pravne službe, ker v drugem odstavku ni bilo zapisano, v korist koga se lahko omeji lastninska pravica za stvarno služnost uporabe zemljišča za smučanje. In zakonodajno-pravna služba je tudi ocenila, da v tretjem in četrtem odstavku ni treba ponovno poudarjati "koncesionarjem za izgradnjo žičniške naprave", ker pravica do eventualne vzpostavitve služnosti pripada upravljavcu smučišča.
Hvala. Želi še kdo besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo o členu 35.a in dveh amandmajih. Prehajamo na razpravo o členu 35.b in dveh amandmajih k temu členu. Želi kdo besedo? [[Ne.]] Zaključujem razpravo o 35.b členu. Prehajamo na razpravo o 35.c členu in amandmaju. Želi kdo besedo? [[Ne.]] Zaključujem tudi to razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, 15 minut po zaključeni razpravi o 9. točki dnevnega reda. S tem prekinjam 10. točko dnevnega reda. Ob 12.20 uri bomo prešli na 11. točko dnevnega reda. Do takrat hvala za sodelovanje!
Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O VARSTVU PODZEMNIH JAM Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Pozdravljam v naši sredini magistra Janeza Kopača, ministra za okolje, prostor in energijo in magistro Jelko Kremesec, državno podsekretarko v ministrstvu za okolje, prostor in energijo. Dajem besedo za uvodno dopolnilno obrazložitev ministru. Prosim.
Hvala lepa, podpredsednik. Spoštovane poslanke, poslanci! Predlog zakona o varstvu podzemnih jam je pripravljen za drugo obravnavo v skladu s stališči, ki jih je sprejel državni zbor ob prvi obravnavi, sedaj že lahko rečem, daljnega februarja, leta 2000. Bistvene rešitve pripravljenega predloga zakona sledijo sistemskim rešitvam iz zakona o ohranjanju narave in so prilagojene posebnim lastnostim in zahtevam varstva podzemnih jam. Jame so opredeljene kot naravno javno dobro in naravne vrednote državnega pomena, ki so v lasti države, pri čemer je v lasti države tudi jamska infrastruktura. S tem so dani pogoji za posebno rabo jam, v skladu z njihovo ogroženostjo. Posebna raba jam, ki vključuje opravljanje dejavnosti jamskega turizma, kulturne, znanstveno-raziskovalne, izobraževalne, in zdravstvene dejavnosti, ter dejavnost oskrbe prebivalstva s pitno vodo, se bo, razen v primeru oskrbe s pitno vodo, izvajala izključno na podlagi sklenjenega koncesijskega razmerja. Vlada je v postopku oblikovanja zakonskih rešitev pridobila mnenja zainteresirane in strokovne javnosti do predlaganih rešitev. Uspeli smo, s tem se rad pohvalim, ker je ta nevladna scena precej sprta, oblikovati rešitve v soglasju z vsemi. Zlasti z Jamarsko zvezo Slovenije in Inštitutom za raziskovanje Krasa Slovenije. Od tod tudi razlaga za tako pozno predložitev predloga zakona v drugo obravnavo, kajti iskanje teh kompromisov je zahtevalo, ne samo mnogo mesecev, tudi več let. V predlogu zakona, v drugi obravnavi, so bili vloženi trije amandmaji: dva amandmaja poslanske skupine LDS, ki sta bolj redakcijskega značaja, k 15. in 17. členu, in jih seveda podpiramo, potem pa še amandma poslanca gospoda Soka k 19. členu, ki želi med posebej dovoljena dejanja vključiti tudi ekshumacijo. Ta amandma ureja dodatno izjemo od varstvenih režimov, ki so že določeni z 18. členom, in se nanaša na izvedbo ekshumacije v jami, v skladu z zakonom o vojnih grobiščih. Ekshumacija pa je s tem, ko je jama lahko opredeljena kot vojno grobišče, skladno z 11. členom predloga zakona v varstvu podzemnih jam, dovoljena že v skladu s predpisi, ki urejajo varstvo vojnih grobišč, in dodatne izjeme v tem zakonu niso potrebne. V jami, ki je vojno grobišče, so vsa zakonsko določena ravnanja v zvezi z varstvom vojnih grobišč dopustna, ob upoštevanju načela varstva in ohranitve jam. Zato vsebinsko nikakor ne nasprotujemo temu amandmaju, menimo pa, da je nepotreben in da ne sodi v ta zakon, ker je materija že urejena. Predlagamo torej, da predlog zakona podprete in da podprete tudi dva amandmaja poslanske skupine LDS. Amandmaja k 19. členu ne podpiramo, čeprav, kot sem rekel, ne zaradi vsebinskega nasprotovanja, ampak zaradi tega, ker je po našem mnenju nepotreben. Hvala lepa.
Hvala, minister. Predlog zakona je obravnaval odbor za infrastrukturo in okolje kot matično delovno telo. Predsednik odbora Branko Janc bo predstavil poročilo odbora. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Odbor za infrastrukturo in okolje je na svoji 46. seji obravnaval predlog zakona o varstvu podzemnih jam, ki ga je državnemu zboru predlagala vlada Republike Slovenije 5.9.2003. Državni zbor je prvo obravnavo predloga zakona opravil na 19. seji 25.2.2000 še na podlagi prejšnjega poslovnika državnega zbora. K vloženemu zakonu je pismeno mnenje podala zakonodajno-pravna služba. Prav tako pa je podala mnenje tudi komisija državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj. Zakonodajno-pravna služba je v svojem mnenju ugotavljala, da je predlog zakona z vidika skladnosti z ustavo in pravnim sistemom usklajen. Podala pa je konkretne pripombe na vrsto členov, h katerim je potem odbor tudi oblikoval amandmaje. Odbor za infrastrukturo in okolje je v skladu s 126. in 133. členom poslovnika državnega zbora opravil razpravo in glasovanje o posameznih členih predloga zakona in vloženih amandmajih, pri tem pa je sprejel tudi svoje amandmaje, kot sem že navedel. Amandmaje sta vložila poslanec Ivan Božič, k 4., 8., 15. in 16. členu, ter poslanec Alojz Sok, k 4., 19. in 20. členu. V razpravi o 4. členu predloga zakona je bilo izpostavljeno vprašanje o navedbi jamarske zveze Slovenije kot krovne organizacije. Predlagatelj zakona je pojasnil, da jamarska zveza Slovenije ni zastopnica vseh jamarskih društev v Sloveniji in ni namen predloga zakona predpisati obveznost vzdrževanja jamarskih društev. Podatke o jamah, ki jih zbirajo posamezna društva, bo obdeloval inštitut za raziskovanje Krasa. Predlagana rešitev, ki jo ponuja predlog zakona, je usklajena in jo v društvih in jamarski zvezi Slovenije podpirajo. Ravno tako je bilo izpostavljeno vprašanje jame kot grobišča, v katerem se nahajajo človeški posmrtni ostanki, in možnost navedbe v 19. členu predloga zakona, da se v takih jamah izvršuje ekshumacija. Ekshumacija je dovoljeno izvrševati že po zakonu o vojnih grobiščih, opredelitev jame kot vojnegagrobišča pa je bila opravljena v 11. členu predloga zakona v skladu z amandmajem odbora. Odbor za infrastrukturo in okolje je sprejel amandmaje k 15. členu poslanca Ivana Božiča in oblikoval 34 lastnih amandmajev. Državnemu zboru predlaga, da zakon skupaj z amandmajem sprejme. Hvala.
Hvala predsednik odbora. Sedaj bomo slišali stališča poslanskih skupin. Prvo bo predstavil Alojz Sok za stališče Nove Slovenije.
Spoštovani minister s sodelavko, spoštovane kolegice poslanke in poslanci! Zakon o jamah podržavlja vse jame na področju Republike Slovenije. Naša poslanska skupina je imela v zvezi s tem eno pripombo na samem odboru. Postavlja se namreč vprašanje, ali je s tem zakonom rešen tudi dostop do vseh jam, kajti vsaj za eno jamo vemo, da je do sprejema tega zakona bila smatrana kot jama v privatni lastnini. To je na Koroškem. Tako ugotavljamo, da ta zakon tega vprašanja, samega statusa zemljišča pred to jamo, ki bi torej zagotavljal dostop v skladu s tem zakonom, ne rešuje. Tako bo to vprašanje ostalo tudi po sprejemu tega zakona nerazrešeno. Sicer pa, da ne ponavljam, zakon govori o rabi jam, kako je dovoljeno jame uporabljati v turistične, kulturne, znanstvenoraziskovalne in pa druge dejavnosti. Govori o tem, kako je treba jame varovati kot biotope s posebnim pomenom, kako se zbirajo podatki in komu se ti podatki posredujejo in kdo ima pravico zbirati te podatke. Kot je bilo že rečeno, je zakon, prva obravnava, bila opravljena že daljnega leta 2000. Mi smo prepričani, da so vsi, ki so se ukvarjali s tem vprašanjem, imeli dovolj časa, da je pred nami sedaj, tako kot je zagotovil minister, vsestransko usklajen zakon in ga bomo iz tega razloga tudi podprli, čeprav sem že uvodoma na eno nerešeno vprašanje poskušal opozoriti. Upamo, da zakon ne bo doživel neke splošne ocene, ko bo sprejet, tako kot je minister Kopač na srečanju z župani v haloški in pa srednjegoriški občini ocenil, da je zakon o urejanju prostora zanič, da je rigiran. S temi očitki se je branil, glede na to, da zakon ne dovoljuje posegov v prostor na področju razprostranjenega bivanja. Kar me je pa najbolj zaskrbelo, da je minister, to da je zakon zanič in rigiran kar pripisal meni kot ormoškemu poslancu, ki je predlaganemu zakonu očital, da hoče vse pozidati in uničiti kmetijstvo. Jaz mislim, gospod minister, to sem vam pač povedal sedaj tu pred javnostjo, ker imam priliko. Takšne zadeve govoriti v javnosti, pred župani, je neresno, sicer ste vi poznani po tem, da večkrat rečete nekaj, bi rekel kar tako, ad hoc, za kar potem se ugotovi, da je bilo izrečeno v nekem afektu, ampak dejansko vas opozarjam, da takšnih neresnic ne širite, še zlasti, če tistega, ki ga obtožujete, ni zraven, če ni prisoten.
Kolega Sok, ali je to stališče poslanske skupine, da polemizirate?
Da, to je seveda stališče poslanske skupine. Če minister nekaj takega govori, ob tem, da opozicija tukaj v tem parlamentu niti enega svojega amandmaja ne more uveljaviti, potem je to težka obsodba. Zato ne vidim druge možnosti, kot da mu to tukaj povem, tudi v imenu poslanske skupine. Hvala lepa.
Mislim, da ste govorili povsem o drugem zakonu, in da ste malo izrabili poslovnik. Stališče poslanske skupine Stranke mladih Slovenije bo predstavil Bogomir Vnučec. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! V Stranki mladih Slovenije pozdravljamo težko pričakovani in nujno potreben predlog zakona o varstvu podzemnih jam. Verjetno lahko tudi pri tem zakonu, ki bi po našem mnenju moral biti sprejet že najmanj 10 let prej, rečemo, bolje sedaj kot nikoli. Kajti dejstvo je, da pri tem obstaja, da se v tem času, ko to področje ni bilo pravno urejeno, v slovenskih jamah storilo mnogo škode, ki je v veliki meri ni mogoče več popraviti. Odgovornost za to nosijo vse dosedanje vlade, ki tega slovenskega bogastva niso znale primerno in pravočasno zavarovati. Vrhunski strokovnjaki na področju preučevanja Krasa, podzemnih jam ter mreža nevladnih organizacij njihovih članov, je končno tudi prepričala vlado, da so slovenske jame izpostavljene različnim nevarnostim. Zaradi tega so zelo ranljive in je v korist njihovega zavarovanja nujno sprejeti sistemski zakon, ki bo to slovensko podzemno bogastvo ohranil tudi prihodnjim generacijam. Podatki, da je v nižinskih kraških območjih, kjer se nahaja preko 70-odstotkov vseh jam, z odpadki onesnaženih že 20-odstotkov jam, so alarmantni. Zaradi nizke stopnje ekološke zavesti in pomanjkanja kazenskih in nadzornih ukrepov je med ljudmi že v splošni navadi, da odmetavajo raznovrstne odpadke v jame, kar poleg negativnega vpliva na jame posredno resno ogroža tudi kraško podtalnico in zdravje ljudi. Tudi pri različnih gradbenih posegih v kraški prostor, ob gradnji avtocest, so bile jame v velikem številu poškodovane. Nekatere tudi v celoti degradirane. Zato je nujno, da se v zakonu opredelijo omejitve gradbenih posegov, ki bodo nadaljnje gradbene posege omejevale ali pa vsaj kontrolirale do te mere, da bodo negativni vplivi na jame čim manjši. S popularizacijo obiskovanja podzemnih jam so poleg ostalih negativnih posegov jame prizadete tudi z nekontroliranimi in neomejenimi obiski tako imenovanih turistov brez strokovnega vodstva in nadzora, zato se v Stranki mladih Slovenije strinjamo, da je treba v zakonu čim bolje opredeliti tudi to področje, predvsem v smeri ekološko naravnanega turizma, ki bo zagotavljal čim manjše motnje teh enkratnih podzemnih okolij. V Stranki mladih Slovenije želimo s sprejetjem tega zakona ustaviti ali vsaj zajeziti negativne vplive na slovenske jame, ki so v veliki meri posledica grobih človeških posegov in ki so v zadnjih nekaj letih na jamah povzročili nekajkrat večjo škodo, kot je narava ni v vseh tisočletjih njenega obstoja. Predlog zakona bomo zato v poslanski skupini Stranke mladih Slovenije podprli. Hvala.
Hvala lepa. Franc Lenko ima besedo za stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev [[DeSUS]] .
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister s sodelavko, kolegice in kolegi poslanci! Predlog zakona o varstvu podzemnih jam je bil v prvi obravnavi že v letu 2000. Eden izmed razlogov za dolgotrajno pripravo predloga zakona za drugo obravnavo je zahteva po upoštevanju sistemskih rešitev iz zakona o ohranjanju narave. Glede na to, da je Slovenija že od nekdaj tudi v svetu poznana po svojih jamah, je treba področje podzemnih jam kar najprimerneje urediti. Pomembno je, da so jame opredeljene kot naravne vrednote državnega pomena in naravno javno dobro, s čimer prehajajo jame iz družbene lastnine v državno lastnino, kar je v skladu tudi z zakonom o ohranjanju narave, vseeno pa ni odveč, če to poudarimo tudi v danes obravnavanem zakonu. Jame so zelo pomembni objekti naravne dediščine, zato potrebujejo ustrezno zaščito. V poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev smo predlog zakona proučili in se strinjamo s predlaganimi rešitvami, čeprav se po drugi strani sprašujemo o vzroku za nezainteresiranost jamarske zveze Slovenije, da bi bila vključena v zakon kot krovna organizacija, in to kljub poskusu, da bi se jo obdržalo znotraj zakonske ureditve, saj jo kljub vsemu večina vidi kot združenje vseh zainteresiranih jamarskih društev in kot tako organizacijo z največ vedenja. Še posebej pa je zveza verjetno dobro seznanjena z informacijami s terena. Primerno se nam zdi, da se bo posebna raba, razen v primeru oskrbe s pitno vodo, izvajala na podlagi sklenjenega koncesijskega razmerja. Predlog zakona je tudi dobra podlaga za učinkovito promocijo slovenskih jam, saj načeloma dopušča tudi kulturne in druge prireditve, s katerimi se bo nedvomno jame še bolj približalo ljudem, živečim na območju, kjer se jama nahaja, in tudi drugim potencialnim obiskovalcem. Prireditve pa nikakor ne smejo iti čez mejo dovoljenega, torej ima absolutno prednost pred prireditvami ohranjanje jame. V poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev se sprašujemo o možnem dometu odškodninske in kazenske odgovornosti čezmerne obremenitve jam, torej povzročanje onesnaženosti, ki spreminja naravne lastnosti in poškodovanje jame. Kakor opisuje ministrstvo v predstavitvi zakona, je splošno razširjena praksa odmetavanja vseh vrst odpadkov v jame. V jamah prevladujejo gospodinjski odpadki, mrhovina, odpadna kolesa, mopedi, avtomobili in tako dalje. Razen vnašanja v jame tujih snovi skozi vhodno brezno, se negativni učinki onesnaževanja jam ponavadi močno stopnjujejo s precejanjem odpadnih snovi v kraško podzemlje in s tem povezanim onesnaževanjem kraške podtalnice. V poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev menimo, da je sicer prav in koristno, da se razišče odgovornost takega delovanja, hkrati pa se zavzemamo za preventivno delovanje proti onesnaževanju. To je izobraževalna dejavnost o pomenu naravne dediščine in s tem tudi podzemnih jam. Menimo, da je v interesu čim prejšnje sprejetje zakona in s tem ureditev varstva podzemnih jam, hkrati pa vidimo predlog zakona za učinkovito zaščito podzemnih jam in bomo v poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Stališče poslanke skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Jože Tanko.
Hvala za besedo in vse prav lepo pozdravljam. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo predlog zakona podprli, saj prinaša novo kvaliteto k varovanju našega dragocenega naravnega bogastva. Podzemne jame so naša, v svetovnem merilu, zelo prepoznavna značilnost in zato niso samo del posebnosti in zanimivosti našega lokalnega okolja, ampak so tudi zelo dragocen del svetovne naravne zapuščine. Jame so del skrivnostnega sveta, ki je, če vzamemo redke jame, ki so prirejene in namenjene množičnim ogledom, dostopen le malokomu in so zato ponavadi precej odmaknjene od oči in od srca. Zato so predvsem manjše, manj poznane in za javnost manj atraktivne, podzemne jame ne redko izpostavljali številnim posegom raznih ljubiteljev, ki s svojim lomastenjem po podzemnem svetu napravijo veliko škode, tako na biotopih kakor tudi na ostalih naravnih lepotah, ki so se oblikovale v tisočletnih in očem skritih procesih. Vsaka jama je zanimiv, ponavadi dokaj zaprt ekosistem, v katerem so naravni pogoji povzročili, da so se oblikovale za zanimive kapniške in druge strukture, v mnogih pa se nahajajo tudi endemične živalske in rastlinske vrste. Nenadzorovano vdiranje v jamski svet največkrat zelo ogroža jamske lepote in posebnosti, še posebej živega sveta. Prav redke vrste žive narave predstavljajo še posebno vrednost ali pa posebno značilnost, še bistveno bolj kot jamski kapniki, ki so za večino pravzaprav največja atrakcija in tudi zanimivo tržno blago. Precej jam je bilo, predvsem v zadnjih desetletjih, podvrženo tudi najrazličnejšemu onesnaževanju oziroma odlaganju odvečnih in strupenih odpadkov, kar vsekakor ni potrjevalo, da imamo razvit čut do okolja in do naravnih vrednot. Mnoge od tehjam so tudi kraške ponikalnice, iz katerih je voda to razkošje svinjarije raznašala po vsem podzemnem svetu in polnila podzemne bazene s pitno vodo. Imamo tudi obsežen in kvaliteten kataster podzemnih jam, ki so ga ustvarjale številne generacije naših jamarjev. Na tem seznamu je menda skoraj 7 000 enot. To je zelo veliko za majhno Slovenijo, pa vendar je še precej jamskega sveta neraziskanega in jamarjem kljub vsemu še vedno ostaja precej izzivov in raziskovalnega dela. Naše jame pa imajo še eno posebnost, ki jo najdemo le še redko kje. Precej jam, predvsem v zaprtih težje dostopnih področjih, je napolnjenih s trupli žrtev iz prepoznavnega obdobja naše preteklosti. Te jame so istočasno področja množičnih morišč in grobišč. In žrtve bodo po tem zakonu postale del jamskega inventarja. Te jame bodo ostale zaprte tudi za raziskovanje. Nedorečeno pa ostaja tudi upravljanje z njimi. Bilo bi nadvse primerno, da bi država poskrbela ali za ekshumacijo ali pa za ustrezno obeležje in zavarovanje. Na primer, da bi določila in zavarovala ožji varstveni pas. Kljub vsemu pa sem prepričan, da zakona prinaša bistveno spremembo kvalitete ravnanja z jamskim svetom, saj doslej nezavarovano in precej svobodnim odločitvam prepuščeno ravnanje v podzemnih jamah predpisuje ravnanje koncesionarjev, upravnikov, obiskovalcev. Prav tako pa ureja varstvo, raziskovanje, upravljanje in uporabo jam, posege v jamski prostor in seveda tudi nadzor. Upam, da bodo ta določila zakona zaživela tudi v praksi. Kot že rečeno, naša poslanska skupina bo zakon podprla. Hvala.
Hvala. Besedo ima Janko Veber za predstavitev stališča poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov.
Hvala za besedo. In še enkrat lep pozdrav v imenu poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov. Podzemni svet je zagotovo eden od velikih izzivov, tako za raziskovanje kot tudi za preživljanje prostega časa. Seveda se pa srečujemo v praksi s tem, da je velikokrat pomanjkanje občutka za ohranjanje narave pri teh dejavnostih in zato je izredno pomembno, da sprejmemo predlog zakona o varstvu podzemnih jam in s tem poskušamo tudi zakonsko urediti to področje, predvsem pa zaščiti tiste jame, ki so še vedno nedotaknjene in so odkrite, skrbno varovane, bodisi v evidenci posameznih društev ali zveze in seveda tudi inštituta za raziskovanje Krasa. Ves ta proces in usklajevanje interesov je tisto, kar je v tem zakonu ustrezno dorečeno, tako da lahko v prihodnje pričakujemo, da ne bo prihajalo do nekontroliranega poseganja v ta podzemni svet, da ne bo prihajalo do poškodb v odkritih jamah in da ne bo prihajalo do onesnaževanja teh jam, kajti še prepogosto se srečujemo v zadnjem obdobju, da se še vedno uporabljajo takšne lokacije tudi kot odlagališče odpadkov ali pa drugih organskih snovi. To seveda vpliva, ne samo na izgled jame in na življenje v tej jami, ki običajno tudi obstaja in ima svoje specifike, odraža se odnos do jam seveda tudi na okolje, predvsem skozi pitno vodo.Zagotovo je to eden od tistih največjih izzivov, kako mogoče obvladovati Kras, in s tem pravočasno opozarjati na onesnaženje ali potencialno nevarnost, ki bi se lahko zgodila zaradi takšnega ali drugačnega dogodka v sami jami, ali v neposredni njeni bližini. Zato je evidentiranje vseh teh jam in seveda tudi spremljanje varovanja ter določanja režima, kako si lahko ogledamo in kaj lahko počnemo okrog teh jam, resnično izredno, izredno pomembno. Seveda je pa izredno pomembno tudi to, da poskrbimo za varnost tistih, ki opravljajo raziskovalno dejavnost, in tudi tistih, ki v jamah, ki so za to določene, si jih ogledujejo, bodisi kot turisti oziroma tistih, ki jih pač ta znamenitost Slovenije, če temu lahko tako rečemo, še posebej zanima. Kar nekaj primerov je bilo že v dosedanji zgodovini, da so se raziskovanja končala tragično. Zato je pomembno, da se da zelo velik poudarek izobraževanju in tudi usposabljanju ter opremljanju tistih, ki se podajo na raziskovanje tega kraškega sveta. Te izkušnje, ki jih pridobivajo raziskovalci, ki se običajno združujejo v društvih, so seveda tudi izredno primerna oblika za nadgradnjo ponudbe teh jam, in na predstavitve tega sveta, kajti le z dobro opremljenimi in izkušenimi jamarji lahko seveda tudi ponujamo in tržimo ta podzemni svet. Zato menim, da je izrednega pomena, da se tudi sicer, tako na državnem kot tudi lokalnem nivoju poskuša pomagati tem raziskovalcem, tem društvom na način, da imajo čim boljše pogoje za svoje delo. To svoje delo pa seveda lahko ponujajo pozneje tudi v primerih, ko, recimo, pride do nesreče ali podobnega dogodka, ki je povezan s tem, da je nekdo ali padel ali pa se je znašel zaradi spremembe trenutnih razmer v jami v brezizhodnem položaju. Brez učinkovitega ukrepanja, pravočasnega informiranja in tudi dobro usklajene ter ustrezno pripravljene opreme ni mogoče pomagati v takšnih primerih. Tako se jamarska društva poleg vseh teh raziskovalnih dejavnosti običajno vključujejo tudi v program civilne zaščite, kjer je možnost prenosa njihovih izkušenj tudi na druge objekte. Predvsem gre za možnost reševanja tudi iz visokih zgradb. Gre torej za res izredno pomembno dejavnost, kar je potrebno urediti tudi s tem zakonom. Predvsem mislim, da bo to velik prispevek k temu, da ohranimo naravo v Sloveniji na nivoju, kakršnega imamo danes. Verjamem, da se bo ta nivo celo še izboljšal. Zato bomo ta zakon v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov seveda podprli.
Ivan Božič ima besedo za stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Ne morem pozdraviti predstavnikov vlade. Kolegice in kolegi! Tudi v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo zadovoljni, da je prišel vendar v proceduro zakon o varstvu podzemnih jam. Podzemne jame so pravzaprav za Slovence značilnost in tudi zgodovinsko gledano nekaj vredne. Imamo pa svoje poglede na ta zakon, predvsem na to, da se v tem zakonu ne govori tudi o ljudeh, ki so ustvarili v svetu poznan jamski svet pri nas. 1689 leta je Vajkart Valvazor že opisal prve jame. To je bil drugi opis jame na svetu. 1889 leta, konec 19. stoletja, ko se je ustanavljalo največ društev na Slovenskem, je bilo ustanovljeno tudi jamarsko društvo Antron v Postojni pred 114 leti. Danes o jamarstvu v tem zakonu skoraj ni več besed, kljub temu da ima jamarska zveza - ker jamarstvo ni prenehalo delovati ne po I. svetovni vojni, ne med vojnama, ne po II. svetovni vojni - približno 1000 članov in ima svojo reševalno službo. Sam se jih še spomnim pred tremi leti, ko je bil plaz Stolže v Logu pod Mangrtom in so iskali ponesrečence v naplavinah. A v tem zakonu jamarska zveza ni več omenjena. Nas malo čudi, kljub temu, da je tudi zaradi 7936 jam, kolikor jih ima na spisku Jamarska zveza Slovenije, sedež mednarodne sfiliološke zveze v Postojni. Postojna je simbol jamarstva in podzemnega sveta v svetu. Jamarji so dosegli, da je Kras v vseh jezikih pojem podzemnega sveta in to slovensko ime Kras. Ne strinjamo se s tem, da je jamarstvo tako odšlo iz zakona. Ponavadi je tako, česar ni v zakonu, ne obstoja. Moram pa pustiti še nekaj časa za predstavitev mnenja k amandmajem, zato bom tukaj končal. Hvala lepa.
Hvala Ivan Božič. Aleksander Merlo bo predstavil stališče poslanskega kluba LDS.
Hvala za besedo gospod predsedujoči. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Slovenija v svetu bo postala najprej znana po svojem Krasu, pokrajini s kraškimi pojavi v zaledju Tržaškega zaliva. Ta pokrajina je dala ime vsem podobnim pokrajinam po svetu. Dejstvo, da je svetovna kraška terminologija poleg besede Kras povzela še nekaj drugih slovenskih izrazov za kraške pojave, je pri drugih strokah skoraj nepredstavljivo. Slovenske podzemne jame, ki so najznačilnejši kraški pojav, so bile med prvimi urejenimi za turistični obisk na sploh. Danes med turisti manj znana jama Glinica, kot prva jama v Evropi, že daljnega leta 1633 [[..]]Tudi začetki urejanja njihovega pravnega statusa segajo daleč nazaj, saj je na primer zakon o varstvu redkih ali za Slovenijo tipičnih in za znanost pomembnih živali in rastlin in o varstvu špilj že leta 1922 deloma urejal tudi področje varstva jam. Kasneje so sledili še drugi zakoni, vendar pa nobeden ni sistemsko urejal varstva jam. Obravnavani zakon o varstvu podzemnih jam je tako prvi, ki sistematično ureja varstvo jam v Sloveniji, kar je tudi njegova najpomembnejša značilnost. V zakonu je predvideno, da varstvo jam pokriva vse dejavnosti, ki so potencialni faktorji ogrožanja obstoja jame, skupaj z jamskim inventarjem in jamskih živim svetom. To so dejavnosti v zvezi z odkrivanjem jam, kjer se zahteva posebna usposobljenost za samostojno jamarsko delovanje, nadalje aktivnosti v sami jami, ki so urejene s posebnim sistemom prepovedi, varstvenim režimom v jami.Ta režim se nanaša na omejitve v zvezi z vstopom v jame, pri čemer se ločuje med zaprtimi in odprtimi jamami, ki so glede na svojo občutljivost razdeljene na jame s prostim in nadzorovanim vstopom. Predlog zakona ureja tudi načine ravnanja oziroma obnašanja v jami in načelno dopušča organiziranje kulturnih prireditev v jamah, ob predhodno pridobljenem soglasju. Posebej se ureja tudi ravnanje v zvezi z jamami, ki so odkrite pri gradnjah objektov, kar se ravno v zadnjem času dokaj pogosto dogaja. Skladno s sistemom ohranjanja narave se jame lahko zavaruje z aktom o zavarovanju. Varstvo jam pa je tudi prilagojena posebna oblika pogodbenega varstva, ki se imenuje skrbništvo jam. Za poslanski klub Liberalne demokracije Slovenije je posebno pomembno, da je vlada kot predlagateljica zakona soglasno z zainteresirano javnostjo in imetniki podatkov o jamah uredila pridobivanje podatkov o odkritih jamah in polnjenje baz podatkov o jamah, ki izpolnjujejo pogoje za pridobitev statusa naravne vrednote v registru naravnih vrednot. Predlagana ureditev vključuje inštitut za raziskovanje Krasa znanstvenoraziskovalnega centra Slovenske akademije znanosti in umetnosti kot edino strokovno organizacijo, ki je usposobljena za zbiranje, obdelavo in preverjanje podatkov o jamah. Imetniki podatkov o jamah, to so sicer tako Jamarska zveza Slovenije kakor tudi katerekoli druge pravne ali fizične osebe, tudi jamarska ali druga društva, sporočajo podatke o jamah tej organizaciji, ki jih ustrezno obdela in nam sporoča naprej. Tako predlog zakona po našem mnenju sistematično ureja vodenje registra, pri čemer vključuje vse zainteresirane strokovno usposobljene posameznike ter institucije, od najditelja do instituta za raziskovanje Krasa. Ker je prišlo pri pripravi tega zakona prvič po mnogih letih do soglasje med slovenskimi jamarji, poslanski klub Liberalne demokracije Slovenije ocenjuje, da je vlada svoje delo izvrstno opravila in da je pred nami dober zakon. Tudi sam kot Postojčan pozdravljam in podpiram njegove rešitve, ki bodo pripomogle tudi k varovanju in ohranjanju kraške naravne dediščine in si želim njegove čimprejšnje uveljavitve v praksi. Hvala lepa.
Hvala. Še stališče Slovenske nacionalne stranke. Zmago Jelinčič Plemeniti, prosim, imate besedo.
Hvala lepa za besedo. Zakon o varstvu podzemnih jam sem vložil v prvem mandatu leta 1994 in potrebno je bilo toliko časa, da je vlada nekako zbrcala skupaj eno zadevo in popravila tisto, kar ji ni bilo všeč, pa ne bom govoril o tem na splošno, govoril bom samo o enem členu. V zadnjem pregledu amandmajev z dne 25. 11., se je pojavil amandma, ki spreminja 15. člen, ki je bil že enkrat spremenjen na bolje in meče ven Jamarsko zvezo Slovenije. Amandma je vložila Liberalna demokracija Slovenije in po mojem mnenju in po prepričanju večine članov Jamarske zveze Slovenije na prigovarjanje gospoda Simiča, ki je v službi na ministrstvu za okolje in seveda tudi na prigovarjanje oziroma pristajanje gospoda Guština, ki je, kot mi je znano, bil brez pooblastila Jamarske zveze Slovenije, da bi mu dovolili spreminjati ta zakon oziroma ta 15. člen. Namreč, v 15. členu se govori, da usposabljanje za samostojno jamarsko delovanje in ugotavljanje te sposobnosti izvaja Jamarska zveza Slovenije kot javno pooblastilo. Dejstvo je, da je Jamarska zveza Slovenije ena od prvih podobnih organizacij v svetu in da so nam jo po domače povedano "fouž" vse evropske država. Seveda nekaterimiz Liberalne demokracije pa tudi morda iz Združene liste, ki bodo zagotovo glasovali, da se ta zakon LDS sprejme, je do tega, da se ta zadeva privatizira in se potem podeli določenim organizacijam, in sicer na podlagi javnega natečaja. Lahko si mislimo, kdo bo ta javni natečaj dobil. Zelo težko in zelo malo verjetno, da bo to Jamarska zveza Slovenije. Nekateri gospodje poskušajo in hočejo že dobiti kataster jam v svojo last, da bi jih tržili in po možnosti prodajali Italijanom. Brez jamarske zveze bi že pokradli celo vrsto močerilov oziroma človeških ribic, kdor ne ve, kaj je to močeril, iz slovenskih jam, kajti že so jih izvažali v Italijo s tihim pristankom ali z glasnim pristankom nekaterih gospodov, ki so se tudi danes izključili iz Jamarske zveze Slovenije. Krasno! In Liberalna demokracija bo s svojim amandmajem jamarsko zvezo črtala in bo izbrala morda tistega, ki bo, lahko si mislimo, dajal odstotke od izvoženih človeških ribic, predvsem v Italijo. Mislim, da je to grozljivo, kar se nekateri gredo. Moram reči, da sem izredno prizadet zaradi tega 15. člena. Zakon bi bil lahko krasen, vzor bi lahko bil, če ne bi prišlo do te zadnje spremembe s strani Liberalne demokracije. Kajti na ta način potem zopet v urejeno razmerje vtikamo klin, prek katerega se lahko potem privatni interesi bohotijo, kakor se komu zazdi. Mislim, da je Jamarska zveza Slovenije naredila ogromno za ohranitev naših jam. Če ne bi bilo Jamarske zveze Slovenije, ne bi bilo slovenskih jam, ampak bi po njih kraljevali Italijani. Silno močneintence so bile leta 1993, 1994 in 1995, da bi se to storilo. In bilo je potrebnega ogromno napora, da smo to preprečili. In tega ni preprečila Liberalna demokracija ali pa Združena lista, ampak je to preprečila Jamarska zveza Slovenije. In kaj je zdaj? Zdaj bodo to Jamarsko zvezo Slovenije črtali. Črtali bodo enega od stebrov slovenstva. Takoj po koncu stoletja, prejšnjega stoletja oziroma ob začetku prejšnjega in koncu predprejšnjega stoletja je bila ta zveza ustanovljena. A to res nič ne pomeni? A res pomeni, da smo stari samo dvanajst let? Mislim, da tisti, ki smo Slovenci, vemo, da smo stari več. Tisti, ki ste pa Slovenceljni, pa ne veste, koliko ste stari, in bodite stari dvanajst let!
To so bila stališča poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na osnovi pregleda amandmajev z dne 25.11.2003. Prehajamo na 15. člen. Besedo dajem ministru, ki je želel o tem amandmaju spregovoriti. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Tole, kar smo sedaj slišali, je seveda temeljilo na popolnem nepoznavanju dejstev. Predlog zakona je bil dolgo časa usklajevan z vsemi zainteresiranimi, od inštituta za Kras do jamarske zveze in posameznih jamarskih društev. Na seji odbora za infrastrukturo, kjer se je oblikoval predlog teksta, ki je sedaj pred vami, je bil prisoten gospod Jordan Guštin, predsednik Jamarske zveze Slovenije, ki se je vključeval v razpravo - tisti, ki ste bili na odboru, to veste - in je nasprotoval tekstu, po katerem bi se Jamarska zveza eksplicitno vnesla kot pojem v zakon. 15. člen govori o usposabljanju za samostojno jamarsko delovanje. Teh predlogov, kje vse bi bila omenjena Jamarska zveza Slovenije, je bilo kar nekaj, k razno raznim členom, ampak ta amandma je bil na odboru za infrastrukturo po mojem mnenju zaradi nerodnosti pri vodenju, mislim, pri izvedbi samega glasovanja, sprejet. Tako da je ta amandma poslanske skupine LDS, razumem, bolj ali manj kot popravek redakcijskega značaja.Ta člen govori o usposabljanju za samostojno jamarsko delovanje in govori o tem, da se usposobljenega izvajalca izbere na javnem natečaju in da se z njim seveda sklene tudi pogodbeno razmerje. Mi ne moremo v zakon pisati v naprej, da je samo eden in edini recimo teoretično neko društvo iz kateregakoli slovenskega kraja, je edino usposobljeno. To želi povedati gospod Jelinčič. Jamarska zveza seveda ni eno društvo, naj tega nihče ne jemlje slabšalno, hotel sem samo dati ilustracijo, kaj je zahteva v nasprotovanju temu amandmaju. Zato jaz osebno menim, da bo jamarska zveza seveda na vsakem javnem natečaju zagotovo lahko pokazala, da je najbolj usposobljena za izobraževanje za samostojno jamarsko delovanje, pa vendar je stališče vlade, da se individualnih organizacij, ki so zasebno-pravnega značaja ne piše v zakon kot tiste, ki imajo edine javno pooblastilo, ampak da se nekoga, ki ima javno pooblastilo, izbere po določeni proceduri in če morda nekoč v prihodnje tisti, ki bi bil izbran, tega ne bi zadovoljivo izpolnjeval, se tako javno pooblastilo lahko tudi odvzame. Če pa ga zakon opiše, da je točno ta in edini in ta ima to javno pooblastilo, potem se pa seveda del oblasti prenese brez povratka na določeno zasebnopravno osebo. Zato seveda vlada podpira amandma poslanske skupine LDS. Poskušal sem razložiti, zakaj ni primerno, da bi neko točno določeno organizacijo pisali v zakon. Hvala lepa.
Hvala. K razpravi se je prijavila gospa Silva Črnugelj in ima besedo. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Lepo pozdravljeni, gospod minister in sodelavka. Tudi danes sem se odločila, da se oglasim predvsem zaradi tega, ker obravnavamo enega izmed zakonov, ki spadajo v verigo sistemskih zakonov, ki ščiti in varuje okolje. Med te zagotovo sodi tudi zakon o varstvu podzemnih jam. Zakaj je tako pomemben ta zakon, zlasti pa tudi ta amandma? Zato, ker so jame tiste, pa tudi vode v jamah, ki prve zaznajo poškodbe okolja in tudi onesnaženosti okolja. Če spremljamo sistematično to področje, lahko, recimo, zaznamo tudi pozitivne oziroma negativne premike s področja okoljske politike, ki so vplivali tudi na to področje. Med pozitivnimi lahko zaznamo in zagotovo štejemo tiste, ki so navedeni v poročilu za stanje okolja za leto 2001/2002, saj je v tem obdobju bilo kar veliko aktivnosti na tem področju in lahko rečemo, da je dosti storjenega. Prek sklada za ohranjanje slovenskih voda je nekako do konca preteklega leta bilo očiščenih in obnovljenih 34 kraških jam. Za ta namen je bilo uporabljenih 12 milijonov tolarjev, kar ni velika vsota, je pa vendarle nekaj, da se tudi kaj premakne, da se nadaljujejo partnerstva med ministrstvom za okolje in nekaterimi veliki podjetji, beri onesnaževalci, kot so Helios in Petrol, ki vodijo te akcije in tudi vlagajo dosti lastnih sredstev. To so tisti pozitivni premiki, verjetno jih je še dosti. Žal pa lahko ugotovimo, da se recimo stanje voda in onesnaženosti ni kaj dosti spremenilo na bolje. Zato se mi zdi pravilna opredelitev 15. člena zakona, ki jasno pove, kakšna je vloga Jamarske zveze Slovenije, da to ni obvezna pravna organizacija za vse tiste jamarska društva v Sloveniji, da pa le-ta imajo obvezo, da inštitutu za varovanje Krasa, ki je nosilec javnega pooblastila in dejansko zelo strokovni inštitut, posredujejo podatke in poročila o stanju jam, tudi o posegih in o svojem delovanju na tem področju. Zdi se mi zelo pomembno, da se krepi sodelovanje med ministrstvom za okolje, Agencijo za okolje, pa tudi s segmentom civilne družbe. Na podlagi poročila, ki ga je posredovala Umanotera, Fundacija trajnostni razvoj, in sicer Ogledalo vladi, je razvidno, da je za vso sprejeto zakonodajo, verjetno tudi za to, in predpise potrebno mnogo ustreznih in specifičnih znanj, zlasti pa zelo visoka stopnja ozaveščenosti laične javnosti, kar pa žal predstavlja pomembno še nerealizirano nalogo vseh arbitrov v verigi. Za realizacijo te naloge in zaščito jam in okolja ni zadosti samo zakonska regulativa. Potrebno je mnogo medresorskega usklajevanja in izvedbenih akcij in dokumentov. Edina učinkovita tabletka, ki učinkuje na dolgi rok, je izobraževanje. Žal to dolgo traja in učinki so počasni, vendar je učinek trajen, beri trajnostni razvoj. Zato mislim, da bomo v Združeni listi socialnih demokratov ta člen podprli. Hvala.
Zmago Jelinčič Plemeniti. Dal sem vam besedo, prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Ravnokar sem govoril s predstavnico Jamarske zveze Slovenije in mi je povedala, kako je minister prepričal gospoda Guština. Poklican je bil na sestanek. Štiri ure so ga prali in v bistvu na koncu je dal Guštin soglasje na drugačen 15. člen in kasneje je bil 15. člen spremenjen tako, kot ga imamo tukajle pred seboj. Skratka, sedaj lahko pričakujemo, da bo glede na to, črtana tudi Atletska zveza Slovenije, da bo črtana Smučarska zveza Slovenije, da bo črtana Letalska zveza Slovenije, da bo črtana Plavalna zveza Slovenije in da bodo to gospodje iz LDS-a delili po dolgem in počez na javnih natečajih, kjer bodo pa seveda sodelovali zgolj in samo njihovi člani oziroma bodo imeli ti prednost. Take zadeve ne bi bile niti nekaj novega, niti nekaj posebnega. Dejstvo je, da je v tej naši domovini to pravzaprav za pričakovati. Gospod minister pravi, da Jamarska zveza Slovenije, da je to nek zasebno-pravni značaj ustanove. To je zveza društev, je silno pomembna stvar, kajti v tej zvezi društev se že več kot 100 let oziroma skoraj 100 let združujejo vsa tista jamarska društva, ki so pripravljena kaj narediti na tem področju, ne pa špekulanti. Špekulante so zmetali ven ali pa so sami šli, ker so videli, da nimajo tam kaj početi in seveda potem prek raznih gospodov Simičev in podobno prek ministrstva potem uvajajo notri take spremembe, da se potem smejejo. Gospod minister je verjetno res nasedel temu. Ne verjamem, da je namerno šel v to. Prepričan sem, da je nasedel, kajti če pogledamo, sprememba 15. člena je bila vložena 17.11., se pravi, le nekaj dni nas loči od tega, ko je bilo to spremenjeno. In mislim, da bi moralaLDS priznati, naj ji bo vsaj enkrat za slovensko državo, naj ji bo vsaj enkrat za slovensko naravo, ne pa zgolj in samo za lastne interese. Zakaj, ne razumem, zakaj in kako je to mogoče. A tudi pri jamah morate svoj piskrček pristavljati, ali kaj? Mene jesram! Mene je sram v imenu vas, da take stvari počnete. In pravite, da ne more biti navedena neka taka organizacija. Povsod drugje so navedene, v zakonu o letalstvu, v zakonu o športu. Tam imate lepo napisane atletske zveze, smučarske zveze, plavalne zveze. To je vse v redu in prav. Ampak tu se je pa nekdo, kot bi rekli, tisti, ki ste jim včeraj dali možnost, da bodo dobili denar, "zainatio" in seveda je proti temu. In seveda ministrstvo, ki pač na dolgo in na široko verjame nekaterim, je pač pristalo na vse skupaj. Mislim, da je to velika izguba za slovensko jamarstvo. Prepričan sem, da je to začetek propada Jamarske zveze Slovenije, in prepričan sem, da jih bo kar nekaj odšlo, ne izstopilo, pač pa odšlo, ker se ne bodo hoteli več bosti z mlini na veter. Predstavniki jamarske zveze so mi to rekli, da imajo vsega dovolj. In bodo pač prepustili, da bodo člani Liberalne demokracije vozili po jamah italijanske turiste, pa jim bodo za določen denar sami odžagali ali pa odlomili najlepše kapnike. Pa jih bodo Italijani imeli na vrtovih zraven svojih palčkov. Predlagam samo, da naj tistim palčkom spremenijo obraze, pa naj bodo obrazi kakšnih predsednikov strank, da se bo bolje vedelo, od kod prihajajo tisti kapniki. Žalostno je! Žalostno in - ne vem, ne vem. Človekse vpraša - in včeraj sem govoril z nekim novinarjem, ki je rekel: "Zmago, saj je brez veze karkoli, ker karkoli rečeš, nič se ne zgodi, lopovščine pa je iz dneva v dan več." In zagotovo te lopovščine ni v Slovenski nacionalni stranki in zagotovo so še pošteni ljudje v Sloveniji.
Ivan Božič ima besedo za razpravo.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Seveda bom nadaljeval okrog jamarske zveze. Mogoče bi jo primerjal tako: jamarji navdušenci so ustvarili jamski svet, so popisali in pripravili. Tako kot so zmeraj prostovoljci ustanovili novo državo; potem so postali pa veterani in odšli na rob dogajanj. In jamarji odhajajo ravno tako. Sam imam vsaj dva pomisleka okrog tega. Govorim v parlamentu in nimam namena nobenega žaliti, rad bi pa nekaj rekel. Poglejte, ko smo včeraj "nabijali" o zakonu o lovu 5 ur, se o Lovski zvezi Sloveniji ni nobeden nič spotikal, kljub temu da piše v 21. členu, Zveza opravlja naslednje naloge - naštel bom samo tri - prvič, organiziranje izpitov za lovce, lovke in lovske čuvaje in lovske čuvajk; drugič, usposabljanje, naravovarstveno osveščanje lovcev, lovk ter komuniciranje z lastniki zemljišč in javnostjo in šestič, tudi izdajanje lovskih izkaznic. To se nam zdi v zakonu o lovu čisto normalno in prav, da je. Zakaj pa pri jamarski zvezi ne sme biti nič? Zakaj ne bi smelo biti izobraževanje, tako kot sem ga predlagal in je bilo sprejeto na odboru za infrastrukturo pred nekaj dnevi, ni še dolgo. Besedilo člena oziroma besedilo, ki ga vlaga poslanski klub Liberalne demokracije, prvi odstavek - ga res moram prebrati, da ne bi kaj narobe rekel - "Usposabljanje za samostojno jamarsko delovanje in ugotavljanje ter usposobljenosti izvajanja na podlagi javnega pooblastila organizacije, ki so za to posebej usposobljene in pooblaščene." Če bi bil in sem to pot malo hudoben, rad bi slišal, katera organizacija v Sloveniji je posebej usposobljena za vzgojo jamarjev. Ali mi jo lahko imenujete? Rad bi slišal to ime. Veste, govorim pa to malo zaradi tega,ne zato, ker mi je jamarska zveza preveč pri srcu, nisem z njo sodeloval že desetletja. Bil sem pa eden od učencev gospoda prof. Habeta pred 44 leti v Postojni, ki nam je razlagal lepote jamskega sveta. In težko danes sprejmem, da vsi ti, ki so gradili jamski svet, da je prišlo do poznavanja jam in Krasa v svetu, ne bodo več omenjeni v zakonu. Kdor v zakonu ni omenjen, ni nič. Poskušajte vi registrirati eno vozilo, ki v zakonu ni predvideno, da je lahko registrirano. Ne boste dobili registrske tablice in ne morete narediti tehničnega pregleda. Enako bo za vsa društva, ki sem ji bo to zgodilo. Misel, ki jo je začel gospod Jelinčič, jo moram malo tudi nadaljevati. Bojim se, da bomo sprejeli preveč zakonov, ki bodo dajali vse pravice, ministrstvo, da bo na razpisih podeljevalo vse, kar bo hotelo. To pomeni samo centralizacijo vsega izvajanja. Kajti, če je vse samo na ministrstvu v Ljubljani in da oni podeljujejo in razpise delajo za vsa dela, ki so v nekem zakonu predvidena ali pa, ki se jih bomo domislili za trošenje gotovega denarja, potem tega ne morem zagovarjati. Kljub temu da sem zagovornik zakona, mi ni prav, da se je jamarska zveza tako odklonilno poslala v avt, ki bo lahko trajal zelo dolgo. Opozarjam pa na nekaj - pri zakonu o vodah sem opozarjal, da brez vodnogospodarskih podjetij in podjetij za urejanje hudournikov ne bo šlo. In če letos v jeseni ne bi bilo velikih poplav v Kranjski Gori, bi še danes trdili, da teh podjetij ne rabimo. Ko pa so enkrat ceste in vasi zasute, potem se spomnimo, da smo imeli urejene službe, tako kot smo imeli tudi urejeno na področju jamarstva, ko je vsa dela vodila Jamarska zveza Slovenije.
Dajem besedo Branku Jancu. Prosim.
Hvala za besedo. Rad bi v enem delu navedel obrazložitve kolega Jelinčiča kot netočne. Odbor za infrastrukturo se je zelo temeljito ukvarjal z vprašanjem, z amandmajem, ki ga je podal, torej s samo idejo kolega Božiča, o kateri je tudi zdaj govoril. Mi smo iz teh razlogov - ker smo menili, da je Jamarska zveza kot krovna organizacija jamarskih društev tista, ki bi lahko v tem zakonu našla svoje mesto - ravno iz tega razloga smo povabili tudi predstavnike Jamarske zveze na samo sejo. Seje se je udeležil predsednik Jamarske zveze Slovenije in obrazložitev, zakaj smo se odločili za tako solucijo, ni, ali pa utemeljitev, ni to, kar je navajal poslanec Jelinčič, ampak gre za to, da Jamarska zveza ne združuje vseh društev, jamarskih društev in prenos javnih pooblasti na Jamarsko zvezo s samimi zakonom bi bilo po mnenju tudi predlagatelja zakona in tudi potem po mnenju odbora neutemeljen. Zato je amandma k 15. členu, da bi s podeljevanjem pooblastil, torej javnih pooblastil na podlagi javnega razpisa, kar je seveda ena od možnosti, da se Jamarska zveza kot krovna organizacija pojavi in pridobi tudi javno pooblastilo. Hvala.
Hvala, Branko Janc. Alojz Sok ima besedo.
Pravzaprav tudi sam spadam med tiste poslance, ki ne razumejo povsem, zakaj se Jamarska zveza Slovenije sedaj, če že sprejemamo sistemski zakon za to področje, iz zakona črta. Ni mi jasno. Predstavljam si mogoče napačno, ampak prepričan sem, da verjetno te zveze ne vodijo pravi ljudje, da je to razlog, da se ta zveza črta. Kajti tisti, ki predlagate te rešitve in ki imate seveda zadostno število glasov, da zadeve uredite po svoje, se enkrat obnašate tako, drugič pa drugače. Včeraj, ko smo sprejemali zakon o divjadi in lovstvu, se je seveda Lovska zveza Slovenije z vsemi pristojnostmi, ki jih je imela do danes, umestila tudi v nov lovski zakon. Nobenega problema ni bilo. Danes, ko pa sprejemamo nek sistemski zakon s področja podzemnih jam, pa je treba jamarsko zvezo iz tega zakona izključiti. Na odboru za infrastrukturo se je, saj to smo prisotni že takrat videli, zgodil en spodrsljaj, da je bil sprejet eden od amandmajev gospoda Božiča, vašega koalicijskega partnerja, bi vsaj to lahko spoštovali. Ampak seveda potem je še vedno pač možnost, da če se že tam zgodi nek spodrsljaj, tak, pod narekovaji spodrsljaj, potem je to treba na plenarnem zasedanju popraviti in spremeniti. Ne vidim resnega razloga, zakaj bi jamarsko zvezo izključevali, in v Novi Sloveniji tega amandmaja ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala. Še Samo Bevk želi razpravljati. Imate besedo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. V prejšnjem mandatu sem bil član matičnega odbora in sem v začetku leta 2000 tudi nastopal v imenu poslanske skupine Združene liste ob prvi obravnavi tega zakona. Zato sem danes malo presenečen nad to diskusijo, res pa je, da nisem sodeloval na odboru, ki ga vodi kolega Janc, kjer naj bi predstavnik Jamarske zveze Slovenije povedal, da se strinja z amandmajem LDS k 15. členu, ki ga imamo danes na mizi. Čeprav vem, da so mene in mojo bivšo kolegico Danico Simšič v državnem zboru pozimi leta 2001/2002 obiskali predstavniki Jamarske zveze Slovenije in lobirali za ta zakon in za to ureditev, ki je sedaj z Božičevim amandmajem vgrajena v ta zakon. Dejavnost Jamarske zveze Slovenije je izredno pomembna. Konec koncev je tu združenih veliko število jamarskih društev. Tudi sam poznam naše društvo v Idriji, ki je zelo aktivno. Jamarji so v vsem dosedanjem obdobju vpisali in kartirali več kot 6.600 jam na Slovenskem, odkrivajo jih pa vsak dan praktično vedno nove in nove. In to je zelo velik, bogat arhiv, bogat kataster, veliko znanje, zato sem zelo presenečen, od kdaj ta sprememba v samem vodstvu Jamarske zveze Slovenije, da sami sebe izločajo iz prvega odstavka 15. člena zakona. Hvala lepa.
Hvala. Želi še kdo besedo o členu 15? [[Ne želi.]] Zaključujem razpravo o členu 15 in amandmaju k temu členu. Prehajamo na razpravo o členu 19 in vloženem amandmaju k temu členu. Kdo želi besedo? Kolega Alojz Sok.
Hvala za besedo. Gospod minister je uvodoma povedal, da temu amandmaju vlada ne nasprotuje, da pa kot tak ni potreben. Vendar v naši poslanski skupini menimo, da je potreben. Poglejte, zakon o podzemnih jamah je "lex specialis" za to področje. In 18. člen tega zakona govori o varstvenem režimu v jami, govori, kaj vse je v jami prepovedano, in po alineah našteva. No, potem pa 19. člen govori o izjemah. In kot izjemo smo predlagali, da se med teh osem točk, ki so kot izjeme in dovoljujejo določene aktivnosti, seveda kot točka 9 piše tudi, da "se lahko v skladu z zakonom o vojnih grobiščih v jami vrši ekshumacija". Se pravi, ne prejudiciramo ničesar, samo v ta specialni zakon o podzemnih jamah predlagamo, da se kot ena izjem, ki so dovoljene, zapiše tudi to. To bi seveda naredilo zakon veliko bolj pregleden in jasen, kajti zakon o vojnih grobiščih, ki ste ga nekateri omenjali, govori samo o možnosti izkopa in pa prekopa in sicer na pokopališču, tukaj pa seveda gre za tisto vprašanje, ko se v jami kot taki nahajajo tudi posmrtni ostanki, človeški posmrtni ostanki. Jaz seveda apeliram na vse, da to sprejmemo, kajti pri nas je teh zadev kar nekaj in bo v bodoče bilo potrebno tudi to vprašanje razrešiti. In da ne bi prihajalo do različnega tolmačenja, se nam zdi smiselno, da bi to zapisali. Kajti pojem jame kot grobišča že sam zakon uvaja, in sicer v 11. členu je pod točko 17, kjer se razlaga vsebina registra naravnih vrednot, tudi omenjena jama kot vojno grobišče. Se pravi, s tem amandmajem bi zakon samo dopolnili in morebiti odstranili eno od nejasnosti, ki bi se lahko pozneje pri izvajanju samega zakona pokazala. Zato seveda apeliram na vse vas, v kolikor vlada temu ne nasprotuje, da ta amandma sprejmete. Hvala lepa.
Hvala. Še želi kdo besedo k členu 19, vloženemu amandmaju? Če ne, zaključujem razpravo o členu 19 in vloženem amandmaju. Prehajam na člen 70 in vložen amandma k členu 70. Vložil ga je poslanski klub LDS. Kdo želi besedo? Nihče. Zaključujem razpravo o členih in amandmajih. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, 15 minut po zaključeni razpravi o 9. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Ob 13.50 uri bomo nadaljevali z 12. točko dnevnega reda. Vsem za sodelovanje hvala.
Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O SPODBUJANJU SKLADNEGA REGIONALNEGA RAZVOJA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslancev s prvopodpisanim Brankom Kelemino. V zvezi s tem zakonom odbor za gospodarstvo predlaga državnemu zboru, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Na podlagi tretjega odstavka 134. člena poslovnika dajem najprej besedo predstavniku predlagatelja za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Prosim, gospod Kelemina.
Spoštovane poslanke in poslanci! Čeprav ni nobene poslanke, samo nekaj poslancev. Kakorkoli že, hvala lepa. Slovenska narodna pravljica z naslovom Zgodba o uspehu govori tudi o tem, da bo v nekaj letih Slovenija postala najrazvitejša evropska država ali država, kot se temu reče, "number one" v EU. Mislim, da je to čudovita pravljica in vredna pozornosti, pa tudi ploskanja. Vprašam pa se in vprašam tudi vas, spoštovana vlada, za katero danes ni potrebno, da je prisotna, spoštovano vodstvo državnega zbora, poslanke in poslanci, predvsem s strani oblasti, vprašam vas, na kakšen način in kako ter s čim naj mi uresničimo to zgodbo o uspehu oziroma slovensko narodno pravljico. S prodajanjem megle prav gotovo ne. Namreč, več kot štiri leta je preteklo od takrat, ko smo sprejeli zakon o skladnem regionalnem razvoju, o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja. Dejansko ta zakon ni zaživel, kar smo najmanj tisočkrat povedali v državnem zboru [[lahko pogledate]] . Če ne bi bilo nekih posebnih zakonov, za Trbovlje in tako naprej, pa še nekaterih drugih, na tem področju ne bi bilo nobenih sredstev tako rekoč skoraj ali pa bistveno manj, ocenjujem, kot je bilo sredstev za demografsko ogrožene, ki smo jih imeli v prejšnjem obdobju. S tem zakonom smo ukinili sredstva demografsko ogroženim, ki so bila vsaj nek vir, občinam v pomoč, da so lahko nekatere programe uresničevale, vsaj infrastrukturo in tako naprej, danes pa še teh sredstev ni. Skratka, vsi vemo, da učinkov na tem področju ni. Vsi tiščite glavo v pesek. Vlada na tem področju ne stori ničesar, čeprav imamo zdaj že več kot eno leto ministrstvo za to področje, se ne zgodi nič novega. Poslanci oblasti ne storite ničesar, pa dobro veste, da to področje ni urejeno tako, kot bi moralo biti. Vodstvo državnega zbora ne stori ničesar. Skratka, ne zgodi se nič. Predlog opozicije ki se zaveda katastrofe glede nerazvoja Slovenije, prehude centralizacije, nerazvitosti regij, ko se vsak dan povečujejo razlike med regijami, nezaposlenosti, ogromne nezaposlenosti, tudi posledic vstopa v EU, opozicija se tega zaveda. In ker predlaga nek predlog, neke izboljšave, da bi prišlo do učinkovitega izvrševanja nekega zakona, neke strategije, ki smo jo postavili - vi ste jo sprejeli, spoštovani poslanci oblasti - vendar se ne zgodi nič oziroma tega predloga opozicije potem pa seveda ne sprejmetein ga z levo roko zavrnete brez vsake uspešne razprave. Svojega predloga, kako rešiti to vprašanje, pa tudi nimate. To je najbolj žalostno od vsega, kar lahko je. Enostavno prepuščate vse skupaj stihiji. Ne vem, ali za vas deluje čas ali kdo je nad vami, da vam ne dovoli, da bi se lotili resno tega vprašanja in da bi končno poskrbeli za to, da bi vse te politike, če jih že imamo na tem področju, učinkovito uresničevali. Sedaj govorite o tem, da glede na to, da svojega predloga nimate, da se bo to vprašanje rešilo v naslednjem mandatu. Sedaj govorite o naslednjem mandatu. Slišal sem te besede nedaleč tega nazaj na seji odbora za gospodarstvo, kjer je nekdo, če se ne motim celo iz Združene liste, poslanec, povedal, da nima smisla sedajle te oblasti v roku enega leta še predlagati kakršnihkoli sprememb na tem področju. Bolje je, da se počaka še eno leto, ko bo nova oblast, pa naj se sprejme nova strategija na tem področju oziroma nova politika in naj se sprejme zakon, ki bo pač ustrezal in ki ga bo potem tudilahko uresničevala. Ne, spoštovani moji, ocenjujem, da je to prepozno, daleč prepozno. Sedajle nas posiljujete z nekimi pokrajinami, ki jih sploh ne potrebujemo. Gre za čisto navadno glodanje kosti. Če bi imeli resne namene, bi lahko s projekcijo skladnejšega regionalnega razvoja regijam dali bistveno večji zagon, na podlagi katerega sploh ne bi bilo potrebno mogoče ustanavljanje pokrajin. Samo te institucije bi bilo potrebno definirati in pa tudi z nekoliko boljšim prenosom pooblastil in funkcij in tudi sredstev občinam, da bi lažje zagotavljala te svoje naloge, ki so jim naložene. Skratka, ocenjujem, da pokrajine potrebujemo in to je samo eno navadno posiljevanje in glodanje kosti. Moj predlog oziroma naš predlog poslancev v zvezi s spremembam zakona o skladnejšem regionalnem razvoju temelji na nekaterih načelih. Dovolite, da jih samo čisto na kratko navedem. Prvo načelo, naj bi se celotni sistem regionalnih spodbud, neposrednih regionalnih spodbud postavil na eno institucionalno raven. To pomeni, imamo ministrstvo za regionalni razvoj, imamo agencijo za regionalni razvoj, regionalne razvojne agencije tudi poznamo, morda še kakšen javni sklad za regionalni razvoj ali nekaj podobnega. Tu bi morala biti organizacija, inštitucionalna raven od vrha navzdol. In nič drugega. Danes pa se z regionalnim razvojem ukvarja cela vrsta institucij, od podjetniških centrov, gospodarske zbornice, obrtne zbornice, pospeševalnih centrov, kdo bi vedel vse našteti. Nešteto, nešteto. Vsi se ukvarjajo z regionalnim razvojem, vsi se ukvarjajo z nekimi spodbudami, ampak jaz ocenjujem, da se ukvarjajo v glavnem sami s sabo, kvečjemu še mogoče nekaj malega za svoje prijatelje, za svoje kolege. Vse ostalo pa bore malo. Naslednje načelo, torej, to je prvo načelo. Naslednje načelo, drugo načelo, združitev vseh sredstev neposrednih regionalnih spodbud na enem mestu. Organizacijska oblika ni toliko pomembna, ali je to javni sklad ali je to proračunski sklad. To bi lahko oblast, če bi imela interes, da se vsa sredstva neposrednih regionalnih spodbud združijo na enem mestu, kjer bi imeli, seveda zaradi gospodarnosti, učinkovitosti in preglednosti nadzora, nek smisel, tega seveda nihče ne stori. Danes, če pogledamo, kakšna je situacija na tem področju, vidimo, da se tudi poslanci koalicije oziroma oblastne strukture, kot na primer nedaleč nazaj gospod Pucko, se je sam spraševal, kje je pregled regionalnih neposrednih spodbud. Kje, naj ga končno enkrat vlada da, da bomo seveda videli, kakšne so te spodbude in kakšna je sploh politika na tempodročju. Skratka, pregleda ni, to smo opozarjali neštetokrat, ampak nismo na tem področju storili ničesar. Naslednje načelo, ki bi ga bilo potrebno seveda upoštevati pri bolj učinkovitem skladnem regionalnem razvoju, je načelo, da naj bodo temeljni dokumenti za oblikovanje vseh neposrednih regionalnih spodbud na letni ravni izvedbeni projekti regionalnih razvojnih agencij. Namreč, kaj se sedaj dogaja. Sedaj se dogaja to, da ministrstva poljubno, kakor se jim pač zdi, na podlagi njihovih ocen ali pa možnosti, ki jih dosežejo pri pogajanjih za proračun, za naslednja proračunska obdobja, zagotovijo neka sredstva, kakor za regionalni razvoj, vendar so ta sredstva razpršena po ministrstvih. Nihče nima pregleda, kako se ta sredstva trošijo. Trošijo se preko različnih razpisov, neorganizirano, neusklajeno, skratka, izredno velika anarhija. Naslednje načelo, pomembno, pa je to, da bi morali zagotoviti višino sredstev, in to je najmanj 1 procent bruto domačega proizvoda neposrednih regionalnih spodbud za nove programe. Ne vem, kdo si je izmislil te posredne regionalne spodbude. Skratka, postaviti bi bilo potrebno nekaj 5, 6 osnovnih načel in na teh načelih zgraditi novo konstrukcijo skladnejšega regionalnega razvoja. Samo na tak način bi lahko prišli do nekega uspešnega izvajanja regionalne politike. Žal se to očitno tudi danes ne bo zgodilo. Hvala lepa.
Hvala. Sledijo predstavitve stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Alojz Sok, Nova Slovenija.
Spoštovani predsedujoči, kolegice poslanke in poslanci! Rezultat skladnega regionalnega razvoja v Sloveniji je danes poznan. Razlike so veliko večje, kot so bile, preden je bil ta program in ta zakon sprejet, in dejstvo je, da se te razlike še povečujejo. Če smo, tako kot je moj predgovornik rekel, pred uvedbo tega zakona o skladnem regionalnem razvoju dobili določena sredstva za projekte na demografsko ogroženih območjih, pa danes lahko ugotovimo, da ta pičla sredstva bolj ali manj potrošijo različne agencije, ki so se razrasle kot gobe po dežju, in da pravzaprav ta denar gre za delovanje, malo pa ostane za dejanske projekte. Če pogledam našo statistično regijo, imamo tri agencije, ki se ukvarjajo z izdelavo teh projektov, s katerimi bi naj kandidirali za sredstva raznih kohezijskih skladov in tudi državnega proračuna. Ekonomski inštitut, potem mariborska razvojna agencija in še ena agencija Bistra na Ptuju - ne vem povedati, koliko je zaposlenih, v glavnem, v okviru teh delujejo ogromni aparati, veliko ljudi, ki to državo veliko stanejo. Rezultat vsega pa je to, da projektov na koncu ni, če pa že so, pa seveda za njih zmanjka denarja. Državni sekretar Igor Strmšnik je rekel, da vlada že ima pripravljen svoj zakon, da se zavedajo, da je treba na tem področju nekaj narediti; da so dali zakon v medstrankarsko usklajevanje, ali kako vi to imenujete - menda, ja, v medstrankarsko koordinacijo. V isti sapi pa je povedal, da čakajo na to, da se bodo ustanovile pokrajine, da bodo potem sploh razmislili, katere so tiste funkcije, ki naj bi se prenesle na pokrajine. No, če čakajo na to, da se bodo ustanovile pokrajine, potem je pot do ustanovitve pokrajin lahko še dolga, še zlasti zato, ker so mnogi tudi na nivoju lokalnih skupnosti močno prepričani,da takšnih pokrajin, kot si jih je zamislilo ministrstvo za notranje zadeve z gospodom Bohincem na čelu, v Sloveniji ne rabimo. Ne rabimo, ker bodo predstavljale samo še en centralizem več, bodo veliko stale, od tega pa ne bo nobenega učinka. In bomo očitno še kar nekaj časa čakali, da bi do tega prišlo. Predlog predlagateljev, da se zadeve v zvezi s skladnim regionalnim razvojem skoncentrirajo tako po finančni kot po kadrovski plati, je torej na mestu. In bi bilo treba, če hočemo, da te razlike med regijami v Sloveniji ne bodo še večje, da ne bo, recimo, Prekmurje še bolj nazadovalo in da se osrednje območje Slovenije napram ostalim ne bo razvijalo še bolj, kot se, da bo ta - nimamo nič proti, da se razvija, ampak da bo ta razvoj nekako usklajen - bi morali čim prej na tem področju nekaj narediti. Mi pa seveda lahko ugotavljamo, da vlada strategije za to področje nima, da razmišlja in da bi še kar nekaj časa razmišljala, preden bo prišlo do kakršnekoli odločitve. Mi temu predlogu matičnega delovnega telesa nasprotujemo. Prepričani smo, da so te rešitve v tem zakonu, ki jih je predlagala skupina poslancev, dobre in da bi do tedaj, ko bo vlada uredila vse to, kar misli, ustanoviti pokrajine, in kar misli prenesti na pokrajine, nujno bilo potrebno na tem področju narediti neko koncentracijo, ne pa da se ta majhna sredstva na tako netransparenten način dejansko razpršuje in potem nekega učinka glede razvoja ni. Tudi sami se sprašujemo, kaj naj bi pomenile posredne pa neposredne razvojne spodbude, predsednika vlade smo tukaj večkrat lahko slišali, da pravzaprav so posredne razvojne spodbude istočasno neposredne, ampak ko je bil zakon sprejet in ko je bilo v zakonu zapisano, da se 1% bruto družbenega produkta namenja za skladen regionalni razvoj, smo bili vsi prepričani, da bo ta denar dejansko šel za neposredne projekte v demografsko ogrožene oziroma v deprivilegirane regije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marko Diaci. Gospod Štemberger. Stanka mladih, prosim.
Hvala za besedo. V Stranki mladih Slovenije se strinjamo s predlagateljem predloga zakona, da je učinkovita reforma politike spodbujanja regionalnega razvoja nujno potrebna, saj se je v preteklih letih pokazalo, da izvajanje veljavnega zakona ne zagotavlja pričakovanih rezultatov. Učinkovitost regionalnega razvoja je bistveno manjša od potreb predvsem zaradi dveh momentov. Prvič, so majhna proračunska sredstva, namenjena spodbujanju skladnega regionalnega razvoja. Drugi pa je organizacije narave saj so še tista majhna sredstva, ki so namenjena programu spodbujanja regionalnega razvoja, popolnoma razpršena, zato so učinki posameznih razvojnih spodbud tako majhni, da se nekaterim podjetjem sploh ne splača kandidirati na razpise za pridobitev sredstev, saj imajo dostikrat s prijavami več stroškov, kot lahko od razpisov realno pričakujejo. Zaradi sistemsko neučinkovitega stanja na področju politike spodbujanja skladnega regionalnega razvoja so edini nosilci resne razvojne politike regionalne razvojne agencije, od katerih mnoge delajo zelo dobro. Med regionalnimi razvojnimi agencijami, ki so svoje poslanstvo upravičile, je že kar nekaj takšnih, ki so uspele pripraviti kvalitetne regionalne razvojne programe. K sodelovanju so v okviru statističnih regij pritegnile večino lokalnih skupnosti na področjih, ki jih pokrivajo, uspele so pritegniti tudi zainteresirana podjetja in ostale nosilce regionalnega razvoja. Vendar vse po vrsti ugotavljajo, da jim to ne koristi kaj dosti, saj vlada v državnih proračunih potrebnih proračunskih sredstev ne zagotavlja v okvirih realnih potreb. Posledica pomanjkanja proračunskih sredstev za spodbujanje skladnega regionalnega razvoja v obdobju priprav Slovenije za vstop v Evropsko unijo je vzrok, da Slovenija ni izkoristila vseh sredstev Evropske unije, namenjenih v okviru različnih predpristopnih programov, saj je bilo sofinanciranje programov s strani države pogoj za koriščenje omenjenih sredstev. Vendar, če že za to do sedaj nihče ni odgovarjal in so ta sredstva izgubljena, je nedopustno, da se to ponovno zgodi s obsežnimi sredstvi, do katerih bo pod podobnimi pogoji, torej v državnem proračunu, z zagotovljenimi sredstvi za sofinanciranje razvojnih programov upravičena Slovenija kot polnopravna članica Evropske unije. Iz napake preteklosti lahko zaključimo, da je nujno potrebna reforma sistema izvajanja politike s spodbujanjem skladnega regionalnega razvoja, saj bodo v nasprotnem primeru sredstva, ki bi jih lahko koristili iz strukturnih skladov Evropske unije ostala v Bruslju ali pa jih bodo uspešno počrpale tiste nove članice, ki se na to bolje pripravljajo. V predlaganem predlogu zato v Stranki mladih Slovenije vidimo korak v pravi smeri, sicer ne dovolj celovit, a vendarle več, ko je na tem področju storila vlada. Vzpostavitev zakonskih okvirjev za izvajanje vseh regionalnih spodbud zgolj na eni institucionalni ravni je zagotovo korak v smeri racionalizacije izvajanja regionalne razvojne politike. Združitev vseh virov državnih sredstev na enotnem računu, postavki, od koder bi se razdeljevala posameznim regionalnim razvojnim agencijam, tudi omogoča, da bodo konkretne pomoči dovolj obsežne, da se bo podjetjem nanje sploh izplačalo prijavljati. Tudi predlog po konkretnejši opredelitvi selektivnega dodeljevanja javnih spodbud območjem s posebnimi razvojnimi problemi je nujen, saj so razlike med statističnimi regijami tako velike, da to vpliva na vsa ostala področja, ki jih razvitost območja pogojuje do te mere, da je postala edina perspektiva mladih beg od doma čim bližje Ljubljani, kar pa je le še dodatna voda na mlin intelektualnemu siromašenju slovenskega podeželja. Vse omenjene novosti so seveda pogojene s proračunskimi sredstvi, ki so potrebna, da se programi tudi izvajajo. V zakonu opredeljena minimalna višina sredstev za neposredne razvojne spodbude, ki ne sme biti manjša kot 1 % bruto družbenega domačega proizvoda, je po ocenah Stranke mladih Slovenije spodnja meja, ki jo je potrebno zagotavljati, v kolikor želimo kot polnopravna članica Evropske unije funkcionirati konkurenčno in predvsem v smeri manjšanja velikega razvojnega razkoraka, ki obstaja med Slovenijo in najrazvitejšimi evropskimi državami. V poslanski skupini Stranke mladih Slovenije bomo predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Valentin Pohorec, DeSUS.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Če bi bila Slovenija količkaj enakomerno razvita, najbrž bi odpadle številne razprave pri vseh ali pa pri mnogih drugih zakonih, ki jih v tem državnem zboru sprejemamo, o njih razpravljamo, odločamo, pa najsi gre za izgradnjo avtocest, državnih cest, železnic, vprašanje gospodarskega razvoja, itd. Ker pa to ni, so ta vprašanja vedno navzoča, so vedno na tapeti in so tudi resnično aktualna. Razkorak med manj razvitimi in osrednjo slovensko regijo je vedno večji in za enkrat vsi ukrepi, ki so do danes pač bili sprejeti skozi sedanje veljavne zakone, ne dajejo tistih pravih sadov, kot bi jih pričakovali in gnev ljudi, pa tudi nas, ki smo iz teh pokrajin v državnem zboru, je zato upravičen in vedno večji, da bi morali nekaj več storiti. Kolega Branko Kelemina je poskušal s svojim vloženim zakonom prinesti neke rešitve. Verjamem, da je hotel dobro in da je to tudi legitimna pravica vsakega od nas, da poskuša s svojim prispevkom dodati nekaj tja, kamor problemi najbolj segajo. Pač pa smo na odboru ugotovili, da tak, kot je, ima toliko nerešenih vprašanj in da ni povsem izvršljiv, kar pa potem seveda privede do tistega mnenja, da zakon ni primeren. Slišati je, da torej vlada prinaša, pripravlja svoj zakon in da bodo mnoge rešitve, ki jih je kolega Branko Kelemina tudi nakazal in zajel v svojem predlogu, tam prinesene in da bo konsistenten z vsemi drugimi zakoni, ki urejajo naš celoten politični položaj da ne bo v nasprotju, kaj vem, z zakonom o javnih financah in podobno, in da bomo ta zakon kaj kmalu dobili. Sam upravičeno pričakujem, da bo tudi v drugih zakonih, ki na nek način odrejajo določeno mejo hitrejšega razvoja manj razvitih območij, tudi v tej smeri grajeno. Pa če se obrnem na včerajšnjo odločitev, da imamo samo en sklad za prostovoljno, v oklepaju obvezno, pokojninsko zavarovanje javnih uslužbencev, sem optimist, da bo sedež tega sklada, recimo, v Ljutomeru, Tolminu ali pa, ne vem, v Brežicah. Kajti to bi bila tista politika, da se tudi nekaj dejansko naredi; da se tudi kakšna alokacija teh centrov moči, kot so skladi, prenese tja, predvsem tisti, ki se na novo ustanavljajo, ki jih ni treba seliti. To bi bil nek korak k dejanju, poleg tistega, kar že obstaja, kar imamo. In zaradi teh pričakovanj, da bo to v novem vladnem zakonu vneseno, bomo v naši poslanski skupini počakali na tako zakonsko rešitev in bomo pač tu podprli sklep odbora, kot je predlagan. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Kelemina.
Še enkrat hvala. Spoštovani kolegi in kolegice! Kot sem že omenil kot predlagatelj oziroma v imenu predlagatelja, tako naj tudi v imenu naše stranke, Slovenske demokratske stranke, povem, da se tudi mi zavedamo in še kako zavedamo problemov na področju nerazvoja Slovenije, te hude centralizacije, nerazvitosti posameznih regij, nezaposlenosti. In prav zato v celoti podpiramo pobudo o tem, da se na tem področju stori korak naprej, zato tudi ta predlog z naše strani. Naj povem samo še nekaj v zvezi z načeli, ki sem jih uvodoma že povedal. Zelo pomembno je, da bi si ta načela, o katerih sem govoril, pet, šest načel, da bi jih upoštevali maksimalno in da bi jih potem tudi uresničili. Namreč, poglejte, mi imamo strategijo gospodarskega razvoja Slovenije, imamo strategijo regionalnega razvoja Slovenije, imamo strateški dokument, ki se imenuje načrt razvojnih programov za 2002/2006, če se ne motim, in še nekatere druge dokumente, strateške, ki jih je potrebno uresničevati. Tu so sprejeti dokumenti, ki se ne uresničujejo in so izredno pomembni, bi se morali v sklopu skladnejšega regionalnega razvoja uresničevati, vendar ne. Eno od temeljnih načel, ki jih prej nisem uspel natančno razložiti, zaradi pomanjkanja časa, je tudi to, da naj postanejo regionalne razvojne agencije, ki danes delajo na regionalnem razvoju, javne regionalne razvojne agencije. Namreč, kaj se dogaja danes. Danes se dogaja to, da občine ustanavljajo te inštitucije, vendar zaradi tega, ker morajo zagotavljati za to tudi svoja lastna sredstva, občine pa tako ali tako vemo, da same, predvsem tiste nerazvite, izredno težko preživijo in da so uspešne pri tem samo bogate občine lahko, da potem ustanavljajo regionalne razvojne agencije z zelo neustrezno kadrovsko zasedbo, tudi velikostjo, usposobljenostjo in tako naprej in potem ugotavljamo, da te agencije niso usposobljene izdelovati zelo dobrih programov. Edini način, da jih usposobimo, je, da ministrica, minister predpiše minimalno organizacijsko shemo, glede na velikost regije in druge potrebe, število strokovnjakov, ki so za to potrebni, ki so državni uslužbenci, če hočete navadni birokrati, jih bomo na lokalnem nivoju že usposobili, da boste delali tako, kot je potrebno za regionalni razvoj, in ki jih plačuje država. Vsaj v prvem obdobju, nekem dve - triletnem obdobju naj jih plača država, potem v nadaljevanju pa naj vsaj, recimo, delež prispeva lokalna skupnost, delež si pa naj iščejo sredstevna trgu. Neko tako kombinacijo bi bilo potrebno ustvariti, vendar tudi tega nočete. Jaz pravim, dokler to ne bo, bodo te agencije neučinkovite. Samo bogate občine si lahko privoščijo agencije, ki so učinkovite, ki so kadrovsko dosti močne in ki so tudi že danes uspešne. Potem načelo višine sredstev. Če bi mi zagotovili, recimo, 1% bruto domačega proizvoda na leto neposrednih regionalnih spodbud, kar je približno 50 milijard - ampak to za nove programe, ne za tiste stare programe, ki se že nekaj izvajajo ali kakorkoli že, ampak za nove programe na podlagi izvedbenih razvojnih načrtov - in da bi podlaga za oblikovanje teh sredstev bili izvedbeni razvojni načrti, potem bi to bil pravi učinek. To je približno 50 milijard sredstev v državnem proračunu za neposredne spodbude, potem tukaj še sredstva EU, ki tudi niso majhna na tem področju, sredstva lokalnih skupnosti, sredstva partnerjev, ker vemo, da gre za partnerski odnos podjetij, zavodov, posameznikov, podjetnikov in tako naprej. Skratka, lahko bi se v tem fondu zbralo kot celotna masa 200, 300 milijard letno. S tem denarjem bi pa mi naredili pravi zagon. To, kar počnemo danes, kjer ministrstva dajejo pomoč v višini 20 procentov za posamezne projekte, to še za DDV ni. In tega se ne splača jemati. Od tega živi samo birokracija. Skratka, mi ta zakon v celoti podpiramo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bojan Kontič, Združena lista.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov menimo, da dosedanje aktivnosti na področju skladnega regionalnega razvoja niso zadovoljile naših pričakovanj. Še vedno smo priča razvojnim problemom v večini tako imenovanih regij. Razlike pa se po naših ocenah še povečujejo. Vse to je po naši oceni posledica tudi dolgotrajnega procesa regionalizacije, kot ukrepa zoper preveliko centralizacijo Slovenije. In če ni bilo fig v žepu, ko smo se odločili za spremembo ustave na področju lokalne samouprave, se nam obetajo prijaznejši časi za regionalizem. Za potrebe regionalnega razvoja namenimo premalo sredstev. Prav tako je potrebno nameniti večjo pozornost tako imenovanim evropskim sredstvom - kljub zagotovilom ministrstva v to nisem ravno prepričan. Da obstoječi zakon ne omogoča kvalitetnega in skladnega regionalnega razvoja, posredno priznava tudi vlada, ki pripravlja predlog sprememb in dopolnitev zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja. Tudi njihov predlog, kolikor smo vsebinsko seznanjeni z njim, še ni dovolj dodelan in je potreben sprememb. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov ocenjujemo in predlagamo, da bi bilo smiselno v zakonu slediti predlogom, ki so vsebinsko vezani na ustanavljanje pokrajin. Ena izmed njihovih osnovnih nalog, bodočih pokrajin namreč, mora biti ravno regionalni razvoj, in to preko neposredno izvoljenih organov. Regionalne razvojne agencije jih ne morejo nadomestiti. Hkrati soglašamo z mnenjem vlade, da je potrebno zagotoviti moderen pristop spodbujanja trajnostnega razvoja, s sodelovanjem različnih virov, različnih ravni - mednarodno, državno, regionalno in lokalno - ter različnimi nosilci razvoja, kot so država, socialni partnerji, regionalni partnerji,civilna družba in tudi zasebni kapital. Prav tako je pomembno opozorilo vlade, da so za politiko, razvoj in stanje na posameznem področju odgovorna ministrstva, vlada pa je, tako vsaj sporoča v svojem mnenju, že usmerjena v iste cilje, ki jih želijo predlagatelji obravnavanega predloga, a po bistveno cenejši, manj zahtevni, manj konfliktni in krajši poti. Upoštevajoč torej mnenje vlade in pravno mnenje naše zakonodajno-pravne službe, bomo v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov podprli predlagani sklep matičnega odbora.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franci Rokavec, Slovenska ljudska stranka.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci! V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke aktivno spremljamo regionalno politiko in tematike, povezane z njo. Spremljamo jo na ravni države kakor tudi na evropski ravni. Dejstvo je, da je veljavni zakon spodbujanja skladnega regionalnega razvoja pomanjkljiv in da ne ustreza realnim potrebam in težavam na področju regionalnega razvoja. Na podlagi poročila o regionalnem razvoju za leto 2000 je vlada zastavila vrsto aktivnosti in ukrepov regionalne politike, med katerimi je tudi nadgradnja veljavnega zakona. Pripravo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja je tudi uvrstila v program dela vlade za leto 2003 in pripravila tudi teze za nadgraditev zakona. Kljub vsemu menimo, da je potrebno izpostaviti nekaj glavnih, nedokončanih nalog oziroma težav na tem področju: sprejetje razvojnih dokumentov s področja prostorskega planiranja, strategije prostorskega razvoja Republike Slovenije in regionalnih zasnov prostorskega razvoja v statističnih regijah; delovanje regionalnih razvojnih agencij, sicer so bile izpostavljene, vendar pa so v veliki večini regij kadrovsko šibke, z večinoma neurejenimi sistemskimi viri financiranja in dejansko nezmožne opravljati vse predpisane naloge, saj jim je bilo naloženo prehudo breme. Programski odbori regij postajajo vse bolj pomembne institucije, pri čemer pa nimajo ustrezne zakonske podlage. Potrebno je tudi omeniti razvojne probleme v nekaterih regijah in precejšnje razlike med regijami v razvojnih možnostih. Razlike v konkurenčnosti gospodarstva se niso pomembno zmanjšale. V letu 2002 se tudi zaustavi trend padanja stopnje registrirane brezposelnosti prav v vseh statističnih regijah. Stopnja brezposelnosti na ravni celotne Slovenije se sicer ni povečala, se je pa problem brezposelnosti dodatno omilil le v petih statističnih regijah. Glede brezposelnosti na ravni regij je pozitiven tudi trend zmanjševanja razlik med regijo z najvišjo in regijo z najnižjo stopnjo brezposelnosti. Menimo, da bi bilo potrebno pri vzpostavitvi regionalnega razvoja dati večjo oziroma ključno vlogo občinam. Predlog zakona s prvopodpisanim poslancem Brankom Kelemino bistveno posega v trenutno organiziranost sistema in tudi v prihodnje rešitve načrtovanja na omenjenem področju. Menimo, da so v predlogu zakona tudi konstruktivne rešitve, ki bi jih bilo dejansko smiselno upoštevati. Nekatere izmed njih pa so po mnenju zakonodajno-pravne službe tudi sistemsko vprašljive. Med drugim predlagatelj omenja enoten koncept institucij na regionalnem nivoju, saj veljavni sistem institucij ni učinkovit, ker se velik del finančnih sredstev porablja za samo funkcioniranje teh institucij, ki so odgovorne za izvajanje politike skladnega regionalnega razvoja na račun regionalnih spodbud za razvojne projekte. Predlagatelj nadalje meni, da je izvajanje regionalne politike neučinkovito tudi zaradi razpršenosti sredstev med številnimi ministrstvi in razvojnimi projekti. S tem predlogom želijo predlagatelji doseči večjo učinkovitost institucij za regionalni razvoj in odpraviti nepotrebno podvajanje institucij, kar je zagotovo tematika, o kateri bodo še potekale razprave. Vlada Republike Slovenije meni, da so zakonske spremembe potrebne za nadgradnjo sedanjih rešitev. Vendar v poslanski skupini ocenjujemo, da je treba k spremembam zakona o skladnem regionalnem razvoju pristopiti sistemsko. Zato je treba dati tudi potreben čas in tudi pripraviti te rešitve, ki bodo dejansko odgovarjale na vprašanja, ki so bila zastavljena in se pojavljajo v tem času. Upamo, da bo vladni predlog zajemal vse tiste predloge in spremembe, ki so potrebne za izboljšanje regionalne politike na vseh področjih. Pri tem pa ponovno poudarjamo, da je treba dati ključno vlogo občinam pri pripravi realizacije razvojnih projektov v občinah. Za konec naj poudarim še sledeče. Nikakor statistične ali razvojne regije ne smejo biti okvir za bodočo ustanovitev pokrajin. Glede slednjega je treba najprej določiti pristojnosti pokrajin in ne nazadnje tudi opredeliti jasne finančne posledice glede na različno število in velikost pokrajin. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Blaž Kavčič, Liberalna demokracija.
Spoštovani gospod podpredsednik, kolegice in kolegi! Skladen regionalni razvoj je področje, kjer imamo v Sloveniji nedvomno še kar nekaj prostora za razvoj. Po drugi strani pa imamo kar nekaj razlogov za to, da pozitivno ocenjujemo do sedaj razviti sistem in dosežke skladnega regionalnega razvoja. Pravzaprav so določene korenine za skladnejši regionalni razvoj bile postavljene že tudi desetletja nazaj, če vzamemo, recimo, primere tehnološkega razvoja iz nekdanje kranjske Iskre, ki se je sistematično selila v druge predele Slovenije, predvsem na Primorsko in Dolenjsko. To je eden od primerov, ki kažejo na to, da smo v Sloveniji že tudi v preteklosti vedeli, kaj je policentrizem, in da so določena vprašanja bila do neke mere dobro razrešena ali vsaj pripravljena za razreševanje tudi že v preteklih letih in desetletjih. Seveda pa, kot rečeno, sistem je treba razvijati naprej. Zato nas ta predlog sprememb in dopolnitev zakona nekoliko razočara, ker ne predvideva, ne analizira vloge vseh akterjev na tem področju. Recimo, izpusti vlogo obrtne zbornice Slovenije, vlogo gospodarske zbornice Slovenije, ki pa tudi imata pomembne mreže, ki bi lahko odigrale pomembnejšo vlogo pri skladnem regionalnem razvoju. Še ena zadeva je zelo pomembna, ki jo resnici na ljubo tako osnovni zakon kot tudi predlog o spremembah pušča ob strani. Ta zadeva je naslednja. Denar ni vse. Tudi če bi imeli neomejene količine denarja, to še ni zadosten pogoj, da bi se zgodil boljši in skladnejši regionalni razvoj. Kategorija, ki še vedno manjka, je spodbudno podjetniško okolje. In res je temu potrebno nameniti veliko več pozornosti. Ker samo podjetniška ideja, samo spoštovanje podjetništva lahko ob finančnih vlaganjih rodi tudi konkretne učinke v uspešnem poslovanju podjetij, v dobro plačanih delovnih mestih in v zadostnem obsegu dohodnine, tudi za občinske proračune. Zato moramo v zvezi s tem predlogom zakona ugotoviti, da vendarle pušča ob strani dejstvo, da se koeficient variacije razlik med regijami v zadnjih letih v Sloveniji zmanjšuje. Poleg tega pa so preveč izpostavljene ugotovitve, da nekatere rešitve tega predloga niso sistemsko sprejemljive. V mislih imam predvsem, recimo; oblikovanje posebnega javnega sklada pri javni agenciji za spodbujanje skladnega regionalnega razvoja, popolno izključitev resornih ministrstev iz kroga nosilcev regionalne politike in še nekatere druge sestavine predloga, nekatere rešitve, ki jih predlog sprememb podaja, pa so preveč nejasne. Predlog je torej nekoliko preveč poenostavljen. Ni se težko strinjati z njegovo osnovno intencijo in pritegniti tudi kritičnosti visokega procenta porabe sredstev za funkcioniranje sistema spodbud samega. Res, da se bo tukaj verjetno situacija v prihodnje skozi večji obseg samih spodbud izboljšala. Torej pričakujemo izboljšanje tega razmerja med stroški delovanja sistema spodbujanja skladnega regionalnega razvoja in investiranjem v vsebino samo. Zato, zaradi navedenih nepopolnosti in pomanjkljivosti v predlogu zakona, v poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije tega predloga ne bomo mogli podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. In še predstavitev Slovenske nacionalne stranke, mislim stališč. Gospod Peče.
Spoštovani prisotni! V Slovenski nacionalni stranki nismo nikoli trdili, da sistema na tem področju nimamo. Vedno pa smo trdili, da imamo izjemno drag sistem, in kar je prav tako hudo, če ne celo hujše, imamo zelo neučinkovit sistem. Zato pozdravljamo vsako željo, vsak zakonski predlog, da sistem spremenimo. Dejstvo je, da vlada Republike Slovenije noče spremeniti sistema, in dejstvo je da politika tej želji, torej vlada Republike Slovenije noče, oziroma ji sledi. Po naši oceni bi seveda skladen regionalni razvoj morali doseči že v prejšnjem tisočletju, če bi le bilo malo politične volje. Dovolite, da se prvo ustavim okoli sistema. Če pogledamo, imamo regionalne razvojne agencije in regionalne razvojne programe v vseh tako imenovanih regijah. Prvi je regionalna razvojna agencija Mura, naslednji mariborska razvojna agencija, v naslednji regiji, Koroški, RRA Koroška, v Celju RRR Celje, v Zasavju regionalni center za razvoj RCR. Nadalje v Posavju regijski pospeševalni center Posavje, v jugovzhodni Sloveniji podjetniški center Novo Mesto, razvojno-regionalna agencija v Ljubljani posebej za urbano regijo. Nadalje poslovni podporni center v Kranju, regionalno razvojno agencijo notranje koroške regije, potem imamo razvojno agencijo severne Primorske in navsezadnje tudi regionalni razvojni center Koper. Poleg vsega tega seveda smo pa pred nedavnim z oblikovanjem nove vlade potrdili tudi ministrstvo, katerega osnovna naloga naj bi bila pospeševanje skladnega regionalnega razvoja. Učinki vsega tega seveda se izkazujejo izključno in pa le v uporabi denarnih sredstev. Učinka ni nobenega. Torej, s tem sem hotel prikazati današnje stanje na tem področju Torej, politika si lahko po eni strani umije roke in reče: "Ja, saj ustanavljamo različne institucije, ki požirajo proračunski denar, če pa so neučinkovite, pa to dejansko ni problem politike." Toda dokler bomo imeli takšno mišljenje, seveda ne bomo naredili tega koraka naprej. V želji nacionalne stranke je, da bi regije v naši državi zaživele in da bi bile čim bolj skladno ustoličene, torej da bi vse regije imele enake možnosti in da bi ljudje v njih enakovredno zadovoljevali svoje potrebe in tisto, karjim regija ali pa področje po eni strani lahko nudi. Toda seveda slovenska politika, kakor sem v uvodu povedal, na to ni pripravljena. Danes imamo pred seboj zakon, ki nam dovoljuje dve rešitvi. Prva opcija je sprejeti zakon in s tem poskušati dosedanjo organiziranost spremeniti, predvsem na področju privarčevanja sredstev, ker ne bomo več neposredno financirali toliko in toliko institucij, ampak bomo imeli eno, recimo, logistično institucijo, ki bo pokrivala ostale segmente. Ali drugo opcijo, torej da sledimo Vladi Republike Slovenije, ki sicer, roko na srce, napoveduje neko spremembo zakona. Toda na vprašanje predstavniku vlade na matičnem delovnem telesu ta predstavnik ni znal odgovoriti, kdaj bo prišlo do tega zakona, celo več, ne ve niti mandata, torejštiriletnega mandata, v katerem naj bi prišlo do spremembe omenjene materije. Iz tega lahko povzamemo, da Vlada Republike Slovenije nikakor ne smatra kot eno prioritetnih vprašanj razvoja Republike Slovenije kot enovite države, ampak izključno razvoj ene regije. To pa lahko trdim že s tem, ko je Vlada Republike Slovenije dala pozitivno mnenje na predlogu vladnih strank, ki ste predlagali, tako imenovani zakon o glavnem mestu, s katerim ste seveda v tej državi za vse večne čase vnaprej določili, da bodo vseinstitucije zakonodajne, izvršne, sodne veje oblasti izključno v enem centru Republike Slovenije. Toda, da ne bi bilo to vse, ste določili tudi v 1. členu tega omenjenega zakona, kateremu smo nasprotovali izključno v nacionalni stranki, določili, da bodo tudi vse ekspoziture različnih institucij Evropske unije na enem mestu v naši državi. In potem mislim, da se lahko dovolj pošteno vsi skupaj vprašamo, ali ste res za skladen regionalni razvoj, ko pa težnje, tiste težnje, ki izhajajo iz vašega glasovanje, in seveda glasovanje je naše orodje, kažejo izključno na eno tendenco, da usmerjamo vse sile razvoja izključno v en konec Slovenije. Po naši oceni je seveda to izključen primer dvoličnosti. Po eni strani spreminjate ustavo. Sami veste, da nam je dosedanji 143. člen omogočal ustanovitev pokrajin, toda tega niste hoteli. Našli ste izgovor, češ da ustava tega ne dovoljuje. Po drugi strani smo se pa tudi včeraj - da ne bom šel predaleč v zgodovino in da bom zaključil - srečali z vprašanjem skladov, ki bi omogočali razvoj regij. Predlog amandmaja je bil trije skladi. Ta državni zbor je rekel ne, nočemo, hočemo imeti izključno en sklad, in še ta bo v mestu Ljubljana. Žal gospodje in gospe, za tako politiko, najsibo, da sledimo Vladi Republike Slovenije ali pa vladni večini, ne bomo. Ne bomo dosegli tistega našega zastavljenega cilja, h kateremu eni resnično sledimo, eni pa le navidezno, to je skladnega regionalnega razvoja. V nacionalni stranki podpiramo predlog gospoda Kelemine. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa matičnega delovnega telesa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločili danes v okviru glasovanja 15 minut po zaključeni razpravi o 9. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in prehajam na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O SOCIALNEM VARSTVU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Ministra dr. Dimovskega, državno sekretarko in sodelavce lepo pozdravljam! Besedo dajem kar predstavniku vlade, za dopolnilno obrazložitev predloga zakona, če vlada to želi. 5 minut ste predvideli. Gospod minister, prosim.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Spremembe zakona o socialnem varstvu, ki jih obravnavamo danes, prinašajo vrsto pomembnih sprememb in dopolnitev, ki pomenijo zlasti dograjevanje obstoječega sistema socialnega varstva in hkrati tudi usklajevanje tega zakona z rešitvamiv drugi zakonodaji. Med najpomembnejšimi novostmi bi želel na kratko omeniti naslednje. Prvič, kot podporo ukrepom aktivne politike zaposlovanja želimo tudi s tem zakonom spodbuditi zaposlovanje prejemnikov socialnih pomoči, ki so dolgotrajno brezposelni, zato za njih urejamo posebno pravico subvencije za zaposlitev. V celoti na novo in podrobno urejamo postopek podelitve in prenehanja koncesije, tako da je zagotovljeno varstvo konkurence med izvajalci in hkrati zavarovanje koristi uporabnikov in njihovih storitev. Uvajamo tudi pravice do družinskega pomočnika za odrasle osebe s težko motnjo v duševnem razvoju ali težko gibalno motnjo, in sicer kot nadaljevane pravice, ki je bila v letošnjem letu uvedena tudi z zakonom o starševstvu in družinskih prejemkih. Uvajamo tudi nekatere spremembe v financiranju, v pogojih za vodenje socialnovarstvenih zavodov, v izvajanju javnih pooblastil in podobno. Kot zadnje uvajamo tudi socialno inšpekcijo, ki je glede na širitev mrež izvajalcev in potrebo po njihovem nadzoru nujna, s tem pa uvajamo tudi potrebna pooblastila za ukrepanje v primerih, ko je to nujno. Menimo, da so vse navedene spremembe nujne in predlagam njihov sprejem oziroma pričakujemo, da jih boste tudi sprejeli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval odbor za zdravstvo, delo, družino, socialno politiko in invalide, kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora gospoda Stanislava Brenčiča, da predstavi poročilo.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lepo pozdravljam vse prisotne z gospodom ministrom na čelu! Odbor za zdravstvo, delo, družino, socialno politiko in invalide je predlog zakona obravnaval na 38. redni seji 5. 11. Pri delu odbora so sodelovali predstavnica predlagatelja državna sekretarka ministrstva za delo, družino, socialno politiko gospa Lidija Apohal-Vučkovič, predstavnika zakonodajno-pravne službe, predstavnica državnega sveta, predstavniki socialne zbornice Slovenije, skupnosti centrov za socialno delo, skupnosti varstveno-delovnih centrov, sindikatov zdravstva in socialnega varstva Slovenije, predstavniki SIOS-a in predstavnica društva za teorijo in kulturo hendikepa. Odbor je bil seznanjen z mnenjem zakonodajno-pravne službe in mnenji prej omenjenih prisostvovalcev na seji. Zakonodajno-pravna služba je navedeni predlog proučila z vidika skladnost z ustavo, pravnim sistemom ter zakonodajno-tehničnim vidikom. Opozarja na številčenje poglavij, ker je potrebno skladno z utečeno zakonodajno tehniko uporabljati drugačen nomotehnični pristop. Prav tako pa je dala tudi vsebinske pripombe k 2., 7., 8., 9., 17., 18., 22., 23., 25., 26., 30., 37., 47., 51. in 57. členu. Med drugimi je k 17. členu poleg redakcijske pripombe opozorila tudi na neopredeljenost samega pravnega statusa skupnosti zavodov, kar je potrebno dodatno preveriti glede določbe 121. člena ustave. Odbor državnega zbora Republike Slovenije za zdravstvo, delo, družino, socialno politiko in invalide je v skladu s 126. in 131. členom poslovnika opravil razpravo in glasoval o vseh členih ter vloženih amandmajih, ki so jih vložili gospa kolegic Silva Črnugelj k 2., 17. členu, kolega poslanec Branko Janc k 17. členu in kolega poslanec mag. Drobnič k 2. 4., 15., 16., 23. in 31. členu. Ključna razprava o predlogu zakona se je vodila predvsem ob 1. členu predloga zakona, ki na novo uvaja institucionalno varstvo in družinskega pomočnika. Člani odbora so razpravljali o vprašanju, zakaj se vlada ni odločila za koncept osebne asistence. Namreč, koncept družinskega pomočnika pomeni, da ta pravica invalidne osebe pravzaprav ni individualna, ker je povezana z družinskimi člani. Državna sekretarka je pojasnila, da predlog zakona pomeni uskladitev z zakonom o starševskem varstvu oziroma odpravo neenakosti pred zakonom, ki je z zakonom o starševskem varstvu in družinskih prejemkih nastopila. Koncept osebne asistence je na eksperimentalni ravni pri nas še v preizkušanju, financiran pa je s strani države, in naj bi tudi služil za uzakonitev osebne asistence, vendar v zakonu, ki je v pripravi, in naj bi urejal različne manjkajoče ali neustrezno urejene pravice invalidov, da bi jim dejansko lahko omogočili neodvisno življenje. Nadalje je bila široka razprava tudi k 2. členu. V nadaljevanju razprave pa so člani odbora opozorili še na 12. člen oziroma 47. člen krovnega oziroma osnovnega zakona, na podlagi katerega lahko organ, pristojen za podelitev koncesije, z odločbo odvzame koncesijo tudi zaradi zmanjšanja potreb po opravljanju storitev, ki so predmet koncesije, ali zaradi zmanjšanja obsega sredstev v proračunu koncedenta. Odbor ni sprejel vloženih amandmajev kolega Drobniča k 31. členu. Odbor državnega zbora Republike Slovenije za delo, družino, socialno politiko in invalide je na podlagi mnenja zakonodajno-pravne službe in prej naštetih konkretnih pripomb na posamezne člene oblikoval in sprejel številne amandmaje in v bistvu uredil zakon tako, kot je predložen, v obliki dopolnjenega predloga v celoti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledijo predstavitve stališč poslanskih skupin. Najprej magister Janez Drobnič v imenu Nove Slovenije.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav kolegicam in kolegom in seveda predstavnikom vlade Republike Slovenije! Torej, spremembe zakona o socialnem varstvu, mnenje poslanske skupine Nove Slovenije. Mi smo se seveda poglobljeno lotili te pravne materije. Po eni strani lahko rečemo, da sonekatere novosti, ki jih prinaša ta novela, seveda dobrodošle v slovenski prostor, kar se tiče socialne politike, vendar pa smo oblikovali tudi amandmaje, ki bi pravno materijo izboljšali. Vladni predlog o zagotovitvi družinskega pomočnika ima namen kompenzirati slabosti rešitev zakona o starševskem varstvu na področju aktivne politike zaposlovanja za matere z otroki in ostale stvari. Uvaja vsaj delne možnosti subvencionirane zaposlitve za družinske člane, ki skrbijo za prizadete odrasle osebe, in sicer vvlogi družinskega pomočnika. Namenjena je za najtežje prizadete odrasle invalide. Ureditev družinskega pomočnika, ki ga je predložila vlada, ima nekaj spornih odločitev. Dobra stran je ta, da se omogoča najtežjim invalidom dodatna pomoč. V zadnjem letu soimeli namreč precejšnje težave s sofinanciranjem takšnih pomočnikov oziroma pomoči. Slabost pa je v tem, da določba govori samo o osebah z motnjo v duševnem razvoju in o težko gibalno oviranih osebah. Izpostaviti je treba, da v tej državi živijo tudi druge invalidne osebe, ali invalidi, ki z vidika neodvisnega življenja še kako potrebujejo pomočnika, slepi, gluhi, duševno bolni - kako se bomo lotili tega vprašanja? Problematično pri opredelitvi te pravice je, da bi se storitve plačevale iz proračuna občine, ki marsikatere ne bodo zmogle tega finančnega bremena. Odgovor vladne strani je bil, to ne gre za velik obseg, odnosno število oseb, vendar potem je pa problem v tem, da pač ne zajamemo vse populacije, ki bi z vidika potreb in vključevanja v običajno življenje to potrebovala, so potem izločeni. Pravica do družinskega pomočnika bi po tem predlogu pripadala tistim, ki imajo svoje sorodnike. Ostalim pa ne, kar je lahko tudi ustavno sporno, zato bi morali v zakonu uvesti tudi možnost za tiste težko prizadete invalide, ki sorodnikov nimajo. Še nadalje ostaja vprašanje, kaj bo v prihodnje z bivalnimi skupnostmi, saj so te storitve cenejše, bolj dostopne in zagotavljajo večje možnosti socialnih kontaktov in samostojnega življenja odraslih. To je ključno vprašanje, ki se poraja ob uvajanju pomočnika. Ljudje oziroma sorodniki, ki se bodo odločili, da bodo družinski pomočniki, se morajo zavedati, da bo to postal tvegan posel. Ob tem gre za dejstvo, da ne gre za pravo delovno razmerje, zato bodo nastale druge težave, če zbolijo, se postarajo, niso sposobni za delo, nimajo dovolj let za upokojitev, ob upoštevanju mnogih majhnih možnosti najti drugo delo, pa regres, dopust in še kakšna težava bo nastala pri implementaciji oziroma uresničitvi zakonske določbe, kakor si jo zamišlja vladna stran. Poudariti velja, da to ni osebna asistenca, kjer gre za pravo delovno razmerje s primerno plačo in vsemi drugimi pravicami, kot so predlagali nekateri strokovnjaki, in ki naj bi bila urejena v temeljnem zakonu o pravicah invalidov. Družinski pomočnik, tako kot je sedaj definiran, je v bistvu definiran kot pravica tega sorodnika do ugoditve ustreznega zaposlitvenega statusa. V tem primeru se je mogoče izogniti ustavni presoji o enakosti tudi ostalih invalidov do družinskega pomočnika, ampak s tem pa postane cilj, torej pomoč tistim, ki bodo opravljali funkcijo družinskega pomočnika. Izpostaviti je potrebno tudi pogoje za vodenje zavodov, ker so pretirani in niso skladni z evropskimi usmeritvami, pa tudi z nekimi elementarnimi izkušnjami vodenja zavodov, zato smo predlagali zahtevo s pogoji glede izobrazbe po velikosti zavoda, glede na to, ali je to neposredno vodenje ali gre za posredno vodenje in v tem kontekstu je tudi smiselno postaviti višje ali nižje zahteve glede vodenje zavoda. Tam ni nič narušeno načelo zelo dobre usposobljenosti za vodenje takih zavodov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Peter Levič bo predstavil stališče Stranke mladih.
Predlog zakona po oceni Stranke mladih Slovenije prinaša nekaj koristih novosti, po katerih se je kazala potreba že dalj časa, saj se temeljni zakon o socialnem varstvu, ki je bil sprejet že leta 1992, ni, razen sprememb o socialni pomoči, veliko spreminjal. Z njegovim izvajanjem se je pokazalo kar nekaj potreb, ki jih zakon ni zajel. Žal pa ne moremo reči, da smo z vlado kot predlagateljem tega zakona zadovoljni. Tudi v tem zakonu, kot včeraj pri zakonu o zaščiti živali, se žal pokaže neresnost vlade pri pripravljanju zakonov. V tem zakonu se bo z odločbo popravila možnost, ki je po zakonu o starševskem varstvu in družinskih prejemkih ima invalidni otrok. Pravica do družinskega pomočnika, ki bo upravičen do nadomestila za izpad dohodka in zavarovanja, bomo sedaj v okviru tega zakona priznali tudi osebam, ki so starejše od 18 let. Podpiramo tudi določbo o možnosti tretje osebe kot osebnega pomočnika. Zavedamo se, da so predvsem starši in sorodniki tisti, ki skrbijo za invalida, vendar ostaja mnogo invalidnih oseb, ki sorodnikov, ki bi skrbeli zanje, nimajo. Pravica do osebne asistence je pravica invalidov in kot taka bi morala biti zapisana v posebnem zakonu. Žal vlada zakon o izenačevanju možnosti invalidov pripravlja že več let in bo verjetno še precej časa trajalo, da bo sprejet. Tako moramo, če hočemo omogočiti invalidom izvajanje njihovih pravic, v številnih zakonih popravljati posamezne člene, ki jih bo s sprejetjem krovnega zakona potrebno ponovno popravljati. Tako sedaj s tem zakonom omogočimo tudi tretjim osebam, ki niso v krvnem sorodstvu z invalidno osebo, postati osebni pomočnik in ta določba naj bi veljala le do sprejetja zakona o izenačevanju možnosti invalidov. Tako početje je popolnoma neresno in posmeh vsaki pravni državi. Vendar menimo, da so potrebe invalidnih oseb tako pomembne, da je potrebno ta predlog zakona sprejeti. Podpiramo tudi številne druge novosti, ki jih bo prinesel ta zakon. Predvsem subvencije za podjetja v primeru zaposlitve težko zaposljive osebe. Te subvencije so se v preteklosti že izkazale kot dobra motivacija za podjetja pri zaposlovanju. Žal je v Sloveniji zaposlitvena situacija taka, da se že popolnoma zdrav človek z visoko izobrazbo in z vsemi potrebnimi kvalifikacijami težko zaposli, kaj šele nekdo, ki teh kvalifikacij nima. Zato so spodbude države s pomočjo subvencij več kot dobrodošle in pomenijo novo življenjsko možnost za te osebe. Več kot potrebno in nujno pa je bilo v zakon vnesti določbe o koncesijah, saj so se te do sedaj podeljevale na podlagi pravilnika, ki prav gotovo ni ustrezna pravna podlaga za tako pomembno dejavnost. Prav tako pa je pomembna tudi vpeljava možnosti inšpekcijskega nadzora. V zadnjem času se je zgodilo kar nekaj dogodkov, kjer se je pokazala nujnost inšpekcijskega nadzora in potrebe po hitrem interveniranju. Še posebej je to potrebno zato, ker podeljevanje koncesij po tem zakonu teče predvsem pri najbolj socialno nemočnih kategorijah prebivalstva, invalidih in starostnikih. Kot sem že omenil, bomo poslanci Stranke mladih Slovenije predlog zakona podprli, čeprav menimo, da nekatere določbe ne sodijo v ta zakon, so pa potrebne ureditve, zato bomo predlog podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ivan Kebrič, DeSUS.
Hvala, gospod podpredsednik, za besedo. Spoštovani minister s spremljevalko, kolegice in kolegi! Enotno imamo stališče v poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev o tej zadevi. Naša stranka upokojencev Slovenije pozdravlja vsa konkretna prizadevanja, ki sodijo v izpolnjevanje in izboljševanje socialne države. Za starejšo populacijo je to še kako pomembno, saj človek v tretjem življenjskem obdobju preprosto potrebuje družbeno skrb, kar mu omogoča zdravo, vitalno življenje ter aktivno udejstvovanje v družbi. Iz tega izkustva razumemo tudi druge probleme s katerimi se danes sooča mlajša generacija. Prav tako na tem mestu, ko že ničkolikokrat poudarjamo, da podpiramo in zagovarjamo uresničevanje socialnega programa države, v katerem so opredeljena področja, obseg in funkcije, ki ostajajo pod javno skrbjo in odgovornostjo države, ter ostale cilje, ki so začrtani v nacionalnem programu socialnega varstva do leta 2005. Pri tem ocenjujemo, da je skrajni čas, da odpravimo neenakopraven položaj pri zagotavljanju varstva težko duševno ali telesno prizadetih otrokinvalidov in jim zagotovimo, da jim lahko starši ali druge bližnje osebe nudijo pomoč tudi po dopolnjenem osemnajstem letu starosti. S tem izpolnimo enega od načel omenjenega socialnega programa, namreč da država omogoča izvajanje pravic do posebnih oblikvarstva invalidov. To je tudi eden izmed ukrepov na področju socialnega varstva, ki zagotavlja dostojanstvo in enake možnosti za vse ter preprečuje socialno izključenost. Kar se tiče ponovnega aktiviranja tistih prejemnikov socialne pomoči, ki so najtežje zaposljivi, smo mnenja, da je potrebno omogočiti in stimulirati vsakega delodajalca, ki bo za nedoločen čas zaposlil tiste, ki so dalj časa brezposelni, saj bi jim s tem pomagali pri povrnitvi njihove samozavesti, ki so jo verjetno izgubljali ali nekateri celo izgubili tekom svoje brezposelnosti, s tem pa bi tudi pomagali marsikateri družini, ki ob taki brezposelnosti doživlja strese in tudi druge obremenitve in drugačne stiske. Čeprav imamo pomisleke do procesov deregulacije, saj smo prepričani, da mora država socialno politiko izvajati preko svojih in ne v večji meri zasebniki izvajalcev. Zato ocenjujemo, da je sprememba glede podelitve dosedanjih koncesij za javne službe in ki predvideva, da se koncesije lahko podelijo za določen čas in ne tako kot doslej, samo za nedoločen čas, saj bo konkurenca te storitve prav gotovo izboljšala. V tem kontekstu ali v ta kontekst spada tudi sprememba v poglavju, ki predvideva prenos nekaterih upravnih nalog domov za starejše in posebnih socialnovarstvenih zavodov na skupnost socialnih zavodov Slovenije, kar bo poenotilo dosedanje neenotne ureditve domov za starejše po vsej Sloveniji. Zaradi vseh naštetih razlogov in dejstva, da smo stranka s socialnim čutom, ki si prizadeva za socialno najboljše varstvo, v tem smo zelo ranljivi, in želimo, da s tem zakonom, ki do nekje ureja te stvari, izboljšujemo, in zato bomo zanj v poslanski skupini glasovali. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Slovenske demokratske stranke naj bi predstavil gospod Cukjati, ki ga ta hip ni. Stališče Združene liste bo predstavila gospa Silva Črnugelj.
Predsedujoči! Lepo pozdravljeni predstavniki ministrstva! Spoštovani kolegi in kolegice! Danes obravnavamo spremembe in dopolnitve zakona o socialnem varstvu, ki gotovo sodijo med tiste zakone, ki so od svojega sprejema preživeli kar dosti sprememb in dopolnitev. Ta jih je imel kar nekaj, in sicer od leta 1992. To vse seveda kaže na izredno dinamično in razvejano področje, ki vsebuje vrsto pravic, ki jih je treba zagotovo jasno in natančno opredeliti, saj sta občutljivost tematike in neposreden vpliv na vsakdanje probleme in človekove stiske izjemno velika in pomembna. Najpomembnejša sprememba tega zakona je bila tista, ki je omogočila rast zasebnih izvajalcev na področju socialnega varstva, in tiste, ki so se nanašale na celotno poglavje denarnih socialnih pomoči, ki so v mnogočem pomagale marsikateremu upravičencu in omogočile dostojno življenje. Pričujoče spremembe in dopolnitve gotovo sodijo med tiste, ki pomembno vplivajo na urejanje tega področja in bodo kljub polemičnosti nekaterih razprav velika prelomnica za to dejavnost. Zakon o starševskem varstvu in družinskih prejemkih je staršem, ki skrbijoza otroke s težko motnjo v duševnem razvoju ali težko gibalno ovirane otroke s 1.1.2003 priznal pravico do delnega plačila za izgubljeni dohodek. Novela današnjega zakona omogoča staršem, da lahko uveljavijo to pravico, ne samo do polnoletnosti otroka, tudi po 18. letu starosti, saj razlogi za takšno okvaro žal niso prenehali in verjetno tudi ne bodo prenehali po tej starosti. Tako je odpravljena neenakost položaja otrok, težko duševno ali telesno prizadetih, in uvedena pravica do družinskega pomočnika in omogočena izbira med vsemi možnimi ponudbami, ki trenutno obstajajo na tem področju. Pravica do izbire družinskega pomočnika je sicer pravica invalidne osebe, pridobi jo družinski član, ki pridobi tudi pravico do plačila dela v višini minimalne plače. Ta del je sicer za nekatere sporen, vendar pomeni velik dosežek na tem področju. Predlagana sprememba 45. člena opredeljuje ne sicer tako podrobno ureditev osebne asistence, pove pa, da se le-ta lahko opravlja pod pogoji iz tega zakona, ki se nanašajo na družinskega pomočnika, ki pa ni družinski član. Tudi pove, da se ti dve možnosti izbire ne izključujeta, vendar dovolj jasno ne navaja, katere so tiste osebe, ki niso družinski člani, in na kakšen način in pod katerimi pogoji lahko opravljajo osebno asistenco, ki je vsekakor potrebna zlasti v primerih, ko invalidna oseba nima družinskega člana, ki bi skrbel zanj. Verjetno bo zakon o izenačevanju možnosti invalidov tudi o tem kaj več spregovoril. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov ugotavljamo, da je področje urejanja koncesij v tem predlogu mnogo podrobneje urejeno, kot javna služba na področju socialnega varstva, ker je to področje sedaj urejal samo pravilnik. Ohranja se dosedanja razdelitev med občino in državo in se vedno porajajo vsa tista vprašanja, ki so problematična, kako in na kakšen način bodo občine pač to breme zmogle. Dosedanja praksa je pokazala, da je zlasti bilo malo možnosti za izvajanje nadaljevalne dejavnosti, ko koncedent odloči, da prekine dejavnost. Potek, način in dodelitev so zelo podrobno izvedeni in definirani. Poglavje oziroma členi, ki opredeljujejo začetek stečajnega postopka, navedenega zoper koncesionarja, so obsežni in zelo natančni. Mnogo prostora je namenjenega zlasti odnosu stečajnega upravitelja do objektov in predaja teh objektov. V poslanski skupini združene liste se sprašujemo, kaj se dodaja in kako so zaščiteni in varovani zaposleni, ali tudi oni preprosto preidejo v obvezo stečajnega upravitelja, da poskrbi za njihov status. Zakon opredeljuje tudi naloge socialne zbornice kot strokovne organizacije. Poglavje nadzora je tudi dopolnjeno in spremenjeno. Jasno je določeno in definiramo, kaj morajo izpolnjevati inšpektorji za opravljanje te funkcije. Veliko razprav je bilo o tem, kakšne pogoje mora izpolnjevati direktor javnega zavoda s področja socialnega varstva. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov se nagibamo k tistim rešitvam, ki ne ožajo tega področja in dovoljujejo širšo izbiro poklicev. Predlagane spremembe in dopolnitve bomo pač podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Slovenske ljudske stranke bo predstavil Stanislav Brenčič. Prosim.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Spremembe in rešitve, ki jih predlog tega zakona vnaša v osnovni zakon o socialnemu varstvu, v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke pozdravljamo in sprejemamo kot potrebne. Že ob obravnavi predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o starševskem varstvu in družinskih prejemkih smo opozarjali, da je potrebno priznati staršem, ki varujejo in skrbijo za otroka s težko motnjo v duševnem razvoju ali s težko gibalno ovirane otroke, pravico do delnega plačila za izgubljeni dohodek tudi po 18 letu starosti otroka. Predlog tega zakona to pravico daje, in sicer v obliki družinskega pomočnika. S tem se položaj invalidne osebe, za katero so do 18. leta starosti skrbeli starši, ne poslabša, oseba pa, ki temu invalidu nudi pomoč, lahko ostane doma in prejema plačilo v višini minimalne plače. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke pa smo prepričani, da se bomo prej kot slej morali odločiti tudi za to, da bo mogoče, če tej skrbi rečemo kar osebna asistenca, izvajanje le-te ponuditi tudi osebi, ki ni starš oziroma ožji družinski član. Zelo smiselna je v predlogu zakona vzpostavitev spodbujevalnih denarnih pomoči s ciljem ponovnega aktiviranja tistih prejemnikov socialne pomoči, ki so težje zaposljivi. S tem se bo zmanjšala odvisnost ljudi od zgolj socialnih prejemkov. S takim pristopom se pospešuje aktivna politika zaposlovanja, za kar menimo mi, da je dobra in jo je vredno pozdraviti. S predlogom tega zakona se podrobneje urejajo koncesije na področju socialnega varstva in se podelitev koncesije opredeli kot javna služba. Naša poslanska skupina pozdravlja pristop, s katerim se v tem primeru daje v ospredje načelo subsidiarnosti, ki ima v Evropski uniji vedno pomembnejšo noto, s tem, ko se znatnejša vloga pri tem zaupa socialni zbornici. Podpiramo tudi vse preostale spremembe, ki jih novela prinaša, kot so prenos določenih finančnih obveznosti pri zagotavljanju osebne pomoči iz občine v državo ter pa tudi spremenjen način zavarovanja terjatev občine, kadar ta krije stroške socialnega varstva in pomoči na domu. Podprli bomo k dopolnjenemu predlogu predložene amandmaje, in sicer k 15. in 45. členu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Majda Širca v imenu Liberalne demokracije.
Hvala. Bilo je nujno, da invalidne osebe dobijo pravico do nege in varovane pomoči tudi po 18. letu starosti. Bodisi, da to pomoč zagotovijo starši, bodisi druga bližnja oseba, ki si jo izbere koristnik kot družinskega člana. Vemo, da zakon o starševskem varstvu in družinskih prejemkih to pravico omogoča le do 18. leta starosti, in da je obstajala po sprejetju tega zakona neenakopravna situacija. Vemo, da se, kot predlaga vlada, ta pravica uveljavlja namesto institucionalnega varstva. Vemo, da družinski pomočnik dobi pravico doplačila v višini minimalne plače in da ga financira občina, medtem ko se socialna pomoč oziroma osebna pomoč centru za socialno delo prenese iz občin na državo, kar je zelo poudarka vreden podatek. Bilo je tudi smiselno, da se uredijo koncesije kot javne službe na področju socialnega varstva, dodatno uredijo. Namreč to se pravi, da se jim podeljuje status, življenjska doba za določen čas, da se jih pridobiva na javnem razpisu, da ob tem izražajo mnenje socialne zbornice, da se določa prenehanje funkcioniranja in odvzem koncesij. Skratka, da se bolj transparentno ali sploh uredijo medsebojna razmerja med koncedentom in kocesionarjem. In bilo je tudi korektno, da se s predlaganimi dopolnitvami uredi inšpekcijski, dodatno uredi inšpekcijski nadzor, da se umestijo subvencije za zaposlovanje in da se tudi definirajo načini združevanja socialnovarstvenih zavodov v skupnost. Kakorkoli že, glavna intenca zakona je smiselna in ni dvoma, da je ne bi podprli. Z njo se strinjamo. Prav je, da ima invalidna oseba možnost izbire - to se nam zdi pomembno - skratka izbira, ali gre v institucionalno varstvo ali si za oskrbo izbere bližnjo osebo, tako imenovanega družinskega pomočnika oziroma sorodnika, tudi po 18. letu starosti. Nedvomno tudi mi smo razmišljali o predlogu, ki je bil v tej diskusiji večkrat poudarjen in ki naj bi ga prinesla rešitev z zakonom o izenačevanju možnosti, ki predvideva še več. Predvideva, da koristnik sam izbira osebnega pomočnika. V tem smislu naj ne bi bil omejen le na družinske člane, temveč bi imel možnost tudi tretje osebe, ki ne bi bila nujno v sorodu s koristniki pravice do pomočnika. Gre za logično rešitev, ki upam, da se bo v prihodnosti enkrat zgodila, ne samo zaradi tega, zaradi razlogov, ki smo jih danes že slišali, češ, da vsi ni nujno,da imajo ustrezne skrbnike v sorodstvu, ampak tudi zaradi tega, ker bi se nekateri morebiti raje odločili za neodvisnost, ki se zgodi s temi leti lažje, ne glede na stanje, ali zato, da ne bi več obremenjevali staršev, ali dodatno obremenjevali staršev, še posebej matere, ki je najpogosteje oseba tovrstnega skrbstva. Tako imenovana tretja oseba, ki razumem, da je intenca politike v prihodnosti, zagotovo odpira druga vprašanja, konceptualno drugačne ureditve, tudi finančnih posledic gotovo je kar nekaj, je pa res, da je zagotovo kar nekaj ljudi, ki bi se odločili za opravljanje tovrstne pomoči, ne le v sferi brezposelnih, temveč tudi v tistih, ki imajo druge impulze, da bi lahko ponudili take usluge. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Sašo Peče bo predstavil stališče Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
V nacionalni stranki ocenjujemo, da je zakon dober, zato tudi ne bom porabil preveč časa, prav tako pa si želimo, da bi bili morebitni podzakonski akti, ki bodo izhajali iz določb zakonske vsebine, čim boljši in da se bodo čim lažje oziroma v obliki dobrega odnosa, predvsem do odjemalcev tega zakona, čim lažje izkazali. Hvala.
Hvala. Še stališče Slovenske demokratske stranke. Gospod Cukjati.
Hvala za besedo. Spoštovani! Zagotovo, kdor pozna usodo invalidov od otroštva dalje in pa težav staršev, ki se s tem ukvarjajo, imajo svoje otroke radi, imajo težave, želijo jim nuditi, kar najbolje, ve, kako je pomembno, da ta pravica družinskega pomočnika se nadaljuje tudi po 18. letu starosti invalida. Mi s tega stališča seveda pozdravljamo zakon. Menimo, da bi seveda že zdavnaj moral zagledati luč parlamenta. Ima pa ta predlog eno lepotno napako, in sicer po eni strani obremenjuje občine z novim prispevkom oziroma s plačilom minimalne plače temu družinskemu pomočniku, kar seveda je stvar odnosa med občino in državo, po drugi strani pa državo razbremenjuje, ker temu invalidu ukinja oziroma za tisti čas, ko ima družinskega pomočnika,odteguje dodatek za tujo nego in pomoč. Menimo, da to pa ni pravilno, kajti dodatek je dodan oziroma je dan invalidu bolj zaradi materialnih stroškov, ki so vezani z vsem tem. Minimalna plača je nadomestilo izgube osebnega dohodka, ki bi ga družinski pomočnik imel, če bi hodil v službo. Zagotovo se tega dela z invalidom ne da oceniti, kajti to ni samo 8 ur na dan, to je petek in svetek, to je podnevi in ponoči. Vendar je ta minimalna plača, ki je namenjena družinskemu pomočniku, mišljena kot neko nadomestilo v tem smislu, da je tudi zavarovanje urejeno družinskemu pomočniku. Iz tega naslova menimo, da bi vendarle bilo potrebno premisliti, da bi se ta dodatek za tujo nego in mogoč, ki ga imajo najtežji invalidi, vendarle ohranil. Sicer pa podpiramo amandmaje, ki so dani, tako s strani Nove Slovenije, kot tudi amandmaje s strani vladne koalicije in menimo, upamo, da bo v bližnji bodočnosti prišlo še do nekaterih izboljšav na tem področju, med ostalim tudi do osebnega pomočnika in pa pravic, ki naj bi jih invalidi na tak način uresničevali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo predstavitve stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 25. novembra 2003. Najprej je tu 2. člen. V razpravo dajem 2. člen in amandmaja poslanske skupine Nove Slovenije. Kdo želi besedo? Gospod Drobnič. Prosim.
Hvala lepa za besedo. V Novi Sloveniji se sprašujemo, zakaj bi izločali težko prizadete invalide iz tega sistema družinskega pomočnika, torej tiste delovne invalide po zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, če bi glede na prizadetost izpolnjevali pogoje. Tu je potem možnost izbire po predlogu vlade samo za tiste, ki so v sorodstvenem razmerju. Vseeno mislimo, da bi bilo potrebno na tak način dopolniti zakon. Prosim za mnenje vlade.
Hvala lepa. Kdo želi še besedo? Gospod Cukjati.
Hvala. V tem členu je uvodoma rečeno, da ta pravica, namreč do izbire družinskega pomočnika, je dodeljena polnoletni osebi, ki je bila težko motena v duševnem razvoju, to se pravi iz otroštva dalje, ali pa polnoletni težko gibalno ovirani osebi, ki potrebuje pomoč pri opravljanju vseh osnovnih življenjskih potreb. Tukaj ni rečeno, da gre za gibalno oviranost od rojstva. Menimo, da je to pravilno. Kajti ta gibalna oviranost zaradi poškodbe ali česarkoli, zloma hrbtenice pri padalstvu ali kakorkoli, lahko nastopi davno pred 18. letom, je pridobljena oviranost, in če je en dan pred dopolnitvijo 18. leta, potem se vprašam, zakaj tudi ne gibalna oviranost, ki je nastala en dan po izpolnitvi 18. leta oziroma za vse težke invalide, katerim je invalidnost nastopila kadarkoli v življenju. In če je temu tako, če bi tako z vidika pravičnosti pristopili k temu, potem je treba upoštevati tudi določila, ki izhajajo iz, oziroma pravice in določila, ki izhajajo iz pokojninsko-invalidskega zavarovanja. Zaradi tega se nam zdi zelo smiselno, da se vnese amandma Nove Slovenije in seveda tudi te kategorije in ta način ocenjevanja invalidnosti vključimo v ta člen.
Hvala lepa. Ni več vprašanj. Odgovor vlade, prosim. Gospa državna sekretarka.
Hvala lepa. Vlada se s predlaganim amandmajem ne strinja, in sicer zaradi tega, ker meni, da problemi, na katere sta opozorila oba gospoda poslanca, bodo ustrezno rešeni z rešitvijo, ki je vsebovana v tretji alinei drugega odstavka 18.a člena. Prva in druga alinea tega odstavka namreč uvajata avtomatizem štetja, da gre za invalidno osebo, ki ji je taka pravica priznana, in ta avtomatizem naj bi bil v primeru, ko je že do 18. leta bila priznana pravica staršem do delnega plačila, in v drugi alinei, v primeru, ko je ta oseba že dobila status invalida po zakonu o družbenem varstvu telesno in duševno prizadetih oseb, kar pomeni, da je bilo ugotovljeno, da je nesposobna za samostojno življenje in delo. V kolikor bi v to alineo vnesli tudi besedilo predlaganega amandmaja, pomeni, da bi tak avtomatizem veljal za vse, ki so pridobili status invalida po zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju in imajo tudi dodatek za pomoč in postrežbo, pri čemer moram pa seveda tudi opozoriti, da po pokojninskem zakonu se status invalida sploh ne ugotavlja na tak način. Tam se ugotavlja, kdo je še sposoben za delo, in koliko je še sposoben za delo. Tretja alinea, ki pa ni avtomatizem, pa pomeni, da se lahko vsaki taki osebi, ki je težko prizadeta, tudi če gre za težko gibalno oviranost, ki je nastopila po 18. letu, prizna, da je oseba, ki ima lahko pravico do družinskega pomočnika. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Drobnič.
Verjamem, da to dikcijo motnje v duševnem razvoju in težko gibalno ovirano osebo vlečete iz drugega zakona, zato, da bi identifikacijo ohranili. Ampak tukaj mene zanima, težko gibalno ovirana oseba, slišal sem od nekaterih predstavnikov vlade, da bi se v to šteli tudi slepi, gluhi. Ali je to to? Ali to ni to? Kako bo? Namreč, če že sprejema državni zbor neko dikcijo, naj bo jasna, da ne bo potem v sami praksi prišlo do samovolje, do samovoljnega razlaganja. Slišal sem to, da je gibalno ovirana. Kakor se spoznam iz svojega dela glede mobilno oviranih, v to sfero seveda ne sodijo senzorno prizadeti. Senzorno prizadeti so pač gluhi, slepi, ki ravno tako za svoje življenje, zlasti, če je kakšna druga prizadetost zraven še, potrebujejo pomoč druge osebe za praktično vse življenjske potrebe. To bo v praksi, tu boste imeli težave. Ne bi bil rad tisti, ki bi kakorkoli povzročal težave, ampak tisti, ki bi povzročal razjasnitev.
Hvala lepa. Še kdo? Če ni več razprave, potem razpravo zaključujem. In prehajamo na 15. člen. V razpravo dajem 15. člen in amandma poslanske skupine Nove Slovenije. Obveščen sem, da je tudi vlada pripravila amandma na amandma poslanske skupine Nove Slovenije. Kdo želi besedo? Najprej gospod Drobnič.
V naših predlogih, torej v 15. členu želimo spustiti nerazumno visoke pogoje glede izobrazbe za vodenje zavodov. Mi smo mislili v tem okviru različne velikosti zavodov. Tam, kjer gre za neposredno vodenje, kjer gre za manj oskrbovancev ali za manj klientov ali manj invalidov ali kakorkoli že rečemo tem, ki so pač oskrbovani ali vzgajani ali kakorkoli že, menimo, da so take zahteve nerazumno visoke. S tem zmanjšujemo možnost, da pridejo pravzaprav tudi ljudje, ki imajo smisel za neposredno vodenje. Zagotovo je pa v velikih organizacijah, kjer gre za posredno vedenje, kjer gre za neke vrste menedžiranja tudi z ljudmi, pa so ti pogoji zahtevnejši. Tudi mislim, da ta asociacija, mednarodna asociacija glede zavodov predlaga oziroma sugerira za to sfero, naj se ne postavljajo previsoki pogoji. Saj, če se bo vlada odločila, da bo zaposlila, ali pa nekdo drug, na mesto z višjo izobrazbo z visoko, ne bo nič narobe, ampak nekomu, ki ima ta smisel vodenja v majhnem zavodu, pa naj mu dopusti, za božjo voljo, nikar mu ne postavljajo nerazumno visokih zahtevkov. Zlasti pa zato, ker je verjetno univerzitetna izobrazba na tem področju, predvsem v smislu raziskovanja, ima poudarek na raziskovanju, analitičnem delu, ne pa na vodenju, na vodenju je pa, kakor nam je poznano, neuniverzitetna ali višja izobrazba ali morda bi bilo tudi kaj drugega. Hvala.
Hvala. Kdo želi še besedo? Gospa Apohalova, prosim. Izvolite.
Hvala. Mi se s predlagano rešitvijo v tem amandmaju sicer ne strinjamo v celoti, vendar pa sprejemamo argumentacijo, da je verjetno rešitev, ki je bila predlagana v tem členu, nekoliko preveč univerzalna. Ne strinjamo se s tem, da bi bilo možno kriterije za vodenje socialnovarstvenih zavodov spustiti tako nizko, da bi lahko socialnovarstvene zavode vodili celo ljudje s srednjo izobrazbo. To pomeni, da bi lahko direktorji centrov za socialno delo, v katerih mora vsak od delavcev imeti visoko izobrazbo, da bi pa direktorji lahko bili delavci s srednjo izobrazbo, je to popolnoma nesprejemljivo. Tudi sicer bi rada opozorila, da predlog vlade in tudi amandma, ki ga predlagamo, je jasen v tej smeri, da ne zahtevamo samo univerzitetne izobrazbe, lahko je tudi visoka strokovna izobrazba. Kot sem povedala, se pa strinjamo, da se možnosti nekoliko razširijo in zato smo mi s svojim amandmajem predlagali, da se namesto različnih stopenj izobrazbe pa predvidi več možnih smeri izobrazbe v tistih zavodih, kjer je to možno, to so pa zlasti domovi za starejše. Hvala lepa
Gospod Drobnič.
Rešitev, ki jo ponekod predlagate, torej združitev strokovnega vodje in pa direktorja, seveda potem napeljuje na tako rešitev, na takšno pot, kot ste predlagali. Sedaj, če bi vsaj v velikih zavodih ločili strokovnega vodja, tam zagotovo je univerzitetna izobrazba primeren profil, za operativno izvajanje, zato da pipe ne puščajo pa da kolektiv dela pa da bilance dobro "štimajo" pa ne vem kaj še vse, pa zagotovo ni potreben ta profil. To hočemo poudariti. Poleg tega predlog okrog 20 let zahtevane prakse, če ima nekdo višjo izobrazbo, je nonsens. Veste, na take reči jaz ne morem pristajati, ker je to nerazumno, 20 let. Nerazumnoje. Vse kar je nad 10 let potrebne zahtevane prakse je po našem razmišljanju neprimerno. To je zapiranje vrat nekaterim. In na to seveda smo odreagirali in pri velikih zavodih bi lahko to funkcijo ločili, strokovnega vodja od direktorja. Pri majhnih pa zagotovo ne, ker kdo bo pa to zaposloval. To bo drago kot žafran. Ali bo država plačevala ali bodo pa fizične osebe morale plačevati. Saj moramo tudi to zajeti, kako se bo, kakšne stroške bomo povzročili, med smiselnostjo odnosno racionalnostjo v ekonomskem smislu in pa strokovnostjo, neko umestno pozicijo moramo imeti. Seveda bi vsi radi verjetno imeli doktorje, ampak to je lahko tudi izguba denarja. Ti pogoji so prezahtevni. To v primerjavi tudi z drugimi državami, vam zagotavljam. To je prezahtevno. To povzroči višje stroške, ni nujno pa, da je to zagotovo boljša kvaliteta.
Hvala. Gospod Cukjati.
Hvala. Svoje mnenje bom mogoče lažje povedal s primerjavo z drugo zakonodajo. Ni dolgo tega, ko smo sprejemali zakon o varnosti in zdravju pri delu, kjer je bilo mnogo polemike na to temo, da so se isti pogoji, iste zahteve, iste obremenitve, ki veljajo za tisoččlanski kolektiv, za podjetje s tisoč zaposlenimi, prenašale in se prenašajo na podjetje, ki ima enega zaposlenega, kjer je podjetnik sam svoj zaposlen, recimo tudi na kmeta. To je hecno, da mi to zakonodajo vendarle v vsakem primeru pišemo na kožo naših nekdanjih socialističnih razmišljanj, velikih firm in tudi velikih zavodov in podobno in se ne znamo vživeti v tisto obliko dela, ki je perspektivna, ki je živa, ki je inovativna, v mala podjetja, male zavode, male skupnosti. Mislim, da je to neka začaranost te naše zakonodaje, ki jo opažamo tudi drugod. In s tega naslove menim, je izredno pomembno, da prisluhnemo vsem tem argumentom, ki so bili dani in podpiram prilagoditev vseh teh pogojev z ozirom na velikost zavoda. Mislim, da toliko razumevanja pa že mora predlagatelj pokazati, da pravzaprav so v nekem majhnem desetčlanskem kolektivu vendarle neki drugi pogoji, kot pa sto zaposlenih ali pa dvesto zaposlenih v domu ostarelih s petsto in podobno.
Hvala. Še kdo od poslank, poslancev? [[Ne.]] Ja. Gospod Beuermann.
Hvala za besedo. Jaz se sicer nisem imel namena oglašati, ampak nikakor ne morem mimo teh argumentacij, ki smo jih zdajle slišali. Bom dal primerjavo. Po neki logiki je potrebna kar precej visoka izobrazba in široka izobrazba za pilota, recimo "jumbo jeta". Po logiki, ki je bila zdajle slišana, bi za eno majhno letalo bilo dovolj imeti osnovno šolo. Hvala.
Hvala lepa. Še kdo? Gospod Drobnič.
Vam bom povedal naslednjo primerjavo, zdaj, če ste že tako slikovito. Ali mislite, da je najboljši inštalater z doktoratom iz elektronike? Ne. Treba je imeti ustrezen profil, dobro, ga ni, pa doktor elektronike ali pa doktor na visokojakostnih omrežjih ali pa nizkojakostni. Vam ne bom zdaj tega razlagal. Gre se, kakšen profil po vsebini iz kurikuluma potegneš ven. Ni, zagotovo ni boljši, inštalater kot takšen, je najboljši inštalater, če mu daš doktorat, če ima doktorat iz elektrike, zagotovo ni boljši inštalater. Tam je, veste, zato imamo poklice, zato imamo višje strokovne šole. Zdaj me bo opozoril predsedujoči verjetno. Bom nehal.
Še kdo? Nihče več. Gospa Apohalova, prosim.
Hvala lepa. Jaz mislim, da direktorja socialno-varstvenega zavoda, ki ima vsak dan opravka z ljudmi in je tudi zato direktor socialno-varstvenega zavoda, nikakor ne moremo primerjati z instalaterjem ali kakšnim podobnim poklicem. Sem pa prepričana, da rešitve, ki jih zakon vsebuje v 15., pa tudi v 16. členu, omogočajo to, da se konkretna rešitev v posameznem zavodu prilagodi njegovi velikosti. Prilagodi na ta način, da se v večjih zavodih, kjer je to racionalno - o tem, ali je to racionalno, pa odloča ustanovitelj, država ali občina, tisti, ki pač za ta zavod odgovarja - uvedeta obe funkciji. Tako strokovnega vodjo kot direktorja, ki uvaja poslovodenje. V manjših zavodih pa je nujno, da sta ti dve funkciji ravno z vidika racionalnosti združeni in ravno zato bi bilo nedopustno, da bi v malih zavodih, kjer je direktor tudi strokovni vodja, odgovarja za strokovnost dela, imeli direktorje s tako nizko stopnjo izobrazbe. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo in prehajamo na 45. člen. V razpravo torej dajem 45. člen in amandmaje poslanskega kluba LDS ter poslanskih skupin Združene liste, Slovenske ljudske stranke in DeSUS-a. Kdo želi besedo? Gospa Širca, prosim.
Bom samo v par besedah razložila intenco tega amandmaja oziroma, zakaj je bil potreben. Potreben je bil zato, da se tisti vmesni čas, ki se zgodi v trenutku, ko se neka pravica po uradni dolžnosti ukine, po zakonu o starševskem varstvu in družinskem prejemku, ko je za invalidno osebo skrbel družinski član po enem zakonu, ponovno uveljavi, če se to seveda želi, če invalidna oseba to želi, po drugem zakonu. To se pravi po tem zakonu. In da ne bi prišlo do nelagodij in nepravnih situacij, je pač potrebno podpreti ta amandma in tudi nasloniti se na tisto razlago, ki govori o tem, da v kolikor pa dotična oseba po osemnajstem letu ne želi več imeti tistega družinskega člana, ki ga je imela pred osemnajstim letom, se lahko tudi ob izreku njega samega oziroma enega od staršev, ki ima pravico do delnega plačila oziroma do tega skrbstva, poda mnenje in s tem tudi uredi ta prehodni status. Gre za pravzaprav nek nomotehničen, ampak hkrati pomemben dodatek.
Hvala lepa. Gospod Drobnič.
Ta določba sodi v tako imenovane akontativne določbe, ki jih ta vladajoča koalicija velikokrat uporablja, da do takrat, ko bo nekaj uredila nekaj po enem zakonu, ki ga še nič ni, ker ga še nimajo napisanega ne v glavi, kar da bo nekaj urejeno. Tako se nam dogaja ravno o zakonu o usposabljanju in zaposlovanju invalidnih oseb, ker moramo zaradi podobnih akontativnih določb vsako leto spreminjati zakon in podaljševati tisto, kdaj bo sprejet zakon. Take določbe so plevel na njivi. Zakaj se niso odločali za osebno asistenco? Argumente smo povedali. Ravno to je problematično, da nekaterim je omogočen družinski pomočnik, asistenca, drugim pa ne. In nekaterim je omogočena zato, ker pač imajo sorodnike, tisti, ki pa nimajo sorodnikov, pač nimajo. In zdaj se seveda vračam vsebinsko na pojem osebne asistence in zdaj boste to napisali in potem bo po radiu, slišati, da Liberalna demokracija pa Združena lista imata najbolj široke grudi, kar se tiče teh socialnih pravic, zato ker bodo nekaj uveljavili v nekem obdobju. Dobro, to lahko napišete, ampak sem že rekel, to je plevel v pravni materiji.
Širca, prosim. Se lahko izklopite, prosim, gospod Drobnič.
Gospod Drobnič, tudi v kolikor bi imeli pred seboj rešitev tako imenovane tretje osebe na podoben način, bi morali imeti tak plevel pred sabo, kot pravite, v obliki 45. člena, zaradi tega, da bi se prehod iz ene situacije, se pravi izpred polnoletnega v polnoletno obdobje, ki ponuja drugačno možnost, lahko uredil brez zapletov in seveda tudi z lastno odločitvijo prizadete oziroma tiste osebe, ki je v postopku.
Hvala. Gospa Črnugelj, prosim.
Hvala lepa. Jaz mislim, da je kolegica Širca že dosti jasno napovedala, mislim, zakaj in čemu ta amandma. On dejansko ureja mislim eno vmesno obdobje in daje možnost, mislim, tudi določene opredelitve. In jaz ne vidim, gospod Drobnič, zakaj vi takemu predlogu na tak način nasprotujete, ker če je ena stvar malo bolj obrazložena in bolj detajlno, to pomeni samo, da je to v izogib novim problematičnim in konfliktnim situacijam. To se pravi, da je stvar nekoliko jasneje opredeljena. Seveda oba zakona tako zakon o starševskem varstvu in družinskih prejemkih kakor zakon o socialnem varstvu sta izredno zahtevna zakona, ki imata vrsto zelo obsežnih in zelo zahtevnih pravic, ki so zelo detajlno opredeljene in definirane, in te pravice seveda terjajo tudi določene bolj jasne opredelitve in razlage. Zaradi tega je tudi ta predlog amandmaja dan, da razjasni novonastalo situacijo prehodnega obdobja od 1.1.2003 in prenosa teh dveh možnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Apohalova, prosim.
Hvala. Gospod Drobnič je opozoril, da naj bi pravica do družinskega pomočnika bila problematična zaradi tega, ker bi jo zakon zagotovil le tistim, ki imajo sorodnike, drugim pa ne. Ravno ta člen, torej 45. člen, in nekoliko bolj jasna dikcija, ki je sedaj predlagana z amandmajem in jo tudi mi podpiramo, pa ti pravico daje tudi tistim invalidnim osebam, ki nimajo sorodnikov. Za njih lahko to nalogo, to delo družinskega pomočnika do zakona o ureditvi osebne asistence opravljajo tudi osebe, ki niso njihovi družinski člani. Ravno zaradi enakosti. Hvala.
Hvala. Kdo želi še besedo prosim? Nihče več. Potem zaključujem razpravo. O amandmajih bomo s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj 15 minut po zaključni razpravi o 9. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljevali bomo s 24. točko, ob 16.20.
Nadaljevali bomo z našim delom. Prosim, če prisotni zasedete svoja mesta. Imamo pred seboj PREDLOG RESOLUCIJE O NACIONALNEM PROGRAMU O VARNOSTI ZDRAVJA PRI DELU. Smo pri 24. TOČKI DNEVNEGA REDA. Če prav razumem, bo minister Dimovski, minister za delo, družino in socialne zadeve predstavil dopolnilno obrazložitev za predlog resolucije, ki jo je v proceduro vložila vlada in ministra vabim za to dopolnilno obrazložitev. Prosim.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Dovolite mi, da na kratko podam uvod k resoluciji o nacionalnem programu varnosti in zdravja pri delu, ki je pripravljena na podlagi zakona o varnosti in zdravju pri delu, ki predvideva, da državni zbor Republike Slovenije sprejme nacionalni program, s katerim se določi strategija razvoja področja varnosti in zdravja pri delu, katerega namen je varovanje življenja, zdravja in delovnih zmožnosti delavcev, preprečevanje poškodb pri delu, poklicnih bolezni ter okvar zdravja v zvezi z delom. Nacionalni program upošteva tako mednarodne smernice in priporočila s tega področja kot proizvodno strukturo in razvoj ter socialni okvir, ki predstavlja zdravstveno stanje, starost, izobrazbena struktura zaposlenih, obseg in razporeditev delovnega časa in podobno našega gospodarstva. V gradivu je predstavljena veljavna zakonodaja s temeljnimi načeli varnosti in zdravja pri delu ter obstoječe institucije, ki delujejo na tem področju. Posebej so prikazane obveznosti, pa tudi prednosti, ki nam jih na tem področju prinaša polnopravno članstvo v Evropski uniji. Osnovni cilji varnosti in zdravja pri delu so predvsem zmanjšanja števila in resnosti oziroma teže poškodb pri delu, zmanjševanje števila vzrokov za poklicne bolezni in bolezni v zvezi z delom ter krepitev zdravja delavcev in delavk. Za dosego teh ciljev bodo morali biti ukrepi države usmerjeni predvsem v obvladovanje tradicionalno ponavljajočih se tveganj. Drugič, v obvladovanjetveganj izvirajočih iz novih nevarnosti. Tretjič, obvladovanje tveganj v izkustveno, posebej tveganih dejavnosti. In četrtič, zagotavljanje varnosti in zdravja pri delu pri malih delodajalcih. Hkrati pa je seveda potrebno obvladovati tudi tveganja pri posameznih kategorijah delavcev, kot so starejši delavci, mlajši in mladi delavci, delavci, ki so v delovnem času za določen čas in podobno. Osnovne aktivnosti, ki jih zaradi tega predvideva nacionalni program, so usmerjene predvsem v promocijo varnosti in zdravja pri delu, ki obsega ozaveščanje prebivalstva, delodajalcev in delavcev, njihovo izobraževanje in usposabljanje ter različne bazične aplikativne raziskave. Drugič. V vzpostavitev in razvijanje dobre varnostne prakse v obliki neobvezujočih navodil in priporočil, namenjenih delodajalcem in delavcem kot pripomoček za uveljavitev obvezujočih oziroma predpisanih zahtev. Ter tretjič: v poostren nadzor nad izvajanjem predpisov. Pomembne dele programa oziroma pomemben del programa je posvečen tudi uvedbi posebnega zavarovanja za varnost in zdravje pri delu, katerega namen je povečanje materialne odgovornosti in motivacije delodajalcev, zagotavljanje varnosti in zdravja pri delu ter za izboljšanje delovnih pogojev. Izkušnje drugih držav namreč kažejo, da je razmerje na tem področju mogoče spremeniti z uvedbo takega zavarovanja, ki ga financirajo delodajalci in v okviru katerega je mogoče vzpostaviti določene ekonomske stimulacije za tiste, ki zagotavljajo boljše razmere na področju varnega in zdravega dela. To so bonus-malus sistem glede na vlaganje v varnost in zdravje pri delu. V okviru programa so nakazane tudi možnosti za proučitev zakonodaje, ki bi pomenila ugodnejše davčno okolje, in sicer tako, ki bi spodbujalo delodajalce k vlaganjem in drugim aktivnostim, ki prispevajo k izboljšani varnosti in zdravja pri delu. Uveljaviti bo treba nove predpise o evidencah na področju varnosti in zdravja pri delu ter vzpostaviti ustrezen informacijski sistem za to. Evidence in informacijski sistem bosta morala biti kompatibilna s sistemu v ostalih državah Evropske unije. Določen poudarek pa je namenjen tudi bodočim institucionalnim okvirom, in sicer zbornici, varnosti in zdravju pri delu, visokošolskim zavodom ter inštitutu za medicino dela, prometa in športa. Hvala lepa.
To je bila dopolnilna obrazložitev predloga resolucije, ki jo je predložila vlada. Sedaj bo predsednik odbora za zdravstvo, delo, družino, socialno politiko in invalide predstavil poročilo. Prosim, predsednik.
Hvala lepa za besedo. Gospod predsednik! Še enkrat vse prav lepo pozdravljam. Odbor državnega zbora Republike Slovenije za zdravstvo, delo, družino, socialno politiko in invalide je predlog resolucije o nacionalnem programu varnosti in zdravja pri delu obravnaval na 38. redni seji dne 5.11. Člani odbora so poleg teksta oziroma besedila resolucije, ki je bilo objavljeno v Poročevalcu 73/2003, prejeli tudi mnenje zakonodajn-opravne službe državnega zbora. Uvodoma je, podobno kot vsem nam, predstavnik predlagatelja tudi dodatno obrazložil vsebino resolucije, zato je ne bom tu ponavljal. Člani odbora so prejeli mnenje zakonodajn-opravne službe, ki je v skladu s 27. členom poslovnika navedeni predlog preučila z vidika skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajno-tehničnega vidika. Zakonodajno-pravna služba ugotavlja, da je gradivo, posredovano v obravnavo, v sprejem državnemu zboru, skladno s 4. členom zakona o varnosti in zdravju pri delu. Z istim členom zakona je tudi določeno, da predlog nacionalnega programa pripravi vlada Republike Slovenije po posvetovanju s strokovno javnostjo, organizacijami delodajalcev in sindikatov, pri čemer pa zakonodajno-pravna služba ugotavlja, da iz obravnavanega gradiva ni razvidno, ali in kako je vlada pri pripravi gradiva upoštevala to določbo zakona. Iz besedila tudi ni razvidno, na katere dela besedila se nanašajo posamezne tabele. Na navedene pripombe je odgovore podala predstavnica predlagatelja. V razpravi so člani odbora menili, da je gradivo pripravljeno dobro in pregledno ter da je upoštevan interdisciplinarni pristop. Vsekakor pa se pri različnih nacionalnih programih - in tudi navedeni ne bo izjema - ugotavlja, da nastajajo razkoraki med deklarativnimi in normativnimi možnostmi pri izvajanju oziroma pri implementaciji nacionalnega programa v praksi. V razpravi so sodelovali tudi predstavniki inšpektorata Republike Slovenije za delo, kmetijsko-gozdarske zbornice in urada za varnost in zdravje pri delu. Odbor je sprejel sklep, ki se glasi: "Odbor za zdravstvo, delo, družino, socialno politiko in invalide je obravnaval predlog resolucije o nacionalnem programu varnosti in zdravje pri delu in predlaga Državnemu zboru Republike Slovenije, da predlog resolucije v skladu z 171. členom poslovnika obravnavo sprejme v predloženem tekstu." Hvala lepa.
Hvala, gospod predsednik odbora. Slišali bomo zdaj stališča poslanskih skupin. Najprej bo mag. Janez Drobnič predstavil stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim, imate besedo.
Lepo pozdravljeni vsi v dvorani. Mnenje poslanske skupine Nove Slovenije k resoluciji o nacionalnem programu varnosti in zdravja pri delu. Zakon o varnosti in zdravju pri delu določa, da državni zbor mora sprejeti nacionalni program oziroma resolucijo o nacionalnem programu, to je pač zakonska določba, ki jo seveda ne bomo obšli. Ravno tako mednarodna organizacija za delo napotuje oziroma opozarja posamezne nacionalne parlamente oziroma nacionalne vlade, da vsake toliko časa na podlagi upoštevanja socialni partnerjev revidirajo politiko glede varnosti in zdravja pri delu. Dokumentu kot takšnemu v poslanski skupini Nove Slovenije ne nasprotujemo, vendar pa dokument ne odgovarja na nekaterapomembna vprašanja, ki smo jih že na odboru, matičnem odboru, odprli. Lahko se bo zgodilo in predvidljivo je, da bo to še en dokument v vrsti dokumentov, ki ne bo imel nobenega konkretnega učinka na slovensko politiko ali pa prakso varnosti in zdravja pridelu, utegne se zgoditi le to, da bo obležal v predalu. Namesto mnenja bi vam rad zastavil vprašanja, na katera v tekstu ne moremo dobiti odgovorov. Posledice te resolucije, uresničitev; tisto, kar ste zapisala - bo to kaj učinkovalo morda na nove zaposlitve v državni birokraciji? Kakšni so finančni učinki za državo, vsaj ocene bi bilo potrebno navesti ali pa v kateri smeri bi se neki finančni učinki pokazali? Kakšni so finančni in stroškovni učinki na podjetje, če bi uresničili določene načrte oziroma naloge programske sheme, ki jih prikazujete v gradivu? Kako bi vplivalo na ostale subjekte na trgu na podjetniški ravni, na tveganja? Koliko bo zmanjšalo boleznine, če bi nekaj naredili? Ali bi se zmanjšale, ne vem, za 10%, 20%? Kaj je s poklicnimi boleznimi,kaj je s poškodbami na delu, če bi nekaj naredili v kontekstu te resolucije? Kaj nekaj, kar notri pišete, bi lahko vplivalo na posledice invalidnosti, zmanjšanje invalidnosti, na manjšo obolevnost? Na ta vprašanja ni možno dobiti odgovora. Lahko mi boste odgovorili, da resolucija nima takšna značaja, da bi dajali odgovore ali pa tako natančna trasiranja poti. Ampak, sicer nima papir kakšne posebne vrednosti, je zgolj neka budnica mogoče za koga, ampak mislim, da takih dokumentov ne rabimo. Torej, tega dokumenta ni možno, da bi ga zavrnili, ni pa kakšnega velikega navdušenja za podporo. Morda ga bomo celo podprli. Nekako sledi tistim ustavnim členom, ki smo jih imeli, ki nimajo posebnega učinka. Morda pa so všečni ljudem pa pred Evropo bomo pokazali, da imamo dokument, resolucijo o tem, pa morda bodo imeli tudi tisti, ki se bodo udeleževali mednarodnih seminarjev - lahko, da bodo to vladni uslužbenci - pokazati, da to imamo in kako to notri izgleda. Seveda, praksa bi utegnila iti pa nekoliko drugače.
Kolega Peter Levič je naslednji. Prijavljenega v dvorani ne vidim. Kolega Kebrič bo predstavil stališče poslanske skupine DeSUS.
Hvala za besedo. Spoštovani minister, vaše soudeleženke, kolegice in kolegi. V naši poslanski skupini smo podrobneje proučili gradivo in ga kot takega pozdravljamo. Zakaj? Nacionalni program zrcali tudi tisti del, ki se tiče na tem področju nacionalnega interesa - kdo pa nima nacionalnega interesa, da bi državljani, sorodniki, znanci, prijatelji in ostali bili čim bolj zadovoljni. Največje zadovoljstvo pa seveda daje zdravje, zato menimo, da je v tem predlogu resolucije varnost pri delu v ospredju. Z razvojem tehnologije, ki želi čimveč pridobitiv istem času takih ali drugačnih izdelkov in posledično dobrin, mora temu razvoju tehnologije slediti tudi tehnologija zaščite zaščitnih sredstev. Če se spomnimo na prejšnje čase, je bilo varstvo pri delu drugorazrednega pomena, saj so kapitalisti imeli prvotni in bistveni interes izčrpati iz danega čim več v svojo korist. Delavski razred, zaposleni, so se pa borili počasi tudi za to in delodajalci kot taki so končno spoznali, da je tudi v njihovem interesu, da zaščitijo delavca na delovnem mestu čim bolj v tem smislu, da bo zdrav, dober delavcev čim manjkrat odsoten iz delavnega mesta in bo tako njegova storilnost in posledično profit delodajalca čim večji. Kdo vse je zainteresiran za to, da je zdravje, zaščita pred nesrečami na delovnem mestu najbolj zaščiteno, sem s tem ilustriral. Menimo, da se v nacionalnem programu, v tej resoluciji posamezna področja zelo dobro obdelana, najpomembneje pri tem pa je, koliko se bomo tega držali, koliko se bodo dejansko tudi izvajala. Če vzamemo nesrečo pri delu. Ta ne prizadene samo ponesrečenca, ki mu povzroča bolečine, zdravljenje in izpad z delovnega mesta, pomeni tudi zmanjšanje njegove plače, njegovih dohodkov. Na drugi strani pa delodajalcem povzroča določene stroške, že samo iz tega izpada pridejo do izrazastroški na enoto dela v večjem obsegu. Zato je tudi država kot skupnost državljanov zainteresirana, da ima zdrave ljudi in da je preventiva osnova, za preventivo pa je potrebno pravočasno, zgodnje izobraževanje, kajti samo ustrezno izobraženi zaposleni bodo znali na eni strani koristiti stroje, naprave, ki so jim zaupane za delo, na drugi strani pa bodo znali tudi zavarovati sebe kot osebo pred takimi in drugačnimi nesrečami. Zanimivi so podatki v tem materialu, da se življenjska doba daljša. Temu smo priča, ampak dogaja se to, kar je po svoje čudno in ni dejansko, bom rekel, nikjer konkretno objavljeno: zakaj je življenjska doba žensk daljša od moških. Iz tega materiala celo izhaja, če je sedaj ta življenjska doba, rojenih tam leta 1959 taka, razlika je dobrih 5 let, bo za desetletje kasneje rojene, govorim okrogle številke, ta razlika v življenjskih dobah postala celo za dve leti daljša. Hvala. Mi zmanjkuje časa. Zelo mnogo zanimivih stvari bi bilo še povedati, pa se zahvaljuje za vašo pozornost.
Hvala lepa. Kolega mag. Vizjak. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani predsednik za besedo. Spoštovani gospod minister s sodelavci iz ministrstva za delo! V nasprotju z nekaterimi pred menoj, sem prepričan in tudi v Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da resolucija o nacionalnem programu varnosti in zdravja pri delu pomeni zasuk v razmišljanju in pristopu k tem področju in zato se mi zdi vredna še posebne pozornosti, kajti, kar nekaj časa je ta parlament porabil, da je sprejel zakon o varnosti in zdravju pri delu in bilo je cela plejada različnih pristopov, razmišljanj in oblikoval se je en pristop, ki ga v nekaterih segmentih ta resolucija tudi že omaje in kaže neke nove poti, katere v Slovenski demokratski strankipozdravljamo. Predvsem to, da zakonodaja s tega področja naj ne bo več toliko toga, naj ne bo unificirana, temveč naj bo fleksibilna, naj zastavi cilje in zaveže akterje, da dosegajo te cilje in da sprejmejo določene standarde, kako do teh ciljev priti. To se mi zdi pristop, ki na eni strani rešuje težave velikih, malih delodajalcev in različne tretmaje teh delodajalcev. Mislim, da tak pristop omogoča, da se varnost in zdravju pri delu za velike in za male delodajalce tretira na tak način, da se identificira cilj, nevarnost in ukrepi. To mislim, da mora biti pri vseh enak pristop. Seveda so pa poti in načini različni, tudi lahko glede ne velikost. Mislim, da ta resolucija nakazuje smeri v tem smislu. Povedal bi to, da se je slovensko gospodarstvo tako kot ostalo gospodarstvo prestrukturiralo in da je bistveno manj industrije in več storitev, čeprav v Sloveniji še zmeraj ne dosegamo nekega povprečja. Zato bi pričakovali, da tudi ob tehnološkem razvoju število poškodb pri delu pada. To se pravi, zaradi manj nevarnih delovnih procesov bi pričakovali, da število poškodb na toliko in toliko prebivalcev pada. Vendar moramo, žal, ugotoviti, in kar izhaja tudi iz te resolucije - da je v zadnjih 10 letih število poškodb v Sloveniji paktično nespremenjeno. To kaže tudi na vprašljivost ustreznosti sedanje ureditve, tako normativne kot seveda organizacijske, in seveda tudi takega pristopa, ki je uveljavljen. Zato pozdravljam nekatere rešitve, ki jih ta strategija navaja, in sicer predvsem to, kot sem že omenil, da naj zakonodaja določi cilje, naj bo delodajalec fleksibilen in od njega angažirana stroka naj dosega te cilje. To se mi zdi dober pristop in tu se mi zdi obstoječi zakon s podzakonskimi predpisi pretog in bi ga veljalo nadgraditi v smislu tega koncepta. Inšpekcijam, katerim je tudi namenjen del te resolucije, je premalo predpisana oziroma položena v poslanstvo ta svetovalno-preventivna vloga in morebiti nekoliko preveč represivna vloga. Inšpekcija mora odigrati v okolju, v katerem deluje, tudi instrument za zagotavljanje ciljev, ne zgolj bič, ki prisiljuje in ustvarja tudi nejevoljo, odpor in izigravanje predpisov. Zato mislim, da bi veljalo tej preventivni in posvetovalno-svetovalni vlogi inšpekcije, tako kot je tudi v zakonu o inšpekcijskem nadzoru, morebititudi v tej strategiji posvetiti nekoliko večjo težo. Zelo pomembno se mi zdi ta zelo poudarjena in izpostavljena novost, se pravi finančne spodbude delodajalcev za vlaganja v varnost in zdravje pri delu s pomočjo povečanja razlik v višini premij za zavarovanje in za poškodbe pri delu in poklicne bolezni. Mislim, da je potrebno vzpostaviti in na to opozarjajo in opozarjamo že kar nekaj let, skoraj 10 let, da ni žal vzpostavljenih, ekonomskih spodbud, ki bi delodajalce spodbujala, da vlagajo v ukrepe varnosti in zdravja pri delu in da bi se jim to na nekem stroškovnem delu tudi poznalo. Stroški za zagotavljanje varnosti in zdravja pri delu niso med najnižjimi v Evropi, kar se tiče Slovenije. Skratka, v Sloveniji se kar precej vlaga, vendar izplen tega vloženega denarja je preboren oziroma kot sem povedal, v desetletju kljub strukturnim spremembam in napredku nismo uspeli znižati število poškodb, je, očitno, izplen teh vloženih stroškov za zagotavljanje, preslab oziroma neoptimalen. Zato se mi zdi, da bi se ti stroški vlaganja morali ne več na široko vpeljevati, ampak da bi morali biti ciljani in biti delodajalcem spodbuda. Pomembno je tudi to, kar je stara zadeva, se je pa tukaj pojavila kot rdeča nit, opremljanje vseh sredstev za delo -strojev, snovi, opreme - z ustreznimi listinami in označbami. Mislim, da v prometu in v uporabo mora biti oprema, stroji in snovi, ki jih poznamo, ki morajo imeti konstrukcijske in siceršnje rešitve, da ne predstavljajo nevarnosti oziroma da omogočajo zdravo in varno delo. Pomemben segment, ki ga resolucija tudi izpostavlja, je informiranost, ozaveščanje, vzgoja in usposabljanje. Mislim, da je pri tem potrebno poudariti, da te besede ne pomenijo same po sebi nič, če jih tudi ne uporabimo pravilno, kajti poznamo te tako imenovane hitre tečaje varstva in zdravja pri delu, ki je isti za kovinostrugarje, kot za čistilko, kot za frizerko. Važen je papir in na koncu zadostitev nekemu členu zakona. Mislim, da je potrebno tukaj razmišljati in seveda ustvarjati pogoje za takšno izobraževanje, ki da na koncu rezultat tistemu človeku, ki je izobraževan oziroma usposobljen, in ne, da je to zgolj neka formalna predpisana obveznost, ki seveda na koncu ne daje nobenega rezultata. Pogrešam pa v tej resoluciji pomembno poglavje, in sicer ne spodbuja oziroma ne zagotavlja nekega okolja za spodbujanje, vlaganje v tehnološki razvoj, posodobitve, novo opremo, nove varne tehnologije. To se mi zdi za področje varnosti in zdravja pri delu izjemno pomembno poglavje, vsaj tako pomembno poglavje kot uvedba zavarovanja za varnost in zdravje pri delu. Mislim, da je spodbujanje na najrazličnejše načine. To je seveda interdisciplinarna zadeva - to ni samo stvar ministrstva za delo, predvsem tudi stvar ministrstva za gospodarstvo in ostalih ministrstev - da seveda se vpeljejo ustrezne spodbude. In vidim, da je tudi postala strategija, upam vsaj tudi, da bo v številkah, ne samo v besedah, vlade Republike Slovenije v prihodnje; da se skratka na najrazličnejše ekonomske spodbude, stimuliranje vlaganja v nove tehnologije, varne tehnologije, tehnološki razvoj, boljše in varnejše stroje, opremo, snovi. Seveda posebno poglavje, ki pa ima, vidim, kar veliko prostora v tej resoluciji, pa je uvedba tega tako imenovanega zavarovanja za varnost in zdravje pri delu. Mislim pa, da je tu potrebno poudariti, da tako zavarovanje ne sme biti neko novo zavarovanje in dodatek k obstoječemu zavarovanju in seveda neka nova obremenitev delodajalcev. Mislim, da se mora obstoječe zavarovanje - ob sedanji ureditvi se ti izdatki prenašajoseveda na najširšo solidarnost, kajti sedanje zavarovanje ureja v glavnem posledice nesreč in poklicnih bolezni, ne vzpostavlja in ne zagotavlja pa vzpostavitve ukrepov za dvig kvalitete in seveda dvig nivoja varnosti in zdravja pri delu. In predvsem v tomora biti usmerjeno to novo zavarovanje in po logiki, kakor je opisano, tudi je. Skratka, delodajalci morajo preko zavarovanj čutiti spodbudo, ekonomsko spodbudo, da vlagajo v varnost in zdravje pri delu in če nimajo nesreč oziroma če so tudi njihovi proizvodni obrati po ocenah inšpekcije ali kogarkoli varni, so zaradi tega njihove premije nižje. To se mi zdi ključno, da imajo v tem neko spodbudo za vlaganje v varnost in zdravje pri delu, v ukrepe, v tehnologijo in v izobraževanje, usposabljanje in podobno Žal, žal gospod minister, govorimo o tem, ne vem, če že ne 10 let, pa, žal, do danes ni take rešitve tudi zaradi problemov, razno raznih problemov, ki sodijo tudi na druga področja delovanja, ne samo na ministrstvo za delo, niso te rešitve zagledale sveta. Bojim se, tudi v prihodnje ne bodo, kajti sami vemo, kakšni so primanjkljaji zdravstvene blagajne, da se bo težko odreči deležu osnovnega zdravstvenega zavarovanja ali nekega tega širokega solidarnostnega zdravstvenega zavarovanja na račun izpeljave teh stimulativnih, selektivnih oblik zavarovanja za varnost in zdravje pri delu, ampak da bo to pristalo kot neka nova obremenitev za delodajalce, in mislim, da bi bilo to ne dobro. Cilji te strategije oziroma resolucije so zelo jasni. Cilji so zmanjšati število in resnost poškodb, poklicnih bolezni, bolezni v zvezi z delom in krepitev zdravja, v kolikor lahko seveda o tem govorimo - vsaj ohranitev zdravja. Upam, na koncu bi povedal to, da upam, da bodo rešitve, ki so tu nakazane in ki sem jih morebiti tudi sam omenil - to so zlasti ta vlaganja v tehnološki razvoj, tehnologijo - da bodo kaj kmalu doživele tudi spremembe v ustrezni nacionalni zakonodaji in da bodo doživele tudi rešitev v praksi. Tu mislim zlasti na uvedbo oziroma na strukturno spremembo zavarovanja, da se uvedejo v deležu zavarovanja tudi ta zavarovanja za varnost in zdravje pri deluin s tem seveda spodbude delodajalcem za vlaganje v te ukrepe. Zato bi pri tem tudi končal. Seveda, resolucija je kot taka, upam, da ne bo prazna črka na papirju, temveč da bo tudi imela nekaj učinkov, kajti ne bi želel zopet čez toliko in toliko let brati statistiko in stavek, da v zadnjih desetih letih je število poškodb v Sloveniji nespremenjeno - kljub temu da se je struktura spremenila in kljub temu da smo le v zadnjih desetih letih, verjetno, tudi vpeljali varnejše tehnologije, stroje, opremo in dosegli neke rezultate izobraževanj, usposabljanj in nove zakonodaje, kljub temu pa beležimo, da je žal to število nespremenjeno. Zato upam, da bo ta strategija prinesla nov veter, to je pa predvsem odvisno od tega, koliko hitro se bo pretočila v izvedbeno zakonodajo. Seveda bomo v Slovenski demokratski stranki to resolucijo o nacionalnem programu varnosti in zdravja pri delu podprli.
Hvala lepa, kolega Vizjak. Kolegica Silva Črnugelj bo predstavila stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lepo pozdravljeni predstavnik ministrstva. Danes obravnavamo predlog resolucije o nacionalnem programu varnosti in zdravja pri delu, ki je na odboru dejansko doživela, da je bila soglasno sprejeta. Predlagani dokument vsekakor sodi med tiste dokumente, ki so posebej skrbno nastajali in nastajali precej dolgo časa. Že sam koncept dokumenta in vsebina področja narekuje obilico usklajevanja, zlasti mnogo interdisciplinarnega znanja. Pri nastajanju tega dokumenta je sodelovalo tudi ministrstvo za zdravje, kar je zelo pomembno, saj to ministrstvo pokriva kar nekaj področij varnosti in zdravja pri delu. Spomnimo se samo področja zavarovanja in izobraževanja kmetov kolikokrat smo njihove pobude za podaljševanje novele zakona imeli možnost obravnavati. Jasno je, da je mnogo lažje neko področje opisovati in napisati v obliki resolucije in mnogo težje spraviti v življenje. Res je tudi dejstvo, da je še mnogo težje od tega spremeniti neko miselnost, ki je globoko ukoreninjena v mnogih glavah. In jasno je, da bomo rabili mnogo dodatnega izobraževanja, mnogo dodatnega usposabljanja, ozaveščanja in spodbujanja, zlasti spodbujanja tudi finančne narave, ker tega je bilo v preteklosti manj. V minulih letih, v vseh teh letih tranzicije smo priča zelo intenzivnemu procesu spreminjanja celotnega sistema pravil in tudi pravic odnosov med delavci in delodajalci in gotov iz tega vsega izhaja in sledi vrsta praktičnih težav, ki sledijo tudi v psihodinamiki odnosov med delavci in delodajalci. V Združeni listi socialnih demokratov se bomo zelo zavzemali zlasti za tisto področje, da bo delovno okolje, da bodo delavni pripomočki, ki jih delavci rabijo, pač na nek način sodobni in ustrezali vsem pravilom standardom in normativom. Priča smo, ko se naša država in družba prilagaja in prilagajajo se novemu načinu sporazumevanja in tudi novemu načinu dogovarjanja in tudi novim partnerstvom, to je seveda veliko sprememb in veliko novim področij, ki rabijo dodatno izboljševanje in delovanje. V Združeni listi socialnih demokratov ugotavljamo, da dokument prinaša vrsto precej pomembnih, koristnih napotkov predvsem za naprej, saj smisel tega in namen tega gradiva je, da deluje v naprej. Seveda podpiramo vse tiste ukrepe, ki so ciljno naravnani. Dokument prinaša največjo vrednost, in sicer predlaga in zapisuje potrebo po reorganizaciji sistema zavarovanja za varnost in zdravja pri delu po sistemu bonus - malus. Upravičene so skrbi, kako in na kakšen način se bo ta sistem izpeljal, to področje bo zagotovo trd oreh, saj je tudi do sedaj pri realizaciji tega področja zmanjkalo moči in mnogo energije je tudi opešalo. V Združeni listi socialnih demokratov ugotavljamo, da je predlagatelj sledil tudi osnovnim intencam nacionalnega programa boja proti revščini in socialni izključenosti, saj je Slovenija s prehodom v tržno ekonomijo prišla v situacijo, da se spopada z mnogimi težavami in problemi, zlasti socialnimi stiskami, ki so nekoč bile tuje. Predlagane rešitve prinašajo prave podlage za razrešitev tega področja, praksa pa bo pokazala, koliko smo kot država in kot posamezniki sposobni tudi to udejanjiti.
Hvala lepa. Kolega Brenčič bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Imate besedo, prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik, še enkrat za besedo. Zdravje in varnost pri delu je področje, ki je zaradi številnih vzrokov in posledic za državo in družbo kot celoto zelo pomembno. Odsotnost dela predstavlja za državo močan in močen negativen vpliv na makroekonomsko stanje ter zmožnost države, da zagotavlja socialno varnost ljudem. Področje varnosti in zdravje pri delu je in mora biti temeljni postulat partnerskega odnosa med delodajalcem in delavcem, in to ne glede na vrsto in velikost delodajalca. Kajti, zmanjševanje in preprečevanje tako poškodb pri delu kakor poklicnih boleznih v zvezi z delom dviguje splošno blaginjo države in ustvarja pozitivno klimo tako v podjetjih samih kakor tudi v odnosu do varovanja zdravega okolja. Ključni organi države se tega dejstva pri nas zavedajo, zato se je krovno sprejeti zakon s tega področja, to je zakon o zdravju in varnosti pri delu v praksi dobro prijel in v bistvu vzpostavlja nadaljevanje permanentnega prizadevanja številnih institucij in tudi posameznikov, ki močno temelje na preventivi kot ključnemu pristopu za izboljšanje stanja. Uspešnost in celovitost izvajanja programa na področju varnosti in zdravja pri delu pa je po trdnem prepričanju poslanske skupine Slovenske ljudske stranke odvisna predvsem od tega, kako so v to izvajanje interdisciplinarno vključene številne stroke,institucije ter različni izvajalci, ne nazadnje usklajeni združevalni programi. V tem smislu pozdravljamo resolucijo o varnosti in zdravju pri delu kot nacionalni program, kot krovni akt, na temelju katerega nastajajo vsi nadaljnji javni predpisi in vrsta drugih aktivnosti. Resolucije je dober in objektiven posnetek stanja na tem področju, izbir ciljev ter ukrepov za dosego teh ciljev. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke imamo konkretno pripombo predvsem na poglavje 5, institucionalni okvir na področju varnosti in zdravja pri delu, in pa razdelitev odgovornosti predvsem v tem smislu, da bi se moralo po načelu subsidiarnosti, ki je vedno bolj temeljni odnos med državnimi organi in širšo družbo v Evropski uniji, dati zbornici za varnost in zdravje pri delu veliko večjo vlogo ter jo zaradi tega tudi nekoliko statusno preoblikovati in ji dodeliti temu primerna javna pooblastila. Predlog tega nacionalnega programa se prvič v okviru novega poslovnika v državnem zboru sprejema kot resolucija po enofaznem postopku, zaradi česar pa nam žal te pripombe ni uspelo udejaniti v amandmajskem smislu. Resolucijo podpiramo in ji želimo uspešnejšo izvajalsko pot ali implementacijo v praksi, kot je ta v primeru nacionalnega programa zdravstvenega varstva do leta 2004. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolegica Majda Širca bo predstavila stališče poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. Imate besedo. Prosim.
Spoštovane sodelavke, spoštovani minister! Nacionalni programi določajo dolgoročno strategijo določenega področja - neke vrste nacionalna vizija so, to smo danes že ugotovili. Doreka se jih skupaj s strokovno javnostjo, s civilno družbo, z uporabniki, s sindikati in z drugimi z namenom, da se kasneje utirijo, usmerijo ali prednostno definirajo cilje in se jih pretvori v zakone in druge akte, s tem pa posledično tudi v prakso. Ni nujno, da se nacionalni programi res tudi odražajo v realnosti, ker so večkrat prepolni leporečja in splošnih pojmov, ki so splošni prav zato, da lahko ostanejo neotipljivi, v praksi neoprejemljivi. Takih nacionalnih programov, ki odrešujejo, ne pa tudi odrešijo, je kar nekaj. Ta je drugačen, zagotovo si upam reči, si upamo reči, da sodi med dobre raziskave, ki detektirajo stanje in to stanje je osnova, ki utira rešitve in napotuje k rešitvam. Gre za določanje pravic in odgovornosti delodajalcev in delavcev in enim in drugim je seveda v interesu, da imajo zdravju neškodljivo in varno delovno okolje, da imajo zagotovljeno socialno varnost ob morebitnih zdravstvenih težavah, ki nastanejo ob delu, pa tudi pred delom, če poudarim to, kar tudi sam program izpostavi, samo preventivo. In tudi, da je čim manj poškodb, če navedem eno izmed zadnjih ali pa enega izmed številnih ciljev, ki jim sledi. Čim manj poškodb pomeni tudi čim manj bolniških in podatki, ki jih navaja sam program, podatki o bolniške staležu so zagotovo precej alarmantni za naš prostor; vsaj to, da naj bi bilo vsak dan v bolniškem staležu v Sloveniji 37 tisoč zaposlenih, ali vsak zaposleni naj bi bil odstoten več kot pol meseca na leto zaradi zdravstvenih razlogov, niso pravno dolžni. Najpogostejširazlog pa so prav poškodbe. Poškodbe teh je več kot odsotnosti zaradi nosečnosti, četudi se na nosečnost ne sklicujem glede na nizko rodnost. Za izdatke, za kritje pravic, ki so posledica poškodb pri delu in poklicnih bolezni, socialno zavarovanje namenja sredstva v višini 0,15%, delodajalci pa kar okrog 1,53% BDP-ja. To so številke, ki so visoke. Zanimiva in zagotovo ne more ostati nespregledana, tudi navedba, da so invalidske upokojitve številne in da zaskrbljujejo prav tiste, ki navajajo razloge duševne bolezni in bolezni mišic, kosti, žil, še posebej pa pri ženskah. In če te podatke cepimo na podatke o tem, da je osebni dohodek ženskega dela populacije manjši, kot je pri moških, prinese tudi določene zaključke, ki gredo, ne samo v tej smeri, da so ženske slabše plačane, ampak da se nahajajo predvsem v težavnostnih poklicih. To se pravi, v tekstilni, medicinski, gostinski in drugi sferi. Skratka skrb, ki je bila danes izražena s strani upokojencev, da ženske živijo dlje, naj dopolnim s tem, da če samo živimo dlje, to še ne pomeni, da tudi živimo boljše. Dragoceni so tudi tisti podatki, jih navajam in izpostavljam zaradi tega, ker te podatke uporablja program, zato da prihaja do ciljev oziroma da usmerja potem ukrepe. Dragoceni so tisti podatki, ki govorijo, da glede varnosti in zdravja pri delu bistveno bolje urejeno pri tistih, ki so zaposleni za nedoločen čas, kot pri tistih, ki so v delovnem razmerju za določen čas. Frapanten je podatek, da je bilo, na primer v letu 2000, ko se je zaposlilo približno 130 tisoč ljudi, kar 74% zaposlenih za določen čas. Skratka, varnost, zaščitenost in trdnost je, jasno, večja pri delodajalcih, ki ne razumejo delavca kot nosilca čim večjega iztržka in čim manjšega stroška. [[...]] [[Znak za konec razprave.]] [[...]] Zanimiv je tudi, ne pa tudi nov podatek, da so zaposleni v Sloveniji pripravljeni delati dolg delovni čas, seveda če je to povezano z višjim zaslužkom. In obseg zdravstvenih težav je, jasno, večji ob večji obremenitvi. A res? Bom zaključila [[...]]
Dlje in boljše živite, ampak ne morete pa dlje govoriti.
Dlje govorimo - hkrati bom zaključila z dejstvom, da ob teh in še številnih drugih nenavedenih razlogih LDS ne misli imeti dilem pri tem zakonu oziroma resoluciji.
Hvala lepa. Kolege Peče, bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Spoštovani prisotni! Če jemljemo resolucijo kot neke vrste javno izjavo o pomembnem vprašanju in napotek odvijanja v naprej in pa nek konsenz v družbi z določnega področja, potem je prav, da v tej naši državi sprejemamo resolucije. Še bolj prav pa bi bilo, da bi se tovrstnih dogovorov med različnimi subjekti, najsibo v našem primeru v parlamentu, tudi seveda držali. Ne morem se strinjati z ugotovitvijo enega izmed predgovornikov, ki je povedal, da današnja resolucija izraža skrb. Jaz sem prepričan, da so vse javne izjave do sedaj izražale skrb, drugo pa je vprašanje, ali je bilo kaj več kot izražanje skrbi. Po moji oceni ne. Pač, izraziti skrb za določeno zadevo je seveda najlažje, nestane nič in zelo lepo se sliši. Po naši oceni oziroma po moji oceni bi predvsem v to resolucijo, s katero se danes srečujemo, morali vnesti predlagatelji predvsem tiste komponente, ki so bile v tem državnem zboru s tega področja največkrat iznesene. In sicer, če smo v državnem zboru kdaj govorili o potrebah s tega področja, torej o potrebah s področja poklicnih bolezni oziroma varnosti pri delu, lahko z gotovostjo skozi celoten ta mandat in prejšnji mandat izpostavim vprašanje azbestoze. Tako na matičnih delovnih odborih, od odboru za gospodarstvo do odbora za zdravstvo, kakor v obliki ustanovitve različnih skladov, ki so financirali oškodovance, kakor po drugi strani tudi sama zakonodaja stega področja. Žal pa je predlagatelj resolucije temu primeru namenil - torej tej poklicni bolezni, azbestozi - po naši oceni sramotno malo prostora. Dejstvo je, da azbestoza v naši državi je, da točnega števila ne moremo ugotoviti. Žal ne, zaradi slovenske zakonodaje ali pa mogoče tudi namenoma, ker nočemo ljudi spoznati z njihovim dejanskim stanjem bolezni. Slišal sem pred časom na enem izmed delovnih teles, ki se je ukvarjalo s problematiko azbestoze, da je mogoče celo bolje, če ljudem sploh ne ponudimo možnost ugotovitve, da bolezen imajo. Kajti, kaj je posledica azbestoze, verjetno vemo vsi. In da država mogoče celo namenoma dopušča oziroma prepoveduje odkrivanje tovrstne bolezni, v kolikor seveda ni poklicni zdravnik tisti, do katerega ga napoti delodajalec. Po mnenju Nacionalne stranke gre za tako zelo pomembno vprašanje, ki se odvija v vseh krajih naše države, posebej pa je izpostavljeno na Primorskem, v Ljubljani in pa Mariboru ter povsod tam, kjer se srečujemo z večjimi subjekti, ki se ukvarjajo zgradbeništvom, komunalo, vulkanizerstvom, gumarstvom in v celotni avtoindustriji. Dejstvo pa je, da so tovrstni pregledi za azbestozo pri nas žal urejeni izključno skozi napotitev tako imenovanega poklicnega zdravnika, do katerega bolnik ali pa tistega, ki predvideva, da bolezen ima, lahko pride do njega izključno skozi nalog delodajalca. Torej, problem ugotavljanja te vrstne bolezni je, da se pač delavec sam ne more odločiti, zaradi lastne potrebe, torej, po mnenju, da to bolezen ima, da bi sploh ugotovil, ali to bolezen ima ali je nima. To - če sem zloben in poudarek je na "če" - je seveda v interesu države, ker tovrstnemu bolniku, ki mu je ugotovljeno ali pa mu bi bila ta ugotovljena ta bolezen, pač ni potrebno izplačati odškodnine. Po nekaterih podatkih je v naši državi, in to je bilo izpostavljeno na eni izmed matičnih delovnih teles, prek 20 tisoč ljudi, ki bi potencialno imeli lahko azbestozo, v če bi bila možnost jih sploh pregledati in ugotoviti prek specialističnega pregleda. Po naši oceni bi moralo biti tovrstno vprašanje, ki je bilo že nekajkrat izpostavljeno v tem državnem zboru s strani različnih poslancev, najsibodo vladnih ali opozicijskih, potreba po temu, da bi si to vprašanje te poklicne bolezni seveda zaslužilo neprimerno več prostora, kot si danes zasluži v celotnem predlogu resolucije o nacionalnem programu varnosti in zdravja pri delu. Vprašanje oziroma beseda "azbestoza" se v celotnem tekstu pojavi le dvakrat in nikoli v obliki reševanja problematike; ampak prvič, zgolj skozi to, da se Evropska unija počasi začenja zavedati vprašanja in problematike azbestoze, česar se v Sloveniji na tiho že dolgo zavedamo, kajti dejstvo je, da smo mi gradbene materiale oziroma polproizvode, ki vsebujejo azbest, v naši proizvodnji imeli dosti dalj časa kot tako imenovani razviti zahodni svet. Po drugi strani pa seveda vprašanje azbestoze oziroma azbesta izpostavlja sama resolucija še v primeru hrupa, stresa in fizičnega napora. Osebno tudi, ko sem gledal samo resolucijo - oziroma ko sem se pogovarjal z našo članico Sonjo Areh Lavrič, ki jo v tem trenutku tudi opravičujem -, s tega področja, bi si to vprašanje posebej v tej resoluciji zaslužilo večjo mesto. Torej, še enkrat poudarjam: po podatkih, po predvidevanjih, ker v tej državi nihče ne more ugotoviti števila, niti bolnik sam ne more ugotoviti, ali je zbolel za azbestozo ali ni, ker imamo pač tako zakonodajo, je teh bolnikov približno 20 tisoč v naši državi. Izpostavljeni so predvsem tam, kjer se v njihovem delovnem razmerju ukvarjajo -in še enkrat bom poudaril - za gradbeništvom, komunalo, gumarstvom, avto industrijo in podobnimi industrijami. Prepričan sem, da v kolikor bi resnično hoteli, da bi resolucija za seboj imela nekaj več, ko le lepotni szpis, ki bi mogoče javnost ali pa v našem primeru - kar je zelo moderno - prepričeval različne evropske institucije, kako skrbimo za varstvo pri delu in za poklicne bolezni, morali to resolucijo seveda spremeniti tudi v neko obliko obvezne napotitve. Po moji oceni bi bilo prvo, kar bi morali storiti - in to je bilo izpostavljeno pred dobrim letom dni - vprašanje napotitve do tako imenovanega poklicnega zdravnika. Ali naj to ostane v izključno in pa zgolj le v pristojnosti delodajalca? Moj odgovor je: ne. Skratka, po moji oceni država tudi ne bi smela skrivati bolezni azbestoze zaradi tega, ker ve, da bi odškodnine predrago oziroma drago stale, toda če smo bili na področju odškodnin na nekem drugem področju zelo velikodušni, ocenjujem, da bi na tem področju ta velikodušnost pa prišla prav. Toda, da ne bom zahajal z omenjene materije; povedati moramo, da navkljub vsemu, vsem pomanjkljivostim mislim, da bo resolucijo ta državni zbor sprejel, kajti drugega mu ne preostane. V končni fazi je žal, še enkrat poudarjam, to izključno lepotni spis. Veliko raje pa bi vsaj v okviru Nacionalne stranke imeli, da bi dejansko dobili, pa naj me ne razume nihče narobe, ampak nek termin, plan ministrstva, vlade, kdaj se bomo srečali z vsemi omenjenimi problematikami, ki so prišle tako v državni zbor, plenarno zasedanje ali po drugi strani na različna delovna telesa ali bile izpostavljene na različnih simpozijih, in da bi se srečali z njihovimi predlogi za rešitev. Tako pa se bojim, da je to še en izmed tistih dokumentov, ki je sprejet izključno zgolj zaradi sebe - oziroma - se ponavljam - zgolj zaradi všečnosti Evropski uniji. V Nacionalni stranki bomo - nočem izrabljeno zveneti - z grenkim priokusom seveda dali pozitivno luč oziroma glas "za" tovrstni resoluciji. Kajti dejstvo je, tudi če jo sprejmemo, ni nobene škode. Je treba poudariti s tega mesta, da tudi v kolikor jo sprejmemo, žal, ne bo nobene koristi. In vedno sem bil nasprotnik reševanja določene zadeve na ta način, da se zgolj sprejme nek akt zaradi akta samega in ne zaradi njegove vsebine. Ocenjujem, da je še enkrat slovenska politika, sestavljena tako iz slovenske vlade kot slovenskega parlamenta, zamudila priložnost in da bi v tem aktu morali biti izpostavljene - jaz sem izpostavil samo eno, to je azbestozo - verjetno je tovrstnih zadev veliko več. Žal pa tako, kakor so ostali predstavniki pred menoj povedali, enako jaz: podprli bomo in naslednjič se bomo srečali z novo resolucijo, ki zopet ne bo v ničemer podobna in ne bo v ničemur reševala. Hvala.
Dobro. To so bile predstavitve stališč poslanskih skupin. Sedaj bomo šli na razpravo poslank in poslancev. Kolega Drobnič, želite besedo. Prosim, imate besedo.
Hvala, gospod predsednik, za besedo. Nekaj je treba dodatno še dati k tej resoluciji. Sam sem postavil vprašanja v zvezi s tem. Izhodiščni podatki so seveda notri. Kaj, koliko je strošek pri delodajalcih v primerjavi z ostalimi državami, čeprav te primerjave so sila težavne in verjamem, da jih ni enostavno narediti, niti niso enoznačne, ker je princip opredelitve bolezni, potem poškodbe na delu, le nekoliko različen, pa tudi zajem stroškov. Pa vendarle, vendarle v tej resoluciji bi bilo potrebno na posameznih koncih narediti - kaj pa bomo s to resolucijo dosegli - na ključnih parametrih, na ključnih kazalcih merjenja varnosti in zdravja pri delu. To je potrebno, zato da vas bomo lahko prihodnje leto vprašali, koliko daleč ste prišli. Seveda, za vas je to bolj elegantno napisati takole, ker drugo leto boste dostavili spet eno resolucijo. Saj ne gre, kako se bomo tukaj igrali pred gledalci ali poslušalci, predvsem gre za to, ali bomo dosegli neke ključne rezultate pri zmanjšanju boleznin, pri zmanjšanju bolezni, zmanjšanju invalidnosti [[...]]Saj jih ne bomo odpravili, nikoli jih ne bomo, ampak če smo neka sodobna družba, moramo odpraviti tiste ključne razloge za invalidnost, za bolezen, bolezensko stanje, za zlorabo boleznin, nadomestil in na drugi strani moramo biti pripravljeni na sodobne in nove izzive in nove bolezni, ki se pojavljajo na delu. Se pojavljajo. Zlasti sevanja alergije in ostale reči. Ali smo pripravljeni v smislu odkrivanja detekcije in tudi merjenja in tudi odškodnin? Ali bela knjiga kaj na to odgovarja? Zelo bi vam priporočal, da se koncepti na tem področju, kjer je, recimo vmestno neko zdravstveno in delovno, ergološko in medicinsko, da vendarle se pogleda, kaj v beli knjigi, kaj vlada predvideva. Ja, ali so te reči usklajene? Skladne s ciljem socialne politike? Poglejte, gospod minister Keber ali pa vlada, da ne bo kdo zameril - je poslala belo knjigo, pri čemer pa govori o vsesplošni solidarnosti in umiku privatnih sredstev s področja zavarovanja. Na drugi strani v pokojninskem področju pa odpiramo nove sklade oziroma te stebre državnega, potem tistega dopolnilnega in čisto svobodnega - da vključimo še ostale vrste sredstev. Ali so ti sistemi povezani? Da se ne bo gospod dr. Keber eno svojo politiko šel, vi pa svojo. Poklicno usposabljanje. Poklicno usposabljanje morda s tega vidika zdravja in varnosti pri delu ni tako pomembno ali pa ni neposredne povezljivosti - saj ste omenili poklicno rehabilitacijo. Ali ste si upali napisati, recimo, da bomo v naslednjem letu pa podvojili vključitev oseb, delovnih invalidov v poklicno rehabilitacijo? Če bi to naredili, sploh ne bi bila taka grozna številka, ker bi od 250 dobili 500. In če primerjate, koliko je letno opredeljenih novih invalidnosti, potem ugotovite, da je to minimalni delež. Daleč od tega, kar imajo v Evropi, zato da bi vrnili tiste osebe, ki so se poškodovale, ki so postale bolne in imajo trajne posledice, na delo, da bi se ponovno zaposlile. To je ogromen ekonomski potencial, človeški potencial, ki ga je treba čuvati. Ampak, po drugi strani pa ne zapravljati denarja. Za čakanje na čas poklicne rehabilitacije in zaposlovanja mislim, da gre v Sloveniji okrog 15 do 20 milijard. Si predstavljate ta denar? No, saj zapravlja se na drugih koncih mnogo več. Konkretno, z enim zamahom je vlada, ko je izdala novo kvoto obveznic v letu 1991 "zavfurala" svojih 25 milijard tolarjev, ampak to še ni opravičljivo, da na tem področju ne smemo o tem razpravljati. Ja, bolniški staleži, glede tega nisem zasledil kakšnih ciljnih, dobrih - kako boste to naredili. Mislim, kaj boste naredili, ne kaj boste vse naredili; tudi nisem pričakoval, ker to se dotika tudi drugih področij, ampak vsaj nekaj takšnih ciljev. Skratka, to v poklicnem usposabljanju pa vrnitvi invalidov na delo omenjate, da se z novim letom začne neko drugo poglavje, kar se tiče odpuščanje invalidov. Ne začne se, zato ker ni pravočasno bil pripravljen zakon o usposabljanju in zaposlovanje invalidov. Bil je pripravljen, poslanska skupina Nova Slovenija ga je vložila, ampak ga je vladajoča koalicija zavrnila, ni pa pravočasno pripravila zakona. Seveda, minister bo sedaj omenjal, da socialni partnerji so mu metali kamne pod kolesje, ali pa vtikali palice v kolesje. Če pač ga ne uskladi s socialnimi partnerji, naj ga takšnega, kot pričakuje, kot želi, da je, naj ga pošlje v državni zbor. Naj ga argumentira. Dobro, šel je v to, ampak zato pa nosi posledice: da ni zakona pripravljenega. Ni še vložen. Upam, da bo v naslednjem tednu, ker če v naslednjem tednu ne bo vložen, ga bomo mi ponovno vložili. Toliko vam povem. Ker ni možno vsako leto odlagati teh stvari. To je neresno. Obljube, same obljube. V prejšnji točki dnevnega reda tudi nekaj, da bomo imeli asistente, ne vem kdaj. To so tako imenovane določbe na zalogo, ki imajo samo neko leporečje kaj se bo zgodilo, ne vemo pa kdaj, pa če bo za to denar. Skratka, 200 oseb na poklicni rehabilitaciji je absolutno premalo. Fleksibilnost delovnega razmerja. Tudi za invalide. Ne bo nič heretično, vam povem, če uvedete večjo fleksibilnost tudi pri odpuščanju delavcev. Če boste na drugi strani pa bistveno povečali nabor instrumentov za pospeševanje, za spodbujanje vrnitve v zaposlitev. Če imate samo instrument varovanja pred odpuščanjem, pa nimate ustreznih inštrumentov za spodbujanje vrnitve, ste zgrešili. To je togo. Proti temu bodo delodajalci, proti temu bodo tudi invalidi, tisti, ki so brezposelni, ker ne bodo prišli noter. Edino tisti invalidi, ki so na delovnem mestu, bodo zadovoljni, ker bodo primrznili k tistemu mestu. Ampak to ni prava rešitev. Poklicna rehabilitacija, usposabljanje, dousposabljanje in znanje so največji garant za delovno mesto, za ohranitev. Ker ga bo delodajalec potem resno zadržal zato, ker ga potrebuje, ker je dober in se bosta zastopila. Takšne so sodobne politike. Sevanja. Glede sevanj to bo potrebno v smislu standardov kaj pripraviti. Saj, bo zadosti zaenkrat. Hvala.
Če sem prav razumel kolega Avšiča, želi dati postopkovni predlog. Prosim.
Hvala lepa. Gospod predsednik, mislim, da bo to proceduralno, postopkovno vprašanje. Če se ne motim, danes prvič sprejemamo nek nacionalni program kot resolucijo v skladu z novim poslovnikom o delu državnega zbora. Mislim, da se ne motim. Malo sem povpraševal in je kot nacionalni program v obliki resolucije to prvič. Vendar me, se je pojavilo nekaj vprašanj v zvezi s postopkom sprejemanja resolucij o nacionalnih programih, kajti nacionalni program je konec koncev dokument, ki je strateško razvojni, planski akt za razvoj v prihodnosti na določenem področju, najsibo to zdravje pri delu, ali na področju avtocest, ali na področju kulture in podobno. Postopek, ki ga imamo v parlamentu, je seveda v skladu s poslovnikom enofazen, vendar na nek način se obnašamo, kot da imamo pred seboj zakon po skrajšanem postopku, in omejuje tudi priložnost, da bi vložili na sami seji, po razpravi - o tem gospod Brenčič tudi govori - morda tudi kakšen amandma, ki bi ga bilo nujno oblikovati in pripraviti v tretjem branju recimo, pa ne vemo, ali je to tretje branje. Skratka, gre za nejasnosti okoli postopka tako pomembnih dokumentov, kot je sprejem nacionalnega programa, zato predlagam, da se poslovniška skupina se opredeli do tega, ali je oblika obravnave, ki je podobna ali enaka sprejemu zakona po skrajšanem postopku. Vemo, da se zakon po skrajšanem postopku sprejema, kadar gre za manjše popravke zakona na točno določenem segmentu. Če je to res primerno za nacionalni program bodisi za avtoceste, ki nas čaka na prihodnji seji. Hvala.
Dobro. To kar je bistveno, vi niste ugovarjali temu, da sedaj delamo v nasprotju s poslovnikom. Vprašali ste se, ali je poslovnik smiseln oziroma njegova smiselna interpretacija. To ni stvar za razpravo ta hip. Na kolegiju ali drugje, najbolj smiselno bi bilo to na poslovniški komisiji enkrat za vselej doreči. Tukaj je tudi predsednik poslovniške komisije, če bo za to priložnost, bomo kakšno besedo rekli tudi na kolegiju, ne pa danes tukaj. To morate razumeti, kolega Avšič, zato bom dal besedo naprej. Kolega Brejca ni v dvorani, kolega Kontič, imate sedaj vi besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani minister s sodelavkami, kolegice in kolegi. V preteklem desetletju smo v Sloveniji ugotavljali zelo različen odnos do vprašanja varstva in zdravja pri delu. Čeprav se je v prejšnjih časih posvečalo veliko pozornosti predvsem vprašanju varstva pri delu in tehničnim pogojem za zagotovitev varnega dela, se moramo vendarle spomniti, da smo tudi takrat v mnogih tovarnah poznali obratne ambulante, v katerih so delavke in delavci lahko urejal večino vprašanj, ki jih danes ureja osnovna zdravstvena mreža. Te ambulante in zaposleni v njih so dobro poznali delovne procese, poznali so zaposlene delavke in delavce in njihovo zdravstveno stanje in poznali so možne nevarnosti, katerim so izpostavljeni zaposleni v posamezni tovarni. Žal je sprememba sistema in uvedba mnogokrat preveč liberalnega tržnega odnosa v večini tovarn pometla z obratnimi ambulantami, mnogokje pa tudi s posebnimi službami varstva pri delu. Res so bili za to krivi tudi številni stečaji v največjih podjetjih, kjer so bile te službe tudi najbolje organizirane, a predvsem premajhna družbena skrb je zelo znižala varnost in zdravo delo zaposlenih. Potrebovali smo mnoga leta, da smo v letu 1999 v tem državnem zboru sprejeli nov zakon o varstvu in zdravju pri delu, ki je pomenil kvaliteten premik v odnosu države do teh pomembnih vprašanj, od katerih je odvisno zdravje ljudi, od katerih so odvisni mnogi z zdravjem in socialno varnostjo prizadeti ljudje, seveda povezani stroški in ne nazadnje s katerimi je povezana tudi produktivnost zaposlenih in višina odsotnosti z dela, ki ni zanemarljva. To smo danes že slišali. Mnogi zaposleni ljudje so se v tem obdobju znašli v nemogočih položajih z vidika varovanja njihovega zdravja. Novi lastniki podjetij, ki so želeli preko noči obogateti, so tudi zaradi tega, ker so lahko prenesli odgovornost za posledico slabo urejenih delovnih pogojev, torej za neurejen delovni čas in za številne delovne nesreče in poklicne bolezni, povzročene s temi riziki, prenesli na solidarnostne blagajne, to s pridom izkoriščali. To se bo z novo zakonodajo seveda spremenilo, vendar bodo po moji oceni potrebna še leta, da bomo ob aktivnem sodelovanju zaposlenih, stroke, sindikatov in ob mnogo večji pripravljenosti delodajalcev, posvetili vprašanjem zdravja in varnosti pri delu potrebno pozornost. Zdi se mi, da se postopoma ponovno uveljavlja sodoben koncept varnosti pri delu, ki razširja pojem varnosti tudi na ohranitev zdravja in zadovoljstva pri delu. Sprožajo se aktivnosti za izboljšanje zdravja, katere aktivnosti na področju zdravja, prehrane, rekreacije, aktivnega oddiha, učenja načina zdravega življenja, boljšega izkoriščanja prostega časa in tako dalje. Ne smemo pozabiti, da smo včasih v pomembnejših tovarnah že imeli za mnoga ta področja večji posluh, kot je danes prisoten tam, kjer mnoge delavke in delavci v več izmenah in ob siljenem ritmu preživijo poleg rednega dela še številne nadure. Spomnimo se, da smo imeli plačane objekte za športno rekreacijo zaposlenih, da smo že imeli močno subvencionirane možnosti za kulturno udejstovanje zaposlenih, da smo imeli številne počitniške kapacitete, ki so tudi najslabše plačanim omogočali aktivne dopuste. Prepričan sem, da bi morali in tudi bodo modri delodajalci marsikatero od teh prehitro opuščenih tako imenovanih, razvad socializmu tudi obnovili, saj bodo le zdrave in zadovoljne delavke in delavci pogoj za doseganje njihovih višjih dobičkov. V pripravi je tudi zdravstvena reforma. Ob njej se bodo sprožala tudi vprašanja zdravja pri delu in vprašanje, kako ohranjati zdravstveno kondicijo tiste populacije, ki s svojim vsakodnevnim delom zagotavlja varno preživetje, ali pa preživljanje starosti starejšim, kakor tudi izobraževalne in razvojne možnosti mlajšim, mladim generacijam. Ob teh razpravah bomo v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov gotovo opozarjali na pomembnost in odgovornost združbe za ustvarjanje pogojev, ki bodo že v preventivnem zdravstvenem varstvu in z aktivnostmi osveščanja zaposlenih in delodajalcev omogočili drugačen odnos do varstvain zdravja pri delu. Zato pozdravljam predloženo resolucijo in jo razumem tudi kot uvod boljšemu odnosu družbe nasploh in predvsem vseh odgovornih do vprašanj zdravja in varstva pri delu.
Hvala lepa, kolega Kontič. Kolega Rokavca ne vidim. Kolega Peče, želite še besedo? Ne. Kolega Sok želi razpravljati. Prosim, imate besedo.
Hvala lepa za besedo. Torej v tej resoluciji so naštete mnoge pomembne oblike, ki seveda služijo pri varovanju zdravja in pa varstva pri delu. Tako so, ne bom jih sicer naštel po vrsti, ampak ko sem šel skozi to resolucijo omenjene oblike zavarovanja, ki naj bi prispevale k temu, da bi se približali temu cilju, potem promocija zdravja na delovnem mestu, izobraževanje delavcev - vsekakor izrednopomembno, zakonodaja, ki se bo sigurno še okrepila na tem področju in pa celotni institucionalni okvir, potem nadzorne institucije, ki vsekakor morajo biti tudi pravilno in dobro usposobljene, če hočejo to področje nadzorovati, omenjeni so ukrepi delodajalcu za izboljšanje razmer v samem delovnem procesu. Tisto, kar pa meni, ko sem - moram povedati, da nisem natančno tega bral, ker je to zelo obsežen dokument, ampak ko sem ga na hitro pregledal, manjka, pa se mi zdi, da niso nikjer poudarjeni ukrepi države ki bi spodbudili delodajalce k uvajanju, ne vem, čistejši tehnologiji, k uvajanju takšnih delovnih procesov, ki bi dejansko prispevali k varovanju zdravja in pa varstva delavcev. Najbolj se bojim in tudi poznam nekatere delovne obrate, bojim se tega, kako se bo Slovenija pravzaprav obranila uvajanja teh nečisti tehnologiji zaradi svoje ekonomske šibkosti. K nam se dejansko selijo iz zahodne Evrope tehnologije, ki so v državah EU-ja prepovedane. Pri nas lahko prospektirajo ravno zato, ker pač ta naša zakonodaja to dopušča, na drugi strani pa je seveda težko pričakovati, da bomo lahko s številnimi ukrepi zavarovali delavce tako, kot so zavarovani delavci v državah Evropske unije, ker smo pač ekonomsko šibki, ker potrebujemo nova delovna mesta, ker imamo veliko stopnjo nezaposlenosti itd. Če pa bomo seveda te ukrepe začeli tako striktno uvajati, potem se pa bojim, da se bo na marsikaterem delovnemu mestu odpuščalo. To je ena zadeva. Druga zadeva, na katero bi rad opozoril in ki je bila v tem parlamentu večkrat predmet razprave, to je seveda zakon o zdravju in varstvu pri delu in pa s tem zakonom povezano področje kmetijstva. Jaz sem prepričan, da morajo biti pristopi varnosti in pa zdravja pri delu fleksibilni in pa zadosti premišljeni. Ne more biti cilj nekega ukrepa samo, da se izda nek certifikat, da se dobi neki dokument ne glede na to, ali je tisti, ki je bil udeležen v samem procesu izpolnjevanja, tudi od tega karkoli odnesemo. Mislim na tako imenovano izjavo o varnosti pri delu, ta zadeva se je sedaj nekoliko umirila, ampak v samem začetku je ta izjava o varnosti pri delu na področju kmetijstva dejansko pomenila nič drugega, kot eden astronomsko velik strošek, ki pa v samem procesu varnosti ni predstavljal dejansko tistega učinka, ki bi ga naj uvedba takega ukrepa imela. Meni manjka v tej resoluciji v tem obsežnem dokumentu tudi, bi rekel, nekoliko več analitičnega pristopa. Vi govorite o novem zakonu o delovnem razmerju, zelo dobro bi bilo, če bi ministrstvo ocenilo, kakšni so učinki tega novega zakona glede na problematiko, o kateri govorimo. Namreč, v navezavi s tem bi rad omenil na nekatere zadeve, ki ste jih vi zapisali v tej resoluciji, in sicer govorite o dostojanstvu delavca pri delu. Jaz mislim, da tako malo dostojanstvo, kot ga imajo delavci pri delu danes, zlepa v preteklosti niso imeli. Danes se delavca lahko odpusti kadarkoli, najde se razlog in ne glede na njegove delovne sposobnosti, ne glede na njegovo starost, tudi na njegov ekonomski status itn. Govorite o stresu. Bilo bi dobro, če bi ministrstvo glede na vse te reforme, na vse te spremembe delovne zakonodaje tudi ocenilo, kako ta sodobni stres vpliva na število bolnišk, kako vpliva na pojav sodobne bolezni in na odsotnost z dela zaradi tega. Mislim, da vsa ta zakonodaja, ki je bila v tem zadnjem obdobju sprejeta, je v marsičem vplivala na to in dejansko tudi pripomogla k temu, kar ste zapisali; da se stanje na področju zdravstva in varnosti pri delu, kar se tiče števila poškodb, v zadnjih desetih letih ni spremenilo in kljub vsem uvedenimukrepom ostaja bolj ali manj na isti ravni. To je zaskrbljujoč podatek v tej resoluciji in to bi moralo pomeniti za ministrstvo, da je potrebno ukrepati. Da zaključim. Torej samo novi predpisi, ki seveda bodo. Potem večja pooblastila in pa razširjena pristojnost zbornice na tem področju, uvedba posebnega zavarovanja za to področje, promocija zdravja na delovnem mestu - vse to, seveda, ne bo dovolj, če kolikor država ne bo uvedla preko davčne zakonodaje, večjih spodbud, da bi se Slovenija hitreje tehnološko spreminjala, da bi v Sloveniji hitreje uvajali nove tehnološke principe in skozi to obliko zmanjševali obolevanja na delovnih mestih, kajti zdi se mi, da je to edini pravi ukrep in na tem področju do sedaj nismo naredili tistega, kar bi morali. Na žalost, še enkrat povem, to področje v tej resoluciji ni zajeto in res je škoda, da poslanci v tem delu razprave ne moremo [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]s svojimi pobudami - bom takoj zaključil - eventualno podati, ker pač imamo takšen poslovnik, svojega predloga, ki bi ga vključili v to resolucijo. Hvala lepa.
Dobro. Od teh, ki so tukaj prijavljeni, ni nikogar v dvorani. Razumem, da ne želijo razpravljati. Vlada je navzoča. Državna sekretarka, želite kaj pojasniti? Prosim. Potem pa bom vprašal, če želi še kdo besedo do izteka časa. Najprej pa imate vi besedo. Prosim.
Hvala lepa. Jaz bi le želela na nekaj ugotovitev odgovoriti. Dokument je, prvič, to je treba poudariti, rezultat dela različnih akterjev, torej tudi socialnih partnerjev, tudi strokovne javnosti, vključno z zbornico varnosti zdravja pri delu in seveda dveh ministrstev, našega ministrstva in ministrstva za zdravje. Tudi kolegica, ki je danes z nami tu, prihaja z ministrstva za zdravje, kar pomeni, da so te stvari seveda usklajene tudi z belo knjigo oziroma z dokumenti, ki nastajajo na ministrstvu za zdravje. Drugič se mi zdi pomembno povedati, da ne moremo same resolucije oziroma samega nacionalnega programa gledati izključenega iz vseh ostalih dokumentov, ampak je to zaokrožen sistem od zakona o varnosti in zdravju pri delu do vseh izvršilnih predpisov na tem področju; in teh predpisov ni malo, so tudi taki, na katere so opozorili. Na primer, poslanec Drobnič je rekel sevanja in podobno. Dejstvo, da mi te predpise izvršilne na tem področju imamo od hrupa, vibracij, sevanj, različnih nevarnih snovi. Je pa res nekaj, da ta dokument posega še na druga področja, kamor pač predpisi, ki so izključno tehnične narave ali pa zdravstvene narave oziroma s področja medicine dela, ne posegajo, da ta dokument posega tudi na področje izobraževanja, na področje politike, davčne politike, finančne politike in pa tudi preoblikovanja sistema socialnega zavarovanja. Strinjam se z ugotovitvami in seveda dejstvo je, da izhaja to tudi iz tega našega programa, da se stanje v zadnjih desetih letih ni bistveno spreminjalo oziroma da je teh poškodb pri delu pravzaprav konstantno nekako enako. In da se stvari niso zmanjševale. Treba se je nečesa zavedati. Mi smo v preteklem obdobju desetih let v bistvu temeljito preoblikovali nekatere velike sisteme. Nekateri naši veliki gospodarski sistemi so imeli varnost in zdravje dokaj dobro urejeno, tudi dobre službe na tem področju. Mali delodajalci,ki so nastajali, praktično niso vlagali prvenstveno v varno in zdravo delo, ampak so bili njihovi finančni vložki namenjeni na druga področja. In pomembno je ravno to, da se v okviru tega nacionalnega programa orientiramo na tiste, ki se nam zdijo bolj občutljivi. Še posebej, torej, tudi določene panoge in tudi tiste vrste delodajalcev, pri katerih smo videli, da je teh poškodb več oziroma da je kršitev več, oziroma da so problematični in jim je treba večjo pozornost posvetiti. V zvezi s tem poglavjem 5, na katerega je bilo opozorjeno. Institucionalni okvir in pa vloga zbornice varnosti zdravja pri delu, je treba nekaj povedati. Ta zbornica je nastala relativno pred kratkim časom. Oblikovana je bila na podlagi zakona o varnosti in zdravju pri delu. Želimo spodbujati to zbornico, želimo ji dati tudi določena pooblastila, vendar pa mora zbornica dozoreti do take mere, da bo ta javna pooblastila lahko tudi dejansko izvajala. In takrat, ko ji bomo neka pooblastila dali, in verjetno bo do tega prišlo v bližnji prihodnosti, bo treba spremeniti tudi zakon o varnosti in zdravju pri delu. Tako da se zavedamo, da je treba vlogo zbornice in te strokovne institucije v tem smislu krepiti, in potem seveda ji dati tudi določeno vlogo in pomembnejšo vlogo preko javnih pooblastil. Kar se tiče azbesta oziroma azbestoze. O tem je bilo nekaj govora. Jaz bi želela povedati nekaj. Ni problem pravzaprav sedanjih predpisov. Azbest kot nevarna snov je prepovedan. Njegova uporaba je prepovedana. Omejitve s tistim, kar pač še obstaja v zvezi z njegovo uporabo, so omejene s pravilnikom o varnosti in zdravju pri delu z azbestom. Dejstvo pa je, da so vse te težave, posledice bolezni, azbestoza posledica tistega obdobja, ko nismo imeli niti teh predpisov še, niti omejitev tega dela z azbestom ali pa uporabe proizvodnje azbesta. In seveda tudi iz tistega časa, ko se pravzaprav niti druge stroke niso zavedale, kakšno nevarnost azbest pomeni, tako da gre pravzaprav v zvezi z vsem tem, o čemer je gospod Peče govoril, za saniranje stvari za nazaj, da pa imamo v sedanjih predpisih stvari zelo dobro urejene. Seveda pa nosimo posledice iz tiste preteklosti, ko stvari niso bile na taki način urejene. Mogoče še ena zaključna praktična ugotovitev. Dejstvo je, da so učinki varnosti in zdravja pri delu dolgoročni; tako učinki tega, kar danes predlagamo, kot finančni učinki. Niso kratkoročni, na dolgi rok se bodo poznali, na dolgi rok se bodo obrestovali in v tem smislu je pravzaprav narejena ta resolucija. To je programski dokument, ki naj bi zagotovilv prihodnosti več pozornosti. Hvala lepa.
Če se sicer še ustavim, ampak tako, kot vse ostale morem tudi vas prekiniti, gospa državna sekretarka. Kot povedano, nekaj minut do izteka še imamo. Kolega Peče, bi želel besedo. Bi želel še kdo? No, potem imate recimo 5 minut. Prosim.
Bojim se, da ste me narobe razumeli [[...]]
Hipec. Samo hipec, še kdo, ker je taki način ugotavljanja, še kdo? Ne. Vidva, vsak po pet minut. Prosim.
Ne vem, če ste me pravilno razumeli, tudi jaz bi seveda rad imel čim boljše zdravje, čimbolj zagotovljeno varnost pri delu in čim manj poklicnih bolezni. Spregovoril sem izključno o eni, vedeti pa moramo, da je seveda po specifikaciji 61 poklicih boleznih registriranih oziroma opredeljenih kot poklicih bolezni. Dejstvo je, da se v resoluciji o teh poklicnih bolezni ne govori in osebno sem pogrešal oziroma pričakujem, da bi se o teh boleznih večkrat govorilo, da bi bila seveda javnost predvsem pa delavci, ki so morebiti izpostavljeni tovrstnim boleznim z njimi seznanjeni in da bi politika ustvarila čim boljše ukrepe za čim manjšo stopnjo tovrstnih obolenj. Po drugi strani tudi pogrešam, da v sami resoluciji niso niti naštete, teh 61 poklicnih bolezni, to se mi pač zdi, da če že sprejemamo tovrstno zadevo, bi moralo biti notri vsaj opredeljeno. Moj namen ni bil kritika, moj namen je to, da ljudem, predvsem delojemalcem, omogočimo čim lažje delo, čim kvalitetnejše delo in pa seveda čimbolj zdravo delo Zato se tudi ne morem strinjati z vsemi tistimi govorniki, ki so v osnovi izhajali iz izhodišča, da trpi delo zaradi izostankov iz naslova bolniških in podobnih stvari. Mislim, da to nikakor ne bi smelo biti niti tretji, niti četrti, niti stoti argument za tovrstno resolucijo, predvsem bi morali vsi danes tu govoriti o zdravju in pa varnosti pri delu, predvsem poskrbeti za človeka, ne pa za to, da delo trpi. To ne bi smel biti moto za nobenega od nas, da bo glasoval po tovrstni resoluciji. Razumite moje pripombe tako na različnih odborih kot danes tu so dobronamerne. Hvala.
Še vlada je potem hotela, mag. Drobnič se odreka, tako imate vi sedaj zadnjo besedo.
Jaz se zahvaljujem za te vaše besede, želela bi mogoče samo še enkrat to izpostaviti. To je zaključen pravzaprav krog nekih ukrepov, nekih predpisov in treba je gledati to resolucijo samo kot en delček tega. To, o čemer ste govorili: poklicne bolezni so predpisane, določene s pravilnikom. Vrsta pravilnikov je, ki govorijo o varnosti, zdravju na posameznem področju, s posameznimi substancami, v posameznih okoljih, na posameznih področjih. Zato vsega tega seveda ta resolucija na tak način ne povzema in zato se mi zdi pomembno. Tu je zakon o delovnih razmerjih, tu je zakon o varnosti zdravja pri delu in vrsta izvršilnih predpisov. In še nekaj mogoče, ker imam možnost zdaj še dve besedi reči. Ti problemi, o katerih je gospod Sok govoril, tehnološki problemi, zastarela tehnologija, te bojazni pravzaprav so ob našem vstopu v Evropsko unijo odveč, mi s temi stvarmi ne bomo mogli delati. Tisti, ki ima tako zastarelo tehnologijo, ki jo je uvozil kadarkoli prej ali pa bi jo še letos uvozil, ne bo mogel več uporabljati, ne bo smel uporabljati. Tu so predpisi Evropske unije in tudi naši predpisi v bistvu, ki jih zdaj sprejemamo, izredno strogi in tudi nadzor izredno strog.
Prav. Če ne bomo s tem razvadili potem dela državnega zbora, vam bom dal besedo, kolega Sok, za minuto.
Jaz to razumem in se mi zdi izredno hudo, kar se lahko zgodi. Vendar bi rad vedel, kdo v državi bo tisti, ki bo, recimo, zaprl obrat s 1400 ali pa 1000 zaposlenimi. Torej, to bo izredno huda zadeva. Zato če bi to z letom 2007, kar ste vi povedali, začeli izvajati, bi morala država sedaj dati dovolj finančnih spodbud, da bi se ti tehnološki proces dejansko prestrukturirali. Drugače, povedano, pa bo katastrofa.
Ali želite še na to vprašanje ali mnenj odgovoriti? Ne. Potem bo ostalo pri tem retoričnem vprašanju. S tem bo zaključena splošna razprava k predlogu resolucije. O njem bomo odločali danes, potem ko bomo 15 minut po zaključku 9. točke dnevnega reda, s katero bomo danes zaključili delo, gre za Dars, glasovali. Do 18.15 ure bomo tako za kratek prekinili delo državnega zbora, ob 18.15 uri bomo točno prešli na 15. točko dnevnega reda. To bo predlog zakona o spremembah zakona o financiranju vzgoje in izobraževanja, gre za zakon, ki ga je parlamentarno proceduro vložil naš kolega mag. Drobnič. Do obravnave tega predloga zakona pa bom odredil odmor.
Nadaljujemo delo. Smo pri 15. TOČKI DNEVNEGA REDA - PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O ORGANIZACIJI IN FINANCIRANJU VZGOJE IN IZOBRAŽEVANJA Predlog zakona je v obravnavo zboru predložil naš kolega, poslanec, magister Janez Drobnič. V zvezi s tem zakonom odbor za kulturo, šolstvo, mladino, znanost in šport predlaga državnemu zboru, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. No, najprej bomo slišali dodatno dopolnilno obrazložitev predlagatelja. Prosim, magister Drobnič, imate besedo. Potem bom prosil vlado za njeno stališče, in potem predstavnike poslanskih skupin. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem navzočim! Pozdravljam tudi predstavnike vlade. Če dovolite, bom predstavil torej dopolnilno mnenje, hkrati bo pa to tudi mnenje poslanske skupine Nove Slovenije glede vloženega zakona, ker se mi sedaj zelo mudi. Zakon je vložen v skladu s poslovnikom državnega zbora. Vsebuje vse potrebne elemente, je tudi smiseln in potreben. Razlog za te spremembe je korist države in državljanov. Odstraniti je torej potrebno nepotrebno določbo, ki prisiljuje reorganizacijo vrtcev brez razloga finančnega ali pa koristi, odnosno kvalitete vzgojno-izobraževalnega procesa. Navedene spremembe, ki so v predlogu zakona, ne bodo vplivale na kvaliteto pedagoškega in vzgojnega procesa, bodo pa pocenile izvajanje, kar je tudi pomembno. Individualni pristop se ne zagotavlja z zmanjšanjem velikosti vrtcev kot takih, večjim številu ravnateljev in drugega administrativnega kadra, pač pa z velikostjo skupin, usposobljenostjo vzgojnih in pedagoških sodelavcev ter zavzetosti ljudi odnosno sodelavcev za delo z otroki. Sprememba določbe kriterija maksimalnega števila oddelkov ne pomeni nujno, da je potrebno vrtce združevati. Ustanovitelj lahko v skladu s kriteriji po zakonu v ceni poslovnih stroškov predvidi optimalno rešitev, in se odloči za vrtce z manjšim številom oddelkov. Ključna reč te določbe v zakonu, je da kadarkoli pač preseže vrtec število 30 oddelkov, so neke izjeme tudi, mora nujno iti v reorganizacijo. Takšna določba je nepotrebna. Dotikamo se s temi spremembami tudi vloge ministra za šolstvo pri imenovanju ravnateljev. Če je odgovoren v nekem smislu za vzgojo in izobraževanje, potem mora imeti tudi neko mesto pri imenovanju ravnateljev. In sicer, da izpostavi svoje mnenje glede imenovanja. Na kvaliteto delovanja vrtcev seveda, kot sem že povedal, na pedagoški del ne vpliva administrativno-tehnični kader. Ta kader je pa potrebno zmanjševati. Nekatere reči pa, ki so v okviru vrtcev, ki niso nujno potrebne, da se izvajajo v okviru javnih zavodov, pa izpostaviti ven na način "outsourcinga". To so razne tehnične službe. Lahko v nekem smislu tudi prehrana, servisne storitve. To ne vpliva na kvaliteto vzgoje, vpliva pa na kvaliteto storitev in pa ceno. Država predpisuje nekaj, in draži vrtce. Predpisuje, kakšna organizacija bo. Dopuščamo, da minister ima ključen vpliv na kriterije oblikovanja skupin, velikosti skupin, strokovnega kadra. Kar se pa tiče upravljanja višine stroškov, kako organizirati, to pa naj bo v posesti in rokah drugih, ki bodo skrbeli za to, da so stroški vrtcev nižji, ker so že tako ali tako previsoki in pomenijo velik finančni udar na lokalne skupnosti, ki morajo plačevati vse večji delež za vrtce, in tudi na starše, zaradi podražitev. Ključna reč se je seveda zgodila v Ljubljani zaradi tega zakona in zaradi takšne nesmiselne, nestvarne določbe, kot jo imamo v obstoječem zakonu, se morajo obstoječi vrtci reorganizirati. Tako bomo dobili v Ljubljani po sili razmer, ne da bi bila kakšna kvaliteta izboljšave, 9 ali 10 novih vrtcev, 10 novih ravnateljev, novih svetovalcev, novih amdministrativnih kadrov, tajnic, fikusov in da ne naštevam še marsikaj drugega, hkrati bo potrebno tudi prodati nekatere stavbe, razdružiti, reorganizirati, kot da je ta stvar v nacionalnem interesu Slovencev oziroma staršev in lokalnih skupnostih. Reorganizacija na takšen način bi povečala stroške poslovanja 8% ali 10%. Temu seveda nasprotujemo zato je tudi vložen ta zakon, ki ima pozitiven učinek na izvedbo vzgojnega in izobraževalnega procesa v vrtcih. Zato apeliram na kolegice in kolege, da zvečer oziroma ponoči glasujete za ta zakon. Hvala lepa.
Mislim, da bo to kljub vsemu zvečer in ne ponoči, tako kot je bilo sinoči. Sedaj bomo slišali predstavnike poslanskih skupin. Kolega Drobnič je dejal, da je bil to zdaj tudi pregled skupine Nove Slovenije. Kolega Levič bo, prosim, predstavil stališče poslanske skupine Stranke mladih Slovenije. Za njim kolega Čeligoj, poslanska skupina DeSUS. Potem pa bomo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin tudi zaključili to točko. Prosim, kolega Levič.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Glavna sprememba, ki bi jo zakon prinesel, je ukinite določbe o največjem možnem številu oddelkov, ki jih vrtec lahko ima. Zdajšnja določba določa, da je v okviru posameznega vrtca lahko največ 30 oddelkov. V primeru povečanja vpisa otrok in v kolikor bi bilo število oddelkov preseženo, torej bo potrebno ustanoviti nov vrtec. Na prvi pogled se predlog zakona zdi smiseln, saj se z ustanavljanjem novega vzgojno-varstvenega zavoda povezani določeni stroški, poleg tega je tu še razlog, ki ga omenja tudi predlagatelj - stroški zaposlovanja novega ravnatelja vrtca, njegova pomočnika in direktorja. Vemo tudi, da so sredstva, ki so namenjena vrtcem, omejena. Občinam sofinanciranje programov vrtcev obremenjuje kar obsežen del proračuna in ni jih malo, ki jim je prav, da zaradi visokih stroškov, subvencij onemogočajo investiranje na druga nujna področja občin. Vendar smo v stranki Mladih Slovenije mnenja, da je otrokova varnost, razvoj in njegova vzgoja taka prioriteta, pri kateri stroški ne morejo biti edino relevantno merilo. Prav gotovo bi nova določba vplivala na kakovost dela, saj bi povečanje števila oddelkov povzročila težje organiziranje dela. V preštevilnem vrtcu je pedagoško delo oteženo in neobvladljivo. Praksapoleg vsega kaže, da so vrtci z manjšim številom oddelka cenejši, saj je večji nadzor porabe vseh sredstev, strokovno pa je tak vrtec bolj obvladljiv, predvsem pa otrokom, staršem in zaposlenim prijaznejši. Za vrtec je pomembno, da je zagotovljeno pedagoško vodenje. Vse ostale funkcije - kadrovska, finančna, del razvoja in druge poslovne funkcije - pa se lahko opravijo na različnih ravneh: v vsakem vrtcu posebej, za več vrtcev skupaj ali na ravni lokalne skupnosti. Od porazdelitve teh funkcij, upoštevajoč status javnega zavoda, je odvisno, kakšno organizacijsko obliko se izbere oziroma kako velik bo javni zavod. Ravno različne oblike, organizacijske oblike, ki nastanejo na podlagi analiz v konkretnem okolju, lahko prispevajo k bolj racionalnemu in kakovostnemu opravljanju vseh funkcij javnega zavoda. Prav tako se nam zdi pomembno, da je z odredbo o pogojih za ustanavljanje javnih vrtcev ustanovitev javnega vrtca nujna le v primeru, da na podlagi demografskih napovedi za leto naprej mogoče napovedati povečanje vpisa v vrtec. Če je torej povečan vpis le v enem letu, ni nujna ustanovitev novega vrtca. Še enkrat naj poudarim, da so otroci naša bodočnost in nam stroški njihove vzgoje ne sme biti edino merilo. Zaradi navedenih razlogov se poslanski Stranke mladih Slovenije zakona ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Levič. Kolega Čeligoj bo, kot rečeno, predstavil stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Za njim kolega Tanko stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Spoštovane poslanke, poslanci! V poslanski skupini DeSUS smo predlog zakona o spremembah zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja proučili predvsem z vidika predloga o črtanju omejitve 30-ih oddelkov na javni vrtec. Opredelitev velikosti vrtca kot javnega zavoda je eden izmed pomembnih kriterijev, ki zagotavljajo kakovost dela v vrtcu. Ali bi fleksibilnost, ki je predlagana v zakonu, namreč črtanje 30-ih oddelkov na delujoči vrtec, uvedla slabšo kakovost pedagoškega procesa ali predvsem možnost, da v vrtcih, po katerih je veliko povpraševanje, ne bo treba oblikovati novih oddelkov, ali odklanjati novincev, ali bi pomenilo manjšanje stroškov za opravljanje novih oddelkov. Mnenje poslanske skupine DeSUS je, da mora kvalitetna predšolska vzgoja in varstvo ostati. In obstoječi zakon se je izkazal za primernega, saj omejitev največjega števila oddekov javnih vrtcev preprečuje, da bi se ustanavljali veliki javni vrtci, ki bi jih bilo težko voditi z organizacijskega vidika, kar pa posledično tudi zvišuje kvaliteto, saj imajo tako vrtci več časa za ukvarjanje z otroci kot s svojo organizacijo. Ne smemo pa pozabiti, da se potreba po povečanju števila oddelkov lahko poveča tudi z večanjem števila otrok v določenem vrtcu. V mestni upravi, kot lahko danes beremo v Delu, so na podlagi 2. člena zakona o vrtcih, ki omogočajo fleksibilni normativni sistem, ki spet omogoča občinam, ki iz različnih razlogov ne zmorejo znižati števila otrok v skupini, da ostanejo pri višjem normativu, vendar ne povečan več kot za štiri, že pripravili predlog sklepa, ki bo določal nove, višje normative za večje število otrok v oddelkih. Določba tega člena in odredba o pogojih za ustanavljanje javnih vrtcev blažita togost določbe, ki je po mnenju predlagatelja zrela za spremembo. V skladu s tem dvema pravnima aktoma status vrtca ni potrebno spreminjati takoj, ko se preseže število oddelkov, ki jih določa zakon, temveč je za prilagoditev vrtca določen rok enega šolskega leta. Vkolikor demografska gibanja v občini kažejo le na začasno povečanje, potem vrtca ni potrebno statusno spreminjati. V poslanski skupini DeSUS smo tudi skeptični do posledic zakona, v kolikor bi bil ta sprejet. Morda bi se posledično res zmanjšala sredstva, ki jih ustanovitelj - država ali občina - namenja za financiranje vrtcev, vendar menimo, da država ne sme varčevati pri vzgoji najmlajših državljanov. Poleg tega, pa, kljub temu da smo velikokrat slišali, koliko bo na finančno stanje vplivala neka določena zakonska sprememba, so posledice teh sprememb vedno občutili le starši, ki imajo vedno tanjše denarnice, saj se vrtci v zadnjem času neprestano dražijo. Menimo, da bi država, občina ali ustanovitelj morda plačevali manj, starši, katerih čustva do otrok je mogoče velikokrat tako ali drugače zlorabiti, pa verjetno kljub spremembi ne bi za vrtec nič manj plačevali. Zaradi navedenega predlog zakona v poslanski skupini DeSUS ne bomo podprli. Strinjamo pa se z določilom, da bi kazalo, da mora biti soglasje ministra, v primeru, da ni pozitivno obrazloženo, saj to predstavlja svojevrstno kontrolo nad odločitvijo ministra. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Čeligoj. Kolega Tanko. Prosim, imate besedo za predstavitev stališča poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem. Zakon o financiranju vzgoje in izobraževanja je bil v kratkem času podvržen že več spremembam. Tokrat se srečujemo s problemom omejitve velikosti javnih zavodov s področja vzgoje, saj zakon ne dovoljuje, da bi ti zavodi imeli več kot 30 oddelkov. V praksi pa je že celo vrsto let oziroma več desetletij obstaja več zavodov na področju šolstva, ki jih pokriva isti zakon in ki imajo celo bistveno več kot 30 oddelkov, pa vseeno uspešno delujejo. V njih je zagotovljen ustrezen nadzor nad delom, imajo primerno komunikacijo med zaposlenimi v zavodu in zunanjem okoljem, torej, tudi z ustanovitelji in pa starši. Praksa dokazuje, da število oddelkov ni kriterij za uspešno delovanje zavoda, prav tako ne za dobro delo v oddelkih ali za sodelovanje z okoljem, ki mu je zaupalo izvajanje odgovorne javne službe. Za dosego tega so potrebni usposobljeni kadri, ki so sposobni prevzeti naloge in izpolniti pričakovanja. Potrebno je priznati, da imamo dobre kadre. Zato je smiselno, da bi se v tistih redkih primerih, ko bi se več ali manj občasno zaradi populacijskih gibanj pojavila potreba po odprtju večjega števila znotraj vzgojnih ustanovah, omogočila razširitev zavoda. Tudi če se pojavi potreba po trajnejšem povečanju zavoda, je v primeru, da obstajajo prostorske kapacitete, nesmiselno ustanavljati nov zavod, saj se s tem bistveno povečajo samoupravni oziroma režijski stroški. V primeru, da imamo v isti stavbi dva zavoda, pa tvegamo še nevarnost poslabšanja medsebojnih odnosov. Če bi se le odločili za novogradnjo, kljub zadostnim prostorom v obstoječem zavodu, mora država in občine povsem po nepotrebnem zagotoviti še velike investicijske in obratovalne stroške in ti stroški družbeno niso opravičljivi. Glede na to, da je vzgojni proces sistemsko in strokovno skrbno načrtovan, redno in sistematično nadzorovan in da imamo dobre in usposobljene vzgojitelje, je velikost zavoda izključno problem vodenja, torej problem direktorevanja in ne neposrednega dela v oddelku. S stališča stroškov je racionalnejša večja organizacija, ker omogoča boljšo izrabo kadrovskih potencialov in boljše izkoriščanje notranjih organizacijskih rezerv. Pred meseci smo v državnemu zboru sprejeli novelo zakona o vrtcih, s katero je vlada predlagala bistveno povečanje normativa otrok v oddelku, in sicer v jaslični skupini za 17% in v drugi skupini za 8%. Ta povečanja so za delo vrtca in za počutje otrok bistveno bolj usodna kot pa dopustitev povečanja števila oddelkov. Morda še beseda ali dve glede imenovanja ravnateljev. Občine so ustanoviteljice javnih zavodov s področja vzgoje in izobraževanja in morajo zagotavljati primerne pogoje za izvajanje javne službe, zagotavljajo potrebna finančna sredstva, pokrivajo morebitno izgubo, financirajo prevoze, zagotavljajo materialne stroške in amortizacijo itd. Ob tem pa nimajo nikakršne možnosti, da bi resno sodelovali v postopku imenovanja direktorja ali ravnatelja zavoda in lahko samo spremljajo dogajanja. Mislim, da bi morale občine biti že zaradi nalog, ki so jim podeljene s tem in drugimi zakoni, enakopraven partner v postopku izbire oziroma odločanja o izbiri ravnatelja. Zato menim, da dodelitev pristojnosti za izdajo soglasja k imenovanju menadžerja ustanove ne bi smel biti prevelik zalogaj za lokalne skupnosti. Občine morajo dobiti to pristojnost, s tem pa prevzeti tudi odgovornost za svoje odločitve in za sredstva, ki jih morajo zagotavljati. Pripasti jim mora vsaj čast, da izdajo soglasje k imenovanju te osebe, tako kot v večini razvitih demokracij, kjer je med institucijami vzpostavljeno primerno zaupanje. Z amandmajem, ki sem ga vložil, sem želel opozoriti na navedeno pomanjkljivost, ki jo bo slej ko prej potrebno tudi urediti. Naša poslanska skupina podpira novelo zakona in tudi amandma, ki sem ga povedal. hvala.
Hvala lepa, kolega Takon. Kolegica mag. Majda Potrata bo predstavila stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov. Kolega Trofenika ne vidim v dvorani. Boste vi predstavili stališče?
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Predlagani spremembi zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, ki ju je državnemu zboru Republike Slovenije v obravnavo po skrajšanem postopku predložil poslanec, magister Janez Drobnič, spadata v vrsto tistih, ki z navideznimi, majhnimi posegi skušata spreminjati posamezne sistemske rešitve. Črtanje omejitve največjega števila oddelkov, ki so lahko vključeni v en javni vrtec, zapisano v prvem odstavku 44. člena, je predlagatelj v dopolnilni obrazložitvi utemeljil kot potrebno in nujno v korist države in državljanov. Odstraniti je po njegovem treba nepotrebno in škodno določbo, ki naj ne bi vplivala na kakovost pedagoškega in vzgojnega procesa, vpliva pa na višino stroškov. Na kakovost programov vplivajo po njegovem predvsem velikost oddelka, strokovna usposobljenost kadrov in zavzetost tistih, ki delajo z otroki. Sprememba pa se dotika poslovnosti in upravljanja. Z dopuščenim večjim številom oddelkov od 30, bi se zagotovila večja racionalizacija ter bi se zmanjšal upravno-tehnični del zaposlenih, organizirala skupna prehrana, tehnične službe in podobno, posledično bi se s tem znižali stroški, ki jih morajo nositi starši, v precejšnjem delu pa tudi lokalne skupnosti. Predlagatelj je opozoril, da so to v glavnem problemi v urbanih okoljih, natančneje v Ljubljani, kjer bi z reorganizacijo mreže javnih vrtcev predvidoma znižali stroške, vendar predšolska vzgoja tudi v drugih občinah zajema precejšnja sredstva iz občinskih proračunov, tudi nekatera urbana okolja pa so reorganizirala mrežo javnih vrtcev. Zato v Združeni listi socialnih demokratov menimo, da bimorala lokalna skupnost dobiti pomembnejšo vlogo pri soodločanju o stvareh, ki jih država prenaša na lokalno skupnost predvsem takrat, ko mora za neko zakonsko obveznost zagotoviti sredstva iz svojega proračuna. Kljub temu pa predlagane spremembe ne bomo podprli. Menimo namreč, da je v nasprotju z normativi in standardi za izvajanje javne predšolske vzgoje. Dosedanja praksa je potrdila ustreznost naravnanosti k manjšim organizacijskim enotam, ki zagotavljajo boljše možnosti za uresničevanje načel in ciljev predšolske vzgoje v javnih vrtcih. Ker javni vrtec z ustvarjanjem možnosti za različne dejavnosti otrok prispeva k njihovemu telesnemu in duševnemu razvoju, mora imeti pri vseh odločitvah stroka prednost pred drugimi vidiki. Zato bi po mnenju Združene liste socialnih demokratov moralo biti odločilnega pomena, kako bo lokalna skupnost definirala svoje prioritete. Če se zaveda pomena in pozitivnih učinkov vlaganj v človeške vire kot to radi rečemo, bi morala z ustreznimi spodbudami za tako naravnanost svoje primakniti tudi država in najti tak sistem financiranja lokalnih skupnosti, ki le-tem ne bo samo nalagal vedno novih obveznosti, ampak bo spodbujal prelivanje strokovnih spoznanj v prakso ter naložbe v znanje in razvoj. Zato je utrjevanje standardov in normativov za celo dejavnost ne glede na to, kjer se odvija, bistvenega pomena. Javni vrtci morajo biti dostopni vsakemu predšolskemu otroku, zato se moram mreža javnih vrtcev ohraniti in po potrebi širiti, predvsem pa se mora z ureditvijo sistema upravljanja in financiranja zagotoviti enak osnovi standard javnih vrtcev, pri tem različnost programov in konkurenčnost med vrtci ne bi smeli izostati. Menimo torej, da je treba prisluhniti skupnosti vrtcev, ki opozarjajo na to, da je treba ohraniti doseženi standard življenja predšolskih otrok v slovenskih javnih vrtcih. Ob tem pa se nam tudi sprememba 6. odstavka 53. člena ne zdi nujna. Naj torej sklenem. Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov predlaganega zakona ne bo podprla.
Kolega Božič bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Gospod predsednik, predstavnica vlade, kolegice in kolegi. Vsak večer bomo dolgi, izgleda. Predlog zakona o spremembah zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja EPA-989 /III v poslanski skupini SLS smo preučili predlagana spremembe zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja ter njihove pričakovane posledice. Predlagatelj predvideva črtanje dela 44. člena, ki se nanaša na oblikovanje javnih vrtcev. V skladu z veljavno ureditvijo se namreč lahko v javnem vrtcu oblikuje največ 30 oddelkov. Ciljpredlagane rešitve naj bi bila odprava drage in preveč administrativne določbe, vendar nas argumenti predlagatelja niso prepričali, saj ocenjujemo, da je obstoječa, ki opredeljuje velikost vrtca, pomemben pogoj, ki v veliki meri zagotavlja raven kakovostidela v vrtcu. Menimo, da kakovostno delo v vrtcih odtehta predvideno zmanjšanje sredstev ustanovitelja, ki ga omenja predlagatelj v svoji finančni oceni posledic zakona. Mi bi bili tudi zelo zadovoljni, da na podeželju ne bi zapirali vrtcev, to pa se na žalost prepogosto godi. Predlog zakona predvideva tudi novost glede imenovanja oziroma razreševanja ravnatelje javnega vrtca ali šole. Minister predlagatelju nalaga obveznost, obrazložite svoje odločitve. Načeloma menim, da bi bila zaradi transparentnosti oziroma preglednosti postopka predvidena določba lahko sprejemljiva, upoštevajoč, da bi se v 53. členu zapisalo, da mora minister svojo odločitev obrazložiti le v primeru, kadar je le-ta negativna. V poslanski skupini SLS smo se seznanili tudi z mnenjem zakonodajno-pravne službe, ki izpostavlja tehten pomislek. Opozarjam namreč, da je potrebno predlagano rešitev pridobivanje soglasja ministra pred končnim odločanjem o imenovanju ali razrešitvi ravnatelja proučiti z vidika izvajanja v praksi. Pojavlja se namreč dilema, ali predlagana rešitev ne pomeni vključitve ministrov v postopek v fazi, ko izbira še ni opravljanja, ko je za ravnatelja možnih več kandidatov. V praksi je obstoječi institut soglasja ministra, k imenovanju ravnatelja vrtca ali šole pozitivnosprejet. Predlagatelj nas pa o utemeljenosti in smiselnosti spremembe obstoječih določb predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o organiziranju in financiranju vzgoje in izobraževanje, ni uspel prepričati. V poslanski skupini SLS predloga zakona ne bomo podprli. Hvala lepa.
Kolega Kavtičnik bo predstavil stališče poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. Predstavitev stališč pa potem sklenil kolega Peče in s tem tudi zaključili to obravnavo. Prosim.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovana državna sekretarka, spoštovani prisotni! Zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja ureja temeljna organizacijska, statusna in finančna vprašanja od predšolske vzgoje do izobraževanja odraslih. V času od njegove uveljavitve v marcu leta 1996 se je zakon zaradi potreb, ki jih je pokazala praksa, in zaradi potreb uskladitve z novosprejetimi zakoni na različnih področjih spremenil in dopolnjeval leta, torej junija 2001, novembra 2002 in marca 2003. leta. Zanimivo pri tem je, da pri navedenih spremembah nismo nikoli zasledili predlogov sprememb, s katerimi je predlagatelj prišel sedaj v državni zbor Republike Slovenije. Predlog zakona, ki je pred nami, želi v zakon doprinesti črtanje, omejitve 30-ih oddelkov na delujoči javni vrtec in razširja ureditev imenovanja in razreševanja ravnatelja javnega vrtca ali šole. V poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije menimo, da predlagatelj ni izkazal in utemeljil razlogov za spremembo zakona, ki bi bile boljše od sedaj veljavnega zakona. Že na sami seji odbora za kulturo, šolstvo, mladino, znanost in šport smo poslanci poslanskega kluba predstavili naše stališče proti sprejemu takšnega zakona. Naj še enkrat navedem razloge proti. Prvič. Normativi za oblikovanje oddelkov so določeni v zakonu o vrtcih in odredbi o normativih o kadrovskih pogojih za opravljanje dejavnosti predšolske vzgoje. Prav tako tudi bela knjiga nudi normativno osnovo kvalitetnega izvajanja vzgojnoizobraževalnega procesa. Menimo, da predstavlja 30 oddelkov vrtca še zgornjo mejo, ki omogoča kvalitetno izvajanje programa, kar dokazuje tudi večletna praksa. Praksa tudi dokazuje, da je za primere sprememb statusa vrtca potreben določen rok - to je eno leto - za prilagoditev. Drugič. Menimo, da se je inštitut, soglasje ministra k imenovanju ravnatelja vrtca oziroma šole v dolgoletni praksi že uveljavil in do sedaj ni povzročal težav. Zato ne vidimo razloga za spremembo te določbe. Modro je, da tisto, kar ne povzroča težav, ne menjamo. Na podlagi navedenega poslanski klub Liberalne demokracije Slovenije predlaganim spremembam zakona nasprotuje in podpira sklep odbora za kulturo, šolstvo, mladino, znanost in šport, da predlog zakona o spremembah zakona o organiziranju in financiranju vzgoje in izobraževanja ni primeren za nadaljnjo uporabo. Obravnavo, pardon.
Hvala lepa, kolega Kavtičnik. Tako smo opravili s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa pristojnega delovnega telesa bomo v skladu s časovnim potekom seje odločali danes v okviru glasovanj 15 minut po zaključeni razpravi o 9. točki dnevnega reda. Tako bom sedaj to točko do takrat prekinil. Ob 18.55 bomo prešli na 16. točko dnevnega reda, to je na obravnavo predloga zakona o spremembi in dopolnitvi zakona o pogojih koncesije za izkoriščanje energetskega potenciala spodnje Save. Predlog zakona je zboru predložila vlada. Do obravnave tega predloga bom odredil odmor. Razprava se bo nadaljevala ob 18. uri in 55 minut.
Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA - PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBI IN DOPOLNITVAH ZAKONA O POGOJIH KONCESIJE ZA IZKORIŠČANJE ENERGETSKEGA POTENCIALA SPODNJE SAVE, SKRAJŠANI POSTOPEK Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Magister Janez Kopač, minister za okolje, prostor in energijo. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, spoštovane poslanke in poslanci! Pred vami je kratek predlog zakona. Vsega skupaj v treh členih, ki prihaja sem zaradi tega, ker je projekt izgradnje hidroelektrarn na spodnji Savi že v polnem reku, v času izvajanja pa smo zaznali nekatere pomanjkljivosti iz obstoječega zakona, ki jih poskušamo s tem kratkim tekstom odpraviti, in vas seveda zato prosimo za podporo. Predlagane spremembe so tri. Ena je organizacijske narave. Predvidevamo, da bi samo izgradnjo lokalne infrastrukture in tudi kasneje vodnogospodarsko javno službo na stvareh, ki so pokrite z lokacijskim načrtom za izgradnjo te verige hidroelektrarn na spodnji Savi, opravljalo neko podjetje, verjetno javno podjetje; skratka, da bi se ta del posla opravljal kot gospodarska javna služba. Osnovni tekst zakona namreč govori, da to organizira koncesionar. Koncesionar je to v resnici že organiziral, vendar v relaciji med koncesionarjem in ministrstvom opažamo potrebo, da bi se to organiziralo v okviru gospodarske javne službe. Zato predlagamo to rešitev. To je 1. člen. 2. člen govori o zneskih. Ko je bil osnovni zakon leta 2000 sprejet, so bili seveda zneski predvideni za izgradnjo lokalne in državne infrastrukture ob tej verigi samo zelo okvirni. Takrat nihče ni mogel tega prav natančno oceniti. Sedaj, ko intenzivno gradimo hidroelektrarno Boštanj in se pripravljamo na izgradnjo hidroelektrarne Blanca, lahko natančneje ocenimo, kolikšna sredstva so potrebna. Zato seveda predlagamo drugačno prerazporeditev poroštvenih obveznosti države za najetje kreditov za izgradnjo te infrastrukture, in sicer tako, da bi za vso infrastrukturo ob hidroelektrarni Boštanj in Blanca skupaj zanašala ta predvidena poroštvena obveznost države 50 milijonov evrov. Še vedno pa ostajamo znotraj kvote 120 milijonov evrov za celo verigo. Tretja predlagana sprememba pa rešuje nek problem potencialnega bankrota občine Radeče zaradi zamudnih obresti za nezakonito obračunano nadomestilo za uporabo stavbnih zemljišč, ki je bilo nadomestek koncesijske dajatve, in rešitev predvideva, da se pač ta dolg poravnava naslednjih 49 let iz zneska prejete koncesijske dajatve. To rešitev smo v zakon vnesli potem, ko smo dolgo tuhtali, kakšna bi bila možna pravna osnova, da ta problem uredimo drugače, z nekim pobotom. To je neke vrste pobot, vendar pa zakon o davčnem postopku tovrstnega pobota ne dovoljuje, zato potrebujemo posebno zakonsko intervencijo. Prosim oziroma predlagam, da te tri spremembe podprete. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval odbor za infrastrukturo kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora, gospoda Branka Janca, da predstavi poročilo odbora. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Odbor za infrastrukturo je na svoji 46. seji obravnaval predlog zakona o pogojih koncesije za izkoriščanje energetskega potenciala spodnje Save, ki ga je državnemu zboru Republike Slovenije poslal v obravnavo vlada Republike Slovenije s predlogom, da ga obravnava po skrajšanem postopku, ker gre za manj zahtevne spremembe zakona. Na seji odbora so poleg predstavnikov predlagateljev zakona sodelovali še predstavnik občine Radeče in zakonodajno-pravne službe državnega zbora. Zakonodajno-pravna služba je v svojem mnenj opozorila, da se s predlaganimi spremembami v precejšnji meri spreminja osnovni koncept osnovnega zakona, hkrati pa postavlja vprašanja, ali ne posega v že pridobljene pravice z zakonom določenega koncesionarja za izkoriščanje vodnega energetskega potenciala na območju spodnje Save. Vpovezavi s tem služba opozarja na razmerje predlaganih sprememb do določb tretjega odstavka 1. člena in 4. člena veljavnega zakona, ki ju predložena novela ne spreminja. Veljavni zakon v teh določbah namreč med pogoji, ki jih mora izpolnjevati koncesionar določa tudi obveznost zagotavljanja ureditve vodne infrastrukture ter ureditev državne in lokalne infrastrukture na vplivnem območju izkoriščanja spodnje Save. Predložena novela pa določa, da se urejanje navedene infrastrukture lahko zagotovi tudi z državno gospodarsko javno službo, za katero izvajalec lahko najame kredit s poroštvom države. V zvezi s predlagano spremembo subjekta, upravičenega za najetje posojila, služba opozarja na določbe zakona o vodah in na njegovi podlagi sprejeto uredbo o načinu upravljanja obveznih državnih gospodarskih javnih služb. V razpravi je bilo postavljeno vprašanje, na podlagi katerih dokumentov je v predlaganem 11.b členu dana poroštvena obveznost za HE Boštanj in HE Blanca v drugačnem razmerju, kot je bilo prvotno zapisano v osnovnem tekstu zakona. Prav tako je bilo izraženo mnenje, da je predlagana rešitev v novem 11.a členu, s katero se daje koncidentom možnost, da lahko izvede ureditev vodne infrastrukture ter državne in lokalne infrastrukture na vplivnem območju energetskega izkoriščanja spodnje Save zagotovi z državno gospodarsko javno službo. Da je ta rešitev operativnejše in učinkovitejše, vendar bi morala biti ta javna služba strokovno usposobljena prav za predvidene ureditve in se ne bi smela prekrivati z delom ureditev, ki se nanašajo na energetske objekte in naprave. V razpravi je sodeloval tudi župan občine Radeče ter navzoče seznanil s problematiko izgradnje HE Vrhovo. V zvezi s tem je odbor sprejel tudi amandma za novi 3. člen, ki je spremenil prvotno predlagani 11.c člen. In določbe novega 3. člena razrešuje finančno nezavidljiv položaj občine Radeče tako, da se obveznost vračila po plačevanju nadomestila za uporabo stavbnega zemljišča pobota z obveznostmi koncesionarja doplačila koncesije občini v obdobju trajanja koncesije. Občini Radeče bo na ta način omogočeno normalno proračunsko poslovanje, obveznost vračila pa se bo razporedila na daljše obdobje. Odbor je sprejel dva amandmaja za k 10.a. in b. členu ter za novi 3. člen ter predlaga, da državni zbor zakon sprejme. Hvala.
Hvala lepa. Zdaj bomo slišali stališča poslanskih skupin. Najprej bo stališče poslanske skupine Nove Slovenije, predstavil gospod Ivan Mamić. Izvolite.
Hvala za besedo. Pozdravljam vse prisotne. V Sloveniji se zavedamo, da je potrebno razširiti elektroenergetsko mrežo, ker se poraba tovrstne energije permanentno veča. Zaenkrat je naš vodni potencial še vedno premalo izkoriščen. Uporabil sem besedo "zaenkrat", ker sem pomislil na spodnjo Savo, o kateri danes govorimo, zato ker smo priče, da se vsako leto na vzhodnem delu Slovenije pojavlja suša, ki seveda vpliva tudi na količino in hitrost, se pravi na pretok vodo položne Save. Ravno to mi daje iztočnico za vprašanje, ali so narejene analize o pretoku vode na tem delu države, glede prehodnosti, vsaj aproksimativno? Mislim, da stoletne vode niso zanesljiv podatek, po katerem bi se lahko delale analize, ker živimo v času, ko se v naravi marsikaj spreminja, kar seveda občutimo ljudje na lastnem organizmu. Prepričan sem, da se vsi tukaj strinjamo s to ugotovitvijo. Torej, ali bo gradnja teh objektov upravičena? Ne sprašujem kot skeptik, pač pa bi rad bil obveščen, da lahko poveste, glasujemo v naši stranki Novi Sloveniji "za" ali pa "proti". Upam, da Slovenija s tem projektom ne misli iti v finančno avanturo še z enim poroštvom in da bo ta investicija donosna - za razliko od železnic. Še en pomislek imam. Na seji odbora za infrastrukturo in okolje in prostor je zakonodajno-pravna služba pripomnila glede nepravilnosti pri tem predlogu za ta zakon, nekaj členov in kar me najbolj skrb, je pa generalna pripomba po odstopu od koncepta osnovnega zakona. Gre namreč za pogoje, ki jih mora izpolniti koncesionar za izgradnjo oziroma za energetsko izkoriščanje spodnje Save. Naveden je še pogoj tudi ureditev vodne, državne in lokalne infrastrukture. Odgovor ministra na te pomisleke mi ni bil prepričljiv. Ravno tako na moje vprašanje nisem od ministra dobil zadovoljivega odgovora, ker se je nanašal na ceno enega kilovata pridobljene električne energije iz objekta, o katerem govorimo. Iz odgovora ministra sem naredil uvod moje predstavitve tudi. Za konec. V Novi Sloveniji bi seveda rajši videli, ko bi zakon bil izveden skozi normalno proceduro in ne v skrajšanem postopku, kot je to naša navada že postala, ker bi lažje rekli, da predlogu zakona ne nasprotujemo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Branko Kelemina. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani! V naši poslanski skupini Slovenski demokratski stranki ugotavljamo, da je vladna politika na področju elektroenergetike zelo slaba, predvsem v zadnjem obdobju. In glede tudi na predloženi oziroma pričakovani nacionalni program ugotavljamo, da je takšna politika za Slovenijo nevzdržna in neprimerna, kajti biti deficitarna država na tem evropskem prostoru za proizvodnjo električne energije oziroma za uvoz električne energije celo v razmerju 30% uvoza, je nesprejemljiva in bo našo državo postavila v izredno podrejen položaj. To bo tudi povzročilo izredno, visoko ceno električne energije v prihodnjem obdobju. Zato je nujno, da se seveda pospešeno pristopi k oblikovanju takšne politike na elektroenergetskem področju, kjer bo zagotovljena ustrezna dinamika izgradnje novih elektroenergetskih objektov in posodabljanje starih. Pač, ker nismo znali voditi ustrezne politike v preteklosti, bo potrebno z ogromnimi vlaganji v bodoče poskušati nadoknaditi z omejeno, kar bo seveda izredno težko. Ena od teh zadev je, teh ukrepov je prav gotovo izgradnja verige savskih elektrarn. Boštanj je v fazi izgradnje, kot vam je znano, ampak seveda, pojavili so se pa določeni problemi. Sprejeli smo poseben zakon za ta področja oziroma za ta ukrep izgradnje, vendar danes ugotavljamo, da je tisti predlog zakona bil slabo premišljen in na nekaterih delih tudi neprimeren, kajti danes se ugotavlja, da določenih aktivnosti ni mogoče izvesti, po prejšnjem zakonu pa je potrebna sprememba. V naši stranki prav gotovo ne bomo nasprotovali tem novih rešitvam, ker se zavedamo, da je potrebno najti ustrezno obliko, ki bo omogočala samo izgradnjo te prve elektrarne oziroma druge v tej verigi in potem tudi vseh naslednjih. Vendar nekako tudi glede na dosedanjo prakso ne zaupamo tudi tem določbam preveč in pričakujemo, da so tudi v nadaljevanjih možne kakšne nove spremembe tega zakona. Predvsem se tudi ne moremo strinjati, da se nekatere stvari združujejo, da niso dosti natančno napisane, da se dejansko pojavljajo neka neskladja z osnovnim konceptom zakona. Skratka, kar precej nedorečenih zadev. Pa kakorkoli, kot sem povedal, naša poslanska skupina sprejemu tega zakona oziroma spremembe zakona ne bo nasprotovala. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov bo predstavil gospod Leopold Grošelj. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Gospod minister, kolegije in kolegi, lep pozdrav. Z zakonom o pogojih koncesije za izkoriščanje energetskega potenciala spodnje Save, ki ga je sprejel državni zbor junija leta 2000, naj bi se določili in regulirali pogoji za podelitev koncesije za izkoriščanje tega vodnega energetskega potenciala in tudi definirali pogoji, ki jih mora izpolnjevati koncesionar pri načrtovanju in izgradnji objektov za izvajanje koncesije. Omenjeni zakon je neko obšel dejstvo, da se je na tem področju izkoriščanja vodnega energetskega potencialna Save že pričela izgradnja hidroelektrarne Vrhovo v letu 1986 in ki je pričela v letu 1993 za obratovanjem. Pri tem je pa le treba omeniti, da za ureditev nekatere nujne lokalne infrastrukture ni bilo podanih pravnih razmerjihmed koncesionarjem in koncedentom. Ker se uredb o podelitvi koncesij za hidroelektrarno Vrhovo ni uresničevana, zato je občina Radeče zaradi prevzema dela obveznosti iz naslova nedokončanih del in tudi vzdrževanja zgrajenih komunalnih objektov kot posledica gradnje hidroelektrarne Vrhovo poskušala zagotoviti stalni vir sredstev, s katerimi je Savske elektrarne zavezalo za plačevanje prispevka za stavbno zemljišče za celotno zajezitev hidroelektrarne Vrhovo. Znano je, da je sodba ustavnega sodišča občino Radeče in držav napotila na urejanje zadev s koncesijo in ne z nadomestilom za stavbno zemljišče. Tako je v finančnem odnosu med občino in Savskimi elektrarnam nastalo v dobro slednje visoko preplačilo, kar je že tudi omenil predsednik odbora, katerega občina Radeče po vsej verjetnosti ne more poravnati. Ob tej presoji ni toliko pomembno, da tudi v sedaj veljavnem zakonu za ureditev pravnih razmerij niso spoštovali zakonski roki bodisi glede podelitve koncesije ali glede roka za podpis koncesijske pogodbe, temveč je pomembno to, da se niso zagotovili pogoji nemotenega načina financiranja ureditev tudi lokalne infrastrukture, ki je bila povezana v zvezi z izgradnjo hidroelektrarno Vrhovo. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov se je tudi zaradi navedenega v celoti strinjamo s predlagateljem zakona, da projekt izgradnje verige hidroelektrarne na spodnji Savi že zahteva udeležbo koncedenta in ga je potrebno s koncesijsko pogodbo sprejeti pravne temelje za izvedbo pravno- finančne obveznosti, kar predstavlja utemeljen izreden interes države kot koncedenta za izvedbo njenih pogodbenih obveznosti. Na ta način bomo tudi preprečili odstopanje od rokovnih obveznosti koncedenta po določilih te koncesijske pogodbe ter s tem vpliv na izvedbo izgradnje velike hidroelektrarne na spodnji Savi, za kar dajeta pravno osnovo tudi prvi in drugi člen dopolnjenega predloga zakona. Predlagatelj omenjenega zakona je za določbo novega 3. člena odprl možnost za reševanje finančno nezavedljiva položaja občine Radeče. Prepričani smo, da bo ministrstvo za okolje, prostor in energijo storilo vse, da se bodo obveznosti vračila preplačanega nadomestila za uporabo stavbnega zemljišča pobotala za obveznosti konsecionarja tako do plačila koncesije občin v obdobju trajanja koncesije. Občini Radeče bo na ta način omogočeno normalno proračunsko poslovanje in bo v skladu z ustavnimi in zakonskimi predpisi lahko opravljala nemoteno svoje poslanstvo na področju lokalne samouprave. Tudi zaradi tega bomo v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov torej predlog za spremembo zakona tudi v celoti podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil gospod Jože Avšič. Gospod Božič, naj bi se vi odpovedali stališču. Če želite? Želite besedo? Stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Ivan Božič. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Torej v poslanski skupini SLS bomo predlog zakona o pogojih koncesije za izkoriščanje energetskega potenciala spodnje Save, EPA 990-III podprli. Pri tem mislimo, da je vsak poseg v prostor pravzaprav ena velika rana, in če gradimo elektrarne, normalno, da spremenimo lokalnopa tudi državno infrastrukturo. In če je ob gradnji elektrarn ne bomo uredili, se bo godilo tako, kot se je godilo na reki Soči, ko so med obema vojnama bile zgrajene hidroelektrarne. Po 60.-ih letih se hidroelektrarne morajo obnavljati, predvsem pa jezera, se pravi zaplavni del hidroelektrarne, dostopa do jezer pa ni bilo. Kajti 1936. leta se nihče ni spomnil, da bo treba nekoč jezero tudi očistiti, ko bo polno mulja in gramoza, in v zasebnem zemljišču ni bilo nobenega dostopa do jezera. Zato podpiramo tazakon. Mislimo pa, da je prav, da se bo pri teh dveh elektrarnah omejila višina na 50 milijonov evrov, in tudi, da se reši problem občine Radeče. Dobro bi pa bilo, da do takih problemov, kot je prišlo v občini Radeče, ne bi več prihajalo, kajti mislim, daso v bližnji preteklosti, ne tako daljni, različni razlagalci zakonov različno tolmačili. Kadar si šel na sodišče, si pa potem ponavadi tožbo izgubil. Namreč, če je nekdo po zakonu svetoval občini, da lahko zaračunava koncesijo za elektrarno, bi potem morala ta pogodba biti boljše overjena, in tudi veljati. Ne pa, da jo ustavno sodišče razveljavi, drugi pa šele toži, in je potem treba sedaj 25 let koncesijo, ki si jo dobil, vračati. To ni dokaz pravnega delovanja na tem področju. Kot rečeno, SLS bo predlog zakona podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Božič, se vam opravičujem. Sekretar je prej pravzaprav prišel povedati, da boste mogoče odsotni. Stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil gospod Jože Avšič. Izvolite.
Dober večer! Lep pozdrav vsem skupaj. Torej, pred nami je že druga novela zakona, ki je bil poslanski zakon, kajti vložili smo ga trije poslanci Liberalne demokracije leta 1999, in sprejet je bil leta 2000, mislim, da v juniju. To današnjo novelo smo tudi predlagatelji takratnega zakona pričakovali, vsaj v tistem delu, ki govori o načinu in pogojih podelitve državnega poroštva za najete kredite pri izvedbi državne, lokalne in vodne infrastrukture. Kajti v resnici osnovni zakon ni določal poroštvenih pogojev, pričakovali pa smo takrat, da bodo poroštveni pogoji opredeljevani v posebni zakonih, kot je to običajno pri nekaterih drugih velikih investicijskihprojektih v Sloveniji, na primer pri avtocestah, kjer za posamezne najete kredite sprejemamo posebne zakone. Vendar se seveda tudi v Liberalni demokraciji, v naši poslanski skupini strinjamo, da je možna in dobra tudi takšna rešitev, da v osnovnem zakonu opredelimo pogoje, pod katerimi bo država izdajal jamstva za kredite za te posege in te namene. V tem delu menimo, da seveda je dobro, da ga kar najhitreje tudi sprejmemo. Zakon, ki je pred nami in tako tudi ugotavlja pravna služba, zakonodajno-pravna služba državnega zbora, kar v neki veliki meri spreminja koncept predlaganega oziroma sprejetega zakona, saj je po konceptu sprejetega zakona in po podpisani koncesijski pogodbi med državo Republiko Slovenijo in koncesionarjem holdingom Savskih elektrarn, Slovenskih elektrarn bil le-ta, se pravi koncesionar, zavezan za izgradnjo energetskih in tudi vseh infrastrukturnih objektov. Ta zaveza bo tudi po noveli na nek način ostala, čeprav z novelo vnašamo možnost ustanovitve posebnega javnega podjetja za izgradnjoinfrastrukture. Kot smo danes po nekaterih medijih že slišali, je napoved tega, da se lahko ustanovi, že tudi napovedano, torej da smo že obveščeni, da se bo tako podjetje ustanovilo. Tudi na to neskladje seveda po sprejemu današnjega zakona opozarja služba za zakonodajo, kajti v 4. členu zakona pa ostaja še vedno obveza koncesionarja, torej holdinga Slovenskih elektrarn za izgradnjo tudi infrastrukturnih objektov. No, nam to ni pravzaprav nič narobe, če bomo imeli dva zavezanca za ureditev infrastrukture na spodnji Savi odvodne in vse ostale, ki je potrebna za izgradnjo verige savskih elektrarn in tudi druge ureditve. Tretji predlog te spremembe, ki je že bil poudarjen, je dopolnitev tistega dela, ki natančneje določa, na kakšen način se bo razrešil problem občine Radeče. Tudi v osnovnem zakonu je ta možnost bila podana, vendar pa seveda, ker se je čas odmaknil, so se tudi problemi povečevali. Zaradi tega bomo jasno tudi ta del zakona podprli in ga podpiramo, tako da ta del ne bo več problematičen. Potrebno je pa seveda povedati, da hidroelektrarna Vrhovo sicer sama po sebi ni v sistemu tega zakona, je resda prva v verigi savskih elektrarn, pa vendar ima drugega koncesionarja, ima koncesionarja Savske elektrarne d.d. Ljubljana, medtem ko so vse ostale elektrarne, ki se gradijo oziroma se bodo gradile, v drugi domeni. V poslanski skupini LDS seveda ne nasprotujemo tem spremembam zakona, kajti nam je osnovno to, da spremembe zakona ne spreminjajo osnovnih ciljev, zaradi katerega smo ga predlagali in je sprejet. To pa je, izboljšati energetsko izrabo spodnje Save, izboljšati energetsko bilanco Republike Slovenije, povečati možnosti gospodarskega razvoja v Posavju, vplivati na boljši položaj slovenske strojne gradnje in slovenskega gradbeništva in seveda nenazadnje izboljšati infrastrukturo ob Savi in trajno odpravo tudi poplavnih problemov, ki v Posavju še vedno so. Zaradi tega bo poslanska skupina Liberalne demokracije Slovenije zakon podprla, zavedamo pa se, da morda to tudi ni zadnja sprememba. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Slovenske nacionalne stranke naj bi - ni gospoda Pečeta. Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, ni možna razprava o členih, zato razpravo zaključujem in s tem tudi drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o zakonu bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj 15 minut po zaključeni razpravi o 9. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in prehajamo, gospodu ministru se zahvaljujem za sodelovanj, mi pa prehajamo ob 19.40 uri na obravnavo 17. točke dnevnega reda, to je na obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sodni taksah, skrajšani postopek. Do takrat prekinjam sejo. Hvala lepa.
Spoštovani poslanci, spoštovane poslanke! Med nami prav lepo pozdravljam ministra za pravosodje, magistra Bizjaka. Prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA - PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O SODNIH TAKSAH, SKRAJŠANI POSTOPEK Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Minister za pravosodje, magister Ivan Bizjak, izvolite.
Spoštovana gospa podpredsednica, spoštovane poslanke in poslanci! S predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sodnih taksah predvsem odpravljamo neskladnosti z ustavo, ki jih je ugotovilo ustavno sodišče. Tako glede ureditve plačila takse za ugovor zoper sklep o zavarovanju, kjer je ustavno sodišče ugotovilo, da breme plačila sodne takse med strankami ni razporejeno sorazmerno, kot tudi glede 8. člena zakona o sodnih taksah, ki po mnenju ustavnega sodišča ni jasno določal, kdaj je plačilo sodne takse procesna predpostavka. Glede prvega predlagamo novo višino takse za ugovor zoper sklep o zavarovanju v zmerni višini 100 točk. Glede drugega pa je po predlogu jasno določeno, da je plačilo sodne takse procesna predpostavka, kadar tako določa zakon ali taksna tarifa. Poleg tega uvajamo še nekaj manjših sprememb. Mogoče najpomembnejša je ta, da je dopolnjena ureditev elektronskega načina plačevanja sodnih taks, tako da sodišče samo ugotavlja plačilo takse, tudi če je bila plačana na elektronski način. Na novo sta določeni sodni taksi za dve pravni sredstvi v sodnih postopkih, glede katerih taksa doslej ni bila določena, vendar takšna ureditev ni skladna z načelom taksne enakosti. Hkrati pa uvajamo tudi nekatere nujne manjše spremembe oziroma dopolnitve nekaterih tarifnih postavk zaradi doseganja notranje usklajenosti vseh določb zakona, in uskladitve predpisane takse s pomenom in zahtevnostjo obravnavanih zadev. Seveda pa tudi zaradi poenotenja prakse. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval odbor za notranjo politiko kot matično delovno telo. Prosim člana odbora, gospoda Leopolda Kremžarja, da predstavi poročilo odbora. Izvolite.
Hvala lepa. Odbor je, kot rečeno, odbor za notranjo politiko je obravnaval predlog zakona. Razlogi so bili uskladitev zakona z odločbo ustavnega sodišča ter seveda možnost plačila, možnost elektronskega plačila sodnih taks. Zakonodajn-opravna služba je v svojem pisnem mnenju podala pripombe na nekatere člene predloga zakona, z večino katerih se je strinjal tudi predlagatelj, in so bile nato upoštevane v sprejetih amandmajih odbora.Komisija državnega sveta za politični sistem je prav tako podprla predlog. Člani odbora o predlogu niso razpravljali, so pa sprejeli amandmaje, ki so vključeni v predloge, in predlagam državnemu zboru v imenu odbora, da ga sprejme. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sedaj bomo slišali stališča poslanskih skupin. Stališče poslanske skupine Nove Slovenije bo predstavila gospa Majda Zupan. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani! Številne spremembe in dopolnitve zakona o sodnih taksah, ki je bil že devetkrat noveliran, so vplivale na prvotno zasnovo in s tem tudi na taksne terife, pri čemer je bila porušena ustavna skladnost sodnih taks, ki bi morala biti v skladu z ustavnimi načeli enakostipred zakonom pravica do enakega varstva in pravica do pravnega sredstva. Breme plačevanja sodnih taks namreč mora biti razporejeno sorazmerno med stranke in skladno s povprečnim obsegom sodnega dela. Uzakonjena možna razlika med takso z upnikom, za upnikov predlog in takso za dolžnikov ugovor pa je bila tolikšna, da je presegla meje in povzročila neravnovesje med obremenitvami. In prav na to je opozorilo ustavno sodišče v svoji odločbi. Zato je poglaviten namen ponovno novelacije zakona o sodnih taksah, ki ureja plačilo sodnih taks pred sodišči v Republiki Sloveniji, po skrajšanem postopku, odprava pravne praznine, ki je nastala z razveljavitvijo dela besedila omenjenega zakona. Odločba ustavnega sodišča iz leta 2002 se torej nanaša na določbe o taksi, ki naj bi jo bremenila dolžnika, ki vlaga ugovor zoper sklep o zavarovanju. Vlada predlaga pravičnejšo višino takse za ugovor zoper sklep o zavarovanju v petem odstavku tarifne številke tri, pri čemer naj bi bilo za plačilo takse za sklep o zavarovanju in za sklep o ugovoru določena razumna vrednost 100 točk. Druga odločba ustavnega sodišča iz leta 2003 pa se nanaša na določbo prvega odstavka 8. člena glede različne razlage o sodni praksi. Po predlogu vlade pa bi iz novega besedila nedvoumno izhajalo, da je plačilo sodne takse procesna predpostavka le v primeru, če tako določa zakon oziroma taksna tarifa. Zakon o sodnih taksah pa se navezuje tudi na druge materialne in procesne zakone, kar pa zahteva njegovo vsebinsko in siceršnjo uskladitev. Na primer, z zakonom o plačilnem prometu, ki uvaja pojem elektronskega denarja, saj naj bi elektronsko poslovanje pomenilo poenostavitev poslovanja državnih organov. Vendar trenutna tehnična opremljenost sodišč še ni na takšni stopnji, da bi bilo plačilo takse možno na vseh sodiščih v elektronski obliki. Ali pa, recimo, izterjava takse zoper zavezanca, ki je pravna oseba in odprava dvoma v primeru, ko pravna oseba nima računa ali sredstev. Ali pa neskladnost zakonov o javnih financah v določbi, da se 30% prihodkov od sodnih taks nameni za tehnološko posodobitev poslovanja sodišč. Zakon o javnih financah namreč ne dopušča na prejšnje vezave določenih prejemkov za izdatke proračuna. Omenjene spremembe, pa še nekatere druge dopolnitve in uskladitve so potrebne in jim ni mogoče oporekati, opozarjajo pa nas na to, da če se pojavljajo prevečkrat lahko povzročajo prevelike popravke prvotne zasnove, ker dejansko lahko izgubi svoj namen ali celo skladnost, kar pa privedle lahko tudi do kršenja ustavnih načel, pri tem pa do odškodovanja državljank in državljanov. Kot zakonodajalci moramo biti previdni in odgovorni. Zato sprejemanje predlogov zakona po skrajšanem ali po hitrem postopku ponavadi ne prinese dobrih rezultatov in takemu načinu dela nasprotujemo. Pa še na nekaj bi želeli opozoriti: na prepočasno tehnološko opremljenost naših sodišč in na potrebno zagotovitev sredstev za ta namen. Vse preveč je še nepotrebnega administriranja, kar pa tudi ne prispeva k boljšemu delu na sodiščih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo pripravil gospod Rudolf Petan. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Gospod minister, spoštovane kolegice in kolege. S to spremembo vsebine bi se naj odpravila pravna praznina, nastala zaradi odločbe ustavnega sodišče in pa nekaj dopolnil. Pri tem bi želel opozoriti na eno specifično zadevo, problematiko, ki je prisotna tudi pri drugih zakonih. Podrobnost je namreč ta, da na videz nevrhunsko pomemben zakon, kot je zakon o sodnih taksah in dopolnitvah, je bil na presoji na ustavne sodišču vsaj šestkrat. Lahko da je bil tudi večkrat pa ni bilo določbe, vsaj v taki smeri, da jo je treba popravljati, in to v petih letih. Vse skupaj pa mislim, da devetkrat od leta 1976. To pomeni, da je vsakih desetih mesecev nekdo iskal sodno varstvo na ustavnem sodišču v zvezi s tem zakonom. Ta zakon je bil noveliran v zadnjih petih letih izključno zaradi odločb ustavnega sodišča in vendar je bilo vedno nekaj spornega, tudi potem, ko se je zakon popravljal, tudi v našem mandatu je bilo nekaj tega in tako izgleda, da je tudi sedaj. Osnovni vzrok sedanje novelacije zakona je zoper pravna praznina, nastala zaradiodločbe ustavnega sodišča. Torej zopet je nekaj, kar ni v skladu z našim pravnim redom ali pa po stari praksi to pomeni, da bo tudi sedanja rešitev doživela epilog na ustavnem sodišču. V Slovenski demokratski stranki menimo, da omenjeni spremembi sicer ne bi bilo potrebno nasprotovati, obstaja pa grenak preokus tega, kar počenjamo sedaj. Zakon je s tega področja in tudi spremembe je vedno do sedaj pripravljala "stroka", - tu sem dal "stroka" v narekovanje - tu se "politika", pa zopet v narekovaju, ni smela vmešavati. Že kakršenkoli dvom je takoj pomenil vmešavanje, in to nedopustno, v neodvisno sodstvo. Pri tem je zanimivo tolmačenje, zakaj je ta sprememba potrebna - bom citiral tako, kot je napisano. "Po presoji ustavnega sodišča Republike Slovenije je bila uzakonjena možna razlika med takso za zaupnikov predlog in takso za dolžnikov ugovor tolikšna, da je presegla meje svobodne zakonodajalčev presoje, hkrati pa je izpostavila neravnovesje med obremenitvami strank ter dolžniku" - in to je sedaj pomembno "jemala občutek pravne varnosti in zaupanje v pravo, zaradi česar je omenjeni del..." in potem tisto sledi, "v neskladju z ustavo Republike Slovenije." To so tako hude, ne bom rekel besede, ampak vsebina, da človeku zastane dih. To je zaskrbljujoče, kotda bi te zakone pisali amaterji, ki s pravno stroko nimajo praktično nobene veze. Kot da bi bili amaterji in nimajo nobenega osnovnega pravnega znanja, ali pa - se tudi poraja vprašanje ravno pri tem konkretnem primeru - ob tolikokratnih intervencijah ustavnega sodišča, da se vsebina zakona prireja določenim vlogam. Kako naj človek potem verjame in zaupa vsebinam, ki jih dobimo v parlament? To se sklada z informacijami, da zakone pripravljajo privatne firme, še posebej ena. Tista je bolj enakopravna. Temu primerno prilagojena je "lahko" - poudarek je na "lahko", ni pa nujno, da je tudi vsebina. Da prihaja do takih anahronizmov, vpliva tudi dejstvo, da se vladajoča večina v primerih, ko gre za zakone, kjer je seveda v vlogi denar. Še posebej se odklonilno obnaša do predlogov opozicije, kljub temu da opozicija redno opozarja na te stvari. Tudi pri tem je bilo tako. Ob tem primerku, ki je pred nami, bi nam morala seveda začeti utripati rdeča luč. Morali bi se zamisliti nad vsebino zakonov, ki jih dobivamo v državni zbor - ne glede, če jih pripravi "stroka". Pa sem zopet dal v narekovaj. Je pa tudi ugotovitev, mislim na odločbo ustavnega sodišča - ukor vladi, ne glede na to, da jim privatne firme pripravljajo zakone. Za vsebino odgovarja tisti, ki je pod njo podpisan, to pa je vlada Republike Slovenije. In kolikor nam je v poslanski skupini znano, je tudi do spremembe poslovnika prišlo zato, da bi lahko slabo pripravljene zakone vrnili predlagatelju. To je predvsem vladi. Upamo, da se bo to tudi dogajalo. V Slovenski demokratski stranki ne bomo nasprotovali sprejetju zakona, ker je nekaj rešitev dobrih, so logične, so tudi smiselne, imamo pa grenak priokus glede kvalitete kot celoti. Isto velja seveda v primeru tega zakona. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov bo predstavila mag. Majda Potrata. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani gospod minister, spoštovane kolegice in kolegi! Tudi za ta, po skrajšanem postopku obravnavani predlog zakona o sodnih taksah, je podobno kot še za kakšnega obravnavanega na tej seji državnega zbora neposreden razlog za njegovo vložitev odločba ustavnega sodišča. Natančneje, dve odločbi ustavnega sodišča, in sicer,se prva nanaša na razveljavitev določbe o taksi za ugovor zoper zavarovanje in je sedaj predlagana sorazmerna višina takse. Druga se nanaša na takso kot procesno predpostavko. To pa je eden od načinov, s katerim država skuša omejiti pripad zadev na sodišče in s tem posledično omejiti sodne zaostanke tako, da v določenih zadevah z višino takse predlagatelja oziroma tožnika sili v premislek, ali se bo odločil zahtevati sodno varstvo ali ne. Po drugi strani pa lahko vpliva na procesno disciplino. Poleg teh dveh sprememb je predlaganih še nekaj zakonskih novot ali uskladitev manjšega pomena, vključno s terminološkimi prilagoditvami. To pa so: uvedba elektronskega načina plačevanja sodnih taks, črta se namenska uporaba 30% prihodkov od sodnih taks za tehnološkoposodobitev poslovanja sodišč, vsebinska in terminološka uskladitev takse zoper zavezanca, ki je pravna oseba, uporaba vseh izvršilnih sredstev za izterjavo sodne takse zoper pravno osebo, višina takse, ki se plača za ugovor in pritožbo ob vpisu v sodni register, pa tudi dopolnitev tarife za ugovor v zemljiško-knjižnem postopku. V tarifnem delu pa še dopolnitve štiri tarifnih številk za doseganje notranje usklajenosti vseh določb zakona in uskladitve predpisane takse s pomenom in zahtevnostjo obravnavanih zadev, pa tudi zaradi poenotenja prakse. Zaradi navedenih razlogov, predvsem pa zaradi odprave neskladnosti z ustavo Republike Slovenije bo poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov podprla predlagane spremembe in novote. Hkrati pa v poslanski skupini Združene liste pričakujemo, da bo v kratkem, vsekakor pa še pred pristopom k Evropski uniji, pripravljeno novo zakonsko besedilo, ki bo po zaključenem prevzemanju evropskega pravnega reda v celoti uskladilo in prenovilo taksno ureditev. Sedanji zakon je zaradi starosti, sprejet je bil namreč leta 1976, in navezanosti na številne procesne in materialne zakone potreben vsebinske in terminološke uskladitve, devet dosedanjih posegov v zakon to več kot dokazuje. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, ni možna razprav o členih. Zato razpravo zaključujem in s tem tudi drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o zakonu bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj 15 minut po zaključeni razpravi o 9. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Gospodu ministru se za sodelovanje lepo zahvaljujem. Mi pa bomo ob 20.10 uri prešli na obravnavo 9. točke dnevnega reda, to je drugo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o družbi za avtoceste v Republiki Sloveniji. Do takrat sejo prekinjam. Hvala lepa.
Spoštovani, spoštovane! Prehajamo na obravnavo 9. TOČKE DNEVNEGA REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DRUŽBI ZA AVTOCESTE V REPUBLIKI SLOVENIJI. Med nami prav lepo pozdravljam gospoda ministra za promet in sodelavca, državnega sekretarja v ministrstvu za promet. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Dopolnilno obrazložitev bo podal minister za promet, gospod JakobPresečnik. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Tudi državni zbor je opravil splošno razpravo zakona, pretekli mesec na 30. seji in odločil, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Pri tem pa so bila ob razpravi in tudi kasneje, na seji matičnega odbora, izpostavljena nekatera vprašanja, na katera smo sicer že odgovarjali, mi pa dovolite, da ponovno skušam odgovoriti na najbolj ključna. Na podlagi zakona v obliki, kot je predlagan, bosta podpisani dve pogodbi, ki se bosta nanašali na dve različni pravni razmerji. Ena od njiju bo koncesijska pogodba in se bo nanašala na upravljanje in vzdrževanje avtocest, kar bo družba izvajala za svoj račun. Druga pogodba iz predlaganega3.b člena pa ne bo koncesijska, temveč bo agentska pogodba. Dars bo torej agent države: po naročilu države, na podlagi pogodbe, in ne na podlagi zakona bo izvajal dejavnost gradnje in obnavljanju avtocest. Zato v primeru organiziranja in vodenja gradnje avtocest ter izvajanja finančnega inženiringa tega razmerja ne moremo primerjati z nekaterimi koncesijami v nekaterih drugih državah. Izpostavljeno je bilo tudi vprašanje privatizacije in nadzora države. Ta predlog zakona ni zakon o privatizaciji, in ne slovenskih avtocest in ne Družbe za avtoceste. Avtoceste so in bodo še vedno javno dobro in so izven pravnega prometa, so v lasti države in ne v lasti Darsa. Ni jih mogoče privatizirati. Kar se tiče delniške družbe Dars, pa predlog novele zakona ohranja sedaj veljavno določilo, da upravljavski delež države v Darsu ne sme pasti pod 51 procentov. In ta predlog novele zakona uvaja še več varoval glede tega, med drugim tudi to, da je za morebitno odprodajo kateregakoli upravljavskega deleža v delniški družbi Dars potrebno predhodno soglasje tega državnega zbora. Do privatizacije slovenskih avtocest, torej po zakonu, kot je predlagan, nikakor ne more priti, in ponovno poudarjam, da ne bo mogla biti drugim osebam prodana niti ena delnica, ne da bi k temu predhodno podal soglasje državni zbor. Nadzor države nad družbo pa bo okrepljen tudi z drugimi oblikami tako preko pogodbe kot preko nadzornega sveta, in navsezadnje skupščine družbe, ki jo predstavlja vlada. Dars bo pri organiziranju in gradnji avtocest še vedno moral ravnati po zakonu o javnih naročilih in tudi nadzor računskega sodišča se bo še najprej izvajal, kajti, kot sem že poudaril, gradnja se bo izvajala po naročilu in za račun države kot sedaj, in tukaj tudi pri nadzoru ne bo sprememb. K dopolnjenjemu predlogu zakona, ki ga je podprl odbor za infrastrukturo in okolje, so bili vloženi amandmaji, ki so jih strokovne službe pristojnih ministrstev skrbno proučile, predvsem z vidika njihove strokovne sprejemljivosti in ugotovile, da jih ni mogoče vgraditi v zastavljeni sistemsko pravni koncept. Mnenje, ki ga je h vloženemu amandmaju sprejela vlada, je bilo posredovano tudi državnemu zboru. Spoštovane poslanke in poslanci, pred vami je predlog zakona za drugo obravnavo. Predlagam, da ga podprete in omogočite njegov čimprejšnji sprejem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval odbor za infrastrukturo in okolje kot matično delovno telo. Prosim podpredsednika odbora, gospoda Janka Vebra, da predstavi poročilo odbora, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča in lep pozdrav vsem. Odbor za infrastrukturo in okolje je obravnaval na 48. seji predlagani zakon in seveda tudi povabil na to sejo tako predstavnike predlagatelje kot tudi zakonodajno-pravno službo in upravo, razpravljal o zakonu in seveda sprejel tudi določene rešitve, ki so detajlneje opredelile besedilo zakona, predvsem na podlagi mnenja zakonodajno-pravne službe, ki je že v uvodu poudarila pomen, zlasti na to, da se preoblikovanje dosedanjega javnega podjetja Dars izpelje iz določb, ki jih predvideva zakona o gospodarskih javnih službah, v skladu z določbami zakona o gospodarskih družbah. Namen tega preoblikovanja pa je predvsem možnost pridobitve zasebnega kapitala za izgradnje avtocest in seveda, da delniška družba tudi v tej obliki še vedno ostane v 100% lasti države. Pri tem izhodišču se je zakonodajno-pravni službi seveda pojavljalo nekaj vprašanj, in sicer ni bila dovolj jasno opredeljena naloga družbe v zvezi z realizacijo nacionalnega programa izgradnje avtocest. In glede na to, da sta predvideni dve pogodbi, v katerih se ureja medsebojno razmerje med ustanoviteljem in podjetjem, je seveda tudi tukaj zakonodajno-pravna služba ugotavljala, da določbe niso najbolj jasne, saj naj bi imele pogodbe po tem zakonu vendarle določene elemente koncesijske pogodbe, kar pa ti dve pogodbi, naj ne bi bili. Tudi sicer je bilo opozorjeno na dejstvo, da se oblika koncesije, ki je predvidena v tem zakonu, razlikuje od rešitev v drugih državah, kajti ne gre za nekako klasičen način pridobivanja zasebnih sredstev za izgradnjo avtocest in seveda na to posebnost je zakonodajno-pravna služba tudi še posebej opozorila. Poleg tega pa je ugotovljeno, da tudi sama vsebina zakona presega namen osnovnega zakona, saj posega tudi v druge zakone. Predvsem posega v krovni zakon o javnih cestah, tako da je bilo potrebno na sami seji odbora poleg teh pripomb upoštevati tudi razpravo poslank in poslancev, ki so opozarjali predvsem na to, da zakon ne podaja v zadostni meri odgovore na vprašanja, ki se nanašajo na vstop zasebnega kapitala v družbo, da je vprašanje sklenitve koncesijske pogodbe med državo in družbo glede opravljanja nalog in upravljanje in vzdrževanje avtocest, ki naj bi bilo sklenjeno za obdobje najmanj 30 let z možnostjo podaljšanja, predvsem predolgo. Menili so, da je potrebno to časovno obdobje skrajšati. No, odbor za infrastrukturo in okolje je seveda na podlagi sodelovanja med zakonodajno-pravno službo in strokovno službo odbora ter tudi predlagateljem imel pri svojem delu na razpolago predloge za oblikovanje amandmajev odbora in te je tudi v veliki meri pozneje oziroma vse, ki so bili tako posredovani, tudi sprejel. Tako je pred nami v drugi obravnavi precej dopolnjeno besedilo, za katerega menimo na odboru, da je dovolj izčiščeno, da daje vse odgovore na to in zagotavlja, torej na zastavljena vprašanja v razpravah, in da nekako zagotavlja dober nadzor predvsem državnega zbora pri izvajanju tega programa in da se seveda lahko nemoteno ob vstopu zasebnega kapitala izvaja nacionalni program avtocest tudi v bodoče. Zato odbor predlaga, da tako dopolnjen predlog zakona državni zbor tudi potrdi. Hvala.
Hvala lepa. Ker je zbor na 30. seji opravil prvo obravnavo predloga zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Zato prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 25.11.2003. Najprej dajem v razpravo 6. člen in dva amandmaja poslanske skupineSlovenske demokratske stranke k temu členu. Sprašujem, kdo želi besedo? Gospod Tanko, izvolite.
Hvala za besedo. Vsem lep pozdrav. Najprej bi izrazil protest, ker tako pomembno točko, kot so spremembe Darsa, obravnavamo tako pozno in po tako napornem delu, praktično v poznih nočnih urah kot v časih pred desetletji. Kaj se dogaja s tem zakonom? Prvič je koalicija predlagala sistemske spremembe, ki na področju gradnje avtocest, in sicer te sistemske spremembe na nek način nikakor ne posegajo v tako imenovani fizični del izvajanja gradenj avtocest, saj bo ta družba še vedno opravljala in vodila vse aktivnosti v svojem imenu in za račun države. Vse bistvene spremembe se nanašajo predvsem na statusne in pa lastniške spremembe, na pristojnosti izvajanja finančnega inženiringa, finančnega poslovanja, zadolževanja, izdajanja vrednostnih papirjev in tako naprej. Zato se mi zdi, da je povesem neprimerno, da je nosilec sprememb tega zakona ministrstvo za promet, ampak bi po naši presoji in po moji presoji moralo biti to ministrstvo za finance. Kajti, spremembe zelo radikalno posegajo izključno na finančno področje in med drugim tudi rušijo koncept ustaljenega finančnega poslovanja države. In zato bi moral predlog novele in pa popolno odgovornost prevzeti minister za finance. Zakaj bi to moralo biti? Družba za avtoceste se s tem zakonom preoblikuje iz javnega podjetja v gospodarsko družbo, torej se preoblikuje iz neprofitne v profitno družbo. To pomeni, da bo ta nova družba imela za ključni cilj, poleg tega, da bo prav določena tudi pridobivanja oziroma ustvarjanja dobička oziroma ustvarjanje primernega donosa lastnikov. Rezultati dela menedžemta, to se pravi, ta dobiček pa se slej ko prej ne bo več vračal nazaj v gradnjo in v obnovo avtocest in v vzdrževanje, kot se je do sedaj, ampak se bo vsaj del tega dobička razdelil med bodoče lastnike, kar pomeni, da se bodo sredstva istega avtocestnega programa začela počasi izvzemati. To pomeni, da je država na nek način postavila model lastninjenja, podobno kot se je po osamosvojitvi takoj začelo lastniniti tudi podjetja praktično z neko vrsto "by-passa", to se pravi, po klasičnem Markovićevem zakonu. Sedaj, na kakšne načine se bodo ta sredstva izvzemala in na kakšne načine se bo začel oblikovati ta dobiček? Najprej s to sklenitvijo agentske pogodbe, s katero se bo Darsu priznalo provizijo za vse aktivnosti v zvezi z gradnjo. to se pravi, s pridobivanjem in upravljanjem zemljišč, z upravljanjem finančnih sredstev za gradnjo itd. To pogodbo bo vlada sklenila z novim Darsom, v katerega pridejo tudi določen delež drugih lastnikov, in to pogodbo bo sklenila najmanj za čas gradnje oziroma za čas odplačevanja kreditov ali vrednostnih papirjev, če bo to obdobje daljše kot gradnja. Zakon ne opredeljuje niti roka, niti provizije, niti pogojev, pod katerimi je možno prestrukturiranje in odplačevanje kreditov oziroma vrednostnih papirjev. To skratka pomeni, da se ta pogodba sklepa za nedoločen čas in glede na to, da se bo Dars v bodočem obdobju tudi izdatno zadolževal, saj je predvideno za najmanj 2,6 milijard evrov kreditov, novih kreditov in pa izdano obveznic do leta 2013, pomeni, da bo Dars postal največji posamični zbiralec kreditov v tej državi. Vse prevzete obveznosti se ne bodo po novem tudi več prištevale k zadolžitvi države. To pomeni, da bo sicer dolg, ki bomo imeli sicer dolg, vendar ne bo evidentiran. Skratka, pri tem projektu gre za dolgoročno pogodbo brez opredeljene provizije, gre za izjemno velike zneske in zaradi tega je po našem mnenju nujno vsaj to, da na tako pogodbo da soglasje državni zbor. Drugi način polnjenja oziroma ustvarjanje dobička je sklenitev koncesijske pogodbe, s katero se na Dars prenese, ne vem, 6, 7 milijard vredno premoženje, ki ga bo upravljal tudi za čas, ki je najmanj tako dolg. In tudi tu ni natančno določena in predpisana višina koncesijske dajatve in bo konec koncev predvsem odvisna od sposobnosti izvajalca naloge, to je Darsa pri upravičevanju stroškov in pa tudi od njegove sposobnosti pogajanja z vlado in zato da mu bo priznal ta normalni donos sredstev. Tretji vir bodo pa tudi zakupnine, ki jih bo Dars dobil z oddajo površin. In če po domače rečem, se bo precej tega denarja prelilo v družbo, in se bo oblikovala kot dobiček družbe. Ta zakon, ki predvideva lastnino Darsa pomeni, da se bo veliko tega denarja tudi prelilo tem lastnikom. Skratka, do 49 procentov teh sredstev, tega dobička se bo prelilo na tiste, ki bodo solastniki, postali solastniki Darsa. In, če povem na kratko. Ta družba ne bo več poslovala v svojem imenu in za račun države, ampak bo poslovala v svojem imenu in na račun države oziroma na račun davkoplačevalcev. Prav tako je tudi zelo pomanjkljivo, da ta pogodba - oziroma se tudi ne predvideva v zakonu nikjer, niso nikjer sprejeta določila, s katero bi se pogodba prekinila v primeru, da Dars ne bi izpolnjeval svojih obveznosti. In tudi prepričani smo, da je taka določila v zakon potrebno tudi vnesti. Prav tako pa menimo, da je v določnem delu besedilo neskladno z določili v drugem delu zakona, in tudi predlagamo, da se ta del v 3.č členu tudi črta. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Sok, izvolite.
Hvala lepa. Tudi sam bi rad v imenu naše poslanske skupine izrekel najprej nestrinjanje s takšnim načinom dela. Za to, da se to dogaja, nosi največ odgovornosti predsednik parlamenta. Mislim, da me sliši ali pa da bo slišal. On je odgovoren, da organizira delo parlamenta, in ne more se izgovarjati na to, da so drugi tako določili. Takšen pristop o tako resnih zadevah je seveda neresen in seveda pomeni samo to, poslanci pridite, to: izglasujte, in potem gremo mirno naprej. Toliko o tem. Mi ne moremo tega spremeniti, ampak prav je, da na to opozorimo. Kar se tiče predloga preoblikovanja, statusnega preoblikovanja Darsa, dejstvo je, da bomo mi dobili neko novo organizacijsko obliko. In če bi se ravnali po našem poslovniku, bi pravzaprav predlagatelj tega predloga težko našel dva primerljiva sistema v državah članicah Evropske unije. Nam, ki smo v opoziciji včasih predlagali kakšne zakone, nam je zakonodajna služba parlamenta gladko zavrnila, če nismo priložili dveh primerljivih sistemov iz držav EU. Torej za takšen predlog, kot je danes pred nami, bi težko našli primerljivo situacijo v državah članicah, kamor bomo vstopili tudi mi drugo leto maja. V tem času od obravnave prvega predloga zakona je dejansko prišlo do nekaterih sprememb v tem zakonu in vsaj za našo poslansko skupino lahko rečem, da smo tudi s predstavniki Darsa opravili temeljit pogovor in smo si želeli razčistiti nekatere dileme, v zvezi s tem zakonom. Dejstvo je, da je sedaj nekako jasno, da bo ta novi Dars sklenil z Republiko Slovenijo dve pogodbi. Da bo ena pogodba še vedno za tisto področje, ki ureja vprašanje gradnje avtocest in pa pač v zvezi s tem opravljanjem finančnega inženiringa, in da bo še naprej država jamčila za vsa sredstva, ki jih bo ta novi Dars najemal za ta namen. Se pravi, država bo dajala še naprej poroštva in v to Dars seveda ne bo vlagal nobenih svojih sredstev, ker svojih sredstev za ta namen tudi ne bo imel. Drugo je področje opravljanja in vzdrževanja, ki pa bo urejeno na podlagi koncesijskega razmerja med Darsom in Republiko Slovenijo. Torej zelo pomembno se nam zdi v Novi Sloveniji, kako bosta ti dve pogodbi opredelili ti dve nalogi. Še zlasti se nam to zdi pomembno dejstvo, da v tem novem zakonu vlada imenuje večino v nadzornem svetu. Torej vlada ne pristaja na to, da bi del članov nadzornega sveta tako kot do sedaj, imenoval državni zbor. S tem seveda, če bi državni zbor imel svoje predstavnik v nadzornem svetu, bi lahko na nek način izvrševal kontrolo in nadzor nad poslovanjem tega novega Darsa. Vlada na to ne pristaja. Od šestih predstavnikov nadzornega sveta, ki bo seveda potem tudi imenoval upravo, bo vlada predlagala kar štiri, in sicer dva iz ministrstva za finance in pa dva iz ministrstva za okolje in prostor, kar z drugimi besedami pomeni, da bo vlada imenovala prek svojih predstavnikov v nadzornem svetu upravo novega Darsa. Mi smo celo prepričani, da to niti ni v skladu z zakonom o gospodarskih družbah, kajti tam je določeno, kdo in na kakšen način imenuje upravo delniške družbe. Zdi se nam, da bi v tej situaciji, ko je dejansko državni zbor tisti, ki bo še vedno tej situaciji, ko bo državni zbor tisti, ki bo sprejemal plan, ko bo državni zbor tisti, ki bo odločal o tem, ali naj se izvrši dokapitalizacija oziroma privatizacija, v kakšen deležu in v kakšnem obsegu, da bi bilo primerno, da bi seveda državni zbor tudi podal soglasjek tema dvema pogodbama. Če bi bil sprejet ta koncept, ki pa mu vlada, saj vlada temu amandmaju nasprotuje, potem bi dejansko državni zbor na nek način še naprej vršil svojo nadzorstveno funkcijo nad poslovanjem tega novega Darsa. Sicer pa bodo pač te pogodbe napisane tako, kot bo želja vlade, se pravi, mimo državnega zbora, in to je tudi namen te naše vlade. Ali bo ta nova oblika, organizacija Darsa prinesla kakršnekoli spremembe v pozitivni smeri, je seveda v tem trenutku težko reči. Če smo poslušali predstavnike Darsa, je to treba narediti zaradi vstopa v Evropsko unijo, predvsem je v pogojih članstva v Evropski uniji nedopustno, da bi upravljanje in vzdrževanje del na avtocesti opravljali v okviru javnih podjetij. To je treba dati po pogojih, ki jih diktira Evropska unija, svobodno na tržišče. Razumemo, da je treba te naše izvajalce na nek način v teh pogojih zaščititi, sprašujemo pa se seveda, če bodo od tega imeli korist državljanke in državljani, če bo zaradi tega cestni program kaj prej dokončan, če bo zaradi tega to, zaradi česar je bil Dars tudi ustanovljen, kaj prej izvršeno in seveda zanima nas tudi, koliko bo to naše državljanke in državljane stalo. Kot že rečeno, v tem trenutku je na ta vprašanja težko odgovoriti. Mi zaupamo, da gleda v te zadeve v pravo smer, želeli bi pa, da državni zbor dejansko obdrži nadzor na delom, ki ga opravlja Dars. In če bi to funkcijo želeli vršiti, potem pričakujem, da boste ta amandma, ki ga je predlagala SDS k 6. členu, podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ne želi nihče [[...]]Gospod Tanko, želi besedo in potem gospod Veber.
No, mene sicer čudi, da ne obstaja popolnoma nobene želje za razpravo o tako pomembni zadevi, kot je 6, 7 milijard evrov vredno premoženje države in pa tudi preoblikovanje podjetja, ki bo upravljalo naslednjih 30, 40, 50 let s tem premoženjem. Predlagatelj je v obrazložitvi zapisal, da je to preoblikovanje potrebno predvsem zaradi izrednih razmer države. In strinjam se, da gre za izredne razmere države, kajti nikjer niso opredeljeni niti pogoji, niti učinki, ki bodo s tem preoblikovanjem nastali. Nikjer niso napisani in to je ena od velikih, zelo velikih pomanjkljivosti. Druga stvar, kar je. Celotno poslovanje družbe se umika z oči javnosti, se umika iz nadzora, kajti državni zbor ne more več imenovati svojih predstavnikov v nadzorni svet. Tako je pač predloženo. Vse poslovanje Darsa se bo odvijalo na relaciji vlada - družba - družbeniki. S tem se bodo tudi vsi ti kontrolni mehanizme enostavno zaprli. Kot sem rekel, razlogi so nejasni, vprašanje je, če je tako preoblikovanje v skladu z javnim interesom ali nacionalnim interesom te države. Če bi to bilo v tem interesu, potem ne bi bilo nobenih težav, da bi predlagatelji zapisali, kakšni učinki se iz naslova tega preoblikovanja pričakujejo. Teh učinkov očitno ni. In več ali manj, očitno gre za oblikovanje, kot sem že prej rekel, določenega "by-passa", ki bo upravljal s tem premoženjem. Problem zakona je še eden. V tej fazi se vse te aktivnosti na avtocestah združujejo, tako gradnja kot tudi upravljanje in vzdrževanje, medtem ko zakon v nadaljevanju dopušča ustanavljanje novih družb, novih segmentov, ki bodo dejavnost Darsa še bolj razpršili - novega Darsa - in nadzor nad tem delovanjem bo še bistveno težji za tiste, ki bomo to pač želeli opraviti. Skratka, gre za en sistemski pristop, ki je zelo podoben vsem transformacijam, ki so se zgodile po letu 1990. In mislim, da si državljani preoblikovanja podjetja na tak način, kot ga je predložila koalicija, ne zasluži. Tu, mislim, da ne gre za nobene težave v družbi Dars ali pa za odločitev družbe Dars. Tu gre za odločitev politike, ki ta sistem vodi, in mi je žal, da je koalicija poslala "z roko v koprive" gospoda Presečnika in ni prevzel odgovornosti tisi, ki je odgovoren za finančno poslovanje te države in za družbe v tej državi. To pa, mislim, da je ena od velikih pomanjkljivosti in tudi to je eden od sistemskih pristopov, kako se bo upravljalo in kaj se bo dogajalo s tem premoženjem na tem področju in tudi še z ostalimi javnimi družbami na drugih segmentih. To mislim, da ne bo zadnji primer, ki ga bomo do 1.5. obravnavali, ampak se bo zdajle na hitro poskušalo uskladiti vse te zadeve in vzpostaviti neko stanje, ki ga po 1.5. 2004 ne bi bilo več mogoče. In že to je eden od velikih hendikepov, od velikih problemov in vzrokov za nezaupanje v tako prestrukturiranje. Ne more biti razlog za preoblikovanje podjetja Dars in pa tudi celega sistema upravljanja z graditvijo in z vzdrževanjem cest datum 1.5. 2004. To ni razlog. Razlogi so drugi. Tisti, ki tukaj v tem delu niso zapisani, in posledice teh so za naše državljane, za vse tiste, ki polnimo to proračunsko blagajno, zelo velike. In še enkrat opozarjam, da se pomemben del sredstev, ki ga je zdaj kot javno podjetje Dars imel na svojih računih in ga je uporabljal za vzdrževanje, upravljanje in gradnja avtocest, ta sredstva se bodo po novem izločevali v obliki dobička in ta dobiček se bo pač razporejal. Lahko se bo uporabil tudi za ustanovitev novega podjetja. Družbeniki se bodo v tem delu suvereno odločali. Tako podjetje bo pač prevzelo en segment uspešnega dela in proces lastninjenja na tem področju se bo enostavno zapeljal v smer, tako kot se je v mnogih drugih primerih. Mislim, da bodo ostala državljanom in proračunu samo bremena. Skratka, ko se bo čez 30 let pojavila potreba po obnovi cest, bo pa spet vsaj prišla nazaj na proračun in se bodo spet sprejemali zakoni in ne vem kaj za te zadeve. Skratka, mislim, da postopek, ki ste ga zastavili je absolutno zgrešen. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Veber, izvolite.
Hvala. Pri amandmaju k 6. členu in sicer pri 6. členu, pri katerem smo trenutno, so seveda pomembne rešitve in tudi tukaj lahko preberemo, da naj bi šlo pravzaprav še za dodatno soglasje državnega zbora k pogodbi, ki se bo sklenila zaradi izvajanja nacionalnega programa izgradnje avtocest. V odgovoru, ki ga je vlada dala na te amandmaje, lahko preberemo in zasledimo, da pravzaprav naj bi šlo za podvajanjev tem primeru, kajti državni zbor bo sprejemal tako nacionalni program kot seveda tudi letne programe in vsebina teh pogodb so potem ravno ti letni programi, ki jih bomo v državnem zboru sprejemali. To, kar se mi zdi pa še posebej pomembno pri tem preoblikovanju Darsa, pa je, da vendarle v Sloveniji pred vstopom v Evropsko unijo uredimo pravzaprav tudi ta daleč najobsežnejši program, ki se izvaja v zadnjem obdobju, in pomembno je, da ga s temi rešitvami poskušamo izvajati predvsem z lastnimi močmi in tudiz lastnim kapitalom. In to se mi zdi, da je tudi tista najpomembnejša odločitev pri sprejemu tega zakona, da se izgradnja avtocest ne naslanja zgolj in samo na javna proračunska sredstva in na sredstva, ki se pač zberejo na podlagi posebnega zakona, ampakda poskušamo v ta namen pridobiti tudi zasebni kapital oziroma zasebna sredstva. Ta zasebna sredstva se seveda zagotavljajo predvsem - ali pa, mislim, da bo do tega prišlo, da bo samo ta primer, da se bo šlo zgolj na izdajanje dolžniških vrednostnih papirjev, in seveda je to neka razlika v primerjavi z drugimi državami. Pa vendarle, ta oblika ohranja predvsem možnost, da gradimo s kapitalom, ki ga imamo znotraj svoje države, in to se mi zdi, da je izredno pomembno, predvsem pa s tem po mojem mnenju izpolnjujemo nacionalni interes in ne odpiramo tega prostora po vstopu v Evropsko unijo vsem drugim, ki bi zagotovo radi vstopili na ta trg. Kajti, kar nekaj sredstev bo za dokončanje avtocestnega programa v Republiki Sloveniji potrebno še dodatno v naslednjih letih vlagati v ta program. Zato se nekako ne morem strinjati s tem, da te spremembe niso potrebne. Spremembe so potrebne. Predvsem zardi tega, da bomo tudi v dovolj doglednem času zaključili izgradnjo avtocestnega križa in s tem seveda vzpostavili razmere, ki so pač potrebne tako za razvoj, bom rekel, same Slovenije, kot tudi za prevzemanje vseh prometnih tokov, ki jih bomo pač morali upoštevati tudi v skladu s skupnim načrtovanjem prometne politike v Evropski uniji. In v dosedanji praksi se je pokazalo, da smo velikokrat v parlamentu, ker je bila, ali pa je dosedanja organiziranost takšna, da potekajo te razprave na način, ki jih pač predvideva zakon o gospodarskih javnih službah, in da velikokrat pravzaprav zaradi - v tem primeru najbrž da - premalo transparentnega razmerja med prihodki in seveda možnostmi, ki jih dajemo pri sprejemanju vsakoletnih programov ali pa pri nacionalnem programu, prišlo do vse večjega razhajanja in vse večjih obveznosti na tem področju. Mislim, da bodo te obveznosti v bodoče veliko bolj natančno opredeljene, veliko bolj natančno načrtovane, kajti družba bo prevzela izredno veliko odgovornost. Ne samo da bo imela na razpolago sredstva za izvajanje tega programa, prevzela bo tudi obveznosti za že najete kredite in tudi za odplačevanje vseh bodočih kreditov. Tako da bomo tukaj vedno imeli v bodoče pred seboj dovolj natančne podatke, ki jih bomo lahko tehtali, ali bomo to ravnovesje v podjetju, v družbi porušili ali ne. Predvideva se tudi ohranitev podjetja v 100% državni lasti, kar pomeni, da tudi odtok nekih koncesijskih dajatev, dokler bo to v 100% lasti, drugim vlagateljev v družbo oziroma drugim družbenikom - pač, ne bo do tega trenutka, dokler je to v 100% lasti. In če bo prišlo do spremembe tega, bo seveda o tem tudi odločal državni zbor. Zato menim, da je kar nekaj mehanizmov, ki nam dajejo dobro podlago za delo naprej, tudi v državnem zboru pa tudi nenazadnje za to, da bo avtocestni križ zgrajen, kot sem že rekel, v doglednem roku. Hvala.
Hvala lepa. Po vrsten redu, kot ste se javili k besedi. Najprej gospod Pohorec, potem gospod Anderlič, gospod Sok. Gospod Pohorec, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Malo bom skrajšal, ker je že kolega pred menoj marsikaj povedal. Zame je bistveno to: zakon bo sprejemal državni zbor, je doslej in ga tudi spreminja in tudi v bodoče ga bo in še vedno bo imel vso pristojnost določiti tako, kot bo v nekem trenutku, v nekem času državi najbolj ustrezalo, da bomo imeli uspešno podjetje Dars, ki bo skrbelo sedaj za izgradnjo in upravljanje, mogoče kdaj kasneje pa samo za upravljanje avtocest, ko bomo imeli te ceste zgrajene. To pa ne bo hitro. Če pogledam ta 3.b člen v okviru 6. člena, vidim kar nekaj desetletij, da bomo, prvič, vse ceste zgradili, kajti verjetno bomo v nacionalnem programu kakšno traso dodali - nismo najbrž končali s tem, kar smo danes zapisali. In ko bo to končano, bo še verjetno nekaj časa trajalo, da bomo to tudi odplačali. Tako ne vidim bojazni, da dolgo ne bomo držali kotdržavni zbor - verjetno v drugem že - roko nad tem. Tudi meni so se na videz zdeli, da bi bili ti amandmaji dobri, vendar so razlage, tudi osvajam to, kar vlada pravi: nacionalni program sprejema državni zbor in vsako leto dobiva enkrat poročilo in vsako leto tudi dobivamo obravnavo in dajamo soglasje k letnim planom. Tukaj je naša vloga, da rečemo, ali Dars dela dobro ali ne, Darsu bo pa treba malo okove zrahljati, mu prepustiti tudi možnosti, da bo v to sfero izgradnje avtocest prišel tudi drug kapital.S tistim važnim določilom, 51% deleža pa je v državi in s tem bo tudi vsa pravica odločanja, kako bo Dars delal in ravnal s temi sredstvi, ki jih tudi država vlaga na naši strani. Zato se s takim določilom tega člena tudi strinjam. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Anderlič, izvolite.
Po mojem mnenju je prav, da je prišlo do odločitve, da iz javnega podjetja Dars naredimo pravo gospodarsko družbo in da odnose med Republiko Slovenijo in družbo uredimo s pogodbo, ki bo podrobneje definirala obveznosti, načine poslovanja, načine nadzora do nekaterih stvari, ki so pač navedene v tem 6. členu v okviru 3.b člena. Zadeva, ki se tukaj pravzaprav ponuja, je po mojem nadaljevanje neke prakse, ki se mi ni zdela najboljša. V preteklosti smo resda v državnem zboru najprej sprejemali letni program razvoja in vzdrževanja, pa program dela družbe, pa poročila, pa v okviru razvojnih programov, pa v okviru proračuna smo zagotavljali sredstva, pa odobravali poroštva za kredite in tako naprej. Na eni strani pravzaprav ogromno nekega vpliva državnega zbora ali prek državnega zbora najširše javnosti, na drugi stani se mi je pa le zdelo, da tiste prave transparentnosti, prave odgovornosti, ko se reče: uprava družbe za izgradnjo avtocest ima na voljo po programu, ki ga odobri državni zbor, recimo 100 milijard. Jaz sem imel vedno občutek, da se je iz 100 milijard zgradilo toliko, kot se je izšlo, ne pa, da bi rekli: za 100 milijard moramo zgraditi toliko in toliko cest, toliko in toliko ostalih zadev in tako naprej. In verjamem, da bo s to pogodbo vlada uredila vse te odnose tako podrobno, da bo prek nadzornega sveta, v katerem bosta sedela po novem dva predstavnika z ministrstva za finance in dva predstavnika z ministrstva za promet, ne kar tako neki predstavniki v nadzornem svetu, in bodo lahko neposredno kontrolirali izvajanje pogodbe oziroma izvajanje programa. S tega vidika se mi zdi, da če bi državni zbor obravnaval pogodbo, da bi na nek način seveda dobilo to širšo verifikacijo, dobilo neko težo, ki bi lahko na drugi strani pomenila tudi neko kamuflažo, češ, saj je državni zbor dal soglasje, zdaj pa mi to delamo tako, kot delamo. Jasno je, da državni zbor mora tekoče spremljati izvajanje pogodbe, izvajanje posameznih nalog, ki se tukaj ne more. Za to sta odgovorna predvsem, kot pravim, nadzorni svet, ki je tako in tako sestavljen, in pa seveda resorna ministrstva, ki za to odgovarjata sploh, dokler bo seveda ta družba v glavnem, torej 100%, v državni lasti in pa seveda bo v glavnem črpala sredstva iz državnega proračuna in pa iz kreditov iz poroštev ter seveda iz cestnin ali pa eventualno še iz tako imenovanih obveznic, ki naj bi se izdale. Zato bi jaz raje videl, da so stvari povsem transparentne, da mi z zakonom določimo, kako naj država uredi odnose, torej v tem členu so te stvari narejene - zdaj ali je treba še kaj dodati ali ne, je seveda drugo vprašanje. Torej, ko bo to urejeno, ko bo to s pogodbo določeno, naj se potem naredi ustrezna kontrola in naj se državnemu zboru na eni strani poroča skozi izvajanje teh programov, na drugi strani pa seveda zagotavlja v tistem delu, ko sprejemamo plane tudi nalaganjenalog, če temu tako rečem. Ampak v osnovi pa mora biti gospodarska družba s svojo upravo, s svojimi organi tista, ki bo s pogodbami te stvari sama urejala.
Gospod Sok, izvolite.
Hvala lepa. Osebno sem prepričan, da bi bilo zelo dobro, če bi ta zakon bil sprejet s kar se da največjim konsenzom v državnem zboru in tisti minimum od tega, ki ga seveda zahteva opozicija, da bi bilo vsaj nekaj od tega: ali soglasje k tema dvema pogodbama s strani državnega zbora oziroma spremeniti sestavo nadzornega sveta. Vlada ne pristaja niti na eno niti na drugo; kako bo v teh pogojih državni zbor lahko izvrševal svojo nadzorstveno funkcijo. Prej je bilo tukaj nekaj izrečeno in povedano. Poglejte, ta zakon predvideva, da mora država letno zagotavljati sredstva v višini računa financiranja. Se pravi, vračanje kreditov po tem zakonu ostaja na breme državljanov. Nadalje. Če se bo Dars lahko - in se bo zadolževal - se lahko zadolžuje smo s poroštvom države. in tukaj govoriti o nekakšni veliki odgovornosti Darsa je seveda ob teh predpostavkah, ne vem, kako naj se izrazim, najverjetneje res tako, kot mi tu pravijo - prazno. Torej, za vse ta bremena bo konec koncev, kar se tiče agentske pogodbe, odgovorna država, najvišji predstavnik te države pa je sigurno parlament, ni vlada, ampak parlament. Kaj je nacionalni interes pri izgradnji avtocest? Sigurno je nacionalni interes čimprej priti do izgradnje oziroma do te mreže, ki bi naj povezala celotno Slovenijo, do te mreže avtocest. In če se je treba tu odločiti, da se ta interes izvrši tudi s pomočjo tujega kapitala, potem se seveda, gospod Veber, ni treba bati tega tujega kapitala. Mi, kot smo razumeli v pogovoru s predstavniki Darsa, delamo to statusno spremembo prav zaradi tega, da ne bi kakšna tuja družba prišla na naše tržišče in prevzela v upravljanje oziroma vzdrževanje naš avtocestni program. Se strinjamo, naredimo skupaj ta korak in ustanovimo ta novi Dars in tudi zaščitimo pač interes vseh tistih, ki že danes to opravljajo, tudi smo jim v razgovoru to povedali. Ne razumemo pa, zakaj parlament, ki bo sprejemal plan razvoja, ki sprejema ta zakon, zakaj si parlament ne bi pridržal pravice, da da soglasje na ti dve pogodbi Enostavno moram reči, da tega ne razumemo. Tudi vlada ne argumentira, v obrazložitvi, ko ta amandma zavrača, zakaj naj temu ne bi bilo tako. Če preberem, vlada pravi, "pogodba po tem členu pomeni le ureditev medsebojnih razmerij" - se pravi, le ureditev medsebojnih razmerij - 2med državo in Darsom, delniško družbo". Glede izvajanja nacionalnega programa. Nacionalni program prav tako sprejema parlament, ki ga po naročilu države izvaja Dars. Iz tega sledi, da pogodba iz 3.b člena torej ne bo smela urejati ničesar, kar bi bilo v nasprotju s sprejetim planskim aktom, ki ga sprejema državni zbor. Se pravi, ponovno državni zbor. In tako naprej. Nobene škode ne bi bilo, mislim pa, da bi bila velika korist, če bi pristali na to, da bi državni zbor dal soglasje na to pogodbo, ne pa tako, kot pravi kolega Anderlič, da je pač vlada tista, ki bo odgovorna za pogodbo, da je vlada tista, ki je odgovorna prek nadzornega sveta za imenovanje uprave, parlament pa se na takšen način sam izloča iz te nadzorstvene funkcije. Vem, da bo težko to dopovedati in to doseči, ampak vsaj v magnetogramu bo zapisano, morda za pozneje, ko boste pa - lahko da, lahko ne - ugotavljali, da pa le ni bilo z organizacijo tega novega Darsa, oziroma s to statusno spremembo doseženo tisto, kar vsi skupaj od tega pričakujemo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Tanko, izvolite. Gospod Tanko, izvolite.
Oprostite, nisem slišal. Mislim, da so potrebna na te diskusije, ki so bile, tudi nekatera pojasnila. Sedaj, če je vlada ali pa koalicija ugotovila, da zadeve v taki postavitvi, kot je bila do sedaj, ne funkcionirajo, je najbolj enostavno, da vlada z javnim podjetjem sklene pogodbo. To ni edini primer. Za izvajanje določenega programa morajo tudi vse druge institucije, ki so ustanavljala javna podjetja, skleniti pogodbo za opravljanje del. To je najbolj običajna zadeva. In če so bile te zadeve tako nedorečene, kot ste rekli, gospod Anderlič, potem bi te zadeve lahko tudi tam na ta način definirali. Brez problema. Če zadeva ni sicer delovala, bi pa tako ali tako mogli že zdavnaj ukrepati, in urediti razmere do Darsa in tudi znotraj Darsa. Pač, vladajoča koalicija ima na tem področju škarje in platno in vse možnosti. Vendar očitno te zadeve niso tako slabo funkcionirale, da bi bilo to potrebno narediti. In se ta zadeva oziroma ta pogodba pač uporablja kot nek prehod, kot nek voz, da se lahko druge stvari peljejo naprej. Naslednja stvar je graditev z javnimi, ali z zasebnimi, ali s kombiniranimi sredstvi. Dejstvo je, da bo Dars, dokler ne bo prišlo do postopka lastninjenja, gradil z, tako ali drugače, javnimi sredstvi. Če bo sredstva najemal, bo pač dobil tudi državna poroštva, plačnik v primeru nesposobnosti Darsa bo država. In dejstvo je, da je že sedaj Dars poplačeval kredite iz sredstev cestnin in tudi po novem je predvideno poplačevanje kreditov iz cestnin. Če bo pa manjkalo denarja, bo pa tako ali tako moral neko zadevo določiti oziroma se bo v tistem delu, v medsebojnih razmerjih, pač ta zadeva morala ustrezno popraviti: ali je to javno podjetje ali je pa to družba, ki je gospodarska združba. Pač, tako se bo to definiralo. Sistem propadel ne bo, zato ker se sklepajo pogodbe za 20 oziroma še toliko let, plus podaljšek za polovico tega. To piše nedvoumno notri in to se bo zgodilo. In kot sem rekel, v skrajni fazi je taka pogodba lahko dolga 50 let, brez da se kjerkoli kakšna stvar lahko prekine. Naslednja stvar, ki jo je gospod Veber omenil - privatna sredstva. Na kakšen način? S tem, ko se bo Dars olastninil, bo prišlo do virov zasebnih sredstev. To bodo edina sredstva, ki se bodo lahko izločila in ki se bodo lahko potem vodila kot privatna sredstva in s temi privatnimi sredstvi - sem že v uvodu povedal - se bodo lahko ustanavljale ali nove družbe ali pa prevzemalo določene, take in take naloge, tudi za graditev ali pa za kakšne druge stvari. Ugotovitev ministrstva za promet - minister je to večkrat povedal - je, da ni več nobenih realnih možnosti, da pride v ta sistem koncesionar. Jih ni, ker pač takih odsekov, ki bi to prenesli, ni. Tudi tisti, ki še ni zgrajen, ne izpolnjuje minimalnega kriterija, se pravi PDP-ja oziroma prometne obremenitve. Ga ni. Torej je to farsa. In edina zasebna sredstva, ki se bodo pojavila v tem sistemu, so tista, ki se jih bo skozi devidende izločilo. Ta so tista, ki se bodo lahko uporabila za gradnjo ali za druge zadeve. Nobenih drugih sredstev zaenkrat ni predvidenih. Jih ni. In mislim, da te zadeve, ki jih sedaj govorite te stvari ne zdržijo. Kar zadeva pa nadzor, pa država v bistvu ukinja dva nadzora. Eno je nadzor, ki ga je do sedaj imel parlament, ki je v nadzorni svet imenoval šest svojih članov, ostalih pet je imenovala vlada. Mislim, da so bili to večinoma sekretarji z raznih resorjev. Tudi tam bi lahko dala več finančnikov notri, s tem ko pa se parlamentarni del ukinja, se ukinja tudi možnost, da bi kakšne člane nadzornega sveta kadrovali tudi iz opozicije. S tem se avtomatsko ukinja nadzor, ker vlada ne bo imenovala drugih kot svojih ljudi, kar je povsem normalno in običajno v vseh družbah, pa tudi v naši. In druga stvar, kar je, izdaja obveznic te družbe ni pod nadzorom agencije za trg vrednostnih papirjev. Tukaj ne gre sedaj za to, kdo je višji organ, ampak tukaj gre za to, kdo je tisti, ki na tem področju ima nalogo, da zadeve spremlja, kontrolira in tudi ugotavlja, ali so zadeve sprejete pravilno ali niso. Agencije za trg vrednostnih papirjev, tej agenciji je na tem področju podeljena pač neka "supervisorska". naloga, soglasje. In če tega izvzamemo, potem bo ta sistem deloval popolnoma za sebe, kot država zunaj države. In mislim, da si take stvari ena normalna država, en normalen parlament tudi ne more privoščiti. In vse tisto, kar se govori, ne vem, o privatnih, tistih, sedmih, levih sredstvih, o pogodbah, o relacijah, kar je čisto "brez veze". Ker vse to lahko storimo sedaj, pa nismo. In spet je to zamujena priložnost, ki jo nismo naredili, in smo se tukaj sami brez potrebe izčrpavali. Zasebna sredstva v gradnji avtocest - ne vem, od Kopra do Maribora, če bi bilo treba - bi lahko naredili že leta 1992, 1993, 1994, pač takrat, ko so bile te zadeve zrele. In ne bi danes bremenilo naših finančnih bilanc, ta kreditna sredstva in to zadolževanje, in za ta denar, ki smo ga vrgli v ceste, bi lahko zgradili druge nujne projekte. Pa bi ravno tako bil prispevek graditev avtocest ena pa toliko procenta BDP-ja. Pa še noben problem ne bi bil, ker bi verjetno na teh razpisih ali pa dodeljenih delih prav tako izvajala svoje posle tudi naša slovenska podjetja. Verjetno bi, ker so se pokazali, da so konkurenčna. V vsakem primeru. Ker drug noben ne uspe na naših razpisih. Mislim, da je ta projekt čista špekulacija. Čista špekulacija, ki je namenjena vse kaj drugemu, kakor urejanju razmerij med Darsom in državo. Vse kaj drugemu. In jaz mislim, da se takih stvari eni ljudje, v eni zreli državi, ki smo se odločili, da bomo zaščitili ta javni interes in nacionalni interes, ne moremo privoščiti. In dejansko je stanje na tem področju alarmantno, kritično. In gre za, ne vem, kot stetam rekli, za izredne razmere. In mislim, da bi vsi tisti, ki stojite za tem programom, se morali malo zamisliti, malo preveriti zadeve oziroma še enkrat pogledati, da so to tisti pravi cilji, ki jih ta država ima, ali niso. Jaz mislim, da niso. Prepričan sem, da niso. Jaz sem tudi prepričan, da to javno podjetje, ta garnitura, ki je sedaj vodila v statusu javnega podjetja to družbo in program avtocest, ne bo delala verjetno nič bistveno boljše, nič drugače, če bo to prava gospodarska družba. Tudi ne morejo, pač. Jaz mislim, da so do sedaj dovolj korektno delali, mislim, da so. Če pa niso, potem pa bi morali biti za tem neke druge posledice in druge sankcije. Bi morale biti. Ker da tako dolgo gledamo, da se nek program tako deformirano odvija, mislim, daje to prava katastrofa. Če je to res. In s tem, kot sem rekel, se ne doseže popolnoma nič drugega, kot da se v obliki dobičkov izloči pomemben del denarja iz avtocestnega programa in se ta denar plasira za druge namene. In kompenzacija tega bo z drugimi viri. In sredstva, ki so se izločila, so poleg bencinskega tolarja edina brezplačna sredstva v tem programu. Ta dobiček sodi med tiste brezplačne vire. In nadomeščali ga bomo s kreditnimi viri ali pa z obveznicami in je zato nacionalna katastrofa.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo o 6. členu in amandmajih k temu členu in odpiram razpravo o 7. členu in amandmaju poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k temu členu. Kdo želi besedo? Nihče.
Samo dva stavka, gospa podpredsednica.
Gospod Tanko, izvolite.
Sedaj, če gledamo družbo, potem skupščina in pa razmere v tej skupščini niso edin organ in edina zadeva, ki je v tej novi družbi pomembna. Mislim, da je treba tisto, kar smo predlagali, da se črta, tudi črtati in da se po vseh parametrih zagotavlja tistih 51 procentov. Pa naj gre zakakršnekoli pravice, ne samo za skupščinske. Hvala.
Hvala lepa. zaključujem razpravo o 7. členu in prehajamo na razpravo o 11. členu in amandmaju poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, dveh amandmajih. Amandma pod zaporedno številko 3 poslanske skupine Nove Slovenije je brezpredmeten, saj se nanaša na 11. člen, 6. člen osnovnega besedila predloga zakona in ne na dopolnjeni predlog zakona. Tako odpiram razpravo o 11. členu in dveh amandmajih k temu členu. Gospod Tanko, izvolite.
No, ta 11. člen je na nek način eden od posebnosti tega zakona, kajti družba in to bo verjetno edina družba v Sloveniji, ki bo lahko izdala zadolžnice brez soglasja agencije za trg vrednostnih papirjev. To pomeni, da ne bo na tem delu deloval nadzor, in to ne bo nadzora tiste družbe, ki jo ta vlada in ta država postavljata kot osnovno družbo na tem področju. Mislim, da je popolnoma nedopustno, da katerakol družba v javni lasti, pa naj bo to javno podjetje ali pa naj bo to družba, ki posluje po zakonu o gospodarskih družbah, ne sme poslovati mimo ustaljenih pravil in mimo ustaljenih institucij. To predstavlja nedopustno in preveliko izjemo za naš kapitalski trg, ki je tako ali tako že majhen, šibak in pa občutljiv. Ob tem se postavlja tudi vprašanje, ali je sploh smiselno, da imamo pri nas organizirane in ustanovljene te nadzorne institucije - ena med njimi je je agencija za trg vrednostnih papirjev, drugo so razni uradi in druge agencije - ker takrat, ko pridemo do tiste družbe, ki je primarna na nekem področju - in Dars je v tem primeru ena največjih družb - za tisto družbo potem naredimo izjeme. Ta agencija potem opravlja posle samo za tiste drobiže, ki še ostanejo na našem trgu pa še tisto je brez zveze, če to tako delamo. Skratka, nedopustno! Sprašujem se, kakšna je bila tukaj vloga ministrstva za finance, da je naredilo in dovolilo tako izjemo, tak "propust", da se na tem delu kapitalskega trga take stvari sploh spuščajo. To je sistem, ki ne vem, upravlja s 1600 milijardami premoženja in deluje v celoti zunaj nadzora institucije, ki je zadolžena za nadzor nad vrednostnimi papirju. Katastrofa popolna. Hvala.
Hvala lepa. Državni sekretar dr. Vidic.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Spoštovane poslanke in poslanci! Ureditev, po kateri dovoljenje agencije za trg vrednostnih papirjev za izdajo dolžniških vrednostnih papirjev ni potrebno, smo pozorno pretehtali in ponovno ugotovili, da je predlagano zakonsko določilo potrebno zaradi specifike financiranja gradnje avtoceste. Izdaja posamezne serije obveznic je namreč ekonomična samo v primeru velikega skupnega zneska posamezne izdaje obveznic. Financiranje gradnje avtocest pa zahteva postopnost, torej relativno manjše zneske v posameznih tranžah, ki pa na primer v letnem seštevku pomenijo velik skupen znesek posamezne izdaj, ki je ekonomičen, naenkrat pa ga ni smiselno črpati. Družba bo hkrati morala spoštovati vse določbe zakona o trgu vrednostih papirjev, ostal pa bo tudi nadzor agencije, le izdajo dovoljenja bo nadomestilo soglasje državnega zbora v obliki posebnega zakona za izdajo posamezne serije obveznic, kar je še močnejša varovalka. Podvajanje postopkov pa bi bilo v tem primeru nepotrebno. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Veber, potem gospod Tanko in gospod Sok.
Ne razumem nekako smisla razpravljanja in vlaganja amandmaje stranke SDS. Prej smo slišali, da je edini kapital zasebni, ki bo možno ga pridobiti v bistvu vložek oziroma odkup delnic družbe, da vse ostale možnosti, kako pridobiti zasebni kapital, pač ne obstajajo. Ta 11. člen govori ravno o tem in ta oblika pridobivanja zasebnega kapitala je pravzaprav omogočena skozi izdajo dolžniških vrednostnih papirjev in tukaj je pravzaprav tisti najmočnejši argument, zakaj je potrebno tudi preoblikovati družbo v skladu z zakonom o gospodarskih družbah, kajti, če tega ne bi bilo, potem seveda tudi tega zasebnega kapitala ne bi bilo možno vključiti v izgradnjo avtocest. Če pa menite, da pa seveda zasebnega kapitala ni mogoče pridobiti drugače, kot pa samo s prodajajo delnic, potem tudi ta amandma v bistvu ni potreben, ker agencija nima česa nadzirati, če to ni mogoče. Vendar, kot je bilo povedano, dejansko bo pač za izdajo vrednostnih papirjev sprejet poseben zakon, ki bo seveda sprejet v državnem zboru in zagotovo bodo tam te določbe dovolj transparentne in jasne, ker bomo lahko in predvsem tudi dobili odgovore na to kakšna je realizacija programa in vzdrževanja avtocest in zakaj se bodo pravzaprav ta sredstva porabila. Tako se mi zdi, da je tukaj resnično velik napredek pri tem, da bomo bolj konkretno spremljali program izgradnje avtocest.
Hvala lepa. Gospod Tanko, izvolite.
Poglejte, gospod Vidic. Soglasje državnega zbora, ki je politično, ne more nadomestiti strokovnega soglasja agencije za trg vrednostnih papirjev. Mi lahko politično sprejmemo katero koli rešitev, vendar ta na trgu vrednostnih papirjev ne sede strokovno in s tem, ko to neko stvar politično sprejmemo, porušimo lahko ves sistem na tem trgu. Zato je ta agencija na tem trgu ustanovljena, da dela strokovno revizijo in zadeve strokovno in utemeljeno spušča na ta trg, kajti v nasprotnem primeru bomo trikrat tukaj "pritisnili, pa bomo vse sesuli, če bomo te zadeve politično sprejemali. Ne more soglasje državnega zbora nadomestiti tega in ta "supervisorski" sistem, ki je tukaj napisan, mora obstati inmora biti napisan notri in mora se dogajati kontrolirano, ni druge možnosti. Poslušajte, to ne more biti na tak način narejeno. In kar zadeva pa še to, kar je gospod Veber omenil. Jaz se tu strinjam, da niso tista sredstva, ki sem jih predvidel, ko sem rekel, iz dobička, da so edina sredstva v tem programu, vendar to so zadolžnice, to so obveznice, to so krediti. To je kredit: ali ga vzamem na banki ali ga dam z obveznico - je to kredit. Je to kredit, ki ga odplačujem na tak ali drugačen način. Ne imenuje se kredit, ampak v principu je to kredit. V principu je to kredit in za ta kredit in za te obveznice prav tako padajo obveznosti in valutacije, ki jih moraš izplačevati oziroma vračati. Jih moraš. To niso "šenkana" sredstva. In mislim, da za izdajo, za emisijo takih zadev mora biti kvaliteten strokovni nadzor, ne pa, da tukaj mahamo politično, pa rečemo: sedaj, ko smo to mi se tako odločili, je pa pravilno in si lahko vse privoščimo, ker nas je dovolj. Saj to ne zdrži.
Hvala lepa. Gospod Sok, izvolite.
Se strinjam s tem, da je soglasje državnega zbora o tem, da se sploh kakšen delež družbe proda, da tukaj gre za politično določitev. Se pravi, da je soglasje eno, da pa je dovoljenje agencije za trg vrednostnih papirjev nekaj drugega. Se pravi, gre za strokovno presojo in iz tega se mi zdi smiselno, da bi ta amandma podprli. Nadalje, kar se pa tiče tretjega amandmaja, ki ga je vložila poslanska skupina Nove Slovenije, sicer predsedujoča pravi, da je brezpredmeten, ampak mi smo vložili amandma k 11. členu. 11. člen pa govori o tem, da lahko družba o predhodnem soglasju vlade opravlja gospodarske dejavnosti, ki so povezane s spremljajočimi dejavnostim, povezane z avtocestami. Se pravi, tukaj gre za različne spremljajoče dejavnosti, od storitev na področju telekomunikacijske dejavnosti, potem, ne vem, od teh bencinskih servisov itd. No, in v tem 11. členu je tudi zapisana določba, kjer piše, "družba je dolžna dobiček iz te dejavnosti nameniti za financiranje opravljanja in vzdrževanja avtocest". Pika. Torej, po zakonu o gospodarskih družbah je v 143. členu zapisano, kako se razporeja dobiček. In zato smo predlagali ta amandma, ki pravi, da se dobiček razporeja v višini upravljavskih deležev. Še več. Zakon o gospodarskih javnih družbah govori tudi o izgubi. O izgubi v tem zakonu, v tem členu ni zapisane niti besede. Torej napisano je samo, kako je, kako bo s posebno pogodbo v dogovoru med vlado in določeno gospodarsko družbo razdeljen ta dobiček, medtem ko se o eventualni izgubi nikjer v tem zakonu ne govori, mi pa vsi vemo, da lahko pri kakšnih opravilih iz opravljanja gospodarskih dejavnosti seveda neka družba zabeleži tudi izgubo. Sprašujem tukaj predstavnike vlade, kako pa bo postopek takrat, če bo ta družba, ki bo ustanovljena za opravljanje spremljajoče dejavnosti, zabeležila izgubo. Kdo bo takrat tisti, ki bo kriv izgubo te gospodarske družbe? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Anderlič, izvolite.
Jaz seveda ne razumem tega določila na način, da bi pravzaprav posebej urejal to vprašanje, neodvisno od sicer izdanih papirjev, vrednostnih papirjev, ki jih izdaja država. Jaz preprosto želim podpreti rešitev, ki je enaka za državne vrednostne papirje in za, recimo, vrednostne papirje, ki jih bo izdala družba za avtoceste, ki je v 100% lasti države. Sprašujem, ker v tem trenutku nimam tega podatka, če mora država pri, ne vem, petdesetih izdajah obveznic, tudi komunicirati z agencijo za trg vrednostnih papirjev, potem tega amandmaja ne bom podprl, pardon, bom podprl, če mora država prav tako k agenciji iti po dovoljenje. Če pa država ne gre po dovoljenje in je izjema tistih 51 izdaj obveznic ali kolikor jih je, 51 serij se mi zdi, da je sedaj izdanih, če je urejenost na tem področju taka, da za nobeno državno obveznico ne potrebuje izdajatelj soglasja, dovoljenja agencije za trg vrednostnih papirjev, potem seveda ni potrebno niti za Dars. Če je pa to drugače, da drugi rabijo to dovoljenje in da bi bile te obvezniceizjema, pa seveda absolutno podpiram amandma Socialdemokratske stranke. Preprosto, rad bi, da na tem trgu za vse, ki so enakega ranga, velja enako, če gre za podjetniške obveznice oziroma za bančne ali katerekoli že druge je verjetna ureditev. Zato moratepredstavniki vlade zelo jasno povedati, zakaj je pravzaprav ta 3. točka bila na ta način uvedena v 11. člen.
Hvala lepa. Najprej pojasnilo gospodu Soku. Amandma je nesporno brezpredmeten. Iz besedila je razvidno, da se nanaša na osnovno besedilo zakona, ne pa na dopolnjen predlog zakona, kamor bi smeli vlagati amandmaje, zato ker dobička iz te dejavnosti tega besedila v 6.č členu dopolnjenega predloga zakona v okviru 11. člena ni. Zdaj pa naprej, dr. Vidic je želel podati odgovor na ta vprašanja. Potem pa še gospod Veber in gospod Bajuk. Dr. Vidic, izvolite.
Hvala za besedo. Banki Slovenije in Republiki Sloveniji ni potrebno pridobivati soglasja agencije za trg vrednostnih papirjev. To je pač nesporno. Vse obveznice Republike Slovenije ne potrebujejo soglasja agencije za trg vrednostnih papirjev. Ponovno pa želim poudariti, da vsekakor sam nadzor agencije pa ostane, Dars bo dolžan v celoti upoštevati razen tega soglasja oziroma v celoti upoštevati zakon o trgu vrednostnih papirjev. Nadzor je tukaj bistven. Ponovno pa poudarjam, da po našem prepričanju bi bilo iskanje tega soglasja dodatna na nek način administrativna ovira. Ker je predlagatelj tega zakona o soglasju ministrstvo za finance, mislim, da jetukaj kakršnakoli bojazen odveč. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Veber, izvolite.
Hvala. Želim samo dodatno pojasniti te določitve pri 11. členu. Kapitalski trg po analizah vseh strokovnjakov s tega področja kaže, da je velika potreba oziroma pomanjkanje pravzaprav teh vrednostnih papirjev. Seveda je to ena prazna, ki se jo splača izkoristiti iz enostavnega razloga. Če želimo zgraditi avtocesto s hitrejšo dinamiko zjavnimi sredstvi, potem lahko to naredimo samo na način, da povišamo davke. Ali je to prijazno do državljank in državljanov? Jaz mislim, da ne. Lahko najamemo kredit pri bankah. Ali je to prijazno, bom rekel, razmerje do državljank in državljanov? Jaz mislim, da tudi ne. Če pa lahko celo državljani nekaj izplenijo iz tega, se mi pa zdi, da je dejansko najustreznejša rešitev. In o tem se pogovarjamo. Zato primerjati najemanje kreditov kar tako, eno z drugimi, pač ni mogoče. Tukaj gre dejansko za kapitalski trg, kjer je možno zasebna sredstva vgraditi v javne potrebe, v tem primeru za izgradnjo avtocest.
Hvala lepa. Dr. Bajuk, izvolite.
Hvala lepa. Samo eno malo pojasnilo kolegu Anderliču in tudi predstavniku vlade, ki nam je sedaj obrazložil ali skušal obrazložiti ta dvom, ki ga je izrekel kolega Anderlič. Dejstvo je, da jedro tega predloga je, da bo nad tem novim Darsom gospodoval zakon o gospodarskih družbah. Ne morete misliti, po eni strani bo zakon o gospodarskih družbah, po drugi strani bo pa delovalo, kot da bi bila državna ustanova. Odločite se, kaj dejansko zagovarjate. Dejstvo je, da po zakonu o gospodarskih družbah mora tako biti in ne morete enačiti, kot da bi bilo to Banka Slovenije ali pa ministrstvo za finance. Zame je to absolutno jasno, zato ne razumem dejansko vaše obrazložitve. To je popolnoma skregano z logiko zakona o gospodarskih družbah. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker ni več želje po razpravi, zaključujem razpravo o 11. členu. Gospod Sok, izvolite.
Jaz bi, če dovolite, predsedujoča. Dejansko je pri vložitvi tretjega amandmaja k 11. členu prišlo do nenatančnega zapisa. Če lahko, bi predlagali, da se ta amandma spremeni, in sicer, da se v zadnjem stavku prvega odstavka za besedo "družba, dolžna dobiček iz te dejavnosti" dodajo besede "v višini upravljavskega deleža" in potem se staveknadaljuje tako, kot je v predlogu zakona zapisan, "nameniti za financiranje opravljanja in vzdrževanja avtocest". Torej, dodali bi te besede, "v višini upravljavskega deleža", kar bi, potem bilo tudi nekako usklajeno s 143. členom zakona o gospodarskih družbah, ki v drugem odstavku govori, "če ni drugače dogovorjeno, se glede dobička, ki presega odstotek iz prejšnjega odstavka oziroma glede izgube domneva, da je določeno tako razmerje delitve, ki ustreza razmerju med deleži".
Hvala lepa. Gospod Sok, do konca razprave smete spremeniti, dopolniti in popraviti že vložen amandma. Lepo pa vas prosim, da ga do glasovanja vendarle v pisni obliki vložite, da bodo poslanke in poslanci lahko videli besedilo. Gre za amandma k 11. členu pod zaporedno številko 3, ki ga bo poslanska skupina Nove Slovenije spremenila. Razpravo pa smo že opravili o tem členu, in sem jo tudi zaključila. 13. člen. Ta amandma, ki ga je ista poslanska skupina vložila, pa je brezpredmeten, ker ta člen ni bil amandmiran v drugi obravnavi na matičnem delovnem telesu. Zaključujem torej razprave. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, s katerimi bomo pričeli čez 15 minut, to je ob 21.45 minut. O drugi obravnavi je v skladu s poslovnikom dopustna razprava samo o členih, h katerim so vloženi amandmaji, torej o členih in amandmajih k tem členom. To je v skladu s poslovnikom. Tako je razprava zaključena, ker smo jo v celoti izčrpali. Ob 21. uri in 45 minut prehajamo na glasovanja [[...]] [[Glas v ozadju.]] [[...]]Gospod Sok.
Mi smo dejansko vložili ta amandma, ker smo hoteli opozoriti, da bo zakon, kot je sprejet, v neskladju z 250. členom zakona o gospodarskih družbah. Zato bi želeli dobiti odgovor, kako je z imenovanjem uprave novega Darsa. O tem primeru, če bo sprejeto, kot je zapisano v 13. členu, potem je jasno, da upravo Darsa imenuje vlada. Hvala lepa.
Mislim, da sem bila jasna, gospod Sok. 13. člen ni odprt, ker je amandma, ki ste ga vložili, bil brezpredmeten. Tako o 13. členu, žal, ne moremo razpravljati. Tako je v skladu s poslovnikom. Zaključila sem razpravo. Ob 21.45 prehajamo na glasovanja. Hvala lepa.
Prehajamo na glasovanja. Nadaljujemo s prekinjeno 10. točko dnevnega reda - z drugo obravnavo predloga zakona o žičniških napravah za prevoz oseb. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Najprej bomo glasovali o amandmaju poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k 1.a členu. Glasujemo. Navzočih nas je 57, za je glasovalo 13, proti 41. [[Za je glasovalo 13.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Glasujemo o amandmaju istih predlagateljev k 22. členu. Glasujemo. Navzočih nas je 66, za je glasovalo 20, proti 42. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Glasujemo o amandmaju istih predlagateljev k 23. členu. Glasujemo. Navzočih nas je 68, za je glasovalo 18, proti 44. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Prehajamo na glasovanje o dveh amandmajih istih predlagateljev k 25. členu. Najprej o amandmaju pod 1. Glasujemo. Navzočih nas je 70, za je glasovalo 20, proti 46. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, amandma pod 1 ni bil sprejet. Glasujemo o amandmaju pod 2. Glasujemo. Navzočih nas je 67, za je glasovalo 20, proti 44. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Glasujemo o amandmaju pod 1 k 26. členu istih predlagateljev. Glasujemo. Navzočih nas je 68, za je glasovalo 17, proti 43. [[Za je glasovalo 17.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Glasujemo o amandmaju pod 2 k 26. členu. Glasujemo. Navzočih nas je 69, za je glasovalo 19, proti 45. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Glasovali bomo o štirih amandmajih k 35. členu, z opombo, če bo sprejet amandma pod 1, katerega predlagatelj je poslanska skupina Nove Slovenije, pa postanejo ostali amandmaji k temu členu brezpredmetni. Pod 2 in 3 sta amandmaja poslanske skupine Slovenske demokratske stranke in pod 4 poslanskih skupin koalicije. Najprej glasujemo o amandmaju pod 1. Glasujemo. Navzočih nas je 69, za je glasovalo 18, proti 44. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Glasujemo o amandmaju pod 2. Glasujemo. Navzočih nas je 70, za je glasovalo 57, proti 5. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je amandma pod 2 sprejet. Glasujemo o amandmaju pod 3. Glasujemo. Navzočih nas je 68, za je glasovalo 17, proti 46. [[Za je glasovalo 17.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Glasujemo še o amandmaju pod 4 [[..]]Glasujemo. Navzočih nas je 66, za je glasovalo 47, proti 13. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti 13.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na glasovanje o dveh amandmajih k 35.a. členu. Pod 1 je amandma poslanskih skupin koalicije, z opombo, če bo ta sprejet, postane naslednji amandma, katerega predlagatelj je poslanska skupina Nove Slovenije, brezpredmeten. Najprej glasujemo o amandmaju pod 1. Glasujemo. Navzočih nas je 69, za je glasovalo 47, proti 7. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 7.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Tako je postal amandma pod 2 brezpredmeten. Prehajamo na glasovanje o dveh amandmajih k 35.b. členu. Pod 1 je amandma poslanske skupine Nove Slovenije, pod 2 poslanskih skupin koalicije. Najprej o amandmaju pod 1. Glasujemo. Navzočih nas je 69. Za je glasovalo 18, proti 42. [[Za je glasovalo 69.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Glasujemo o amandmaju pod 2. Glasujemo. Navzočih nas je 69. Za je glasovalo 47, proti 5. [[Za je glasovalo 69.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo še na glasovanje o zadnjem amandmaju, in sicer k 35.c členu. Predlagatelj so poslanske skupine koalicije. Glasujemo. Navzočih nas je 69. Za je glasovalo 52, proti 6. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo torej z glasovanjem o amandmajih. Zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Besedo dajem predstavniku vlade. Izvolite.
Hvala lepa za glasovanje. Jaz bi prosil, da se opravi tretja obravnava zakona v petek.
Hvala lepa. Lahko ugotovim, da so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona. Ker predstavnik vlade predlaga, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena poslovnika še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona, bomo prešli na odločanje o navedenem predlogu. O navedenem predlogu sklep ne bo sprejet,če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih nas je 72, za je glasovalo 53, proti 15. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 15.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v petek, 28.11.2003, po končani zadnji točki dnevnega reda te seje. Službe zbora bodo pripravile pregled, v katerega bodo vključeni sprejeti amandmaji in členi, h katerim so bili amandmaji sprejeti. Amandmaje k tem členom lahko kvalificirani predlagatelji vložijodo začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. Prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda - druga obravnava predloga zakona o varstvu podzemnih jam Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Najprej bomo glasovali o amandmaju poslanskega kluba LDS k 15. členu. Obrazložitev glasu, gospod Terčon, potem gospod Veber. Izvolite.
Jaz bom predlog amandmaja k 15. členu podprl. Če tega amandmaja ne sprejmemo, potem bosta ostala 15. in 16. člen v neskladju. Tudi bi bilo nerazumljivo in nekonsistentno, da bi eni organizaciji podelili javno pooblastilo, ne da bi zahtevali izpolnjevanje določenih kriterijev in predpogojev, ki so pogoj za podelitev tega pooblastila. Seveda se mi pa zdi, da iz razprave sledi, da so nekateri pomisleki tehtni, zato predlagam, da ta amandma v tej drugi obravnavi sprejmemo, da ga bi pa za tretjo obravnavo nadgradili tako, da bi sicer upoštevali in bi bilo omogočeno, da bi jamarska zveza bila določena za nosilca pooblastila, seveda s pogojem, da tudi izpolnjuje kriterije, ki so predpisani in v samem zakonu oziroma v 16. členu.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu, gospod Veber. Izvolite.
Hvala za besedo. Rad bi opozoril, da smo na odboru razpravljali o številnih amandmajih, ki naj bi jih vnesli v zakon, tudi zelo jasno Jamarsko zvezo Slovenije. Pri tem je prišlo pravzaprav do izglasovanja samo pri 15. členu, v katerem smo vnesli Jamarsko zvezo Slovenije neposredno v zakon, v vseh ostalih členih jamarske zveze ni. Seveda s tem amandmajem, ki je vložen s strani poslanskega kluba LDS, se pravzaprav odpravlja neskladje v zakonu, ki je nastalotudi zaradi neke vrste nepozornosti pri glasovanju na odboru za infrastrukturo. Rad bi pa povedal, da je predsednik jamarske zveze izrecno poudaril, da podpira takšno rešitev zakona, ki je bila predložena v obravnavo odboru za infrastrukturo in ni nobene bojazni, da bi Jamarska zveza Slovenije izgubila kakršnekoli pristojnosti, ter je nasprotoval vsem amandmajem, ki so vnašali jamarsko zvezo v zakon. Tako bom tudi sam podprl amandma poslanskega kluba LDS. Če ne bo ta amandma sprejet, bo zakon neusklajen. To je pa tudi še dodaten razlog. Želim pa poudariti, da podpiram pravzaprav takšno rešitev ravno zaradi tega, ker Jamarska zveza Slovenije podpira takšno rešitev.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu, gospod Pohorec izvolite.
Hvala lepa. Jaz bom prav tako podprl ta amandma. Razlikujem med zvezo društev in društvom in če bo šlo za podelitev neke pristojnosti lahko na to kandidira dobro kvalitetno društvo, če pa je zapisano zveza, pa je lahko samo ta. In zakaj bi omejili samo na zvezo, ne pa tudi, recimo, najbližje kvalitetno jamarsko društvo, ki bi neke take naloge lahko opravljalo. Zato bom glasoval za ta amandma.
Hvala lepa. Prehajam na glasovanje o amandmaju k 15. členu. Glasujemo. Navzočih nas je 68, za je glasovalo 51, proti 11. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 11.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na glasovanje o amandmaju poslanske skupine Nove Slovenije k 19. členu. Glasujemo. Navzočih nas je 59, za je glasovalo 37, proti 12. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 12.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še glasovanje o zadnjem amandmaju k 70. členu predlagatelja poslanskega klub LDS. Glasujemo. Navzočih nas je 67, za je glasovalo 51, proti 2. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih. Zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Predlagatelja vlade ni med nami, zato bo zbor tretjo obravnavo predloga zakona opravil na naslednji seji zbora. Na podlagi tretjega odstavka 137. člena poslovnika predlagam zboru, da sprejme naslednji sklep: Predlog zakona za tretjo obravnavo pripravi Vlada Republike Slovenije. Gospod Božič, proceduralni predlog.
Pri tako velikem zakonu sprejeti trije amandmaji. Ali ahko to jutri opravimo z glasovanjem tretjega branja?
Dovolite, da pojasnim. Delim z vami to razmišljanje, vendarle poslovnik je tukaj jasen. Predlagatelj mora predlagati na seji zbora, podati predlog, da glede na dejstvo, da so bili sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov, na isti seji opravimo tretjo obravnavo. Predlagatelja žal tukaj ni, zato kljub najboljši volji ne moremo ravnati drugače, kot smo ravnali. Na podlagi tretjega odstavka 137. člena poslovnika torej predlagam zboru, da sprejme sklep: Predlog zakona za tretjo obravnavo pripravi vlada Republike Slovenije. Glasujemo. Navzočih nas je 70, za je glasovalo 63, proti nihče. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 12. točko dnevnega reda - drugo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja, druga obravnava, ni primeren za nadaljnjo obravnavo. O tem predlogu sklepa bomo glasovali. Prekinjam glasovanje. Preden grem na glasovanje, pogledam po vsej dvorani in prosim, da se odzovete na ta moj pogled. Gospod Kelemina, obrazložitev glasu. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani! Sedaj vas je malo več tukaj, kot vas je bilo dopoldne oziroma zgodaj popoldne. Samo tole bi hotel obrazložiti, da smo predlagatelji podali predlog spremembe zakona o skladnejšem regionalnem razvoju. Opozorili smo na številne slabosti obstoječega zakona, vendar očitno vi teh sprememb nočete, vsaj v oblastni strukturi ne. Nimate seveda svojih predlogov, nimate boljših predlogov. Vladni predlog je baje blokiran nekje v zakonodajnem postopku, nekje v usklajevanju. To pa zato, tako sem vsaj izvedel, ni po volji Združene liste. Če oni nimajo naprej zagotovljenega primata na določenem področju, potem nastopi blokada. Tako, da se bo vedelo, kdo je tisti, ki blokira učinkovitost tega zakona. Seveda se pa tudi sprašujem, kaj počnejo poslanci. Danes so vsi poudarjali, da na tem področju nismo storili v treh letih skoraj ničesar oziroma bistveno premalo. Vendar ne vem, kje je interes poslancev, da se učinkoviti regionalni razvoj nekako pospeši. Ne vem, kje so župani oziroma poslanci župani, kje so občine, kje so njihova združenja, kje so mediji, ki so zmeraj tako pametni in vizionarski, da bi ugotovili, kakšne perspektive in kakšne priložnosti z neizvrševanjem, neučinkovitostjo tega zakona izpuščamo. Veliko, veliko negotovosti je na tem področju. Skratka, vi očitno spite zimsko spanje. Spali ste ga tudi poleti in spite ga že štiri oziroma tri leta. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Veber, obrazložitev glasu. Izvolite.
Rad bi obrazložil glas. Vsebina zakona je take narave, da bi zagotovo preprečila relativno uspešno trenutno izvajanje regionalnega razvoja, pač v skladu z možnostmi, ki jim imamo znotraj organiziranosti vlade in ne nazadnje tudi skozi razvojne regije, statistične regije, kjer imamo ustanovljene regionalne razvojne agencije. Ta zakon bi v celoti spremenil ta način dosedanjega delovanja. Ker smo ravno v fazi pristopa v Evropsko unijo, bi pomenilo, da bi vstopili pravzaprav brez ustreznih programov, kajti sprememba med resorji, med ministrstvi bi bila tako drastična, da pravzaprav nihče ne bi delal na programih in iz mnogih kohezijskih skladov, od koder bo možno pridobiti sredstva, bi v prihodnje ostajali brez. Zato ne bom podprl tega zakona, ker bi škoda na regionalnem razvoju postala prevelika. Hvala.
Hvala lepa. Nihče več ne želi opredeliti svojega glasu. Prehajamo na glasovanje o predlogu sklepa, da predlog zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih nas je 69, za je glasovalo 48 in 19 proti. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 19.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 13. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnit vah zakona o socialnem varstvu. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Najprej bomo glasovali o dveh amandmajih k 2. členu predlagatelj obeh je poslanska skupina Nove Slovenije. Glasujemo o amandmaju pod 1. Glasujemo. Navzočih nas je 65, za je glasovalo 21, proti 41. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Glasujemo o amandmaju pod 2. Glasujemo. Navzočih nas je 67, za je glasovalo 33, proti 29. [[Za je glasovalo 33.]] [[Proti 29.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na glasovanje o dveh amandmajih k 15. členu. Predlagatelj obeh je poslanska skupina Nove Slovenije. Najprej glasujemo o amandmaju pod 1. Glasujemo. Navzočih nas je 68, za je glasovalo 49, proti 12. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 12.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Glasujemo še o amandmaju pod 2 k 15. členu. Glasujemo. Navzočih nas je 65, za je glasovalo 34, proti 21. [[Za je glasovalo 34.]] [[Proti 21.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na glasovanje o dveh amandmajih k 45. členu. Predlagatelj obeh so poslanske skupine koalicije. Najprej glasujemo o amandmaju pod 1. Glasujemo! Navzočih nas je 69, za je glasovalo 50, proti 2. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Glasujemo o amandmaju pod 2 k 45. členu. Glasujemo! Navzočih nas je 64, za je glasovalo 49, proti 2. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih. Zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil na naslednji seji zbora, zato na podlagi tretjega odstavka 137. člena poslovnika zboru predlagam, da sprejme naslednji sklep: "Predlog zakona za tretjo obravnavo pripravi Vlada Republike Slovenije." Glasujemo! Navzočih nas je 70, za je glasovalo 64, proti 1. [[Za je glasovalo 64.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 24. točko dnevnega reda, to je z obravnavo predloga resolucije o nacionalnem programu varnosti in zdravja pri delu. Prehajamo na odločanje o navedeni resoluciji. Glasujemo! Navzočih nas je 71, za je glasovalo 68, proti nihče. [[Za je glasovalo 68.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagana resolucija sprejeta. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s 15. točko dnevnega reda, to je z obravavo predloga zakona o spremembah zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Skrajšani postopek. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "Predlog zakona o spremembah zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, skrajšani postopek, ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih nas je 71, za je glasovalo 50, proti 14. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 14.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. Zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 16. točko dnevnega reda, to je z obravnavo predloga zakona o spremembi in dopolnitvah zakona o pogojih za izkoriščanje energetskega potenciala spodnje Save, skrajšani postopek. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o zakonu. Hkrati vas obveščam, da me vlada oziroma zakonodajno-pravna služba nista obvestili, da je zakon neusklajen. Glasujemo. Navzočih nas je 70. Za je glasovalo 61, proti nihče. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 17. točko dnevnega reda - predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sodnih taksah, skrajšani postopek Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o zakonu. Obveščam vas, da zakon ni neusklajen. Glasujemo. Navzočih nas je 67. Za je glasovalo 54, proti nihče. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 9. točko dnevnega reda - druga obravnava predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o družbi za avtoceste v Republiki Sloveniji Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Najprej bomo glasovali o dveh amandmajih poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k 6. členu. Najprej glasujemo o amandmaju pod 1 k 6. členu. Glasujemo. Navzočih nas je 71. Za je glasovalo 23, proti 46. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da amandma pod 1 ni bil sprejet. Glasujemo o amandmaju pod 2. Navzočih nas je 72. Za je glasovalo 20, proti 49. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Prehajamo na glasovanje o amandmaju istih predlagateljev k 7. členu. Glasujemo. Navzočih nas je 71. Za je glasovalo 22, proti 45. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Prehajamo še na glasovanje o treh amandmajih. Na klop smo dobili tudi spremenjen amandma poslanske skupine Nove Slovenije k 11. členu. O njem bomo glasovali kot o zadnjem, torej kot o tretjem k temu členu. Pod 1 bomo glasovali o amandmaju poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Ravno tako isti predlagatelji amandmaja pod 2 in pod 3 o popravljenem amandmaju poslanske skupine Nove Slovenije. Najprej glasujemo o amandmaju pod 1. Glasujemo. Navzočih nas je 67, za je glasovalo 19, proti 44. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma pod 1 ni bil sprejet. Glasujemo o amandmaju pod 2. Glasujemo. Navzočih nas je 68, za je glasovalo 19, proti 47. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. In še o amandmaju pod 3. To je, ponavljam, popravljeni amandma poslanske skupine Nove Slovenije, ki ste ga dobili na klop. Glasujemo. Navzočih nas je 68, za je glasovalo 26, proti 39. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih. Zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Besedo dajem predstavniku vlade. Se opravičujem! Ugotavljam, da nismo sprejeli v okviru druge obravnave nobenega amandmaja, zato bo zbor v skladu s poslovnikom, s 139. členom, tretjo obravnavo predloga zakona opravil v petek po končani zadnji točki dnevnega reda te seje. Hvala lepa. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 31. sejo Državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri. Najlepša hvala vsem in lahko noč vam želim.