Možemo početi sa radom. Sabor zasjeda. Nastavljamo sa raspravom po dnevnom redu, točaka po dnevnom redu. Prvo je - Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2011. godinu Pravobraniteljica za ravnopravnost spolova dostavila je izvješće temeljem članka 22. Zakona o ravnopravnosti spolova. Materijale ste primili u pretince. Vlada je dostavila svoje mišljenje. Raspravu su provela radna tijela Hrvatskog sabora, Odbor za ravnopravnost spolova, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina, Odbor za rad i socijalno partnerstvo. Ta izvješća ste primili na sjednici. Želi li predlagateljica dodatno obrazložiti prijedlog, izvješće? Da. Izvolite, predlagateljica Višnja Ljubičić pravobraniteljica za ravnopravnost spolova. Izvolite poštovana pravobraniteljice.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvažene zastupnice i zastupnici. Pred vama se nalazi 9. Izvješće o radu institucije pravobraniteljice za ravnopravnost spolova i ujedno moje prvo Izvješće o radu kao nove pravobraniteljice za ravnopravnost spolova imenovane na tu dužnost 28. listopada prošle godine. Izvješće pravobraniteljice za ravnopravnost spolova kao i sva dosadašnja izvješća polazi od odredbe članka 5. Zakona o radu prema kojoj ravnopravnost spolova znači da su žene i muškarci jednako prisutni u svim područjima javnog i privatnog života, da imaju jednaki status, jednake mogućnosti za ostvarivanje svih prava kao i jednaku korist od ostvarenih rezultata. Izvješće se ujedno temelji na rezultatima, pritužbama, analizama i istraživanjima ureda, statistikama i provedbe antidiskriminacijskih zakonskih politika i odredbi. Naglašavam da je primarna zadaća pravobraniteljice rad po pritužbama građana i građanki i tome se posvećuje posebna pažnja. U izvješću se analiziraju predmeti i aktivnosti po kojima se postupalo i to u području rada zapošljavanja, obiteljskog nasilja, partnerskog nasilja, u području zaštite prava seksualnih i rodnih manjina, diskriminacije u području obrazovanja i upotrebe rodno osjetljivog jezika. Analizira se prikazivanje žena i muškaraca u medijima, korištenje spolnih stereotipa i seksizama, analizira se ravnopravnost spolova u političkoj participaciji i na kraju se izložene zakonodavne inicijative pravobraniteljice kao i aktivnosti na nacionalnoj i međunarodnoj razini. Izvješće sadrži 4 neovisna istraživanja provedena od strane pravobraniteljice i naglašavam uz isključivo korištenje stručnih potencijala zaposlenika i zaposlenica ureda i to iz područja zapošljavanja i rada, medija, nasilja u obitelji, socijalne zaštite. Jedno od istraživanja imalo je zahtjevni obuhvat od 500 hrvatskih tvrtki, a drugo istraživanje odnosilo se na anketiranje 130 Roma i Romkinja. Također, u cjelovitom izvješću opisano je najkarakterističnijih 50 slučajeva po kojima je postupala pravobraniteljica tako da ćete imati izuzetno dobar uvid na koji način je pravobraniteljica poduzimala mjere u pojedinim pritužbama. Tijekom 2011. Ured pravobraniteljice radio je ukupno na 1391 predmetu što predstavlja povećanje za 87,5% u odnosu na 2010. godinu. Otvoreno je 308 predmeta po pritužbama građana i građanki i na inicijativu pravobraniteljice. U mom mandatu, dvomjesečnom mandatu, otvoreno je za 26% predmeta od ukupnog broja. Gotovo u 64% slučajeva diskriminirane su bile žene dok su muškarci bili diskriminirani u 23% slučajeva. Pritužbe su se u 77% slučajeva odnosile isključivo na spolnu diskriminaciju dok su se u manjem postotku odnosile na spolnu orijentaciju i to 5,2%, bračni i obiteljski status 3,6%, rodni identitet i izražavanje 0,3% dok u 14,3% Ured pravobraniteljice je utvrdio da nema osnova za diskriminaciju i za postupanje. Pritužbe glede diskriminacije temeljem spolne orijentacije imaju trend blagog porasta 8,5% u odnosu na 2010. kada je bilo preko 5,8%. Prituživali su se građanke i građani iz cijele RH, najviše iz Zagreba 46,5%. Nažalost iz ostalih dijelova županija od 6% do 0%. Najviše pritužitelja i pritužiteljica ima visoku stručnu spremu 25% i u dobi su od 35 do 44 godine. Analiza pritužbi pokazuje kao i u prethodnim godinama da osobe se pritužuju u relativno malom broju slučajeva vezano za neizravnu diskriminaciju što i dalje sugerira kako ovo jamstvo nije prepoznato i nije zaživjelo u praksi, odnosno da građani i građanke imaju problema s njegovim razumijevanjem. Moram reći da građanke i građani se u većem broju pritužuju na postupanje državnih tijela, tijela jedinica lokalne, područne (regionalne) samouprave i drugih pravnih osoba i to čak u 57% slučajeva nego što se pritužuju na pravne osobe u privatnom vlasništvu što je 8,8% ili na druge fizičke pravne osobe. Ured pravobraniteljice je postupajući po pritužbama i na inicijativu pravobraniteljice postupao na svim razinama državne uprave na području svih jedinica lokalne i područne samouprave uključujući i druge pravne osobe te medije. Ukupno je uputila 120 pisanih upozorenja i 207 preporuka što je tri puta više nego u odnosu na 2010. godinu. Koristeći mogućnosti odredbi Zakona o suzbijanju diskriminacije institucija pravobraniteljice se umiješala u 6 sudskih postupaka i razmatramo i dalje uključivanje u sudske postupke kao umješači u sudskom postupku. Tijekom 2011. pravobraniteljica je javno istupala i upozoravala na pojave diskriminacije tako što je s tim u svezi posjetila 7 županija, od toga je posjećeno u mom 2-mjesečnom mandatu, sudjelovala i izlagala na 45 okruglih stolova, konferencija, javnih rasprava, organizirala je 6 javnih događanja, razgovarala sa štićenicima 4 skloništa za žene žrtve nasilja iz 4 različite županije, sudjelovala i govorila na 7 međunarodnih konferencija, imala pet susreta na međunarodnoj razini, surađivala sa 26 različitih organizacija civilnog društva te je u 54. članka objavljeno ili citirano priopćenje ili izjava pravobraniteljice. Također, ažurirane službene Internet stranice posjetilo je oko 90 tisuća posjetitelja. Vezano za područje djelovanja i za pristizanje najvećeg broja pritužba to je područje rada zapošljavanja socijalne skrbi, mirovinskih prava i svih koristi proisteklih iz, uz radni odnos. U tom slučaju govorimo o čak 65% slučajeva od ukupnog broja. Najveći broj pritužbi na diskriminaciju u ovom području odnosi se na spolnu diskriminaciju iznosi 94%, najveći broj pritužbi 56%, pritužuju se žene dok se muškarci pritužuju u 13% slučajeva u ovom području. Ujedno zabrinjava visok broj pritužbi radi spolnog uznemiravanja u području zapošljavanja radnih odnosa što čini 42% svih pritužbi u području zapošljavanja i radnih odnosa, a podnosile su ih isključivo žene. Statistički pokazatelji pokazao kako se iz godine u godinu nastavlja trend povećanja broja zaposlenih na određeno vrijeme, i ono danas doseže 90,7%. Od svih novozaposlenih žena u 2011. samo njih 8,4% sklopilo je ugovor na neodređeno vrijeme. Žene i dalje čine većinu nezaposlenih u Republici Hrvatskoj, što iznosi 53,6%, rade u potplaćenim sektorima i dalje je vidljiv jaz u plaćama. Žene čine većinu zaposlenih na određeno vrijeme uz prisutnu horizontalnu, vertikalnu diskriminaciju žena na tržištu rada. Prema zadnjih podacima Državnog zavoda za statistiku žene u prosjeku ostvare 80,9% prosječne bruto plaće koju mjesečno ostvare muškarci, što u konačnici znači da žene ostvare 6588 kuna od muškaraca. Obzirom na poražavajuće podatke nužno je provoditi odgovarajuću kontrolu organizacija poslovanja, politike zapošljavanja i razvoja poslovnih subjekata u pretežitom vlasništvu Republike Hrvatske, odnosno u poslovnim subjektima u javnim ovlastima. Radi utvrđivanja podzastupljenosti žena na rukovodećim, upravljačkim pozicijama i značajno povećati kontrolu poštivanja obveze donošenja pozitivnih mjera radi postizanja uravnotežene zastupljenosti žena na svim razinama upravljanja. Moram ovdje spomenuti i broj pritužbi koje ured pravobraniteljice zaprima od strane trudnica i žene koje su nedavno rodile. Radi spolne diskriminacije u pogledu njihovog radno-pravnog statusa, radnih uvjeta i ove godine je vrlo nizak broj pojedinačnih pritužbi i to ne iznenađuje. Raskid radnog odnosa, gubitak stalnog izvora ekonomskih prihoda posebno teško pada ovoj skupini žena s obzirom na povećanja troškova života koje donosi rođenje djeteta. Ove osobe su stoga značajno osjetljive na rizik moguće viktimizacije sadašnjeg ili budućeg poslodavca. Radi pritužbe pravobraniteljici ili pokretanje eventualnog sudskog postupka. Poražavajuća je činjenica da su trudnice i žene koje su nedavno rodile žrtve spolne diskriminacije ne samo od strane poslodavca, već i od strane državnih institucija koje imaju posebnu obavezu brinuti o njihovom zdravlju, ekonomskoj situaciji, položaju na tržištu rada. Što se prvenstveno odnosi na diskriminatornu praksu Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje na koju je pravobraniteljica upozoravala i u prethodnim izvještajnim razdobljima. Ukazujemo da dodatni rodiljni dopust do navršenih 6 mjeseci djetetova života je koristilo samo 0,47% muškaraca, što predstavlja stagnaciju u odnosu na 2010. kada je to pravo koristilo 0,4% očeva. Roditeljski dopust od 181 do 900 dana koristilo je 4,67 muškaraca što predstavlja blagi porast od samo 1% u odnosu na 2010. Iz toga se može zaključiti da proces usklađivanja obiteljskog, privatnog i profesionalnog života još uvijek ne ide čvrsto u pravcu uklanja nejednakosti u društvenom položaju muškaraca i žene. Moram reći da je veći broj pritužbi i predstavki uputa, i upita upućenost od strane muškaraca očeva 56% čak i udruga roditelja očeva koje su se odnosile na onemogućavanje održavanja redovitih i nesmetanih susreta i druženja sa malodobnom djecom od strane majki. Ne poduzimanje mjera od strane Zavoda za socijalnu skrb, pristranost prema majci od strane Zavoda socijalne skrbi, neravnopravni odnos na roditeljsku skrb, neravnopravni tretman očeva od strane zavoda u izvršavanju sadržaja roditeljske skrbi, te ne uzimanje za ozbiljno prijave od strane očeva koje se odnose na nasilje u obitelji prema djeci. Također je uočeno kao, kako pritužitelji očevi i dalje tvrde da postoje određeni stereotipi i predrasude kod pojedinih djelatnika i djelatnica nadležnih zavoda, a koji se očituju kroz diskriminacijske izjave ili stavove o muškarcima u obitelji. Kako je djetetov otac, ako je djetetov otac zaposlen, a majka nije onda ima puno više vremena posvetiti se djetetu, pa dijete treba njoj biti povjereno. Ukoliko otac ne radi, nije u stanju brinuti se o djetetu pa dijete treba povjeriti majci, pa do konstatacije "Majka je majka". Zbog navedenog ukazuje se na potrebu izobrazbe stručnih djelatnika Zavoda za socijalnu skrb o provedbi načela ravnopravnosti spolova, o provedbi aktivnosti za poticanje jednake raspodjele kućanskih obiteljskih poslova, te ravnopravnu podjelu roditeljske odgovornosti za skrb o djeci, uključujući promicanje roditeljske skrbi očeva, kao i korištenja roditeljskog dopusta očeva. Analizirajući nacionalni plan za poticanje zapošljavanja za razdoblje 2011. – 2016. uočeno je da se nedovoljno provode aktivnosti vezano za smanjenje nezaposlenosti žena na tržištu rada. Stoga bi se ne samo država već i jedinice lokalne i područne, regionalne samouprave trebale više angažirati u provedbi navedenog plana zapošljavanja, na način da razrade dodatne poticajne mjere na lokalnoj razini. Ured pravobraniteljice proveo je istraživanje o zastupljenosti žena i muškaraca na rukovodećim i upravljačkim pozicijama u poslovnim subjektima na uzorku kako sam rekla od 500 hrvatskih tvrtki čemu se u velikom postotku odazvalo 428 trgovačkih društava. Pokazalo je da su žene značajne, a značajna u velikom broju slučajeva izrazito podzastupljene na hrvatskom tržištu rada i to na svim razinama sudjelovanja od redovitih radnih mjesta, preko rukovodećkih pozicija do sudjelovanja u upravnim, nadzornim tijelima. Žene čine tek 19% članica uprava, samo 9% žena je na čelu uprave, samo 20% žena su članice nadzornih odbora i 11% na čelu odbora. Navedeno ukazuje na potrebu primjene pozitivnih mjera radi stvaranja mogućnosti usklađivanja obiteljskih, profesionalnih obaveza uključujući i mjere radi postizanja i ujednačenije raspodjele kućanskih obiteljskih poslova između muškaraca i žena. Drugi dio pritužbi građana i građanki odnosi se na slučajeve obiteljskog nasilja i moram reći da obiteljsko nasilje nas najviše pogađa na ljudskoj razini. Nasilje nad ženama pa tako i obiteljsko nasilje smatra se oblikom spolne diskriminacije. Tijekom 2011. Ured pravobraniteljice pratio je rad stručnih službi, policije, Zavoda za socijalnu skrb, zdravstva, dakle prvog tima koji djeluje i radi sa žrtvama obiteljskog nasilja. Promatrali smo na koji način se provodi protokol o postupanju u slučaju obiteljskog nasilja. Moram reći da prema podacima Ministarstva unutarnjih poslova prošle godine je bilo oko 20000 slučajeva obiteljskog nasilja. Nama su se prituživale uglavnom žene i to u 65% slučajeva. Žene su žrtve svih oblika nasilja od onog najtežeg oblika ubojstva do uvjetno rečeno najlakšeg ono prekršajno kažnjivog. Iz podataka o kaznenim djelima protiv spolne slobode i spolnog ćudoređa razvidno je da su ista počinjena u 93,8% slučajeva nad ženama i može se zaključiti kako se na žalost žene i dalje percipira kao seksualni objekt što u krajnjoj konzekvenci rezultira teškim kaznenim djelima kao što je i silovanje. Broj intervencija policije radi obiteljskog nasilja je u padu, ali je broj prijavljenih osoba, počinitelja nasilničkog ponašanja je za 8% u porastu u odnosu na 2010. godinu. Na žalost 2011. godina nije prošla bez žrtava najtežeg oblika nasilja u obitelji ubojstva što čini 22,9% žrtava svih ubojstava u Republici Hrvatskoj a činile su je upravo žene. Zamijećeno je i povećanje broja predloženih zaštitnih mjera, povećanje broja izvršenih zaštitnih mjera koje su povjerene na izvršavanje policiji i povećanje broja izjavljenih žalbi uz smanjenje broja policijskih intervencija. Želim naglasiti da policija poštuje upozorenja i preporuke koje izdaje pravobraniteljica što predstavlja doprinos borbi protiv nasilja u obitelji. Jedna iznimno dobra vijest je primjena članka 31. Zakona o ravnopravnosti spolova koji se pokazao vrlo učinkovitim instrumentom u suzbijanju partnerskog nasilja kao vida spolne diskriminacije žene kojim su žrtve bez iznimke žene izložene uznemiravanju, praćenju, vrijeđanju od strane muškaraca s kojima su bile u nekoj od veza. Primjenu navedenog članka predlaže policija. Prekršajni sudovi donose odluku i mogu odrediti kaznu u visini od 5 do 30000 kuna i mogu reći da sam od strane Ravnateljstva policije za prošlu godinu primila sva područja Republike Hrvatske 8 takvih prekršajnih odluka. I ono što me veseli ne samo s područja Zagreba već s područja Slavonskog Broda, Zadra, Rijeke i slično. Stavljam naglasak na nužnost osiguravanja uvjeta za kontinuirano provođenje psihosocijalnog tretmana, njegovu financijsku potporu obzirom da je prvo provedeno istraživanje učinka spomenutog tretmana pokazalo da je isti značajno doprinosi smanjivanju recidivizma, nasilničkog ponašanja u obitelji. Konstatiramo da zakonodavni okvir suzbijanja nasilničkog ponašanja postoji i da se kroz primjenu usavršava i razvija. Ono što ne postoji je sustav mjera pomoći i podrške žrtvama obiteljskog nasilja i njihovoj djeci u trenutku kada represivni aparat svoj dio posla u procesuiranju nasilnika obavi. Osobito je važno jače poticati ekonomsko osnaživanje žrtava nasilja daljnjim zapošljavanjem, a posebice rješavanjem njihovog stambenog pitanja, te u tom smislu je potrebno pojačati aktivnosti na planskom i sustavnom provođenju istih mjera na svim razinama društva. Imajući u vidu važnost postojanja i djelovanja skloništa i savjetovališta za žrtve obiteljskog nasilja Ured je proveo istraživanje o načinima financiranja skloništa za žrtve nasilja u obitelj. Istraživanje je provedeno u svim županijama, provedeno je i dobiveni su podaci o svih 19 skloništa i savjetovališta. I ono pokazuje kako još uvijek postoje određene poteškoće vezano uz financiranje autonomnih ženskih skloništa uslijed čega je ugrožen i njihov nesmetan rad. Iako gotovo sve jedinice lokalne, područne, regionalne samouprave sukladno Zakonu o socijalnoj skrbi kao i Protokol o postupanju obiteljskog nasilja izdvajaju određena sredstva za rad skloništa. Međutim, ta sredstva u njihovom ukupnom proračunu je vrlo malen. Radi se o svega 0,01 do 0,16% ukupnog proračuna. Skloništa su navela kašnjenje uplata novčanih sredstava, retroaktivnu uplatu tih sredstava kao glavni problem funkcioniranja, a navedeno svakako ugrožava njihov nesmetan rad. Stoga je žurno potrebno normativno regulirati financiranje skloništa. Ured je također proveo istraživanje o Romkinjama kao korisnicama prava na besplatnu pravnu pomoć kao posebno ranjive skupine građana. Izmjenama i dopunama Zakona o besplatnoj pravnoj pomoći pravo na besplatnu pravnu pomoć na žalost ukinuto je žrtvama obiteljskog nasilja. Žrtve nasilničkog ponašanja u obitelji koje koriste institut besplatne pravne pomoći gotovo su isključivo žene koje traže sekundarnu pravnu pomoć radi zastupanja pred sudom u okviru parničnog i izvan parničnog postupka itd. Iz provedenog istraživanja slijedi da institut besplatne pravne pomoći u praksi egzistira i dalje, da donosi konkretne rezultate. Međutim, kako bi taj institut dobio puni smisao potrebno je poboljšati postojeća zakonodavna rješenja i praksu da bi time i korisnice žrtve nasilja u obitelji kojima je i takva pomoć nužno potrebna mogla ostvariti na jednostavniji način. Istraživanje je pokazalo da su Romkinje doista ranjiva skupina žena višestruko diskriminirane obzirom na spol i na etnicitet kojima je teško dostupno čak i srednjoškolsko obrazovanje, zapošljavanje, redovni novčani prihodi i kao takve se moraju brinuti za sebe, za članove i članice svoje obitelji i da u tom smislu se uklapaju u klasičan profil prosječne žene žrtve nasilja. Tijekom izvještajnog razdoblja bili smo uključeni u izradu Nacionalne strategije za romsku nacionalnu manjinu, te smo u okviru svoje nadležnosti predložili i mjere kako bi se nad Romkinjama otklonila marginalizacija i diskriminacija po etničkoj osnovi jer trpe diskriminaciju po spolu i s druge strane suočene su sa drugim oblicima diskriminacije, patrijarhalnim sustavom itd. Društveni položaj seksualnih i rodnih manjina odnosno LGBT populacije nije se značajno mijenjao u odnosu na 2010. I dalje ostaje nepovoljan prvenstveno jer su žrtve nasilnih nasrtaja motiviranih predrasudama. Vidljivost LGBT zajednice i njihovih problema porasla je u 2011. prvenstveno zahvaljujući aktivizmu organizacija civilnog društva koji se bave zaštitom i promicanje ravnopravnosti LGBT osoba. Učestalo nasilje i zločin iz mržnje prema LGBT osobama svjedoče o postojanju homofobije u hrvatskom društvu no još uvijek se ne primjećuje jasan napredak u poboljšanju zaštite njihovog temeljnog ljudskog prava zajamčenog Ustavom RH, postojećim zakonodavnim okvirom, Zakonom o istospolnim zajednicama nije zagarantirana odgovarajuća razina socijalne, ekonomske, društvene zaštite već samo vrlo uzak skup imovinskih prava. Stoga smatramo kako takva situacija zahtjeva izradu novog zakonodavnog okvira. Osim toga razvoj prakse Europskog suda za ljudska prava koja su opisana u izvješću zahtijevat će značajnu prilagodbu hrvatskog zakonodavstva. Neophodno je daljnje osvješćivanje društva o neprihvatljivosti ovih oblika diskriminacije kao i promicanje tolerancije u svim područjima javnog života posebno radnih odnosa kako bi se LGBT osobama osiguralo temeljno pravo da slobodno bez straha od osude i štetnih posljedica izraze i žive svoj osobni identitet. Daljnja izuzetno osjetljiva i ranjiva društvena skupina su azilanti unutar koje postoje još osjetljivije i ranjivije društvene skupine kao što su žene, djeca, osobe s invaliditetom, LGBT populacija dakle osobe koje su izložene višestrukoj diskriminaciji. U tom smislu je potrebno voditi računa o njihovim potrebama i pravima tijekom prihvata i integracije. Ovogodišnja analiza Ureda pravobraniteljice o zastupljenosti žena i muškaraca u području obrazovanja kao posebno zabrinjavajuće ističe negativne tendencije vezano za veliku podzastupljenost nastavnika muškog spola u osnovnim školama radi se o 15,8% dok je isti problem na razini srednjoškolskog obrazovanja puno manje izražen. Na razini srednjoškolskog obrazovanja i dalje je prisutna podzastupljenost ženskog spola među učenicima i učenicama u industrijskim i obrtničkim srednjim školama, podzastupljenost muškog spola u umjetničkim srednjim školama, dok se u gimnazijama broj učenika u odnosu na učenice također sve više smanjuje te se polako ističe kao novo područje sa značajnom podzastupljenošću. Možda najveći problem u pogledu neravnomjerne zastupljenosti spolova predstavlja područje visokoškolskog obrazovanja gdje su kao i prethodnih godina područja studija vidljivo podijeljena na tradicionalno muška i tradicionalno ženska pa se tako izrazito ženska područja najviše ističu područje usluga socijalne skrbi, obrazovanja, odgajatelje, učitelja, znanosti i obrazovanju i biološkoj znanosti, a kao muška područja inženjerstva, inženjerskih obrta, računarstva i usluga zaštite.
Oprostite, vrijeme je prošlo pa vi molim vas idite prema kraju svog izlaganja. Izvolite.
Ured je proveo godišnju analizu tiska interneta portala koji i dalje pokazuje da u medijima prevladavaju seksizam, spolni stereotipi. I na kraju želim ukazati kako jedan od preduvjeta za izgradnju antidiskriminirajućih rodnih stavova u društvu upravo uklanjanje stereotipa, uvođenje rodno osviještenog odgoja i obrazovanja u cjelokupni obrazovni sustav. Stoga je potrebno u nastavne proces i dalje ugrađivati sadržaje vezano za područje ljudskih prava. Želim napomenuti da jačanje postojećih institucionalnih mehanizama uključujući i koordinatore, povjerenstva za ravnopravnost spolova na lokalnoj razini ali i uloge sudova smatram bitnim činiteljima za osiguravanje provedbe Zakona o ravnopravnosti spolova kao i nužnu stvarnu i bezuvjetnu podršku svih državni čimbenika i jedinica lokalne samouprave u provedbi navedenog zakona. Ja vam se zahvaljujem na pažnji.
Hvala. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne žele. Otvaram raspravu. Najprije po klubovima zastupnika. Prva riječ ima u ime Kluba zastupnika HNS-a gospođa zastupnica Sonja König. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, kolegice i kolege. Ravnopravnost spolova znači da su žene i muškarci jednako prisutni u svim sferama političkog, javnog i privatnog života. Znači da imaju jednak status i jednake mogućnosti za ostvarenje svih svojih prava. Drugim riječima pred pravobraniteljicom za ravnopravnost spolova ali i pred svima nama ogroman je posao. Jer živimo u zemlji, a iz izvješća pravobraniteljice za ravnopravnost spolova to je vidljivo u kojoj su žene za isti posao plaćene manje, u kojima na upravljačkim mjestima u tvrtkama sjedi manje od trećine žena, u koje primjerice u Hrvatskoj akademiji znanosti i umjetnosti koja se smatra našom najznačajnijom umjetničkom i znanstvenom institucijom sjedi manje od 10% žena. Pred nama je dakle ogroman zadatak pred nama je zadatak to mijenjati, mijenjati to brže. U izvješću o radu pravobraniteljice koje će klub HNS-a prihvatiti vidljivi su veliki napori pravobraniteljice za uspostavljanjem tješnje suradnje sa županijskim povjerenstvima za ravnopravnost spolova koje pohvaljujemo. Detaljno su opisane sve aktivnosti Ureda pravobraniteljice kao i rezultati po nama važnih istraživanja koji se tiču udjela i položaja žena u raznim područjima a u izvješću su posebno istaknute određene teme koje su i po nama u klubu HNS-a važne za raspraviti. Jedna od tih je i nasilje nad ženama koje civilizacijski potpuno neprihvatljivo ali je u Hrvatskoj ali i u svijetu nažalost prošireno u svim slojevima društva i događa se bez obzira na obrazovanje ili status. U izvješću pravobraniteljice navodi se da je tijekom 2011. godine 11 žena ubijeno od strana muškog člana obitelji, a ukupan broj žrtava nasilničkog ponašanja u obitelji bio je 20 tisuća 247. Taj broj, a istraživanja svuda u svijetu pokazuju da je obitelj najnasilnija društvena grupa modernog društva izuzev vojske u ratnim istinabog vremenima i da ženama prijeti više nasilja od njihovog partnera nego od drugih osoba. Preko 80% slučajeva nasilja u obitelji, a tu spadaju i najteži zločini ubojstava počinili su muškarci nad ženama, a istraživanja pokazuju da zahtjev žena za pomoć ovisi o njihovoj ekonomskoj neovisnosti, odnosno o materijalnoj situaciji u kojoj se nalaze, o emocionalnoj vezanosti za partnera nasilnika, o broju djece, o tome jesu li bile žrtve zlostavljanja u djetinjstvu, ali i o povjerenju u državne institucije. E tu kolegice i kolege, država i politika mora odigrati svoju ulogu jer nasilje nad ženama nije osobni problem žrtve već društveni problem i temeljni uzrok, ali i posljedica neravnopravnosti žena. Treba jasno reći da je nasilje nad ženama da je to sramota počinitelja, a ne žrtve jer u nekim našim sredinama još uvijek se nažalost često smatra da je nasilje nad ženom zapravo sramota žene, odnosno obitelji. Intervencijom države i društva dakle može se najviše učiniti u razvoju i zaštiti žrtava nasilja i ta tema u javnosti treba dobiti veći značaj tj. o nasilju treba javno govoriti, a počinitelje brže i strože kažnjavati, jasno i osuđivati, kako bi se i žrtve nasilja ohrabrilo da nasilje prijavljuju. Jer znamo zapravo, mislim da je to i pravobraniteljica rekla, da od 10 slučajeva nasilja samo jedan se zapravo prijavljuje. Moramo što prije, a na tome se u Ministarstvu socijalne politike i mladih i radi, donijeti zakon o financiranju skloništa za žrtve nasilja u obitelji, a po nama u klubu HNS-a potrebno je izbaciti mogućnost novčanog kažnjavanja počinitelja, jer zapravo kada imamo tu mogućnost novčanog kažnjavanja kažnjava se cijela obitelj jer ta kazna zapravo se plaća iz ajmo reći obiteljskog proračuna ili budžeta, kako već hoćete. Dakle po nama je bolje kazniti počinitelje isključivo kaznom zatvora, no o tome ćemo reći nešto više kada dođe na red izmjena i dopuna Zakona o zaštiti od nasilja u obitelji. Na području rada i zapošljavanja kao što se može vidjeti iz izvješća, diskriminacija još uvijek postoji i žene su u puno lošijoj poziciji. Prilikom razgovora za posao žene se diskriminira na temelju bračnog i obiteljskog statusa, pita ih se koliko djece imaju ili misle roditi, pita ih se žele li ili će se udavati ili se neće udavati, koliko, kada itd. Smatramo važnim što su pravobraniteljica i njezine suradnice i suradnici iz ureda posvetili u proteklom razdoblju i veliku pažnju zaštiti žena od neželjenog ponašanja na radnom mjestu. Posebno velikim doprinosom u toj zaštiti smatramo i izradu i tiskanja vodiča pod nazivom "Kako prepoznati spolnu diskriminaciju na radnom mjestu i kako se od nje zaštititi" čija je namjera osvijestiti žene i muškarce o problemu svih oblika diskriminacije, ali i podučiti sindikalne povjerenice i povjerenike i pravnice tj. pravnike kako djelovati prilikom susretanja s takvim problemima. Upravo razmjena informacija i suradnja pravobraniteljice i drugih državnih tijela ili institucija, primjerice sindikata, ima ključnu ulogu u suzbijanju diskriminacije. Jer često vidimo to, niti sindikalni povjerenici tj. povjerenice kojima se radnice i radnici prvo obraćaju u slučaju kršenja njihovih prava, također ne znaju dobro prepoznati što je diskriminacija u svim njezinim oblicima, a kada je i prepoznaju nisu sigurni što bi trebali poduzeti i koji mehanizmi stoje na raspolaganju. Pravobraniteljice, izvrstan posao. Iz izvješća pravobraniteljice vidljivo je i da se društveni položaj seksualnih i rodnih manjina nije značajno mijenjao u odnosu na 2010. godinu te da njihov položaj i dalje ostaje nepovoljan. Postoji ozbiljna opasnost ako jasno ne kažemo i svojim postupcima to dokažemo kako je diskriminacija po svakoj osnovi neprihvatljiva, da će i sljedeće izvješće pravobraniteljice pokazati da živimo u društvu u kojem je netrpeljivost prema drugima i drugačijima i tolerancija na mržnju prevelika. I zato se i klub HNS-a pridružuje, poštovana pravobraniteljice, vašoj osudi diskriminatorne odluke Grada Splita vezano uz izmjenu prethodne dogovorene trase održavanja ovogodišnje parade ponosa u Splitu i mi u HNS-u ovim putem upozoravamo na kršenje Zakona o ravnopravnosti spolova. Budući da taj zakon zabranjuje i diskriminaciju na temelju spolne orijentacije, skrećemo pažnju da je navedena odluka dovela sudionice i sudionike Parade ponosa u nepovoljniji položaj u odnosu na druge skupine. Najava promjene rute koja je već utvrđena pravomoćnim zaključkom nadležnih tijela od strane grada predstavlja kršenje ustavnih i konvencijskih odredbi koje jamče pravo slobodnog okupljanja, a upravo bi gradovi i općine tj. njihovi predstavnici trebali osigurati tj. štititi prava svih građanki i građana, a ne donositi odluke na štetu ljudskih prava, tj. donositi odluke kojim se stvara negativna atmosfera u javnosti, podižu tenzije i ponovo potiče na diskriminaciju i nasilje. A upravo je to velika prilika da Grad Split pokaže svoje drugo lice jer podržavanje gay pridea je postalo mjerilo tolerancije u svim razvijenim državama svijeta. Mi u klubu HNS-a smatramo da je naš cilj živjeti u društvu koje ne diskriminira ljude ni po kojem kriteriju i vjerujemo da Hrvatska može postati pravedno društvo jednakih građana u kojoj će svi imati slobodu izbora životnog stila i imati slobodu misliti drugačije. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. U ime kluba Hrvatskih laburista gospođa zastupnica Nansi Tireli. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsjedniče. Poštovana pravobraniteljice sa suradnicom, kolegice i kolege. Evo na početku jedno pitanje, kada bi vam netko rekao da morate radit 62 dana više od njega da biste na kraju dobili jednaku prosječnu plaću pretpostavljam da biste svi rekli da nije normalan. Upravo se to dešava ženama, kako u Hrvatskoj, tako u Europi. Žena mora za istu prosječnu plaću kao muškarac raditi 62 dana više. Mi smo se u Hrvatskoj problematikom neravnopravnosti spolova sustavno počeli baviti '96. godine osnivanjem tadašnjeg Povjerenstva za pitanje ravnopravnosti. 2001. godine ovdje u Saboru osnovan je Odbor za ravnopravnost spolova, dvije godine kasnije Ured pravobraniteljice i 2004. Vladin Ured za ravnopravnost spolova. Prvu nacionalnu politiku za promicanje jednakosti napisali smo još davne '97., a sada provodimo nacionalnu politiku koja je na snazi od prošle godine. Ispada, iščitavajući sada ovo izvješće pravobraniteljice, da smo tada prije 20 godina bolje znali što želimo po pitanju ravnopravnosti spolova i nekako jasnije vidjeli što moramo nego što to vidimo danas. Na papiru imamo napisano sve kako bi trebali, ali još uvijek polako sričemo slova i slažemo ih u nekakve razumljive rečenice. Najvažniji pokazatelji neravnopravnosti žena jesu nepovoljan položaj na tržištu rada, podzastupljenost u procesu donošenja političkih i javnih odluka, učestalost različitih oblika nasilja uz postojanost rodnih stereotipa. U ukupnom broju nezaposlenih udio se žena nešto smanjio i 2010. godine iznosio je skoro 55% što je u 4 godine smanjenje za 5%. Stopa zaposlenosti muškaraca u 2010. bila je 47%, a žena 35%, a stopa nezaposlenosti žena u odnosu na muškarce za 2,2% veća. Iako među visoko obrazovanima žena ima više nego muškaraca njima je za plaće isplaćeno 10,6% manje. Prevedemo li te postotke na razumljiv jezik i zanemarimo statistiku kao takvu onda možemo reći da žene se sporije zapošljavaju, da ih ima više na zavodima za zapošljavanje i da su tamo puno duže i da za svoj rad dobivaju daleko manje plaće. Ta posljedica jaza u plaćama jeste diskriminacija žena koje tako imaju manju kupovnu moć, mirovine će im na osnovu toga što sada primaju plaće biti daleko manje, a i u većoj su opasnosti od muškaraca što se tiče siromaštva. U veljači prošle godine Vlada je donijela i Nacionalni plan za poticanje zapošljavanja za 2011. i 2012. godinu, među ključnim je prioritetima tog nacionalnog plana i povećanje razine zapošljivosti i stope participacije žena one primarne dobne skupine na tržištu rada koja je kao takva na snazi, a na snazi je od 2010. i Strategija razvoja ženskog poduzetništva. Nova Nacionalna politika za ravnopravnost spolova u svom programskog području jednake mogućnosti na tržištu rada kao najvažnije ciljeve navodi smanjivanje nezaposlenosti i uklanjanje svih oblika diskriminacije žena na tržištu rada, osnaživanje ženskog poduzetništva, promicanje mjera koje omogućavaju usklađivanje privatnih i profesionalnih obaveza. Opet nam sve lijepo piše, ali ne znamo ili očito ne želimo, možda čak i ne možemo. Jer naše želje i puste priče demantiraju poražavajući podaci. Najveći broj pritužbi prošle godine dolazi upravo od područja zapošljavanja i rada i iznosi punih 65% ukupnih pritužbi, a od tog se postotka 95% odnosi na samu spolnu diskriminaciju. Što se pak tiče zapošljavanja očito je da u Hrvatskoj ne možemo zaposliti nikoga, a kamoli žene jer jednostavno nemamo gdje. A trenirajući strogoću i stavljajući pečate na dnevne boravke starih žena koje čuvaju djecu onim sretnicama koje su ipak uspjele naći posao, ali nemaju svoju djecu gdje ostaviti jer oni u tim gradovima i općinama ne samo da su zaboravili pročitati nacionalnu strategiju nego i Zakon o jedinicama lokalne i regionalne samouprave pa se tako i nisu potrudili ništa napraviti. Područje političke participacije žena postignut je napredak kao takav, ali i nadalje one čine podzastupljen spol u procesima donošenja javnih i političkih odluka, odnosno u obnavljanju predstavničke i izvršne vlasti izuzev one sudske na nacionalnoj i lokalnoj razini. Ipak je najveći pomak učinjen u unapređivanju normativnog okvira te se u novome Zakonu o ravnopravnosti spolova prvi put u hrvatskom izbornom zakonodavstvu uvedene su i kvote o uvrštavanju najmanje 40% podzastupljenog spola na izborne liste za sve razine izbora i mislim da svatko od vas zna koja je i koliko političkih stranaka na prošlim parlamentarnim izborima to slovo zakona ispoštovala. A tim istim se Zakonom o političkim strankama određuje i to da se parlamentarnim strankama za svaku zastupnicu odobrava 10% veća financijska naknada za djelovanje stranke pa evo onda nas to može nas žene barem veseliti da nas u Saboru ima jako malo, ali da vrijedimo više. Nasilje nad ženama jače je od priče. Prije devet godina donesen je Zakon o zaštiti od nasilja u obitelji, prije osam smo godina donijeli Nacionalnu strategiju zaštite od nasilja u obitelji, prije tri godine donijeli novi Zakon o zaštiti od nasilja u obitelji jer smo očito shvatili barem jedno da stari nije dobar za sve ono što se u našoj svakodnevnici dešava. Podaci MUP-a za 2010. godinu jednostavno su alarmantni. Podneseno je preko 18 tisuća zahtjeva za pružanjem policijske intervencije, protiv skoro 8 tisuća osoba izrečena je i provedena mjera zadržavanja u prostoru Policije, prekršajno je zbog nasilja u obitelji prijavljeno 16 564 osoba, ukupno je povrijeđeno 20 531 osoba od čega 64% ženskog spola. Evidentirano je 1060 kaznenih djela nasilničkog ponašanja u obitelji, ukupno je povrijeđeno 1118 osoba od čega 78,6% ženskog spola. Osamnaest kaznenih djela ubojstva među članovima obitelji i 23 kaznena djela pokušaja ubojstva među članovima obitelji. Shvatili smo da te žene i djecu žrtve obiteljskog nasilja moramo smjestiti daleko od nasilnika pa smo za njih osposobili 19 skloništa. Nešto autonomnih, domove za odraslu i djecu žrtve nasilja, obiteljske centre i crkvena savjetovališta s prihvatnim centrima koji se nalaze na području 15 gradova i županija. Da, osposobili smo centre, ali smo usput zaboravili reći i to kako ćemo ih financirati, odnosno kako će se financirati i da li za sve to imamo potrebna sredstva. Domove i crkvena savjetovališta još nekako i financiramo, a jednostavno smo zaboravili na autonomna ženska skloništa koja vode organizacije civilnog društva. A i zašto ispada da razmišljamo nešto o njima kad su ionako civilna pa možda i ne trebamo. 2008. godine tadašnje Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti potpisalo je s njima sporazum o financiranju na način da 30% financira ministarstvo, 30% županija, 30% općina ili grad u kome centar i savjetovalište nalazi, s time da 10% potrebitih sredstava moraju isfinancirati sami. Problem je ipak nastao u trenutku kad su počeli stizati računi, a novaca na računu nije bilo, a ipak ti štićeni te žene i djeca u skloništima svakoga dana moraju jesti. Prije 2 godine u svibnju 2010. godine raspravljalo se ovdje u Saboru o problemu sustavnog financiranja autonomnih ženskih kuća i savjetovališta za žene i njihovu djecu, žrtve nasilja u obitelji. Kada je 7 autonomnih ženskih kuća i savjetovališta predstavilo svoj nacrt prijedloga Zakona o financiranju koga je tada podržalo i ministarstvo. Ništa se nakon podrške nije promijenilo pa je Vladi u 10. mjesecu predano 12 358 potpisa potpore građana i građanki o hitnom donošenju Zakona o financiranju tih skloništa. Međutim, na te potpise i na problematiku Vlada je odgovorila izmjenom postojećeg zakona na način da se prvotno ugovorena sredstva od 90% isplaćivati ukoliko za to bude bilo sredstava, ukoliko bude. Ja se pitam imamo li ih uopće? Sigurne se kuće i dalje javljaju na natječaje i mole milostinju, potpisuju svake godine 3 ugovara za jednu te istu stvar i sa ministarstvom, i sa općinom i sa županijom. Štićenika je u tim kućama sve više, novaca sve manje a vjerujte mi sve je manje i entuzijazma tih osoba koji u tim kućama rade sve te godine. U toj velikoj želji da spriječimo nasilje zaboravili smo potpisati i Konvenciju Vijeća Europe. Prije gotovo godinu dana, u svibnju 2011. u Istambulu je usvojena Konvencija Vijeća Europe o sprječavanju i borbi protiv nasilja nad ženama i obiteljskog nasilja. Konvenciju koja čini sveobuhvatan pravno i obvezujući međunarodni sporazum s odredbama o prevenciji, zaštiti žrtava i gonjenju počinitelja nasilja do danas je potpisalo 17 država članica Vijeća Europe, no Hrvatska nažalost nije među njima. Turska je jedina država potpisnica koja je ovaj dokument nedavno i ratificirala. Vijeće Europe poziva sve ostale Europske vlade da slijede taj Turski primjer. Ministarstvo socijalne politike i mladih 10. Veljače ove godine donijelo je odluku o osnivanju radne skupine za pripremu potpisivanja i usklađivanja prijevoda Konvencije Vijeća Europe o sprječavanju i borbi protiv nasilja nad ženama i nasilje u obitelji s hrvatskim pravnim nazivljem. U radnoj skupini je 19 predstavnika, odnosno predstavnica nadležnih državnih tijela, institucija i organizacija civilnog društva. Iako su u radnoj skupini postojale kao takve naznake da će Hrvatska vrlo brzo potpisati konvenciju to se nažalost još uvijek nije dogodilo. Postavlja se pitanje zbog čega Hrvatska to nije učinila? Jedan od čestih argumenata koji se neslužbeno može čuti je potreba za analizom usklađenosti zakona, što kao argument pada u vodu kada se uzme u obzir da je prihvaćena na Odboru ministara i da su eminentne hrvatske stručnjakinje sudjelovale u njezinom razvoju. I dok mi tako evo prevodimo i usklađujemo, dok pišemo strategije i slažemo nacionalne politike nažalost još je nekoliko žena pretučeno, neke od njih nažalost i do smrti. A puno ih je više gladno, nego sito jer obećani novac ministarstava, gradova i općina još uvijek nažalost nije stigao do njihovih računa, do računa sigurnih kuća bez obzira što evo sada koristim priliku i zahvaljujem svim onim ženama koje su sjedile ovdje u Saboru i koje su se potrudile da ipak nešto do njih i dođe. No, pitamo se zašto bi se novac i doznačivao kad je ionako piše da će se doznačiti ukoliko ga bude bilo, a nema ga. I postavljam za kraj pitanje što to onda znači? Samo jedno, što se tiče skloništa njihovom zatvaranje i povratak nasilju i nasilnicima.
Hvala lijepa. U ime kluba SDP-a gospođa zastupnica Dunja Špoljar. Izvolite, molim vas.
Hvala predsjedniče, pravobraniteljice sa suradnicom, poštovane kolegice i poštovani kolege zastupnici. 21. stoljeće donijelo je mnoge civilizacijske napretke, 6 od 10 najbolje plaćenih poslova današnjice, prije 5 godina nisu ni postojali. Škole danas pripremaju djecu za zanimanja koja još ne postoje, da koriste tehnologije koje još nisu izmišljene kako bi rješavali probleme koji će tek nastati. Svaki 8 brak u svijetu posljedica je upoznavanja putem interneta. Google dnevno odgovori na 30 milijardi upita, dnevni broj poslanih SMS poruka premašuje cjelokupni broj stanovnika na zemlji, jedno jedino dnevno izdanje novina sadrži veći broj informacija nego što ih je osoba rođena u 18. stoljeću mogla prikupiti tijekom cijelog svog života. Predviđa se da će već iduće godine biti stvoreni preduvjeti za konstrukciju računa koje će premašiti sposobnosti ljudskom mozga. No, žena u 21. Stoljeću nažalost, jednako kao u prošlom, pa čak i pretprošlom stoljeću još uvijek traži: bolju plaću, bolje radne i životne uvijete. Uz to je svakih 3 minute 1 žena zlostavljana, svakih nekoliko minuta 1 žena silovana, svaki dan žene umiru od posljedice trudnoće i poroda, u najvećem broju kao posljedice zanemarivanja i zlostavljane. Žene se i dalje percipiraju isključivo kroz ulogu majke i supruge. Malim djevojčicama kupuju se lutke, pohvaljuje se njihova poslušnost i poniznost, potiču se igre u kojima se reproduciraju stereotipi o ženi kao domaćici, dami i slabom emocionalnom biću. Dječacima se kupuju pištolji i agresivne igračke, pohvaljuje se njihova samokontrola, agresivnost, snaga i odlučnost, potiče herojski kompleks i životna ambicija, dojam superiornosti, odgovornosti i dominacije. Patrijarhalna obitelj ima potrebu za jasnim odvajanjem uloga, prava i dužnosti, modela ponašanja i vrlina muškaraca i žena. S jedne strane pred nama je 240 stranica sustavnog, strukturno uređenog izvješća, odlične metodologije i predloženih rješenja. No, s druge strane sadržaj koji nudi ovo Izvješće više je nego zabrinjavajući. Ovo Izvješće nudi kategorične odgovore na pitanja jesu li žene ravnopravne pri zapošljavanju i radu, jesu li žene ravnopravne u obitelji, jesu li ravnopravne seksualne i rodne manjine. Jesu li žene ravnopravne u sustavu obrazovanja? Jesu li žene ravnopravno zastupljene u medijima? Odlučuju li žene samostalno o svom reproduktivnom zdravlju? Je li ravnopravnost spolova dovoljno čvrsto implementirana u nacionalnu politiku? Jesu li žene ravnopravne u politici? Odgovori na ova pitanja redom glase ne, ne, ne, nisu, nisu, ne, nije i nisu. Jedino područje gdje su žene dostojno zastupljene je upravo diskriminacija na radu i prema radnim uvjetima, prema mogućnosti, odnosno nemogućnosti obavljanja samostalne ili nesamostalne djelatnosti uključujući kriterije za odabir i uvjete pri zapošljavanju te napredovanju, u pristupu svim vrstama profesionalnog usmjeravanja, stručnog osposobljavanja i usavršavanja, te prekvalifikacije obzirom na socijalnu sigurnost uključujući i područje socijalne skrbi, mirovinskog i zdravstvenog osiguranja, te osiguranja za slučaj nezaposlenosti u obrazovanju, u znanosti i sportu, u pravosuđu i upravi, u javnom informiranju i medijima, pri pristupu dobrima i uslugama, u zdravstvenoj zaštiti, u članstvu i djelovanju u sindikatima, u organizacijama civilnog društva, političkim strankama ili bilo kojim drugim organizacijama. Čak i u kulturnom i umjetničkom stvaralaštvu. Od 30 postupaka koji su u tijeku i koji utvrđuju diskriminaciju čak 26% postupaka je upravo s područja rada. Na hrvatskom tržištu rada udio žena u ukupnom broju nezaposlenosti iznosi 53,6%. Žene su za jednak rad manje plaćene, izvrgnute su stalnom uznemiravanja i šikaniranju, evidentna je ekonomska nejednakost među zaposlenima na određeno vrijeme većinu čine žene, a više od 85% ugovora o radu sklapa se na određeno vrijeme. Značajna je segregacija žena i muškaraca prema djelatnostima. Još uvijek u Hrvatskoj imamo muška i ženska zanimanja. Glavni razlozi nezaposlenosti žena su mogućnost trudnoće i bolovanja za dijete, odnosno jednom riječju majčinstvo. Tijekom razgovora za prijem na posao žene, posebice one mlade izložene su diskriminaciji upitima o planovima u budućem životu. Zaposlene žene zarađuju 12 i pol posto manje od zaposlenih muškaraca, a žene drže svega 5% menadžerskih funkcija. Vrlo je zabrinjavajuća činjenica utvrđena ovim izvješćem da osobe koje se smatraju diskriminiranima posjeduju prilično nizak stupanja poznavanja svojih anti diskriminacijskih prava. I dalje nedostaje sudska praksa koja bi ohrabrila žrtve diskriminacije da se aktivnije založe za zaštitu svojih prava. Žene nisu ni ravnopravne, ali na žalost ni sigurne u vlastitim obiteljima. U 2011. ubijeno je njih 11, 13127 žena bilo je izloženo obiteljskom nasilju. Sveprisutna je kulturološko tradicijska dogma muške moći, privilegije i kontrole. Rodnu neravnopravnost prezentirali su i parlamentarni izbori u 2011. Za parlamentarne izbore u 2011. prijavljeno je 2835 kandidata i 1524 kandidatkinje ili izraženo u postocima 65,04% prema 34,96%. No, žene su bile nositeljice tek na 55 lista ili na svega 17,6%. Gotovo polovica kandidatkinja pozicionirana je iza 9 mjesta na listama. Zato slijedom toga danas je u Saboru sljedeća rodna slika: 77% zastupnika i svega 23% zastupnica. Zaključujem. Pravobraniteljica za ravnopravnost spolova je postupajući po pritužbama i osobnoj inicijativi djelovala na svim razinama državne uprave i na području svih jedinica lokalne i područne odnosno regionalne samouprave uključujući i druge pravne i fizičke osobe, te medije upućivanjem brojnih pisanih upozorenja i preporuka. U izvješće su stavila zaključke i predložila mjere. Na svima nama je da u ostvarivanju predloženih mjera doprinesemo. Stoga će Klub zastupnika SDP-a svakako prihvatiti i podržati ovo Izvješće. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. U ime kluba HDSSB-a gospodin zastupnik Igor Češek. Izvolite.
Poštovana pravobraniteljice, poštovani predsjedniče Sabora, kolegice i kolege zastupnici. Mi u klubu HDSSB-a podržavamo Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2011. godinu. No, napominjemo da su podaci u ovome Izvješću poražavajući u smislu ravnopravnosti spolova a na štetu žena. Statistika nam kazuje da Ured pravobraniteljice za ravnopravnost spolova u 2011. godini radio na 1359 predmeta od kojih su 315 predmeta zaprimljena po pritužbama građanki ili građana. 25 predmeta je otvoreno na inicijativu pravobraniteljice vezano za kršenje načela ravnopravnosti spolova, a 1051 predmet otvoren na inicijativu pravobraniteljice radi praćenja primjene Zakona o ravnopravnosti spolova. Podaci pokazuju da se broj pritužbi nije povećao u odnosu na 2010. godinu, no povećao se broj slučajeva u kojima je pravobraniteljica ustvrdila diskriminaciju. 76 slučajeva u 2011. godini, a 60 u 2010. U 63,9% slučajeva diskriminirane su bile žene, a muškarci u 23,1% slučajeva. Pritužbe su se pretežito odnosile na spolnu diskriminaciju, te su nam ovi postoci pravi pokazatelji koliko se još u Republici Hrvatskoj diskriminiraju žene. Prema podacima Hrvatskog zavoda za zapošljavanje iz prosinca 2011. godine udio žena u ukupnom broju nezaposlenih iznosi 53,6%. No, ono što najviše zabrinjava jest činjenica da od ukupno 87747 novo zaposlenih žena njih samo 8,4% je sklopilo ugovor na neodređeno vrijeme dok kod muškaraca taj postotak iznosi 19,5% što nam dovoljno govori kako se poslodavci odnose prema ženama. Sva postojeća prava i hrvatska i europska ostaju samo mrtvo slovo na papiru ako naše supruge, majke koje imaju sreću da rade nažalost vrlo često budu maksimalno eksploatirane za minimalnu plaću. Mnogo je primjera takve diskriminacije od strane poslodavaca, a najviše njih možemo naći u trgovinama gdje su žene prisiljene raditi nedjeljom i blagdanima kako bi očuvale svoje i onako nesigurno radno mjesto, a poslodavac ih drži u šaci ugovorom na određeno. Naravno da niti jedna žena ne smije niti pomisliti na trudnoću jer u takvom slučaju automatizmom istekom ugovora na određeno vrijeme prestaje mogućnost povratka na isto radno mjesto. Mnogo je slučajeva kada žena o trudnoći obavijesti poslodavca da bude nazivana izdajicom i ostalim pogrdnim imenima. Da ne govorim o slučajevima koji su trenutno aktualni. Radi se pretežito kontinentalnoj Hrvatskoj pogotovo Slavoniji i Baranji gdje naše supruge, majke, kćeri odlaze na Jadran ili u Njemačku na sezonske poslove kako bi sudjelovale u prehrane obitelji. Konkretno znam za jedan slučaj gdje žena koja je inače samohrana majka ostala bez posla ne svojom krivicom nego propašću velike drvoprerađivačke industrije … Slatina a novoga posla za nju nema niti u njezinim najsmjelijim snovima, pa je tako da bi prehranila, obukla i školovala dvoje malodobne djece morala otići na rad u Njemačku na sezonske poslove u poljoprivredi, a takve poslove koje ona obavlja se mogu usporediti sa radom robova na plantažama pamuka u Americi. Postavlja se pitanje zašto u ovome slučaju njezina djeca nemaju pravo na sretno odrastanje uz majku? Zašto nadležne institucije ne omoguće toj majci posao u svom mjestu kako bi mogla biti uz svoju djecu i pružiti im roditeljsku ljubav? Svatko tko je zaslužan za takve sudbine ljudi koji su ostali bez posla treba i mora odgovarati jer nema ništa teže nego gledati dječje suze kada se rastaje od svoje majke. Istraživanje koje je proveo Ured pravobraniteljice na uzorku od 428 trgovačkih društava pokazalo je da su žene značajno podzastupljene na hrvatskom tržištu rada i to na svim razinama sudjelovanja i to od redovitih radnih mjesta preko rukovodećih pozicija do sudjelovanja u upravnim nadzornim tijelima. Žene čine tek 19% članica uprava i samo 9% žena je na čelu uprave. Samo 20% žena su članice nadzornih odbora i 11% na čelu odbora iako čine većinu visokoobrazovnog stanovništva. Rezultat istraživanja pokazuje značajniju podzastupljenost žena na najodgovornijim pozicijama u subjektima koji su u pretežitom vlasništvu RH. Dok kod privatnih poslovnih subjekata žene zauzimaju 36% rukovodećih pozicija, kod državnih poslovnih subjekata zauzimaju znatno manje 27% rukovodećih pozicija i 19% rukovodećih pozicija najviše razine. Navedeno ukazuje na potrebu primjene pozitivnih mjera radi stvaranja mogućnosti usklađivanja obiteljskih i profesionalnih obaveza. Treba raditi na podizanju svijesti o pravilnoj rasporedi obiteljskih zadataka između žena i muškaraca kako bi se zaustavila ovakva diskriminacija žena na tržištu rada. Međutim iz podataka objavljenih u registru zaposlenih u javnom sektoru možemo iščitati da od 28 tisuća 880 državnih službenika i namještenika u javnom sektoru, 18 tisuće 628 ili 64,5% su žene. Vlada koja bi trebala biti pokretač gospodarskog razvoja RH mora pojačano djelovati u vidu potpora za samozapošljavanje žena i za aktivaciju žena da sa većim udjelom sudjeluju u poduzetništvu. U Europi postoje primjeri dobre prakse. Njemačka ima usvojenu nacionalnu agenciju za poticanje ženskog poduzetništva. U Finskoj postoji sustav u kojemu uspješne žene poduzetnice daju besplatne savjete ženama poduzetnicima koje su početnice. Uslijed teške gospodarske krize velike stope nezaposlenosti građani postaju deprimirani i nesretni sa svojim životima iz čega dolazi do nasilja u obitelji gdje su uglavnom žrtve žene. Kao teško kršenje ljudskih prava nasilje nad ženama probija se kroz sve kulturne, socio-ekonomske i obrazovne granice. Nasilje nad ženama je najčešći oblik kršenja ljudskih prava i u Europi. Podaci govore da jedna od pet žena u zemljama EU podvrgnuta nasilju od ruku njezina partnera. U RH 2011. godine 11 žena bilo je ubijeno od strane muškog člana obitelji. … znači da žene predstavljaju 57% žrtava kaznenog djela ubojstva unutar obitelji. Žene su žrtve svih oblika nasilja od njegovog najtežeg oblika ubojstva do uvjetno rečeno onog najlakšeg prekršajno kažnjivog. Tako je evidentirano da je ukupan broj žrtava nasilničkog ponašanja u obitelji tijekom 2011. godine bio 20 tisuća 247, a od toga 13 tisuća 127 ili 64,8% je bilo ženskog spola. Međutim analizom do sada dostupnih podataka došlo se do zaključka da sudovi ne usvoje 50% predloženih zaštitnih mjera koje pravobraniteljica preporuči sudovima. Nasilje u obitelji nije privatna stvar između partnera jer ima dugoročno nepovoljne posljedice posebice na djecu. Na svu sreću svijet o nasilju u obitelji o njezinom štetnom učinku je porasla posljednjih godina no još uvijek nije dostatna jer mnoge žene ne žele priznati zlostavljanje zbog srama od javnosti ili sredine u kojoj žive. Mnoge načine diskriminacije žena možemo naći i u medijima kroz razne radio i TV reklame gdje se vrlo često kako bi se reklamirao nekakav proizvod i povećala gledanost same reklame zato i proizvod koriste tzv. ženski atributi koji se odnose samo tjelesno na ženu, a ne na njezino biće u cjelini. Na kraju možemo zaključiti koliko god se zastupala ravnopravnost spolova, koliko god su udruge za prava žena aktivne i dalje postoji velika diskriminacija žena, a da bi tu diskriminaciju zaustavili moramo kontinuirano raditi na promjenama vrijednosnog sustava o kojemu ovisi jačanje uloga žena u svim segmentima društva. Hvala.
Hvala vam lijepa gospodine zastupniče. U ime kluba HDZ-a zastupnica Sunčana Glavak. Izvolite.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Poštovana pravobraniteljice, kolegice i kolege zastupnici. Od usvajanja Nacionalne politike za ravnopravnost spolova pa do danas možemo reći da su osnaženi temeljni institucionalni mehanizmi na nacionalnoj i lokalnoj razini i uvedene one kako ih znamo nazivati važne zakonodavne promjene s ciljem suzbijanja diskriminacije žena i unapređenja provedbe politike jednakih mogućnosti za oba spola. Zakonodavne i institucionalne promjene kao i brojne akcije i kampanje koje su provođene u proteklom razdoblju dovele su do određenog napretka ali nisu dovele do onoga čemu težimo, a to je potpuno uklanjanje različitih oblika diskriminacije žena i uspostave društva mogućnosti jednakih za oba spola. Začuđuje me stoga i činjenica da u dostavljenom nam izvješću gotovo uopće nema podataka o radu Ureda za ravnopravnost spolova koji se odnosni o provedbi nacionalne politike i to za 2011. - 2015. pa eto mi kao zastupnici u Hrvatskom saboru možda nećemo dobiti cjelovitu sliku o provedbi nacionalne politike. Također je radi osiguranja provedbe Nacionalne politike za ravnopravnost spolova na snazi i Akcijski plan djelovanja koji sadrži ključne aktivnosti i mjere prema prioritetnim tematskim područjima djelovanja kao što su promicanje ljudskih prava žene i rodne ravnopravnosti, jednake mogućnosti na tržištu rada, rodno osjetljivo obrazovanje, ravnopravnost u procesu odlučivanja u političkom i javnom životu, uklanjanje nasilja nad ženama,međunarodna politika i suradnja i institucionalni mehanizmi i načini provedbe. Jednako tako stoji da će se informirati građanstvo o obvezama uvođenja rodno osjetljivih politika u sva područja društvenog života, a u skladu s nacionalnim zakonodavstvom i standardima EU. Tu su kao što se navodi ili kao što se trebalo provoditi nositelji HRT, mediji, Ured za ravnopravnost spolova, Odbor za ravnopravnost spolova Hrvatskog sabora, županijska povjerenstva za ravnopravnost spolova, nadležna tijela državne uprave sukladno njihovom zakonskom djelokrugu rada u suradnji s organizacijama civilnog društva. Prema istom, trebala se početi provoditi edukacija o rodnoj ravnopravnosti medijskih djelatnika i djelatnica koji kreiraju medijske sadržaje što je zasad nažalost tek djelomično učinjeno. I sami znamo, ukoliko nema šire medijske pozitivne slike i ako se ne govori o tome teško da će to doprijeti do svakog čovjeka, do svakog onog kome je to namijenjeno. Između ostalog, dostavljenim nam izvješćem nastoji se senzibilizirati javnost o problemu jaza u plaćama između muškaraca i žena, o čemu su govorili moji prethodnici, za rad jednake vrijednosti gdje se radi o izravnoj diskriminaciji, najtvrdokornijem obliku nejednakosti žena u hrvatskom društvu koji je možemo reći već ustaljena i općeprihvaćena praksa ponašanja, a koju bismo upravo željeli izbjeći. Od ukupnog broja nezaposlenih u prosincu 2011., i o tome je bilo već riječi, nezaposlenih je žena bilo nešto manje nego u prosincu 2010., iako se udio žena u evidentiranoj nezaposlenosti u promatranom razdoblju smanjio, ali tek neznatno, za 1%. Prema Hrvatskom zavodu za zapošljavanje zaposleno je nešto više od 52% žena, ali kada se zapošljavaju žene se zapošljavaju uglavnom na određeno vrijeme. Naravno, to izaziva čitav niz drugih prepreka: smanjena mogućnost zasnivanja obitelji, pa ako hoćete i ono osnovno, dobivanje kredita, stambeno zbrinjavanje i sve ono što donosi stalan posao, a ne posao na određeno vrijeme. Žene su i kad su zaposlene u Hrvatskoj još uvijek manje plaćene. To pokazuju i sve državne statistike koje imamo i istraživanje pravobraniteljice prikazano u ovom izvješću pokazuje da za tu razliku nisu uglavnom krivi poslodavci. Iako mi volimo odmah uprijeti prstom u poslodavce, to ipak nije tako, već su to prepreke koje žene doživljavaju, koje im pruža društvo u cjelini, a u načelu podređeno je interesima i potrebama muškaraca. Jedan dio uzroka manje zaposlenosti i manjih plaća od žena leži u njihovom obrazovanju. Naime, mlade žene predstavljaju obrazovaniji dio hrvatskog društva. Od ukupnog broja diplomiranih na našim sveučilištima gotovo 50% je žena, od ukupnog broja magistara je gotovo 59%, od ukupnog broja doktora znanosti gotovo 50% su žene. Dakle ne možemo govoriti da su žene manje obrazovane od muškaraca, već upravo suprotno. No međutim, one su tradicionalno usmjerene ka zanimanjima koja su u društvu manje plaćene kroz humanističke, društvene, obrazovne znanosti, a premalo prema onima koje donose novac. Općenito je to danas biznis, menadžment, odnosno područje informatike što je u biti problem koji je prisutan u odgojno-obrazovnom sustavu. Govorile su kolegice nešto o tome i ranije. Dakle, nemamo politika koje će usmjeravati na neki način i djevojčice i dječake da biraju jer u toj dobi oni moraju birati, ali i da se odgajaju, da obrazuju i da biraju zanimanja koja se u društvu ne prepoznaju kao tipično ženska ili kao tipično muška. Sve se to kasnije naravno odražava i na mirovinskom sustavu, uzrokuje manje mirovine žena pa je recimo prosječna starosna mirovina žena 508 kuna, otprilike tako je izračunato, manja u odnosu na mušku mirovinu ili prosječna invalidska mirovina žene je za 1013 kuna manja u odnosu na mirovinu muškarca. Učinjeni su određeni pomaci u unapređivanju normativnog okvira u području političke participacije žena te su novim Zakonom o ravnopravnosti spolova prvi put u hrvatsko izborno zakonodavstvo uvedene kvote tako da je preuzeta definicija Vijeća Europe o osjetnoj neuravnoteženosti jednog spola u tijelima javnog i političkog odlučivanja i propisana obveza političkim strankama, to svi mi znamo, i drugim ovlaštenim predlagateljima uvrštavanja najmanje 40% podzastupljenog spola na izborne liste za sve razine izbora. U ovom trenutku taj spol je ženski spol. Time je naravno dodatno nadopunjen i konkretiziran prijašnji zakonodavni okvir koji Zakonom o izboru članova predstavničkih tijela jedinica lokalne i područne odnosno regionalne samouprave obvezuje političke stranke da su kao predlagatelji lista dužni voditi računa o ravnopravnosti spolova. Već je rečeno, čak se dobiva 10% više financijskih sredstava naknade za djelovanje žena u strankama. Osvrnut ću se nakratko na ulogu medija. Dakle danas elektronički i tiskani mediji u Republici Hrvatskoj imaju značajnu ulogu u oblikovanju javnog mnijenja i značajno utječu na društvene i političke procese u zemlji. No uzmemo li bilo koje dnevne novine, pogledamo li i poslušamo bilo koju informativnu, kulturnu emisiju na televiziji i radiju možemo shvatiti da su žene malo zastupljene te im se daje manje prostora u našim medijima. Ako se upustimo u malo dublju analizu medijskih tekstova i sadržaja, vrlo često nailazimo na potvrdu diskriminacijske prakse, stereotipa i objektivizaciju žena. Ovdje je važno naglasiti da je ukoliko se ženama i da prostor u medijima on uglavnom senzacionalističkog karaktera. Uzmite koje novine pa malo provjerite. Razlikovanje u načinu prikazivanja žene u odnosu na muškarce na bilo kojem položaju pokazatelj je diskriminacijskog odnosa prema ženama u politici. Žene se međutim puno lakše etiketira, suprotno ženskim manjkavostima nalaze se odlučnost, čvrstina, sposobnost, profesionalnost i stručnost koji se ukratko nazivaju biti muško, a biti žensko obično se povezuje sa slabosti. S obzirom na postojeće stanje udjela žena u političkom i javnom životu u našoj zajednici potreban je nužan napredak u promicanju uravnoteženog udjela žena i muškaraca i u donošenju političkih i javnih odluka za funkcioniranje demokratskog društva, puno uvažavanje ljudskih prava, socijalne pravde i ono što zovemo napredak uopće. Ženama je potrebno osigurati i mjere potpore. Naime, prevelik opseg obveze obiteljskih i profesionalnih i očekivanje od žene kad se odluči na političko javno djelovanje dovode do nemogućnosti usklađivanja cjelokupnih obveza i sadržaja, vrtića, škola i stoga je nužno poticati podjelu odgovornosti i poslova između žena i muškaraca u privatnoj sferi. Postoje podaci koliko su primjerice muškaraca, a zakon im to dozvoljava, odlučili koristiti rodiljni dopust. To je jedan od najblažih primjera. Potrebno je i demistificirati političko djelovanje kao prezahtjevno, preopterećujuće posebno na razini lokalne zajednice. Ono ne pretpostavlja bitno dodatni napor osim poželjnog zauzimanja za poboljšanje uvjeta življenja i rješavanje problema u zajednici, onoj lokalnoj na najnižoj razini. Ovih dana čuli smo, točnije jučer, da EU traži odlučne reforme na jačanju konkurentnosti investicijskog ozračja. Zašto to govorim? U tom kontekstu samo ću napraviti digresiju kada govorimo o ženama primjerice. Prošle godine za projekt izravno vezan uz gospodarstvo i njegovo unapređenje žena poduzetnica izdvojeno je 11 milijuna kuna ili 1203 potpore, a ove godine to je smanjeno za 3 milijuna kuna. Pa molim i vas da jednako tako djelujete proaktivno u tom smislu, a ne retroaktivno. Da se aktivno uključite kada se odlučuje o onim pitanjima gdje žene mogu ostvariti svoju egzistenciju, primjerice u ovom projektu koji je namijenjen isključivo ženama da one mogu gospodarski djelovati i biti neovisne u tom smislu. Rekli ste jednako tako da trebamo raditi na ekonomskom osnaživanju žena žrtava obiteljskog nasilja pa mislim da je i ovo u tom kontekstu vrlo važno. I još ću se samo osvrnuti na nešto što ste rekli, a odnosi se na problem Romkinja. Dakle, nije točno da Romkinje nemaju priliku se obrazovati već je točno da Romkinje imaju tu prigodu međutim nažalost oni ne sudjeluju u procesu obrazovanja, odnosno jesu mali pokazatelji, a mi kao društvo moramo se potruditi da toga bude više. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa kolegici Glavak. Završili smo raspravu u ime klubova i sad prelazimo na pojedinačnu raspravu. Pozivam gospodina zastupnika Damira Rimca, izvolite.
Poštovana potpredsjednice Hrvatskog sabora, poštovana pravobraniteljice sa suradnicima. Svoju raspravu ću pokušati usmjeriti više u diskusiju, ali i nekoliko pitanja. Ali prije toga dopustite mi da vam izrazim svoje osobne komplimente za izvrsno odrađeno predavanje postdiplomcima na Pravnom fakultetu u Osijeku koje ste održali nedavno gdje ste bili sa svojim suradnicima, a povratnu informaciju koju sam dobio da je takvo predavanje bilo po prvi put pristupačno studentima i da su oni vrlo aktivno sudjelovali u svojim raspravama. Još jednom komplimenti za tu aktivnost. Naime, prema odredbama članka 5. Zakona o ravnopravnosti spolova ravnopravnost spolova bi zapravo značila da su i žene i muškarci jednako prisutni u svim područjima javnog, društvenog i privatnog života što nažalost čuli smo i od prethodnih izlagatelja to i nije tako te da imaju jednaki status, jednake mogućnosti za ostvarivanje svojih prava kao i jednaku korist od ostvarenih rezultata što opet nažalost nije tako sudeći po ovim poražavajućim rezultatima koje ste objavili u svom izvješću. Naime, ako usporedimo 2010. i 2011. godinu u 2011. godini bilo je negdje oko 1400 predmeta od čega je iz prošle 2010. godine preneseno svega 32 predmeta što znači da su novi predmeti 1359 i ako to usporedimo sa prethodnom godinom vidimo povećanje od gotovo 84%. Što znači da se pravobraniteljica za ravnopravnost spolova nametnula kao nezavisno tijelo i da se zapravo građani oslobađaju te da upućuju svoje pritužbe u sve većem obliku. Od 308 slučajeva analiziranih po osnovi diskriminacije u skladu sa člankom 6. Zakona o ravnopravnosti spolova diskriminacija je po osnovi spola utvrđena u 77%, bez osnove je bilo nekakvih 14%, spolna diskriminacija 5% i bračni i obiteljski status 4% što u svakom slučaju nije zanemarivo. Ono što je bitno napomenuti da se broj pritužbi nije povećao u odnosu na 2010. godinu ako govorimo o nekakvoj statistički značajnoj vrijednosti te da je bio 308 u odnosu na 323, ali se povećao broj u slučajevima u kojima ste vi kao braniteljica utvrdili diskriminaciju i to za čak 27% što se već sada može tumačiti kao nekakav pozitivan trend te će vjerojatno u 2012. godini taj postotak biti znatno veći. Ono što je mene osobno na neki način zaintrigiralo je spoznaja da su tijekom 2011. godine vama kao pravobraniteljici stizale pritužbe iz cijele RH, ali da je zapravo najviše pritužbi bilo sa područja Grada Zagreba. E sad obzirom ja kao Slavonac mene zanima da li u Slavoniji nema spolne diskriminacije ili se ljudi uopće ne usude javiti i vama podnijeti nekakvu pritužbu jer iz statističkih pokazatelja ispada ako zanemarimo Grad Zagreb sa gotovo 50% da u Splitsko-dalmatinskoj županiji i Zagrebačkoj županiji, Primorsko-goranskoj i Istarskoj županiji, znači uglavnom zapadnim županijama pritužbe su negdje oko 5 do 6%. Ako pogledate istok Hrvatske te pritužbe su svedene na 2%. Ako tumačimo suhoparno statistiku ispada da u istočnoj Hrvatskoj pritužbi nema, da je tamo stanje idealno, ali prema izvješću policijskih uprava to baš nije tako. Tijekom 2011. nije bilo pokrenutih ni provedenih postupaka mirenja uz mogućnost sklapanja izvansudske nagodbe kao ni slučajeva podnošenja udruženih tužbi od strane pravobraniteljice i vašeg ureda. E sad, vezano za centre, odnosno po novom Zavode za socijalnu skrb, oni su gotovo uvijek postupali prema naputcima koje ste im vi dostavili u slučaju nekakvog uvjetno rečenog promašaja ili nepravilnosti u radu. Kažem, uglavnom su radili u skladu sa vašim zahtjevima, no mene zanima šalju li se upozorenja i preporuke koje vi i vaš ured šaljete zavodima samo tome određenom centru ili zavodu ili se uz poštivanje tajnosti identiteta osoba u konkretnom slučaju dopis šalje i ostalim centrima kao pomoć u radu u recimo sličnim situacijama? Ukoliko se to ne radi predlažem da se razmisli o nekakvom modalitetu i metodici kako to napraviti jer držim da bi to svakako pridonijelo razvoju jer bi zapravo imali jednu matricu po kojoj bi mogli i ostali zavodi, odnosno centri raditi. Nekoliko riječi koje želim reći vezano je i za područje kada se vi umiješate u određene sporove. Činjenica je da ste vi tijekom 2010. godine bili kao umješač u samo 6 sporova, odnosno u 4 spora povodom tužbi diskriminacije na temelju spolne orijentacije. S druge strane vezano za pravne osobe i diskriminaciju zanima me da li će se ikada krenuti sa inicijativom objave pravnih osoba kod kojih je utvrđena spolna diskriminacija na radnome mjestu jer držim da bi se na taj način donekle prisililo i da poslodavci promijene politiku odnosa prema ženama i koji bi naravno taj dopis, odnosno spisak bio dostupan i javnosti. Ono što ste vi u svom izvješću na stranici 114 naglasili je, citiram: " Kako još uvijek postoji određeni broj županija na čijem području se ne nalazi niti jedno sklonište namijenjeno žrtvama nasilja u obitelji." Da podsjetim radi se o Krapinsko-zagorskoj, Ličko-senjskoj, Virovitičko-podravskoj i Požeško-slavonskoj županiji, pa me zanima dal je nešto po tome pitanju rađeno? I ono što jednostavno na kraju svog izlaganja, osjećam potrebu i kao zastupnik ali i kao čovjek, prokomentirati to je pitanje spolne orijentacije i činjenice da pritužbe temeljem toga imaju stalan trend porasta. Upućujem sam sebi pitanje i naravno svim zastupnicima, jesmo li zaista homofobno društvo ili nismo? Jer ako pogledate trendove od 2009., 2010. i 2011. trend je pozitivan. U 2009. 4,4% pritužbi, u 2011. gotovo 9%. Prema nekakvim spoznajama, informacijama u 2012. godini taj postotak će biti preko 12%. Kamo to vodi i vraćamo li se u doba inkvizicije? Jer smo na temelju predrasuda spremni smo ocijeniti, presuditi i odrediti se prema nekome samo zbog njegove spolne orijentacije. Ili jednostavno zabijamo glavu u pijesak pred problemima koji su sve evidentniji, sve prisutniji. Društveni položaj seksualnih i rodnih manjina, odnosno LGBT građana u Republici Hrvatskoj nije se značajni mijenjalo u odnosu na 2010. godinu i nadalje je vrlo nepovoljan, prvenstveno jer su žrtve nasilnih nasrtaja, kao što sam već rekao motivirani predrasudama. Ono što je bitno naglasiti je da je vidljivost LGBT zajednice i njihovih problema porasla u 2011. godini prvenstveno zahvaljujući aktivnostima NGO udruga, odnosno nevladinih organizacija, o čemu je i u jučerašnjoj raspravi kolegica Roksandić spomenula i pohvalila rad nevladinog sektora kod izvješća pravobraniteljice za invalide. Jer zapravo nevladine organizacije su nositelji razvoja svih demokratskih društava, pa bi to tako trebalo biti i u Republici Hrvatskoj. Posebno je bitan trend povećanja pravne zaštite, spolnih i rodnih manjina unutar međunarodnog sustava zaštite ljudskih prava. Što se prvenstveno odnosi na opseg prava koje ove osobe uživaju temeljem Europske konvencije za ljudska prava i temeljne slobode. Učestalo nasilje i zločini iz mržnje prema rodnim zajednicama i drukčijih spolnih orijentacija, u Republici Hrvatskoj svjedoče o postojanju homofobije u Republici Hrvatskoj. I predlažem da ispred svog ureda uputite nekakav zahtjev za analizom i sociobiolozima ali i onim znanstvenicima koji se bave socioevolucijom jer ovo definitivno nije dobro što se događa u jednoj mladoj demokraciji kao što je Hrvatska. Izražavamo ovim putem i zabrinutost za nedavno istraživanje koje je provedeno, koje ste spomenuli u svome izvješću političke pismenosti kod mladih u Republici Hrvatskoj i stavovima prema Europskoj uniji, gdje je gotovo 50% ispitanika iskazalo da homoseksualizam smatra nekom vrstom bolesti, a preko 60% ocjenjuje da bi homoseksualcima trebalo zabraniti javne nastupe. Znači preporuka je da takve ljude getoiziramo,što u svakom slučaju nije, nije običaj u razvijenim demokracijama i zapadne Europe, i SAD-a i Kanade koje su zapravo najrazvijenije tekovine civilizacije danas. Nasilje je možda najdrastičnija, ali nije jedini primjer diskriminacije s kojom se suočavaju LGBT osobe u hrvatskom društvu, jer zapravo postoji cijeli niz diskriminirajućih prepreka, pa je tako i značajan broj poslodavaca sklon diskriminaciji takvih osoba. Iz svega ranije navedenog, koje ste spomenuli u 2011. godini postalo je jasno kako postojeći zakonodavni okvir koji se trenutno temelji na Zakonu o isto spolnim zajednicama. Takvim osobama ne jamči određenu razinu zaštite na koje oni imaju pravo temeljem Ustava Republike Hrvatske, Konvencije o zaštiti ljudskih prava i pravnoj stečevini Europske unije koju smo kao država prihvatili. Glavni razlog ovakve tvrdnje leži prvenstveno u razvoju sudske prakse, Europskog suda za ljudska prava kao najviše sudske instance u Europskoj uniji i na kraju svog obraćanja Hrvatskome saboru demokratsko je pravilo da se iskaže očitovanje da li ću podržati ovakvo izvješće ili ne. Koristim priliku da kažem da ću ovakvo izvješće podržati i kao osobi mi je prihvatljiv i prijedlog zaključka koje je kolegica Ruža Tomašić uputila, koje ste dobili na saborske klupe, te još jednom koristim priliku da kažem ovo izvješće ću podržati. Hvala vam lijepo.
Hvala vam lijepa kolegice i kolege. Obavještavala sam vas da je isteklo vrijeme za prijavu rasprave, pojedinačne rasprave u trajanju od 10 minuta i na izlaganje kolegi Rimca imamo 2 ispravka netočnog navoda, i 2 replike. Prvi ispravak zastupnica Đurđica Sumrak. Izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine, gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora. Kolega Rimac, evo ga ja sam to još jučer u izvješću pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom rekla da ću uporno ponavljati. Vaš je potpuno netočan navod da se radi o pravobraniteljici za invalide. U prijevodu invalid znači nesposoban, prekinut ili ništavan. Dakle, radi se o pravobraniteljici za osobe sa invaliditetom i to je točno i molim vas zapamtite tu terminologiju. Osobe sa invaliditetom, nikako invalidi. Evo hvala.
Hvala lijepa. Ispravak netočnoga navoda zastupnik gospodin Željko Reiner. Izvolite.
Poštovana gospođo potpredsjednice, kolegice i kolege. Htio bi ispraviti jedan sličan lingvistički krivi navod kolege, koji je upotrijebio izraz LGBT građani, NGO itd. Želim ih ispraviti jer u Hrvatskom saboru se treba govoriti hrvatskim jezikom, a ako hoćemo sve više unositi razne tuđice iz bilo kojeg jezika završit ćemo na taj način da nećemo na kraju znati ni u kakvom smo Saboru, ni u kakvoj smo zemlji. Pa želim skrenuti pozornost na to da valja govoriti hrvatskim jezikom. Hvala lijepo.
Hvala vam lijepa. Replika, zastupnik Zoran Vinković. Izvolite.
Zahvaljujem. Evo upravo ja želim govoriti hrvatskim jezikom. Lega, kolega Rimac vezano je za ove odnose, istospolne odnose. Pa ću reći da je "Na početku bijaše riječ", i da je čak i u Bibliji zapisano, a bogami i u prirodi da ukoliko bi se mužjaci sa mužjacima parili ili ženke sa ženkama, ni ja ni vi ne bi ovdje sjedili. Što se tiče ovog dijela analize udžbenika vjeronauka i inicijativa pravobraniteljice za dijalog doista ja osobno smatram da se radi o nastranosti, o bolesti, da ne želim upotrijebiti riječ gay u Hrvatskom saboru, da je teže biti peder u duši, ali da svakako nije lako biti peder u ovom normalnom životu. Za lezbaču još nemamo hrvatski izraz. I da sam gradonačelnik Splita isto bih zabranio tu paradu, jer prije svega ako im se to tako sviđa to mogu raditi i u svoja četiri zida i ne moraju 99,9% građana Republike Hrvatske tjerati na anti prosvjede. Kao gradonačelnik Đakova sigurno ne bih odobrio takav skup, a ne bih sigurno pomogao ni gospodin Rajko Ostojić i prije svega promocija te jedne nastranosti u Republici Hrvatskoj. Bolje da gledamo kako ćemo zaposliti 350000 nezaposlenih nego promovirati nešto što je bolest i što je nastrano, jer ovdje se radi ipak o ravnopravnosti spolova a ne radi se o isto spolnim zajednicama. I to je ono što nas razlikuje, jer ovo je prije svega katolička zemlja, normalna zemlja, a nije zemlja pedera i istospolnih zajednica.
Kolegice i kolege, ja vas podsjećam na činjenicu da je ovaj Hrvatski sabor donio Zakon o suzbijanju diskriminacije i da je prema temeljima toga zakona zabranjena diskriminacija po bilo kojoj osnovi svugdje, a pogotovo u Hrvatskome saboru. Odgovor na repliku, kolega Rimac. Izvolite.
Zahvaljujem poštovana potpredsjednice. Naime, nije mi namjera na lingvistički izričaj se osvrtati, jer je u svakom slučaju to degutantno. Ali podsjetio bih na znanstvene činjenice citirajući članak koji je objavljen u časopisu American Jurnal of public Health iz 2001. godine gdje je utvrđeno da je od 1 do 3% populacije homoseksualno, u svakoj populaciji, u svakoj državi, u svakoj regiji. Da je to 2,1% kod muških spolova, 1,5% kod ženskih spolova. Da je od 2 do 10% ispitanika u jednom dijelu života imalo homoseksualni odnos, da je 20% ispitanika izjavilo da gaji i uživa homoseksualne osjećaje. Ako idemo tom analogijom 10% pučanstva u Republici Hrvatskoj ima homoseksualnih sklonosti. Ne vidim razlog zbog čega se kolega Vinković osjetio tu prozvanim. Ali ako koristimo analogiju, onda i u ovome Saboru postoji određena populacija ili barem uzorak ljudi koji gaje homoseksualne sklonosti. I s druge strane apsolutno je netočna vaša tvrdnja da u životinjskom svijetu nema … [[Govornik se ne razumije.]] seksualnih odnosa. Zaključeno je i dokazano znanstveno, citiram znanstvene činjenice da je homoseksualno ponašanje široko rasprostranjeno kod životinja, tako da apsolutno ne bih se želio više referirati na vašu etiku. Hvala.
Hvala lijepa. Replika, zastupnik Dražen Đurović. Izvolite.
Hvala. Ma ja sam se također htio referirati na ovu uporabu ovih kratica. Mi inače kolega je na neki način iskoristio zapravo raspravu o Izvješću pravobraniteljice za ravnopravnost spolova da bi neke svoje svjetonazorske teme otvarao koji zapravo nisu tema ove rasprave i da bi promovirao neke svoje svjetonazorske stavove pri čemu je koristio pojmove TLGBT i gay. Mislim da ni uporaba pojma homoseksualnosti ni na koji način nikoga ne vrijeđa. Dakle, ne mislim da to su izričaji za koje, bavio sam se medicinom pa nemam pojma što znače, a mislim da i većina građana nema pojma što znače a ni ne trebaju znati. Također mi se nikako nije svidjela, to je jedna tema koja se često provlači o tome, određene skupine promoviraju tezu o rastu nasilja i zločina iz mržnje i da je to zapravo postojanje homofobije, rasta homofobije. Dobro su se u nekim raspravama ne ovdje u Saboru i prije neki referirali. Nije u Hrvatskoj prisutan nikakav rast homofobije. Mislim u vrijeme komunizma se te ljude zatvaralo, prema tome ne možemo reći danas ako netko okrene leđa od nekoga da raste homofobija niti da raste nasilje. Mislim određeni delikventi učine nasilje prema bilo kojoj skupini ili prema bilo kome neovisno o tome da li je on bilo što. Prema tome, mislim da nema nikakvih indicija u Hrvatskoj da raste nasilje ciljano prema bilo kojoj skupini, pa ni prema homoseksualcima. Ali s druge strane činjenica je da te skupine marginalne na neki način zapravo stalno potenciraju problem, oni ga stalno stvaraju, stalno promoviraju zapravo i, ma ne izazivaju, ali zapravo namjerno stvaraju tenziju tamo gdje te tenzije u ovom društvu ni nema. Ovo društvo nema problema sa homoseksualizmom, ali nema ni potrebe da ga neke skupine stalno stvaraju. Hvala.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, zastupnik Damir Rimac. Izvolite.
Poštovani kolega, mene žalosti činjenica da vi u biti niste shvatili moju raspravu. Vaše je pravo da ne znate, to je demokratsko pravo svakog pojedinca da neke stvari ne razumije ili ne zna. Ovo nije bilo pitanje svjetonazora, nego sam želio u svojoj raspravi ukazati prvenstveno na homofobiju koja je sveprisutna u Republici Hrvatskoj i na činjenicu da se javljaju zločini iz mržnje. Zločini iz mržnje su trebali biti davnih dana zaboravljeni početkom 20 stoljeća. Ali sudeći prema nekim istupima saborskih zastupnika očito je da govor iz mržnje je i dalje prisutan u našemu društvu. S druge strane u svojoj raspravi sam zapravo na kraju što vjerujem da je velika većina zastupnika i shvatila želio ukazati da postojeći zakonodavni okvir više ne odgovara niti europskim pravilima, niti europskoj pravnoj stečevini koju smo kao Republika Hrvatska potpisali i prihvatili prilikom ulaska, odnosno ratifikacije odnosno ovog dijela za ulazak u Europsku uniju. Ja nisam kriv što smo to potpisali, ja nisam kriv što smo prihvatili zakon Europske unije i presude Europskog suda za ljudska prava ali je tome tako. Hvala lijepa.
Hvala vam lijepa. Nastavljamo sa raspravom. Pozivam zastupnika Borisa Blažekovića, ima riječ. Izvolite.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Ovo je još jedno od izvješća koje načelno svi prihvaćamo ali ne prihvaćam, većina nas ne prihvaća stanje iz tog izvješća i zato se manje-više svi referiramo po stanju izvješća, a manje na samo izvješće. Gledajuć po statističkim podacima čovjek bi rekao da je relativno dobra situacija u Hrvatskoj, jer samo oko 0,1% ljudi se prijavilo pravobraniteljici za ravnopravnost spolova da su njihova prava ugrožena što bi čovjek rekao nije veliki broj, iako je veliki broj. I da je 0,01% jest veliki broj kad je jedno ljudsko pravo ugroženo jest veliki broj. Ali ja mislim da i dalje je dosta bitno informiranje javnosti naših sugrađanki i sugrađana da postoje mjesta gdje se oni mogu obratiti ukoliko osjećaju i ukoliko im stvarno jesu ili osjećaju da im jesu ugrožena ljudska prava, pa plediram na pojačano uistinu rečeno marketinšku aktivnost oko rada svih pravobranitelja pa tako i pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. Ja bih se ovdje referirao na tri mislio sam na dvije, a sada ću na tri teme. Prva bi tema bila istraživanje koje je prove Ured pravobraniteljice o zastupljenosti žene i muškaraca za upravljačkim i rukovodećim pozicijama u poslovnim subjektima RH gdje je pokazalo da su žene značajno u velikom broju slučajeva izrazito podzastupljena na hrvatskom tržištu rada i to na svim razinama sudjelovanja od redovitih radnih mjesta preko rukovodećih pozicija do sudjelovanja u upravnim i nadzornim tijelima. Žene čine tek 19% članica uprava i samo 9% žena je na čelu uprava. Samo 20% žena su članice nadzornih odbora, 11% na čelu odbora iako žene u RH čine većinu visokoobrazovanog stanovništva. U subjektima koji su u pretežitom vlasništvu RH odnosno pravnim osobama sa javnim poslovima, a to se odnosi ti podaci na njih. Dok kod privatnih poslovnih subjekata koji su sudjelovali u istraživanju žene zauzimaju 36% rukovodećih pozicija odnosno 20% rukovodećih pozicija najviše razine do državnih javnih poslovnih subjekata žene zauzimaju znatno manjih 27% rukovodećih pozicija i 19% rukovodećih najviše razine. Navedeno ukazuje i na potrebu primjene pozitivnih mjera radi stvaranja mogućnosti usklađivanja obiteljskih i profesionalnih obveza uključujući i mjere radi postizanja ujednačenije raspodjele kućanskih, obiteljskih poslova između muškaraca i žena. Mislim da ovu zadnju rečenicu najbolje razumiju žene. Druga stvar jest o kojoj bi htio reći nešto je nasilje u obitelji. Nevjerojatno je da danas još uvijek u Hrvatskoj u drugom desetljeću 21. stoljeća uopće razgovaramo o problemima nasilja u obitelji. Čini mi se da u obiteljima postoji puno više nasilja nego što je uopće izraženo u ovom izvješću i da je to nešto o čemu bi se trebalo posvetiti jedno posebno istraživanje. Mislim da se tu posebno i iz izvješća, ali i saznanja koja čovjek može prikupiti na terenu da su posebno ugrožene žene Romkinje i da je to jedna posebna tema koju svi zajedno trebamo zajedno sa Nacionalnom strategijom za Rome da bi se trebalo posebno posvetiti pažnja statusu i obrazovnoj strukturi i obrazovanju i dodatnom obrazovanju žena romkinja kako bi se nasilje nad ženama romkinjama bilo što manje. I sada dolazimo do ove treće priče o kojoj uopće nisam mislio govoriti, ali jezik koji smo malo prije čuli u ovom Saboru je nešto što je apsolutno po mom dubokom uvjerenju neprihvatljivo. To se kod mene u obitelji u mom društvu govori da je to neodgojeno, nepristojno, na taj način se ne komunicira ni s kim i nigdje, a kamoli u Saboru. Određen broj ljudi iz neznanja, neinformiranosti, potpunog nerazumijevanja problematike iz gluposti stvarno misli da homoseksualna populacija bilo koga ugrožava i bilo čime ugrožava. Određene grupe čak misle da je dobro da je to popularno, da je to in mlatiti pogotovo muške istospolne ljude sa sklonostima prema istom spolu i da je to nešto što se i treba raditi. Ovakav izražaj kao što smo danas čuli u Saboru, taj način izražavanja potiče baš to. Nasilje prema tim ljudima. To je nedopustivo, to mi kao saborski zastupnici koji predstavljamo sve građane, koji predstavljamo državu naprosto ne smijemo dozvoliti.
Hvala lijepa. Imamo dvije replike. Prije svega gospodin zastupnik Đurović. Izvolite.
Hvala … [[Govornik se ne razumije zbog najave.]] Dakle, kolega je govorio o nasilju u obitelji. Slažem se i još bih se replicirao, mislim da ima puno prostora da hrvatsko društvo pa i represivni aparat ako hoćete bude znatno učinkovit i u prevenciji nasilja u obitelji. Nasilja u obitelji je puno, dobar dio tih incidenata i nesretnih situacija nije ni zabilježen, a vrlo često se događa i još uvijek se događa da se nepravodobno i nedovoljno učinkovito sankcioniraju nasilnici u obitelji. Mi inače imamo problem u učinkovitom sankcioniranju općenito nasilja pa i obiteljskog nasilja. I u ovoj državi činjenica je da se nasilje olako tolerira, dakle olako se tolerira kada netko nekoga pljusne primjerice na ulici, pa eto dogodilo se. I olako se prihvaćaju ti događaji i sigurno postoji puno prostora u društvu da se znatno strože i učinkovitije sankcionira to nasilje. I događa se da se nasilnici prijave u obitelji jedanput, dvaput, triput eventualno zato … [[Govornik brzo priča, ne razumije se.]] i na kraju umlate ženu. I to je stvarno nedopustivo. I sada da se referiram na nasilje o nasilju nad homoseksualcima. Ma kada se mlate navijače na stadionu da li mlate heteroseksualci, homoseksualci ili obrnuto. Pa nemojte stalno promovirate i potencirate nasilje u pravcu određenih skupina i to se sustavno u ovom društvu radi. Vi koji stalno potencirate vi to zapravo na neki način zazivate. Pa nemojte stalno potencirati, mladi se međusobno, imamo puno nasilja danas porast među mladima, imamo obiteljskog, pa to su delikventi, delikventi su delikventi oni mlate koga god stignu. I nemojte u ovom društvu stvarati klimu da postoji nešto čega nema, a toga nema, a neki bi željeli da nečega bude čega nema. I zašto stalno stvarati klimu negativnu u ovom društvu o postojanju nekakve [[Upadica: Vrijeme kolega.]] Evo hvala oprostite.
Hvala vam lijepa. Odgovor kolega Blažeković. Izvolite.
Hvala lijepo. Preporučam kolegi da pogleda snimke sa prošlog gay pridea u Splitu.
Hvala vam lijepa. Još jedna replika, Zoran Vinković zastupnik. Izvolite.
Demokracija i u Hrvatskom saboru je iskazivanjem vlastitog mišljenja, ne stranačkog mišljenja. Dakle gay na engleskom znači veseo, radostan. Ja ne znam kako drukčije ako u hrvatskom jeziku gay, ne znam kako ga prevest, sigurno se takvi pripadnici i ne vjerujem da nijednom niste rekli da je netko peder, ali u svakom slučaju moj govor nije bio govor mržnje. Ispričavam se evo kolegi, to je bio moj lapsus da je Hrvatska katolička zemlja, Hrvatska je zemlja svih građana i građanki, bez obzira na nacionalnost, ali većina građana Hrvatske su katolici. Većina građana. Ja sam rekao što se tiče istospolnih zajednica da ja nemam ništa protiv da to rade u svoja četiri vlastita zida, u iznajmljenom stanu, ne znam gdje, ali smatram da mjesto takvim paradama nije na ulici jer radi se o provokaciji gotovo 99% stanovništva Republike Hrvatske. I to je ono što ja ne mogu prihvatiti ni kao čovjek, ni kao katolik, ni kao političar, a to ne bi u svakom slučaju prihvatio kao gradonačelnik jednog grada i ne bih dao dozvolu da se jedna takva parada organizira u srcu Slavonije u Đakovu, u nadbiskupijskom Đakovu. I ako to nekom padne na pamet, isto tako sam i rekao da niti politički sukob koji se dešava u Splitu sigurno ne bi pomogao da se ta jedna takva parada bez obzira što bi rekao ministar Policije, da se takva parada napravi u Đakovu. Smatram isto tako da toj paradi nije mjesto u Splitu jer je to provokacija 90% Splićana. Ja ne znam da li je moj govor bio govor mržnje ili govor onoga što se zove demokracija u Hrvatskom saboru, a ja vas uvjeravam da je to mišljenje 90% građana Republika Hrvatske…
Vrijeme je isteklo! Kolega Vinkoviću.
Pa čak i 90% građana Kukuriku koalicije, samo to ne smijete reći.
Hvala vam lijepa. Ja inače molim da se pridržavate vremena koje je predviđeno za repliku ili ispravak netočnoga navoda. Odgovor na repliku, zastupnik Blažeković. Izvolite.
Po mom dubokom uvjerenju replika uvaženog kolege je bila jedno potpuno nerazumijevanje uopće o toj tematici. Bilo bi dobro da malo pročita o čemu se radi, da pročita o povijesti pokreta, homoseksualnih pokreta u svijetu i onda će vjerojatno razumjet zašto se na taj način svugdje u svijetu promovira ta vrsta ljudskih sklonosti. Zato jer su povijesno, a i danas, što i vi dokazujete, tih 10% za koje vi smatrate da nemaju određena prava, gotovo da nemaju pravo javnog iskazivanja svojih stavova, tih 10% ljudi su ugroženi i u svijetu i kod nas. U suvremenom svijetu, modernim demokracijama znatno manje, negdje uopće, a kod nas su znatno ugroženi što se vidi iz ponašanja zajednica. Jedna kao takva je recimo gradonačelnik grada Đakova koji jednostavno ne bi dozvolio da takvi ljudi hodaju po cesti i da se vesele i promoviraju određenu vrstu ljubavi. Ja bih molio da se o tim stvarima ako se govori da se uzmu nekakve knjige, da se nešto pročita i onda će se razumjeti o čemu se radi.
Hvala vam lijepa. … [[Upadica se ne razumije.]] Izvolite.
U ime kluba HNS-a, Liberalnih demokrata tražimo kratku pauzu. Želimo se naime očitovati vezano za ove homofobne ispade kolega u sabornici.
Dobro, hvala. Izvolite.
Klub HDSSB-a traži stanku po Poslovniku.
Dobro. Hvala lijepa.
Klub Hrvatskih laburista traži stanku.
Dobro, zahvaljujem. Dakle, izvolite. Nacionalnih manjina, dobro. Hvala vam lijepa. Određujem stanku od 10 minuta. Hvala. Kolegice i kolege nastavljamo s radom. Sad ću dati riječ redom predstavnicima klubova koji su tražili stanku. U ime HNS-a prije svega gospodin Igor Kolman. Izvolite.
… [[Govorniku isključen mikrofon, ne razumije se.]] i kojih nas svih treba biti sram! Čuli smo homofobiju, čuli smo prostakluk, čuli smo prostote, prostačke izraze pogrdne o ljudima, čuli smo nešto što nije dostojno ni najgore birtije, a kamoli institucije kao što je Hrvatski sabor niti bilo koje druge javne institucije u ovoj zemlji. Ovo što smo danas čuli u Hrvatskom saboru u suprotnosti je sa svim zakonima, prvenstveno zdravog razuma i pristojnosti, ali osim toga u suprotnosti je sa hrvatskim Ustavom, sa hrvatskim zakonima i sa svim međunarodnim konvencijama i deklaracijama koje je RH potpisala i kojih se pravi barem da se drži. Čuli smo još jednu skandaloznu stvar danas u Hrvatskom saboru, čuli smo gradonačelnika jednoga grada koji unaprijed poziva na zabranu javnog okupljanja građana koji traže svoja politička prava. Hoćemo sindikatima zabraniti? Hoćemo profesorima, ljudima iz brodogradilišta, radnicama Kamenskoga? Kome ćemo sve zabraniti javno okupljanje zato jer nam se ne sviđa ono što oni imaju reći? Kome ćemo to dozvoliti kolegice i kolege u Hrvatskom saboru? Pitanje o kojem raspravljamo nije pitanje sviđanja ili nesviđanja. Svima nama se u naša četiri zida, to je ono što vi volite ljudima govoriti, u naša četiri zida mi imamo pravo da nam se sviđa ili ne sviđa što god hoćemo. Ali mi smo ovdje predstavnici hrvatskih građana, mi smo ovdje predstavnici Hrvatske države utemeljene na međunarodnim ljudskim i građanskim pravima, na zakonima, propisima, zdravom razumu i poštivanju pojedinaca, poštivanja jednih drugih. I ovakve ispade si zaista ne možemo dozvoliti. Ovo o čemu sad raspravljamo je pitanje naše temeljne humanosti, naše sposobnosti da čak i ako se ne slažemo, da čak i ako nam se ne sviđa da smo u stanju humano svojim sugrađankama i sugrađanima omogućiti da imaju prava, omogućiti da svoj život organiziraju onako kako žele ili jedino kako mogu u situacijama u kojima nemaju izbora da drugačije organiziraju svoj život da im to omogućimo u skladu sa svim pravilima humanosti i zdravog razuma. Ovo nije pitanje našeg osobnog mišljenja, ovo je pitanje naše humanosti i naše sposobnosti da budemo ljudi. I zato kolegice i kolege ja vas molim da najoštrije osudimo ove zaista prostačke ispade kojima smo danas svjedočili u Hrvatskom saboru. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Kolegice i kolege ja vas sve molim, pogotovo vas koji ćete sada istupati u ime klubova koji ste tražili stanku, da smirimo strasti. Nema potrebe da jedni na druge vičemo, ima naravno potrebe uvijek da kažemo svoja stajališta i to ćemo omogućiti, ali da jedni na druge vičemo, da dižemo ton zaista niti ima potrebe niti ima smisla. U ime HDSSB-a kolega Vinković, izvolite.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Uvažene dame i gospodo zastupnici, ali isto tako hrvatske građanke i građani. Ne radi se ovdje o nikakvim prostačkim ispadima, o homofobiji, o osudama jednog političkog razmišljanja. Jer kolega Kolman ja prostak nisam, homofob nisam, za razliku od ovog vašeg govora koji je govor mržnje, nasilja prema svim onima koji drukčije razmišljaju od vas. To više govori o vama nego o meni. Ja sam ovdje iznio samo jedno političko razmišljanje. Razmišljanje s kojim se mi ne moramo svi složiti. Da, kao gradonačelnik jednog grada Đakova koji je nadbiskupijski grad ja bih zabranio jednu takvu povorku. Povorku koju mora pratiti policija, povorku koju moraju pratiti interventne snage od koga? Ne od gradonačelnika Splita, Đakova nego od građana koje ja nisam pozvao niti da budu u povorci provokacije okruženi barikadom, okruženi interventnom policijom niti pozvao druge da ih gledaju, sudjeluju, batinaju, kamenuju ili ne znam što. Vama ako se to sviđa vi slobodno idite u povorku, meni se to ne sviđa. Postavljam pitanje što bi se desilo kad bi Bad Blue Boysi u Splitu organizirali jednu sličnu povorku? Ili Torcida u Zagrebu? Prije održavanja velikih derbija. Što bi se desilo? Pa ja mislim da bi svaki imalo razuman čovjek zabranio te vrste povorki. Jer bi došlo do nasilja. Jedna grupa ljudi svojom provokacijom ne može utjecati i isprovocirati drugu, u ovom slučaju daleko veću grupu i strukturu stanovništva. Spominjete hrvatski Ustav, europske zakone, EU, prava – ja podržavam apsolutno svako pravo ne u četiri zida, ali napominjem da bar ja tako nisam odgojen, a odgojen sam kršćanski da je protuprirodno i nigdje u prirodi nema, postoje određena istraživanja, ali u vrlo malom postotku su pokazali među hijenama ne znam da li će i to biti ovaj da ćete i to iskoristiti pa reći da pokušavam nazvati pripadnike istospolnih zajednica hijenama ja ne mislim to tako, ali vrlo malo. No nijedna mala hijena se nije rodila iz tog odnosa niti se nijedno dijete rodilo iz odnosa muškarca i muškarca, osim u filmu "Twins" niti će se roditi iz odnosa žene i žene. Kao politička stranka protivimo se istospolni zajednicama, usvajanju djece u istospolnim zajednicama jer smatramo da to nije u duhu, niti hrvatskog naroda, al isto tako niti u duhu Hrvatskog ustava. Bez obzira tko šta o tome mislio. I dopustite dame i gospodo da i demokracija i iskazivanje vlastitog mišljenja, da vlastito mišljenje nije pozivanje na linč, oružani sukob, na bacanje kamenja, bombi i ne znam čega, budite uvjereni u to. Niti ću ići na bilo koju paradu, a što se tiče parada inače u svijetu, sigurno se ne održavaju na ovakav način, sigurno se ne održavaju na ovakav način kao što se održavaju. Namjernom provokacijom manje skupine ljudi, a što se tiče drugih, da li bi zabranio okupljanje? Ne nisam zabranio ni okupljanje radnika Đakovštine, ali ste vi poslali interventnu policiju na radnike Jadran kamena. To dovoljno govori o onome, o čemu ja govorim i ono o čemu vi govorite.
Vrijeme je isteklo.
Završna rečenica. U hrvatskom jeziku nema druge zamjenice za gay.
Vrijeme kolega. Hvala.
Veseo, radostan ako vam je to draže ja mogu pripadnike takvih zajednica nazvati da su veseljaci. Hvala lijepa.
Hvala lijepa, kolega Buriću. Hvala vam lijepa. Za ispravak se javio, ispravak netočnog navoda gospodin zastupnik Lučin. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa ispravljam netočni navod, da pravo iskazivanja svoje osobnosti i zahtjeva za određenim pravima i kad je riječ o gay populaciji nije u duhu Hrvatskog ustava. To zapravo jeste u duhu Hrvatskog ustava jer u Hrvatskom ustavu piše: "Da svi građani ove zemlje, bez obzira na spol, i spolnu orijentaciju, vjeru, naciju imaju ista prava, pa onda imaju i" … [[Upadica se ne čuje.]] Molim? Vidite zapravo, da skratim, mislim da će prosvjedi i da će gay parade bit sve više i više potrebnije, jer zapravo ova rasprava u Hrvatskom saboru je dokaza, da u hrvatskom društvu ima još uvijek dosta homofobije i da se zapravo moramo boriti protiv te homofobije. E sad ako se neko plaši toga da jedna manjina, pa bila ona i vezana za seksualnu orijentaciju, iskazuje svoj stav onda to nije problem te manjine nego onih koji se plaše tog njihovog iskazivanja.
Hvala lijepa. Za povredu Poslovnika javio se zastupnik Vinković. Izvolite.
Zahvaljujem. Pa ovdje se ne radi o povredi Poslovnika, nego o vlastitom mišljenju kolege Lučina kojem se očito gay parada sviđa.
Dobro. Kolega Lučin, a molim vas. Izvolite povreda Poslovnika. Uključite se, molim vas.
… [[Govornik naknadno uključen.]] 209. ili ne znam koji još članak, ali kolegu citiram on je reko: "Da to nije u duhu Hrvatskog ustava", i dodao je još jednu stvar koju nisam htio spomenuti, a to je: "Da to nije ni u duhu hrvatskog naroda". E volio bi da mi definira što je to duh hrvatskog naroda?
Hvala vam lijepa. Gospodin zastupnik Grubišić se javio za repliku, ali nemate pravo, nemate pravo prema Poslovniku, odredbama Poslovnika pravo na repliku budući da je gospodin zastupnik Vinković izlagao u ime kluba. Evo, hvala vam lijepa. A imamo još ispravaka netočnih navoda, dakle zastupnik Marin Jurjević. Izvolite.
Netočan je navod kolege Vinkovića da je gay povorka u Splitu, koja će se desiti u Splitu, provociranje bilo koga. Jer je on rekao da je to provokacija, ne. Provokatori su oni koji će ih eventualno pokušati onemogućiti da na miran način, civiliziran način u skladu s onim, da ne ponavljam, šta je uobičajeno u civilizirani i demokratskim zemljama, iznesu svoje mišljenje. Ok, o pravu na različitost i ništa drugo. U svim normalnim zemljama, prema takvih iznošenjima svoje pozicije, kakva bila da bila, reagira se normalno, civilizirano, a ne na bilo koji drugačiji način. Dakle, nikoga ne provociraju, provokatori su oni koji ne daju da iskažu svoje mišljenje.
Hvala lijepa. I još jedan ispravak netočnog navoda, zastupnik Željko Kolar.
Hvala lijepo, gospođo potpredsjednice Sabora. Pa ispravljam netočan navod kolege Vinkovića, koji je iznio da smo mi poslali policiju na radnike Jadran kamena, to naprosto nije točno, a kolega Vinković i to zna, da interventna policija intervenirala prema nalogu suda, iako se kolega Vinković zalažete za pravo govora, mišljenja onda se morate i zalagati da institucije rade svoj posao. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Ja još jedanput apeliram, kolegice i kolege na dostojanstvenu raspravu o ovomu izvješću. Bojim se da se polako udaljujemo od suštine onoga što izvješće poručuje. Apeliram na tolerantnu raspravu, svakako da je suština demokracije, da svatko pogotovo u Parlamentu ima pravo izraziti svoje mišljenje, reći svoje mišljenje, ali vas molim da to zaista bude u jednom demokratskom ozračju. Sad molim predstavnike kluba Hrvatskih laburista, stranke rada, gospodin Branko Vukšić. Izvolite.
Poštovana potpredsjednice, kolegice i kolege. Ja imam toliko prava i toliko mi prava sežu dok ne ugrožavam vaša prava, to je osnovno ljudsko pravo. Prije stotinjak godina žene su se počele boriti protiv ugnjetavanja muškaraca, prije stotinjak godina žene su se organizirale i krenule su na ulice. I prije stotinjak godina muškarci su govorili slično kao što mi govorimo danas u Saboru, da je to skupina koja ugrožava nečija prava. Prije svega, pravo svakoga, svake zajednice, svake manjine je i pravo na okupljanje, pravo na prosvjedovanje i pravo na parade. Kada sam razgovarao sa protivnicima gay parada, pitao sam onima koji su glasno govorili da ih iritira, što te iritira nečije prosvjedovanje, zbog čega opće obraćaš pažnju na one ljude s kojima ne dijeliš svoje mišljenje. Nikad nisam dobio odgovor osim onih odgovora koji nisu uputni za ovu govornicu. Prije svega, zalažemo se Hrvatski laburisti Stranka rada za potpunu slobodu, za slobodu izražavanja misli, pa i za slobodu izražavanja misli onih koji su protiv gay parada s tim da smo protiv izražavanja misli koje pobuđuju ili hrabre ljude na izazivanje mržnje ili hrabre ljude na izazivanje nasilja. Isto tako imaju pravo prosvjedovati i oni koji su protiv gay parade ali isto tako bez mržnje i bez nasilja. Zbog toga možemo biti različitih svjetonazora ali se moramo međusobno tolerirati i nije uputno za ovom govornicom govoriti da nešto treba zabraniti samo zato što je drukčije. Sada jedna krilatica koja ja bila '68., šezdesetih godina popularna, ali mislim da nije na odmet ju imati na pameti, a to je "Vodimo ljubav, a ne rat".
Hvala lijepa. I još u ime Kluba nacionalnih manjina zastupnik Nedžat Hodžić. Izvolite.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Štovane kolegice i kolege. Dakle, osjetili smo potrebu da se pridružimo pozivu na prekid današnje sjednica Sabora RH upravo zbog toka kojim su današnje rasprave krenule. Pridružujemo se osudama prema onima koji ovo polako pretvaraju u nešto neozbiljno a dignitet ovog Sabora valja čuvati i već postoje inicijative da ćemo izglasavati i stvarati nekakva pravila kako ćemo se uopće ovdje ponašati. No, ne bih se vraćao na ove stvari o kojima smo već govorili. Želio bih vas podsjetiti da smo danas čuli dvije stvari koje su meni posebno ne zasmetale nego naprosto koje ne stoje. Hrvatska nije katolička zemlja, Hrvatska je zemlja vjerskih sloboda. Prema tome, to tako piše u našem Ustavu, tako piše u našem zakonu. Naravno da je većina stanovništva Katoličke vjeroispovijesti. To nitko ne spori, ali ćete dozvoliti da kažem da ova zemlja ima ugovore sa mnogim vjerskim zajednicama i ja bih molio da učinimo i damo doprinos da i sa onim manjim vjerskim zajednicama ova država sklopi ugovor i da šansu i onima koji imaju još različitija razmišljanja i još različitiju pripadnost što se tiče vjeroispovijesti. Dakle, imamo punu slobodu vjeroispovijesti i ne možemo u ovom Parlamentu reći nešto što ne stoji da je Hrvatska katolička zemlja. Konačno predsjednik ove države koliko je meni poznato se deklarira kao agnostik. Dakle, imamo "Katoličku zemlju" u kojoj predsjednik države nije Katolik. Druga stvar, diskusije vezane za hrvatski jezik. Naravno da bismo svi htjeli da govorimo ne samo hrvatski jezik nego da govorimo mnogo jezika da ih govorimo točno, ispravno prema gramatičkim pravilima, ali isto tako dozvolit ćete da konstatiram da u hrvatskom Parlamentu i da u Hrvatskoj državi žive brojne nacionalne manjine čiji materinski jezik nije hrvatski. Ako budemo reagirali na svaku riječ koja potječe recimo po nekome a tko će i prosuditi osim struke, recimo srpskog jezika ili s bosanskog jezika, ili iz romskog jezika ili talijanskog, šta ćemo prekidati sjednice da moramo svi naučiti govoriti hrvatski književni jezik. Šta je sa kolegom Furiom Radinom koji govori talijanski kao matični jezik? Većina vas diskutanata vrlo često govorite ili upotrebljavate ili parafrazirate izreke iz latinskog jezika, hoćemo i to zabraniti? Te iz latinskog jezika vrlo često se ne prevode, dakle smatra se da ih znamo. Dakle, da završim, dajte da se vratimo ozbiljnim problemima koje ova zemlja ima, dajte da ne gubimo vrijeme na nekakva nadmudrivanja i prepucavanja koja su apsolutno nebitna. Ovo društvo ima puno većih problema nego što su danas izrečene stvari. Hvala.
Hvala lijepa kolega. Ispravak netočnog navoda. Ne zastupnica je odustala. Hvala vam lijepa. Predlažem da krenemo dalje u raspravu. Dajem riječ zastupnici Dunji Špoljar. Izvolite.
Hvala lijepa potpredsjednice. Suradnici pravobraniteljice, poštovani kolegice i kolege zastupnici. Ja ću pokušati stvari vratiti na početak. Početak su obitelj i škola. A škola nas uvažene kolegice i kolege zastupnici uči stereotipima. Analize u hrvatskim školama su pokazale da su muškarci hrabri, snažni, mudri i radišni, a žene mlade, lijepe, nježne, vrijedne, brižne, suosjećajne i solidarne. U ulogama žrtava češće su prikazane, češće nego muškarci pojavljuju se u kombinaciji s djecom. Određena ponašanja ili zanimanja prikladna su samo za cure ili samo za dečke. Djevojčice bi uvijek trebale biti učiteljice, a dječaci uvijek piloti ili astronauti. U usporedbi s muškarcima učestalost njihovog pojavljivanja je značajno manja, daleko se rjeđe pojavljuju i kao autori tekstova odnosno autorice tekstova, čak su i tematski marginalizirane. Prije svega su majke, a onda i bake češće smještene u tradicionalnu sredinu seoskih naselja. Model uloge žene je uloga majke. Smještena je u obitelj gdje je privatnost, gdje ona funkcionira prije svega kao roditeljica i odgajateljica, kao osoba koje se brine za djecu, koja servisira obitelj, koja kuha, sprema zimnicu i obrađuje vrt i prije svega čuva svoju obitelj. Žene se pojavljuju izrazito rijetko u profesionalnim ulogama, a kada se i pojavljuju onda su učiteljice, prodavačice ili kućne pomoćnice. Žene su nužno osjećajne, pobožne, plašljive, svadljive i ustrajne u očuvanju ljubavi, prijateljstva, domoljublja, rodoljublja i vjere. Lakomislena i nesmotrena isključivo je žena, nikako muškarac koji je odlučan, hrabara i pokazuje liderske osobine. Čitanke za osnovnu školu podržavaju i promoviraju rodne stereotipe. Žene su autorice čitanki za niže razrede, dok su muškarci autori tekstova u čitankama za više razrede. Ovaj primjer ukazuje na stereotipno mišljenje da su žene više povezane sa mlađom djecom nego muškarci. Žene su marginalizirane i kao teme u čitankama, to jest čitanke o njima znatno rjeđe govore nego o muškarcima. Primjerice u čitankama se muški likovi pojavljuju kao liječnici, a ženski kao medicinske sestre čime se učenicama i učenicima šalje poruka o višoj poziciji muškaraca u profesionalnom životu. Pri promoviranju vrijednosti uočljiva je također rodna neravnopravnost. Naime, vrijednosti koje se najčešće povezuju sa ženskim likovima su djeca i obitelj dok se uz muške likove najčešće vežu ponovno domoljublje, obrazovanje, ali i znanje. Ovaj podatak ukazuje na to da su vrijednosti ženskih likova usmjerene na privatnu sferu, djeca i obitelj dok je muškarcima prepuštena javna sfera i profesionalni život. Veća se pažnja pridaje muškim likovima dok se žene najčešće prikazuju kao majke što ukazuje na vrlo stereotipno viđenje žena koje ne uzimaju u obzir njihove specifične interese i sposobnosti već ih svodi samo i isključivo na ulogu majke. Veća važnost se pridaje braku nego ostalim oblicima obiteljskog života, pa se tako izvanbračna zajednica ili razvedene obitelji vrlo rijetko spominju. Čak i učenici i učenice prema istraživanju percipiraju da su žene najčešće prikazane kao lijepe, nježne, marljive, poslušne, osjećajne, požrtvovne i ponizne, a njihova glavna karakteristika je pasivnost i usmjerenost na udovoljavanje drugima. Muški likovi su prema mišljenju učenika i učenica prikazani kao hrabri vođe, snažni, marljivi i pametni. Dakle, promovira se tradicionalan stil života koji uključuje obitelj s djecom i nudi se mladima kao poželjni model ponašanja. Pojednostavimo, žena jednako obitelj muškarac jednako posao. Kako mijenjati ovakvu sliku? Valja promicati jednaku zastupljenost žena i muškaraca u školskim udžbenicima, izbjegavati tradicionalne načine prikazivanja muškaraca i žena, koristiti rodno osjetljiv jezik u udžbenicima, obraćanje u muškom i ženskom rodu. Treba educirati učitelje i učiteljice o rodnoj ravnopravnosti i kritički odnos prema rodnim, stereotipnim sadržajima u nastavi neprestano primjenjivati. Učitelji bi trebali izbjegavati primjenu dvostrukih standarda za djevojčice i dječake. Treba educirati učenike i učenice o rodnoj ravnopravnosti, odnosno ponovo se vraćamo na građanski odgoj. Već u vrtićima i osnovnim školama treba raditi na uspostavi načela rodne ravnopravnosti. Valja promicati načela ravnopravnosti spolova i kroz visoko školsko obrazovanje za osobe koje se školuju za zanimanje učitelja, odnosno učiteljice, profesora odnosno profesorice, odgajatelja odnosno odgajateljice kako bi oni ta načela nastavili promicati u svom daljnjem radu i odgojno-obrazovnom sustavu. Jednom riječju potrebno je sustavno educirati djelatnike, odnosno djelatnice u odgojno-obrazovnim ustanovama kako bi još uspješnije promicali načela ravnopravnosti spolova, te načine i rezultate takvih edukacija uključiti u Izvješće o radu pravobraniteljice. Hvala lijepa.
Hvala vam lijepa. Kolegice ispravak netočnog navoda je tražio na ovo izlaganje zastupnik Željko Reiner. Izvolite.
Poštovana gospođo potpredsjednice, dame i gospodo. Htio bih ispraviti jedan netočni navod uvažene zastupnice gdje je ona rekla u svojoj, nabrajajući argumentaciju za svoje teze, da se prikazuju žene kao sestre, a muškarci kao liječnici što implicira višu, citiram poziciju u profesionalnom životu. To je potpuno krivo tako nešto reći, jer prvo je točno da većina liječnica a manje liječnika. A drugo to ni u kom slučaju nije viša pozicija u profesionalnom životu. Sestre i liječnici su suradnici. Danas medicinske sestre imaju i diplomski studij, dakle i formalno obrazovanje podjednako onom liječničkom. Prema tome, upravo se sad dogodilo nešto a to je iskazivanje jedne predrasude spram jedne cijele struke, a to su medicinske sestre pa želim to ispraviti. Hvala lijepo.
Hvala vam lijepa. Imamo još tri replike. Prvi se za repliku javio zastupnik Boris Blažeković. Izvolite.
Hvala lijepo. Htio bih samo zbog onog što je uvažena zastupnica govorila a to je o stereotipima reći jedan podatak koji možda može biti indikativan u nekom smislu. Naime, nedavno sam bio na Prekršajnom sudu i čekajući raspravu šetao sam po hodniku i vidio sam, čitao sam pločice imena na vratima i samo kao jedan kuriozitet. Uputio sam vidjevši to, zainteresiralo me službeni zahtjev sudu da mi odgovori i oni kažu: „Na vaše traženje dostavljamo podatke o zaposlenim sucima i sudskim zapisničarima Prekršajnog suda u Zagrebu.“ U Prekršajnom sudu u Zagrebu sudačku dužnost obnaša ukupno 84 suca od kojih 9 ili 10% su muškarci i 90% su žene. U sudu ima 112 sudskih zapisničara od kojih su sve žene samo kao jedan kuriozitet.
Dobro. Trebali biste još iznijeti podatke za druge sudove. To je isto zanimljivo. Hvala. Da, da. Hvala lijepa. Nema odgovora na repliku? Nema. Za repliku se javio Dražen Đurović. Izvolite.
Hvala. Pa evo vi ste zastupnice govorili o rodnim stereotipima i o rodnoj ravnopravnosti. Vi ste zapravo otkrili biološke razlike između muškaraca i žene, genetske razlike i za vas je to rodni stereotip. Pa nije rodni stereotip između vas i mene što sam ja viši i što mogu ponijeti 30 kila vreću a Vi ne možete i što mogu napraviti 50 sklekova a vi možete 5. to su naše biološke različitosti. Mi smo jednostavno biološki različiti. Zašto bi to bio rodni stereotip? Zašto bi bio rodni stereotip da je djevojka ili žena mlada, nježna, brižna i suosjećajna? Pa ja nisam ni nježan, ni suosjećajan, ćelav sam. Pa dakle, pa nisu to stereotipi. Pa to su biološke razlike između muškaraca i žena. Zašto je to problem? Pa zar je problem različitost između muškaraca i žena? Pa muškarci i žene nisu isti, oni su različiti. Zašto su žene medicinske sestre, evo kolega … [[Ne razumije se.]] vam je spomenuo, pa zato što mogu, Bog im je dao da mogu kao žene njegovat bolesnike, a muškarci su u tome neuspješni. I zato nema muškaraca, ne zato što je hrvatsko društvo nepravedno prema muškarcima već muškarci biološki nisu konstituirani da te poslove mogu raditi. /Smijeh./ Dakle nemojte miješat biološku raznolikost i različitost muškaraca i žena s nekakvim diskriminacijama. Pa ovo društvo nije diskriminatorno u tom pogledu, al naprosto smo različiti. Evo hvala.
Hvala lijepa. Ja ću sada kao predsjedajuća se staviti u obranu muškaraca. Ja znam puno muškaraca koji su osjećajni i nježni i brižni. [[Pljesak.]] /Buka u dvorani./… Ovdje imamo odgovor na repliku, izvolite.
Hvala lijepa. Evo moj poštovani kolega se potrudio da slijedom vaših uputa ovu raspravu svede na jednu, ali on je malo pretjerao pa je došao i do komične razine. Naime, nježnost nazvati biološkom karakteristikom zaista nije mjesto za to. Međutim, ja bih upozorila da pažljivo slušate kad vaše kolegice i kolege govore u Saboru. Ja sam naime govorila o analizi udžbenika dakle i čitanka u nižim i višim razredima osnovne škole i situacija je činjenično takva kakvu sam ju navela u analizi. Pa eto referirajte se onda na analizu. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Imamo još jednu repliku, zastupnik Milinković. Izvolite.
Hvala lijepa, gospođo potpredsjednice. Pa evo i ja sam kolegice Špoljar primijetio, govorili ste o stereotipima i naravno govorili ste i o onome edukativnom dijelu školskom u koji se ne bi miješao, ali mi je drago da ste spomenuli prvi puta danas u ovoj sabornici seoske žene i zato mi je posebno drago vidjeti ove naše majke i bake koje pozdravljam. [[Pljesak.]] Posebno drago mi je zato jer nije spomenuta seoska žena, a govorili ste i o tradicionalnim vrijednostima i na neki način sam to shvatio kao nešto tradicionalno, razumio sam tako nekako iz vašeg izlaganja da to nije dobro. Pa ja mislim da u svakom slučaju treba te različitosti poštivati. Mi npr. u našoj Koprivničko-križevačkoj županiji imamo izbor za uzornu seosku ženu i tu se pokazuju vrijednosti koje se poštuju, koje su bitne, koje su važne. Ali vam želim isto tako reći, ako se zalažete za ravnopravnost želim reći da su seoske žene danas u vrlo teškoj situaciji kada je stanje u poljoprivredi takvo stvoreno kakvo je, kada su potpore smanjene, kada one više ne mogu proizvoditi jer mnoge su i gospodarstvenice, nositeljice obiteljskih poljoprivrednih gospodarstava. Na taj način su i seoske žene danas u vrlo teškoj situaciji i u tom smislu molim da se zalažete za ravnopravnost i toga dijela ženske populacije. Hvala vam lijepo.
Hvala vam lijepa. Odgovor na repliku, izvolite.
Pa eto ja ne bih ni željela docirati, ali raznolikost, različitost i stereotipi zaista nisu jednaki pojmovi. A vezano uz seoske žene i ravnopravnost spolova, prošli mjesec ispred Odbora za ravnopravnost spolova imali smo predavanje, tribinu, susret na kojem ne sjećam se da sam vas vidjela da zastupate prava žena sa sela. Hvala lijepa.
Svakako bi bilo dobro vidjeti izbor za uzornog seoskog muškarca recimo, za to se zalažem. Idemo dalje s raspravom. Zastupnica Gordana Sobol, izvolite.
Zahvaljujem, gospođo potpredsjednice. Gospođo pravobraniteljice,zamjeniče pravobraniteljice i suradnice, poštovane kolegice i kolege. Pa ustvari danas vodimo jednu onako živahnu raspravu ovdje u Hrvatskom saboru, a povodom izvješća pravobraniteljice za prošlu godinu. Možda je to i zbog toga što nakon dužeg vremena o ovom izvješću raspravljamo u prijepodnevnim satima, obično smo o njemu raspravljali negdje popodne, navečer pa nije bilo izgleda toliko interesa. No dozvolite mi da ustvari ovako kažem nekoliko rečenica obzirom da sam proteklih 12 godina provela u ovom Saboru i negdje od 2000. godine na ovamo svjedokinje smo, neke od nas koje jesu ovdje u Saboru, ali i kolege zajedno sa nama, ali one koje su kasnije dolazile u ovaj Parlament da zadnjih 12 godina ustvari ja bih ovako rekla, radimo ili smo radili velike izmjene, prvenstveno u našem zakonodavstvu kada je u pitanju područje ravnopravnosti spolova. I kako nije bilo lako na tim počecima, ja se usuđujem reći da u završetku te priče neće nam biti lako i ja bih rekla da smo ustvari i danas nakon toliko godina još uvijek daleko od završetka takve jedne priče ili bih rekla od onoga što smo zapisali kolegice i kolege, dizanjem ruku, pa ja bih rekla usuđujem se kazat u većini stvari kada je u pitanju ravnopravnost spolova konsenzusom u ovom Saboru. Pa i zadnji Zakon o ravnopravnosti spolova u Hrvatskom saboru je donesen konsenzusom, dakle 2008. godine. No uvijek sam si također postavljala pitanje zašto ustvari i što se ustvari to dešava ili ne uspijeva dešavati u hrvatskom društvu, zašto su ustvari sva dosadašnja izvješća pravobraniteljice za ravnopravnost spolova manje-više završavala sa sličnim primjerima, sa sličnim primjedbama, sa sličnim vrstama diskriminacije, sa sličnim preporukama. Da idete sad uzeti izvješća zadnjih dakle osam, odnosno ovo je ja mislim deveto izvješće pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, možete pronaći otprilike iste sugestije, iste primjedbe, iste preporuke, slične rezultate istraživanja kroz različita područja. To samo govori da ono što smo sami ovdje donijeli, ono što smo sami zacrtali, ono što smo sami digli ruke, ne sprovodimo u stvarnom životu. Mi jedno govorimo i manje-više se svi za to zalažemo, a s druge strane ono što govore statistički podaci, mi ne nalazimo sve ove godine načina da izmijenimo tu sliku, da izmijenimo te ipak porazne statističke podatke. Ovo govorim stoga što nas sljedeće godine čekaju lokalni izbori i ja ću par rečenica posvetiti sudjelovanju žena, odnosno kako to znamo reći, političkoj participaciji žena, odnosno sudjelovanje i učešće žena u sferi javnog odlučivanja. Od 2003. godine na ovamo u Hrvatskom saboru je sve manji broj zastupnica. U najmanju ruku možemo ovako reći ili najblaže rečeno broj zastupnica stagnira. Podsjećam na zadnjim parlamentarnim izborima u Hrvatski sabor je direktno izabrano manje od 20% žena, manje od 20%. Danas nas u Hrvatskom saboru ima oko 23% zahvaljujući zamjenama što je dobar dio kolegica ušao kao zamjene. Što ćemo mi svi skupa kao saborske zastupnice i zastupnici zajedno sa pravobraniteljicom, zajedno sa nadležnim Vladinim uredom, koordinatorima i koordinatoricama koje imamo u našim ministarstvima zajedno sa lokalnim povjerenstvima učiniti da sljedeće godine, a trebao bi sljedeće godine ako se ne varam početi se primjenjivati one odredbe iz Zakona o ravnopravnosti spolova koji govori o minimalnoj 40%-noj zastupljenosti oba spola, jednog odnosno drugog spola na listama za lokalne izbore. Za naša općinska vijeća, gradska vijeća i županijske skupštine. Jer sljedeće godine je treći izborni ciklus i kada počinju važiti odredbe Zakona o ravnopravnosti spolova. To je jedno. A drugo, kako ćemo mi svi skupa osigurati da tih 40%, a radit će se uglavnom o ženama jer žene i jesu u ovom slučaju podzastupljeni spol, kako ćemo osigurati i na koji način da tih 40% ne bude ukras na listama u smislu da budu u zadnjim redovima, da se formalno zadovolji zakon a da onda ta lista bude važeća, odnosno da politička stranka izbjegne plaćanje kazni? Kad ovo govorim onda nakon svih ovih godina ja ovo govorim dakle kao saborska zastupnica svima nama i to svim političkim opcijama. Mi se već godinama zadovoljavamo jednom činjenicom što nažalost je točna da smo čak što se tiče broja zastupnica u Hrvatskom saboru i nešto malo više ili smo barem u razini prosjeka zemalja EU. Zato što na neki način ja danas kad tražim neki uzor na razini EU mogu govoriti samo o eventualno skandinavskim zemljama, ali sve druge zemlje su čak i lošije od nas. I ono što ja se iskreno nadam sljedeće godine Hrvatska postaje članica EU, možda će to biti prilika da se putem naših zastupnika i zastupnica u Europskom parlamentu borimo da sve ono, odnosno sve one preporuke koje sa razine EU idu prema nacionalnim parlamentima, a vezani su uz sudjelovanje žena u političkom životu prestanu biti preporuke već postanu obaveza. Obaveza da političke stranke jer one su te koje donose odluke o listama i o ljudima koji će sutra izlaziti na izbore. Dakle da budu obavezne u skladu sa, evo mi imamo taj Zakon o ravnopravnosti spolova, dakle da budu obavezne na svojim listama imati zastupljenost spolova koja će ići barem u skladu s onim što piše u Zakonu o ravnopravnosti spolova. A naš zakon govori o nečemu da bi to jednog dana trebalo dostići i stvarnu participaciju žena, odnosno muškaraca u hrvatskom društvu. Ja smatram da je veće učešće žena na svim razinama, a pogotovo kad se radi o lokalnim razinama gdje se donose ma ja bih rekla najbitnije dnevne odluke za život i rad jedne zajednice nezaobilazan dio jednog društva, jedne demokracije nekoga tko sebe želi nazvati demokratičnim društvom ili civiliziranim društvom. Tako da ova moja rasprava ide u tom pravcu jer bi to bio na neki način moj poziv i pravobraniteljici za ravnopravnost spolova i njenim suradnicima da u sljedećem razdoblju možda, ja bih rekla i najveću svoju aktivnost, posveti upravo tim sutrašnjim, odnosno idućegodišnjim lokalnim izborima jer se bojim inače da ćemo ako ne pokrenemo, ja bih rekla svu moguću mašineriju, ako tako mogu nazvati koju u Hrvatskoj trenutno imamo pa i sa svim nedostacima koje ta ista mašinerija ima, dakle ako sad ne pokrenemo tu priču ja se bojim da ćemo na kraju doći u situaciju da mjesec dana prije izbora odjednom se pokaže i dođemo onako do izgovora pa znate mi jako cijenimo žene, one su divne, one su krasne. Onda će naši kolege zastupnici davati ocjene o nama kolegama zastupnicama smatrati da smo potpuno ravnopravne, da smo dobre itd., sposobne i sve, ali kad bude trebalo reći a zašto nemate na listama žena? Pa znate nema žena one to ne žele, ne možemo ih pronaći itd., a posebno kad kažu znate nisu dovoljno, moramo naći sposobne žene, pametne žene, one koje će znati raditi taj posao biti vijećnica u nekoj općini ili u nekom gradu. A onda nam se desi to da tih žena tih zadnjih mjesec dana ne možemo naći, a onda listu popune muškarci za koje ta ista pitanja nitko ne postavlja. Zahvaljujem.
Hvala vam lijepa. Imamo dvije replike. Sunčana Glavak, izvolite.
Hvala lijepa. Pa kolegice Sobol često smo čuli evo ne samo od vas i u prošlom sazivu naravno raspravljali ste puno o ovoj temi kako su žene dobre, kako su mile. Pa kaže jedna poslovica – Neka vas Bog čuva zlih žena, a dobrih se čuvajte sami. O tome možemo govoriti … [[Upadica se ne razumije.]] Tako je, kolega je eto i prepoznao. A što se tiče političke participacije žena, dakle o tome sam govorila i nešto u ime kluba ne samo na ovoj najvišoj razini. Dat ću vam primjer mog grada, dakle grada Čakovca unutar stranački izbori gdje sam ja izabrana za predsjednicu gradskog odbora, imamo 5 kotara a 4 kotara vode žene. Dakle, evo nešto smo pokrenuli što se tiče toga i ja mislim da je i to nešto što se tiče ovog napretka u političkom životu. Međutim, vratit ću se opet na onu tezu da žene trebaju imati više rukovodećih funkcija. Mi se stalno volimo uspoređivati nekako i sa skandinavskim zemljama. Jedna automobilska tvrtka primjerice vrlo poznata da sada nikog ne reklamiram ima primjerice 30% žena na upravljačkim funkcijama, a i mi smo eto nekakav mali iskorak napravili pravobraniteljica će znati o čemu govorim, dakle nekim akcijama. Mislim da je i to trebalo ovdje u Hrvatskom saboru reći da neke tvrtke osjećaju potrebu u Hrvatskoj na jednaki način sudjelovati u participaciji žena ili u ovoj spolnoj jednakosti. I o onome što se tiče muškaraca i žena da se više ne vraćamo na neke teme koje su ovdje bile iskorištene i oduzele nam dragocjeno vrijeme. Činjenica jest, da kada muškarac dođe za govornicu, ili kada muškarac govori, kada on ustane ljudi ga prvo slušaju pa tek onda gledaju, a kada žena počne govoriti kod njih je drukčije, njih prvo gledaju pa ako im se dopadne ono što vide, onda će ih možda i poslušati. Pa idemo napraviti nešto da to više ne bude tako. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku.
… [[Govornik naknadno uključen.]] Dakle, ono što ja sada mogu samo još jedanput ponoviti, a to je da boljka svih, boljka našeg grada ili onoga što se dešava u Hrvatskoj, a vezano je sad i uz ovo izvješće, koje je dakle za proteklu godinu. I o tome što smatram da u proteklom periodu se nije dovoljno pažnje posvećivalo ili se uopće nije posvećivalo onome što u izvješćima piše. Preporukama, primjedbama, ili ja bih i ovako rekla, u osnovi to piše u izvješću obzirom da pravobraniteljica ima tu mogućnost da predlaže određene zakonske izmjene i promijene koje se vežu uz Zakon o ravnopravnosti spolova. Do sada nije bilo sluha za tako nešto. Ja se iskreno nadam da ćemo krenut malo drugačijim putem, pa da ono što je u ovom izvješću, a jučer smo ili prekjučer razgovarali, ona 2, odnosno 3 izvješća ostalih pravobranitelja da će pronaći put do onoga do kojeg treba, a to smo dakle i svim mi koji smo dužni poštivati zakon. Zakon o ravnopravnosti spolova nije savršen, ali taj zakon plus Zakon o suzbijanju diskriminacije kao krovni zakon daje izvanredne osnove i mogućnosti da sve one primjedbe koje svaka od pravobraniteljica pa ovoga puta pravobraniteljica za ravnopravnost spolova daje. Da se mogu popraviti u godini koja dolazi iza toga izvješća. Stoga me veseli činjenica da je Vlada u svom mišljenju najavila da će, dakle ozbiljno razmotriti sve primjedbe koje su date i najavila i pojedinačne susrete na razini određenih tijela, da se vidi šta je to što piše u ovom izvješću i na koji način i kako se to može ispraviti. Pa ću iskoristit priliku da kažem da smatram da time poštujem želju kolegice Ruže Tomašić sa njenim zaključkom, ali mislim da obzirom da je Vlada već tako nešto najavila, da će biti prilika da sljedeće izvješće ipak bude nešto drugačije.
Hvala lijepa. Još jedna replika, Zoran Vinković. Izvolite.
Pa evo uvelike bi se složio s kolegicom Sobol da doista žena nema toliko u politici, na rukovodećim mjestima, u gospodarstvu. No, najpogubnije je će biti ako broj žena budemo morali rješavati isključivo zakonom i ako te žene samo zato što su žene budu morale doći na određena mjesta. Isto tako i mladi, to će biti najpogubnije. Evo moj prijedlog je da prije svega iz zakona izbacimo onu osnovu koju je uveo Nacionalni odbor za ravnopravnost spolova, to je da su žene podzastupljeni spol. Dakle, ja smatram da žene nisu podzastupljeni spol nego da su upravo ravnopravni. Spomenuli ste lokalne izbore, pa izbacimo iz onoga onu nagradu praktično onih 10% plaćanja, plaćanja koje političke stranke dobiju po osobi koja je ženskog roda i koja uđe, koja uđe u Gradsko vijeće. Evo mislim da to najviše, u krajnjoj liniji vrijeđa i vrijeđa same žene koje se žele baviti politikom. Ja doista ne znam, ja prvo slušam govornika, nadam se da se žene neće naljutiti na mene što ih prvo ne pogledam. Ali ne znam da li žene nas muškarce prvo slušaju pa tek onda gledaju ili obrnuto? No, ja bi volio da je u ovom izvješću obrađena jedna također značajna tema koja je vezana za ravnopravnost spolova, a radi se prvenstveno o muškoj, a zatim o ženskoj prostituciji. Posebno kroz neke modne agencije. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku kolegica Sobol.
Pretpostavljam da ta dominacija muškaraca u politici nije samo zato što su muškarci na listama samo zato što su muškarci. Jer evo i to je u biti, ja bih rekla jedan od onih rodnih stereotipa koji se s godinama i u hrvatskom društvu stvara, da je muškarcu da vodi, da rukovodi pa da onda znači bude i na listama i da donosi odluke. I to je ono što je normalno i što se podrazumijeva. Spol dobivamo rođenjem, ali rodno društvo stvara određene rodne uloge u smislu toga što se očekuje da će jednog dana muškarac morati radit, odnosno što će žena morati raditi. Naša zadaće je da se borimo protiv toga i da ne mislimo i ne stvaramo takvu klimu u društvu i u političkim strankama, e sad moramo staviti žene eto samo zato što su žene. Pa zakonodavac je u krajnjoj liniji i dao dovoljno vremena, 3 izborna ciklusa kao vrstu prilagodbe političkim strankama da ako hoćete recimo i kroz svoj politički program i ono što rade, ono što dakle rade u Parlamentu ili na lokalnoj zajednici privuku i u svoje članstvo veći broj žena. I da onda kroz taj ciklus, odnosno kroz 3 izborna ciklusa dođemo sljedeće godine do toga da unutar političkih stranaka i u članstvu unutar političkih stranaka imamo dovoljan broj žena, od kojih siguran sam itekako se mogu popuniti liste. Prema tome, u tom smislu zakonodavac je, koliko god se to nama sviđalo ili ne sviđalo, koliko smo htjeli da neke stvari preko noći napravimo ipak to omogućio i sad je pitanje kako će se to provest. Zato još ovih otprilike godinu dana ili nešto manje do sljedećih izbora, valja nam ja bih rekla, svima nama na najbolji način iskoristiti.
Hvala vam lijepa. Idemo dalje s raspravom. Riječ dajem zastupnici Lidiji Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem se poštovana potpredsjednice Hrvatskoga sabora, poštovana pravobraniteljice za ravnopravnost spolova sa suradnicima, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Pa na početku želim pohvaliti rad ureda, prvenstveno u djelu koji je vezan za istraživanja koja su interesantna. Iako se odnosi izvješće većim djelom na rad pravobraniteljice iz prošlog mandata, tako da vjerujem da ćemo iduće godine moći više raspravljati. Smatram važnim iskoristiti ovu priliku da se u Saboru više govori o potrebi poštivanja Zakona o ravnopravnosti spolova. Posebno zbog toga, kao što je i kolegica Sobol maloprije govorila, što od sljedećih lokalnih izbora taj zakon u pravom smislu stupa na snagu. Dugo smo se pripremali i prilagođavali, ali bojim se da nikad nećemo biti dovoljno spremni, pa tako i promicanju toga zakona nikad dosta. Iz izvješća pravobraniteljice možemo iščitati da se najviše pritužbi odnosi na ostvarivanja radnih i socijalnih prava, a građanke i građani u većem se broju žale na postupanje državnih i javnih tijela sa 57,1% u odnosu na pravne osobe u privatnom vlasništvu sa 8,8%. Iz navedenog moglo bi se zaključiti da su u državnim i javnim službama više krši zakon, međutim smatram da su razlozi drugačije prirode. U državnim i javnim službama zaposlenici se osjećaju sigurnije i zaštićenije, pa od tuda i veća hrabrost za prijave. U privatnom sektoru na žalost veća je nesigurnost i veća vjerojatnost dobivanja otkaza pa se kršenje zakona tako manje i prijavljuje. Ipak to nije opravdanje, jer bi javne institucije trebale biti ogledni primjer poštivanja zakona, pa bi tako i broj prijava očekivano trebao biti zanemariv. Iako žene čine većinu u visoko obrazovanom dijelu stanovništva iz Izvješća vidimo da su i dalje podzastupljena u upravljačkim pozicijama kako u privatnim tvrtkama tako i u javnim što ukazuje na diskriminaciju prilikom napredovanja u karijeri. Istraživanja su pokazala značajnu podzastupljenost žena na najodgovornijim pozicijama dok kod privatnih poslovnih subjekata žene zauzimaju 23% rukovodećih pozicija najviše razine. Kod državnih odnosno javnih poslovnih subjekata žene su zastupljene sa znatno manjih 19%. S druge strane udio žena u poduzetništvu iznosi oko 30% i uočljiva je tendencija njegovog rasta, a istovremeno su poduzeća u vlasništvu žena bolje nosila se sa krizom i recesijom. Na prethodno navedeno nadovezuju se i podaci o jazu u plaćama koji je na štetu žena naravno o čemu su prethodno kolegice i kolege već govorili ali smatram da je posebno važno to istaknuti, pa prema zadnjim podacima Državnog zavoda za statistiku žene u prosjeku ostvare oko 10% manju prosječnu neto plaću na tržištu rada u odnosu na muškarce, pa to u prosjeku godišnje bude oko 6 i pol tisuća kuna manje. Poimanje našeg društva o kojem je također dosta bilo riječi danas mogu reći i sljedeće: u poslovnom svijetu muškarac koji ima obitelj smatra se ozbiljnim i odgovornim, dok s druge strane žena koja jednako tako ima obitelj i djecu smatra se nepouzdanom, očekuje se njezino veće izbivanje s posla jer bi se djeca koji put mogla razboljeti, a zna se tko u takvim slučajevima ide na bolovanje. Iz tog razloga žena se kao zaposlenik smatra manje poželjnom, a da ne govorim o prijetnji ako žena poželi trudnoću. Pa možemo zaključiti da smo kao društvo još uvijek daleko od stvarnih shvaćanja ravnopravnosti unatoč Zakonu i strategijama. Zato neprestano moramo govoriti, moramo upozoravati, istovremeno uporno inzistirati na poštivanju zakona kako bi se naše društvo postupno rješavalo predrasuda i stereotipa. A homofobnim ispadima kakve smo malo prije imali priliku ovdje čuti mislim da nema mjesta u Saboru, pa ovim putem pozivam na veću toleranciju i razumijevanje i nadam se da ti isti homofobni ispadi neće biti jedina tema u prijenosu medija i jedina poruka sa današnje rasprave. Zahvaljujem se.
Hvala lijepa. Na vaše izlaganje imamo jednu repliku, zastupnik Zoran Vinković. Izvolite.
Homofobija bi mogla nešto i drugo značiti strah od čovjeka. Jer homo homini lupus est, ali ja kao čovjek se plašim prije svega loših ljudi onih koji ne misle svojom glavom. Dakle, takvih se plašim isključivo. Uvažena kolegice, spominjali ste nasilje pa nemojte i dalje vršiti nasilje nada mnom. Ali evo nitko do sad u sabornici nije progovorio o jednom nasilju koje se desilo, a to ću predati pravobraniteljici koje se desilo za vrijeme Domovinskog rata u Vukovaru. Pa ja ću samo pročitati što piše u određenom sudskom spisu, gdje jedan pripadnik četničke dobrovoljačke organizacije „Štit“ rekao na određenom iskazu. Kaže, bilo je to 6.4.'91. godine, možda je i to prostakluk ili homofobija, vidio sam veći broj muškaraca među kojima i dosta poznanika koji su bili ukrcani u šest autobusa, pa kad sam čuo od njih da su se svi prijavili kao dobrovoljci koji žele učestvovati u borbi protiv ustaša priključio sam im se. Dok sam bio u Vukovaru silovao sam oko 30 ženskih osoba. Radilo se o osobama starosne dobi 40, 45 do 50 godina. Samo jedna od njih bila je stara 16 godina. Silovanje smo vršili u jednoj maloj prodavaonici koja se nalazila blizu parka nedaleko bolnice u Vukovaru. Ženske osobe dovodio u prodavaonicu Paja. Žene su se prema prodavaonici kretale ispred njega, a on je išao za njima s pištoljem u ruci. Nikad ih nije dovodio vezane, neke su plakale, neke ne. Neke su se opirale i njih su za vrijeme silovanja dvojica držala i to jedan za ruke jedan za noge. U svim ovim slučajevima silovanja učestvovala je nas grupa od oko 9 do 10 muškaraca. Nakon toga bih neke ženske ubio iz pištolja, a neke ne bih ubijao već bi ih zadržao u prostoriji [[Upadica Batinić: Vrijeme kolega Vinkoviću. Skratite.]] Ove žene traže pravdu 20 godina, a vi kažete da skratim. Evo skratio sam. To ću predati tamo. Nadam se da nije i ovo homofobija i da me neće određeni klub proglasiti prostakom i homofobom.
Imamo odgovor na repliku zastupnica Lidija Bagarić, izvolite.
Zahvaljujem. Uvaženi kolega Vinković, ako ste dobro slušali moju raspravu ja niti jednom riječju nisam spomenula riječ nasilje, a ovaj drugi dio vaše replike u biti se uopće ne odnosi na moje izlaganje, pa ne bih htjela komentirati.
Hvala lijepa. Dalje za raspravu zastupnica, potpredsjednica Jadranka Kosor. Izvolite.
Hvala vam lijepa. Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovana gospođo pravobraniteljice sa suradnicima. Evo odlučila sam po ne znam koji puta raspravljati o ovoj temi. Jedno vrijeme nisam bila zastupnica, bila sam u izvršnoj vlasti i trudila sam se o ovoj temi, odnosno ovom problemu bolje rečeno o kojem danas raspravljamo čitajući ovo izvješće raspravljati evo i u drugom stupu vlasti pridonijeti donošenjem odnosno pisanjem Zakona o ravnopravnosti spolova, suzbijanju diskriminacije i drugih. Na početku svoje političke karijere dakle nakon izbora '95. u Hrvatskom saboru smo također u tom mandatu pa onda u onom sljedećem raspravljali o problemima suzbijanja diskriminacije odnosno o svim problemima o kojima danas raspravljamo, mogu reći da smo se kroz sve te godine barem što se tiče rasprave u Hrvatskome saboru znatno pomaknuli. Ali mislim da se u društvu onim što je stvarni život nismo maknuli puno da nismo napravili velike korake. Ono što je činjenica da se danas u političkom životu RH malo tko usudi govoriti tako da diskriminira druge, pogotovo kada govorimo naravno o podzastupljenom spolu onda govorimo uvijek o ženama jer je to činjenica pogotovo da muškarci u političkom životu diskriminiraju žene. Međutim veliko je pitanje i ja ga stavljam pred sve nas prije svega pred sebe, koliko je to zaista pune i stvarne iskrenosti? Dakle, jer govorimo sada o uključivanju života u svijet rada, o ravnopravnosti žena na tržištu rada, govorimo o jednakim plaćama za isti rad, o jednakim mirovinama za isto vrijeme provedeno na radu na svom poslu uz iste uspjehe, uz isto obrazovanje, često puta uz veće obrazovanje i to su činjenice. Govorimo o ravnopravnosti muškaraca, odnosno očeva, supruga u obiteljskome životu i svakako o participaciji žena u političkom životu. Ali ono što mi se čini osobito važnim u medijskom tretmanu muškaraca i žena u svakom području života osobito u politici. Zato ću o tome i nešto progovoriti, ali bih prije svega željela pohvaliti istraživanja koje je provodio Ured pravobraniteljice. Ona su iznimno važna za sve odluke koje ćemo prije svega u Hrvatskome saboru donositi, koje će donositi hrvatska Vlada i vjerujem vrlo jasan put kojim treba nastaviti rad Ured pravobraniteljice ili jednog dana pravobranitelja za ravnopravnost spolova. Drago mi je što u ovoj raspravi danas sudjeluje i dosta kolega zastupnika. To tako u nekim prošlim vremenima nije bilo. Uglavnom su raspravljale žene. Dame i gospodo ono na što posebno želim upozoriti vezano je za izvješće pravobraniteljice jest nasilje, obiteljsko nasilje i nasilje nad ženama. Zašto upravo upozoravam u ovo vrijeme? Vrijeme je krize, Hrvatska je ponovno u recesiji kao što svi čujemo, bilježi se industrijski pad od 9,4%, predviđa se pad u prvom tromjesečja do 2% itd. Ljudi teško žive i uvijek je situacija u kojoj se teško živi novo područje odnosno nažalost dobro i pogodno tlo za bujanje obiteljskog nasilja. Ono što je također velika opasnost da i mediji i politika ne posvete dovoljno pozornosti jer uvijek imamo pametnijeg posla, uvijek imamo važnijeg posla. A za obiteljsko nasilje i to je činjenica za nasilje nad ženama i djecom još uvijek mnogi i u političkom životu misle da je to nešto što se događa iza 4 zida iza zatvorenih vrata, da je to nešto što je obiteljska stvar čime se država i politike ne bi trebala osobito baviti. Ja mislim upravo suprotno. To je itekako tema kojom se politika kojom se Hrvatski sabor i Vlada moraju baviti, a osobito ministarstva koja su zadužena i za provedbu Protokola za suzbijanje nasilja ali isto tako svih nacionalnih dokumenata. Naime, mislim da moramo još više učiniti da se osudi svako nasilje, svako nasilje nad ženama. Ja sam tisuću puta ponovila osobito uz prigodne dane kao što je 22.rujna Nacionalni dan borbe protiv nasilja nad ženama, ali i mnoge drugi dani, da nijedan muškarac koji želi biti nešto u političkom, društvenom dakle u bilo kojem području života u Hrvatskoj ne može biti ništa i nije ništa i zapravo je nitko i ništa ako doma tuče svoju ženu odnosno ako je obiteljski nasilnik. Jer nasilje naravno ne mora se projicirati samo u to da netko pljusne ženu ako prevrši mjeru, nego i u ekonomskom nasilju koje je vrlo izraženo pogotovo u vrijeme kada se teško živi. Spomenut ću nešto što će možda naravno izazvati podsmjeh, ali i na to sam kao žena u politici navikla. Dolazi vrijeme velike nogometne fešte. Jučer sam slušala na jednom radiju tako zafrkavanje, doskočice, voditelja koji razmatraju o tome što će sada žene u Hrvatskoj, budući da će naravno, logično svi muškarci biti pred televizorima i sada je tu bilo prijedloga da se žene zatvori u kupaonicu, bilo je prijedloga da se ženama stavi flaster to smo već imali prilike čuti. I ja upozoravam na jednu činjenicu koja je sasvim sigurno dio statistike vezano za nasilje nad ženama, da smo imali primjere za vrijeme nekih drugih prošlih nogometnih prvenstava raznih vrsta, da smo itekako bilježili nasilje nad ženama i da smo itekako čak u jednom slučaju zabilježili to se stvarno dogodilo, da je suprug bacio ženu kroz prozor zato što je previše govorila dok je on gledao neku važnu utakmicu. Dame i gospodo to jest nešto čime bi se parlament itekako trebao baviti. Zato završavajući ovaj dio rasprave kažem još jedanput, bez fige u džepu govorimo o nasilnicima, o nasilju, o muškarcima koji maltretiraju svoje supruge, svoje partnerice, svoju djecu i svoje obitelji. Što se tiče stereotipa pogotovo stereotipa u medijima tu se evo proteklih godina od one "čuvene" rasprave kada se našu kolegicu vrijeđalo sa onim madracima i mudracima do danas nije puno toga promijenilo. Dakle, govorimo o stereotipima, tada kada je naš kolega uvrijedio našu zastupnicu kolegicu Vesnu Pusić. Ja sam također bila među onima koji su reagirali. I jedan kolega dakle muškarac svakako tada mi je rekao, ja sam rekla ovo se danas dogodilo njoj, sutra će se dogoditi meni. Kolega je kazao neće ako se budeš ispravno ponašala. I to je nešto čega sam se upravo danas prisjetila jer sam pa i kao hrvatska premijerka imala priliku puno puta svjedočiti o onome o čemu gospođa pravobraniteljice pišete u svom izvješću. Dakle o stereotipima u javnom životu o stereotipima u medijima. Spomenut ću, mislim da je to dopušteno u ovoj raspravi i da mi neće nitko uzeti za zlo budući da i pravobraniteljica navodi neke primjere iz dnevnih listova, odnosno iz elektroničkih medija da kad sam pregovarala sa kolegom Pahorom oko rješavanja jednog iznimno teškog, važnog pitanja, graničnog pitanja koje je punih 18 godina stajalo na stolu ili u ladici neriješeno, dakle pitanje granice koje je bilo ključ za nastavak pregovora i za završetak pregovora i za ulazak Hrvatske u EU, bila sam neprekidno bombardirana zastrašujućim stereotipima. Dakle svi mediji koji bi pratili naše sastanke, naše susrete, koncentrirali su se prije svega na ono izvanjsko, jesmo li se poljubili pri susretu, jesmo li se rukovali, tko je stajao s koje strane, kako smo se gledali itd. Primijetila sam u političkom životu, ne samo u Hrvatskoj nego i u svijetu, da se i muškarci političari, premijeri kad se susretnu poljube, zagrle, potapšaju po ramenima i da nitko ili gotovo nitko to ne komentira na ovaj način na koji se komentira susret dvoje premijera od kojih je jedan gle čuda žena. I to govorim zbog toga što mislim i da u ovoj raspravi moramo na to upozoriti ako želimo, a slažem se tu sa kolegicom Sobol i sa svima ostalima koji su upozoravali na odredbe Zakona o ravnopravnosti spolova u ovom izbornom ciklusu koji je pred nama gdje moramo dosegnuti 40% podzastupljenog spola, dakle žena. Kako ćemo to i kako ćemo uopće do toga doći ako ne budemo oštro i svi zajedno uvijek reagirali na tu vrstu stereotipa koji ograničavaju politički život žena ili veću zastupljenost, veću participaciju žena. Nažalost vrijeme mi je isteklo, imala bih još toliko toga za reći. Hvala vam lijepa.
Hvala vama. Na vaše izlaganje imamo tri replike. Prvi se javio zastupnik Zoran Vinković. Izvolite, kolega.
Uvažena zastupnice Kosor, slažem se s vama da treba osuditi svaku vrstu nasilja nad ženama, ali isto tako smatram evo da je u ovom izvješću doista trebalo progovoriti o jednoj tabu temi izvješću pravobraniteljice, a to su silovanja u Domovinskom ratu. I nadam se da neću prekinuti ovu minutu i 35 sekundi koliko mi je ostalo jer ovo je svjedočanstvo, a ima ih takvih svjedočanstava na ovom papiru nekolicine žena koje traže pravdu gotovo 20 godina. Izuzetno mi je neugodno bilo, ne kao homofobu pod navodnicima, kao što me neki žele ovdje prekrstiti, nego jednostavno kao čovjeku, a istom onom gradonačelniku koji bi zabranio povorku ne ponosa nego ja ne znam kako bih ju drukčije nazvao, bilo doista neugodno kad je jedna od tih žena, radi se o udruzi žena iz Domovinskog rata rekla na jednoj manifestaciji da se nikad ne zaboravi u Đakovu da niti hrvatska Vlada niti državno odvjetništvo, Hrvatski sabor i da su za njih svi saborski zastupnici isti, da nitko nije učinio ništa da se to pitanje osvijetli i razmotri i da se na kraju krajeva svi oni koji su počinili taj teški zločin prema ženama, ali isto tako i, jer bilo je silovanja i muškaraca u Domovinskom ratu, na najoštriji način osude. Bilo mi je izuzetno neugodno i nisam se osjećao kao pripadnik jedne političke stranke nego sam se osjećao jednostavno kao čovjek, zastupnik koji je izabran od građana kojem, a i svima vama te žene apsolutno ne vjeruju jer nismo ništa učinili da se to pitanje pokrene i na kraju krivci privedu kazni. Hvala.
Hvala lijepo. Kolega Gvozden Flego je najavio povredu Poslovnika. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine predsjedavajući. Kolegice i kolege. Ja ću vam pročitati članak 210. Poslovnika. Govornik može govoriti samo…
Kolega Flego, morate prvo kazati što je povrijedio kolega, koji članak.
Članak 210., čitam 210. Članak 210 je povrijeđen, zato ga i čitam
Hvala.
Govornik može govoriti samo o temi o kojoj se raspravlja i prema utvrđenom dnevnom redu. Gospodine predsjedavajući, ovdje prisustvujemo raspravama o 2005., '95., '97., raspravljamo o izvještaju o 2011. godini.
Kolega Flego, kolega Vinković nije povrijedio Poslovnik, točku 210. Kolega Vinković je govorio o onome čega ima i danas, vratio se u povijest, to su činjenice. Ja sam uvjeren i nadam se da će i pravobraniteljica za ravnopravnost spolova također odraditi, ali uzdam se i u pravnu Hrvatsku državu. Nije bilo povrede Poslovnika. … [[Upadica se ne razumije.]] Imamo odgovor na repliku, potpredsjednica Kosor. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Ja se slažem, kolega Vinkoviću, ovo jest tema o kojoj trebamo i danas raspravljati. Žalosno je da se o tome nije raspravljalo prije, žalosno je da svi oni koji su trebali nešto poduzeti nisu poduzeli jer mislim da inače bismo trebali više razgovarati pa i u sklopu ovog izvješća o problemu silovanih žena općenito, a pogotovo onih koje su bile naj najteže žrtve najgrubljeg nasilja i zapravo najgrubljih zločinaca. Tako da vjerujem da će prije svega gospođa pravobraniteljica itekako uzeti u obzir i ovu raspravu. Ovo što kolega Vinković napominje to jest nešto o čemu treba i razgovarati i raditi i pokušati nešto pokrenuti kroz ured, ali isto tako očekujem da će se oglasiti državno odvjetništvo. Imam informacije iz medija kao i svi vi da se o tome i radilo, odnosno da se po tom predmetu radilo, ali se zalažem jednako tako da budemo brži svi zajedno i učinkovitiji jer te žrtve itekako vape prije svega za istinom, a onda za pravdom.
Hvala lijepo. Imamo još jednu repliku, zastupnica Gordana Sobol. Izvolite, kolegice.
Zahvaljujem. Pa evo da malo i potkrijepim ovaj dio rasprave vezan oko medija i kako naši mediji gledaju na ženu, na ulogu žene, na položaj žene u hrvatsko društvu. Zadnji primjer nam zorno daje glavni ured HTV-a Bruno Kovačević, dakle televizije, dakle javnog medija, javnog servisa koji eto sav zadovoljan i presretan objavljuje cjelokupnoj javnosti, pogotovo ženskom dijelu te javnosti kako, veli: što se tiče programa za vrijeme nogometnog prvenstva rezervirali smo cijelo popodne i večer za Europsko prvenstvo od 8. lipnja do 1. srpnja, a cijeli drugi program od 27. srpnja do 12. kolovoza posvećen je Olimpijskim igrama. Prvom programu će tako, barem predviđam, tijekom ljeta više težiti ženska populacija. Svaku večer cijelo ljeto djevojke, žene, majke fali još samo kraljice imaju mogućnost pogledati film i to odličan u 21 sat, nakon toga ide Dnevnik i poslije ono što žene obožavaju gledati Seks i grad, a nakon toga još jedan ljubavni film. Glavom i bradom lijepo javno u jednom intervjuu izjavi glavni urednik programa naše Javne televizije Bruno Kovačević. Vidjela sam da je i pravobraniteljica u svom priopćenju odreagirala. Dakle, Javna televizija kojoj je jedna od između ostalih i zadaća da svojim programima uklanja te stereotipe o kojima i danas govorimo ovime dodatno samo govori žene, majke, sestre, kćerke vi ste preglupe valjda da gledate nogomet, da sudjelujte u navijanju, da ne daj Bože i komentirate pojedine nogometne utakmice to je rezervirano za vaše muževe a vi eto imate priliku da se bavite onim što najviše, odnosno da gledate ljubiće, Seks i grad, potrošačko društvo, peglate kartice i slične stvari. Ja vjerujem da ćemo ove godine imati Izvješće HTV-a između ostalog i onaj dio koji se odnosi na problematiku programa o ravnopravnosti spolova i da će i to biti prilika da za prošlu godinu progovorimo o ovakvim stereotipima koji i sa naše Javne televizije idu u javnost.
Hvala. Imamo odgovor na vašu repliku. Potpredsjednice Kosor izvolite.
Naravno jer oni muškarci koji su u stanju bacati žene kroz prozor ako im smetaju ili, bila je jedna reklama prije nekoliko godina ako se, možda će se netko sjetiti, reklama za koju sam ja, odnosno na koju sam osobno intervenirala pa je onda nakon relativno kratkog vremena i uklonjena reklama upravo za jedno nogometno prvenstvo gdje je žena bila, sjećate se kolegice, žena je bila, to je valjda trebao biti dobar štos, žena je bila vezana na wc-u i bila su joj selotejpom zatvorena usta. I tako se reklamiralo jedno nogometno prvenstvo. To je naravno bilo nešto što bismo mogli nazvati zaista dno svakoga dna. Međutim, kad govorimo o stereotipima evo i o nogometu nevjerojatno je da rijetko tko u javnom životu, pogotovo u medijima uopće može zamisliti da žene vole gledati nogometne utakmice, da žene itekako prate nogomet, da žene itekako znaju puno toga i o hrvatskoj reprezentaciji, ali i o Španjolskoj, o tome tko je najbolji i proglašen najboljim nogometašem svijeta, tko je najbolji trener itd. Uostalom nogomet je toliko zanimljiv, mogu to reći budući da sam bila i predsjednica jednog ženskog nogometnog kluba, da žene zaista ni u čemu ne zaostaju pa da su tako i odlične nogometašice i vjerujem da će Glavni urednik HRT-a odgovoriti na ovo i da će nam možda pripremiti još neki dio programa kojim bismo se mogle pozabaviti. Recimo neke emisije koje se bave kuhanjem, odnosno pripravljanjem jela. To je isto tako nešto što bi bilo sasvim prilično za žene gledateljice.
Hvala lijepa. Imamo još jednu repliku, zastupnik Domagoj Hajduković. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Uvažena kolegice Kosor evo moram priznati pomalo ste mi argument sad sa ovim zadnjim odgovorom na repliku izbili, ono što sam ja htio istaknuti, pa evo dozvolite mi ja ću i to spomenuti možda da se zajedno osvrnemo i na to. Dakle, žene u politici ja sam mišljenja da naše kolegice koje sjede u ovom Parlamentu s bilo koje strane, nije bitno, ovdje nisu ukras nego evo i danas su dokazale da znaju, mogu i hoće često i bolje od nas muškaraca. Osim toga vi ste bili prva premijerka samostalne RH, ali isto tako sam ponosan na Hrvatsku zato što je prva predsjednica Vlade u Europi žena, dolazi upravo iz Hrvatske, a to je gospođa Savka Dabčević-Kučar. Mislim da smo s te strane progresivni ili barem se trudimo biti. A danas raspravljamo i o nekim stereotipima koje naravno želimo izbjeći. Nogomet i nasilje nad ženama ja to ne bih stavljao pod istoznačnicu. Bojim se da nasilje nad ženama i nogomet koji se često veže da tu često kumuje alkohol. Budući da se često konzumira alkohol prilikom gledanja nogometnih utakmica, dakle da je to uzrok a ne nogomet sam po sebi. Osim toga ako razbijamo stereotipe, evo vi ste to lijepo primijetili, postoje žene koje vole nogomet, koje prate nogomet ali isto tako postoje i muškarci koji vole kuhati pa možda bi njima isto bio ovaj dio programa zanimljiv, možda čak i kao što je kolegica Sobol rekla Seks i grad ili nešto slično. Dakle, tu nema pravila i trebamo te stereotipe svakako izbjegavati. Tu se s vama slažem. Hvala.
Hvala. Uzet ću si pravo citirati jedan slogan, veli "Kad je nekoliko žena u politici mijenjaju se žene, a kad je više žena u politici mijenja se politika." Ja mislim da je na svima nama odgovornost da težimo ka tome. S ovim bi završili. Pauza do 15,00 sati i sljedeći za raspravu, prvi za raspravu u 15,00 sati je zastupnik Branko Vukšić. Hvala. Kolegice i kolege nastavljamo. Za pojedinačnu raspravu, zastupnik Branko Vukšić. Izvolite kolega.
Poštovani potpredsjedniče,poštovana pravobraniteljica i suradnici, dame i gospodo. Nekako nas je malo, nema više ovih tv kamera i odmah je splasnuo interes za ovu temu. Prije svega malo o stereotipima o kojima sam ovdje danas čuo, a to je nažalost više podjela na muškarce, muške i ženske sam čuo od strane žena nego od muškaraca. To vjerojatno zato što su žene u većini raspravljale o ovoj temi. I ovdje u Saboru danas se dogodio jedan veliki apsurd. Iako su u većini raspravljale o ravnopravnosti spolova kolegice, jedan je kolega svojim nastupom uspio ukrasti svu medijsku pažnju. Da li je to učinjeno namjerno ili nije, ostaje njemu na dušu. To sve govori o jednom vrlo bitnom segmentu, a to je tako dugo dok će samo o ravnopravnosti spolova govoriti uglavnom žene, a muškarci će biti ukras toj temi, priključivati reda radi i da nekako i mi muški progovorimo o tome. Tako će se ti apsurdi ponavljati isto kao i izvješća ostalih pravobranitelja, tako i izvješće pravobraniteljice za ravnopravnost spolova biti će jedan dan, nekoliko minuta, dva tri ekscesa i sve će se ostalo ponavljati. To dovoljno govori o nama kao o društvu, to dovoljno govori da ravnopravnosti spolova još uvijek nema. Jedan stereotip koji nažalost i žene ponavljaju, a to je recimo jedna banalnost podjela na muške i ženske, nogomet je muški, a ipak vole i neke žene, one se razumiju u nogomet, a muškarci sa pivskim trbusima 4-5 piva kraj sebe sjede ispred televizora gledaju i urlaju. Ja na svu sreću za vrijeme nogometnih utakmica idem u kazalište, gledam neke druge programe, kod mene doma je situacija malo drukčija. Taj stereotip prije svega, ako pogledate, gledanost nogometa nije takav kao što vi zamišljate, ne bacaju svi muški žene kroz prozore, ne rade to, naročito mlađi muškarci kao što su radili nekada stariji i na svu sreću ovi mlađi, mlađa generacija muškaraca je puno tolerantnija prema ženama i puno više shvaća ozbiljnost problema o kojemu mu danas govorimo. Jedan od najvažnijih problema su stereotipi. Stereotipi koje jako podupire jedna od najvažnijih institucija u ovoj državi a to je javna televizija, Hrvatska radiotelevizija. Ovo što su kolegice prije mene govorile o tome kako će Bruno Kovačević usrećiti žene u vrijeme dok muškarci urliču pred televizorima je zapravo jedna tragikomedija. Netko je rekao da bi on trebao odgovoriti? Ne on bi trebao odgovarati, nakon ovakvog istupa čelnog čovjeka Hrvatske radiotelevizije mislim da je prirodno da neko i zatraži ostavku. Pa ja s ovog mjesta tražim ostavku čovjeka koji na taj način, vodeći jednu od najvažnijih institucija u Hrvatskoj gleda na problem između žena i muškaraca, i dijeli muškarce i žene na ovakve nevjerojatne podjele. Iako su nam puna usta jednakosti u praksi je jednakost u svim segmentima društva, nejednakost je u svim segmentima društva sve veća. Zbog čega? Jedan uzrok u kojem danas nitko nije govorio, ali međutim mislim da je najvažniji. On je, možda će netko reć pretjeran no to je neoliberalni kapitalizam. Neoliberalni kapitalizam je sve licemjerniji. Iako se deklarativno u vrijeme cvata neoliberalnog kapitalizma predstavnici neoliberalnog kapitalizma zalažu za sve veća prava građana, diskriminacije je sve više. Nakon svake rezolucije, svakog zaključka, preporuke, odluke o ravnopravnosti razlike rastu. Tako je isto sa rodnom ravnopravnosti. No, ovaj put treba naglasiti da nejednakost u svim segmentima, pa čak i u ovom kad raspravljamo između žena i muškaraca, jer žene su u većini, uvijek uzrokuje manjina. 1% stanovništva kugle zemaljske terorizira 99% ostatka, što je nevjerojatno što si dopuštamo, a to je vjerojatno tema za neku drugu priliku. I to je prapočetak svih zala, teror 1%, nad 99%. Zbog svega toga žene se teže zapošljavaju čuli smo, samo ponavljam ono što su kolegice prije toga detektirale, što nije nepoznato svima nama. Žene iako su obrazovanije za iste su poslove 10 i više posto u nekim državama slabije plaćene. Žene su na poslu izložene mobingu, u obitelji su izložene nasilju. Žena je malo na rukovodećim položajima, u tvrtkama i žena je manje u politici. I da ne shvate žene da je to dodvoravanje ženama. U svakom slučaju u politici su puno časnije od muškaraca, puno manje je prebjega, puno manje je pučista među ženama. Ono što sam prije spomenuo to su medij. Nasilnici mogu biti stupovi društva u Hrvatskoj u našemu društvu zato što društvo ne reagira. Ovim problemom se uglavnom bave slabe udruge civilnog društva bavi se politika, a ne bavi se društvo u cjelini, a kad politika o svemu odlučuje onda društva nema ili je društvo preslabo. Na nasilje, na mobing prema ženama, pa i muškarcima isto tako, institucije države ne reagiraju na pravi način još uvijek su mačo muškarci oni muškarci koji su grubi prema ženama. Sjećamo se nedavno istupa Zagrebačkog gradonačelnika kako je isto kategorizirao muškarce na koji način, što je isto bio jedan poziv na nefer odnos blago rečeno prema ženama. Društvo još uvijek nije dovoljno suptilno prema neravnopravnostima spolovima a najveću krivicu snosi upravo ovaj Dom iznad kojega ponavljam to često je samo Bog. Tako dugo dok mi ovdje u Saboru nećemo moći donijeti odluku koje će se Vlada pridržavati, a nakon toga će se trebati pridržavati i sva ministarstva tako dugo će ovo biti prazne priče. Učinimo nakon ovog Izvješća pravobraniteljice jedan zaokret dat ćemo doprinos ravnopravnosti spolova. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Na vaše izlaganje imamo dvije replike. Prvi se javio zastupnik Željko Sabo. Izvolite kolega.
Poštovani potpredsjedniče, gospodine zastupniče čini mi se da ste u svom izlaganju rekli da ravnopravnosti nema. Možda iz konteksta, ali ja bih rekao da je ima. Recimo na primjer imam slučaj gdje mi je došla stranka, muškarac kojega žena učestalo tuče i on ima sve zakonska ravnopravna prava kao i kad muškarac tuče ženu. Ali kad on ta prava koristi, onda kad dođe policija i kad treba pravit prijavu onda mu se smije kako on to sebi dozvoli. To je prvi slučaj. Ravnopravnost postoji, sva zakonska prava su poštovana. Imam drugi slučaj kao primjer gdje također postoji ravnopravnosti u zakonskoj proceduri gdje muškarci koji zbog propalog braka uvijek djeca pripadnu supruzi, majci. Ali postoji puno slučajeva u Hrvatskoj gdje te majke zbog nekih raznih razloga unutar svoje bračne svađe i sveg ostalog po nekoliko godina pa čak i sedam, osam godina se ta ravnopravnost da očevi mogu viđati svoju djecu ne provodi. Ali ravnopravnost postoji. Sve je to u zakonskim okvirima i kod muškaraca i kod žena i na neki drugi način, samo je pitanje kako se ti zakoni provode.
Hvala. Odgovor na repliku, izvolite zastupniče Vukšić.
Evo zapravo vi ste potvrdili sve što sam rekao da ravnopravnosti nema. Ja upravo govorim deklarativno ima ravnopravnosti, u praksi nema. Vi ste upravo posvjedočili da institucije ne rade svoj posao, mada se političari uvijek kunu kad ih pitaju, zaklinju neka institucije države rade svoj posao naročito oni koji krše zakone Republike Hrvatske oni znaju da te institucije ne rade, a mi smo doprinijeli tome svojim ponašanjem i svojom nemoći ovdje u Saboru da te institucije i dalje ne rade svoj posao. I u potpunosti se slažem sa zaključkom koji je ovdje predložen da moramo obvezati Vladu da se Vlada drukčije odnosi prema ovim problemima. I ne slažem se prije sa kolegicom koja je rekla da Vlada već to ima u vidu. Sve vlade to imaju u vidu, sve vlade ne rade to. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo još jednu repliku, zastupnik Dražen Đurović. Izvolite.
Hvala. Pa evo kolega zastupnik je također ponovio jednu tezu o tome kako su žene slabije plaćene i ta se teza isto provlači već neko vrijeme, a temelji se na određenim podacima koji se plasiraju po sektorima kako u određenim sektorima se utvrdi da su žene slabije plaćene. Tako su bila izvješća se pojavljuju za sektor zdravstva. Međutim, na koji način ja ne znam zna li netko za primjere u javnom sektoru primjerice gdje su drukčije plaće žena ili muškaraca za ista radna mjesta. Ja ne znam da ta praksa u hrvatskom društvu ikad postojala. I dolaze statistike o slabijoj plaćenosti žena. Sad ću se osvrnuti na sektor zdravstva koji proizlaze iz broja zaposlenih i njihovih neto plaća jednog spola, drugog spola i uspostavi se i kaže se žene su primjer slabije plaćene u sektoru zdravstva 10 ili 15%. Zapravo to nastaje kao razlika u masi plaća podijeljeno sa brojem zaposlenih osoba zato što rade različite poslove. Ali mislim da u Hrvatskoj ja ne znam za slučajeve da su žene slabije plaćene za neka istovjetna radna mjesta. Mislim da takvih oblika diskriminacije, ja se s njima nisam susretao. Možda ih ima stvarno, ali barem javni sektor ne znam. Praksa u nekim državama i puno demokratskim stvarno proteklih desetljeća bila ali ne u Hrvatskoj na ovim prostorima. A drugo što ste spomenuli teror liberalnog neokapitalizma. To je jedna dosta zanimljiva konstatacija i nije, ona mi se prilično sviđa i to je nešto što je prisutno. Jer kad se olako dopusti gašenje 300 proizvodnih radnih mjesta u jednoj tekstilnoj tvrtci u kojoj su većinom zaposlene žene e to je zaista jedan društveni problem. To je nešto što onda zaista pogađa njihova osobna i radna i životna i socijalna prava i ugrožava egzistenciju njihovih obitelji. Primjerice to se događa nama, gasi se, pušta se zapravo gašenje tvrtke koja se zove … [[Govornik se ne razumije.]] firme. E to je nešto gdje bi mi zapravo trebali pokušati takve stvari zaustaviti. Hvala.
Hvala. Imamo odgovor na repliku, izvolite zastupniče Vukšić.
Pa ja jedino čime mogu baratati mogu navesti dva, tri primjera ali mislim da to ništa ne znači primjeri naših susjeda ali mogu se služiti statistikom. Ako statistika laže, lažem i ja. Ovdje to se već govori godinama, desetljećima da su žene slabije plaćene. Prema tome, ja ću vam kolega mada to nije moja dužnost, ali mi ćemo, imamo te podatke pa ću vam točno, precizno izlistati podatke u kojim su granama, na kojim poslovima žene slabije plaćene. Sasvim sigurno da su u državnim službama da tih slučajeva ima puno manje, da ima puno manje mada ima puno slučajeva da su žene iako obrazovanije i kao sposobnije podređene muškarcima koji imaju manju stručnu spremu i koji su manje sposobni. Taj muški šovinizam postoji. Možete ga vi negirati ili ne negirati. A što se tiče neoliberalnog kapitalizma, da gase se tvornice, ugasilo se zapravo, uništavalo se u Hrvatskoj tekstilna industrija u kojoj su najveći broj žena zaposlenih s tim da se to radilo planski kako bi kao što se mnogo toga uništava u Hrvatskoj planski kako bi zavisili o uvozu, kako bismo bili sve nezavisniji i kako bi imali što manje proizvodnje. Jer zna se da uvoznički lobiji najviše profitiraju i da se najviše postotaka ispod stola dobija upravo za uvoznu robu u tekstilnoj industriji i mnogim drugim industrijama prvo su stradale žene. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Prelazimo dalje na raspravu. Zastupnica Đurđica Sumrak, izvolite kolegice.
Hvala vam lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Pa evo dobro je rekao kolega a i svi smo primijetili prošlo je vrijeme snimanja direktnog prijenosa s televizije i više to nikome nije zanimljivo. Možda je to i dobro, ostali su oni kojima je ta tema doista tema o kojoj žele razgovarati, a ne žele se služiti parolama. Prije no što počnem htjela bih još nešto reći o jednoj ženi, a to je današnja zaštitnica našeg grada Zagreba. To je Majka Božja od Kamenitih vrata. Danas od 8 do 10 je i tradicionalno skoro sam rekla hodočašće, dakle procesija tradicionalna. Zašto sam i to spomenula? Zato jer sam spomenula majku, a majka je nešto što je svima nama doista u srcu. To je žena. Majka je naša i mi sada koji još imamo roditelje a i oni koji nemaju roditelje kada se nešto desi kažu, o majko moja, znači zazivamo i dalje majku u pomoć. Da li je to Majka božja ili naša prava mama na koju mislimo, koja nas je rodila i govorimo ženi. Nažalost tu istu majku ona je jednako tako bila i nečije dijete, nečija sestra, nečija supruga ako govorimo o svojima onda je to od našeg roditelja ali isto tako dugo vremena su i ponižavali, dozvoljavali su si da umjesto da ju vole, da dižu ruke na nju, ne dižu samo bračni supružnici, nego dižu i djeca ruke na svoje majke, dižu djeca i ruke na svoje roditelje i o tome treba isto progovoriti u ovom Hrvatskom saboru. I to nisu parole, nego su to činjenice. I tu u stvarnosti je ovaj dio koji je vezan na ravnopravnost spolova kada se radi o muškarcu i ženi, jednako tako naravno mogu biti i muškarci i žene u podređenom položaju. Ono za što se mi više žene naravno zalažemo a to je za nas žene, jer smatramo da tijekom pa moram reći nekoliko stotina godina žena više nije imala svoje pravo koje je možda imala u početku stvaranja uopće života na zemlji, naprosto ne bih rekla da niti da su to stereotipi da je žena nježnija, da je žena više privrženija domu i to je po meni ja se s tim slažem ja mislim da je to uredu. I svaka ta žena koja drži do svog doma, do svoje obitelji, do svoje djece ali kada je stavimo u kontekst današnjeg vremena u kontekst ove krize koja je, ujutro se diže, kuha kavu, sprema svoje dijete ili u vrtić ili u školu, provjerava da li je sve uredu u ormaru, dali su svi zadovoljili svoje jutarnje potrebe i onda ona odlazi na neki posao. Obično ide javnim prijevozom ujutro u 6 ili zavisi kako je radno vrijeme u pola osam, svoju pauzu ta ista žena koristi u pola sata da ode na plac ili tržnicu da kupi nešto što će trebati kući skuhati i onda se vraća i vraća se opet istim poslovima, ništa ne zanemaruje, odrađuje svoje radno vrijeme. I zato možemo s ponosom govoriti da su žene odlične menadžerice. Žene se doista nemaju vremena baviti krizama jer kriza je nama ženama ako ćemo tako stalno oko nas. Oko nas u kuću na poslu, u vrtiću, u prometu, stalno smo u krizi međutim mi se s tim ne bavimo mi to rješavamo. I to na jedan onako dobar ženski način, spretan ženski način, ne bavimo se trivijalnostima kakvim se u stvarnosti bave neki oko nas i te trivijalnosti u stvarnosti koriste da bi unizile žene. U jednom dijelu htjela bih svoje rasprave govoriti i o nama ženama koje smo danas u politici, a nismo bile sve u politici neke smo bile na svojim radnim mjestima jako dugo vremena, pokazale smo ono što znamo u svom profesionalnom radu, dokazujemo se sada i u političkom radu. Ali ova današnja tema malo koga je inicirala da doista iskreno progovori o onome što misli obično. Recimo u analizi nekih emisija u medijima žene se manje-više zovu i političarke da kažu kako doma, koji je njihov najbolji recept, koju šminku koriste, kada će na dijetu, što je od boje najbolje kod njih i tako, a muškarci naravno ne razgovaraju o takvim temama, oni razgovaraju o financijama, oni razgovaraju o važnim temama koje jesu o temama koje su važne za našu državu. Međutim, kada se želi napraviti simpatičan muškarac onda se njemu postavi pitanje da kaže kako će on nešto skuhati ili što on radi od kućanskih poslova, pa što on manje zna to je više medijski simpatičan, dobiva simpatije apsolutno svi, moram reći nas žena ali i muškaraca. Jer ukoliko muškarac da doma kuha i pomaže svojoj ženi ukoliko kaže da on doista dijeli kućanske poslove što je u današnje vrijeme stvarno normalna stvar, ja imam sina i tako ga odgajam i hoću da tako bude i on takav je, pa moramo reći da se žene čude znate. Mame koje imaju sina baš ne bi htjele snahu koja niš ne radi, a sin da kuha, sprema i pere a obrnuto je naravno majke koje imaju kćeri naravno da bi htjele zeta koji sve to radi. Tako da je to stoljećima ista priča umjesto muškaraca i žena. Ono što sam ja još htjela reći da ono što mi žene tražimo to je poštovanje, ali jednako traže i muškarci poštovanje. Prava koja mi tražimo i koja mi kao žene želimo imati su jednaka kao ona prava koja žele muškarci imati. Koliko ćemo si mi u ravnopravnosti spolova prava uzeti toliko ćemo ih i imati. Poštovanje naravno vraćamo poštovanjem, a nepoštovanjem ćemo vratiti na najgori mogući način. Jer žena je doista drugačija, naravno i fiziološki i po fizionomiji ali moram reći i po karakteristikama unutar same sebe, na drugačiji način doživljava stvari oko sebe. I ono što je malo začuđujuće kada smo već kod nas političarki ali općenito je to da mi žene vrlo često jako dobro znamo napakostiti jedna drugoj. Možda nam čak i ne trebate mi muškarci, tu smo idealne i to je žalosno. Pravobraniteljica sigurno zna jako puno slučajeva kada su upravo žene jedna drugoj napakostile tako da naši uvaženi kolege nisu nam za to potrebni, ali to se neće nikada iskorijeniti. Ono što je dobro, dobro je da se o tome govori, dobro je i odlično da imamo zakonsku regulativu, odlično je da ima ovoliko pritužbi gospođo pravobraniteljice. To samo znači da smo se osvijestili svi, to samo znači da su se osvijestile i mlade djevojke, i mlade žene i stare žene da znaju da kada te netko gurne, ošamari da to nije tako slučajno jer je on bio danas loše volje ili on je na poslu imao grozan dan, a ti si ipak cijeli dan radila bavila se djecom itd., nego da je to upravo kršenje ne samo ljudskih prava nego i svih onih zakonskih regulativa koje jesu. Zato je dobro da to postoji, zato je dobro da bude iduće godine još više pritužbi jer to znači da se osvijestilo u stvarnosti to područje, da smo se svi skupa osvijestili u području zaštite ljudskih prava ali evo i pravobraniteljica. Ono što bih ja htjela još reći to je uporaba rodno osjetljivog jezika. Danas sam slušala raspravu u prošlom sazivu sjećaju se kolegice i jako smo na tome inzistirale. Znači da mi same o sebi kad govorimo i o svojim zanimanjima da govorimo o tome u ženskom rodu, da na našim pločicama ne stoji da je Đurđica Sumrak savjetnik za nešto nego savjetnica, da je netko načelnica, da je netko zastupnica itd. i to je jako važno da mi osvijestimo i naše uvažene kolege muškarce i naše muževe naravno jer su tu liječnice, jer su to doktorice veterine ili veterinarke, jer su tu agronomke, jer su tu s nama psihologinje i sve ostale profesije, profesorice itd. I još nešto o čemu sam htjela reći, a nemam više vremena, to je doista žena u ruralnom prostoru, to je ovaj dio koji ja stvarno podržavam kod braniteljice. Ova mreža koja se stvara i taj projekt to ćemo silno podržati jer mislim da je još uvijek u tim dijelovima žena doista ne samo ekonomski nego na svaki drugi način ugrožena jer ne govorimo sada o ovom naraštaju koji je krenuo u škole, znači edukacije nego govorimo o ženama od 50 do na više godina koje nisu imale tu mogućnost edukacije, a o njima treba posebnu brigu i njih treba osvijestiti. Evo ja vam se zahvaljujem.
Hvala. Na vaše izlaganje imamo jednu repliku. Zastupnik Branko Vukšić, izvolite.
Kolegica Sumrak je rekla jednu konstataciju koju ne bih analizirao, ne trebamo muškarce da nam pakoste jer to mi same sebi dobro radimo, u tom kontekstu. I samo jedno pitanje, pa ne trebate valjda vi žene nas muškarce jedino da vam pakostimo.
Dobro, hvala. Evo imamo odgovor na repliku. Izvolite zastupnice.
Odgovorit ću vam ovako u … [[Ne razumije se.]] na to jer sad to ne bi bilo tu prikladno, međutim naravno da vas ne trebamo da vi nama pakostite, ja sam rekla da mi svi skupa tražimo poštovanje, poštovanje muškarca prema ženi i žene prema muškarcu, a to naprosto u svakom segmentu društva jest, a to je i kod žena poduzetnica. Ja nisam čula nijednu ženu poduzetnicu da je rekla ja sam sve to sama, ja sam sve to sama nego je rekla to sam činila ja, ali iza mene stoji moj muž. Da nije bilo njega i podrške cijele obitelji, uvijek tako govori žena, ja ne bih uspjela. Danas žene poduzetnice zapošljavaju preko 200 tisuća ljudi. One su se sad javile na natječaje, uzele su kredite čini mi se 2100 žena. One ne idu u velike projekte, žene poduzetnice idu u manje projekte, ali su to sigurniji projekti, više zapošljavaju i ljudi koji kod njih rade su sigurniji na svojim radnim mjestima, drugačije razmišljaju o njima. Hvala.
Hvala lijepa. Nastavljamo dalje. Zastupnica Ruža Tomašić, izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Gospođo pravobraniteljice sa suradnicima. Pa kažu da iza svake uspješne žene stoji njena majka ili baka koja joj pomaže, a iza svakog uspješnog muškarca stoji žena koja ga gura. Pošto kako je jedan kolega rekao žene ne mogu nositi 30 kg, ja mislim da mogu nositi 30 kg bez problema, nema uopće s tim problema, imam nešto što je zdrav razum, a taj zdrav razum mi govori da su muškarci i žene partneri, da je to partnerstvo jedno koje se treba uvažavat, a ako se ne uvažava tu je Vlada, dakle tu je zakon koji treba natjerat te ljude da uvažavaju jedni druge. Najveće skupine koje utječu najviše na formiranje i razmišljanje nas svih od malih nogu to su prvo roditelji, onda učitelji, profesori, pa na kraju poslodavci. Evo ja ću vam reći nešto što se dogodilo prije par godina. Sutkinja, moja prijateljica, dakle visoko obrazovana gospođa, došli smo kod nje na kavu,kod nje u kući zatekla je tanjur i mrvice po stolu. I ona je rekla svojoj kćeri Sandra zašto to nisi počistila, kaže ona pa neću ja čistit, braco je jeo. Kaže ona, ali ti si curica, ti to trebaš počistit. Pazite, a prije toga cijelim putem ta se sutkinja meni tužila kako kolege traže od nje da im kuha kavu i da pere šalice zato što je ona žensko. Znači taj odgoj potiče od doma. Prvo roditelji, mi smo ti, majke su najglavnije ili glavnije koje odgajaju djecu, dakle mi trebamo toj našoj djeci odmah od početka usadit u glavu da su ravnopravni, da su djeca, što mora jedno mora i drugo. Kad se dođe u školu učitelji isto tako trebaju odgajat djecu da su ravnopravni, da se mogu igrati sa jednim igračkama i sa drugima, što se tiče sporta mogu igrat bilo koji sport žele i jedni i drugi. Isto tako sa profesorima, a ako učitelji i profesori to ne rade, naravno tu je Ministarstvo prosvjete koje će ih natjerati ili prisiliti da rade svoj posao. I onda imamo poslodavca i naravno, ako ta djevojčica koja od malih nogu, kojoj je mama doma vikala da je ona curica, da mora to radit, ako joj u školi kažu da ona ne može igrat određeni sport zato što je curica, naravno kad pođe raditi, kad joj poslodavac kaže ti si žena, ti to moraš radit naravno da će radit, ali će se sa strane buniti kako to nije fer. Dakle idemo konačno žene znati i razmišljati o tome što mi možemo napraviti i raditi to i raditi na tome, a ne očekivat kako je gospođa sumrak rekla da nam se to da u ruke. Jednostavno ne može se na taj način. Kaže Vlada je zadužila nadležna tijela da u okviru svoga djelokruga poduzimaju mjere za otklanjanje nepravilnosti iz svojih resora. Dakle poštivajte ravnopravnost spolova, a ako nećete nikome ništa. Ja se sjećam u 5. sazivu Sabora pričali smo o ovome, ništa se puno nije promijenilo, u 6. vjerojatno isto, u 7. opet ista stvar. Pa koliko moramo ponavljati jednu te istu stvar da se konačno nešto promijeni. Ako znamo koji je problem pa valjda znamo i rješenje. Ako kažemo da je Sabor zakonodavno tijelo onda zašto se Sabor tako i ne ponaša. Dakle, nešto ćemo izglasat, nešto ćemo dogovorit i napravit ćemo sigurno da se to provodi, a nećemo 20 godina uzastopce govorit kako su žene neravnopravne kao da nama Marsovci odlučuju tko će što radit, tko je ravnopravan, tko nije. Kao da mi to sami ne odlučujemo i kao da mi sami ne možemo regulirat naše zakone i još gore, ne možemo sami provodit naše zakone. I zato sam je u ime HSP dr. Ante Starčević predložila zaključak, dakle budući da se preporuke pravobranitelja u najvećem dijelu ponavljaju iz godine u godinu predlažem da Hrvatski sabor zatraži od Vlade Republike Hrvatske da dostavi izvješće o provođenju preporuka pravobranitelja umjesto da dostavlja mišljenje o predloženom izvješću u kojemu najčešće polemizira s analizama i iznesenim mišljenjima pravobranitelja. Na taj bi se način znatno unaprijedio sustav zaštite ljudskih prava i pridonijelo suzbijanje diskriminacije na svim razinama. Osim toga, učvrstila bi se pozicija pravobranitelja kao nezavisnog tijela za zaštitu ljudskih prava koje je obvezno svoje izvješće podnositi samo Hrvatskome saboru kao predstavničkom tijelu svih hrvatskih građana. I jedino njemu odgovarati za svoj rad. A ako ne napravimo ovako nešto svi naši pravobranitelji bit će kao i dosad što su bili samo rame za plakanje. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo 3 replike na vaše izlaganje. Prva je zastupnica Đurđica Sumrak. Izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Pa evo kolegice Tomašić ja se slažem s vama i naravno poduprijet ću i ovaj vaš zaključak isto koji ste dali, međutim mislim da treba ipak još dosta raditi na edukaciji, a to je i ono što radi pravobraniteljica ali i svi mi skupa i naš Odbor za ravnopravnost spolova pa i u jedinicama lokalne samouprave u gradovima i u svim našim poduzećima gdje naravno da trebaju postojati određene osobe koje su upravo zadužene da prate to područje ravnopravnosti spolova. Činjenica je recimo da unatoč svom tom dobrom zakonodavstvu, a mi imamo stvarno dobro zakonodavstvo, mora se reći jedno od najboljeg u Europi, da 63% građana ne zna ili misli da diskriminacija na temelju spola nije zakonski kažnjiva, a svega 12% njih zna da postoji taj zakon. I drago mi je da ste spomenuli i svoju kolegicu gospođu sutkinju. Nije ona jedini primjer, naravno ima ih više ali upravo je to dobar primjer da treba educirati i ljude koji rade u sudstvu, u policiji, u različitim drugim oblicima socijalne skrbi da bi se znali u stvarnosti ponašati. Jer donijeti danas jednu presudu netko tko nije senzibiliziran naime ne samo za taj Zakon o ravnopravnosti spolova nego Zakon o diskriminaciji i svim ostalima. Ali naime on nije niti senzibiliziran sam od sebe. Zakon neće nikoga senzibilizirati, apsolutno nikoga nego mi sami. Vrlo je teško i kad dođe jedna žena ili netko pred suca i žali se na nasilje u obitelji ili recimo na mobbing na poslu jako teško će dobiti presudu ako ispred njega sjedi sudac ili sutkinja koja nije senzibilizirana, koja naprosto ne razumije.
Hvala. Imamo odgovor na repliku, zastupnica Ruža Tomašić. Izvolite.
Hvala lijepa. Pa kolegice kada bi svi ovi zakoni bili baš kad bi se oni sami provodili onda bi ova država bila prekrasna, bilo bi super ovdje živjet, a pošto se ti zakoni ne provode sami od sebe onda bi vlast trebala napraviti sigurno da se ti zakoni provode. Da li se edukacija provodi? Dakle od vrtića pa dalje, da li se provodi, da li se nastoji da se to provodi? Da li imaju sankcije i da se te sankcije primjenjuju na one koji to ne provode? Pravobraniteljica, ponavljam, ona tu dođe jednom godišnje i ona je otprilike ljudima rame za plakanje jer ona nema toliko moći i toliko načina da ona natjera te ljude da provode zakon. Država to ima, vlast ima i vlast treba napraviti to što mora raditi. Isto kažu, meni je najsmješnije što se tiče sigurnih kuća. Mi imamo ženu koju muž premlati, onda ona uzme djecu i dođe u sigurnu kuću gdje je još 5, 6, 10 takvih obitelji a muž lijepo stoji sam u cijeloj kući. Pa zašto ne uzmete toga, tu osobu, maknete iz te kuće pa neka on bude u tome zatvoru i neka on ide na nekakvo odvikavanje od bijesa ili ne znam što, ali pustite tu obitelj da živi na način kako je i dosada živjela. Hvala lijepa.
Hvala. Još jedna replika, zastupnik Branko Vukšić. Izvolite.
To je sad već atak na muškarce, nadam se da pravobraniteljica bilježi. Prije je gospođa Sumrak rekla da se muškarci poslodavci uglavnom hvale da su sve napravili sami, a gospođa Tomašić je rekla da muškarci uspijevaju samo zahvaljujući ženama. Pa mislim da su to isto neki stereotipi i predrasude.
Hvala. Imamo odgovor na repliku, zastupnica Tomašić. Izvolite.
Hvala lijepa. Pa evo koliko vas muškaraca, ali pošteno razmišljajte, dođete doma ajme umoran sam i lijepo sjedite, kuća vam je čista, sve vam je pripremljeno, roba oprana. Ja kad dođem doma ja tek onda moram čistiti, prati, peglati i sve ono raditi. Dakle, nisam ravnopravna s vama, a dakle iza vas stoji žena jer ne morate sve ono raditi što mi žene radimo.
Hvala. Imamo još … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] Jeste završili? Jeste, hvala. Evo još jedna replika, zastupnica Gordana Sobol. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa ustvari željela bih u onom jednom dijelu iskazati svoje mišljenje gdje ste prvenstveno govorili dakle o odgoju naše djece apostrofirajući mame kao te koje su najodgovornije za to kako će sutra funkcionirati da tako kažem kćer, odnosno sin. Ja to ne mogu na taj način prihvatiti, ja smatram da odgovornost za odgoj djece u obitelji i to je ono na čemu mi moramo inzistirati i na čemu moramo graditi nekakve naše buduće odnose moraju snositi i otac i majka u jednoj obitelji u kojoj dakle jesu jedan i drugi. Dakle, svaljivati trenutno i današnju situaciju dobrim dijelom na leđa majki, odnosno žena smatram da je definitivno pogrešno i da samo ustvari dodatno učvršćuje određene stereotipe koji postoje i u našem društvu. I drugo, ono što mi se čini da možda danas i nismo svi skupa dovoljno naglasili mada je bilo nekoliko rasprava koje su se ticale odgojno-obrazovnog sustava. Točno je, dakle dijete dobiva one nekakve osnovne temelje u okviru neke od obitelji gdje živi, ali mislim da je država i naše društvo sve ove godine propustilo da u času kada dijete ulazi u određenu instituciju kao što je vrtić, kao što je onda osnovna, srednja škola da smo propustili da radimo sa tom djecom kroz programe kojima ćemo ih učiti, podučavati kako god hoćete, odgajati u duhu vrijednosti koje važe i u Hrvatskoj, a jedna od tih najviših vrijednosti jeste i ravnopravnost spolova. Dakle, kako i na koji način sutra tretirati svoju djevojku ili svoga dečka, a onda kasnije suprugu ili svoju kćer itd., mislim da u tom dijelu država ne može oprati sebe na neki način nego dakle podupirem sve one koji će nadam se da ćemo krenuti već od ove, odnosno sljedeće godine sa tim dodatnim programima koji će unutar sebe uključivati i dodatno obrazovanje upravo za ravnopravan položaj dječaka i djevojčica, žena i muškaraca u hrvatskom društvu.
Hvala. Imamo odgovor na repliku, izvolite kolegice Tomašić.
Hvala lijepa. Pa kolegice slažem se, osnovne temelje dobivaju sva djeca doma to i kad radimo sa ovisnicima to isto govorimo roditeljima da osnovni temelji su od doma, ali morate priznati da puno više majka provede vremena sa djecom. Isto tako da je više, puno više nama ženama stalo da mi tu djecu educiramo o ravnopravnosti spolova jer muškarci ili očevi sigurno neće ili manje. Dakle idemo preuzeti, uzeti onu odgovornost koju trebamo uzet u edukaciji te naše djece. Jer poslije kad mi, mi smo zapravo ti koji odgajamo te sinove i kćeri, koji se na kraju ponašaju onako kako se ponašaju. Hvala.
Hvala. Nastavljamo s raspravo, zastupnica Melita Mulić. Izvolite.
Zahvaljujem se uvaženi potpredsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege, poštovana pravobraniteljice sa suradnicima. Iako vjerujem da će samo pravobraniteljica reagirati na neke navode, ja bih ipak htjela svoju raspravu početi sa nečim što je rekao kolega Đurović, odnosno izrazio je stanovitu sumnju u nejednakost, dakle u istinitost podatka da postoji nejednakost u plaćam žena i muškaraca, posebice u javnom sektoru. Kad je u pitanju javni sektor, odnosno državna služba kao takva tu je diskriminacija zasigurno manja, zato što država na određeni način regulira neke stvar, ali ne smijemo ignorirati, zanemariti neke druge stvari kao što je recimo konkretno liječništvo. Kada imate fenomen feminizacije određenog zanimanja, dakle kako imate povećan broj žena, tako opada interes za samo zanimanje i tako se zapravo snižavaju plaće u tom sektoru. Onda imate strukturu samu, dakle broj medicinskih sestara i medicinskih tehničara. Zatim, ako biste napravili analizu koliko je broj šefova i šefica odjela, ravnatelja bolnica, tada ćete isto vidjeti da su muškarci ti koji su na vodećim položajima, dakle samim time imaju veću plaću. Treća stvar, pitanje poreznih olakšica. Da li su one na majku ili su na oca. I četvrta stvar kod žena uvijek imate uzimanje porodiljnog, odnosno uzimanja bolovanja radi djece. Dakle, žene puno češće izbivaju sa svog radnog mjesta, to posljedično vodit tome da imaju manju plaću, a jednoga dana i manju mirovinu. I razlika u Hrvatskoj u plaćama je 11%, a u mirovinama između žena i muškaraca 23% i tu jesmo nešto bolji od europskog prosjeka, ali to su činjenici i to nije ni stifikacija, niti je to lažiranje statističkih podataka. A kad je u pitanju, kad su u pitanju statistike, ja ću se osvrnuti još samo na jedan dio ovog izvješća. I na konstataciju koja je izvršena od jedne kolegice, mislim to je bila kolegica Sumrak, a to je da zakon ne može nikoga senzibilizirati. Ja osobno mislim da može i konkretno kad je u pitanju područje nasilja, odnosno nasilja u obitelji. Ako samo pogledate ove brojke, dakle u 2011. godini ubijeno je 11 žena, 58 žrtava kaznenog djela ubojstva u obitelji su žene. U 82 % žrtvi kaznenog djela nasilničkog ponašanja u obitelji su žene. Dakle, mi tu uglavnom govorimo o ženama. Mi bi smo trebali govoriti o rodno uvjetovanom nasilju, odnosno nasilju protiv žena iako su i djeca i u manjem postotku i muškarci, ali brojke su neumoljive. Dakle žrtve obiteljskog nasilja su žene, to je rodno uvjetovano nasilje, to je nasilje protiv žena. To nije samo ženski problem, to nije ni muški problem, to je prvoklasni, parekselans politički problem, to je socijalni problem ovog društva na kojeg se svi moramo osvrnuti jer ukoliko je bilo kome spavača soba nesigurnije mjesto od ulice onda je to zaista prvoklasni politički duale. Ja često u ovim raspravama koristim jednu metaforu i parafraziram jednu hrvatsku kolumnisticu, a radi se o sljedećem: "Ako date podatke civilnog sektora i neke druge podatke 305 žena ubijeno je u posljednjih 10 godina.", zamislite vi da je ubijeno 305 automehaničara, ili 305 mesara ili dakle da, mi bi smo bili, ili pripadnike neke nacionalne manjine. Dakle, mi bismo sigurno bili na rubu rata s nekom od država. Mi bismo morali ispunjavati kriterije za ulazak u neku međunarodnu asocijaciju, mi bismo bili na naslovnicama svih svjetskih medija, ovako je to zapravo još uvijek dijelom privatna stvar. Dakle, iako kao društvo sankcionira neka stvari, iako mi donosimo nekakve zakonske okvire ispada da je to još uvijek privatna stvar pojedinca, jer zapravo se niko jako ne uzruja oko toga. Kada bi smo mi mijenjali određene članke i zakona od, Zakona o zaštiti od nasilja u obitelji mislim da se to ne bi događalo. Zašto recimo u samom izvješću pravobraniteljice vidit ćete da policija koja je zaista najsenzibiliziranija u čitavom ovom procesu zbrinjavanja žrtve, da određene preporuke, da recimo se uzme psihosocijalni tretman kod nasilnika ili da se nasilnika udalji iz kuće. Tek u 50% slučajeva, a da se ne ulazi u procjenu tih sudova dakle, sud tek u 50% slučajeva i odredi tu mjeru. Ili se pak, dakle, žrtva u nekom trenutku pita za pristanak. Mi zakonski ono što moramo urediti, ja koristim ovu raspravu da to naglasim i da se pozovem na neke modele koji primjenjuju neki koji su napredniji od nas, a na koje se volim ugledati, kao što je recimo Republika Austrija, koji imaju zakon od 1997. godine kojim se automatski, kao što je rekla kolegica Tomašić nasilnika uklanja iz obitelji na 15 dana. Neovisno o tome ima li gdje biti, naravno u koliko se radi o besposlenom, osobi pa taman i da je nasilnica, onda postoje centri za socijalnu skrb, dakle njihovo Ministarstvo socijalne politike, u tom slučaju reagira. U svakom slučaju može otići u dom za beskućnike, ali dom mora biti sigurno mjesto. Žrtva je ta koja mora ostati u svom domu, a tek ukoliko i ona sama procjenjuje, odnosno u koliko interventni centar procjeni da joj sigurnost tu nije dovoljno zajamčena, onda ide u autonomno žensko sklonište ili u drugačiju ustanovu socijalne skrbi. Dakle, ono što mislim da mi moramo učiniti u sljedećem periodu jest zaista zakonski to osnažiti, dakle zakonski sankcionirati a tek onda idu sve druge mjere kao što su recimo zbrinjavanje, ekonomsko osnaživanje a tu naravno nam treba i potpora jedinica lokalne samouprave, ali mi moramo početi odavde. Hvala.
Hvala lijepa. Imamo dvije replike na vaše izlaganje. Prvi se javio zastupnik Dražen Đurović. Izvolite.
E hvala. Nisam da najbolje iskreno razumio da ste govorili o 305 ubijenih žena u 10 godina, dobro, sad ne znam koliki je broj ukupno ubijenih ljudi, mislim jer vjerojatno drugi dio su muškarci, tako da…
Obiteljsko nasilje.
Obiteljsko nasilje, a da nisam. Ispričavam se nisam razumio. Ma u svakom slučaju ja sam i govorio, mislim obiteljsko nasilje, mislim da jedna stvar inače u našem društvu na koju se mi inače nismo dovoljno referirali i na koju sigurno ima još dosta prostora da se zapravo poradi znatno represivnije prema obiteljskom nasilju. Vrlo često to nasilje prolazi zapravo nezapaženo, zato što je velik broj tih žena zapravo u egzistencijalnoj situaciji da vrlo često ovisi o mužu i nema izlaza i onda rađe prešućuju te situacije, nego da se ikome zapravo javljaju. To je jedan problem zapravo te egzistencijalno ovisnosti o mužu koji često radi, a žena kod kuće nema prihoda drugih. Također ovaj prijedlog mi se zapravo čini dosta dobar i to bi zapravo tako i trebalo činiti i ne samo udaljavati toga nasilnika, već i brzo učinkovito izricati mjere zabrane pristupa u nekom vremenu nakon tih događaja. I jedino još što ostaje okolnost to je nekakvih lažnih i ne baš točnih prijava, koje onda isto treba sankcionirati na neki način. Ja isto mislim da bi tu trebalo zapravo tražiti malo čvršća rješenja i još dodatno senzibilizirati posebno neke ruralne zajednice koje ionako nisu previše na takve događaje osjetljive. Ali se još jedanput vraćam na odnose muškaraca i žena što se tiče plaća. Gotovo sam siguran u pravilu većina ovih statističkih pokazatelja koji se u nas pokazuju su zapravo igra statistike, a nisu realan pokazatelj bilo kakvih razlika koja postoji između muškaraca i žena u plaćama. I oni se iskazuju po sektorima i zbog iskazivanja po sektorima i različitih plaća žena i muškaraca dobiju se razlike u visinama plaća i iskazuju se kao nekakve razlike zapravo u realnim plaćama, ali to je samo ovisno o radnim mjestima.
Hvala. Imamo odgovor na repliku zastupnica Melita Mulić. Izvolite.
Zahvaljujem vam se. Kad ste govorili kolega o ekonomskoj ovisnosti žena i zapravo postotku prijavljenih slučajeva nasilja u obitelji ako gledate statistike negdje tek oko 5% je prijavljenih slučajeva nasilja u obitelji, a kada gledate i silovanja to su podaci civilnog društva. A kada su silovanja u pitanju čak će vam i MUP reći da na jednog prijavljenog dolazi najmanje 5. dakle, zaista postoji taj jedan problem gdje još uvijek se to smatra nekom privatnom sferom i da je to sramota reći i naravno plus sve ovo što objektivno u smislu stope nezaposlenosti i svega ostalog. A kad je u pitanju, ja nemam toliko vremena i to bi zapravo trebao biti predmet neke druge diskusije kad je u pitanju ova razlika u plaćama. Ja zaista mislim da osnovni problem leži u pomirbi tog obiteljskog i profesionalnog života i to što još uvijek mi držimo ono što bi rekli u Dalmaciji tri odnosno četiri kantuna kuće odnosno žene. I kad je u pitanju ovo osnaživanje zakona oko kojeg smo se suglasili, dakle treba naglasiti dakle i to vrijeme treba ograničiti. Dakle, kada se nasilnika udaljavalo iz kuće, iz tog zajedničkog objekta stanovanja dakle na određeni period, a pod određenim okolnostima i preko Općinskog suda bi se taj zahtjev mogao dulje produžiti. Ali dakle sigurno 15 dana da nasilniku nema pristupa zajedničkom domu. Dakle, mislim da to u svakom slučaju dobijemo odgojnu mjeru i tu je recidivitet pokazalo se znatno manji. Hvala.
Hvala. Imamo još jednu repliku, zastupnica gospođa Đurđica Sumrak. Izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Ja ću kolegici replicirati kad je rekla zakonom se ne može senzibilizirati, tako nešto ste rekli da sam ja to rekla. Naime, što sam ja htjela reći? Mi imamo zakonsku regulativu kolegice, apsolutno vrhunsku usklađenu sa Europskom unijom. Pravobraniteljica je ovdje, može to i potvrditi. Mi imamo donesenu ovu četvrtu deklaraciju, jel' tako koja je isto tako usklađena. Ali ono što je potrebno kolegice naravno zakoni, ali ono što je potrebno da se o njima govori. Ono što je potrebno da se ukazuje na problem, a to se zove senzibiliziranje na temu ili senzibiliziranje problema. Zabadava nama zakon ako se po njemu ne samo ne postupa, nego ako 63% ljudi uopće ne zna da je nešto iz tog zakona kažnjivo, a zato postoje upravo i gospođa pravobraniteljica sa svojim suradnicima, a zato postoji i gospođa Radin sa svojim suradnicima, zato postoji Hrvatski sabor, zato postojimo mi ovdje. Zato postoje još tisuće žena koje su na terenu, koje nisu tako poznate i jako, jako dobro se bore da se ukaže na sve probleme koje doživljavaju i žene u obitelji i žene na poslu, ali jednako tako ukazuju na sve probleme diskriminacije. Znači, tu se ne radi samo o ženama. To se zove senzibiliziranje. Zabadava slovo na papiru po njemu se ništa. Ako mi dozvolite samo još jedno. Radi se o zdravlju žene koje je jako važno. Dakle, mi da nije bilo senzibilizacije, a to znači da se nije ukazivalo na problem raka grlića maternice ili na problem raka dojke ne bi se tisuće života kod žena spasile bez obzira što je naravno liječnička, mi imamo ja moram reći jedan od najpovoljnijih liječničkih usluga. Svaka je žena mogla otići. Međutim, dolazilo se na teren, dolazilo se u ruralne sredine, animirale su se žene. To se zove senzibilizacija i to se zove pomoć.
Hvala. Imamo odgovor na repliku, zastupnica Melita Mulić. Izvolite.
Ma kolegice Sumrak ja dapače se isto tako zalažem za senzibilizaciju. Mislim to je abeceda, to su nekakvi počeci. Ali ja ne mogu reći da mi imamo učinkovito zakonodavstvo ako imamo preko 20000 prijavljenih slučajeva nasilja u obitelji, a malo čas sam rekla da se samo 5% toga prijavi. Nije stvar, to onda nije učinkovito zakonodavstvo niti imamo institucije koje to na adekvatan način primjenjuju ako sudovi ne uvaže pola onoga što je recimo policija preporučila. Hvala.
Nastavljamo dalje sa raspravom. Zastupnica Tatjana Šimac Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospođo pravobraniteljice, kolegice i kolege. Meni je žao što nema onih žena slavonki, žena sa slavonskog sela. Međutim, ja bih rekla nešto o seoskim ženama da su one zapravo čuvarice te … [[Govornica se ne razumije.]] i našla sam jedan citat koji kaže: „Kad bi žene na selu imale jednaki pristup zemlji i financijama kao muškarci mogli bi se povećati proizvodnja hrane za 100 do 150 milijuna smanjiti broj gladnih.“ Toliko o sposobnosti žene, toliko o sposobnosti jedne žene na selu. No, nije moja tema ovo, ali me jutros asociralo kad sam vidjela te slavonske žene sa sela da ovo kažem. Iz ovog izvješća smo vidjeli razno razne podatke i ne bih se htjela ponavljati, dosta toga je rečeno. Međutim, osvrnut ću se samo na jedan segment a to zbog toga što sam iz vašeg uvodnog izlaganja gospođo pravobraniteljice čula da je kad gledate u radnom odnosu kakve ste pritužbe imali da je 94% bilo spolnih uznemiravanja žena i da je 94% spolna diskriminacija odnosno 60% žena iz radnog odnosa da je bilo odnosilo se na spolno uznemiravanje, a svega 8,4% na ugovore na neodređeno mada znamo da je to veliki problem. Znači da vidimo koja je posljedica. Međutim, ja vrlo često kažem u svemu da treba uvijek gledati uzrok, a ne posljedicu. Zbog toga ću se danas govoriti samo o prikazu žene u medijima, odnosno prikazu žene u reklamama. Naime, zakon propisuje odnosno regulira u radu medija da treba ukloniti seksizam, da treba ukloniti spolne stereotipe, da treba ukloniti ponižavajuće prikaze žena i muškaraca. Međutim, na žalost žensko tijelo je vrlo često objekt, objekt privlačenja pažnje. Pogledajmo samo plakate. Neki dan sam se vozila prema Zagrebu i doslovce bombardiraju plakati mladih djevojaka u kupaćim kostimima i još gore. Prema tome, to je šteta, šteta je za ženu a posljedično sigurno i za cijelo društvo. Međutim problem je kao i što navodi ovdje pravobraniteljica da nema šire društvene osude takvog seksizma. i ovdje bih govorila o preventivi, opet je ovo posljedica gdje nam je uzrok. Učiti treba od početka, učiti treba u školama. Kada gledate i analizu članaka koje su napravljene koje ovaj ured prati godinama, isto tako je poražavajući. Ali zato kada se pitamo što je ženska osobnost, nažalost ženska osobnost kao ljudsko biće svodi se zapravo na običan objekt, predodređenih stereotipnih vrijednosti, nažalost seksualni objekt. Pogledajte reklame, sve ja aluzija na seks. To je uvreda ja mislim za svaku ženu i majku i oca i cijelo društvo. Isto tako je objekt vrlo često i za kućanske poslove. evo malo prije moj kolega kaže kada se govorilo kada su se prikazivali loši odnosni odnosno diskriminacija moj kolega je rekao ja sam atipični muškarac, ja perem, peglam, kuham, volim djecu kao i moja žena. A to sve radim jer moja žena tada nema vremena. Kolega ti nisi atipični muškarac, ti si osviješteni muškarac. Tako je. Nažalost vrlo često žene su prikazivane i kao vješalica za robu. To su medijski ideali. Što se događa? To rade frustracije svakoj mladoj osobi. Nije čudo što imamo ovoliko bolesti anoreksije, bolesti prehrane, bolesti bulimije, anoreksije itd. to sve daju mediji na taj način kako se prikaziva žena, to je zapravo tu je uzrok, a posljedice su ove koje imamo. Zatim imamo seksizam u oglašavanju. Sjetimo se kada je bila kartica autokluba, pomoć na cesti. Sjetimo se kako je prikazana žena. Žena koja ne zna pojmove gdje je Slunj, gdje je Sinj, gdje je ne znam koji je još grad bio, ali zato ona zna dobro peglati kartice. To je katastrofa, to je seksizam u oglašavanju. Ili u jednom prilogu jednog časopisa bila je reklama za grijanje, znat na koji način? Leži mlada djevojka na podu gola i to je reklama za podno grijanje, to je strašno kolegice i kolege. A o pjevanju pjesmica da ne govorimo i sada smo svjedoci pjesmica, šala koje su upakirane u šalu a to su seksistički ispadi, to su mediji, to svaki dan gledamo. Gledamo mi, gledaju naša djeca koja rastu u tome svemu. Prema tome, govoriti o ravnopravnosti spolova mislim da trebamo mijenjati društvo, da trebamo mijenjati odnose, stereotipe. To možemo provoditi upravo kroz odgoj. Evo imamo i kolegica Sobol je malo prije spomenula u jednoj replici, čeka nas zdravstveni odgoj. Kroz taj zdravstveni odgoj u biti mi moramo o tome razmišljati. Još nešto na kraju što me vrlo često smeta kao ženu, a to je kada sjednemo negdje na ručak ili piće kada idem platiti kolega bilo tko, muškarac kaže nemoj me vrijeđati ja sam muško. Međutim i ja sam osviještena žena. A znate zašto? Zato što mi je to moj odgoj dao. Malo nas je, ne prenosi nas televizija pa ću vam reći, zato što je moj tata sjeo s menom pa je rekao, nemoj nikada dozvoliti da ti dva puta prijatelj, sutra momak, bilo tko, plati dva puta piće, ne nikada. Zato se vraćam na to, govorimo o posljedicama trebamo ići na uzrok onda neće biti ona sutkinja što je gospođa rekla da reče svojoj kćeri ti kupi mrvice, ne, nego će biti ovakvih osviještenih muškaraca kao što sjedi kolega s menom. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Imamo tri replike na vaše izlaganje. Zastupnik Branko Vukšić. Izvolite.
Poštovana kolegice Tatjana Šimac Bonačić, ja se nadam da ću vrlo brzo imati priliku s vama ručati. Ja se neću odupirati vašoj želji da platite. Rekli ste da je žensko tijelo kao objekt kao ponižavajuće, da je ponižavajuća aluzija na seks. Ali mislim da postoje reklame koje su ponižavajuće za žene do bola, a to su one kada žene stavljaju non stop glavu u školjku. Sve reklame koje reklamiraju nekakva pranja školjka jel školjki je sa ženama koje su sa glavom u školjki. Ne znam kako vam to ne smeta. To je stvarno ponižavajuće. To je ono što ponižava žene i to je ono što bi se trebalo zabraniti. Sasvim sigurno da i ovo što ste spominjali isto tako ponižavajuće za žene ali ovo je problem broj jedan u … [[Govornik se ne razumije.]]
Hvala. Imamo odgovor na repliku Tatjana Šimac Bonačić. Izvolite.
Pa kolega baš ste me iznenadili. Iznenadili ste me što onakve seksističke reklame koje sam ja sada govorila da vam to nije strašno, a idete uspoređivati guranje ženine glave u školjku. Mislim nemam riječi. Hvala lijepo.
Hvala. Imali smo još jednu repliku zastupnica Đurđica Sumrak. Izvolite.
Hvala vam gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Ja vidim da je ova rasprava krenula u jednom onako veselom smjeru i da smo se počeli naprosto ismijavati različitim reklamama i različitim stvarima koje se oko nas dešavaju. Mi to naravno kada u kući govorimo o tome, ozbiljno jel tako kolegice, najozbiljnije o tome mislite ja to znam, ali ono što sam htjela evo to ste dobro rekli, na koji način su pokušali pozvati i turiste u Hrvatsku pa su onda prvo što je bilo to je bilo golo tijelo jedne žene i tadašnja premijerka, današnja zastupnica i potpredsjednica Sabora gospođa Kosor, je na to upozorila. I s pravom je upozorila jer je rekla na koji način se može tijelo žene u stvarnosti iskorištavati za poziv kao turistička ponuda u Hrvatskoj. A onda nešto drugo što bih ja htjela dodati na vaše izlaganje gospođo zastupnice je to, za mene je ipak obitelj bez obzira na sve odgoje koji su sigurno jako važni i obrazovanje od vrtića, osnovne škole, ali za mene je ipak obitelj središte i izvorište našeg odgoja i za mene je ipak obitelj ona iz koje mi nosimo ona prva saznanja o poštovanju, prva saznanja o tome koliko smo važni jedni drugima, prva saznanja o tome koliko se trebamo voljeti. A onda naravno u svom obrazovanju upoznajemo se sa svim ostalim drugim pa moram reći i zakonskom regulativom jednako tako, ali već imamo ugrađeno u sebi, u svojoj obitelji pa moram reći one osnove i na neki način koje nas čine čovjekom kakvim jesmo. Znači koliko ćemo biti uopće senzibilizirani za bilo što što se odnosi pa neću samo reći na ravnopravnost spolova nego i na diskriminaciju, ali i na sve ostalo … [[Ne razumije se.]]
Hvala. Imamo odgovor na vašu repliku. Izvolite zastupnice.
Hvala lijepo. Gospođo Sumrak, ja se slažem s vama da je obitelj vrlo bitna u odgoju i da osnovu dobivamo u obitelj, međutim ne samo obitelj nego moramo gledati i škole, odnosno sve institucije gdje nam rastu djeca, isto tako i lokalna zajednica. Mislim da smo svi odgovorni, najodgovorniji su zapravo roditelji. Isto tako, ne možemo reći da su roditelji sveznajući i zato držim da roditeljima treba pomoći. Treba pomoć onima koji loše odgajaju svoju djecu da nauče, a isto tako oni koji dobro odgajaju vrlo često dođu pred zid pa ne znaju kako dalje. Prema tome, mišljenja sam da roditeljima stvarno treba pomoć u svemu tome. Dobro je kada poruka roditelja u odgoju bude kompatibilna sa socijalnom porukom, ali ako se dogodi da poruka roditelja u odgoju nije što je današnje vrijeme takvo, nije kompatibilna odnosno ista sa porukom okoline, odnosno socijalnom porukom, e tu sada dolazi do double binda, tu dolazi do problema u odgoju. Zato kažem, ne možemo pustiti samo roditeljima i reći oni su najjača karika, oni su najodgovornija karika, ali treba im pomoći. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo još jednu repliku, zastupnik Dražen Đurović. Izvolite.
Hvala. Pa htio sam se samo referirati na vaše teze o reklamama. Pa je, stvarno reklame su seksističke, ali nismo ih mi u Hrvatskoj izmislili, dakle svugdje su takve, mi smo ih samo manje-više donijeli. Pa na kraju ako pogledate većina tih seksističkih reklama je uvezena i odnosi se na proizvode koji se ne proizvode u Hrvatskoj. Dakle, mislim da to ni na koji način ne predstavlja niti hrvatsku umotvorinu niti je, većinom su to zapravo i dobar dio tih reklama se odnosi na strane proizvode, iako ima i ovako hrvatskih nekih specifičnih. Recimo reklame za pivo, baš su se pojavile neke koje su i uvredljive praktički za žene. Prvo jer reklamiraju pivo koje je obični alkohol, uopće ne znam zašto se reklamira, zašto je dopušteno reklamiranje alkohola na televiziji, to je prvo, a drugo što stvarno neke jesu i vulgarne, jednostavno govoreći, da ih ne nabrajam. Međutim isto tako to je sa pozicije žena. Za proizvode koji se odnose na muškarce tu su u reklamama muškarci i koji, naravno mladi i zgodni, a to je tako kad mladi i zgodni prodaju proizvod, jednostavno je tome tako. Dakle svaka ambalaža mora izgledat lijepo pa tako i ona što reklamira neki proizvod bilo to muško ili žensko, nažalost jednostavno to je marketinška strategija onih koji nam nešto pokušavaju prodati. A što se tiče kave pa evo i ja se pozivam na kavu. Hvala.
Hvala. Imamo odgovor na repliku. Izvolite zastupnice.
Kud ja reče ono maloprije hvala lijepo. Dakle, ja sam ponovno iznenađena i za vas, vi govorite kao da sredstvo opravdava cilj, a to je upravo način na koji se mediji opravdavaju zbog čega stavljaju, zapravo zbog čega prikazuju ženu kao objekt na takav način. Međutim, iznenađena sam da vi kao muškarci reagirate upravo na onaj dio moje diskusije koji sam govorila na aluzije na seks, odnosno onaj dio vam smeta u reklamama, a idete spominjat pivo. Mene itekako smeta reklama i za pivo jer gledam kako to utječe na odgoj djece. Prema tome kolega, na mogu se složit s vama jer ne prihvaćam da sredstvo opravdava cilj i ne mogu prihvatiti kad kažete, pardon cilj sredstvo, tako je, ne mogu se složiti kad kažete pa to nije naše, mi smo to uvezli. To je isto kao da vam dijete traži nešto pa kaže i svi su drugi. Onda nam je to pogrešan odgoj. Hvala lijepo.
Hvala. Nastavljamo s raspravom. Zastupnica Nadica Jelaš, izvolite.
Hvala lijepa, poštovani potpredsjedniče. Pravobraniteljice sa suradnicima, kolegice zastupnice, poštovani osviješteni kolege zastupnici jer vi koji ovoga trenutka jeste u sabornici mislim da vas je velika većina osviještenih. U svojoj raspravi o ovom izvješću osvrnut ću se na istraživanje koje je proveo Ured pravobraniteljice u 2011. godini, a riječ je o zastupljenosti žena i muškaraca na rukovodećim i upravljačkim pozicijama u poslovnim subjektima u Republici Hrvatskoj. Zašto želim govoriti upravo o toj temi? Zato što sam uvjerena da je ekonomska ravnopravnost preduvjet svim ostalim vidovima ravnopravnosti između muškaraca i žena. Dakle žena koja je ekonomski ovisna o svom partneru, on ne mora nužno biti suprug, muž, ona ne može biti i nije ravnopravna. Istraživanje koje je ured proveo na uzorku trgovačkih društava pokazalo je da su žene značajno podzastupljene na hrvatskom tržištu rada i to na svim razinama, od redovitih radnih mjesta preko rukovodećih pozicija do sudjelovanja u upravnim i nadzornim odborima. Prije svega treba reći da u Hrvatskoj ima dvostruko više poduzetnika nego što ima poduzetnica, međutim unatoč toj neslavnoj činjenici žene poduzetnice i obrtnice zapošljavaju preko 200 tisuća radnika i to je impozantna brojka. Dalje, žene čine tek 19% članica uprava s tim da je samo 9% žena na čelu uprave. Isto tako, u strukturi nadzornih odbora žene čine samo 20%, dakle svaka peta je članica nadzornog odbora s tim da su tek njih 11% predsjednice nadzornih odbora. Međutim, ono što je u toj priči po meni vrlo interesantno je činjenica da su žene još podzastupljenije u gospodarskim subjektima koji su u cijelosti ili u većinskom dijelu u vlasništvu države. Naime, kod poslovnih subjekata u privatnom vlasništvu žene zauzimaju 36% ukupnog broja rukovodećih pozicija, odnosno 23% rukovodećih pozicija najviše razine, dok kod državnih i javnih poduzeća odnosno poslovnih subjekata žene zauzimaju tek 27% rukovodećih pozicija i svega 19% rukovodećih mjesta one najviše razine. Ovi podaci, po meni, još su porazniji ako se promatraju u kontekstu činjenice da žene u RH čine većinu visoko obrazovanog pučanstva ili stanovništva. Dakle Hrvatska, možemo eto jedan takav zaključak izvući, školuje svoje žene ali ne koristi njihov kreativni potencijal ni približno toliko koliko bi mogla i koliko to žene zaslužuju. Takav luksuz ne dozvoljavaju si razvijenije, odnosno visoko razvijene zemlje, ali mi si eto to možemo dozvoliti ili možda razvijene zemlje i jesu razvijene upravo zato što koriste sve raspoložive ljudske potencijale i one muške i podjednako tako one ženske. Međutim, ima nade za žene. Naime, svjetski autoriteti za menadžment smatraju da su upravo žene te koje su više predodređene za moderne lidere budućnosti postindustrijskog doba. Ne samo zato što su se pokazale uspješnima na voditeljskim funkcijama u velikim kompanijama čak i u za njih netipičnim područjima kao što su građevina, telekomunikacije, informatičke tehnologije i što su sve kvalificiranije i u drugim tradicionalno muškim profesijama primjerice u zdravstvu i ekonomiji. Žene naprosto imaju u budućnosti veću perspektivu kao liderice zato što je u upravljanju sve manje poželjan onaj autoritativan pristup i poštivanje hijerarhije, odnosno nadređenosti i podređenosti s čime se obično poistovjećuju muškarci. Isto tako zbog nekih svojih karakteristika poput jače emocionalne inteligencije, brige i poštovanja prema suradnicima zbog samozatajnosti, ne prenaglašene potrebe da stalno budu u jednom natjecateljskom odnosu žene se lakše uključuju u timski rad, a upravo je timski rad ono što postaje glavni model donošenja poslovnih odluka. Žene su odgovornije i posvećenije poslu. I ako se prisjetimo čelična lady Margaret Thatcher vrlo je često govorila ako želite dobar govor angažirajte muškarca, a ako želite dobro obavljen posao angažirajte ženu. I na kraju jedna vrlo važna i poželjna karakteristika žena koja im daje određenu prednost je da su one manje sklone korupciji. I to je dokazano, poštovani kolege, to je dokazano podacima. Jedan moj prijatelj, jedan moj kolega je rekao jednom prilikom da bi svaki javni posao pa i politika kao javni posao bio časniji da u njemu sudjeluje više žena. Nešto slično je i kolega Vukšić u svojoj raspravi apostrofirao. Nažalost, žena neće biti više ni u poslovnom svijetu ni u politici kao jednoj javnoj aktivnosti, odnosno djelatnosti, tako dugo dok si žene moraju određivati prioritete. Dakle, dok moraju birati između napredovanja u poslu i obitelji jer je nažalost teško, vrlo teško istodobno biti uspješan u karijeri u poslu i biti uspješan u obitelji. I to vrlo jasno ukazuje na potrebu daleko odlučnije primjene pozitivnih mjera na usklađivanju profesionalnih i obiteljskih obveza. Pod tim se prije svega podrazumijeva da se između muškaraca i žena izvrši ujednačenija raspodjela odgovornosti oko odgoja djece i drugih obiteljskih dužnosti. Naime, vrlo je neugodno čuti kada partner kaže svojoj partnerici pogledaj si dijete, pogledaj si kako si ga odgojila. To nije dobro. Nažalost, što se tiče te raspodjele i kućanskih poslova, a prije svega ovih obiteljskih odgojnih dužnosti podaci koje također iščitavamo iz ovog izvješća nisu previše ohrabrujući. Naime, u 2011. godini dodatni rodiljni dopust do navršenih 6 mjeseci djetetova života koristilo je tek 0,47% muškaraca. 0,5% muškaraca, što je manje čak nego što je to bio slučaj u 2010. godini te svega 0,4% očeva. Nešto je bolja situacija u korištenju roditeljskog dopusta, dakle onog iza 6 mjeseci. Od 181 do 900 dana koristilo je nešto manje od 5% muškaraca, odnosno 3,8% očeva. Očito je dakle da je neusklađenost obiteljskog privatnog i profesionalnog života primarni izvor, dakle primarni izvor nejednakosti u društvenom položaju muškaraca i žena i da tu trebamo svi, dakle svatko počevši prije svega od sebe samoga učiniti puno više da bi se ove stvari počele mijenjati, radikalnije mijenjati na bolje. Hvala lijepa.
Hvala vama. Imamo jednu repliku, zastupnica Đurđica Sumrak. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Pa evo kolegice htjela bih se samo osvrnuti u vašem izlaganju na obrazovanje. Naravno slažem se s vama da su žene shvatile da je obrazovanje u stvarnosti moć. I znanje je moć. I to je apsolutno to i zbog toga imamo 51% žena koje su završile doktorate i imamo preko 50 i nešto posto žena koje su završile magisterije. Ali i tu su bolje od naših muških kolega i to je dobro. Međutim, slažem se i sa činjenicom da treba osnažiti ženu i dati joj poticaj. To znači ekonomski je osamostaliti, ali evo kad smo tu kod rodiljnih naknada onda moram ipak spomenuti da je ovo jako važno da prvih 6 mjeseci da žena ima punu plaću. Dakle, prvih 6 mjeseci porodiljnog dopusta što nije imala prije 12 godina, a to je vraćeno i mislim da je to jako dobro. Jer žena sa visokom stručnom spremom koja je rodila i otišla na porodiljni teško se mogla pomiriti s činjenicom da će roditi i da više neće imati plaću kakvu je imala. Ipak sada ima 6 mjeseci plaću, nakon toga je plaća čini mi se 2150 kuna, ali ta sredstva dobivaju žene i koje ne rade i žene koje su na selu. Znači to je jedna jako velika stvar koja je puno pomogla da se žene odluče rađati i da se žene koje rade odluče rađati što nam je jako važno u našoj državi i moramo biti zahvalni bivšoj Vladi. Evo sad ćete vidjet kako kažem i bivšoj premijerki, ja to moram reći, jer naprosto je to bilo na inicijativu ali to je moglo biti samo na inicijativu žene koja razumije. Ona koja to ne razumije ne može to ni inicirati. Hvala.
Hvala. Imamo odgovor na repliku, izvolite zastupnice Jelaš.
Kolegice Sumrak da, od ukupno 100 diplomanata 60 diplomanata su žene. I to je izuzetno dobar podatak i ja ponavljam šteta je što ova zemlja još uvijek ne prepoznaje taj jedan kreativni potencijal žena koji bi mogao svakako doprinijeti da možda i problemi u državi budu manji, ajmo tako reći. Dobro je isto tako ono što ste primijetili da žene imaju prvih šest mjeseci rodiljnog dopusta svoju punu plaću, a tek nakon toga se ona smanjuje. Međutim, ja vas moram podsjetiti vi ste uglavnom se negativno izražavali kad ste govorili o tome da je upravo Koalicijska vlada smanjivala rodiljne naknade, da biste sada rekli da je dobro, da je dobro što smo mi proširili bazu onih žena koje primaju tu naknadu. Dakle, mi smo upravo donijeli odluku, odnosno izmjene zakonske u tom smislu da danas naknadu primaju i nezaposlene žene i učenice. Jedna puno šira, jedan puno šira grupacija žena, nego što je to ranije bio slučaj. Hvala.
Nastavljamo, nažalost nema instituta, nastavljamo sa raspravom zastupnik Ivan Grubišić. Izvolite kolega Grubišić.
Zahvaljujem na danoj riječi. Rekao bih nekoliko napomena, slušajući cjelodnevnu raspravu o izvješću pravobraniteljice za jednakost spolova. Prvo smatram da je osnovno voditi računa o Ustavu Republike Hrvatske koji naglašava da su svi građani, to znači osobe pred zakonom jednaki, da se ne dijelimo ni po spolu, ni po nacionalnosti, ni po političkim opredjeljenjima, čak ni po svjetonazoru. Zato mi ne izgleda da je dobar naziv pravobraniteljice za jednakost spolova nego za jednakost osoba pred zakonom, jer pred zakonom smo svi jednaki, tako kaže Ustav i toga bi se trebalo držati. Kriza nefunkcioniranja pravne države uvjetuje osnivanje povjerenstava za različite ugrožene kategorije ljudi, ja osobno sam se davno opredijelio za čovjeka nadasve podrazumijevajući tu i žene i muškarce, čovjek nadasve. I žena je čovjek i žena je osoba. Treba druge kriterije uvesti danas, sposobnost, marljivost, odgovornost, stručnost a ne je li netko muško ili je žensko. Drugo što bih želio naglasiti jest pravo na različitost, ne samo po spolu različitost nego je to egzistencijalna stvarnost koju smo nakon dugo zabluda otkrili da je svaki čovjek poseban, zaseban, neponovljiv i originalni. Ali isto tako ne otkrivamo toplu vodu kad kažemo da je Vita communis kruska maksima, da je zajednički život najteži križ pa i kad se radi o braku, teško je to. Biblija je dala jednu poruku za muža i ženu i za osnovne zajednice: "Nosite jedno drugo kao slatko breme, ili podnosite", naš narod je to preveo "Uprti đavla do smrti", dakle mi smo jako daleko od Biblije i od neke stare prokušane mudrosti. Sveti Pavao bi također stao uvjeren sam na mojoj strani sada kad bi bilo glasanje, kaže Pavao nema više ni muško ni žensko, ni rob ni slobodnjak, ni Grk ni Rimljanin, svi smo jedno u Kristu Isusu. Ili svi smo jednaki u pravima, svakako svi jednaki bez obzira na spol. Mi se moramo truditi da ponajprije funkcionira pravna država onda bi nam razne agencije i pravobraniteljstva manje trebali. Hrvatska mora profunkcionirati kao pravna država i da te zakonske odredbe koje mi ovdje izglasavamo jednako vrijede i za Milanovića, i za Bozanića, i za mene i za vas. Jednako pred zakonom, svi jednaki bez obzira na spol, dob, rasu i klasu. Ja poštivam dakle svako ljudsko biće, ne razlikujem ga ni nacionalno ni vjerski ni politički. Biblija kaže na jednom mjestu u Starom zavjetu, što je malo teško razumljivo ali tako piše "Jer ti gospodine ljubiš slabića i ne mrziš ni jedno koje si stvorio". Kada sam počeo izdavati knjige sa nazivom Čovjek nadasve naslov, onda su me napali, a da di je tu Bog, ako je čovjek nadasve. Onda sam ja rekao da je to kršćanski izričaj da je Bog čovjeku u kršćanstvu nadasve važan. Mi smo zamijenili tu kršćansku tezu da je Bog važan pa i u ovom Saboru, da je nad Saborom Bog. U demokraciji nad Saborom je narod i birači. Evo toliko neke napomene, ako želimo spašavati zajednicu braka, prijateljstva, obitelji onda postoje četiri pravila. Prvo je da poštivamo jedni druge kao ljudske osobe, poštivati. Drugo da zamijenimo kulturu govora, kulturom iskrenog i slobodnog razgovora. Treće, da priznamo svakome i mužu i ženi, i ženi i mužu ravnopravnost i posebnost. I četvrto što je danas jako važno, kako sačuvati zajednicu? Danas je zajednica na jednom teškom povijesnom ispitu. Zajedništva se lome ondje gdje su organizirana i počela s ljubavlju, danas je, danas to zajedništvo ide na živce. E sad kako se tu snaći, po starim metodama ne možemo, to su patrijarhalne, to su autoritarne, to su monološke. Mi moramo stvarati novu paradigmu odnosa, pa i novu paradigmu uvažavanja i u Hrvatskom saboru. Hvala vam.
Hvala i vama. Imamo jednu repliku na vaše izlaganje, zastupnica Đurđica Sumrak. Izvolite.
Hvala vam gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Pa evo gospodine Grubišiću ja sam doista sa pažnjom i sa uživanjem slušala vaše ovo izlaganje i očekivala sam da čete vi na ovaj način razgovarati jer i očekivala sam sve što ćete reći i o čovjeku i o čovjećici, i o Adamu i o Evi, da je naprosto čovjek čovjek. I doista, mislim i ova vaša ideja o osobnosti je jednako tako čini mi se ispravna, sad da li se to može mijenjati ili ne. Ali 10 zapovjedi Božjih mi koji smo išli na vjeronauk i koji smo slušali sve ono što govori crkva, odnosno što govori vjera i evanđelje čini mi se da, kad bi se po tome držali ne bi imali nikakvih problema. Možda u jednom dijelu prepatrijarhalno za ovo društvo ali u osnovi ne bismo imali problema sa poštovanjem jednih prema drugih, ne bismo imali problema sa osobnošću i ne bismo imali problema niti sa nasiljem, niti sa ničim, a evo ga mislim da se tada i neki zakoni bi se lakše mogli provoditi, a neki nam možda čak ne bi trebali ali to je neko društvo koje ne znam da li će ikad postojati.
Hvala. Imamo odgovor na repliku, izvolite.
10 zapovjedi je nastalo u patrijarhalnom društvu, patrijarhalnom koje je bilo dugotrajno, milenijsko društvo. Ja ću vam reći da jedno istraživanje devedesetih godina u 12 zemalja tada ujedinjene Europe, bilo je istraživanje o vrijednostima u 12 zemalja Europske unije tada. Bilo je i pitanje o vjerskoj opredjeljenjima i vrednovanjima i ispitanici su pitani koji je za njih poredak 10 Božjih zapovjedi, ne ovaj biblijski. To je sad transformirano. Na prvom mjestu je ne ukradi, po značenju ne diraj moje. Drugo je mjesto ne poželi žene bližnjega svoga, ne poželi moju ženu. Treće je ne reci lažna svjedočanstva ali na mene. A zadnje su tri zapovjedi ostale su zadnje, a ove su došle prve. Dakle, to je pokazatelj da se društvo mijenja i mi društvene promjene civilizacijskog karaktera ne možemo zaustaviti metlama, a često puta smo mi ovdje metle koji smatramo da ćemo to lako zaustaviti. To se ne zaustavlja. Ali to je izazov kako to pokušati pomiriti i kako usprkos toga nastaviti živjeti. Toliko.
Hvala lijepo. Nastavljamo dalje sa raspravom. Zastupnica Vanja Posavac, izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče, pravobraniteljice sa suradnicima, kolegice i kolege. Pa evo, netko mora biti posljednji u raspravi pa sam to danas ja, pa sam evo malo i prilagodila svoju raspravu i na kraju dozvolite još jedanput ću ponoviti rečenicu. Ravnopravnost spolova znači da su žene i muškarci jednako prisutni u svim područjima javnog i privatnog života, da imaju jednaki status, jednake mogućnosti za ostvarivanje svih prava kao i jednaku korist od ostvarenih rezultata. Zašto to čitam kako to lijepo zvuči, ali u praksi to još uvijek nije tako. Da rezimiram. Područje socijalne skrbi, područje zapošljavanja i rada i koristi vezanih uz radni odnos najveći broj pritužbi dolazi od žena. Spolna diskriminacija žene. Udio žena u ukupnom broju nezaposlenih veći je od udjela muškaraca. Jaz u plaćama na štetu žena. Žene na rukovodećim i upravljačkim mjestima slabo. Nasilje u obitelji najviše stradavaju žene i to je činjenica. Svaka od ovih tema zaslužuje posebnu raspravu i o nekim temama se danas raspravljalo možda i ne dovoljno, ali mi je drago da je cijeli dan posvećen ovoj problematici. Ne smatram da je vrijeme uzalud potrošeno. Ja ću se kratko ipak osvrnuti na još nešto što sam i osobno doživjela iz dana u dan. I dalje slušam brojne slučajeve, a to je tržište rada. Apsolutno postoji diskriminacija u području zapošljavanja žena i prilikom zapošljavanja žene doživljavaju diskriminaciju od samog početka. Prijavom na natječaj za zaposlenje žene se moraju psihički pripremiti za razgovor, jer na tom razgovoru poslodavac će ih najmanje pitati o struci, a uslijedit će sljedeća pitanja. Prvo jeste li udati, drugo namjeravate se udati, treće namjeravate imati djecu i onda ako odgovorite sve to potvrdno, dakle žena kaže da namjerava imati djecu, dom, obitelj itd. Uslijedit će vam sljedeći odgovor, pa čak i pismeno. Znate, zbog osobitosti ovog radnog mjesta više nam odgovara muškarac na tom radnom mjestu. To sam i ja doživjela i to žene doživljavaju još dan danas jer poslodavac razmišlja na sljedeći način, a joj, bude imala djecu pa će djeca biti bolesna, pa će ona stalno ići na bolovanje. Vezano uz to imamo i situaciju da se žene i to je činjenica sve kasnije odlučuju za dijete ili to odgađaju jer žele zadržati posao. Pogotovo je problem na neodređeno. Napori pravobraniteljice, vaši napori tu su vidljivi ja to pozdravljam. Ali dok se ne promijeni mentalni sklop koji je u našem društvu značajnog napretka bojim se neće biti. Segregacija prema djelatnostima. Jako je malo žena u građevinarstvu, rudarstvu, pa čak ima i ismijavanja ako žene idu na Građevinski fakultet ili rudarstvo, čude im se. Ja sam radila u Obrtničkoj školi pa djevojčice koje su se prijavljivale za zanimanja automehaničar su doživljavale zapravo ismijavanje, podcjenjivanje itd. A možemo pogledati i u novinama da ima članaka da su neke od tih djevojčica, danas žene daleko uspješniji automehaničari od muškaraca. Razmišljala sam o vrtićima. Cijeli dan to vrtim. Pa ne znam baš slučajeve. Evo u svom rodnom gradu poznam sve tzv. tete, tj. odgajateljice. Ne znam ni jednog muškog odgajatelja. I tako je zapravo prihvaćena slika u društvu koja su to ženska zanimanja, odgoj, obrazovanje, vrtići, medicinske sestre itd. Žena će puno teže doći do rukovodećeg mjesta i žena tvrdim mora puno više uložiti i puno više raditi da bi do tog mjesta došla. Pomaci se događaju, ali daleko smo od ravnopravnosti. Stoga pozdravljam ovo Izvješće, ali na kraju pozivam sve nas pogotovo koji smo saborski zastupnici da svojim djelovanjem, javnim istupima doprinesemo da ta ravnopravnost nije samo na papiru nego da se ona što više provodi u svakodnevnom životu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Završili smo sa prijavljenima. Mogli smo čuti da je 23% kolegica u saborskim klupama. U ovoj raspravi je sudjelovalo preko 90% naših kolegica zastupnica. Znači, mi smo muški spol bili u manjini. Međutim, moja konstatacija, nadam se da ćete se složiti ovo što su kolegice diskutirale da su te diskusije bile više potkrijepljene snagom argumenta nego argumentom snage. Tako da to ide u prilog one izreke koju su koristile ženske aktivistice što sam kazao u pauzi. Nekoliko žena u politici, mijenjaju se žene, kad je mnogo žena u politici mijenja se politika. To ide u prilog tome. Gospođo Ljubičić, izvolite završno.
Zahvaljujem vam poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvažene zastupnice i zastupnici. Zahvaljujem se na današnjoj konstruktivnoj raspravi koja je trajala evo do pola pet. imali smo danas prilike čuti niz tema koje su obrađene u ovom izvješću. prvenstveno sam zahvalna na podršci koju ste pružili radu institucije pravobraniteljice kao i na pohvalama vezano za provedena istraživanja analize od strane Ureda pravobraniteljice što nam daje jednu dodatnu snagu i vjetar u leđa da ćemo dalje aktivnije nastaviti sa našim aktivnostima, mjerama u cilju otklanjanja kršenja načela ravnopravnosti spolova i pružanja daljnjih antidiskriminacijskih jamstava. Zahvaljujem na prepoznavanju problematike koja će i dalje biti u fokusu našeg rada, a to se prvenstveno odnosi na područje diskriminacije, rad, zapošljavanje, socijalna skrb, mirovinska prava i sva prava stečena temeljem tih osnova. Podzastupljenost žena na tržištu radu, JAZU plaćama, podzastupljenost žena u političkoj participaciji, sve prisutno obiteljsko nasilje, nasilje nad ženama, o pravima seksualnih manjina, uklanjanja rodnih stereotipa, predrasuda, tradicionalnih raspodjela rodnih uloga. Slušali smo o duplim smjenama, o double shift koji radi žena, znači posao doma, posao službene obveze, usklađivanje tih međusobnih obaveza, perpetuiranje rodnih stereotipa i predrasuda kroz medije. Tu bih se osvrnula i na nedavni primjer glavnog urednika HTV-a gdje je institucija pravobraniteljice izdala priopćenje, tu bih ukazala i na statistiku vezano uz stanje na HRT-u vezano za jedno istraživanje koje je nedavno provedeno u njihovim redovima i među glavnim urednicima i urednicama vezano za pitanje ravnopravnosti spolova gdje se od 900 zaposlenika, zaposlenica ranga urednika, urednice od njih 900 na pitanje i upitnik tog istraživanja odazvalo samo 19%. Statistika je poražavajuća. Ja uvijek krećem od statistike jer statistika nam je mjerilo i putokaz u kom pravcu je dalje potrebno poduzimati mjere i kakva je situacija u određenom području. Čak 25% odgovaraju da edukaciju na temu ravnopravnosti spolova ne smatraju potrebnim, iznad 34% ne želi sudjelovati u edukaciji o ravnopravnosti spolova a iznad 48% ne zna koji mehanizmi za promicanje ravnopravnosti spolova postoje u RH. Dakle, to su nam urednici HRT-a javne televizije. Perpetuiranje rodnih stereotipa i poklanjanje pune pažnje ugradnje načela ravnopravnosti spolova u odgojno-obrazovne ustanove gdje mi je drago da smo se svi suglasili da su nam potrebna na prva tri mjesta poduzimati posebne mjere, a to je obrazovanje, obrazovanje, obrazovanje kroz sve razine. Postoje brojne druge životne i stvarne teme s kojima s suočavamo, a odnose se prvenstveno evo danas smo čuli pitanje sustavnog silovanja žena u Domovinskom ratu. Moram reći da je silovanje žena u Domovinskom ratu predstavlja ratni zločin i genocid na što nas upućuje UN-ova Konvencija o suzbijanju svih oblika diskriminacije temeljem čega je statusom Kaznenog suda u Rimu određena posebna povjerenica za savjetovanje u slučajevima ratnog nasilje. Moram reći da je predmetna problematika u nadležnosti Državnog odvjetništva RH, ali će Ured pravobraniteljice podržavati napore za potrebnim procesuiranjem počinitelja ratnih zločina i u tom smislu po pritužbama žrtvi, evo danas sam primila takav jedan primjer od predstavnika političke stranke, zatražiti saborskog zastupnika, zatražiti očitovanje od DORH-a jer ratni zločini ne zastarijevaju. Također ću nastojati biti uključena u napore i aktivnosti organizacija civilnog društva koje se u posljednje vrijeme sve više bave tom tematike. Uskoro on prema mom saznanju u 4. kvartalu ove godine pod pokroviteljstvom predsjednika Republike održat će se jedno okupljanje, jedna javna rasprava vezano upravo za procesuiranje takvih zločina nad ženama koje su bile žrtve silovanja u Domovinskom ratu. Drugo pitanje procesuiranje prostitucije, kako ženske tako i muške. Moram reći da statistika i ovdje pokazuje da su žene najčešće izložene prostituciji, da su najčešće i žrtve trgovanja ljudima, zbog sve teže ekonomske situacije i nemogućnosti zapošljavanja. U izvještajnom radu Ureda pravobraniteljice za ovu godinu dakle sljedeće godine moći ćete vidjeti prijedloge koje je pravobraniteljica uputila resornom ministarstvu vezano za izradu novog prijedloga Zakona o javnom redu i miru gdje smo tražili kažnjavanje kako korisnika konzumenata, korištenja usluga osoba koje nude seksualne usluge, ali isto tako i oslobađanje od prekršaja osobe koja nudi seksualne usluge jer se to pokazalo izuzetno učinkovitim u Skandinavskim zemljama. Na tom tragu je i mišljenje organizacije civilnog društva koje se zadnjih 20 godina bavi pitanje spolnog nasilja, prostitucije, trgovanja ljudima. Ovdje smo mogli čuti i pitanja rodnih stereotipa u udžbenicima. To ću također potkrijepiti analizama koje je proveo Ured pravobraniteljice 2007. godine i 2010. Radilo se o analizi udžbenika iz književnosti, analizi udžbenika iz povijesti. Iz udžbenika hrvatskog jezika zanimanja muškaraca su brojčano nadmoćnija, razvrsnija i tu se radi o 40 zanimanja u klasi muškog roda. Ženska zanimanja su jednolika i prikazuju se u samo 4 zanimanja. To je žena mlinarica, žena balerina, žena pravnica i žena žetelica. Udžbenici povijesti za osnovnu školu od svih kategorija zanimanja i uloga u tekstovima te na fotografijama u kojoj prevladavaju žene gdje žene čine nadmoć je kategorija supruga povijesnih ličnosti. U 97% slučajeva govori se o muškarcima kao povijesnim ličnostima. Govorim o statistici. Jedno od sljedećih pitanja kojim ćemo se također baviti i koje je ovdje bilo postavljeno je neravnomjerna zastupljenost skloništa i savjetovališta za žrtve obiteljskog nasilja u svim jedinicama lokalne i područne samouprave. znamo da ih ima 19, na nama je i na tome ćemo raditi da se uravnoteži postojanje kako savjetovališta tako skloništa za žrtve obiteljskog nasilja, no dakako to neće biti moguće bez određivanja parametara, kriterija i zakonodavnog okvira koji će određivati način financiranja i rada takvih skloništa. Nadalje, ovdje se govorilo i o pitanju edukacije i senzibilizacije sudaca, sutkinja, kako u prekršajnim, građanskim parnicama, govorilo se o edukaciji državnih odvjetnika, odvjetnica i odvjetnika i odvjetnica vezano za diskriminaciju, antidiskriminacijska jamstva. U tom smislu moram reći da sam prošle godine organizirala dva događanja, jedno se odnosilo na regionalnu konferenciju gdje su bili predstavnici pravosudne vlasti, jedan okrugli stol također vezano za prava pripadnika spolne orijentacije. Bili su pripadnici pravosudne vlasti, pripadnice, gdje su oni sami istaknuli da su gladni dodatne edukacije. Oni smatraju da nema ujednačene sudske prakse vezano za diskriminaciju, radi se o novim zakonima, Zakon o ravnopravnosti, Zakon o suzbijanju diskriminacije koji su doneseni 2008. godine. Sudska praksa u tom području nije zaživjela. Oni traže razmjenu iskustva, traže europska znanja, europske sudske prakse i držimo da u tom smislu treba značajnije uključiti Pravosudnu akademiju u edukaciju svojih službenika i službenica u području pravosuđa. Danas se problematiziralo o pitanjima ravnopravnosti spolnih i rodnih manjina. Ja ništa novo neću reći, podsjetila bih samo da je hodanje ulicama u povorkama često kroz povijest su koristile one grupe čija prava su bila zanijekana. Tu se sjetimo sufražetkinja, sjetimo se Afroamerikanaca u Americi. Danas je uobičajeno ono što prije 100 godina ili prije 50 godina je bilo uzrokom velikog protivljenja i protudemonstracija. Podsjećam da neprihvaćanje i nerazumijevanje leži u osnovi svake predrasude pa tako i homofobije koja jeste diskriminacija, a diskriminacija je našim pozitivnim zakonodavstvom zabranjena. Međutim, stvari se puno lakše pišu na papiru nego što se ostvaruju i zažive u praksi. Stoga se manjinama temeljem bilo koje osnove ne smiju zanijekati ljudska prava, ne smiju se poricati i na taj način diskriminirati. Ovdje moram reći i jedan komentar koji je bio vezan za vidljivost Institucije pravobraniteljice za ravnopravnost spolova u Republici Hrvatskoj i o jednoj disproporciji između vidljivosti u Gradu Zagrebu u odnosu pritužbi građana i građanki s područja Zagreba gdje je odnos taj 46,5% u odnosu na ostalih 20 županija gdje se taj postotak pritužbi kreće od 6 do 0%. Dakako da u ostalim županijama postoji diskriminacija i dakako u većem broju. To je start up koji sam ja zatekla dva mjeseca prije nego što sam došla. Moja misija i moja vizija vođenja institucije pravobraniteljice je da je to institucija ne Grada Zagreba i ne institucije koja će se brinut samo o pravima žena, to je institucija koja se brine o ravnopravnosti spolova, koja će biti vidljiva na lokalnoj razini i koja će koristiti resurse osnovanih županijskih povjerenstava za ravnopravnost spolova kako županijskih, tako i lokalnih. U tom smislu u zadnja dva mjeseca nastojeći poboljšati situaciju, vidljivost, konačno i statistiku jer sam prilično kasno došla na poziciju pravobraniteljice, obišla sam pet županija, šest gradova, četiri sigurne kuće, razgovarala sa štićenicama, obišla centre za socijalnu skrb, vidjela način suradnje skloništa, centara, policije. Uključena sam, danas smo razgovarali i o ženama u ruralnom području, uključena sam u jedan regionalni projekt koji se provodi u sedam država regije sa centrom za ravnopravnost spolova koji će se baviti pitanjima edukacije, osvješćivanja i poticanja žena u ruralnim područjima. U tom smislu već je krenuo proces edukacije, radionica, susreta na lokalnoj razini i do sada je planirano posjet 17 županija do kraja 6. mjeseca. Mislim da će kroz te susrete, kroz te radionice, kroz medijsku prisutnost, kroz organizacije civilnog društva, a posebice kroz razgovore sa čelnicima tijela lokalne, regionalne, područne samouprave, da ćemo moći biti vidljiviji i da će se osnažiti autoritet pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, a i da građani i građanke u tim sredinama, a ići ćemo i u manje sredine nije cilj posjetiti centre županija će moći prituživati se sa svojim primjerima kršenja ili stagnacije njihovih postupaka pred tijelima državne uprave. Osvrnula bih se i na prijedlog izmjene Zakona o zaštiti od nasilja u obitelji po kojem bi se tražilo automatsko udaljenje nasilnika iz kuće, a ne smještajne žrtve u sklonište. Ja sam u Vladi Republike Hrvatske u ljudsko-pravnom sektoru provela 10 godina, od 2001. do 2011. godine, sudjelovala sam u radnoj skupini za donošenje prvog Zakona o ravnopravnosti spolova, prvih nacionalnih politika za ravnopravnost spolova pa tako i prvog Zakona za zaštitu od nasilja u obitelji. 2002. i 2003. kada je donesen taj zakon moram reći da je bilo jako puno otpora i u samom Saboru o tome da li se počinitelj obiteljskog nasilja koji je vlasnik nekretnine može zaštitnom mjerom udaljiti iz svoje nekretnine. Nakon problematiziranja i nadjačavanja pravnih elaboracija došli smo do sretnog rješenja da je to ipak moguće. Ja znam da je ovo automatsko udaljenje nasilnika iz obitelji temeljeno na austrijskom modelu koji smo i tada imali u razmatranju i mene bi osobno veselilo kada bi ovaj Hrvatski sabor prepoznao važnost da se počinitelj kazni i na takav način udalji jer se događa situacija da žene žrtve obiteljskog nasilja, a najčešće djeca nasilno mijenjaju svoju sredinu, odlaze u skloništa a onda im se događa sljedeća situacija zbog čega sam zajedno sa pravobraniteljicom za djecu obratila se Visokom prekršajnom sudu gdje se u prekršajnim postupcima kod donošenja rješenja žrtvama obiteljskog nasilja koje su smještene u skloništa objavljuju pune adrese skloništa tako da ih počinitelj posjećuje i stoji im pred vratima skloništa ili se daju brojevi telefona žrtve počiniteljima nasilja, dakle supružnicima, da se obrate supruzi i da pokušaju na miran način riješiti spor. Žrtva ponovno mijenja, nasilno mijenja mirno okruženje i prisiljena je odlaziti u drugo sklonište sa djecom koja su se već priviknula možda u mjesec, možda u dva dana u vrtiću, u školi itd. Evo, to su nam situacije gdje kažem da je obavezna edukacija, edukacija pravosudnih službenika i službenica i posebno senzibilizacija kada se radi o obiteljskom nasilju. Uspjeli smo postići da prema protokolu o postupanju prema poslovnicima sudova obiteljsko nasilje ulazi u prioritet i žurni postupak. I pozdravljam takvu inicijativu i nadam se da će biti konsenzusa i razumijevanja za izmjene takvog zakona u Hrvatskom saboru. Ne bih htjela preskočiti možda dvije nedorečenosti koje su ovdje bile danas iznesene. Jedna je dolazila od zastupnice uvažene gospođe Sunčane Glavak koja je smatrala da sam ja u svom izlaganju rekla da obrazovanje Romkinjama da nemaju Romkinje prigodu obrazovanja. Moram reći da sam to rekla u kontekstu da je Romkinjama danas teško dostupno srednjoškolsko obrazovanje upravo zbog patrijarhalnog sustava unutar romske zajednice zbog čega mnoge ne završavaju niti osnovnu školu i zbog posljedica sklapanja maloljetničkih brakova. Dakle, to je nešto čime se romska populacija, romska zajednica mora boriti i raditi na osvještavanju svojih članova. Republika Hrvatska što se tiče romske populacije i obrazovanja i pristupa obrazovanja posljednjih 10 godina je jako puno učinila i na tom planu je pohvaljena i od Europske komisije i od Vijeća Europe. Druga nedoumica koju ne bih htjela da ostane otvorena je također od uvažene zastupnice Gordane Glavak vezano da u svom izvješću
Ja se ispričavam Sunčana Glavak.
Oprostite, Sunčana. Vezano za iznošenje podataka o provedbi djela mjera iz Nacionalne politike za promicanje ravnopravnosti spolova. Moram reći sljedeće, institucija pravobraniteljice za ravnopravnost spolova kada sastavlja svoje izvješće vodi se prvenstveno pritužbama građana i građanki, a potom je dužna obraditi područja sukladno Zakonu o ravnopravnosti spolova. Da li će obraditi pojedinu nacionalnu politiku, strategiju itd., je na procjeni institucije pravobraniteljice. Nacionalna politika za promicanje ravnopravnosti spolova 2011. – 2015. nažalost donesena je u srpnju 2011. Imali smo u zadnjem kvartalu parlamentarne izbore i moram reći da smo duboko procjenjivali da li ćemo govoriti o dokumentu koji je donesen u 7. mjesecu i o provedbi mjera koje su se trebale vršiti te 2011. godine. Od 7 područja nacionalne politike izabrali smo 4 područja koja su vrlo aktualna i za koje su mjere propisane da se provode kontinuirano. Zašto u tim provedbama mjera među nositeljima nije nadležno tijelo Vladin Ured za ravnopravnost spolova? Nije bila tendenciozna namjera već se radilo isključivo o načinu provođenja tih mjera i područja. Inače Ured za ravnopravnost spolova Vlade RH i o tome što je radio tijekom 2011. godine obrađen je u nekoliko područja kroz Nacionalnu strategiju za suzbijanje obiteljskog nasilja. Zaključno, želim reći da će Ured pravobraniteljice podnositi i dalje zakonodavne inicijative nadležnim tijelima u pojedinim područjima kako bi prateći zakonodavstvo EU i europsku sudsku praksu doprinijeli unapređivanju postojećih zakonodavnih rješenja. Podsjećam da je ravnopravnost spolova jedno od temeljnih načela pravne stečevine EU, a opći cilj je osiguranje jednakih mogućnosti i suzbijanja spolne diskriminacije što trebamo imati na umu kao država kandidatkinja i buduća članica EU. Pozdravljam i donošenje Programa Vlade za mandat 2011. – 2015. čiju provedbu ćemo pozorno pratiti gdje Vlada u svojim programskim ciljevima određuje da će poticati rodnu dimenziju svih politika od obrazovne, zdravstvene, ekonomske do politike europske integracije i nacionalne sigurnosti na svim razinama. Vas uvažene zastupnike i zastupnice pozivam da kod kreiranja svakog dokumenta se vodimo načelom ravnopravnosti spolova kao najviše vrednote ustavnog poretka i tu bi se ujedno osvrnula na posljednju primjedbu vezano za jednakost spolova. Hrvatski ustav odredio se za ravnopravnost spolova kao najvišu vrednotu, kao načelo, kao postulat. Ujedno pozivam da kod donošenja svakog dokumenta dakle s posebnom pozornošću se zauzmete za ostvarivanje politike ravnopravnosti spolova kao jednog od temeljnih načela demokratskog ustroja i državnog poretka RH. Ja se nadam da sam uspjela obraditi sva područja. Pozdravljam inicijativu uvažene zastupnice Ruže Tomašić vezano za da Vlada razmatra preporuke i prijedloge, provođenja svih područja iz svojih izvješća pučkog pravobranitelja i posebnih pravobraniteljica. Ja vam se zahvaljujem još jednom na vašem zalaganju, na iscrpnoj raspravi, na vašoj podršci i hvala vam lijepo.
Zahvaljujem gospođi Ljubičić i suradnicima. Ovime smo završili. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se stvore uvjeti. Sutra počinjemo sa točkom prijedlog Odluke o Stručnoj službi Hrvatskog sabora i druga točka će biti rasprava o Godišnjem izvješću o radu Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti za 2011. godinu. Želim vam ugodan nastavak dana, doviđenja.
Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2011. godinu. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: - Prihvaća se Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2011. godinu. Molim da se izjasnimo tko je za ovaj zaključak. Protiv? Suzdržan? Utvrđujem da je zaključak prihvaćen većinom glasova sa 123 glasa za i 2 suzdržana. Sukladno prijedlogu zastupnice Ruže Tomašić dajem na glasovanje sljedeći zaključak: - Budući da se preporuke pravobranitelja u najvećem dijelu ponavljaju iz godine u godinu predlažem da Hrvatski sabor zatraži od Vlade RH da dostavi Izvješće o provođenju preporuka pravobranitelja umjesto da dostavlja mišljenja o predloženom izvješću u kojem najčešće polemizira s analizama i iznesenim mišljenjima pravobranitelja. Na taj bi se način znatno unaprijedio sustav zaštite ljudskih prava i pridonijelo suzbijanju diskriminacije na svim razinama. Osim toga učvrstila bi se pozicija pravobranitelja kao nezavisnog tijela za zaštitu ljudskih prava koje je obavezno svoje izvješće podnositi samo Hrvatskom saboru kao predstavničkom tijelu svih hrvatskih građana i jedino njemu odgovarati za svoj rad. Molim da se izjasnimo tko je za ovaj zaključak. Tko je protiv? Suzdržan? Utvrđujem da ovaj zaključak nije prihvaćen jer je za njega glasovalo 38 zastupnika i zastupnica, 6 je bilo suzdržanih, a 82 je bilo protiv.