Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, gospođe i gospodo zastupnici. Postoje datumi u povijesti naroda i država koji su determinirali i tu povijest i koje treba na dostojan način obilježiti. Evo u cilju ekonomičnosti i rasprave neću duljiti, ali Vlada predlaže da se kao spomendan u Republici Hrvatskoj obilježi 25. rujna kao spomen na 25. rujna 1943. godine kada je u Pazinu zasjedao pokrajinski Narodnooslobodilački odbor za Istru i kada je donesena i potvrđena Odluka o pripajanju Istre, Zadra, otoka Matici Hrvatskoj. Na taj način zaokružen je teritorij Republike Hrvatske na zapadu, definirane su i granice Republike Hrvatske koje nitko ne može osporiti i to je jedan od ključnih datuma za noviju hrvatsku povijest. Nakon raskida državnopravnih veza sa državama članicama bivše Jugoslavije i agresije koja je uslijedila i koja je skupo stajala ovu zemlju, naš narod, nakon uspješne obrane teritorija Republike Hrvatske uslijedilo je i međunarodno priznanje Hrvatske države. Mi zahvaljujemo svima, naročito onima koji su nas prvi priznali, još jednom i sa ovog mjesta, ali predlažemo da se obilježi dan 15. siječnja kao spomendan, kao spomen kada nas je priznalo svih 12 tadašnjih država članica Europske zajednice te Austrija, Poljska, Mađarska i Malta. Ja vjerujem da ćemo o ovim temama dobiti doista podršku svih zastupnika i predlažem da se ovaj zakon donese po hitnom postupku.
Hvala lijepa. U ime predlagača drugog, gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, cijenjeni državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici. Ovu inicijativu IDS predlaže u znak pijeteta do 17 tisuća stradalih Istrijana u 2. svjetskom ratu. Ovu inicijativu IDS pokreće u znak poštovanja do onih ljudi koji su sudjelovali u Narodnooslobodilačkoj borbi, koji su zaslužni za teritorijalnim korporiranjem Istre u nacionalni korpus kako hrvatskog tako i slovenskog naroda, jer kao što je rekao i gospodin Palarić, postoje datumi koji pišu povijest. Teško je vjerovati ili povjerovati u ovome trenutku da će borcima Narodnooslobodilačkog rata biti vraćena njihova stečena prava kao što se recimo vraća dug umirovljenicima, onima koji su u mirovini od 93. do 99. Međutim, Deklaracija o antifašizmu koja je nedavno usvojena u ovom Parlamentu ne smije ostati samo jedan prigodničarski akt povodom 60-godišnjice pobjede nad fašizmom. Ona bi znači trebala imati za zadaću ne samo poštovanje, odluka ZAVNOH-a ili pokrajinskog Narodnooslobodilačkog odbora za Istru već i temeljnih vrijednosti NOB-a, a teritorijalno integriranje Istre u nacionalni prostor hrvatskog i slovenskog naroda svakako je jedno od njenih najvećih vrijednosti. Istarski antifašizam nije se pojavio kao drugdje u Europi ni 39. kada započinje 2. svjetski rat niti 41. kada dolazi do napada na Kraljevinu Jugoslaviju već se javio 20 godina ranije i u svojoj biti je čist izraz ljudi, jednog prostora da na nasilje, da na nepravdu odgovore građanskim a potom jasno i oružanim otporom. U novovjekoj povijesti Istre, pazinske odluke uz masovni spontani narodni ustanak iz rujna 43. zasigurno imaju centralno mjesto. Razumljivo da bi te odluke dobili međunarodnu utemeljenost, međunarodnu legitimaciju trebalo ih je potkrijepiti na mirovnim konferencijama najprije 47. u Parizu potom i 54. godine u Londonu na kojima su one bile jedan od ključnih argumenata teritorijalnih promjena uz činjenicu da je jasno prije toga Tito sa partizanskom vojskom oslobodio taj prostor i da je tada imao po snazi četvrtu armiju u Europi. Ova zakonska inicijativa IDS-a uz znači poštovanje generacija koje su sudjelovale u najtežim, ali i najslavnijim trenucima novovjeke istarske povijesti, trebala bi znači imati za cilj vrednovanje Narodnooslobodilačkog rata jer Istra je za vrijeme 2. svjetskog rata dala 17 tisuća života, ali i da se u trenutcima, usuđujem se i to reći, ovih napetih hrvatsko-slovenskih odnosa pozove političke "establishmente", prije svega one u Ljubljani, da u ne tako davnoj povijesti traže nadahnuće za prevladavanje hrvatsko-slovenskog spora. Ne treba davati, i to želim reći, prioritet odlukama od 25. rujna nad onim odlukama od 13. rujna ili obrnuto. Jer bi se time negirale jedne ili druge, a samim time negirali bi se i dosezi NOR-a u Istri. To se jednostavno ne smije činiti. Međutim, jasno, postavlja se pitanje tko smo mi da smijemo suditi u prošlosti. O tome mogu progovarati ili suditi meritorno jedini oni koji su u tome sudjelovali, a borci NOR-a iz Istre su se opredijelili upravo za 25. rujan, temeljem čega Županija istarska i slavi svoj dan. Hrvatska politička javnost, a to smo prije svega mi, dužna je odužiti se toj generaciji, poštujući znači njihovo djelo i zato predlažemo 25. rujan spomendanom Republike Hrvatske. Zbog poratnih događaja, prije svega ovdje mislim na egzodus iz Istre, Rijeke, Zadra, u dijelu bivših stanovnika Istre podsjećanje na to razdoblje može izazvati i drugačije osjećaje, ali ipak pazinske odluke su bile volja većinskog stanovništva i prije svega reakcija na brutalnost fašističke uprave, a potom su i potkrijepljene međunarodnim konvencijama. U duhu znači tih konvencija najviših civilizacijskih načela, a jedno od njih je svakako i antifašizam, treba znači štititi prava svih manjina o kojima su i tada vodili potpisnici pazinskih odluka računa. Valja konačno i jasno razriješiti imovinski spor 5 tisuća 236 osoba koje su dobile tzv., otpust iz jugoslavenskog državljanstva i graditi dobrosusjedske odnose u Europi koja ne smije biti opterećena nikakvih graničnim pitanjima. Želim eto iz jednog proglasa SAB-a Županije istarske pročitati nekoliko momenata zbog čega su oni i od predsjednika Sabora gospodina Šeksa tražili uvrštenje ove točke indirektno na dnevni red. "Područje povijesne Istre, uključujući i Slovensko primorje i Kras imalo je oduvijek izvanredno geografsko i političko značenje jer se tu dodiruju 3 najveće etničke skupine naroda Europe, Slaveni, Romani, Germani, a u različitim povijesnim epohama ukrštavali su svoje interese na tim svojim prostorima u pravcima ekspanzije. Zbog i radi toga su Hrvatski i Slovenci od svoje prisutnosti imali veoma burnu povijest pod tuđinskim vlastima. 250 godina Bizanta, 700 godina Venecije, 10 godina francuske vlasti, 108 godina Austrougarske, 25 godina talijanskog fašizma, 2 godine nacističke okupacije, ali su svo vrijeme ostali naprosto nepokoreni". Raspadom Austrougarske monarhije, potpisivanjem primirja 3. studenog 1918., svi znate šta se dogodilo tim Londonskim memorandumom. Neću govoriti previše u povijesti, ali dozvolite mi da jednostavno samo i ovom prilikom apostrofiram ili bolje rečeno pročitam supotpisnike pazinskih odluka. To su Joaqim Rakovac, istarski težak, Hrvat, obljubljeni narodnjak. Prvi predsjednik pokrajinskog narodnooslobodilačkog odbora za Istru koji je poginuo pred kraj rata 1945. godine, proglašen narodnim herojem. Vjekoslav Stranić, potpredsjednik Pokrajinskog narodnooslobodilačkog odbora. Anton Cerovac Tonić, Petar Burić – odvjetnik, Srećko Štifanić – svećenik, Ivan Červar – stolar, Marija Kopitar – učiteljica, Josip Cetina – zemljoradnik, Drago Ivančić Toniša – zidar, pogubljen za vrijeme rata. Guiseppe Budićim Pino, potječe iz obrtničke porodice, Talijan po narodnosti, brijač. Predstavnik je Talijana iz Rovinja na zasjedanju Talijanskog narodnooslobodilačkog odbora, uhapšen, streljan u Rovinju 8. veljače 1944. Josip Duas – kovač, poginuo je u borbi kod Pazina 1944. Anton Mauša Mirko, šumski radnik i trgovac, Miho Milanović – rudar, Ivan Brečević Šimat – zemljoradnik, Zvonimir Brumbić – inače potječe iz zemljoradničke porodice, Hrvat, završio je bogosloviju, svećenik, župnik u Oprtlju. Ivan Barbalić, biran u ZAVNOH i AVNOJ. Nikola Ćerneka, Dušan Diminić, Franjo Dorčić, Ljubo Drndić, Ivan Jelovac – zemljoradnik, streljan od fašista. Ivan Kolić, poznati meteorolog. Ivan Motika – sudac, Silvo Milenić Lovro – radnik, stolar. Josip Pavlišić – nadbiskup u Miru, potječe iz zemljoradničke porodice, Hrvat, završio bogosloviju, zaređen za svećenika, u ratu je službovao u Gologorici, uključio se odmah u NOP, nalazi se među onim svećenicima koji su ostali svo vrijeme vjerni i u svoj narod kad je Istra konačno oslobođena, preuzima dužnost u biskupskom sjemeništu u Pazinu, vrši razne crkvene dužnosti, bio je nadbiskup riječko-senjski, danas u mirovini. Josip Pajica – zemljoradnik, Nada Raner Mureta – učiteljica, Ćiro Raner – liječnik, Giacomo Urbinz – Talijan, po zanimanju pekar. Ante Mandić, rođen u Trstu, itd., itd. Ove odluke, treba i to reći, zdušno je prihvatio, prihvatili su zdušno Slavenski narodi Istre. Znači, Hrvati i Slovenci. Slovenci također imaju slične odluke. Isto tako s oduševljenjem ove odluke podupiru istarski narodnjaci, narodno svećenstvo od kojih su, ono što je također interesantno, namjerno sam to apostrofirao, njih trojica i potpisnici tih odluka. Važno je naglasiti da prvi puta u svojem povijesnom pamćenju Istra, Rijeka, pripadajući otoci nakon 13 stoljeća pod tuđinskim vlastima oslobađaju se uz velike žrtve. 17 tisuća palih boraca i žrtva fašističkog terora i sjedinjuju se s maticom domovinom. To su bili osnovni razlozi zašto je SAB Županije istarske procijenio da taj datum treba obilježavati i na nacionalnoj razini. Znači, uz potrebu da se štiti svaka manjina, bez obzira na podrijetlo valja, rekoh, razriješiti i imovinski spor vezan uz ove poratne egzoduse, ali tu isključivo mislim na 5 tisuća 236 slučajeva ljudi koji su napustili ex Jugoslaviju. Inače sa prostora Hrvatske je optiralo sve zajedno oko 196 tisuća. Istina, ustanak u Istri bio je masovan. On je bio spontan, on je bio svenacionalan. Istina je isto tako da komunistička partija Italije nije bila za to da se Istra integrira u nacionalni prostor Hrvatskog, odnosno Slovenskog naroda, ali je istina da su pazinske odluke bile na tragu očekivanja slavenskog bića koji su dodatno mobilizirali hrvatsko i slovensko stanovništvo. Istina je i to da je nakon, kako je mi zovemo, male slobode Hitler u Istru poslao Romela koji je na jedan najbrutalniji način zbog straha od savezničkog iskrcavanja na tim prostorima uspostavio njemačku upravu. Taj Romel kojega zbog sudjelovanja u atentatu na Hitlera mnogi slave kao neprijepornu, "vojna je bio" njemačku veličinu, zavio je Istru u crno i kao nikada nitko do njega ostavio pustoš iza svojih trupa. U tih nekoliko tjedana ubijeno je 2500 ljudi. Istina je to da je nakon rata došlo do masovnog egzodusa na primjer od 32 tisuće stanovnika Pule, njih 28 napušta taj grad. Velika je to rana na Istarskom srcu, zašto je došlo do egzodusa, više je razloga. Od toga da nov teritorijalni politički ustroj neki nisu prihvatili, da je Italija vodila politiku poput Krajišnika svi idemo svi se vraćamo, da u novom socijalnom ustrojstvu neki se nisu snašli itd. Znači svjestan sam da će ova odluka Sabora možda izazvati kontroverze u Italiji kao što je njihov dan egzodusa, njihov dan sjećanja kao onaj smiješni film "Srce u bunaru" također izazvao revolt kod Hrvatske odnosno Slovenske javnosti. Međutim, ja volim reći da je egzodus zapravo posljednji čin imperijalne veliko talijanske politike do Slavenskog biča u Istri, Rijeci, Zadru, Gorizi, itd. Kao što je i egzodus Srba iz krajine posljednji cilj Miloševićeve politike do ovih prostora kao što je prilikom obilježavanja Oluje čini mi se istakao predsjednik Sabora gospodin Šeks. Politika znači odnarođivanja, teror koji su fašisti provodili prije svega nad Hrvatskim i slovenskim narodom, ta dva naroda koji se danas ne mogu dogovoriti oko granice, čime pokazujemo i nezrelost, pogotovo Slovenci, jer oni su ti koji tamo na taj način ne trebaju nastupati, dovelo je do toga da su Slaveni rekli vis a vis našeg prirodnog prava da budemo sami na svome preuzimamo kako što piše u odlukama, sudbinu u svoje ruke. Rekoh za nju je životom platilo 17 tisuća Istrijana, Hrvata, Slovenaca, Talijana. Želim istaći isto tako da iskreno žalim za svim onim tko je napustio te prostore nakon 2. Svjetskog rata, fašisti su pobjegli 43. najkasnije 45. ali mnogi dobri ljudi, nedužni ljudi napuštaju te prostore zbog činjenice da se nisu "snašli" 47. odnosno 54. No, danas mi povijest ne možemo vratiti nazad, Istra zaslužuje da se vrednuje narodnooslobodilačka borba, i zbog toga što će cijela ja bih rekao Hrvatska s dužnim poštovanjem obilježavati 25. rujan. Da vodimo najiskreniju manjinsku politiku i da jasno pokušamo riješiti te odnose do susjeda. Za kraj da nije bilo narodnooslobodilačke borbe, nikada Istra ne bi bila dio Hrvatske, da nije bilo 17 tisuća žrtava, nikada Istra ne bi bila u Hrvatskoj, da nije bilo Josipa Broza Tita koliko god nekome to izgledalo kontroverzno nikada Istra ne bi bila u Hrvatskoj odnosno Sloveniji. Borci NOB-a neće ostvariti povrat stečenih prava ne zato što ja to ne bih želio, nego zbog toga što takva volja nije postojala niti u mandatu Vlade prije ove, kada bi se to moglo ostvariti, mislim da bi dug prema tim ljudima bio u cjelosti ispunjen. Ako to nije moguće u cijelosti onda je moguće invalide 2. Svjetskog rata izjednačiti sa invalidima Domovinskog rata. Hvala isto tako Vladi koja podržava ovu inicijativu, zahvaljujem isto svima onima koji će dići ruku za ovu inicijativu, partizanski pokret nije bio anti talijanski u Istri, on je bio anti fašistički znači protiv fašizma ne Talijana. Jedino takav jasno mogao je dobiti u to vrijeme legitimitet na tim osnovama jedino je moguće voditi politiku na Istarskim prostorima u ovom trenutku a želim vjerovati da će tako biti svo vrijeme i ubuduće. Sa tim riječima, eto ja vam se zahvaljujem i pozivam vas da podržite ovu inicijativu.
Hvala lijepa. Ja sam mislio da neće biti ispravaka bar na ovoj točci ali dva su ispravka. Prvo se javio gospodin zastupnik Ivo Lončar.
Pa evo kolega Kajin nikada ne može svoj govor o tom tužnom vremenu iz naše prošlosti, reći a da neće spominjati one koje ne bi trebalo spominjati po dobru. On kaže da Istra nikada ne bi bila oslobođena da nije bilo druga Tita, pa drug Tito i njegova komunistička partija nemaju nikakve veze sa ustankom u Istri, u Istri je autentični Hrvatski, anti fašistički pokret koji je bio spontan a komunisti su ga tek preuzeli koncem 43. i početkom 44. godine i tada se drug Tito i njegova teroristička komunistička partija ubacili u to i onda su one dobre rezultate hrvatskih anti fašista pretvorili u svoju komunističku pobjedu. To je prava istina, i vi ste kolega Kajin kao i mnogo puta do sada uspoređujući toga čovjeka i njegovu tu organizaciju uvrijedili sve žrtve koje su dale svoj život za oslobođenje naše Istre i naše Hrvatske.
Hvala lijepa. Dodao bih tome da nisu samo Hrvati anti fašisti sudjelovali nego i antifašisti Slovenci i Talijani i drugi koji su se tamo našli u tijeku 2. Svjetskog rata. Ispravak netočnog navoda gospodin zastupnik Furio Radin, izvolite.
Odustajem.
Hvala lijepa. Da li u ime Odbora želi? Ispravak netočnog navoda gospodin zastupnik Boras.
Ja neću odustati ali ću pokušati ispraviti jedan krivi navod upravo iz razloga što je poštovani kolega Kajin spomenuo jedno ime kojega kako je kolega Lončar rekao bar ne bi trebao spominjati. Ja ne znam bi li bez Tita Istra bila ikada Hrvatska ali sigurno znam da bi bila Hrvatska bar 13. rujna da nije Tita. 13. rujna je Istarski narodnooslobodilački odbor i zapravo na stanoviti način u današnjem smislu riječi Istarski sabor donio odluku da se Istra pripaja Matici Hrvatskoj. A upravo na intervenciju Tita o čemu postoji mnoga građa traženo je da se ta odluka ispravi da se ubaci Jugoslavija, što je učinjeno ne 25. nego s 25. na 26. rujna 43. godine.
Hvala lijepa. Idemo dalje. Da li predstavnici odbora žele? Ne. Prelazimo na raspravu po klubovima. U ime Kluba HDZ-a gospodin zastupnik LIno Červar, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, državni tajniče, dame i gospodo. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice daje potporu konačnom prijedlogu zakona o blagdanima, spomendanima, i neradnim danima u Republici Hrvatskoj koju je dostavila Vlada Republike Hrvatske, a kojima će se dan donošenja odluke o sjedinjenju Istre, Rijeke, Zadra i otoka sa Maticom zemljom 25. rujna, te dan međunarodnog priznanja Republike Hrvatske 15. siječnja proglasiti spomendanima. Ja ne bih u mom govoru pokušao malo politički to dati jer ja ću biti jako sretan ako bude što više autohtonog stanovništva u Istri a ne da se događa da svaku godinu nas ima sve manje, trenutno čak u Istri oko 38% ukupnog stanovništva u istarski Hrvati ili Istrani kako god hoćete. Podsjećajući se na rujanska zbivanja godine 43. kada su Istra, Rijeka, Zadar i otoci sjedinjeni s maticom zemljom Hrvatskom čovjek ne može biti ravnodušan. Bila su to vremena kada je istarskim Hrvatima bilo teško jer tuđinske vlasti nisu birale sredstva i metode kako bi postigli rastakanje hrvatskog bića, odnarođivanje i iseljavanje Hrvata. Međutim, i usprkos svemu hrvatstvo se održalo u Istri, Rijeci, Zadru i otocima. Narod je uspio sačuvati nacionalni identitet, materinski jezik, kulturu i vlastitu samobitnost. To je dakako istina kao što je jednako tako istina da je taj mali ali čudesno ponosan narod imao petlju da pruži prvi oružani otpor nadirajućem fašizmu u Europi. Sa posebnim zadovoljstvom i ponosom kao istarski Hrvat podsjećam na velebne rujanske događaje godine 1943. za čije ostvarenje je trebalo zaista, dame i gospodo, imati petlju. Ne radi se samo o plebiscitarnom narodnom ustanku 9. rujna, zatim 13. rujna kada je u sveopćem veselju i narodnoj euforiji Okružni narodnooslobodilački odbor u Pazinu donio povijesni proglas koji sadrži plebiscitarnu državotvornu odluku o priključenju Istre matici zemlji i proglašenju ujedinjenja sa ostalom hrvatskom braćom. To je bila ustvari prekretnica u životu naroda Istre. Dana 20. rujna tog povijesnog dana ZAVNOH-a ili zemaljsko-antifašističko vijeća narodnog oslobođenja Hrvatske, ustvari tadašnja Vlada Hrvatske potvrđuje odluku Okružnog narodnooslobodilačkog odbora u Pazinu odnosno ozakonio se zaključak oslobođenju Istre od Italije i njezinom priključenju Hrvatskoj, a preko nje tada Jugoslaviji kao i Rijeke, Zadra i otoka. Naravno, misli se na Cres, Lošinj, Lastovo. Za razliku od pazinskih odluka, dakle za razliku od pazinskih odluka ovdje se daje šire opće hrvatsko značenje jer se osim Istre Hrvatskoj vraćaju i ostali otuđeni hrvatski krajevi. Te nadalje ZAVNOH je ozakonio pazinsku odluku i proglasio je valjanom i državno-pravno ispravnom. Tog dana je praktički Istra i faktično jednom odlukom uključena u sustav domovine Hrvatske. Nadalje, skupštinom predstavnika naroda u Pazinu na kojoj je formiran privremeni Pokrajinski izvršni nacionalni oslobodilački odbor za Istru koja je održana u dva dana 25. rujna i 26. rujna a gdje su donijete mudro razrađene odluke, pazinske odluke u skladu sa prethodnom odlukom ZAVNOH-a da se prvo Istra odcijepi i odcjepljuje od Italije a kasnije ujedinjuje sa našom Hrvatskom. Dakle, pazinske odluke i 13. rujna i one razrađene 25. rujna predstavljaju ustvari Deklaraciju o oslobođenju Istre i njezinom sjedinjenju s domovinom. Ako pazinske odluke od 13. rujna imaju prvorazredni značaj jer istarski nam je narod nagovijestio novi život u okviru svoje domovine Hrvatske ali 25. rujna Pokrajinski narodnooslobodilački odbor za Istru sada putem legalno izabranih svojih 28 predstavnika Istre i uz predstavnike hrvatskog i talijanskog naroda na svom prvom pravom Saboru Istre rješavaju mudro, vrlo mudro kako Istrani su uvijek znali riješili su mudro pitanje svog suvereniteta. Za državu Hrvatsku, za Istru, Rijeku, Zadar i otoke dan 25. rujna dan sjedinjenja s maticom zemljom je za sve nas, dakle za sve nas veliki dan jer tog dana na temeljima onih pazinskih odluka od 13. rujna sada se događa to da i političko-pravnim sadržajem konačno smo se sjedinili sa svojom domovinom Hrvatskom. To je bio važan korak u antifašističkoj borbi i presudan korak na teškom i doslovno krvavom putu u konstituiranju Hrvatske kao države u svjetskoj zajednici slobodnih naroda. Dame i gospodo, težak je to bio put do slobode. Za nju se trpjelo, umiralo šaptom i bez riječi. I zbog svih žrtava i patnji istarskog naroda kao i onih u Rijeci, u Zadru i otocima mora se istaći sa visokim razumijevanjem i osjećajem odgovornosti da njegujemo i štitimo ravnopravnost svih entiteta na ovim prostorima, posebno autohtonog stanovništva Hrvata, Talijana i Slovenaca. Ali jednako tako svih nacionalnih i vjerskih zajednica. I zbog toga moram reći ali iskreno, dame i gospodo, da moram odati priznanje Vladi Republike Hrvatske i njenom predsjedniku doktoru Ivi Sanaderu pa i IDS-u ako hoćete koji čine sve da se uravnoteže pozitivni odnosi i Hrvatske demokratske zajednice i Vlade, IDS-a i svih građana Istre u cilju boljitka Istre i naše zajedničke nam domovine Hrvatske. Nadalje, dame i gospodo, neupitno jedan od najvažnijih povijesnih događaja u novijoj hrvatskoj povijesti je Dan međunarodnog priznanja Hrvatske 15. siječnja 1992. godine. Tim činom priznanja samostalne neovisne i demokratske Hrvatske države potvrđeno je hrvatsko pravo na samostalnost. Time je ostvarena vjekovna težnja hrvatskog naroda za vlastitom državom. Ali kao i svaka drugo, druga dobro uređena država tako i naša Hrvatska država mora nuditi i zaposlenost i podizanje životnog standarda, ali i ideale i viziju nečeg boljeg i višeg za što se isplati živjeti i umrijeti. Sada kada imamo svoju državu, kada je demokracija, smjenjivost s vlasti ne smijemo unositi razdor i mržnju, vrijeđati, nastupati govorom mržnje kao što smo danas čuli jer to nije ništa drugo nego pretenzija za fizičkim uništenjem čovjeka. A tako se nažalost kod nas zna često postupati. Kao mlada država ogromnih potencijala u domovini i raseljenoj Hrvatskoj, kao država ljepota i neiskorištenih vrijednosti, kao mlada država pred europskim i svim drugim integracijama moramo izgraditi svoj ali svoj dame i gospodo identitet. Jer on nudi sigurnost, snagu, hrabrost, odlučnost, prepoznatljivost, vjerodostojnost. I na kraju Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice daje potporu obilježavanju ovih velikih događaja od posebnog značaja za našu domovinu sa porukom da svake godine prilikom obilježavanja ovih spomen dana ne prihvaćamo to iskazivanje nacionalne dimenzije kao iritantnu političku ideologiju ili promociju već kao istinsku težnju nas i naših roditelja, naše djece i unuka da svoj na svome uz nadahnuće povijesnih pobjeda zajednički modeliramo dugoročnu nacionalnu viziju i projekte. Hrvatska je zajedništvo živih i mrtvih, prošlih i budućih. Mladih i starih. Zbog toga, zbog svih onih koji su svjedočili ovim velebnim događajima oni koji obnašaju državne dužnosti moraju biti borbeni i strastveni ljudi nošeni osjećajem zajedništva i dužnosti ali i odgovornosti. Hvala lijepa. … [[Pljesak.]]
Zahvaljujem gospodinu Červaru. A sada u ime Kluba IDS-a gospodin zastupnik Damir Kajin. Odustaje. Hvala. U ime Kluba DC-a HSLS-a i LS-a gospodin zastupnik Frano Piplović. Izvolite [[Upadice se ne razumiju.]] A ne, ne, oprosti. Ovo je o pravima hrvatskih branitelja ubačeno ovdje [[Upadice se ne razumiju.]] Oprosti, ja nisam pročitao ovaj, ja se ispričavam, je li? A, evo. U ime Kluba HNS-a PGS-a gospodin zastupnik zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege. Klub Hrvatske narodne stranke u cijelosti podržava prijedlog Vlade koji je konzumiran, konzumirao i dio prijedloga IDS-a i želim vjerovati da će danas zakon biti usvojen kako bi se upravo obilježio nadolazeći dan kada je u pitanju Istra, Dalmacija i otoci ali isto tako i prijedlog oko spomen dana kao sjećanje na dan međunarodnog priznanja Republike Hrvatske. Što se tiče i mog osobnog glasa on će ovisiti o tome kako će se Vlada očitovati o amandmanu koji je dat na ovaj Prijedlog zakona kojega smo zajedno podnijeli kolegica Zgrebec i kolega Pavlic koji je na vrijeme dat u pisanom obliku i sa svim obrazloženjima nužno potrebnim za razumijevanje razloga njegovog podnošenja. Naime zbog vremena neću upotrijebiti sve ono i argumente daleko u povijest i značaj datuma kojega predlažemo ali dozvolite mi samo 5 činjenica. Nakon Prvog svjetskog rata i potpisivanja primirja 10. studenog 1918. Drava je bila proglašena linijom koje vojske u sukobu i ratu ne smiju prelaziti. 7, 8 dana prije toga iz Međimurja su se povukli Mađari, mađarska vojska i žandarmerija očekujući ulazak vojske preko Drave. Što se sve tih dana zbivalo u Zagrebu i u Narodnom vijeću teško je raščlaniti do kraja ali je činjenica da nitko nije imao volje ni političke hrabrosti ni spremnosti da već tada progovori o Međimurju kao neosporno dijelom Hrvatske. Nakon 7,8 dana kada su Mađari vidjeli da se Drava ne prelazi vratili su se sa svojom žandarmerijom i vojskom u Međimurje i tada napravili pravi pokolj. Do sada je utvrđeno 110 imena i prezimena osoba koje su strijeljali, vješali ili na drugi način usmrtili u svega par dana njihovog povratka nakon bijega. Uz jedan propali pokušaj vojnog oslobađanja Međimurja akcija koja je urodila plodom bila je izvedena 24. prosinca 1918. kada je oko 3000 hrvatskih vojnika kojima je zapovjedao potpukovnik Slavko Kvaternik uspjela u kratkoj vojnoj akciji osloboditi vojno Međimurje i time riješiti problem koji je za Narodno vijeće u Zagrebu bio očito nerješiv. Vi znate da je 1. prosinca 1918. praktički stvorena Kraljevina SHS-a bez Međimurja. Tada bez Međimurja. Ta vojna akcija omogućila je održavanje niza skupova, skupština po većim međimurskim mjestima da bi rezultat svega bio 9. siječnja 1919. kada se na Franjevačkom trgu u Čakovcu skupilo oko 10 tisuća ljudi prema povijesnim izvorima na Narodnoj skupštini i donašaju rezoluciju koja je kasnije bila od ogromnog značaja i omogućilo da pitanje pripadnosti Međimurja Hrvatskoj nije trebao biti predmet međunarodnih arbitriranja i arbitraža, pregovora i mirovnih sporazuma jer je to učinjeno tada. Naime i od tog 9. siječnja 1919. pa sve do 4. lipnja 1920. neizvjesnost Međimurja je trajala jer je tak tada Versajskim ugovorom ili u povijesnim dokumentima zapisano Trijanonskim ugovorom Mađari stavili potpis na to da se odriču Međimurja i da on pripada Hrvatskoj. Sve do 1929. godine Međimurje nije bilo pripajano nijednoj tadašnjoj hrvatskoj županiji nego je postojao građanski povjerenik i Međimurje je imalo status posebnog teritorijalnog djela. Povijesni zapisi i dokumenti koji na tu temu postoje ne daju za sumnju ni dvojbu oko povijesnog značenja tog datuma. Ja vas želim uvjeriti da u povijesnom smislu za nas u Međimurju ti datumi i ti događaji vrijede isto toliko kao i povijesne činjenice koje su '43. bile se zbivale u Istri, u Zadru, Dalmaciji i na otocima. I ako ovaj zakon mijenjamo upravo sada u trenutku ovog datuma koji je značajan za Istru, Dalmaciju i otoke, želim vjerovati da će biti toliko i političke volje da ugradimo u ovaj zakon i spomendan koji se odnosi na Međimurje kako bi nama omogućili da u siječnju mjesecu na jedan primjereni, svečan način obilježimo te povijesne događaje. To tim više što smo uspjeli nakon više od 60 godina potraga pronaći i spomenike koji su bili srušeni kao prvo djelo 1941. kad su se Mađari nažalost ponovno vratili u Međimurje i pokušali zatrti sve ostatke događaja od kraja 1918., '19. i '20. godine. Zbog toga vas molim i pozivam da ovim zakonom i ovaj spomendan uvrstimo u njega, da me razumijete i da nas razumijete da prenosimo težnju, zahtjeve i molbu ljudi iz Međimurja i da ne moramo ponovno argumentirati i mučiti se s novom izmjenom zakona oko Božića da bi u siječnju iduće godine i to bio spomendan u Hrvatskoj. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepo. U ime kluba HSP-a gospodin zastupnik Miroslav Rožić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Gospođe i gospodo, vas par koji je ostalo u sabornici možda ćete poslušati po koju riječ u ovom aklamaciji o izmjenama i dopunama, još jednoj izmjeni i dopuna Zakona o blagdanima, spomendanima i neradnim danima u Republici Hrvatskoj, u ime kluba HSP-a. Namjerno čitam cijeli naslov i jednostavnog razloga što je i naslov već neprimjeren. Naime, i naslov je već sam po sebi zbunjujući. Šta su blagdani, šta su spomendani, šta su neradni dani i postoje li blagdani koji su ujedno i neradni dani, odnosno postoje li blagdani koji nisu neradni dani, postoje li spomendani, jesi li oni radni ili neradni, preklapaju li se ili ne. Osim što je naslov sam po sebi zbunjujući, a pokazuje se i ovim prijedlogom zapravo jedna po našem sudu pokazuje jednu nepotrebnu opsjednutost za, opsjednutost u Hrvata da se zakonom propisuje obilježavanje svega i svačega i to na razini zakona, a to je izraženo i ovim prijedlogom, odnosno ovim prijedlozima. Naime, nitko ne spori da zasjedanje Pokrajinskog narodnog oslobodilačkog odbora za Istru 25. rujna 1943. godine o donošenje odluke o sjedinjenju pojedinih hrvatskih krajeva sa maticom zemljom Hrvatskom da se to određuje kao spomendan, apsolutno se nesporno. Jer svakako je to važan i vrlo bitan događaj u hrvatskoj povijesti, ali oprostite jednako važnih ili čak i važnijih u hrvatskoj povijesti ima na stotine. Sve njih treba obilježiti, ali po našem sudu ne na način da se posebno navode i da se posebno uređuju zakonom, jer je to naprosto neuobičajena praksa u Europi i u svijetu. Ja ću vam primjerice iznijeti samo nekoliko podataka o drugim državama i usporediti to sa već postojećim stanjem u Hrvatskoj. Dakle, u Ujedinjenom Kraljevstvu 10 blagdana koji su istovremeno i državni praznici i koji su neradni dani i koji su regulirani zakonom. Ne mislite valjda da u povijesti Ujedinjenog Kraljevstva nema više od 10 datuma koji bi trebali biti riješeni ili proglašenim zakonom u Velikoj Britaniji? Belgiji 10, Cipru 7, Francuskoj 10, Grčkoj 12, Irskoj 11, Italiji 10, Nizozemskoj 7, Škotskoj 9, Švicarskoj 9. Turskoj 7 i zamislite u najmnogoljudnijoj, multietničkoj i multikulturalnoj zemlji na svijetu, Sjedinjenim Američkim Državama, 7, 7 državnih praznika, blagdana i neradnih dana. U Hrvatskoj imamo zapravo 23 za sada nabrojana u zakonu od čega su 21 neradni dani. Prema tome, sve takve događaje po našem sudu koja su bitna događanja u hrvatskoj povijesti ili važna u hrvatskoj povijesti trebala autonomno odrediti podzakonskim aktima ili stručnjaci Vlade ili nam dostaviti prijedlog zakona koji će recimo konačnu u Hrvatskoj poboljšati gospodarski položaj ili socijalni položaj građana. Naime, nesuvislost uređenja ove materije je tolika da malo tko zna danas u Hrvatskoj što su državni praznici i koja je njihova povezanost sa blagdanima i spomendanima. Na kraju se relevantnost izražava samo kroz pitanje da li su u pitanju radni ili neradni dani, a što svakako po našem sudu ne bi trebala biti intencija zakona. Što se primjerice gospođo i gospodo slavi 22. lipnja, a što 25. lipnja malo tko zna u Hrvatskoj. Oba ta dva dana su dakako neradna i oba ta dva dana nisu blagdani, a odgovor na upit što su i kada su Sveta Tri kralja i Tijelovo pokazalo bi razočaravajuće mali broj ljudi koji bi to znali, pa i saborskih zastupnika šta kada slavimo. Jesu li Sveta Tri kralja blagdan ili državni praznik, jesu li radni dan ili neradni dan, je li Tijelovo blagdan ili državni praznik i je li radni ili neradni dan ili se možda radi o nekom spomendanu? Dosadašnja praksa uređenja državnih blagdana i spomendana stranačkim i svakakvim čudnim motivacijama rezultirala je u konačnici jednim općim nesnalaženjem u kalendaru, pa ću vas ja, zanimljivosti radi, podsjetiti i na burne rasprave koje su se vodile u ovom Saboru u prošlom sazivu kada je jedan uporni reformator blagdana, Ivo Škrabalo, svoj prijedlog u saborskoj proceduri proguravao čak i sa ovim argumentom, da ga nazivaju proizvođači kalendara i pitaju što će godine biti iduće godine biti državni blagdan. To je bio njegov argument. Neprimjerenost kako naziva tako i načina uređenja materije postojećeg zakona, zakon citiram ponovno naslov "o blagdanima, spomendanima i neradnim danima" podsjeća me na onu frazu klapa "Hvar" sa otoka Brača izvodi pjesmu "Vela luko". Više očito nije pitanje tko će točno znati naziv i pjesme već tko će je pogoditi. Ovdje je dakle očito da je određeno društveno pitanje, odnosno određen društveni odnos pretvoren u pravni odnos snagom pravne norme i to na posve neodgovarajući način. To se gospođe i gospodo uvijek događa kada pravna norma zapravo ne slijedi društveni kontekst, okruženje i tradiciju, a ono u našoj zajednici znači da bi novim zakonom trebalo odrediti po sudu kluba HSP-a, novim zakonom trebalo odrediti kratko i jasno koji su državni praznici i koji su neradni dani u Republici Hrvatskoj, a sve ostale spomendane i sve ostalo obilježiti i dostojanstveno proslaviti na posve druge načine, a ne određivati zakonom jer inače se događa ovo što sam rekao, da već sada u zakonu imamo više nego trostruko takvih određenih datuma nego što ima Sjedinjene Američke Države. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepa. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prva je gospođa zastupnica Dragica Zgrebec. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege ja podržavam zapravo i jedan i drugi prijedlog zakona, s obzirom da je Vlada u svoj zakon unijela zapravo i prijedlog kluba IDS-a. Dakle da se spomendanima u Hrvatskoj obilježava 25. rujan kao sjećanje na sjedinjenje Istre, Dalmacije i dalmatinskih gradova i otoka i 15. siječnja kada je Hrvatska međunarodno priznata kao samostalna država. Državni praznici, odnosno spomendani zapravo utvrđuju sjećanja na određene datume i na određene povijesne događaje jednoga naroda. Hrvatska nacionalna povijest, a to je vidljivo iz naših proglašenih državnih praznika i spomendana zapravo je vrlo burna i da je Hrvatska kroz to dugo povijesno razdoblje zapravo prolazila kroz teška iskušenja i dugo je trebalo da postane samostalna država. Pogotovo su te teškoće osjećali oni dijelovi Hrvatske koji su bili raskomadani od matične države i koji su dulje ili kraće vrijeme bili pod tuđinskom vlašću i koji su bili sustavno odnarođivani od svog matičnog naroda. Eto ja sam kao što je rekao i kolega Lesar, supotpisnica amandmana da se još jedan kraj Hrvatske koji je punih osam stoljeća bio na različite načine odnarođivan, koji je bio, za koji su se otimali gotovo svi susjedi pa i danas kada utvrđujemo kopnenu granicu sa našom susjednom Republikom također upravo na ovom dijelu hrvatskog teritorija imamo određenih nesuglasica. Kolega Lesar je govorio o aktualnom vremenu i događaju koji mi predlažemo kao spomendan u Republici Hrvatskoj, a koji se odnosi na raskidanje veza sa Mađarskom državom i sjedinjenje sa tada državom Hrvata, Slovenaca, Srba, Hrvata i Slovenaca. Ja ću reći eto kada sam već spomenula ovih osam stoljeća Međimurja pod mađarskom vlašću, da su se često upravo i hrvatske vlasti i u povijesti hrvatske velmože lako odricali teritorijalnog dijela Hrvatske samo zato što su ti posjedi možda im omogućavali neke njihove posebne političke probitke. Dakle, Međimurje je čak od tamo od Pakta konventa nije više dio Hrvatske i od tada se vodi borba i suprotstavljanje sustavnoj mađarizaciji koja je često se vodila na različite načine. Danas se to popularno kaže, mrkvom i batinom. Mađarski učitelji imali su čak i od Ministarstva prosvjete u Budimpešti nalog da ispituju kako je, koji su načini i mogućnosti da se Međimurci što prije odnarode od svog matičnog naroda, dakle da poprime jezik i običaje mađarskog naroda. Da to nije bilo uspješno govore povijesne činjenice. U Međimurje nisu dolazili mađarski građani da se naseljuju, dolazili su činovnici koji su dolazili i odlazili. Danas je Međimurje preko 96% nastanjuje čisti hrvatski živalj. Kako smo rekli da ćemo skratiti naša izlaganja, ja ću samo reći eto da je i pokojni akademik Grga Novak svojevremeno rekao da treba preispitati ovaj fenomen kada je jedan narod stoljećima izložen politici odnarodnjavanja uspio u potpunosti zadržati svoj nacionalni i kulturni identitet. I željela bih još samo reći ovo. Nemojmo da ovaj komadić zemlje koji iznosi svega 630 km2 i koji danas nastanjuje oko 120 tisuća stanovnika, mi ga često zovemo "flačec hrvatske zemljice" koji su tuđinci nazivali "hortus Croatia" da danas hrvatski Parlament odbije ovaj prijedlog. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepa. Na redu je gospodin zastupnik Željko Pavlic. Izvolite.
… [[Govornik naknadno uključen.]] o prijedlogu dakle ovoga zakona, prvenstveno dakle na mogućnost da se i 9. siječnja dan donošenja rezolucije o odcjepljenju Međimurja od mađarske uprave proglasi spomendanom u Republici Hrvatskoj. Kao potpisnik amandmana razumljivo je dakle da podržavam da se to uvede iz razloga koji su već do sada bili izneseni i od strane gospodina Lesara i gospođe Zgrebec, ali dopustite da istaknem zbilja i … činjenicu da je Međimurje veći dio svoje povijesti bilo zaista pod upravom nehrvatskih administracija, a u većini slučajeva je to bilo dakle administracija Mađarske, tj. Ugarske, a kasnije je to isto je bilo i Slovenije itd. Pa i podaci sami nam govore da je do 1848. godine Međimurje bilo pod upravom Bugarske i da je te 1848. godine Ban Jelačić mogli bismo reći, prvi puta oslobodio Međimurje od Mađara. Relativan mir je trajao do 1861. godine, dakle od 1848. do 1861. godine Međimurje je bilo u sastavu Varaždinske županije. No, 1861. opet političkim igrama Međimurje je priključeno Mađarskoj i to je trajalo sve do 1918. godine kada eto su se zbili događaji o kojima se govori u ovom našem amandmanu, tj. 24.12. su bile povedene od strane … [[Ne razumije se.]] operacije za oslobađanje Međimurja. 9.1. je dakle donijeta rezolucija koju je poduprla većina dakle mještana i građana Međimurja kojom se tražilo da se Međimurje priključi Hrvatskoj što je, mogli bismo reći, teškom mukom zapravo i postignuto tek 1920. godine mirovnim ugovorom kada je Međimurje priključeno Kraljevini Srba, Hrvata i Slovenaca. Na neki način tu je, dakle, taj glavni korak učinjen ka tome da Međimurje dugoročno bude priključeno svojoj matici. No, nije tako bilo i dalje. Naime, Međimurje je od 1922. do 1929. bilo u sastavu Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca, tj., ondašnje države ali je bilo prebačeno u Mariborsku oblast. Dakle, bila je opet pod upravom ne hrvatske administracije, tj., slovenske koji su isto tako kao i Mađari nastojali ne mađarizirati nego slovenizirati Međimurje. Od 1929. do 1939. Međimurje je bilo u sastavu Savske banovine, a u tom mandatu opet nam je isto neugodna činjenica da je 1931. godine bila općina Štrigova podijeljena i, dakle, upravno bila dodijeljena općinama, slovenskim općinama Lendava i Ljutomjer. Od 1939. do 1941. bila je u sastavu Banovine Hrvatske, da bi opet od 1941. do 45. bila pod mađarskom okupacijom i za te 4 godine vršena je snažna mađarizacija koju pamte eto i naši roditelji i ne pamte, dakle, zapravo to u nekakvom dobrom svijetlu. Mislim, dakle, da bi Hrvatski sabor trebao prihvatiti ovaj naš amandman i da se i u cijeloj Hrvatskoj, ne samo u Međimurju slavi ovaj datum. Jer za nas je i ovaj datum u Međimurju značajan je već i prije ovoga. Bilo bi dobro, dakle, da u Hrvatskoj znaju da je Međimurcima itekako kroz sve ove godine, desetljeća i stoljeća bilo stalo da se vrate u okrilje svoje matice, a ne da budu manje-više maneta za potkusurivanje ovih ili onih interesa i velikih sila. Eto, toliko sa … [[Govornik se ne razumije.]] dakle da prihvatimo svi skupa ovaj naš amandman. Mislimo da Međimurje, dakle, nakon toliko godina ipak zaslužuje ovakav odnos Hrvatskog sabora i Hrvatske države prema svojoj povijesti. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Gospodin zastupnik Velimir Pleša. Izvolite.
Hvala vam lijepa, gospodine potpredsjedniče. Pa javio sam se za raspravu bez obzira što nisam jedan od supotpisnika ovog amandmana, a jesam zastupnik iz Međimurja. Ne znam zašto nisam supotpisnik i nema ovdje gospodina Lesara koji je pokrenuo potpisivanje tog amandmana, ali želim jasno dati do znanja da je došao do mene i rekao da potpišem ja bi to potpisao jer za to imam debelih razloga i zajedno s njim sam i dogovarao i prošli tjedan prilikom posjete predsjednika hrvatske Vlade Međimurju da se nekakav takav amandman i da, i da se pokuša prilikom donošenja ovog Zakona i ovaj spomendan uvrstiti u red onih datuma koji će se obilježavati i zakonski biti obilježeni i na zakonu zasnovani i u ovom Saboru. Zašto još jesam za to da se ovakav amandman prihvati i da 9. siječnja bude spomendan? Pa zbog toga jer sam imao prilike 93. godine kao tajnik … /Govornik isključen, pa naknadno uključen./ u jednom posjetu izaslanstva Međimurske županije prvom hrvatskom Predsjedniku, doktoru Tuđmanu, biti u prilici gdje je i on sam podržao na neki način, neću reći inicijativu nego razmišljanja. Već tada oko toga da se taj datum može na neki način dostojno obilježiti u povijesti čitave Hrvatske države. I bez obzira što je to jedan od datuma nakon kojeg, nažalost, Međimurje je opet potpalo pod mađarsku vlast mislim da je taj datum bitan zbog toga jer je tu prvi put očitovana politička volja. Znači, tom političkom voljom jasno izraženom je dato do znanja svima, ostalom dijelu i današnje Hrvatske države, a i tadašnje Kraljevine kojoj je Hrvatska pripadala, da Međimurje je korpus te države i da želi biti unutar tog hrvatskog korpusa. Nažalost, u ratnim zbivanjima tijekom 2. svjetskog rata Pavelić je Hortiju bez ikakve borbe i bez bilo čega dozvolio slobodan prijelaz preko Međimurja njemačkim jedinicama za napredovanje na Balkanu i nikad nije zatvorena bila ta granica na rijeci Muri nego je bilo to na rijeci Dravi. Pa je tako Međimurje tih, 41. do 45. godine, bilo ponovno pod mađarskom vlašću da bi tek 6. travnja 45. godine od hrvatskih antifašista i savezničkih snaga bilo oslobođeno, u doslovnom smislu te riječi, od Mađara. I nakon toga nikad više odvojeno od matice Hrvatske države. Znači, ja jesam za to i molim kolege koji jesu također ovdje u Saboru da taj Zakon prihvate na način da se i ovaj amandman koji su kolege Lesar, Pavlic i Zgrebec potpisali, ponavljam bez mene, ali koji podržavam to jer mene nisu o tome niti obavijestili niti zamolili da to potpišem i podržat ću taj amandman. Podržat ću taj amandman jer mislim da je dokaz važnosti i veličine tog datuma za Međimurje u okviru Hrvatske države i činjenica da danas po zadnjem popisu stanovništva u Međimurju ima 94% hrvatskog stanovništva. I to je nešto je utemeljeno dobrim dijelom i na tom datumu. Jer nakon toga, nakon toga je bilo pokušaja opet, znači od strane Mađara, da se na bilo koji način odnarodi taj hrvatski živalj, ali je zahvaljujući međimurskoj pjesmi, međimurskoj kulturi i prije svega Katoličkoj crkvi održan i Hrvatski jezik. I danas, ja mislim, da vi makar je to krivo percipirano u javnosti, mislim da u Međimurju ima jako puno ljudi koji govore mađarski, jako puno Mađara. Ja vam tvrdim da u Međimurju ima 10-ero ljudi možda koji znaju mađarski jezik.
Hvala lijepa. I 5 minuta zaključno u ime Kluba HSU-a. Gospodin zastupnik Josip Sudec. Izvolite.
Dame i gospodo, malo neuobičajeno da se javljam na kraju, međutim moram reći da podržavam i Prijedlog zakona i posebno amandman. Zbog čega Prijedlog u vezi sa Istrom? Mene za Istru veže osoba koja nije ovdje danas spomenuta iako je gospodin Kajin navodio imena mnogih. Ja ću joj izustiti ime, zove se Marija Zidarić. Umrla je prije 10 godina i za mene je učinila prve korake u životu. Bila je učiteljica, prognanica. Ona kad je govorila o Istri imala je pune oči suza. I meni je teško govoriti u njezin spomen, u njezinu dobrotu i za njezino sjećanje, evo izgovorio sam njezino ime uz ono što su zavrijedili i drugi. Ona je za mene osoba koja je eto iako je bila prognana svoje znanje prenijela je na nas i ono što sam danas postigao mogu zahvaliti njoj. Drugo, uz Međimurje. Moram kazati da sam bio mali dječak i sjećam se da je gospodin Zdelar objavio na mitingu u Čakovcu, a mi smo samo preko Drave, da je Međimurje pripojilo Maticu Hrvatske Međimurju, to se danas priča kao vic, nije to vic, to je istinito. Zbog čega je on to rekao, on je osjećao da nikada Međimurje nije bilo odvojeno od Matice Hrvatske, on je osjećao da je Hrvatska uvijek u srcima pravih Međimuraca i zbog toga vas molim nemojmo učiniti nepravdu da ovaj amandman ne prihvatimo. Evo moji kolege sva trojca podržavaju i glasat će za ovaj amandman.
Hvala. Da li žele predlagatelji kratko još se osvrnuti? Državni tajnik pa onda zastupnik Kajin kao predlagatelj drugog zakona.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospođe i gospodo zastupnici. Vlada zahvaljuje svima koji su podržali Vladin prijedlog i pažljivo smo saslušali obrazloženje predloženog amandmana, Vlada izuzetno cijeni sve krajeve Republike Hrvatske i trud i brigu koju su Hrvatski građani uložiti u zaokruženje Hrvatsko nacionalnog teritorija i Vlada će ovaj amandman, kada dođe za to vrijeme prihvatiti.
Poštovani zastupnik Damir Kajin, kao predlagač također zakona.
Predsjedniče, doista nema potrebe nakon što je postignut konsenzus uzurpirati nečije vrijeme i mislim da je dobro nakon svih diskvalifikacija koje su se imale prilike čuti tijekom jučerašnjeg i današnjeg dana. Ja želim još nekoliko momenata iznijeti, da je možda, neću polemizirati sa gospodinom Borasom ali tri su osnovna momenta da je Istra tu gdje je, to je sve nacionalni Istarski ustanak koji je u konačnici dao 17 tisuće sinova i kćeri na oltar pobjede nad fašizmom, to je ulazak kako da kažem Titovih trupa u Trst, jer je bilo logično da onaj tko drži Trst u Trstu će pregovarati, a sve istočnije će mu pripasti i jasno diplomatska bitka koja je 47. rezultirala da Istra do Mirne najprije pripadne ex-Jugoslaviji a potom 54. i prostor Bujštine, odnosno Koparštine. U svemu tome dakako da Pazinske odluke imaju jedno od centralnih mjesta NOB-a u Istri koja je uz spomenuti sve nacionalni ustanak su odredile sudbinu tog prostora. Rekao bih to da se istarski antifašizam nije pojavio ni 39. kada počinje 2. Svjetski rat niti 41. već 20 godina ranije. Da je podjednako bio okrutan i prema Talijanima, i prema Hrvatima, Slovencima antifašistima. Istina je i to što bi rekao gospodin, ne Sudec, Lončar, izvini, istina je da KP Hrvatske do 43. nije djelovala u Istri, dok je KP Italije bila jaka, čak je prva žrtva fašizma bio Talijan PIetro Ive iz Rovinja. Dok su Talijani, Hrvati, Slovenci zajedno nastupali u borbi protiv fašizma, malo je Talijana i to treba priznati bilo da Istra, Rijeka itd., pripadne onda ex-Jugoslaviji. Talijani su bili da se status Istre definira nakon rata, Hrvati i Slovenci što je logično imajući na umu sjećanje na fašizam još za rata, i otuda Pazinske odluke koje su snažno utjecale na mobilizaciju Istrijana. Zanimljivo da je jedini Talijanski krematorij bio u Rižarni znači u Trstu gdje su uglavnom završavali Slaveni, Hrvati i Slovenci. Bilo je mnogo logora u Italiji ali krematorij je bio samo jedan i to na granici u Istri. Bilo je sjajnih ljudi i među Talijanima, koji su poput Schindlera u Njemačkoj spašavali Židove, 878 Židova je internirano iz Rijeke, Opatije, Istre u konc logore diljem Njemačke. Zanimljivo je da su tih rujanskih dana partizani spašavali talijanske vojnike pred Nijemcima, da je bilo osvete, da je bilo … bilo je ali ni približno brojke nisu one koje se spominju u Talijanskom tisku ali ponavljam 17 tisuća Istrijana žrtve su fašističkog terora. Treba srušiti mit nekih koji spominju da je i Pavelić imao neke slične odluke, to su najgrublji falsifikati, on doduše jednom spominje to ali spominje onda Istru samo do Raše. NI jedan Istrijan koji je napustio Istru 20-tih godina nije bio uz Pavelića, mnogi Istrijani od Keršovanija, od Družepe, Kirca, Vitasovića, Cilige, Bošca, Hvale, Adolfa Ketea, Antuna Zele, Božac, bili su u Kerestincu, svi ostali zna se bili su uz NOB međutim, ponavljam Istrijani su sami digli ustanak, Istrijani su sami potpisali akt u teritorijalnom inkorporiranju u nacionalne korpuse kako Hrvatskog tako Slovenskog naroda. Međutim, jasno valja cijeniti ulogu svakog koji je zajedno sa njima 45. oslobađao te prostore. Treba cijeniti ulogu crkve u Istri, iako se ona također 47. podijelila na Hrvatski tj. Slavenski odnosno Talijanski kler jer je biskup Radosi 47. sa svim Talijanskim svećenicima napustio Istru, otišao u Italiju i to je bio prvi znak Talijanima da u egzodusu napuste te prostore. Neću više ići u povijest, neću zlorabiti ovaj trenutak, 25. rujan 43. je sigurno veliki dan Hrvatske integracije jednako značajan za Hrvatsku koliko i za Istru i toliko držim da ga valja obilježavati. Završit ću time da priznavanjem tog dana, uvrštavanjem ili među spomendane Republike Hrvatske odajemo dužan pijetet 17 tisuća žrtava koje su pale na oltar integriranja Istre u nacionalni korpus. Hvala.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu o oba ova dva Prijedloga zakona. Konačni prijedlog Zakona o dopunama Zakona o blagdanima, spomen danima i neradnim danima u Republici Hrvatskoj. Amandmane koje su podnijeli zastupnici Dragutin Lesar, Željko Pavlic i Dragica Zgrebec je predlagatelj prihvatio u svom očitovanju. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 89 glasova za, 11 suzdržanih donesen je spomenuti Zakon sa, zajedno sa prihvaćenim amandmanom.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege! Dakle, prvo izvješće o prestanku mirovanja zastupničkog mandata zastupnika profesora doktora Ivice Maštruka i prestanku zastupničkog mandata zamjenika zastupnika Željka Kurtova. Mandatno-imunitetno povjerenstvo Hrvatskoga sabora razmotrilo je na 18. sjednici održanoj 20. rujna 2005. godine pisani zahtjev zastupnika profesora doktora Ivice Maštruka od 22. kolovoza 2005. godine kojim je izvijestio predsjednika Hrvatskoga sabora o ponovnom obnašanju zastupničke dužnosti. Povjerenstvo je utvrdilo da je mirovanje zastupničkog mandata gospodinu profesoru doktoru Ivici Maštruki izabranom na listi Hrvatske narodne stranke IX. Izbornoj jedinici započeo 22. prosinca 2003. te da je istim danom započeo obnašati zastupničku dužnost njegov zamjenik Željko Kurtov. Povjerenstvo je utvrdilo da su ispunjeni zakonom određeni uvjeti pa je sukladno članku 14. stavku 3. Zakona o izboru zastupnika u Hrvatski sabor mirovanje zastupničkog mandata zastupnika Ivice Maštruka prestalo osmog dana od podnošenja pisane izjave predsjedniku Hrvatskoga sabora od 22. kolovoza 2005. o ponovnom obnašanju zastupničke dužnosti. Shodno rečenom Mandatno-imunitetno povjerenstvo nakon provedene rasprave jednoglasno predlaže Hrvatskom saboru donošenje odluke o prestanku mirovanja zastupničkog mandata zastupnika i prestanku zastupničkog mandata zamjeniku zastupnika kojom se utvrđuje da je dana 30. kolovoza 2005. godine prestalo mirovanje zastupničkog mandata zastupnika profesora doktora Ivice Maštruka i da je zamjenik zastupnika gospodin Željko Kurtov 30. kolovoza 2005. godine prestao obnašati zastupničku dužnost.
Hvala. Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje odluku sukladno prijedlogu Mandatno-imunitetnog povjerenstva. Molim, uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Jednoglasno sa 96 glasova za donijeta je predložena odluka. Predsjedniče drugo ali malo kraće.
Dakle, drugo izvješće o početku mirovanja zastupničkog mandata zastupnika Damira Špančića i početku zastupničkog mandata zamjenika zastupnika Vladimira Štengla, dakle Mandatno povjerenstvo na današnjoj sjednici primilo je pisani zahtjev zastupnika Damira Špančića kojim je izvijestio povjerenstvo da je rješenjem Vlade Republike Hrvatske sa danom 21. rujna ove godine izabran za pomoćnika ministra. Povjerenstvo je utvrdilo da je gospodin Damir Špančić danom 22. prosinca započeo obnašati tu dužnost, da je izabran kao kandidat na listi Hrvatske demokratske zajednice u V. izbornoj jedinici, te da je Hrvatska demokratska zajednica za zamjenika odredila gospodina Vladimira Štengla kao zamjenika zastupnika dakle u V. izbornoj jedinici. I povjerenstvo je utvrdilo da su ispunjeni zakonom utvrđeni uvjeti za početak mirovanja zastupničkog mandata Damira Špančića kao i uvjeti za početak obnašanja zastupničke dužnosti zamjenika zastupnika Vladimira Štengla te predlaže Hrvatskom saboru donošenje odluke o početku mirovanja zastupničkog mandata zastupnika i početku obnašanja zastupničke dužnosti zamjenika zastupnika kojom se utvrđuje da je dana 21. rujna 2005. godine započelo mirovanje zastupničkog mandata zastupnika Damira Špančića i da je zastupničku dužnost sukladno članku 9. Poslovnika Hrvatskog sabora dana 23. rujna 2005. godine počeo obnašati zamjenik zastupnika Vladimir Štengl.
Hvala što ste skratili. Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Sada bi prešli na davanje prisege. [[Upadica se ne čuje.]] Što glasovanje? Da, molim, uključimo se, zaboravio sam. Možemo glasovati. Rezultat? Prihvaćena odluka, prijedlog odluke Mandatnog povjerenstva. Zastupnici Ivica Maštruko i Vladimir Štengl dat će prisegu. Prisega se daje na način da predsjednik pročita tekst prisege, zatim zastupnik pošto je prozvan ustaje i izgovara "Prisežem". Pročitat ću tekst prisege. "Prisežem svojom čašću da ću dužnost zastupnika u Hrvatskom saboru obnašati savjesno i odgovorno i da ću se u svom radu držati Ustava i zakona i poštovati pravni poredak, te da ću se zauzimati za svekoliki napredak Republike Hrvatske." Poštovani zastupniče Maštruko, izvolite!
Prisežem.
Hvala. [[Pljesak!]] Zastupniče Štengl, izvolite!
Prisežem.
Hvala. Čestitam zastupnicima Maštruku i Štenglu na položenoj prisezi i želim im uspjeha u obavljanju časne i odgovorne zastupničke dužnosti. A zahvaljujem i dosadašnjim zastupnicima Željku Kurtovu i Damiru Špančiću na njihovom dosadašnjem radu u ime svih nas. [[Pljesak!]] Gospođe i gospodo zastupnici, nastavljamo sa radom. Ispričavam se zbog ovoga zakašnjenja. Imali smo sjednicu proširenog predsjedništva Sabora sa predsjednicima svih klubova, da bi se pokušali naći mehanizme da se rasprave u hrvatskoj sabornici odvijaju u granicama tolerancije, da u oštroj političkoj utakmici i borbi ali bez uvreda, bez govora mržnje. Nastavit ćemo raspravu na toj proširenoj sjednici predsjedništva da bi podigli dignitet i Hrvatskog sabora kao cjeline i svih nas zastupnika i stranaka, da isključimo ono što ne spada u demokratski uljudbeni dijalog i razgovor i sučeljavanjem. Idemo na Konačni prijedlog zakona o ovlasti Vlade Republike Hrvatske da uredbama uređuje pojedina pitanja iz djelokruga Hrvatskoga sabora, hitni postupak, prvo i drugo čitanje P.Z. br. 348; Predlagatelj je Vlada. Prihvatili smo primjenu hitnog postupka. Raspravu su proveli Odbori za zakonodavstvo, Ustav, Poslovnik i politički sustav. Molim zamjenika državnog tajnika Središnjeg državnog ureda za upravu Zorana Pičuljan da kratko dodatno obrazloži prijedlog. Izvolite.