Poštovani građani Srbije, uvažena gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, pozivam se na član 170. Poslovnika, koji govori o javnosti u radu, - posebno na prvi stav, koji kaže: "Sednice Narodne skupštine i njenih odbora su javne" Juče je Udruženje porodica otetih i kidnapovanih, registrovano kao nevladina organizacija, podnelo zahtev predsedniku Skupštine da se omogući njihovim predstavnicima učešće u radu Skupštine u svojstvu posmatrača. Pozdravljam to što Narodni pokret "Otpor" ima svoje predstavnike u ulozi posmatrača, ali smatram da ne treba biti selekcije u izboru ovih nevladinih organizacija. Ukoliko je neka nevladina organizacija, a posebno kada je reč o ljudima čiji su najbliži oteti, uputila zahtev za prisustvo na ovim sednicama, pozivam predsednika Skupštine Srbije da iskoristi svoje pravo koje je regulisano članom 83. Poslovnika i da ih pozove da učestvuju u radu Narodne skupštine Republike Srbije. Zahvaljujem.
Gospodine Peleviću, slažem se s vama. Već sam imala sastanak sa predstavnicima Udruženja nestalih i kidnapovanih sa Kosova ranije, i pre ove odluke da se omogući veće učešće naših građana. Dogovorila sam se sa njima da u ponedeljak dostave spisak i oni će takođe dobiti moj poziv da prisustvuju sednicama. Postoji procedura, moraju da dostave spisak, razumete, kao što su to uradili i predstavnici Narodnog pokreta "Otpor". U svakom slučaju, biće im to omogućeno i biće pozvani da prisustvuju. Dajem reč narodnom poslaniku Milanu Stanimiroviću, a posle njega prijavljeni za diskusiju je narodni poslanik Đuro Popović.
Poštovana gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, o pitanju Predloga zakona o utvrđivanju određenih nadležnosti AP Vojvodine sa ove govornice rečeno je gotovo sve sa gotovo svih aktuelnih političkih stanovišta. Na taj način su se pred građanima Srbije iskristalisala dva ekstremna pola gledanja na ovaj problem. S jedne strane, oni koji negiraju potrebu bilo kakve autonomije Vojvodine, pri čemu, kako neko reče, nacionalisti preferiraju istoriju, a šovinisti geografiju. Sa drugog pola su oni koji su takođe nezadovoljni omnibusom, jer ne zadovoljava njihove apetite i vraćanje autonomije shvataju kao vraćanje nekakvih državnih prerogativa. Ne shvataju da se promene u Srbiji nisu desile zato da bismo sklonili prethodni režim i nanovo restaurirali Broza i Ustav iz 1974. godine. Ono što je zajednički imenitelj i jednima i drugima jeste da metodama prošlosti, koje su se pokazale istorijski manjkave, pokušavaju da stvaraju budućnost u Srbiji, ne shvatajući da se točak istorije možda može malo prikočiti, ali nikako potpuno zaustaviti ili vratiti unazad. Oba ova ekstremna pola podjednako rade protiv evropske orijentacije Srbije. Sa ove govornice neko je juče prepoznao i treću koncepciju ili gledište na problem autonomije Vojvodine, optuživši da su krivci za tu treću koncepciju, a koja izbegava svaku vrstu ekstremizma, članovi Demokratske stranke. Moram vam priznati da sam izuzetno počastvovan ovakvom tvrdnjom. Kao član DS i kandidat DOS-a za poslanika Skupštine Srbije, na velikom broju tribina i mitinga pred izbore promovisao sam program demokratske vlade, u čijem četvrom odeljku stoji decentralizacija vlasti, a pod podnaslovom Vojvodina stoji da će tokom prve godine mandata nova vlada utvrditi postupak za vraćanje istinske autonomije organima i organizacijama u Vojvodini. Takođe, da će biti ustanovljen procenat izvornih prihoda koje pokrajina usmerava ka centralnom budžetu, dok će svi ostali prihodi u skladu sa zakonom ostajati u pokrajini za obavljanje njenih nadležnosti; da će se Vlada naročito truditi da pokrajini obezbedi neometano obavljanje svih njenih ustavnih i zakonskih nadležnosti. Glasanjem za omnibus zakon, mi kao članovi DS-a, a zajedno sa svojim koalicionim partnerima iz DOS-a, kao odgovorni političari, ispunjavamo svoja obećanja data narodu u predizbornoj kampanji. U čemu vidim smisao usvajanja omnibus zakona? Autonomna Vojvodina, kao neraskidivi deo Srbije, mora biti vraćena sa svim nadležnostima; i poboljšati kvalitet usluga prema građanima na svojoj teritoriji; postati što efikasniji servis građana. Cilj se ne sme nikako izvitoperiti u obezbeđivanje proširenja sopstvene vlasti i feudalizacije Srbije. Mada neki koji vide sebe kao buduće feudalce, verovatno, smatraju da iz ugla feudalaca, feudalizam i nije tako loš. Ako omnibus zakon omogući bolja kadrovska rešenja, umesto dosadašnjih centralističkih, ukoliko ekonomija uspostavi principe da ko kako radi tako i živi - ko dobro radi dobro i živi, i obrnuto, ko loše radi loše i živi - ako otvorimo mogućnost negovanja posebnosti pojedinih regiona ili oblasti i ostvarivanje prava nacionalnih manjina, da ne nabrajam dalje, sve ima duboki smisao. Po okončanju ove tačke dnevnog reda imaćemo i zakon o lokalnoj samoupravi, koji će nam takođe omogućiti povećanje izvornih prihoda opština i obesmisliti pitanje gde su naši novci. Odgovor će biti, evo ih u Vrbasu, u Subotici, Zrenjaninu, Nišu, Vranju, Kragujevcu itd. Na žalost, sistemske promene mogu da daju plod tek za nekoliko godina, a mi smo zatekli jedan centralizovan, zapušten i neadekvatan način funkcionisanja kompletne države, pa i lokalne samouprave. Decentralizacija košta i pitanje je da li bi polovina opština u Vojvodini uopšte mogla u ovom trenutku da se samoizdržava. Stoga ne treba gubiti iz vida da efikasna privreda predstavlja jedini put ka ostvarivanju socijalnih i ekonomskih prava, a pri tom treba znati da su centralizovana i nedemokratska društva po definiciji neefikasna. Jedan od osnivača Demokratske stranke Milan Grol, davno je, dalekovido, ustvrdio da decentralizacija vlasti može da predstavlja delotvornu branu raznim separatizmima i da ona sa demokratskog stanovišta znači proširenje područja učešća građana u javnom životu, a sa državnog stanovišta očuvanje i jačanje državne celovitosti. Sledeći ova uputstva možemo računati gotovo sigurno na očuvanje celovitosti Srbije, uspostavljanje njenog demokratskog ustrojstva i brz ulazak u evropske integracije. Ustavnim amandmanima iz 1989. godine i Ustavom iz 1990. godine država je centralizovana, Vojvodini je oduzeta autonomija u najvećoj meri i kako bi se, između ostalog, rešilo pitanje Kosova i Metohije. Moramo biti pošteni i reći da je tada ovakvo rešenje imalo veliku podršku, gotovo plebiscitarnu, u Vojvodini. Deceniju nakon toga mi nemamo faktički suverenitet nad Kosovom i Metohijom, a oni koji su hapsili Vlasija dobili su u zamenu nedostupnog Tačija. U Vojvodini je danas realnost u javnom mnjenju da je rešenost građana, pokrenuta za očuvanje jedinstva Srbije, zloupotrebljena, autonomija pretvorena u karikaturu, u formu bez sadržaja i običnu floskulu. Nikome ne treba parlament koji ni o čemu ne odlučuje, ni vlada koja se ni za šta ne pita. Omnibus zakon ne predstavlja nikakvu opasnost po državu Srbiju, kao što to nisu ni oni koji prete internacionalizacijom ovog pitanja ili borbom za autonomiju nekakvim "drugim sredstvima", jer je njihovo uporište među građanima Vojvodine više nego minorno. Nema tog pripadnika srpske nacije koji smatra da je moguće odvajanje, na primer, Matice srpske od Srbije, niti tog potomka Miloša Crnjanskog, Mike Antića, Đure Jakšića, Branka Radičevića, Isidore Sekulić, Zmaja, Sterije, Stevana Sremca, Mihiza, Vaska Pope, Slobodana Jovanovića i drugih koji bi krenuo tim "drugim putem" i to za razdvajanje srpskog nacionalnog bića. Srbiji, koja nije samo zemlja u sanaciji, nego i rekonstrukciji, potrebna je autonomna Vojvodina i razvoj civilnog društva zasnovanog na ljudskim pravima. Autonomna Vojvodina može i mora biti most prema Evropi za Srbiju. Nacionalne manjine moraju biti spone sa susedima i ostalim evropskim narodima. Poljoprivreda i prehrambena industrija je jedan od pokretača ekonomskog oporavka Vojvodine i Srbije. Usvajanjem omnibus zakona jasno kažemo - državnost Srbiji, autonomija Vojvodini. U pitanju usvajanja omnibus zakona građani Srbije će moći da prepoznaju one koji su u ovom, kao i u mnogim drugim pitanjima, pristupili sa mnogo strasti. Strast je jako loš saveznik u politici, ukoliko se naravno ne radi o strasti za opšte dobro. Stoga i pitanju vraćanja određenih nadležnosti AutonomnojPokrajini Vojvodini, Demokratska stranka i DOS pristupaju racionalno, rukovodeći se političkim principima zasnovanim na strasti za opšte dobro, odgovornost i razboritost. Nadam se da će ovi principi opredeliti većinu poslanika da glasaju za usvajanje omnibus zakona.
Reč ima narodni poslanik Đuro Popović, a posle njega narodni poslanik Bojan Pajtić.
Dame i gospodo poštovani narodni poslanici, Predlog zakona o utvrđivanju nadležnosti pokrajine iznova nas uverava da politička opcija na vlasti zvana DOS istrajava na svom pogrešnom putu. I dalje se u osnovi bavi prvenstveno sama sobom, zaboravljajući na svoja predizborna obećanja, najblaže rečeno, kao i na interes biračkog tela koje ih je dovelo na vlast. Rekoh, bave se sobom. To podrazumeva DOS-ovu upornost da i dalje svoje političke lidere i njihovu pratnju razmešta u fotelje; još, očigledno, nastoji da odgovarajućim zakonskim aktima utre put dominaciji stranog kapitala na našem tlu. Kakve veze ovo ima sa predlogom o kome danas raspravljamo? Naravno da ima veze, i to još koliko. Kuća se gradi od temelja, a ne od krova. Umesto da izgradnja naše zemlje teče na demokratskim osnovama, da pristupimo najpre donošenju novog ustava, predlogom koji je pred nama rešavaju se, tobože, interesi građana, u ovom slučaju stanovnika Vojvodine. Velim, tobože, jer skoro ne može biti da se ishitreno nude rešenja kratkog daha. Uostalom, predlagač ovog zakona i sam kaže u svom obrazloženju, sada ću citirati: "Treba obezbediti prelazno rešenje za usvajanje novog ustava kojim bi status autonomne pokrajine bio uređen na adekvatan način." Ako je već tako, čemu žurba, zar nije daleko uputnije da se koncentrišemo na što skorije donošenje novog ustava, primerenog interesima svih građana, a u cilju da ova naša zemlja ojača u celini. Ovako, priča o kojoj je reč bezmalo se svodi na uticaj aktuelne vlasti u Vojvodini, na postavljanje podobnih direktora, predsednika i članova upravnih odbora, institucija na koje bi se prenele određene republičke nadležnosti. Pri tome se predviđa neminovno bujanje administracije u Vojvodini i gotovo ništa više od toga. Izvesno je DOS izneverio predizborna obećanja čelnika svojih članica u Vojvodini, koji kasne sa njihovim ispunjenjem. Međutim, zakašnjenja su u mnogo čemu važnijem za sve žitelje Vojvodine. Tako je šest meseci bio rok da nova vlast i njima vrati svoja dugovanja. Ništa od olako datih obećanja, a istovremeno, sve je veći teret koji ugrožava egzistenciju ogromne većine stanovništva u Vojvodini i Srbiji u celini. Među njima u najugroženije spadaju penzioneri i invalidi. Samo ove činjenice nisu dovoljne za privremeno skidanje sa dnevnog reda predloženog zakona, pogotovu što će nas to primorati da se usredsredimo na što skorije donošenje novog ustava, kojim će se mnogo uspešnije rešavati pitanja koja danas tište Vojvođane, baš kao i stanovnike cele Srbije. Iz navedenih razloga, SSJ neće podržati ovaj predlog zakona o utvrđivanju određenih nadležnosti autonomne pokrajine.
Reč ima narodni poslanik Bojan Pajtić, a posle njega narodni poslanik Branislav Blažić.
Poštovano predsedništvo, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, figurativno posmatrano omnibus zakon je sneg koji je pao ne breg. Konačno će se jasno definisati razlika između reformskih i antireformskih snaga na srpskoj političkoj sceni. Ustupanje preko 200 nadležnosti Autnomnoj Pokrajini Vojvodini iz 24 oblasti društvenog života, što čini preko 80% nadležnosti koje se prema postojećem Ustavu mogu ustupiti, same govore za sebe koliko je ovaj zakon značajan. Ekonomičnost, efikasnost, racionalnost, to su osnovni epiteti koji se ovom zakonu mogu dati. Početak regionalizacije i decentralizacije nije slučajno počeo u Vojvodini, zbog toga što Vojvodina ima demokratski izabrane organe vlasti, što Vojvodina ima ustavno uporište za decentralizaciju, zbog toga što Vojvodina već poseduje administrativni aparat, koji može obavljati ovako utvrđene i ovako ustupljene nadlženosti. Oni koji tvrde da se radi o ustupanju nadlženosti koje nemaju finansijske efekte, dovoljno je samo da pogledaju omnibus zakon. Nekoliko desetina puta moraće biti uvećan pokrajinski budžet, da ne govorim o tome da se "Srbijašume" i "Srbijavode" praktično izmeštaju na teritoriji Vojvodine, a da samo gazdinstvo u Novom Sadu donosi firmi "Srbijašume" oko osam miliona maraka godišnje. Eksploatacija mineralnih sirovina, ustupanje ribolovnih područja, kontrola finansijskih sredstava preko fondova penzijsko - invalidskog osiguranja, konačno će izbiti arugumente iz ruku onih koji tvrde da je prelivanje sredstava iz Vojvodine u druge krajeve zemelje bespovratno - iracionalno i centralističko. Pozivam sve članice DOS-a da podrže ovaj zakon, jer moramo ozbiljno i odgovorno da se odnosimo prema pitanjima od tako važnog državnog značaja. Nije ozbiljno i nije odgovorno kada neki pripadnici, neki funkcioneri DSS učestvuju u izradi omnibus zakona, kao što je učestvovao potpresednik pokrajinske vlade, gospodin Bobić, koji je čak bio nosilac jednog dela poslova i čak izrazio nezadovoljstvo stepenom nadlženosti koje se ustupaju njegovoj oblasti, dakle oblasti privrede u AP Vojvodini, a da pri tom ne glasaju za taj zakon u ovoj skupštini. Opet nam se ponavlja situacija Zakona o radu, kada se glasa u načelu protiv zakona, a u pojedinostima za zakon; ili Zakona o ekstraprofitu, kada se glasa za Zakon o ekstraprofitu, a ministarRanković iz redova DSS pokrene postupak utvrđivanja ustavnosti i zakonitosti tog istog zakona. Nije ozbiljno i odgovorno vođenje države ni kada stalno podižete tenziju oko pitanja autonomije Vojvodine, a tada to pitanje i omnibus zakon ne podržite na Pokrajinskoj skupštini. Nažalost, to su učilini pripadnici Lige socijaldemokrata Vojvodine i Reformske stranke Vojvodine. Nažalost, gospodin Čanak nije tu danas sa nama, ali i on je sam bio uzdržan u Skupštini Vojvodini kada se glasalo o omnibus zakonu. Nakon toga, on je postavio ultimatum: ako poslanici Skupštine Srbije budu glasali kao što je on glasao u Pokrajinskoj skupštini, dakle, ako ne podrže omnibus zakon, a ni on sam ga nije podržao, onda njegovi poslanici neće više podržavati Republičku vladu. To je sjajan paradoks. Ežen Jonesku bi pozeleneo od zavisti, ali, nažalost, prevelika su očekivanja i prevelike su nade građana Srbije uložene u ovaj zakon, pre svega građana Vojvodine, da bi se ovakav obrt mogao bilo kome učiniti simpatičnim ili dopadljivim. Argumentacija da je potreban novi ustav da bi se doneo omnibus zakon i da bi se izvršila decentralizacija je potpuno besmislena. Novi ustav, odnosno njegovo donošenje ne možemo vremenski dimenzionirati. Nije samo ustavna procedura, koja je složena i koja traje onoliko koliko je potrebno prema Ustavu Republike Srbije, momenat koji nam onemogućava da predvidimo kada će taj ustav biti donet. To je činjenica da je potrebno usaglasiti izgled tog ustava, to je činjenica da je potrebno sačekati razrešenje odnosa sa Crnom Gorom, jer je potpuno velika i dramatična razlika između ustava federalne suverene države i ustava federalne jedinice. U tom smislu, ovaj zakon koristi demokratske kapacitete iz člana 108. i 109. Ustava Republike Srbije i utvrđuje one nadležnosti koje već mogu da se utvrde. Sasvim je sigurno da će novi ustav šire dimenzionirati decentralizaciju i predvideti više nadležnosti za autonomne pokrajine i za regione, za one jedinice decentralizacije za koje budemo utvrdili da su potrebne da se organizuju na nivou Republike Srbije. U tom smislu je odugovlačenje zalaganje za iščekivanje novog ustava i sprečavanje da se Vojvodini da šira autonomija, da se građanima Vojvodine daju značajnija finansijska sredstva i da se počne sa izgradnjom ozbiljnog administrativnog aparata na teritoriji AP Vojvodine, koji će svakako morati biti definisan u nekoliko narednih godina, jer on je pet godina i gušen i uništavan zakonima koje je donosio prethodni režim. Neki političari, kako u Vojvodini, tako i ovde u ovom parlamentu, pokušavali su da omalovaže značaj ovog zakona tako što su mu davali stranački predznak. Neki funkcioneri Vojvođanskog pokreta govorili su o tome da je omnibus zakonom isprošena autonomija od Demokratske stranke. Neki funkcioneri SPS-a rekli su da, nezavisno od toga kakvi se ultimatumi postavljaju i na koji način se postave stranke unutar DOS-a, biće onako kako DS kaže. Sam gospodin Aleksandar Vučić je rekao da je omnibus zakon rezultat dogovora između novosadskih i beogradskih demokrata. To apsolutno nije tačno i to je apsolutno nekorektna tvrdnja. Donošenje omnibus zakona je izvršavanje obaveza koje je DOS preuzela na prošlim izborima. Velika većina funkcionera i članica DOS-a, aktivno su učestvovali u donošenju ovog zakona i aktivno su doprineli da zakon izgleda ovako kako izgleda. Utoliko je logično i dosledno njihovo opredeljenje da ovaj zakon u ovoj skupštini i podrže. Omnibus zakon, toga treba biti svestan, ne daje nikakve državne prerogativeAP Vojvodini. To su apsolutno netačne tvrdnje i to su apsolutno dezinformacije, koje se pokušavaju plasirati građanima Vojvodine. Niti bi takav akt, niti bi takav predlog zakona imao podršku DS i velike većine članica DOS-a. Zato je važno da se da najšira autonomija Vojvodini. Koncepcija Reublike, koja takođe postoji kao politička ideja kod nekih političkih organizacija, zapravo podrazumeva pravo na samoorganizovanje do samoopredeljivanja i mi smo videli čime je to rezultiralo prethodnih godina. Mi smo videli na primeru i Hrvatske, i Bosne, i Makedonije, i Slovenije, da je praktično u međunarodno-pravnom smislu, u političkom smislu, Republika, odnosno federalna jedinica, bivala tretirana kao državna jedinica, koja ima pravo na samoorganizovanje i koja praktično ima usled toga i pravo na samoopredeljenje, odnosno samoodvajanje. Ali, da bi ovakve ideje učinili deplasiranim, neophodno je da se zemlja snažno decentralizuje u finansijsku, kulturnu i svaku drugu korist naših građana. Pitanje Vojvodine odavno nije nacionalno pitanje, i to je potpuno neracionalna teza. Ono jeste bilo nacionalno pitanje pre 150 godina, kada su vojvođanski Srbi uspeli da se izbore za crkveno-prosvetnu autonomiju, da očuvaju identitet na teritoriji na kojoj su bili relativna većina. Dakle, nisu bili ni apsolutna većina u jednoj tuđinskoj državi. Danas oko 70% stanovništva Vojvodine čine stanovnici srpske nacionalnosti. U tom smislu je deplasirano govoriti da se takvo stanovništvo u svojoj matičnoj državi zalaže, ili da bi prihvatilo neki drugi oblik uređenja, ili neki drugi oblik države. Vojvodina je, pre svega, ekonomsko, funkcionalno, finansijsko, kulturno, civilizacijsko pitanje. Pitanje Vojvodine je, zapravo pitanje razlike između besmisleno centralizovane, skupe, neefikasne države, i demokratske, organizovane, jeftine, efikasne, moderne evropske države. Preko 70% građana Vojvodine podržava širu autonomiju Vojvodine, oko 5% zalaže se za Vojvodinu republiku, oko 5% zalaže se za nezavisnu državu i oko 20% nema definisani stav ili je opredeljeno za to da Vovjodini nije potrebna nikakva autonomija. Ezra Paund je jednom rekao: "Uvek je lakše protiviti se nečemu što niste ni pokušali da razumete". Pokušajte, dame i gospodo narodni poslanici, da razumete omnibus zakon, videćete koliko dobrih namera i koliko dobrih ideja se nalazi u njemu. Pokušajte, dame i gospodo narodni poslanici, da razumete Vojvodinu, tada ćete je, sasvim sigurno, više voleti. Hvala lepo.
Ima reč narodni poslanik Aleksandar Vučić [[pravo na repliku]]
Dame i gospodo narodni poslanici, kada sam u replikama govorio o statusu severne srpske pokrajine, govorio sam o državnom pitanju, a ne o partijskom stanovištu, o bilo čijem odnosu, bilo koje političke stranke prema našoj Vojvodini, i to je ono što nije tačno u izlaganju mog prethodnika i nije dobro to svojatanje Vojvodine. O Vojvodini ovde govore samo oni koji su poreklom iz Vojvodine, kažu kako je to njihovo i kako baš oni imaju pravo da o tome odlučuju. U poslaničkoj grupi Srpske radikalne stranke je više od trećine poslanika iz Vojvodine, iz svih vojvođanskih okrugasu ovde poslanici. Srpska radikalna stranka je bila ubedljivo druga na poslednjim decembarskim izborima u Vojvodini. Mi ovde imamo predstavnike naše stranke i iz Srema, iz Sremskog okruga, iz Južnobačkog, Zapadnobačkog i Severnobačkog, Severnobanatskog, Srednjebanatskog i Južnobanatskog okruga. Zato nikone može da nam kaže da više voli Vojvodinu od predstavnika Srpske radikalne stranke. Od nas niko nije mogao da čuje bilo šta ekstremno, kao što su to neki od jutros želeli da predstave javnosti. Mi se ne zalažemo ni za šta što je čudno, smešno, i nismo nešto loše bilo kome uradili. Mi tražimo samo jednu stvar - da građani Vojvodine, bilo koje nacionalnosti oni bili, budu ravnopravni i jednaki sa svim drugim građanima Srbije, da se ni u čemu ne razlikuju. Nikakve razlike nema između moje majke koja je poreklom iz Bečeja, ako hoćete i starosedelac, ili mog oca koji je prečanin. Oboje su Srbi, samo je neko imao sreću ili nesreću da se rodi 200 kilometara istočno ili zapadno od reke Drine ili Dunava. Nemojte da govorite našem narodu kako će se razlikovati zbog nekih naročitih posebnosti, specifičnosti, kada nikakve razlike između pripadnika srpskog naroda nema, osim želje da se dalje čini šteta našem nacionalnom tkivu, da se dalje čini šteta našoj državi i da se ide na dalje rasparčavanje, na dalje uništavanje Srbije. Da li su reformske one političke snage koje se danas u Srbiji zalažu za to da Vojvodina dobije ovakvu autonomiju, da dobijamo jedan pravni haos, da se ne zna kakav će nam biti pravni poredak i koji će to zakoni važiti a koji neće, ili ćemo imati pravo i priliku da imamo jednom jedinstvenuSrbiju, a to je Srbija bez pokrajina, jer pokrajine nisu oblik decentralizacije već su oblik teritorijalne autonomije. To gospodin Pajtić sigurno zna, za razliku od nekih drugih koji su ovde juče izlazili za ovu govornicu. Dakle, to nikada do sada nismo probali. Dobro bi bilo da jednom probamo to rešenje. Kada bismo imali takvo rešenje, kada bismo imali jedinstvenu Srbiju, onda bismo mogli da govorimo o tome kakvi su joj nedostaci, da dajemo šire ingerencije opštinama, šire ingerencije lokalnoj samoupravi, da idemo na decentralizovanu Srbiju, ali ni u kom pogledu i ni na koji način da podržavamo i tražimo, da hoćemo i da želimo dalje rastakanje Srbije, dalje rasturanje Srbije. I to nije pitanje Demokratske stranke, nije to pitanje nijedne stranke. To je pitanje države, pitanje našeg naroda i Srpska radikalna stranka bi uvek to tako tumačila. Srpska radikalna stranka voli Vojvodinu, voli Srbiju, voli svoju zemlju i voli svoj narod i nećete zato ni na kojinačin moći da prebacite ni nama...
Upozoravam vas na vreme, gospodine Vučiću, peti minut je. Replika traje tri minuta.
Čudi me da mi niste dali opomenu.
Ako tražite, dobićete je. [[Smeh.]]
Tužno je. Nije Vojvodina vaša prćija. Vojvodina je naša, srpska, i svih u ovoj Narodnoj skupštini. Tako je bilo. Budite uvereni - tako će biti i onog trenutka kada odete sa vlasti.
Reč ima narodni poslanik Branisla Blažić, a posle njega narodni poslanik Dragan Maršićanin.
Dame i gospodo narodni poslanici, postoje neke evropske države koje imaju svoje unutrašnje državne probleme, teritorijalne i nacionalne, ali to su države koje počivaju na čvrstim temeljima, nemaju tih problema i njih oni ne mogu da uzdrmaju. Ovo je naš državni problem zato što mi nemamo tako čvrste državne temelje, ne znamo kakvu ćemo državu imati i kada ćemo je imati, a i kako će se završiti ova državna kriza. Kome je onda u interesu da danas, u ovako složenim državnim uslovima, još više komplikuje i usložnjava ove prilike? Da li je ovde na delu povampirenje ustavopisaca iz 1974. godine, koji su istu priču pričali o demokratiji, o jednakim pravima, o dobrim namerama kada je u pitanju autonomija Vojvodine, a posle utamničili profesora Mihajla Đurića i srpske intelektualce koji su ukazivali na sve probleme koje će stvoriti Ustav iz 1974. godine, koji su ukazivali da će to biti okidač za eksploziju koja se desila u staroj Jugoslaviji, za zlo i nesreću koja nas je zadesila. Da li je ovo povampirenje ljudi koji hoće da unište svaki pokušaj stvaranja stabilne srpske države na Balkanu ili se radi o pojedincima koji svoj egoizam i unutrašnju destrukciju u stvari pretaču u političku borbu. Ovde se decentralizacija vrši centralizacijom. Nema te centralizacije, gospodo, bez privatizacije, bez jačanja lokalne samouprave i bez depolitizacije. Sve ostalo je politička manipulacija sada autonomaške vrhuške iz Novog Sada, koja u stvari svoj nacionalni defetizam, svoj egoizam i moralnu ravnodušnost prikriva nekim evropejstvom i autonomaštvom. Gospodo, ovde je tragikomično da je personifikacija ove borbe u liku jednog "ulubljenog čanka". Po čemu on? I zašto je tragikomično? U stvari, tragično je što je on došao nakon borbe mojih predaka, Srba u Vojvodini, koji su se zalagali i svoju nacionalnu svest pretakali u zajedničku državu sa Srbijom. A, on je došao da razjedinjuje ono što su nekada drugi sjedinili. Došao je bez pasoša, a sada nudi pasoše u Vojvodini. Dosta mi je više tih lažnih pacifista koji su nosili sveće po Vojvodini, kada su srpske kuće gorele u Krajini i Republici Srpskoj, pozivali na defetizam i dezerterstvo, a sada pričaju da će graditi barikade i obećavaju raznorazne vrste borbe za njihove političke ciljeve. A na tim barikadama, gospodo, nekada se i ostaje. Poznajemo mi i pamtimo autonomaše. Sećam se kada su iz Kikinde iznosili sve što je vredelo, pa čak i žiro račun "Naftagasa", pa je Kikinda posle toga stagnirala. Vokabularom Čanka toznači - mi u Kikindi hoćemo naše novce, ali i Čanak hoće naše novce. Mi smo mala država i mali narod i nemamo moralno pravo da se više delimo. Pamtimo istorijski, to nas uče u Vojvodini - da ne smemo biti nimalo naivni. Zbog toga, gospodo iz DOS-a, vi koj ćete glasati, treba dobro da znate da ovo nije politička volja građana Vojvodine. Iza ovog stoji jedva 25% građana Vojvodine. Nemojte iz DOS-ovih kontejnera glasova vaditi i govoriti da iza ovoga stoji Vojvodina, da je to njihova želja. To nije njihova želja. Ako ne verujete, izvolite, gospodo raspišite izbore u Vojvodini, krenite sa ovim, pa ćete videti koliko će glasova za ovo biti. Prema tome, možemo govoriti o nekim nepravdama, možemo govoriti o nečemu što je nelogično u čitavoj organizaciji države, ali ne možemo decentralizaciju vršiti centralizacijom. Ne možemo decentralizaciju vršiti razbijanjem srpske države. Mislim da smo dovoljno zreli i dovoljno pametni da sve to ispravimo bez razbijanja nečega što nam je uslov postojanja. Mi smo suviše mali. Ovde se govorilo o nekoj Bavarskoj i nekim drugim oblastima u drugim zemljama. Molim vas, cela Srbija je manja od jednog malog regiona evropski značajnih i moćnih država.
Reč ima narodni poslanik Dragan Maršićanin, a posle njega narodni poslanik Sredoje Mihajlov.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Poštovani narodni poslanici, najpre da se zahvalim gospođi Mićić što mi je dala reč iako sam juče bio odsutan u vreme kada sam bio prijavljen da govorim. Mislim da je to dobra praksa koju treba primenjivati, jer sam bio opravdano odsutan. Činjenica sa kojom ćete se složiti je da živimo u jednoj krajnje, duboko i neracionalno centralizovanoj državi, loše utemeljenoj na lošem ustavu i u državi u kojoj nisu izgrađene demokratske institucije. Sve to treba da promenimo. Sve smo to obećali da ćemo promeniti, pa smo se i obavezali da ćemo u prvoj godini uspeti da pokrenemo inicijativu za donošenje novog ustava Srbije, kao i da ćemo pokrenuti i utvrditi postupak za to. Time hoću da kažem i da nisu tačne tvrdnje da se demokratska opozicija obavezala da će vratiti i stvoriti stvarnu autonomiju Vojvodine za godinu dana, već da će utvrditi postupak za vraćanje stvarne autonomije Vojvodini. To su naša obećanja i to je ono što treba da ostvarimo. Zaista ćemo se mi ovde na neki način, kao i pri odlučivanju o bilo kom drugom važnom zakonu, podeliti, a kada kažem - podeliti, dakle glasanjem i stavovima izraziti svoje različite političke stavove. Ali, ne na onaj način kako je jedan narodni poslanik pre mene to rekao - tako što će se pokazati ko zastupa reforme a ko je protiv reformi, jer bismo onda morali najpre da se dogovorimo šta su to reforme, a taj politički konsenzus nemamo. Niko nema pravo da reformama proglašava jedan deo zajedničkog programa, koji smo pre godinu dana, kao široka koalicija, stvorili, niti ijedan deo programa Vlade koji smo kao koalicija, koja tu Vladu podržava, pre godinu dana zajednički i kao sastavni deo koalicionog sporazuma usvojili. Ovaj, ovakav zakon nije reformski i u tome je suština stvari, suština manipulacija kojima smo bili prisutni u dosadašnjoj raspravi. Zbog čega on nije reformski? Zbog toga što se, sa jedne strane, i u tome se slažu narodni poslanici iz svih vojvođanskih stranaka, ovim zakonom ni na koji način ne utvrđuje stvarna autonomija Vojvodine, a sa druge strane odlaže se vreme kada će se stvarna autonomija Vojvodine, za koju se zalaže Demokratska stranka Srbije, ali ne samo Vojvodine već i drugih regiona, kako ona to vidi, utvrditi novim ustavom. Netačno je da ne znamo kada će novi ustav biti donet. Za to postoje sasvim dobra iskustva i ukoliko postoji politička volja, onda se ta politička volja može izraziti i odgovornim pristupom raspravi o novom ustavu, kojim se, između ostalog, može obezbediti stvarna autonomija Vojvodine. Ovakvim zakonima stvarne autonomije Vojvodine nema. Nema ni "a" od autonomije, kao što ni u zakonu o lokalnoj samoupravi, koji će se naći na dnevnom redu, nema ni "l", ni "s" od lokalne samouprave, naprotiv. Zbog toga Demokratska stranka Srbije neće podržati ovaj zakon, smatrajući da Autonomna Pokrajina Vojvodina, kao i drugi regioni u Srbiji, koji po našem predlogu treba da budu formirani, treba da bude utvrđena novim ustavom Srbije. Šta je stvarna autonomija Vojvodine? Stvarna autonomija Vojvodine i stvarna regionalna autonomija drugih regiona u Srbiji podrazumeva izvorne nadležnosti regiona; podrazumeva izvorne prihode regiona; podrazumeva pravo na donošenje zakona u oblastima koji su određeni kao izvorni delokrug i nadležnosti regiona, time i Vojvodine; obezbeđen nadzor nad vršenjem tih poslova i učešće građana regiona, odnosno Vojvodine u ovom konkretnom slučaju u centralnoj vlasti, preko Veća regiona Narodne skupštine. To je, najkraće rečeno, stvarna autonomija. Ovde imamo predlog da se određeni krug poslova poveri na izvršavanje Autonomnoj Pokrajini Vojvodini. Time se na jedan pogrešan, parcijalan, jer se odnosi samo na deo teritorije Srbije, na jedan privremen, jer će vredeti i važiti samo do donošenja novog ustava i na način kojim se u nejednak položaj stavljaju građani Srbije uređuje jedan broj pitanja kojima će pokušati stranke koje su postigle stranački konsenzus da uvere građane Vojvodine da su učinile korak ka autonomiji. One to nisu učinile i ovde se zapravo radi o jednom kompromisu političkih stranaka, vojvođanskih stranaka i Demokratske stranke, da naprave jedno kvazirešenje, jedno loše rešenje, pokušaj da uvere građane Vojvodine da je to rešenje za njih značajno, da će oni time učestvovati na drugi način u vlasti, da će imati kontrolu sredstava. A od svega toga naravno niti može, niti će nešto biti, jer sa tim zaista nikakvih dodirnih tačaka nema, nego želeda amortizuju potrebu, pritisak za donošenje novog ustava, kojim između ostalog treba da se obezbedi stvarna autonomija Vojvodine. U tome je suština te podvale, kako kaže i predsednik Skupštine Vojvodine, podvale koja se čini ovim zakonom. Iz tih razloga, jer se ovim zakonom dobija delimično, parcijalno i privremeno rešenje, lažno rešenje, kvazirešenje, Demokratska stranka Srbije neće zakon podržati insistirajući da se što pre pristupi donošenju novog ustava, kojim će se obezbediti regionalna autonomija svim regionima u Srbiji, doneta kao demokratski ustav, koji će Srbiju urediti kao demokratsku regionalnu državu.
Reč ima narodni poslanik Sredoje Mihajlov, a posle njega narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić.
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, evo da i ja kažem nešto zašto Vojvođani traže tu ekonomsku autonomiju, zašto se zalažu i koji su to razlozi. Jeste da ću vas podsetiti na nešto što vi već znate, ali nije na odmet da čujemo koji su to razlozi zbog kojih smatramo da treba da se glasa za ovaj zakon. Prvo da vas podsetim, da se vratimo na istoriju, Srbi posle Kosovskog boja su se povukli na teritoriju Vojvodine i despot Stefan Lazarević, kao što je već rečeno, osnovao je tu zajednicu Srba koja je bila autonomna, koja je već tada imala svoje sudove i to je trajalo. Naravno, plemstvo se izgubilo godinama, ali ono srpstvo je ostalo na tim prostorima. Tu je najveći broj crkava i tu je vraćena patrijaršija. Patrijaršija je preseljena iz Sremskih Karlovaca u Beograd, mi smo to srpstvo očuvali vekovima i nije potrebno nekim patriotama da nas podsećaju koliko smo Srbi i da li smo Srbi. Vi možete prebrojati crkve, možete shvatiti da smo autonomiju dobili i kada smo imali 17% stanovništva na toj teritoriji. Znači, nismo to zaboravili, ali da vas opet podsetim nešto kada je u pitanju ekonomija, a što se tiče tog srpskog obraza, možemo pričati, polemisati i videti da smo uvek bili ne ravnopravni, nego čak i višenacionalno opredeljeni nego što možda drugi misle koji to ne znaju. Znači, uređenje Vojvodine i Banata je počelo, to su bile ritine i močvare, negde već u 16. veku i u 17. veku su izgrađeni kanali, jer se Vojvodina isušila. Znači, sada postoji jedna od najvećih kanalskih mreža u svetu i nije to da će Vojvodina imati nešto što nema, nego nešto što je imala vekovima; i u sadašnjosti je najviše izdvajala kao samodoprinos za vodoprivredu, a najmanje su održavani ti kanali; i sada se dešava da se zbog velikih voda davimo, što nam se nije vekovima dešavalo, jer smo znali da se branimo od tih voda. Činjenica je da je ta kasa došla ovde i da se raspoređivala na neki drugi način, a mi smo izdvajali i nismo dobili to nazad. Činjenica je, gospodo, da se u Vojvodinu kroz vekove naseljavalo kao u obećanu zemlju, kao u Ameriku i zato jeste višenacionalna. Dolazili su Francuzi, Španci, Mađari, Slovaci, Rusini, sa juga Srbi, Bugari i svako ko je stigao u Vojvodinu je dobro došao. Zato i jeste takva postala. Tu vlast su uverili da su vredni, da zaslužuju i zato im je dala autonomiju, zato što su se pokazali kao dobri domaćini, kao vredni radnici, kao Evropljani. Da vas samo podsetim, pošto vidim da vas to ne interesuje, ali reći ću vam da dolazim iz grada u kome moja gimnazija, koju sam završio, slavi 156 godina postojanja, moja osnovna škola slavi sledeće godine 250 godina postojanja i znači nastave na srpskom jeziku. Tada se još ni Vuk Karadžić nije rodio. Naša pošta je 100 godina starija od beogradske pošte, železnica ima 146 godina postojanja i, gospodo, sve smo to mi imali vekovima. Ta vlast, bez obzira što smo bili brojčano mali, poštovala nas je. Primera radi, reći ću vam - površina obradivog zemljišta današnje Vojvodine iznosi 1.628.000 hektara. To je više nego što ima Holandija, Belgija i Luksemburg zajedno. Činjenica je da je 75% od zemljišta koje postoji u Vojvodini obradivo. Nijedna zemlja u Evropi to nema: Danska ima 63%, Mađarska 59%, a Rumunija 45% u odnosu na celokupnu površinu. Ulaskom Vojvodine u malu siromašnu državu prekidaju se sve veze sa evropskim tržištem i to se odrazilo na ekonomiju Vojvodine. Prema podacima koje je objavilo Udruženje vojvođanskih banaka, izveštaj od 1928. godine, u prvoj deceniji zajedničkog života u novoj državi smanjen je bankarski potencijal u Vojvodini, tako da je ukupna aktiva računata po zvaničnim paritetima, jedna zlatna kruna - jedan zlatan dinar 1913. godine; jedna zlatna kruna - 10,95 papirnih dinara u 1928. godini ili 522 miliona zlatnih dinara 1913. godine je bilo 199 miliona papirnih dinara 1928. godine. Prekinute su veze sa stranim bankama, sa reeskontima, tako da su se ranije obavljeni poslovi preko velikih banaka na berzi u Beču i Pešti smanjili sa 87 miliona na 10 miliona. Znači da su i krediti koje je Vojvodina imala od zapadnih banaka prestali da dolaze u Vojvodinu. Zašto se čitavu deceniju posle završetka Prvog svetskog rata nacionalni dohodak u Vojvodini nalazio ispod 1913. godine? Pretvaranje novčanog kapitala iz krune u dinare smanjilo je finansijsku snagu bogatih Vojvođana od 5.323 miliona kruna na 1.699 miliona kruna. Uz to, srpska radikalska vlada je već 1919. godine pokušala da osnuje preduzeće kojim bi se regulisao monopolski položaj izvoza žitarica, jer se tri godine nije izvozilo žito u Evropu. Kada je 1923. godine pšenica prodavana u Cirihu, naši izvoznici vojvođanske pšenice su "pukli" na poslovima koje je ta radikalska firma izvozila u to vreme. Nije bio ni taj, kako kaže Vasa Stajić, "bankokratski cincarluk, niti politika pijanih radikala" najveći razlog pljačkanja Vojvodine nego je bio to i poreski sistem. U Kraljevini SHS Vojvodina je bila najviše poreski opterećena oblast. Postojao je porez na ratnu dobit; porez se nije plaćao na dobra ili pak na tobožnju dobit, već se za osnovicu uzimalo 60% imovine. Svi su bili opterećeni, bez obzira na neku dobit. Uterivači poreza nisu bili Vojvođani, nego su se kadrovi poslali iz drugih krajeva, jer se smatralo da to Vojvođani ne znaju. Evo kako je to izledalo. Tako je 1925. godine u Banatu, Bačkoj i Baranji, naplaćen 131 milion ovog poreza, a trebalo je da se naplati 70 miliona. Znači, poreznici su naplatili dva puta više. Hoćete li da vam čitam dalje, kako je po drugim regijama to izgledalo? Sto posto je više naplaćeno nego što je bilo planirano: u Slavoniji 66 miliona, a planirano je 54; u Crnoj Gori 60 miliona, a planirano je 71 itd. (Glasovi iz sale: Tema.) Gospodo, znam da je vama teško da slušate, ali to je tema i to su razlozi. Još nešto ću vas podsetiti: i posle oslobođenja najviše je Banaćana bilo u zatvorima, koji nisu ispunili obavezu ili onaj obavezan otkup. Bilo ih je i po rudnicima, ostavili su kosti tamo pod novom vlašću. Preseljeno je 59 fabrika iz Vojvodine, jer je nekom vojnom doktrinom tako određeno i za to Vojvodina nije dobila ni dinara. Mogu vam još pričati o privrednoj reformi, jer vidim da ste vi nestrpljivi. Razlog tome je što je Vojvodina to radila bez kontrole i dozvolila da joj se to radi. Ne kažem da su krivi drugi, krivi su Vojvođani, koji su na to mirno gledali, koji nisu reagovali. Sada došla nova demokratska vlast koja želi ne da ispravi nego da zaustavi nepravde. Gospodo, ako smo mi bili u onoj omraženoj državi takvi da smo uneli 45% železničkih pruga kao miraz u Jugoslaviju, ako smo uneli kulturu, fabrike, industriju, ako smo bili najrazvijeniji deo te Kraljevine SHS, ta je vlast nas poštovala. Sada očekujemo i od vas, gospodo, od ove demokratske vlasti, od vas koji ste razumni, da čujete i činjenice. Nije to ništa uvredljivo, to su fakta i to ne boli. To su samo činjenice. Želeli bismo da ne gradimo novu državu na takvim principima kao što je bilo do sada. Zato predlažem da glasamo za ovaj, makar minimalni, zakon, koji neće zadovoljiti nas Vojvođane, jer normalno je da nema izbora, dobijamo samo obaveze bez para, ali to je samo znak dobre volje da ste uvažili nešto za neku nepravdu koja nam se dešavala u poslednjih 80 godina. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić, posle njega narodna poslanica Gordana Čomić.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas pričamo o jednom zakonu koji čak nema ni pun naslov. Taj naslov je verovatno problem onoga ko ga je pravio. Želim nekoliko stvari da kažem. Svako pozivanje na neku istorijsku tradiciju autonomnog položaja Vojvodine, kao osnove za utemeljenje njene samostalnosti i kvazi ili stvarne državnosti, potpuno je besmislena mistifikacija. Vojvodina nikad u istoriji, od rimskih imperijalnih vremena, pa do Titove Jugoslavije, nije posedovala nikakvu, ni teritorijalnu, ni političku, pa čak ni kulturnu autonomiju. Vojvodstvo Srbije i Tamiškog Banata od 1849. do 1860. godine apsolutno nije imalo karakter i status koji bi odgovarao njegovom nazivu. To je bila jedna administrativna oblast krajnje centralizovanog Habzburškog carstva, kojim se na najbirokratskiji način upravljalo iz Beča i u čijim granicama čak nije bilo ni celo područje sadašnje Vojvodine. Sve ostalo što se smatra tradicijom vojvođanske autonomnosti bukvalno se svodi na stalno ugroženu i ograničavanu srpsku crkveno-školsku autonomiju, koja je na kraju 1912. godine i kao takva ukinuta. I, s druge strane, na žilavu i bezuspešnu preko dva veka dugu, počev od 1691. godine, borbu Srba da za svoj nacionalni opstanak u Austriji, a od 1867. u Ugarskoj, steknu političke i teritorijalne garancije u vidu redukovane autonomije oblasti. Pored odsustva ovog istorijskog, Vojvodina ne ispunjava ni drugi bitan preduslov za sticanje, u današnjim uslovima, posebne države. Nema ni nacionalne homogenosti, ni embrionalne državotvorne svesti u svom višenacionalnom biću. Takva svest postoji samo u glavama trećerazrednih politikanata, preambicioznih i gramzivih prema vlasti i pogodnostima koje ona nosi. Postoji i u glavama onih špekulanata koji razumeju da je trgovina državom i njenim opstankom najunosniji biznis. Uprkos svemu, određena svest o autonomiji, o Vojvodini kao specifičnom mentalitetu, kao duhovnoj, kulturnoj, pa i političkoj celini, u javnosti postoji i to je dosta rasprostranjeno. To treba uvažavati, i to na pravi način, a ne iz nekakvih trgovačkih razloga. Zato što su ovde neke kolege pričale, pa i juče smo čuli gospodina Čanka i gospodina Đinđića, koji izgleda da ne znaju šta piše u obrazloženju ovog zakona. Tamo piše da su se predstavnici Vlade i Izvršnog veća Vojvodine dogovorili da naprave ovaj bućkuriš od zakona i da nam ga predlože. Izgleda, neki koji su juče pričali ne, sećaju se toga. Pročitajte, gospodo iz DOS-a, pa podsetite svog premijera da ste u svom pamfletu za decembarske izbore napisali da ćete kao prvo u novoj skupštini doneti deklaraciju da se radi promena ustava. Onda, podsetite premijera da ne treba ni poslanike ni građane Srbije da ovde, kao juče - ne može se kasti da neko laže kada nije tu - ali u svakom slučaju nije govorio istinu, inače, kada je rekao da oni uopšte u predizbornoj kampanji nisu pričali o nekom ustavu. Jednostavno, neka pročitaju šta su napisali građanima Srbije i na osnovu čega su dobili te izbore. Biće verovatno priče, fotokopiraćuvam pošto ste verovatno izgubili, pa ćete pročitati još jedanput. Pričaćemo o ovom zakonu ako ga usvojite u načelu. Onda ima dovoljno divana i za posle. Razmislite samo, kada ovde izlazite za govornicu, da ipak pričate o nekim činjenicama i o nekim istinama.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić, a posle nje narodni poslanik Zoran Novaković. Molim vas da se udaljite.
Dame i gospodo, tema kojom se danas bavimo kao tačkom dnevnog reda na sednici Skupštine Srbije je tema koja je očigledno u našim raspravama mnogo više nego komentar na odredbe i članove zakona o određenim nadležnostima autonomne pokrajine. Tako se zove i tako mora da se zove, jer je to u saglasnosti sa Ustavom Republike Srbije. Dobar ili loš, takav je kakav je, dok ga ne promenimo. Naš je predlog - hajde da ga primenjujemo. Zašto je više od odredaba i komentara na same članove zakona? Zbog toga što je ovo tema u kojoj je široko polje za predrasude, za proizvoljne informacije, za sopstvene strahove. Zato je većina diskusija koncipirana kao tema kojom se tumače tuđe namere, a ne tekst koji je pred nama. To je razumljivo. Razumljivo je iz više razloga. Prvo, što se vrlo dobro zna da je tema autonomije Vojvodine nešto što može da bude kontroverzno u javnosti Srbije. Srećom, više nije. Bilo je potpuno opravdano da bude kontroverzno januara 2001, ali je to sada tema koja je potpuno razjašnjena na svim mestima gde se donose odluke. Da ne bih upala u zamku da tumačim tuđe namere, govoriću o svojim namerama. Ukratko, pokušaću i vas sve da izvestim o činjenicama kako je tekao posao oko vraća određenih nadležnosti, a da tako upoznam i javnost u Srbiji. Dakle, januara meseca, kada smo ušli u Republičku skupštinu i novembra kada smo ušli u Skupštinu AP Vojvodine imali smo izbor da definišemo problem. Problem se zove: da imate Ustav takav kakav imate, sa izuzetno malim demokratskim kapacitetom i da taj Ustav, takav kakav je, nije bio primenjivan na teritoriji ni AP Vojvodine, a bogami i na teritoriji Republike Srbiji, političkom voljom, naravno, a što je bilo autonomno pravo onih koji su pre nas imali poverenje za upravljanje javnim poslovima u Srbiji i Vojvodini. Onda kada definišete tako problem, onda kažete: šta sada da radimo. Imamo dva rešenja. Oba sa tačke gledišta naših želja i načina kako želimo da živimo, jednako su loša. Jedno je da se tema Vojvodine pusti da se proizvede kriza. Znači, unutar grupacije koja je dobila izbore, unutar opozicije, unutar građanstva, da se polarizuje na temu Vojvodine nešto što su stavovi svih nas koji živimo u Srbiji. Drugi je da gurnemo temu Vojvodine pod tepih i da kažemo: već ćemo o tome pričati nekada, jednoga dana kada se za to steknu uslovi. Procena je bila da treba da se nađe kompromis i da i jedno i drugo rešenje nije dobro. Ono što je pred vama,to je kompromis. Zašto izaziva toliko emocija kompromis koji je pred vama? Zbog toga što ako se odlučimo da glasamo za zakon o određenim nadležnostima Pokrajine Vojvodine, a kasnije i u raspravi poboljšamo Zakon o lokalnoj samoupravi, onda ćemo zauvek promeniti karakter vlasti i karakter kojim se do sada upravljalo u Republici Srbiji. Nije sporno da svako od nas ima pravo na politički program. Meni je drago da čujem od svakoga jasno, kao što se ovde čuo stav: treba ukinuti autonomiju. To je sa stanovišta takve političke opcije potpuno legalno. Dobro je da se jasno kaže šta je zahtev. Ono što je manje dobro: treba nam autonomija ali prava autonomija; ali ne sada nego u ponedeljak posle podne; ali na proleće. Dakle, to je stav, neću da ti kažem da neću autonomiju, zato što znam da to nije popularno u narodu u Vojvodini, ali je popularno u narodu u Beogradu i drugim delovima Srbije. Neću da ti kažem autonomija, kazaću ti regionalizam, da se ne vidi autonomija. Nije to nešto što će proći kao poruka javnom mnjenju i, pravo da vam kažem, znajući sve moje prijatelje po Srbiji, već sada bih se kladila u nišku kneževinu kao region, o tom-potom. To će biti predmet javne debate, istinske javne rasprave. I u startu, ako je regionalizam koji nije crtanje mapa, onda je dobro. Ako je crtanje mapa, onda nije dobro. Šta će biti omogućeno ovim zakonom o određenim nadležnostima AP Vovjodine?Menjajući karakter vlasti pokazali smo da smatramo da postoje odgovorni ljudi, kako u svakoj opštini u Vojvodini i Srbiji, tako i u Izvršnom veću i u Skupštini AP Vojvodine, ti odgovorni ljudi imaće poverene poslove iz oblasti, koji su definisani u Ustavu Republike Srbije. Kao što je Ustavom Republike Srbije definisano da se zakonom poveravaju ti poslovi. Ono što ovde niko neće da kaže, jer ne izlaze naši prijatelji iz regionalnih stranaka, iz Vojvodine, a to je da zakone koje poverite možete i da ih odverite, i to je ono što se njima ne sviđa. To je onošto se i ovim drugima ne sviđa, jer onda gube argumentaciju: eto nama secesije, eto nama otcepljenja, eto nama zla. To je prosto prirodno pravo svake političke stranke da se obraća svom biračkom telu i da formira izbornu kampanju za ovom govornicom. I to je komotno. Nemam takav komoditet, zbog toga što smo preuzimanjem javnih poslova u Srbiji preuzeli odgovornost za rezultat upravljanja tim javnim poslovima. To je pravo opozicije i dobro je da taj rezultat ocenjuje i procenjuje kao malen ili nikakav, nadajući se da će tu pokupiti nešto što je politička privlačnost za sopstvenu političku opciju. To nas nikako ne može sprečiti da na davanju rezultata radimo i da rezultatima u Vojvodini težimo. Suštinski nudimo promenjen karakter načina upravljanja javnim poslovima, podelu odgovornosti, jer zakon o određenim nadležnostima je podela odgovornosti, a ne podela nadležnosti. Promeniće se karakter vlasti i prvi put ćete otvoriti put da vlast postane zaista javni servis građana. Da dobijete kao građanin od vlasti ono za šta je u stvari birate, a to je da efikasno obavite posao sa tom svojom vlašću. To su razlozi zašto insistiram na svakom rešenju koje je kompromis i koje ide u tom evropskom duhu, koliko god ovde bilo negativnih komentara kada je Evropa u pitanju. Odakle strah? Strah je od toga što ako postoje odgovorni ljudi u Vojvodini, onda postoje odgovorni ljudi i na nivou lokalne samouprave. Zašto neće biti priče oko toga da će se neka od opština otcepljivati i imati problema zato što dobija izvorne nadležnosti, dobija poverene poslove, dobija ustupljene prihode od Skupštine Srbije novim zakonom o lokalnoj samoupravi. Zato što je to interes većine. Na pitanju Vojvodine, ne liči nam da je to interes većine, a jeste. Autonomija Vojvodine je dobra vest za Srbiju zbog toga što promenama u onome što je poštovanje zakonskih dokumenata, kao što je Ustav iz devedesetih godina, šta god o njemu mislila, dokazujete da ste sposobni da primenjujete propise, jer je to suština uređene vlasti. Kada budemo doneli bolje propise, onda ćemo i njih primenjivati, i to je suština. Kada budu došli na vlast oni koji hoće da ukinu autonomiju, ako budu imali većinu, onda će oni to uraditi, ali ćemo svi imati u tim oblastima rezultat. Zašto je Vojvodina još dobra vest? Zato što Skupština Autonomne Pokrajine Vojvodine koristi taj minimalni demokratski kapacitet ovog ustava i to su činjenice o kojima ovde neće da se razgovara. Prvi put na prolećnom zasedanju Narodne skupštine, što je opet po Ustavu, Skupština Vojvodine podnela je amandmane na neke zakone, gde je o tim amandmanima raspravljano, jer to je suština Skupštine, ti su amandmani usvajani. Prvi put s proleća ove godine Vojvodina je dobila izvorne prihode, od 1990. godine, od kada su svi izvorni prihodi Izvršnom većuoduzeti, ne Ustavom nego političkom voljom, samostalnom, privatnom političkom voljom onih koji su nama upravljali. Činjenica da je prvi put, što je isto ustavno pravo, na dnevnom redu nešto što je predlog Skupštine Vojvodine, već je dobra vest za promenjenu atmosferu, za promenjen karakter vlasti. Da završim sa onim što je moja tema, a to je da kada god govorite o uređenju države, u suštini govorite o novcu i o moći. Kada govorite o novcu, onda vas molim da imate u vidu nezadovoljstvo mojih prijatelja iz Vojvodine i nezadovoljstvo mojih prijatelja iz drugih delova Republike. Uporediću Skupštinu Beograda i Skupštinu Vojvodine. Skupština Vojvodine od 1990. godine naovamo nije imala jedan jedini dinar prihoda koji bi prikupljala ili kontrolisala sa svoje teritorije. Skupština Vojvodine je imala plate zaposlenih u Službi, u Skupštini, u Izvršnom veću, a one su bile pozicija u republičkom budžetu. Hajde da hipotetički okrenemo stvari, hajde da predložimo da se Skupštini Beograda i skupštinama opština oduzmu svi izvorni prihodi i da kažemo - sada pomaži Beogradu i sada upravljaj onim što je u Beogradu. Rekla sam da neće niko biti zadovoljan i to se po reakcijama čuje, prijatelji iz Vojvodine su malo tiši po prirodi stvari, ali prijateljiiz Beograda i drugih delova Srbije galame, isto po prirodi stvari. Znači, ono što će biti direktan rezultat primene zakona o određenim nadležnostima su izvroni prihodi, upravljanje poverenim poslovima od strane Vlade Republike Srbije, određenim odlukom ove Narodne skupštine, pod nadzorom Vlade Republike Srbije i uz kontrolu svih državnih organa Republike Srbije. To su činjenice, a za sve druge koji vole da se bave maštom i emocijom, ova skupština je naravno mesto za to, ali na njihovu štetu. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Zoran Nivaković, a posle njega narodni poslanik Aleksandar Vučić. Napomenula bih samo da SSJ, čiji ste vi član, ima još pet minuta preostalog vremena, da poslanička grupa DOS ima 38 minuta, ali samo jednog prijavljenog govornika, DSS nema prijavljenih govornika, SPS ima 24 minuta i 30 sekundi, a Srpska radikalna stranka 15 minuta i 30 sekundi.
Poštovani građani, uvažene kolege narodni poslanici, meni je izrazito žao što premijer nije tu i zato što gospodin predlagač, odnosno Nenad Čanak nije tu. Vratiću se na jučerašnji dan samo u par rečenica. Juče nam premijer, gospodin Đinđić, reče - Ustav je jedno, a život je nešto drugo. To bi morao malo da pojasni svojim glasačima i uopšte građanima u našoj Republici. Usput je spomenuo da postoji i nešto treće, a to treće je možda najopasnije, to je pomenuo kao nečije uslove, pa mi je žao što nije hteo da nam objasni čiji su to uslovi i koji su to još dodatni uslovi da bi ovaj zakon bio usvojen. Ovde je reč o takozvanom omnibus zakonu. Pitao sam neke poslanike šta znači omnibus, a neki su mi rekli da im liči na minibus Nenada Čanka. Znači, ovo je omnibus zakon, a ja vas pitam - pošto čitam, pišem i razumem našu ćirilicu - šta je to? Da li je to srpski autobus za negde? Ako je to autobus za Evropu, da vas obavestim, ako ste već hronično neobavešteni, da smo mi u Evropi oduvek, uvek i sada, čak mnogo pre mnogih sadašnjih evropskih vodećih naroda, a ako ne znate istoriju, pročitajte istoriju Srba po dr Jovanu Deretiću, vašem kolegi narodnom poslaniku u ovoj skupštini. Srpska istorija, pa i istorija autonomije Vojvodstva, a voleo bih da me neko demantuje, recimo znam da je gospodin Naumov iz tih krajeva, da li je tu obuhvaćena srpska istorija još od Nina Belova do danas; ili neko ovde nama hoće provući da je istorija Srba od Marije Terezije do danas; ili da li je istorija Srba zadnjih 50 godina. Molim vas, mi kao politička grupacija, poslanički klub koji ima ime stranke SSJ i koji poziva Srbe na jedinstvo, zapamtite to, pozivamo narodne poslanike iz Vojvodine da nam objasne kako to oni, samo oni, imaju starije škole nego mi ovde u Beogradu i ne znam pašaluku, kako to vojvođanska pošta starija od naše beogradske, i to sto godina. Objasnite istorijski ko ste to vi i recite jasno i glasno ko smo to mi. Ako ste vi zaslužili Vojvodstvo, ako ste to zaslužili nečim pre Vuka Karadžića, slobodno nam recite da bismo i mi znali ko smo to mi. A, po Deretićevoj istoriji, to vam traje popriličan broj godina. A gospodin, koji je ovde za govornicom rekao da su škole vojvođanske i pošte starije od srpskih, neka me demantuje. Ali, zar treba verovati Nenadu Čanku, koji sebe proklamuje kao Jasera Arafata Vojvodine, koji je u Generalnom urbanističkom planu Novog Sada tražio ucrtavanje lokacija za ambasade svih država. (Predsednik: Vreme gospodine Novakoviću, rekla sam da imate pet minuta.) Evo, završavam. Gospodin Čanak, kao simbol borbe za ostvarenje nezavisne države Vojvodine i kako reče neko juče sa mentalitetom talibana, to je onaj čovek koji je nazivao Srbiju Sodomom i Gomorom.
Gospodine Novakoviću, izričem vam opomenu na osnovu člana 103. Vreme je isteklo, završite rečenicu.
Zahvaljujem se na opomeni. Znači, ako Čanak sanja vreme Marije Terezije, bojim se da on nije srpski vojvoda Dobrnjac. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Sredoje Mihajlov [[pravo na repliku]]
Ništa vam stvarno ne mogu dodati, nego opet ponoviti da su one činjenice tačne. Vas ću pozvati na tu proslavu 250 godina srpske škole u mom selu, koju sam ja završio. Gospodina Naumova ste prozvali, imao sam čast da budem njegov školski drug. On će isto potvrditi da naša gimnazija toliko slavi. Nisam to rekao radi nekog razdora, već radi toga da bih upoznao ljude sa činjenicama, sa faktima. Nisam pričao istoriju koja se prenosi sa kolena na koleno, nego o činjenicama. To su fakta i tu mi ne možemo ništa pomoći, to su, jednostavno, činjenice.
Reč ima narodni poslanik Radomir Naumov [[pravo na repliku]]
Uvaženi narodni poslanici, evo i ja, zahvaljujući kolegi Novakoviću, dobih šansu da ga demantujem ili da ga ne demantujem. Što se demantija tiče, po meni je potpuno tačan podatak koji je dao moj dragi kolega Sredoje. Međutim, tu ima samo jedna mala izmena: tada, pre 156 godina je osnovana gimnazija, ali nemačka gimnazija. Nije bila srpska, ona se tek kasnije kao takva razvijala. Hoću to da kažem, ali to ne menja na stvari, na kojoj je hteo gospodin Sredoje da insistira. Međutim, nisam mislio da od ovoga pravimo predstavu. Nažalost, ne mogu da uvažim sve razloge koje sam ovde čuo, jer pripadam onim rođenim Banaćanima koji su autohtoni i (počev od predaka) imaju više od 300 godina tapiju na staru zemlju. Oni se nikada nisu plašili Srbije, već su uvek hrlili ka Srbiji. Sa tog stanovišta mislim da ovaj način donošenja autonomnih ili nekih prava bez ograničenja, koje Vojvodina, Banat, Srem, i Bačka, imaju, radeći to preko nekog reda i van očekivanih ustavnih promena, nije u redu. S druge strane, uvažavam i mišljenje onih koji smatraju da smo mi Vojvođani nešto posebno, da imamo istorijskih i drugih razloga da se tako osećamo, ali isto tako smatram da te različitosti pokazuju i drugi krajevi naše Srbije, različiti su Užičani od Nišlija. U tom smislu smatram da je stav DSS o budućoj regionalizaciji naše države jedino ispravan. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Sredoje Mihajlov (replika).
Završiću ovo oko gimnazije, sutra ću vam doneti knjigu, ali nije bitno. Bitno je jedno - da li smatrate, gospodo, da su i Maticu srpsku formirali Mađari ili neki drugi?
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, predložio bih predsedavajućem da mi unapred izrekne opomenu, da me ne prekida kasnije. Moram da ukažem na nekoliko činjenica, na koje juče, zbog nemogućnosti i relativno kratkog izlaganja, zbog neverovatnog Poslovnika koji je Narodna skupština usvojila, prof. dr Vojislav Šešelj i Tomislav Nikolić nisu imali prilike da ukažu građanima Republike Srbije, pa ću reći nešto o onome što je danas rečeno i izgovarano, dakle, ukazaću na nešto što nije tačno, a ovde se iznosi kao notorna činjenica. Naime, nekoliko puta smo od predstavnika režima čuli da su ovo promene koje su usaglašene sa pozitivnim Ustavom Republike Srbije. I još onda kažu -kakav je, takav je. To nije tačno. Taj ustav, naravno, ima mnoge svoje nedostatke, ali je kao poredak koji ste u potpunosti narušili neuporedivo bolji od poretka koji vi danas gradite i ustavnog poretka koji danas pokušavate da sačinite. Naime, u članu 109. (ovo je posebno za potpredsednika Narodne skupštine) se kažeda Republika Srbija može zakonom poveriti autonomnoj pokrajini vršenje pojedinih poslova iz okvira svojih prava i dužnosti i preneti joj sredstva za te poslove, a ne da se može doneti zakon o utvrđivanju određenih nadlženosti autonomne pokrajine. To je jasno kao dan. To je nešto što zna svako ko je pročitao Ustav Republike Srbije, svako ko je pravnik, a mora biti pravnika i u poslaničkoj većini, oni to moraju da znaju. Tako bi neko morao da zna na koji način može da se uređuje autonomija Vojvodine, a kako ne sme. Ovde se radi o pokušaju pravljenja obrisa države u Vojvodini, to je nešto protiv čega je SRS od svog osnivanja. Ja ću navesti samo nešto - pošto smo svi u načelnoj raspravi uglavnom o tome govorili - nešto o čemu nije bilo reči. Zašto se ovde govori o vršenju nostrifikacije i ekvivalencije isprava stečenih u inostranstvu? Pa nije Vojvodina država; ili to neko planira da Vojvodina postane država? U Vojvodini imamo filijale Zavoda za penzijsko i invalidsko osiguranje. Šta će posebni centri za penzijsko i invalidsko osiguranje? Jer, morate da imate originerne prihode. Hoće li sve fiskalne dažbine severna srpska pokrajina da preuzme na sebe, i carine, i poreze, i sve drugo, kako to najavljuju Nenad Čanak i ostali lideri DOS-a. Kako će to moći da funkcioniše? Predlagač nam kaže - nisu potrebna posebna sredstva iz budžeta. To nam je govorio i neko od predstavnika Vlade juče, a mi ovde imamo u prelaznim i završnim odredbama (podsetićuone koji ovo nisu pročitali, već su se uglavnom pripremali iz novina), to se kaže u članu 66, da će sedeobnim bilansom bliže odrediti podela sredstava, prava i obaveza kod preuzimanja osnivačkih prava. I dalje se kaže: "Sredstva za obezbeđenje ostvarivanja određenih nadležnosti iz ovog zakona, u oblasti gde autonomna pokrajinapreuzima osnivačka prava obezbediće se u budžetu autonomne pokrajine i budžetu Republike". To su stvari o kojima mi ovde moramo da govorimo i to su stvari koje ne smeju da se prenebegnu ni na koji način. Ovde se sve vreme pokušava reći - da, vi iz SRS, i svaki od govornika iz DOS-a na takav način otprilike priča, vi ste za jedno, navodno, ekstremno stanovište, za jedinstvenu ste Srbiju, vi ste protiv autonomnih pokrajina. Naravno, onda nas pohvalite, kažete da je to jasan i legalan stav. Jeste i jasan, i pošten, i korektan prema biračima, naravno i legalan, a mi mislimo i legitiman. Mislimo, ako vi želite da dozvolite da se ovakav politički stav čuje, da bi on imao apsolutnu većinu u Vojvodini. Podsećam vas još jedanput da je SRS ne samo veoma snažna u Vojvodini, već ona ima procentualno najviše glasova baš u Vojvodini zbog svojih stanovišta, zbog svojih gledišta. Potpuno čist i jasan stav, i to je pravi stav, a ne stav - malo ćemo da prebacujemo, malo ćemo da decentralizujemo. Nema ovde decentralizacije. Decentralizacija je da date veća prava, ingerencije i prerogative vlasti opštinama, a ne da uništavate državu. Nije ova Srbija, nije ova Vojvodina više vaša, nego naša. Mi mislimo da je ona svih nas, celokupnog srpskog naroda. Završio bih sada, a više ću govoriti u raspravi o pojedinostima. Rekao bih još, gospođo predsedavajuća, da ste slagali, ali neću. Reći ću da niste govorili istinu. Juče sam vas uputio na Udruženje kidnapovanih lica. Rekli ste da nisu podneli listu. Mi smo dobili, sa pečatom Skupštine (drži u ruci materijal),iz pisarnice, 22. januara od tih ljudi - Spasić Simo, Bajošević Slavka, Grujić, Pećinović, Živković, Acić, Majstorović. Toliko o tome koliko...
Vi ste možda dobili, ali ja još nisam, jer to nije tema...
Neverovatno je da ja dobijem, a da vi ne dobijete.
Reč ima narodni poslanik, izvinjavam se, pravo na repliku ima narodni poslanik Gordana Čomić.
Pravo na repliku po prepoznavanju - potpredsednik Skupštine Srbije; Osnov za repliku je - pogrešno tumačenje. Uz zahvalnost, naravno, narodnom poslaniku Aleksandru Vučiću jer ću ova tri minuta iskoristiti da pročitam članove Ustava Republike Srbije koji se odnose na Odeljak 6-Teritorijalna organizacija, sa podnaslovom - Autonomna pokrajina Vojvodina i Autonomna pokrajina Kosovo i Metohija. Član 108: "Autonomne pokrajine obrazovane su u skladu sa posebnim nacionalnim, istorijskim, kulturnim i drugim svojstvima njihovih područja. Građani u autonomnoj pokrajini samostalno ostvaruju prava i ispunjavaju dužnosti utvrđene Ustavom i zakonom. Teritorija autonomne pokrajine utvrđuje se zakonom". Član 109: "Autonomna pokrajina preko svojih ograna: 1. donosi program privrednog, naučnog, tehnološkog, demografskog, regionalnog i socijalnog razvoja, razvoja poljorivrede i sela, u skladu sa planom razvoja Republike Srbije, i utvrđuje mere za njegovo sprovođenje; 2. donosi budžet i završni račun; 3. donosi odlukei opšte akte, u skladu sa Ustavom i zakonom, kojima uređuje pojedina pitanja od interesa za građane u autonomnoj pokrajini u oblastima: kulture; obrazovanja; službene upotrebe jezika i pisma narodnosti; javnog obaveštavanja; zdravstvene i socijalne zaštite; društvene brige o deci; zaštite i unapređivanje životne sredine; urbanizma, i u drugim oblastima utvrđenim zakonom; 4. izvršava zakone, druge propise i opšte akte Republike Srbije čije je izvršavanje povereno organima autonomne pokrajine i donosi propise za njihovo izvršavanje kad je to zakonom predviđeno;obezbeđuje izvršavanje pokrajinskih odluka i opštih akata; 5. obrazuje organe, organizacije i službe autonomne pokrajine i uređuje njihovu organizaciju i rad; 6. Obavlja i druge posle utvrđene Ustavom i zakonom, kao i statutom autonomne pokrajine; Isti član 109, sledeći stav: "Republika Srbija može zakonom poveriti autonomnoj pokrajini vršenje pojedinih poslova iz okvira svojih prava i dužnosti i preneti joj sredstva za te poslove. Autonomnoj pokrajini pripadaju prihodi utvrđeni zakonom". Član 110. tretira statut autonomne pokrajine, član 111. definiše organe, a član 112. kaže: "Ako organ autonomne pokrajine, i pored upozorenja odgovarajućeg republičkog organa, ne izvršava odluku ili opšti akt autonomne pokrajine, republički organ može neposredno obezbediti njegovo izvršavanje.". Tako Ustav Republike Srbije definiše teritorijalni položaj autonomije. Slažemo se teorijski da nijeupitanju decentralizacija na teorijskom nivou uređenja države, ali se očigledno ne slažemo oko odgovora na jedno pitanje: hoćete li da poštujemo ovaj ustav, takav kakav je, ili nećemo? Ako hoćemo, moramo obezbediti mehanizam, utvrđen postupkom, za određene nadležnosti Vojvodine, kojim ćete omogućiti organima, a tu spada i Skupština i Izvršno veće, da koriste demokratski kapacitet ovog ustava, takav kakav je. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Srđa Popović, a posle njega Branko Ružić. Narodni poslanik Srđa Popović je poslednji govornik prijavljen iz poslaničke grupe DOS. Preostalo vreme je 38 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je po mnogo čemu možda istorijska sednica Narodne skupštine. Na njoj treba da usvojimo dva ključna zakona, koji predstavljaju važan korak ka decentralizaciji naše zemlje, od kojih se jedan zove zakon o vraćanju određenih nadležnosti Autonomnoj Pokrajini Vojvodini ili omnibus, a drugi zakon o lokalnoj samoupravi. Ona nije istorijska samo zato što je decentralizacija jedan od četiri temeljna principa programa Demokratske opozicije Srbije; programa koji je pre više od godinu dana dobio dvotrećinsku podršku građana i tada dvotrećinsku većinu poslanika u ovom parlamentu, pa sa njim i decentralizacija; sada vidimo da su se stvari malo promenile; ona je istorijska zato što je decentralizacija države ključni uslov, ovde neko nije razumeo šta znači uslov, za ulazak u Savet Evrope i Evropsku uniju. To je program ove vlade i program Demokratske stranke. Znači, reč je o toj vrsti uslova. Danas, dakle, treba da odlučimo o zakonu kojim se Autonomnoj Pokrajini Vojvodini vraća preko 200 nadležnosti iz 24 oblasti društveng života. U septembru mesecu imao sam poziv od jednog mog prijatelja, koji je šumar u malom mestu u okolini Morovića, koji mi je izložio neobičan problem. On je rekao: "Slušaj Srđo, mi smo u Ministarstvo prosvete, u Beograd, poslali zahtev za konkurs za profesora engleskog jezika u školi u Višnjici. Pošta je odocnila. Nemašanse da dobijemo profesora engleskog." Pošta je zaista odocnila. Nisam uspeo da mu pomognem, ali sam tad saznao da živimo u državi u kojoj se iz Nemanjine ulice u Beogradu odlučuje o broju profesora engleskog u malim školama po Sremu i Banatu. Ta nebuloza me je naterala da se malo pozabavim ovim pitanjem u delu koji je moja oblast, a toje životna sredina, i učestvujem u dogovorima oko ovog omnibus zakona. Ne samo zato što sam osećao svoju obavezu kao poslanik DOS-a i Demokratske stranke, nego i zato što hoću da vas podsetim na ono što je istina, a to je da naša zemlja - koja je, inače, zbog toga dobila odličnu ocenu u svetu, kao prva zemlja u tranziciji u kojoj nije pao društveni proizvod u prvoj godini tranzicije - porast društvenog proizvoda duguje proizvodnji hrane. Podsećati da je proizvodnja hrane upravo nešto po čemu je Vojvodina poznata, kao i podsećati da je za proizvodnju hrane neophodna zdrava životna sredina, nije sasvim neophodno. Sada ćemo da pogledamo koje se to nadležnosti u ovoj oblasti vraćaju, čisto da više ne govorimo o vrlo neobičnim varijantama sa centrima moći. Kod zaštite i unapređenja životne sredine, član 29. (odeljak 14, strana 16) omnibus zakona, kaže se: "3) osniva Pokrajinski zavod za zaštitu prirode". Da li vi misliteda dva miliona Vojvođana nije u stanju da ima svoj zavod za zaštitu prirode? Dalje: "4) osniva javno preduzeće za upravljanje nacionalnim parkom na teritoriji autonomne pokrajine". Da li mislite da treba iz Beograda da se imenuje neko ko će da upravlja Nacionalnim parkom Fruška gora? Ili: "5) obezbeđuje praćenje stanja činilaca životne sredine i ovlašćuje stručne organizacije za obavljanje tih poslova". Nijedna monitorijum služba koja javlja o zagađivanju u svetu nije centralizovana kao ova u Srbiji. U koji god grad da odemo ljudi nas pitaju - kako je moguće da sedam dana treba da čekamo informaciju o zagađenju? Mi kažemo ovako - to je republički inspektor, on mora da referiše u Beograd i dok mu Beograd da dozvolu da se pojavi na lokalnoj televiziji, npr. u Pančevu, "pojeo vuk magarca", zagađivač se provukao a ljudi neka dišu šta im je Bog dao. Dalje:"7) daje saglasnost na osnove i programe zaštite i uređivanje građevinskog i poljoprivrednog zemljišta". Da li vi stvarno mislite da treba Beograd da daje mišljenje na osnove razvoja poljoprivrednog zemljišta u Vojvodini? Da li je to logično? Meni nije, a ja sam Beograđanin. Ili: "9) vrši upravninadzor u svim oblastima zaštite životne sredine, osim u oblasti opasnih materija (što je prekogranična nadležnost)... i preduzima mere za otklanjanje nezakonitosti". To je jedna vrlo efikasna stvar. Mi moramo da decentralizujemo sistem zaštite životne sredine, što činimo ovim zakonom, sa šest ekoloških amandmana na zakon o lokalnoj samoupravi, koji nas čeka. To je sudbina, tako je u svim zemljama u svetu. Dame i gospodo narodni poslanici, sada bih se osvrnuo na nešto o čemu su prethodnici govorili. U dosadašnjoj raspravi nismo toliko slušali o samom zakonu, niti smo čuli mnogo primedaba na to iz kojih se oblasti nadležnosti vraćaju, iz kojih bi možda to trebalo, a iz kojih možda ne. Možda nešto od toga čujemo u raspravi o pojedinostima. U prošlom delu ove sednice dominirale supriče o centrima moći. Centri moći su imali ključnu ulogu u raspravi u načelu o ovome zakonu. Neko je rekao "Novi Sad radi - Beograd se gradi" pa onda, kao, neće sad da bude to nego će biti "Pančevo radi - Novi Sad se gradi", te - gde moć leži, te - gde se pare zbiraju, te - biće političkih sukoba centara moći u Beogradu i Novom Sadu. Hej ljudi, 21. vek je počeo. Prošlo je vreme priča o centrima moći. Nema više Habzburga u Beču, nema više Osmanlija u Stambolu, ovde se radi o efikasnom funkcionisanju države. Okanite se zato demagogije, 18. veka. Dva pitanja se ovde postavljaju. Prvo, da li pratimo svetski trend, u kome su profesori u školama, direktori biblioteka i ribarska područja odavno lokalna nadležnost ili ćemo da konzerviramo osmanlijski sistem, u kome se kopaju šančevi i šalju seizi u pašaluke da regulišu stvari. To je prvo pitanje. Drugo pitanje, imamo li mi poverenje, ne u Čanka kao osobu, već imamo li mi poverenje u instituciju koju ova država ima, konkretno u ovom slučaju u 120 poslanika Pokrajinske skupštine, koje su komšije birale na većinskim izborima, znači znaju ih i imamo li mi poverenja uopšte u zdrav razum tih komšija, znači u zdrav razum Vojvođana. Jesu li oni ludi što su birali te ljude i ako su ih birali da li ti ljudi imaju mogućnost da o nečemu odlučuju; da li mi verujemo u instituciju koja se zove pokrajinski parlament, koji ova država, svidelo se to nekome ili ne, ima. Naša poruka je jasna - zakon dolazi kao ključno predizborno obećanje, kao korak ka decentralizaciji, kao važan potez ka efikasnijoj ijeftinijoj državi, kao korak ka uključivanju naše zemlje u Evropsku uniju i Savet Evrope - glasajte za omnibus zakon, glasajte za vraćanje određenih nadležnosti AP Vojvodini. Na kraju, gospodine Mihajlov, voleo bih da iskoristite svoje pravo kao šef poslaničkog kluba i odgovorite mi kao Pančevac, kako je moguće da se vi kao Pančevac plašite autonomije, kada se ja kao rođeni Beograđanin ne plašim?
Reč ima narodni poslanik Branko Ružić, a posle njega narodni poslanik Božidar Vujić. Poslanička grupa SPS ima preostalo vreme od 24 minuta i 30 sekundi, a Srpska radikalna stranka 10 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre svega vas, gospođo Mićić, želim da upozorim da ste nam volšebno oduzeli jedan minut i 30 sekundi vremena i budite uvereni da ćemo mi to iskoristiti. Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije pre svega treba da znaju da ovakav predlog zakona o utvrđivanju određenih nadležnosti autonomne pokrajine vodi usitnjavanju, fragmentaciji i, na kraju krajeva, uništenju celovitosti naše zemlje. Svi elementi vezani za ovakav predlog zakona su sporni, protivni Ustavu Republike Srbije i, što je najvažnije, protivni interesima svih građana naše Republike. Prvi sporni element je sam predlagač zakona, dakle Skupština Autonomne Pokrajine, koja je nelegitimna, ne odražava volju birača u Vojvodini, s obzirom da je drugi krug izbora za Skupštinu AP Vojvodine održan tri dana nakon puča od 5. oktobra 2000. godine, u krajnje nedemokratskim i neregularnim uslovima, kada je bilo mnogo verbalnih pretnji i fizičkih nasrtaja, pre svega na predstavnike opcije koju zastupa Socijalistička partija Srbije. Danas su u Vojvodini na vlasti instalirane autonomaške, odnosno separatističke i manjinske tzv. autohtone partije, a sve kao plod predizbornih trulih kompromisa i kombinacija koje su pravljene na Svetom Stefanu, uz svesrdnu pomoć sadašnjeg prvog diplomatskog predstavnika Sjedinjenih Američkih Država u SRJ. To sve unutar najkomičnije, ali po srpski narod najtragičnije političke koalicije na ovim prostorima pod imenom DOS. Kako sada stoje stvari, jedan muzičar amater nam je likvidirao najznačajnije banke i devastirao domaći bankarski sistem, a drugi, koji je umislio da je Frenk Sinatra, hoće da nam likvidira i državu. To se vidi iz obrazloženja ovog zakonskog predloga, u kome se kaže da je ovo samo prva faza konkretizovanja nadležnosti autonomnke pokrajine do nekog novog ustava, koji će tek tada status autonomne pokrajine urediti na adekvatan način. Šta znači adekvatan način? Da li je to možda Vojvodina Republika, kao što smo čuli od gospodina Čanka juče, ili možda još nešto gore. Drugi sporan element je neustavan karakter ovog predloga zakona i, na žalost građana Srbije, to je karakteristika i 90% predloženih zakona od strane predlagača, koalicije DOS, u ovom jednogodišnjem proteklom periodu. Pre svega, ovim zakonskim predlogom država Srbija bi praktično morala da abdicira od velikog broja svojih ustavnih nadležnosti u korist Autonomne Pokrajine Vojvodine, što u sadašnjem ustavno-pravnom poretku nije moguće. Nije u saglasnosti sa Ustavom Republike Srbije da se jednim jedinim republičkim zakonom preciziraju pojedina pitanja kao nadležnosti autonomne pokrajine, i to u svih osam oblasti koje su precizno definisane Ustavom, a uz to se dodaje još 16 oblasti koje Ustav Republike jednostavno ne poznaje. Jedino bi bilo moguće da se pojedinačnim republičkim zakonima urede isključivo jedna po jedna od osam Ustavom definisanih oblasti i da se tim zakonima izvrši poveravanje poslova iz zakonodavne nadležnosti Republike Srbije Autonomnoj Pokrajini Vojvodini, ali niti jedne druge oblasti koje Ustav ne poznaje. Ovaj kvazipredlog zakona takođe predviđa i to da pokrajinski organi vrše upravni nadzor nad sprovođenjem republičkih zakona, što je pre svega nelogično, jer shodno Ustavu pokrajinski organi mogu samo da izvršavaju republičke zakone i to ako im je to u delokrugu poverenih poslova. Takođe, predlagač ovog zakona predviđa neke pokrajinske organe koje Ustav ne poznaje, kao što je npr. ombudsman. Sve ovo dovoljno govori o tome da bi se ovakvim zakonom proizveo haos u pravnom sistemu Srbije i na najgori mogući način bi bio prekršen Ustav Republike Srbije. Treći sporni element su perfidno i tendenciozno plasirane teze o navodnoj ekonomskoj ugroženosti Vojvodine. Ekonomska autonomija dela jedne iste države nema mesta u demokratskoj državi i tržišnoj privredi, na koju se poziva koalicija DOS, jer je pre svega ekonomski suverenitet sastavni i neodvojivi deo celovitog suvereniteta države, a država je naravno Srbija. Takođe, jasno je da preduzeća u tržišnoj privredi treba da imaju ista prava i iste uslove privređivanja ne celom tržištu zemlje. Dosta je u javnosti zloupotrebljavana teza kako je Vojvodina prinosila mnogo više nego što se vraćalo kroz projektovane iznose budžeta AP Vojvodine. Međutim, ta teza jednostavno nije tačna i stvara iskrivljenu sliku kod građana Vojvodine. Iznosi projektovanih pokrajinskih budžeta jesu bili skromni, ali su zato resorna republička ministarstva projektovala i namenski trošila daleko veća sredstva iz delokruga svojih nadležnosti celovito za čitavu Republiku, pa samim tim i za potrebe građana Vojvodine. Čini mi se, ipak, da se ovakav nesuvisao, antidržavni i antinarodni predlog zakona našao pred Skupštinom Republike Srbije kao posledica političke trgovine DOS-a ili Demokratske stranke sa separatističkim vojvođanskim strankama, i to sve zarad očuvanja gole vlasti, bez razmišljanja o najpogubnijim posledicama koje ovakav zakon u svojoj primeni može da donese. Uloga Demokratske stranke Srbije, kao i do sada, i u ovoj situaciji je marginalna, s obzirom da su do sada jedino pokazali vrlo dobru neobaveštenost i političku impotentnost u vezi rešavanja pitanja vitalnih po državu Srbiju. Iskreno bih voleo da se varam u vezi ovih opservacija, ali kada se pristupi glasanju o ovom zakonu sve će se najbolje pokazati. Socijalisti će, naravno, glasati protiv ovog zakona, jer bi njegova primena značila uvod u definitivno rasturanje i fragmentaciju Republike Srbije, protivno interesima građana Srbije.
Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov, koristi pravo replike na izlaganje narodnog poslanika Srđe Popovića.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo uvaženi poslanici, meni je žao što je gospodin Popović izašao, a voleo bih da čuje ovo što ću mu reći. Ne plašim se, naravno, autonomije. Naprotiv, zalažem se za autonomiju, zalažem se za regionalizaciju i zalažem se za jaku lokalnu samoupravu, ali se plašim ponuđene centralizacije koja se naziva autonomijom, ponuđenog premeštanja centra moći iz Beograda u Novi Sad. Plašim se nebrige za građane Pančeva, tačno je to. Plašim se autonomije koja je pod znacima navoda bila autonomija i koja je preko zdravlja Pančeva gradila sve druge sem Pančeva. Pančevo je industrijski centar koji ima veći industrijski proizvod od cele Crne Gore; do 1989. godine 26% industrijskog proizvoda Vojvodine je nastajalo u Pančevu i to štetne hemijske industrije. Pančevo nema zdravstvene organizacije koje mogu da isprate bolesti koje nastaju u Pančevu, baš zato što je Pančevo industrijski centar. Pančevo nema infrastrukturu koja može da isprati ono što se dešava u Pančevu. Jednostavno, takve se autonomije plašim. Plašim se da će oni koji su bliži Novom Sadu imati više para i bolje se ogrejati, a plašim se da će oni koji su na rubu Vojvodine, koji su na granici, ostati bez tih para. Mi u Pančevu znamo kako je to. Pozvao bih neke da dođu i da vide kakva je bolnica u Pančevu, kakav je zdravstveni centar. Dođite da vidite kakve su škole i kakve su ulice. Takvu ponuđenu autonomiju mi ne želimo. Mi želimo istinsku autonomiju, gde će pare ostajati tamo gde nastaju i tamo gde su potrebne, jer Pančevcima trebaju da se leče, pančevačka deca treba da idu na zimovanja i letovanja o trošku onih koji ih truju. To je nešto čime treba da se bavimo. Ne treba da se bavimo i ne treba Vlada da priča kako u Srbiji postoji zagađenje. Mislim da to svi znaju. Treba Vlada da radi na tome da tog zagađenja više nema. Trebaju nam zakoni koji će sprečiti da u Srbiji i dalje bude zagađenja i da prljave tehnologije, pod plaštom stranih investicija, ulaze u Srbiju. To je ono što mi ovim treba da sprečimo i nemojte za promenu centara moći pričati o autonomiji, jer to nije istinska autonomija.
Reč ima narodni poslanik Božidar Vujić, a posle njega narodni poslanik Živanko Radovančev. Preostalo vreme poslaničke grupe SRS je 10 minuta, a poslaničke grupe SPS 18 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, današnji zakon, a vi to "transparentno" nazvaste omnibus, o utvrđivanju nadležnosti, ima i istorijsku i sudbinsku važnost. Ostaće upamćeno u istoriji srpskog parlamentarizma da je ova sednica istorijska, jer Skupština Srbije nije do sada nikada razgrađivala Srbiju. Ostaće upamćeno da ova sednica ima sudbinski karakter, jer je teška i velika odgovornost na svim poslanicima da danas donesu odluku od sudbonosnog značaja za građane Srbije i za našu državu. Kao narodni poslanik Srpske radikalne stranke mogu čak i da shvatim da deo poslanika ovaj zakon niti tangira, niti ih interesuje i da će glasati samo na osnovu partijske discipline. Shvatam i poslanikeSandžačke stranke, da im je ovo prilika za domino efekat, prvo Vojvodina, a onda oni. Ono što me interesujei što me živo zanima jeste kako će glasati poslanici Nove Srbije, jer, čudne li koincidencije, baš sada otpočinje gradnja fabrike duvana u Čačku. Takođe, zanima me kako će glasati i poslanici DSS-a. Mediji najavljuju da će biti protiv, da će biti uzdržani, ali sačekajmo glasanje. Njihova uzdržanost samo pridonosi stvaranju kvoruma, stvaranju uslova da zakon prođe. Kao poslanik Srpske radikalne stranke, glasaću protiv. Glasaću protiv zbog programa Srpske radikalne stranke, zbog njenih ideja i njenih načela. Glasaću protiv zbog potomaka, koji će me pamtiti po tome da li sam bio za Srbiju ili protiv nje. Glasaću protiv i zbog svojih predaka, jer sam starinom, više od 400 godina, iz Vojvodine, i istorijski i genetski pamtim njihove naporeda se pripoje matici Srbiji. Iskazano je to 25. novembra 1918. godine na Velikoj narodnoj skupštini u Novom Sadu, kada su Banat, Bačka, pa i Baranja, dame i gospodo poslanici, odlučili da se pripoje Srbiji, a to isto učinila je i Skupština Srema, i time su oni tu svoju specifičnost, tu svoju posebnost ugradili i pridodali Srbiji. Ta narodna volja sačuvana je 1988. godine,kada je smenom povampirene autonomaške vlasti Vojvodina ipak ostala u Srbiji. I šta je ovo sada nego namera Čankovih crnokošuljaša da Vojvodina izađe iz Srbije. Separatizam, secesija, odvajanje, stvaranje novih centara moći, to je ovaj zakon; i ništa drugo, ništa manje; i kao srpski radikal stoga glasam protiv. To je tako i nikako drugačije; zašto se, inače, ne sačeka najavljeni novi ustav ako će on, i da li će uopšte, biti bolji. Svedoci smo da se ustav najavljuje bilo iz oficijelnih organa vlasti, bilo od ekspertskih nevladinih organizacija. Jedni i drugi usvajaju standarde i normative Evropske zajednice o regionalizaciji. No, žuri se nekima, nemaju strpljenja, kreću izdvajanje iz matice Srbije. Ovaj omnibus zakon je u stvari ucena od strane 19 poslanika vojvođanskih stranaka prema svim poslanicima, prema Skupštini Republike Srbije. To nije omnibus, to je "minibus" kojim dotični poslanici kreću u rušenje pančevačkog i mosta kod Beške. Ovaj minibus je jasna najava da se stvaraju pravni osnovi, pravne norme za otcepljenje, za razbijanje, za rasturanje, za razgradnju jedinstvene države Srbije, i po tome je ovaj zakon neustavan, čak se stavlja iznad postojećeg Ustava, naročito članovima 72. i 119. Stoga, kao srpski radikal, glasaću protiv,jer znam da za ovo i zbog ovoga što danas radite niste dobili glasove i nije to bila izborna volja stanovnika Vojvodine, a samim tim ni stanovnika cele Srbije. Ova sednica je istorijska jer će se "transparentno" pokazati ko je vera, a ko nevera. Srpski narod ume da prašta, ali srpski narod pamti. Od Bogojavljenja pa do 25. januara 1942. godine u Šajkaškoj, Novom Sadu i drugim mestima Vojvodine i Srbi, i Jevreji i Romi bacani su pod led. Prošlog januara, baš u ovo vreme, i srpski narod i Srbija izgubiše vladu, ali dobiše vas, dobiše DOS. Ovog januara, opet od Svetog Jovana pa do Svetoga Save, Srbi iz Vojvodine izgubiće Srbiju. Ova sednica je sudbinska i stoga, gospodo poslanici, pamet u glavu. Zakon o lokalnoj samoupravi daje opštinama široka ovlašćenja, čak i više nego što im to daje autonomija, sve u smislu i u cilju decentralizacije. Čemu onda ovaj omnibus?
Reč ima narodni poslanik Živanko Radovančev, a posle njega narodni poslanik Ljubomir Kragović.
Poštovano predsedništvo, članovi Vlade, uvaženi narodni poslanici, želim da u okviru ovog veoma ograničenog vremena koje mi je na raspolaganju saopštim nekoliko misli o Predlogu zakona o utvrđivanju određenih nadležnosti autonomne pokrajine i povodom njega. Najpre, čisto sa stanovišta elementarne pragmatičnosti, nameće se pitanje koliko je celishodno donositi zakonski akt kojim se uređuju nadležnosti pokrajine u momentu kada se stručnoj i ukupnoj javnosti prezentira nacrt novog ustava Republike Srbije. Takva inverzija u postupku i redosledu je nerazumna, u najmanju ruku, budući da se nadležnosti pokrajine izvode iz ustava zemlje, a ne obrnuto. Ovaj paradoks sugeriše zaključak da u DOS-u nema saglasnosti u pogledu koncepcije, sadržine i vremena donošenja novog ustava, pa autonomaške stranke žure da, na osnovu postojećeg Ustava,a koliko se može i mimo njega, obezbede za sebe što više ovlašćenja. Za autonomaške stranke u Vojvodini ova prava i nadležnosti pokrajine, koja se izvode iz postojećeg Ustava, a koja do sada, moramo priznati, nisu u potpunosti realizovana - zbog specifičnih okolnosti u kojima je bila naša zemlja poslednjih desetak i više godina: izolacija, blokada, agresija, problemi na Kosovu i Metohiji - tek je samo prvi korak ka uspostavljanju potpune autonomije na osnovama Ustava iz 1974. godine. Najekstremniji među njima vide Vojvodinu kao republiku u nekakvoj federalnoj Srbiji, sa primarnim obeležjima države, tj. sa zakonodavnom, izvršnom i sudskom vlašću, a čak i više od toga, kao samostalnu državu, koja će se potom, po vlastitom izboru, uključivati u međunarodne integrativne procese. Kao član SPS u potpunosti delim mišljenje naše partije da je korpus prava i nadležnosti pokrajine, predivđen aktuelnim Ustavom Republike Srbije, mera za zadovoljenje specifičnih potreba i zahteva Vojvodine, koja omogućava njen optimalan i skladan razvoj u sastavu Republike Srbije. Ni Vojvodina nije više ono što je nekada bila. Bitno se izmenio etnički sastav stanovništva nakon dveju velikih kolonizacijaposle Prvog i Drugog svetskog rata i neprestanih ekonomskih i drugih migracija iz pasivnih krajeva prema Vojvodini. Tako Vojvodina danas predstavlja mešovit sastav stanovništva poreklom iz svih srpskih zemalja, koji se u međusobnom prožimanju različitih kultura i običaja sa srpskim kulturno-istorijskim identitetom formirao kao monolitan entitet sa jakom državotvornom idejom. Njemu je strana svaka fragmentacija države, koju nosi kao svoju u svim njenim neodvojivim delovima. Stoga je priča o nekom tobožnjem vojvođanskom mentalitetu, značajno različitom od mentaliteta naših sunarodnika u drugim srpskim krajevima, a što se uzima kao jedan od razloga za autonomiju Vojvodine, lišena pravog osnova ili u najmanju ruku problematična. Treba li podsetiti, na primer, da su Srbi u jugoistočnom Banatu po svemu srodniji, pa i po dijalektu, sa Srbima sa desne obale Dunava nego sa Bačvanima i Sremcima. Hoće li neko uočiti značajnu razliku između Sremaca i Bačvana. Ko će najzad odvojiti Zemun i Pančevo od Beograda, kada su oni u svemu neodvojiva celina. U vreme kada se ceo svet integriše u okviru globalnih sistema i programa, kod nas se pojavljuju samozvane vođe koji bi da stvaraju kneževine u kojima bi bili neprikosnoveni gospodari, kako bi zadovoljili svoju vlastoljubivu taštinu. U predloženom zakonu rešenja za oblast poljoprivrede nemaju veze sa ekonomskom, niti sa tržišnom logikom, a najmanje sa agrarnom politikom Evrope, u čije sve institucije želimo da uđemo i da postanemo članica Evropske ekonomske zajednice. U Evropi se poljoprivreda integriše i ujedinjuje, kako bi iskoristila sve potencijale i komparativne prednosti većeg broja zemalja. Mi ovim predlogom omnibus zakona dalje usitnjavamo i cepamo agrarnu politiku Srbije i prenosimo određene nadležnosti na AP Vojvodinu bez sredstava i kapitala.Prihvatanjem ovog zakona našu poljoprivredu, i onu u AP Vojvodini i ovu u ostatku Republike Srbije, učinićemo manje konkurentnom, a institucije u oblasti nauke, selekcije, vodoprivrede, razvoja i druge još neefikasnijimnego što su danas. Pitam sebe i sve vas, da li je ovaj omnibus zakon doprinos kulturnom prilagođavanju Republike Srbije standardima zemalja Evropske unije. Sasvim na kraju, prihvatanjem ovog zakona i njegovom praktičnom primenom doći ćemo do pitanja, šta su građani Vojvodine ovim zakonom dobili, a šta ukupna Srbija rešila. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ljubomir Kragović, a posle njega narodni poslanik Vladimir Garčević. Četiri i po minuta imate.
Dame i gospodo narodni poslanici, svoje mišljenje o Predlogu (omnibus) zakona počeću rečenicom koju je srpski narod ispevao: Velikaši, proklete im duše, na delove izdrobiše carstvo. Nekada su uzrok podelama bile Osmanlije, a danas tu politiku sprovode DOS-manlije. Izađe pred nas poslanike Titov pionir sa maramom oko vrata, jedino što nije bila crvene boje, a kome je izgleda osnovni cilj očuvanje tekovine NOR-a, i reče: ovaj predlog zakona je dogovor između Izvršnog veća i Vlade Republike Srbije. Čitav ovaj predlog zakona je trgovina Izvršnog veća Vojvodine i Vlade Republike Srbije. Zašto je onda Vlada podnela 30-tak amandmana? Zatim reče - uzmi ili ostavi, bez ikakvih amandmana, što jeneumesna pretnja narodnim poslanicima u Narodnoj skupštini. Potom žal za Ustavom iz 1974. godine i na kraju - republika Vojvodina kao federalna jedinica. Potom nam se obrati premijer i u svom stilu, kroz nekakvu navodnu demokratiju, decentralizaciju, poče da brani ovaj predlog zakona, Njegoš reče: Janko brani mrtva Branislava, što ga brani kad ga ne odbrani. Ali nam ne reče da je ucenjen i da će mu tesna većina u ovom parlamentu otići u nepovrat. Bolje je, gospodinu Đinđiću, da dođe do krize parlamenta, do krize Vlade Republike Srbije, do novih izbora, nego što podležete pritiscima vojvođanskih separatista i autonomaša. Svi smo za autonomiju. Nismo, gospodine predsedniče Vlade. Ja sam protiv autonomije, srpski radikali nisu za autonomiju. Nisu za Ustav iz 1974. godine, jer je to komunistička tvorevina koja je skupo koštala srpski narod, a i danas plaćamo tu cenu. Upravo je taj Ustav iz 1974. godine bio poguban za Srbe i Srbiju, za Kosovo i Metohiju. Setimo se kako je počelo na Kosovu i Metohiji, kada su se autonomaši osilili. Slično je i danas, sa sličnim parolama, kao, Vojvodina radi, Srbija se gradi; kao da Vojvodina nije u Srbiji, kao da je na nekom drugom kontinentu. Ovo je predlog za stvaranje novog centra moći, za podelu vlasti, a ne borba za bolji život građana Vojvodine. Kakva treba da bude Srbija, kakva treba da bude vlast u ovoj Srbiji? Treba biti na dva nivoa. Jedan je na nivou lokalne samouprave, a drugi na nivou Republike Srbije. Sve ostalo je, dame i gospodo, suvišno. Srba nema 50 miliona da bi imali pet-šest republika, da bi imali pet-šest državnih aparata. Dovoljan je jedan državni aparat, a ne dupliranje ili, ne daj Bože, pet-šest birokratskih aparata, koje treba ova Srbija da plaća i hrani. Jedna Srbija, jedna vlada, a sve ostalo je suvišno i nepotrebno Srbiji. Kaže se da je usvajanje ovog zakona ispunjavanje uslova za Evropsku uniju. Evropska unija ima svoju parolu bez granica, a u Srbijisvi bi hteli svoje teritorije da ograđuju, a koje bi bile neprikosnovene. Pošto je, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj predlog protivustavan, protiv 25 zakona donetih u ovom parlamentu, ucenjivački, trgovački, preteći autonomaški i razarajući za jedinstvo Srbije, predlažemo da glasamo protiv ovog predloga zakona. Dame i gospodo narodni poslanici, želim da vas obavestim da je danas sahrana istaknutog člana SRS Nebojše Nikolića, bivšeg tržišnog inspektora u Preševu. Nebojša Nikolić živeo je sa svojom porodicom u Preševu i dobio je otkaz od DOS-ovske vlasti pre jedno 10-tak dana. Načelnik okruga je član DHSS-a, u više navrata je prozivao i nudio mu da podnese ostavku na članstvo u SRS, kako bi ga vratio na posao. Pošto na to nije pristao, a maltretiran i očajan zbog izgubljenog posla, srce mu je prepuklo i to je samo još jedan dokaz kako se ponašaju centri moći kada su u pitanju oni Srbi koji ne misle isto što misle DOS-manlije. Ovo je jedan primer kako Čović sprovodi svoju vlast na teritoriji juga Srbije. Nešto slično radi i na prostorima Kosova i Metohije.
Vreme i tema.
Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Garčević, a posle njega narodni poslanik Radojko Petrić. Ukupno vreme poslaničke grupe SPS-a je 13 minuta. Ostali su iskoristili svoje vreme.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege poslanici, izgleda da politički dogovori vuku srpski narod u podele, u konfrontacije, umesto da grade jedinstvo srpskog naroda. Kažu, Skupština Vojvodine ima pravo da predlaže. Skupština Vojvodine je izabrana legalno, a ne legitimno. Sa druge strane, ne izražava stanovništvo Vojvodine, njihova htenja, a ja ću sada reći, 30% biračkog tela u prvom krugu glasalo je za SPS. U drugom ste uveli torturu, pretnje, maltretiranje biračkog tela. Ako uzmemo ostale stranke, Radikalnu, uzmimo i one sve ostale stranke koje nisu sada u parlamentu, ne može se govoriti da imaju pravo da predlažu i da kažu da Vojvođani to žele. Žele snage DOS-a. Iza svega ovoga vidimo da se želi preneti nešto moći i zadovoljiti kompromis između gospodina predsednika Vlade Đinđića i predsednika Skupštine Vojvodine. Mi smo se borili da Vojvodina ne bude nikada van Srbije. Ako hoćemo da decentralizaciju izvršimo, vratite izvorna prava opštinama, što vi zagovarate sada takođe kao decentralizaciju, pa napravite cenu države, napravite cenu opštinske administracije, a onda ostatak dohotka neka ostaje građanima. Od 1974. godine bio je centralizam u Vojvodini, odlučivano je u jednom centru moći i građani Vojvodine su tada videli da to ne vodi nikuda, a vodilo je ka odvajanju Vojvodine, pripajanju jednih delova, možda Hrvatskoj, ili odvajanje i pripajanje Mađarskoj. Ništa drugačija slika nije, jer se na čelu određenih snaga nalazi Berisavljević i društvo iz te garniture koji su provodili svo vreme u hotelu u Sremskoj Mitrovici. Građani Vojvodine hoće demokratizaciju, građani Vojvodine hoće da ovo čuju. Neka pet firmi iz Sremske Mitrovice, koje privatizuje gospodin Đinđić i gde pare idu u Beograd, ostave pare u Sremskoj Mitrovici, da građani iz Sremske Mitrovice mogu da žive i to će biti decentralizacija. Ne pare određenoj grupi ljudi, a vi izvolite građani, nudimo vam šarene laže. Decentralizacija da se ostave pare, da se ostavi ono što treba svakom građaninu i onda možemo verovati u decentralizaciju. Mi ovo ne možemo podržati, a snage koje se zalažu za jedinstvenu Srbiju nisu tako male ni u Vojvodini, ali jesu za to da se zna šta košta i mislim da će se to u narednom periodu napraviti.
Reč ima narodni poslanik Radojko Petrić, a posle njega narodni poslanik Žarko Obradović.
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, ovaj zakon koji se zvanično naziva zakon o utvrđivanju određenih nadležnosti autonomne pokrajine, dobio je drugi naziv - omnibus zakon Vojvodine. Kako predlagač u obrazloženju ovog zakona etimološki objašnjava termin autonomija, pozivajući se na Vujaklijin leksikon, to i ja ovde navodim tumačenje istog autora da termin omnibus etimološki znači - za sve, svima, ili, kako Vujaklija dalje navodi na primeru u javnom saobraćaju - prostrana putnička kola sa više sedišta: autobus. Slobodno rečeno, radi se o zakonu svaštari. Stvarno je zakon svaštara kada se njime menja nekoliko desetina zakona. U praksi treba primenjivati i ovaj zakon, i desetine posebnih zakona koji se menjaju. Već je predočeno da ovaj zakon ako bude usvojen, višestruko narušava pravni sistem zemlje. Uz svo uvažavanje da zaista određena rešenja položaja autonomne pokrajine iz sada važećeg Ustava od 1990. godine nisu u praksi sprovedena, ne treba sada kršiti Ustav i određene zakone i Srbije i SRJ. Određena ustavna rešenja nisu zaživela zbog poznatih surovih događaja koji su izbijali na našem području, počev od razbijanja Federativne Republike Jugoslavije do NATO razaranja Srbije. U takvim uslovima pitanja državnih i nacionalnih interesa imala su prednost u odnosu na pitanja autonomije i pokrajine. Inače, SPS je smatrala i sada je tog stanovišta da pokrajina treba da ima autonomiju, da to bude usklađeno sa Ustavom Srbije i Vojvodine i konstitutivnim aktom, tj. sa njenim statutom. Kampanja koja je u vezi ovog zakona vođena u javnosti je neminovno dovela do zaključka da se ovaj zakon usvaja u iznudici. U stvorenoj atmosferi dobar deo građana Srbije se pita šta to sve znači: da li je to stvarno pitanje prenošenja na autonomne pokrajine i ustavnih ovlašćenja: da li je to vraćanje na Ustav iz 1974. godine, odnosno da li je to stvarna decentralizacija vlasti ili se tu krije potencijalna dezintegracija Srbije. U Vojvodini je za kampanju bilo relativno lako dobiti podršku velikog broja građana kroz priču o tokovima novca. U uslovima opšte oskudice, insinuacija da novac iz Vojvodine odlazi u Beograd i da nije toga živeli bi mnogo bolje, kod jednog broja građana bacila je u zasenak sva druga pitanja. Nije onda čudo što sada jedan mali broj građana Vojvodine smatra da Vojvodina treba da bude republika, pa čak i samostalna, a ovo zvanično zagovaraju pojedine stranke, što smo i juče čuli u ovoj skupštini. Skoro da se ne govori o decentralizaciji vlasti u autonomnoj pokrajini. Građani Vojvodine neće ništa dobiti zamenom centralizovanog sistema Srbije takođe centralizovanim sistemom Vojvodine. Promenili bi se samo ljudi, a princip bi ostao isti. Zašto se ne govori da će se izbeći centralizacija vlasti na nivou autonomne pokrajine kroz formiranje subregiona i prenošenja dela vlasti na njih?Zar nije logično da se govori o subregionu Bačke, Srema i Banata? Za to ima mnogo realnih pretpostavki. Da bi se postigla centralizacija vlasti, i to evropskog tipa, ustavna rekonstrukcija Srbije je naša neminovnost. Odgovarajuća regionalizacija je takođe u velikom izgledu. U tom kontekstu Vojvodina će naći svoje mesto, a ostaje široki krug pitanja koja mogu i treba da se regulišu. Jedino se time ni na koji način ne sme ugroziti ili dovesti u pitanje teritorijalna celovitost ili suverenitet Srbije. Kada se sve rečeno ima u vidu, onda zaista treba Predlog ovog zakona povući i sačekati usvajanje novog ustava, koji će i statut Autonomne Pokrajine Vojvodine urediti na adekvatan način. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, a posle njega narodni poslanik Dragan Tomić.
Poštovano predsedništvo, kolege poslanici, dobili smo od DOS-a još jedan predlog zakona, a ovog puta o utvrđivanju nadležnosti autonomne pokrajine, koji iz više razloga kako, smatramo mi socijalisti, nije dobar i Skupština ne treba da ga prihvati. Mi, socijalisti, smatramo da su prave namere ovog zakona, odnosno predlagača - Skupštine Pokrajine Vojvodine i DOS-a - da se Republika Srbija i dalje oslabi, usitni i dezintegriše. Ovim predlogom zakona autonomna pokrajina se ne zadržava na poslovima koje Ustav Republike Srbije određuje kao izvorne, već nastoji da Republiku Srbiju potisne, zameni u poslovima za koje je samo Srbija nadležna, ali i da preuzme neke poslove savezne države. Priča o nadležnosti pokrajine je krenula pre nekoliko godina kroz priču o ekonomskoj eksploataciji Vojvodine od strane Srbije, koja, naravno, nikada nije konkretizovana i dokazana jer i ne postoji, a završava se kroz ovaj predlog zakona kojim se Srbija slabi, a Vojvodina udaljava od sedišta države. Koliko je ova priča o finansijama bila prazna, najbolje potvrđuje sam Predlog zakona. U njemu se uopšte ne pominje pitanje budžeta autonomne pokrajine, ne vide se izvorni prihodi iz budžeta, autonomne pokrajine, finansiraju se izvorne nadležnosti koje se iz Predloga zakona ne mogu sagledati, niti bilansirati. Takođe se ne vidi ni obim sredstava za poverene poslove. Predlog zakona je loš zato što nije urađen u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Nije pravno valjano napraviti jedan zakon kao što je ovaj predlog zakona, koji tretira 24 oblasti (tri puta više nego što je to Ustavom utvrđeno) i mnogo drugih oblasti o kojima Ustav Republike Srbije ne govori, a kojim se utvrđuje nadležnost autonomne pokrajine. Zbog toga ovaj predlog zakona stvarno predstavlja svaštaru, jer sadrži sve i svašta i predstavlja sigurno jedan unikat u pravnom sistemu Srbije, unikat koji će biti ocenjen kao negativan. Predlog zakona je loš jer sadrži... izvinjavam se, ako možete samo malo da umirite narodne poslanike... (Predsedavajuća: Molim narodne poslanike da, poštujući sopstveni Poslovnik, sa pažnjom saslušaju govornika.) ... brojne članove koji su u suprotnosti sa postojećim zakonima Republike Srbije ili nisu u skladu sa Ustavom Srbije, kao što su npr. članovi: 17, 22, 24! itd. Paradoksalno je, ali istinito, da autonomna pokrajina daje saglasnost na poslove koji se nalaze u nadležnosti Republike. Predlog zakona je loš i zbog toga što tretira oblasti koje u Ustavu Srbije nisu navedene kao oblasti pokrajinske normativne nadležnosti, već oblasti koje su u nadležnosti savezne države. Predlog zakona je loš jer u mnogim članovima, kao što su npr. 5, 9, 14, 15, 16, 18. i drugim, utvrđuje nadležnost autonomne pokrajine koja njoj ne pripada, a to je pitanje upravnog nadzora i uopšte nadzora nad primenom republičkih zakona iz oblasti obuhvaćenih ovim zakonom. Pravo da vrši upravni nadzor nad izvršavanjem republičkih zakona ima samo Republika Srbija, a nikako autonomna pokrajina, jer to nisu njeni zakoni. Predlog zakona je loš jer za autonomnu pokrajinu propisuje nadlženosti tj. poslove koje može da obavlja samo država, kao što su pojedina pitanja iz oblasti pravosudnog sistema. Predlog zakona je takođe loš, jer ustanovljava nove organe autonomne pokrajine koje Ustav Republike Srbije ne poznaje, niti ih navodi u članu 111. Ustava. Reč je o građanskom braniocu. Ova, a i druga negativna rešenja koja sadrži Predlog zakona o utvrđivanju nadležnosti autonomne pokrajine, ako ovaj zakon bude usvojen, sigurno će proizvesti i nejednakost među građanima Vojvodine i Srbije u ostvarivanju ustavom zagarantovanih prava. Na kraju, kada se pogleda celina ovog zakona, postavlja se pitanje pravih namera. Mislimo da ih je predlagač sam definisao u fusnoti na strani 29. kada objašnjava pojavu autonomije. Predlagač ovim otkriva svoje namere i pravi cilj, svesno ignorišući svetska iskustva i shvatanja pojma autonomije. Iz svih ovih razloga, mi, socijalisti, bićemo protiv usvajanja ovog zakona.
Reč ima narodni poslanik Dragan Tomić.
Poštovana gospodo narodni poslanici, pošto nam je u ovoj demokratiji pravo određeno minutima, samo ću na dve stvari skrenuti pažnju. Prva i osnovna stvar - šta se hoće ovim zakonom? Ovim zakonom se hoće apsolutna koncentracija moći kroz ekonomiju i kroz resurse. Postavljam pitanje - kada je neko hteo sveobuhvatno da ostvari funkciju, zašto nije povukao i elektroprivredu, koja je jedna od vrlo važnih grana? Tamo elektroprivrede nema. Zašto nije povukao ugljare, Kolubaru? To ćemo, znači, odavde da ponesemo tamo, a iznećemo samo one resurse sa kojima mi raspolažemo. Ne damo vam da priđete njima uopšte. I druga stvar, možda i najvažnija - ovde se već duže vreme postavlja teza da Srbi od Srba traže autonomiju i Srbi od Srba bivaju ugroženi. Samo, nigde Srbi ne drže mitinge po Novom Sadu tražeći autonomiju od Srba i Srbije. Očigledno da je ovo tendencija ka recesiji, separatizmu i ko zna kakvim tendencijama. Iz tih razloga je ovaj zakon izuzetno opasan. Zato predlažemo, a i pozivamo sve vas poslanike ovde, da ne glasate za ovaj zakon. Hvala.
Ovim smo završili diskusije prijavljenih narodnih poslanika. Da li neko od predstavnika, odnosno predsednika poslaničkih grupa želi reč? Ima reč gospodin Borislav Pelević.
Poštovani građani Srbije, uvažena gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, SSJ smatra da je Vojvodina dovoljno velika, dovoljno bogata i lepa da u njoj može da živi potpuno ravnopravno većinski srpski narod i svih 25 etničkih zajednica, odnosno nacionalnih manjina; da živimo ravnopravno, da živimo u miru, u toleranciji, negujući sve razlike koje posedujemo, jer te razlike treba da nas spajaju, a nikako da nas odvajaju. Mi smo ponosni što je naš portparol u Temerinu, recimo, Mađarica, što je portparol naše stranke u Novom Sadu Slovak, što su naši predsednici u mnogim opštinskim odborima u Vojvodini oženjeni Mađaricama. To je ponos naše stranke i za to se zalažemo i za to ćemo se zalagati i u budućnosti, ali se ne zalažemo za donošenje ovakvih rešenja, koja ne vode istinskom vraćanju autonomije Vojvodini, što podvlače čak i predstavnici predlagača, Ovde se u stvari radi o zametanju klice nezavisne republike Vojvodine. To je istina i siguran sam siguran da većina poslanika koji će danas glasati za usvajanje ovog zakona takođe misli kao i ja, ali zbog partijske discipline i zbog razloga opstanka Vlade Srbije oni će glasati za usvajanje ovakvog zakona i protiv svoje volje. Čak je jedan poslanik DOS-a juče to i rekao za ovom govornicom. Danas ovom zasedanju, nažalost, ne prisustvuju predlagači ovog zakona. Nema gospodina Nenada Čanka, a morao bi danas da bude ovde. Ali, to samo pokazuje koliko ga, u stvari, interesuje prihvatanje ovog zakona, jer njega interesuje, u stvari, stvaranje republike Vojvodine, što je i zacrtano u programu njegove stranke - Lige socijaldemokrata Vojvodine. To je juče i potvrdio jedan poslanik Lige socijaldemokrata Vojvodine, da se oni, u stvari, zalažu za republiku Vojvodinu. Pa, da ponovim jučerašnje pitanje - da li možemo da verujemo takvom čoveku, kao predlagaču zakona o vraćanju nadležnosti AP Vojvodini? Treba vratiti nadležnosti koje su uskraćene Vojvodini, a koje su propisane važećim Ustavom iz 1990. godine, ali nikako ne treba vratiti nadležnosti koje su utvrđene Ustavom 1974. godine. O tome se zapravo i radi. Rizikujući da budem nepristojan, jer prozivam čoveka koji nije sa nama, ali isto tako svestan važnosti današnje sednice i neophodnosti njegovog prisustva, ipak ću sebi dozvoliti da i njemu i drugim predlagačima ovog zakona postavim nekoliko pitanja. Da li je marama koju nosi gospodin Nenad Čanak odnedavno znak da on želi da se ugleda na Jasera Arafata i da sebe predstavi kao lidera naroda u Vojvodini, koji želi samostalnu državu, jer upravo to radi Jaser Arafat; ili je možda to solidarisanje i ugledanje na jednog drugog pokrajinskog lidera u južnoj srpskoj pokrajini, Ibrahima Rugovu, koji takođe nosi šal oko vrata? Ima dobar primer za ugled, svakako, ukoliko je tu u pitanju Ibrahim Rugova. Da li je podneo i zašto je podneo, a jeste podneo zahtev za dobijanje urbanističkih uslova za izgradnju stranih ambasada u Kamenici kod Novog Sada? Da li vam to govori da njegova težnja nije autonomija, nego republika, i to nezavisna republika Vojvodina? Da li je predsednik Hrvatskog sabora otkrio spomen ploču nekom srpskom vojvodi u Hrvatskoj - nije; a Nenad Čanak je u svojstvu predsednika Skupštine Vojvodine otkrio spomen ploču Banu Jelačiću na Petrovaradinu. Da li se neki hrvatski zvaničnik izvinio srpskom narodu za ubijanje Srba i proterivanje Srba iz Hrvatske, naročito posle "Bljeska" i "Oluje"; a on se izvinio hrvatskom narodu u svojstvu predsednika Skupštine Vovjodine, ne dobivši saglasnost za to ni od koga u Srbiji. Ono što je, da ponovim, najindikativnije od svega, to je da se Liga socijaldemokrata i lično Nenad Čanak zalažu za stvaranje republike Vojvodine, jer u programu Lige socijaldemokratije Srbije stoji da se Srbija ima pocepati na šest republika, i to: Vojvodina, Beograd sa okolinom, jugoistočna Srbija, Šumadija, Sandžak, odnosno Raška oblast kako mi kažemo, i Kosovo, a mi kažemo Kosovo i Metohija. To je program Lige socijaldemokrata i to je osnovni cilj gospodina Nenada Čanka, koji je glavni predlagač ovoga. A, sada pitanje za sve predlagače - zašto, gospodo predlagači, ako želite autonomiju, vaše stranke prave nacrt ustava Vojvodine, kad dobro znate da je ustav osnovni akt Republike a statut osnovni akt pokrajine? Dakle, vi čak ne pravite ni ustavni zakon, nego pravite nacrt ustava, što će reći da vas interesuje samo republika. Mi iz četiri razloga nećemo glasati za ovaj zakon. Prvi je to što je u suprotnosti sa 24 aktuelna pozitivna zakona koji su trenutno na snazi u Srbiji. Drugo, zato što je protivan članovima 108. i 109. Ustava Srbije koji govori o nadležnostima, jer ovaj predlog zakona predviđa mnogo veće nadležnosti nego što ih formuliše, naročito, član 109. Ustava Srbije. Ovaj zakon predstavlja, takođe, kamen temeljac osnivanja buduće republike Vojvodine i bojim se da ćete svi koji budete glasali danas za spavati noćas veoma loše, jer ćete imati istorijsku odgovornost za zametanje klice jedne nove republike. Autonomija Vojvodine, po mišljenju Stranke srpskog jedinstva, treba da bude vraćena. Dakle, mi smo za vraćanje autonomije. Autonomija - da, ali republika - ne i nikada. Hvala na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić u svojstvu predstavnika poslaničke grupe SPS, a posle njega narodni poslanik Bojan Kostreš, predsednik poslaničke grupe DOS-Liga socijaldemokrata Vojvodine i Liga za Šumadiju.
Dame i gospodo narodni poslanici, na kraju ove diskusije u načelu treba da kažemo da je Predlog zakona delo legalne, ali i nelegitimne Skupštine Vojvodine, zato što se morate setiti da je 8. oktobra 2000. godine još uvek trajala vaša "oktobarska revolucija" i nije bilo uslova za regularne izbore, zato što nije bilo 48 sekundi ćutanja, a ne 48 sati predizbornog ćutanja. Prema tome, nemojte pričati kako je to sve ispravno. Ako smatrate da je ispravno, onaj ko je nadležan neka raspiše izbore u Vojvodini, pa će vrlo brzo utvrditi šta je tamo ispravno i šta ima legitimaciju da priča o Vojvodini. Čanak, Isakov i Kasa najmanje. Zato što gospodin Kasa kada priča o Beogradu, onda priča o jedinstvenoj Srbiji; kada priča u Novom Sadu, onda priča o autonomiji Vojvodine; a samo neku sasvim drugačiju priču priča na severu Bačke, u devet opština, koje jako naginju Orbanovoj izjavi da je Vojvodina mađarski istorijski prostor. Prema tome, on jedini koji ima pravi interes da predloži ovakav zakon, sa svojim satrapima, koji nemaju nikakvog izgleda i biće na prvim izborima - istorija, kako vi umete da kažete za neke druge. Zato što, ako gospodin Čanak ume da kaže - di su naše pare, mogao bi koalicionog partnera da pita - di su naši Srbi u Mađarskoj; sve radi nekog reciprociteta, a bilo nas je tamo koliko i njih ovde. Samo, mi smo tamo nešto nestali. Ne znam iz kojih razloga, pa neka koalicioni partneri prvo na to pitanje daju odgovor, a većina vas zna odgovor. Ako pričamo o tome kako je neko stalno ugrožen i kako neko nema para, ovamo ili onamo, reći ću vam da imam dovoljno godina, pa i kada su naše pare bile u Novom Sadu, kao i u Beogradu, ista nam je sudbina bila. Nisi mogao da ih dobiješ. Jedino nama iz Beočina, jer su putni troškovi manji, pošto do Novog Sada ima 15 kilometara, a do Beograda 100 i kusur... Ako je to neka dobrobit, hvala lepo, ne treba nam ta dobrobit. Zato što, ako pričamo o parama i ovom zakonu, kod školstva se kaže šta će to autonomija da radi kod nacionalnih manjina, pa ste onda isto, gospodo, mogli u koaliciji da se zapitate zašto školovanje srpske dece rođene u Mađarskoj na srpskom plaća Beograd, školovanje mađarske dece u Srbiji, koja se rode u Srbiji, opet plaća Beograd, ako kažemo da su sve pare za sada u Beogradu. Primer Batanje sam već objašnjavao jednom ovde i niko nije našao za shodno da kaže drugačije, jer drugačije i ne može da bude, jer je to istina. Jer, ne vidim da će građani Vojvodine dobiti nešto time što će se centar moći i odlučivanja o parama preseliti iz Beograda u Novi Sad. Nisam, gospodo iz DOS-a, razumeo ni vaša predizborna obećanja - da će decentralizacija biti iz Beogada u Novi Sad. Iz Beočina sam i razumeo sam da će decentralizacija biti iz Beograda u Beočin; i nisam vas razumeo, gospodo iz te nazovivojvođanske koalicije ili interesne grupe, kada je ovde bilo govora o Zakonu o privatizaciji, da ste se nešto posebno zauzimali za Vojvodinu. Jer ako ćete kazati da je 50% ugrađeno u Zakon o privatizaciji kao interes Vojvodine, onda je sramota da se i ja sa vama računam kao Vojvođanin, ako su to bila vaša zalaganja. Više nije bivalo. Ima vas da ste mogli značajno uticati kod glasanja na taj zakon, a niste se nešto trsili za Vojvodinu, čak se jako trsio i gospodin Đukić u tenderskoj komisiji, pa je tražio da od Beočina podeli onih 50%, a nije tražio od nekog drugog. To se tek kasnije dogodilo. Ako pričamo o tome šta treba da se dobije u autonomiji, ako treba da dobijemo autonomiju Isakova, Čanka i Kase, onda hvala lepo, nismo zainteresovani uopšte. Zato što je to najmanji interes svih, pa i Mađara u Vojvodini, koje, kao, predstavlja gospodin Kasa. Jer, da li ćemo mi možda dobiti samo umnožavanje administracije, zato što sada imamo Saveznu Republiku Jugoslaviju, Republiku Srbiju, pa ćemo imati autonomnu pokrajinu koja će da košta, pa imamo okrug koji košta, pa ste onda vi mudraci iz DOS-a uveli još neku kontakt Srbiju, koja opet košta, i verovatno ne košta nikog drugog nego građane Srbije. Koliko to nivoa odlučivanja ide i ko to mislite da plaća? Još jedna stvar, obično se kaže da je nekim stvarima garantni rok šest meseci a nekima dvanaest, što znači da je vama isteklo i šest i dvanaest meseci na vlasti i svoje budalaštine više ne možete prenositi na odgovornost bivšeg režima.
Gospodine Guduriću, izričem vam opomenu zbog vređanja na osnovu člana 103. Poslovnika Narodne skupštine.
A za čega?
Zato što ste upotrebili uvredljive izraze.
Koje uvredljive?
Budalaštine. Druga opomena gospodine Guduriću. Uvredili ste mene lično.
Nije beg cicija za osam hiljada uopšte, a to je samo još jedan od dokaza kako smo se demokratski usrećili sa predsednikom Skupštine Srbije, jer ako bismo sabrali za čega se ovih dana, od kad je ona to što nažalost jeste, ... onda bismo došli do strašnih brojeva...
Tema, gospodine Guduriću.
Sve je tema. Kad izreknete opomenu onda je valjda i opomena tema, ako se ja dobro razumem.
Nije tema, to je moje ovlašćenje po članu 97. stav 2. Poslovnika.
Jer, isto tako možemo kazati da je ovaj zakon trgovački zakon. E, sad, da li je on trgovački zakon između gospodina Đinđića i gospodina Čanka i kompanije, ili je to određivanje avansa prema onima sa kojima se neko nešto dogovorio pre nego što prođe vlast, o tom-potom, vreme će pokazati, a vreme je uvek bilo najbolji sudija. Prema tome, autonomija nije, što su ovde neki kazali, samo prosto prebacivanje centra moći i para sa jednog mesta na drugo. Autonomija je nešto drugo, a to nešto drugo u ovom zakonu, koji ste nam predložili, uopšte ne stoji. U ovom zakonu između ostalog stoji da je ovaj zakon predlog usaglašenog stava predstavnika Vlade i Izvršnog veća Vojvodine. Koliko je to usaglašen stav govore amandmani Vlade, na 70 članova 30 komada. Iako ste se usaglasili, ali će verovatno vrlo brzo kada budemo pričali preko tastera i određivali se da li zakon prolazi u načelu ili ne prolazi, pokazati šta od svega toga dalje ide. Na kraju, da se zahvalim gospođi Mićić što je vrlo lake ruke, a o nekim drugim stvarima ne bih komentarisao.
Dajem reč narodnom poslaniku Bojanu Kostrešu, kao predstavniku poslaničke grupe Lige socijaldemokrata Vojvodine i Lige za Šumadiju. Da li se još neko javlja za reč od predstavnika poslaničkih grupa? Gospodin Zeldžo Hurić. Da li se još neko javlja za reč od predstavnika poslaničkih grupa? Gospodin Marko Petrović.
Poštovane dame i gospodo, poslanička grupa Lige socijaldemokrata Vojvodine i Lige za Šumadiju će glasati za omnibus zakon. Ne zato što verujemo da je on dobar za Vojvodinu, već zato što smo sigurni da je on neophodan Srbiji. Donošenjem ovog zakona Srbija će početi da poštuje sopstvenu ustavnost, a ovaj parlament će početi da poštuje republički Ustav. Predlogom ovog zakona mi ćemo više od 20 oblasti društvenog života urediti, doneti neka nova rešenja. Ovim zakonom će biti doneta drugačija rešenja i u 30 republičkih zakona. Upravo je to zadatak i osnovni cilj omnibusa, da se njegovim donošenjem stavi van snage desetogodišnja zakonodavna aktivnost prethodnog režima, koji je svojim delovanjem pokušao da dodatno ograniči ustavni okvir vojvođanske autonomije i ustavni položaj Vojvodine uopšte. Zbog toga, pošto se mi zalažemo za poštovanje Ustava, a u Ustavu Republike Srbije Vojvodina kao autonomna pokrajina ipak postoji, mi se zalažemo da se ovim zakonom Vojvodini vrati njena ustavna nadležnost. Drugi razlog zbog koga treba glasati za ovaj zakon je taj što se ovim zakonom u parlamentarni život vraća i razgovor o Vojvodini, ideja o Vojvodini. Ovim zakonom Skupština Srbije prihvata neophodnost i važanost razgovora o nadležnostima Vojvodine, koje su bile oduzete. Mi se nadamo da će usvajanjem ovog zakona Skupština Srbije prihvatiti argument da je odnos prethodnog režima prema Vojvodini bio pogrešan i loš. Takođe, još jedan bitan razlog zbog koga treba usvojiti ovaj zakon je taj što će time Skupština Srbije pokazati i svoju spremnost, svoju sposobnost da prihvata razgovore o svim pitanjima iz političkog i društvenog života Srbije, bez obzira da li su ta pitanja bolna za ovu skupštinu ili ne. Donošenjem ovih odluka Srbija pokazuje, ova skupština pokazuje da je sposobna da daje odgovore, a davanjem odgovora mi u stvari pokazujemo da smo spremni da rešavamo probleme. Nama u Vojvodini uopšte nije stalo do toga da vojvođansko pitanje u javnom i društvenom životu Srbije postane vojvođanski problem, jer od toga neće biti ničeg dobrog ni za Vojvodinu, ni za Srbiju. Donošenjem ovog zakona Vojvodina neće dobiti ono što građani Vojvodine očekuju da će biti dato ovim omnibus zakonom. Vojvođani neće živeti bolje, standard Vojvodine neće porasti i mi nećemo biti bliži Evropi. Ovim zakonom nisu rešena dva osnovna pitanja, pitanje vojvođanske imovine i pitanje vojvođanskog novca, ali bez obzira na to mi apelujemo da se glasa za ovaj zakon, jer se time počinje rešavanje pitanja Vojvodine. Na kraju, želim da kažem da je ovo mali korak za Vojvodinu, ali veliki korak za Srbiju i zato molim sve poslanike u ovoj Narodnoj skupštini, kojima je stalo do Srbije, da glasaju za ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Zeldžo Hurić, predstavnik poslaničke grupe Reformisti Vojvodine i Sandžačka demokratska partija, a posle njega gospodin Marko Petrović, predsednik poslaničke grupe Nove Srbije.
Uvažena gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, poštovani građani, koristim priliku da pozdravim i naše goste, naše uvažene "otporaše", koji se nalaze iznad nas i, inače, njima i jeste mesto da budu iznad nas. Izašao sam ovde da bih još jednom ukazao na ozbiljnost ovog trenutka, na trenutak koji je veoma sličan onom trenutku u kome je ovaj parlament bio krajem 90-tih godina, i da vas pozovem da učinite ono što je svojstveno ljudima, a to je da naš razum nadvlada naše želje i naše srdžbe. Mislim na želje onih koji se javljaju prvenstveno iz razloga da ovaj zakon ne prođe i na njihovu ljutnju zato što se ovaj zakon uopšte našao na dnevnom redu. Začudilo me je što se kod nekih pojam državnosti ili autonomne pokrajine Srbije izjednačio sa pojmom fetiša. U tom smislu posebno sam razočaran nekim diskusijama, koje su po svom sadržaju više ličile na neku šizofreniju ili su išle do ivice političke perverzije. Zato vas još jednom pozivam, poštovane kolege, na razum i da budemo svesni trenutka u kojem se nalazimo.
Reč ima narodni poslanik Marko Petrović, predstavnik poslaničke grupe Nove Srbije.
Poštovane kolege, stvarno bih vas zamolio da u ovom trenutku, kada se nalazimo na prvom poluvremenu ovog zakona, nadam se ne i kraju utakmice, da vam kažem i politički stav poslaničke grupe Nove Srbije u odnosu na ovaj omnibus zakon, koji je podnela Skupština AP Vojvodine. Mi juče namerno nismo učestvovali u diskusiji, ali smo zato ovde u hodniku dali izjave koje iznose naš politički stav u vezi tog zakona. Prema tome, naš politički stav je jasan: i jedna i druga strana ove podeljene Skupštine je u pravu. Međutim, da vam kažem jednu stvar, kolege poslanici, apsolutno javnost nema pravo da sudi onako kako je sudila, a to je sledeće - da prolaz ovog zakona zavisi od osam poslanika Nove Srbije. To je sramota za ovu skupštinu, za onoga koji je podneo ovaj zakon, a to je Skupština AP Vojvodine, a takođe i za Vladu, koja je dala 30 amandmana na ovaj zakon, znači samim tim ne priznaje zakon u njegovom izvornom obliku. Gospodin Čanak, koji je juče sa ove govornice, dižući tvrdi predmet koji je držao u svojoj desnoj i levoj ruci, pretio ovde svima nama, nema pravo da i toj vladi kaže: "Nećemo stati ukoliko ovaj zakon ne prođe i nećemo dozvoliti čak ni intervencije amandmanima". Prema tome, gospodo, zahtevam da malo saslušate, da stišate strasti. Slobodno vam mogu reći da nećemo dozvoliti da od nas sve zavisi, jer nećemo ovde sebe staviti na stub srama. Dozvolićemo vam jednu stvar, gospodo poslanici, svima, pošto vidim da učestvujete i želite da učestvujete u ovoj raspravi, da još malo otkrijete vaše karte ko je na kojoj strani. Prema tome, gospodo poslanici, što se nas tiče, o ovom vrlo važnom zakonu, koji u ovom trenutku uopšte nije trebalo da dođe ovde, a to je zakon koji predlaže Skupština Vojvodine, mimo Ustava, mislimo da treba još malo da se porazgovara. Šta to znači - da se još malo porazgovara? Da svi oni koji su ovde ćutali i koji kažu da on zavisi od Nove Srbije, ipak pokažu da mnogo više zavisi od njih, da ovde prisutne poslaničke grupe, koje su pomalo iznele svoj stav, ali više u navijačkom tonu, iznesu malo detaljnije pred srpskom, jugoslovenskom i svetskom javnošću svoj stav tako da američka stanica "Glas Amerike" ne prenosi vesti, kao sinoć, da će pri glasanju u srpskom parlamentu jezičak biti Nova Srbija. Ne može Nova Srbija biti jezičak. Nova Srbija je upravo nešto sprotno od ove podeljenosti. Nova Srbija je ona koja razmišlja svojom glavom, a nećemo biti krivci za razmišljanje tuđom glavom. Da vam još nešto kažem - ovde je došlo do jednog nesporazuma. Imamo predlagača zakona, a to je Skupština Republike Vojvodine, koja je predložila ovaj zakon protiv koga smo. Apsolutno smo protiv ovakvog predloga zakona, jer je on onakav kakav ne treba da bude. Odmah da vam kažem, taj predlog zakona je ovde juče iznet od predsednika te skupštine i on nikako ne može biti podržan od poslanika Nove Srbije. Da vam kažem još nešto - na taj predlog zakona je Vlada, ovde prisutna, koju smo mi izabrali, dala 30 amandmana, koje predsednik Skupštine sa ove govornice nije prihvatio. Zašto bi onda, gospodo, ako predsednik Skupštine Vojvodine ne prihvata 30 amandmana Vlade Republike Srbije, dozvolili da Nova Srbija snosi taj oreol krivca za ovo ili ono. Pustimo mi neka se vidi ovde da li je Skupština Vojvodine ta koja će dosledno istrajavati na svom zakonu ili je Vlada Srbije ta koja će dosledno istrajavati na svojih 30 amandmana? Gospodo, kako će Nova Srbija glasati, to će se videti. Kažem vam, ovde treba da se vidi da li zakon Skupštine Republike Vojvodine, protiv koga smo mi, ima prolaz ili imaju prolaz ovih 30 amandmana, koje je Vlada Republike Srbije podnela. Videćemo kako će tih 30 amandmana da brane oni koji su ih predložili. Hvala.
Samo bih vas obavestila da je Skupština Autonomne Pokrajine poslala izveštaj koji nam govori da je prihvaćeno 19 amandmana. Za reč se javio ministar pravde i lokalne samouprave, gospodin Vladan Batić.
Uvažena gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predstavnici Narodnog pokreta "Otpor", čini mi se da nijedan projekat zakona do sada nije izazvao ovakvu erupciju strasti, ovakav talas bespotrebnih emocija. Ništa dramatično se neće dogoditi ni raspravom, ni izglasavanjem ovog zakona. Gospodo, želim da vas podsetim da se mi nalazimo u Evropi u 21. veku, da je decentralizacija jedna od najvećih tekovina savremene evropske demokratije, da se ništa epohalno ovim zakonom ne ustanovljava. Želim da vas podsetim da predlagač ovog zakona nije Nenad Čanak; ako imamo malo poštovanja prema Skupštini AP Vojvodine, koja ima 120 poslanika, onda treba da imamo drugačiji odnos prema toj skupštini. Dakle, Vojvodina ima svoju istorijsku autonomiju, o tome je bilo puno reči, još od Skupštine u Sremskim Karlovcima 1848. godine. Prema tome, to je jedna istorijska tradicija. Ovim predlogom vraća se minimum nadležnosti koje su utemeljene Ustavom iz 1990. godine. Sa ovim nikakve veze nema Ustav iz 1974. godine. Reč je o nečemu što je tekovina evropske demokratije u ovom momentu, reč je o minimumu minimuma i prelaznom rešenju, dok donošenjem ustava definitivno ne budemo uredili status AP Vojvodine.
Ovim izlaganjem smo završili načelni pretres. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, pozivam se na član 115. stav 3. Poslovnika, koji ću citirati: "Na zahtev narodnog poslanika Narodna skupština može, bez pretresa, odlučiti da se glasa prozivkom na način određen ovim poslovnikom". Razlog koji me navodi da ovo predložim jeste to da se ne bi dogodila ona situacija koju smo imali pri donošenju Zakona o radu. Namera mi je da u stenografskim beleškama ipak ostane ko je kako glasao. Mnogi poslanici su ovde govorili da je ovo veoma važan zakon, neki su ga čak nazvali i istorijskim. Potpuno bih se složio sa poslanicima Nove Srbije, koji su rekli da ne žele da od njih zavisi kakva će biti sudbina ovog zakona. Hajde, onda, svi individualno da se predstavimo javnosti i da javnost bude načisto ko je kako glasao. Time bih završio.
Stavljam na glasanje predlog narodnog poslanika da se glasanje izvrši prozivkom. Za 121, protiv 114, uzdržanih nema, nisu glasala dva, od ukupno 237 narodnih poslanika. Posle ove odluke, određujem pauzu zato što je potrebno pripremiti javno glasanje. Pauza je do 15,00 časova. [[Posle pauze - 16,10.]] Molim vas da, radi utvrđivanja kvoruma, ubacite identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema, utvrđeno da imamo kvorum i da možemo nastaviti rad. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, sednici prisustvuju 224 narodna poslanika. Javljanje po Poslovniku, narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić, kao predstavnik poslaničke grupe SPS.
Dame i gospodo narodni poslanici, predsednik Skupštine je povredio dva člana Poslovnika, to su članovi 28. i 81. U članu 28, između ostalog, piše - stara se o primeni Poslovnika Narodne skupštine. A u članu 81. piše: "Sednica Narodne skupštine održava se u vremenu od 10,00 do 18,00 časova, sa prekidom od jednog sata, ako Narodna skupština, izuzetno, za pojedine dane drugačije ne odluči. Ta odluka donosi se, po pravilu, na početku radnog dana". Normalno je da onaj ko predsedava i kaže, pauza je do 15,00 časova, treba da sedne u 15,00 časova na svoju stolicu i počne sednicu, ako za to ima uslova. Taj koji je zakazao u 15,00 časova došao je u 16,10 i došao je danas u petnaest do 11,00 itd. Prema tome, prvo predsedavajući neka se uvede u red, pa ćemo, možda, onda i mi poslanici.
Gospodine Guduriću, dužna sam da vam dam obrazloženje, ali vas to izgleda ne interesuje. Predsedavajuća je bila u 10,15 danas ovde u sali Narodne skupštine. Prema tome, izneli ste jednu neistinu. Druga stvar, sami ste rekli da nastavljamo rad kada se steknu ulovi. Sami ste, prilikom reklamiranja Poslovnika, to rekli. Pošto se održavala sednica Kolegijuma DOS-a nismo imali uslove, čekala sam da se steknu uslovi i onda smo krenuli sa radom. [[Žagor u sali.]] Ako niste zadovoljni odgovorom, mogu da stavim na glasanje. Hoćete li da stavim na glasanje? Stavljam na glasanje povredu koju je istakao narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić. Za 108, protiv 112, uzdržanih nema, nije glasalo 9, od ukupno 229 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština donela odluku da nije povređen Poslovnik po članovima koje je reklamirao narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić. Molim vas za malo pažnje. Pošto je Narodna skupština odlučila da se glasanje o Predlogu zakona o utvrđivanju određenih nadležnosti autonomne pokrajine, u načelu, obavi javnim glasanjem - prozivanjem narodnih poslanika, prelazimo na javno glasanje - prozivanjem. Pre prelaska na glasanje - prozivanjem, podsećam vas da je članom 121. Poslovnika utvrđen postupak javnog glasanja - prozivanjem i da, shodno toj odredbi, sekretar Narodne skupštine proziva narodne poslanike po azbučnom redu prezimena; svaki prozvani narodni poslanik izgovara reč "za", "protiv" ili "uzdržan"; predsedavajući ponavlja ime i prezime narodnog poslanika koji je glasao i njegovu izjavu, odnosno utvrđuje da je odsutan i da ne želi da glasa; sekretar Narodne skupštine zapisuje izjavu narodnog poslanika ili njegovu odsutnost, uz njegovo ime i prezime na spisku. Stavljam na glasanje Predlog zakona o utvrđivanju određenih nadležnosti autonomne pokrajine, u načelu. Pristupamo glasanju proizvanjem narodnih poslanika. Molim sekretara Narodne skupštine da obavi prozivanje narodnih poslanika, po azbučnom redu prezimena i evidentira njihovo izjašnjavanje.
Aleksić Bojana - uzdržana, Andrić Vladimir - uzdržan, Andrić Ivan - za, Andrić dr Milena - za, Anđelković Dušica - za, Anđelković Zoran - za, Antonijević dr Vuko - uzdržan, Arnerić Neda - odsutna, Arsić Veroljub - protiv, Arsić Joca - protiv, Adžić Slobodan - uzdržan, Babić Dragoš - za, Bajić Rade - protiv, Baralić Rajko - protiv, Beretić Anita - za, Bešević Branko - za, Biači Anton - za, Binić Dragiša - protiv, Blažić dr Branislav - protiv, Bogdanović mr Nenad - za, Bošković dr Dragoslav - za, Bošković Zoran - za, Budimović Vlastimir - za, Budišin Dušan - protiv, Bušetić Toma - protiv, Vatović Aleksandar - za, Veljković Miroljub - protiv, Veljović Ružica - za, Veselinović Radoslav - za, Vesić Goran - za, Vlahović Teodora - za, Vojinović Dragoljub - uzdržan, Vujić Božidar - protiv, Vučić Aleksandar - protiv, Vučurović Božidar - protiv, Garčević Vladimir - protiv, Gligorić Branko - za, Golubović Dušan - uzdržan, Grbić Ljubodrag - odsutan, Grubački Branislav - za, Gudurić Stevan - protiv, Dacin mr Živodarka - protiv, Deretić dr Jovan - protiv, Dobrosavljević Vladimir - odsutan, Došen Vojislav - za, Dragišić Stevo - protiv, Drakulović Borivoje - protiv, Đerić Zlata - za, Đoković Dragiša - uzdržan, Đoković dr Ljubiša - uzdržan, Đurašković Novica - za, Đurić Bratislav - za, Đurišić Marko - za, Ernjaković dr Milan - uzdržan, Živanović mr Srboljub - protiv, Živojinović Velimir - Bata - protiv, Zečević Bogoljub - za, Ivković prof. dr Branislav - protiv, Ilić Dušan - uzdržan, Ilić Miomir - protiv, Išpanovič Ištvan - za, Jagodić dr Mihajlo - uzdržan, Jakšić dr Marko - uzdržan, Janačković Bratoljub - za, Janković Veselin - za, Janković Vojislav - za, Janković Milan - Žire - protiv, Janjić Dragan - za, Janjić Slobodan - protiv, Jaćimović Miodrag - uzdržan, Jovanović Gvozden - za, Jovanović Dimitrije - za, Jovanović Dragan - protiv, Jovanović Zlatan - protiv, Jovanović Milija - za, Jovanović Nataša - protiv, Jovanović Čedomir - za, Jović Nebojša - protiv, Jovičić Vladan - uzdržan, Jojić Petar - protiv, Joković Radič - za, Joksimović Aleksandra - za, Jočić Dragan - uzdržan, Juhas Atila - za, Kasa Jožef - za, Katić Borivoje - za, Kermeci Karolj - za, Kesejić Stevan - protiv, Kesić Ljubiša - za, Kirćanski Olgica - za, Kitanović Tomislav - uzdržan, Kovačević Branislav - za, Kovačević Dragan - za, Kovačević Stanko - za, Kolundžija Nada - za, Kostreš Bojan - za, Kragović Ljubomir - protiv, Krešić Marin - za, Krstić Emilija - uzdržana, Kurjački Arsen - uzdržan, Lazić Dragan - uzdržan, Lazić Đura - protiv, Leković Nebojša - odsutan, Lemajić Nenad - uzdržan, Lilić prof. dr Stevan - odsutan, Lukić Miloš - protiv, Lučić dr Miloš- za, Mamula Đorđe - ne želi da glasa Maravić Ljubiša - protiv, Marinković Dragiša - za, Marinković Milka - za, Marjanski Lazar - protiv, Markićević Miroslav - za, Marković mr Vera - za, Marković Dragan-Palma - protiv, Marković dr Živoslav - za, Marković Milan - za, Martić Miroslav - za, Maršićanin Dragan - uzdržan, Matić Slavoljub - uzdržan, Madžarević Petar - uzdržan, Melank Šandor - za, Mijailović dr Predrag-Lune - uzdržan, Mijajlović Slađan - uzdržan, Milenković Jelena - za, Milentijević Dragan - za, Milojević Nataša - za, Milosavljević Milan - za, Milošević Milena - za, Milošević Radmilo - uzdržan, Mirčić Milorad - protiv, Mitrović Siniša - za, Mitrović Sreten - protiv, Mićić Nataša - za, Mićović Zoran - za, Mihajlov Dejan - uzdržan, Mihajlov mr Sredoje - za, Mišić Petar - za, Mišović Radmilo - protiv, Mojović Gorica - za, Muković Mujo - za, Mucić Ljubomir - protiv, Naumov Radomir - uzdržan, Nežić Višnja - za, Nešović Miloš - protiv, Nikolić D. Zoran - protiv, Nikolić M. Zoran - uzdržan, Nikolić Tomislav - protiv, Ničić Boško - za, Novaković Borislav - za, Novaković Zoran - protiv, Obradović mr Žarko - protiv, Omerović Meho - za, Pavićević Vasilije - uzdržan, Pavlović Branko - za, Pavlović Dragan - za, Pavlović Slobodan - protiv, Pajtić mr Bojan - za, Pal Karolj - za, Pal dr Šandor - odsutan, Panajotović Tomislav - za, Pantelić Dragan - protiv, Patić Predrag - za, Pelević prof. Borislav - protiv, Perić Hranislav - odsutan, Petković dr Dušan - za, Petković Milisav - za, Petrić mr Radojko - protiv, Petrović Marko - za, Petrović Petar - protiv, Petrović Srđan - uzdržan, Plužarević Vitomir - protiv, Pomoriški mr Branislav - za, Pop - Lazić Gordana - protiv, Popadić dr Sava - za, Popović Dragiša - za, Popović Đuro - protiv, Popović Srđa - za, Predojev Živica - za, Prodanović Milutin - uzdržan, Radivojčević Miloš - za, Radovanović Vladan - za, Radovanović dr Zoran - protiv, Radovančev mr Živanko - protiv, Radoičić Momir - protiv, Radosavljević Aleksandar - za, Radulović Milan - uzdržan, Radulović Sima - za, Radulović Slobodan - za, Rajić Golub - protiv, Raković Živorad - za, Rafailović Dragan - za, Ristić Boško - za, Rističević Marijan - za, Rosić prof. dr Mirko - za, Ruždić-Trifunović Leila - za, Ružić Branko - protiv, Savatijević Radosav - protiv, Svirčević Ratimir - odsutan, Sekulović mr Vlatko - odsutan, Selaković Živko - protiv, Selimović Alen - za, Sikimić Srđan - odsutan, Simić Radoje - za, Simonović prof. dr Velimir - za, Soldatović Igor - za, Stamenković Dragoljub - protiv, Stamenković prof. dr Jakov - za, Stamenković Marina - uzdržana, Stamenković prof. dr Miodrag - za, Stanimirović prof. dr Bora - protiv, Stanimirović Milan - za, Stanković dr Milan - protiv, Stanulov Milorad - za, Stefanović Aleksandar - za, Stojanović prof. dr Predrag - za, Stojanović Svetlana - uzdržana, Tadić Miomir - odsutan, Tatomir Slavica - za, Todorović Dragan - protiv, Todorović Jovan - protiv, Tomašević Vukosav - uzdržan, Tomić Dragan - protiv, Tomić Željko - uzdržan, Tomović mr Slobodan - protiv, Torde dr Laslo - za, Trajković Branimir - uzdržan, Trajković Momčilo - odsutan, Trnavčević Zaharije - za, Tubić Dušan - uzdržan, Ćirić Goran - za, Ćirković Zoran - odsutan, Ćulibrk Marko - protiv, Urošević Adam - protiv, Hiber prof. dr Dragor - za, Hristodulo Miroslav - za, Hurić Zeldžo - za, Cvetanović dr Goran - protiv, Cvetković Dušan - protiv, Cvetković Petar - uzdržan, Čanović dr Predrag - protiv, Čizmaš Jon - za, Čolić Dragan - protiv, Čomić Gordana - za, Čukvas Đorđe - uzdržan, Šabić Rodoljub - za, Šešelj dr Vojislav - protiv, Šormaz Dragan - uzdržan, Šutanovac Dragan - za,
Pošto smo obavili glasanje o Predlogu zakona u načelu, zaključujem glasanje. Dozvolite mi da saopštim rezultate glasanja. Od 249 narodnih poslanika, odsutno je bilo 13, glasanju je pristupilo 236 narodnih poslanika. Za 119, protiv 74, uzdržanih 42, nije glaso jedan, ukupno 236. Poštovani narodni poslanici, na osnovu vašeg glasanja konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona o utvrđivanju određenih nadležnosti autonomne pokrajine, u načelu. Dame i gospodo, predlažem da zbog izveštaja koji smo danas dobili od Skupštine AP Vojvodine ne nastavimo raspravu u pojedinostima nego da napravimo pauzu i molim vas da se izjasnite o mom predlogu. Stavljam na glasanje predlog da odredimo pauzu i da rad nastavimo sutra. Za 117, protiv 11, uzdržan jedan, nije glasalo 48, ukupno 177 narodnih poslanika. Rad nastavljamo sutra u 10,00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, obaveštavam vas da je do zakašnjenja došlo jer je bilo zasedanje dva narodna odbora. Nastavljamo rad sednice Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, sednici prisustvuje 160 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma, molim vas da ubacite identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno daimamo kvorum za rad, i pored činjenice da svi poslanici nisu ubacili identifikacione kartice i da zaseda Zakonodavni odbor. Obaveštavam vas da su javili da će odsustvovati sledeći narodni poslanici: Stevan Lilić, Miomir Tadić, Vladimir Dobrosavljević, Vlatko Sekulović, Ratimir Svirčević, Srđan Sikimić, Nebojša Leković, Ljubodrag Grbić, Dušan Budišin, Jelena Milenković, Milan Ernjaković, Momčilo Trajković, Kermeci Karolj, Zlata Đerić, Dragan Jočić i Radomir Naumovpre podne. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik,potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije, i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo; Nenad Čanak, predsednik Skupštine AP Vojvodine i dr Predrag Filipov, potpredsednik Skupštine AP Vojvodine, u svojstvu ovlašćenih predstavnika Skupštine AP Vojvodine, koja je podnela Predlog zakona o utvrđivanju određenih nadležnosti autonomne pokrajine, a čije je razmatranje predviđeno tačkom 2. dnevnog reda ove sednice. Takođe, saglasno članovima 83. i 84. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam vas da sam na ovu sednicu pozvala i predstavnike Narodnog pokreta "Otpor", kao i predstavnike Udruženja porodica otetih i nestalih na Kosovu i Metohiji. Prelazimo na2. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O UTVRĐIVANjU ODREĐENIH NADLEŽNOSTI AUTONOMNE POKRAJINE (nastavak u pojedinostima) Po Poslovniku? Vi niste predsednik poslaničke grupe, gospodine Simonoviću. Predlog? Izvolite. Narodni poslanik Velimir Simonović, po Poslovniku.