Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Poštovani narodni poslanici, kao što vam je poznato, juče, 15. novembra 2009. godine, u 10.45 časova, na VMA preminuo je Njegova svetost patrijarh srpski Pavle. Pravoslavni vernici i građani Srbije su sa dubokom tugom primili vest o upokojenju svog najvećeg duhovnika. Njegove mudre reči, dobrota, istrajnost i plemenitost ostaju u sećanju celog pravoslavnog sveta. Odlazak patrijarha Pavla je nenadoknadivi gubitak za Srbiju i njene građane. Poštovani narodni poslanici, saosećajući u bolu naših građana, predlažem da na dan sahrane Njegove svetosti patrijarha Pavla, u četvrtak 19. novembra 2009. godine, Narodna skupština Republike Srbije ne bude u plenarnom zasedanju. Pozivam vas da minutom ćutanja odamo dužnu poštu našem uvaženom patrijarhu Pavlu. (Minut ćutanja.) Nek mu je večna slava i hvala. Rad ćemo nastaviti za 30 minuta. [[Posle pauze – 10.50]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje96 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 84 narodnih poslanika, odnosno više od jedne trećine narodnih poslanika, i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Branko Ružić, Dejan Radenković, Milisav Petronijević, Đuro Perić, Miletić Mihajlović, Petar Petrović, Elvira Kovač i Milica Radović. Obaveštavam vas da sam, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pored predstavnika predlagača, gospodina Mlađana Dinkića, potpredsednika Vlade i ministra ekonomije i regionalnog razvoja, Božidara Đelića, potpredsednika Vlade i ministra za nauku i tehnološki razvoj, dr Diane Dragutinović, ministra finansija, Petra Škundrića, ministra rudarstva i energetike, Snežane Samardžić- Marković, ministra omladine i sporta, i Sulejmana Ugljanina, ministra bez portfelja, pozvala da sednici prisustvuju i Vesna Arsić i Goran Petković, državni sekretari u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, Jelena Marjanović, Renata Pindžo i Ljiljana Džuver, pomoćnici ministra ekonomije i regionalnog razvoja, Gordana Lazarević, pomoćnik ministra finansija, prof. dr Viktor Nedović i Miroslav Vesković, pomoćnici ministra za nauku i tehnološki razvoj, Dejan Stojadinović, pomoćnik ministra rudarstva i energetike, Radislav Momir, pomoćnik ministra životne sredine i prostornog planiranja, Vera Janković, viši savetnik u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, Žarko Milićević i Aleksandra Popović, mlađi savetnici u Ministarstvu finansija, Zoran Nišavić, direktor Odeljenja za saradnju s međunarodnim organizacijama i s EU u Narodnoj banci Srbije, mr Dejan Dabetić, rukovodilac Grupe za uporedno poresko pravo i izbegavanje dvostrukog oporezivanja u Ministarstvu finansija, Milena Radomirović, pravni savetnik u Sektoru za programiranje i upravljanje fondovima EU i razvojne pomoći, Slavica Višnjić i Stanka Radan, šefovi odseka u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, Jasmina Roskić, rukovodilac Grupe u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, Maja Vranić i Vojislav Vučković, samostalni savetnici u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, Marina Ćojbašić i Nevenka Novaković, samostalni savetnici u Ministarstvu za nauku i tehnološki razvoj, Srđan Stević i Jadranka Bubalo, savetnici u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja. Prelazimo na 31. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O POTVRĐIVANjU UGOVORA O GARANCIJI (VOZNA SREDSTVA –VIŠEDELNE ELEKTROMOTORNE GARNITURE) IZMEĐU REPUBLIKE SRBIJE I EVROPSKE BANKE ZA OBNOVU I RAZVOJ (zajednički jedinstveni pretres o tačkama 31. do 56) Po Poslovniku, izvolite gospodine Todoroviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, pozivam se na član 86. i postavljam pitanje, pošto smo dosta često u ovakvoj situaciji kao što smo bili pre nepunih desetak minuta, da nismo u stanju da počnemo rad. Drugi stav kaže: „Ukoliko predsednik konstatuje da na početku radnog dana, u sali za sednice, nije prisutna najmanje jedna trećina narodnih poslanika, sednica se odlaže za jedan sat“. Postavljam vam sada pitanje – koje je to vreme, kako da znamo koliko treba da čekamo da se poslanici vladajuće većine pokupe? To je sada već postala praksa. Da li je to deset minuta, 15 minuta, pola sata, sat, dva sata? Recite nam, jer ovako, nesumnjivo, zloupotrebljavate mesto predsedavajuće. Mi koji smo došli hoćemo da radimo, a nismo u mogućnosti zato što vi ne možete da obezbedite većinu. Ovo stvarno prelazi sve moguće granice. Tako je i s odborima, tako je i sa Skupštinom. Dokle mislite ovako da se ponašate? Recite, da znamo koje je to vreme koje ćete vi tolerisati do onoga momenta kada ćete zatražiti da se poslanici identifikuju, odnosno da ubace svoje kartice, jer ovo stvarno nema smisla. Tražim odgovor od vas.
Jedini ko krši Poslovnik jesu poslanici koji sede u sali a ne ubace svoje kartice, postojeći Poslovnik. Što se tiče vremena čekanja, ono ovim poslovnikom nije predviđeno, tako da nema povrede Poslovnika, ali ako niste zadovoljni mojim odgovorom, možemo se u danu za glasanje izjasniti.
Javljam se po Poslovniku. Član 85: „Sednice Narodne skupštine na kojima se vodi rasprava… održavaju se utorkom, sredom i četvrtkom, u vremenu od 10 do18 časova, sa prekidom od jednog sata“. Molim vas, gospođo Dejanović, objasnite mi, bez obzira na ovu pauzu koju smo imali, gde u Poslovniku piše da se pre početka sednice čeka na kvorum. Gde piše, kako vi to tumačite? Koje je to vreme kada ćete vi zahtevati da se poslanici identifikuju? Gospođo Dejanović, mi ne kršimo Poslovnik, naše je pravo da se identifikujemo ili ne. Podsetiću vas sada, ali uzmite stenogram, vi ili gospođa Čomić, ne mogu sada da tvrdim, jednom prilikom kada nije bilo kvoruma kada je vama odgovaralo, čini mi se da je bila gospođa Čomić, rekla je da je to politički stav da li će neko ubaciti karticu ili ne i da je to pravo poslanika. Ja se potpuno slažem. Znate šta je problem? Ono pravo koje sebi uzimate, ne dajete i drugima, i to je već postala praksa u ovom sazivu Narodne skupštine, da postoje poslanici prvog i poslanici drugog reda. Vi to demonstrirate non-stop. Međutim, postoje granice koje mogu da se tolerišu. Ovo ne govorim zbog vas, znam da ćete vi i dalje kršiti Poslovnik, jer vi se bavite, odnosno postupate po političkoj korisnosti, ono što mislite da je vama korisno, tako i radite i apsolutno vas ne interesuje ni Poslovnik, ni bilo šta, jer da vas interesuje Poslovnik, gospođo Dejanović, odavno bi trebalo da, recimo, imamo na dnevnom redu rezoluciju 108 poslanika vezanu za Kosovo i Metohiju. Vi ste svesno prekršili Poslovnik, niste to stavili na dnevni red, a da ste stavili to na dnevni red, ne bi bilo Euleksa, ne bi bilo ovih šiptarskih izbora na Kosovu i Metohiji i ne biste doveli srpski narod na Kosovu i Metohiji u poziciju da ima nove podele. Ali, vas to ne interesuje. Vas interesuje da ovu vlast koju ste dobili iskoristite do krajnosti, i u partijske i u lične svrhe, i to je problem s kojim se Srbija i građani Srbije suočavaju.
Gospodine Todoroviću, i vas i sve poslanike podsetiću na član 122, koji kaže da su narodni poslanici dužni da koriste svoje indentifikacione kartice, kao i da se identifikuju pri ulasku u salu. Dakle, dužni su da se identifikuju pri ulasku u salu, ubacivanjem kartica u poslaničku jedinicu, odnosno da se odjave prilikom napuštanja sale. Prema tome, vi ne poštujete stav 1. člana 122. (Dragan Todorović, s mesta: Tražim da se u danu za glasanje Skupština izjasni o ovome. Molim vas da mi pismeno dostavite odgovor na pitanje kad predsedavajući počinje sednicu.) U danu za glasanje će se Skupština izjasniti. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozima akata iz dnevnog reda o tačkama od 31. do 56, pre otvaranja pretresa, podsećam vas da, prema članu 163. stav 3, a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, i to: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju – jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS – jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 plus – 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa Napred Srbijo – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa SPS-JS – 18 minuta; Poslanička grupa LDP – 14 minuta i 24 sekundi; Poslanička grupa Nove Srbije – 10 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa manjina – osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS – šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi poslaničkih grupa imaju pravo da govore jednom, do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ako nisu to do sada učinile, da podnesu prijave za reč, s redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih predstavljaju sledeći narodni poslanici: Aleksandra Janković, Poslaničku grupu Nove Srbije, Zoran Kasalović, Poslaničku grupu SPS-JS-a, Miloš Radulović, Poslaničku grupu DSS - Vojislav Koštunica, Dejan Mirović, Poslaničku grupu SRS-a, Jorgovanka Tabaković, Poslaničku grupu Napred Srbijo, Judita Popović, Poslaničku grupu LDP-a. Saglasno članu 152. stav 2, a shodno članu 142. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora o garanciji (vozna sredstva – višedelne elektromotorne garniture) između Republike Srbije i Evropske banke za obnovu i razvoj, Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora o garanciji između Republike Srbije i Evropske investicione banke (Unapređenje elektromreže JP ''Elektromreža Srbije''), Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Republike Italije o kreditu za realizaciju Programa "Kredit za pomoć malim i srednjim preduzećima preko domaćeg bankarskog sektora i podršku lokalnom razvoju kroz javna komunalna preduzeća", Predlogu zakona o potvrđivanju Okvirnog sporazuma između Republike Srbije i Evropske investicione banke kojim se regulišu aktivnosti EIB u Republici Srbiji, Predlogu zakona o potvrđivanju Predloga izmena Statuta Međunarodnog monetarnog fonda, Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Kraljevine Španije o izbegavanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze na dohodak i na imovinu, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Kraljevine Švedske o opštim odredbama i uslovima za razvojnu saradnju, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o razvojnoj saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade Slovačke Republike, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Austrije o opštim odredbama i uslovima razvojne saradnje, Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Vlade Republike Srbije i Vlade Kraljevine Danske o izbegavanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze na dohodak i na imovinu, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Belorusije o slobodnoj trgovini između Republike Srbije i Republike Belorusije, Predlogu zakona o potvrđivanju Protokola između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o izuzecima iz režima slobodne trgovine uz Sporazum između Savezne Vlade Savezne Republike Jugoslavije i Vlade Ruske Federacije o slobodnoj trgovini između Savezne Republike Jugoslavije i Ruske Federacije od 28. avgusta 2000. godine, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o ekonomskoj saradnji između Vlade Republike Srbije i Veća ministara Bosne i Hercegovine, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Kraljevine Danske o podsticanju i uzajamnoj zaštiti ulaganja, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o slobodnoj trgovini između Republike Srbije i Republike Turske, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o ekonomskoj saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Hrvatske, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o ekonomskoj saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Makedonije, Predlogu zakona o potvrđivanju Konvencije o međunarodnim izložbama, Predlogu zakona o potvrđivanju Aneksa XVIII uz Konvenciju o privilegijama i imunitetima specijalizovanih agencija Ujedinjenih nacija koji se odnose na Svetsku turističku organizaciju, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji u oblasti turizma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Kipar, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji u oblasti turizma između Republike Srbije i Sirijske Arapske Republike, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Belorusije o privremenom zapošljavanju državljana Republike Srbije u Republici Belorusiji i državljana Republike Belorusije u Republici Srbiji, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Evropske investicione banke o osnivanju i aktivnostima Regionalne kancelarije Evropske investicione banke u Republici Srbiji, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine o naučnoj i tehnološkoj saradnji, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o saradnji na uvozu ozračenog nuklearnog goriva sa istraživačkog reaktora u Rusku Federaciju i o Predlogu zakona o potvrđivanju Statuta Međunarodne agencije za obnovljivu energiju (IRENA). Da li predstavnici predlagača žele reč? Izvinite, pre toga, povreda Poslovnika. Gospodin Tomislav Nikolić najpre.
Gospođo Đukić-Dejanović, povredili ste dostojanstvo Narodne skupštine. Pokušaću da vam to objasnim u ova dva minuta. Naime, juče smo mi Srbi pravoslavne vere ostali bez patrijarha, bez živog sveca, nebo se od juče raduje, a nama su ostale ove naše tuge, pa i trivijalne, koje vlast u tom danu koristi da nas još više rastuži. Vi koji od nas očekujete da vam stvorimo 84 poslanička glasa da otpočnete sednicu Narodne skupštine, a vodite državu, poništili ste juče čak i neke tekovine Francuske buržoaske revolucije na kojima se temelji moderan svet. Mi smo izgubili patrijarha, a dobili smo jednog vladiku koji se zove Boris Tadić, koji je juče sedeo na sednici svetog Sinoda i uključio se direktno u Dnevnik da nam kaže šta to tamo rešavaju. Šta je vaša greška? Ova skupština nije smogla snage da oda poslednju počast Njegovoj svetosti koji se upokojio u Gospodu. Vi ste ušli u salu hajdučki, niste otvorili sednicu. Vi ste sa grupom poslanika koji su se tu nalazili održali minut ćutanja, ili kako ste već to nazvali, i izašli iz sale. Gospođo Đukić-Dejanović, Skupština zvanično nije odala poslednju počast Njegovoj svetosti, zato što nije ni otpočela sednicu, zato što niste utvrdili da li ima kvoruma, zato što Skupština ne radi dok se ne utvrdi da ima uslove da počne da radi. Kad Skupština počinje da radi, onda obavlja sve ono što je i čast i obaveza i pravo i dužnost. Dakle, vi ste iz ne znam kog razloga pobegli iz sale. Mislili ste da će neko iz opozicije da pravi problem kad nekrsti ovde odaju poslednju počast onome koji nas je učio onome što vi nikad nećete da shvatite, a to je smirenost, čestitost, poštenje. Dakle, gospođo Đukić, možete da uradite šta god hoćete ubuduće, dok vodite ovu narodnu skupštinu, ali to što se jutros desilo, čime ste ispunili želju ovih "žutih" da iskoriste nečiju smrt da vode svoju kampanju, to će ostati zabeleženo...
Vreme. Gospodine Nikoliću, otvorila sam jutros sednicu, a plemenitost...
Kako ste otvorili sednicu? Kako ste bez kvoruma otvorili sednicu?
...vašeg patrijarha mi ne dozvoljava da bilo šta kažem na ovu temu. Mislim da ste prešli svaku granicu pristojnosti.
Povreda Poslovnika.
Ostojić Zoran ima reč. Izvolite.
Gospođo predsednice, koleginice i kolege, mislim da je povređen član 104, i to ne zbog pominjanja nekrsta u ovoj skupštini, nego zbog činjenice da ste čitali tačke dnevnog reda objedinjene rasprave četiri minuta. Poslanička grupa LDP-a ukupno za raspravu o 26 tačaka dnevnog reda ima 14 minuta i 20 sekundi. Kada se podeli, to je po tački dnevnog reda 33 sekunde. Ova skupština možda može da se pohvali brojem donetih zakona, ali mi mislimo da nije suština onoga što ovde radimo samo broj donetih zakona, nego i kvalitet tih zakona. Molim vas da ubuduće ne objedinjavate ovoliki broj tačaka dnevnog reda, zato što to ide na uštrb diskusije i kvaliteta zakona. Razmislite malo o činjenici da se 26 tačaka dnevnog reda stavi kao jedna i da neke poslaničke grupe imaju i manje vremena nego mi, po 30 sekundi. Zaista, mi možemo da pričamo da smo za Evropu, sad su svi za Evropu, i krstovi i nekrsti i ostali, ali činjenica je da moramo ozbiljnije da svoj posao shvatimo. Na kraju krajeva, fingiranje evropskih poslova samo će dovesti do toga da građani Srbije ne veruju u boljitak koji evropske integracije donose Srbiji. Molim vas, nemojte ovo da se ponovi, da 26 tačaka bude objedinjeno. Hvala.
Gospodine Ostojiću, Skupština se izjasnila o objedinjavanju tačaka. Danas nije bilo tog izjašnjavanja, pa i da je povređen Poslovnik, nije povređen tom prilikom, to se dogodilo pre nekoliko dana. Po mojoj oceni, nema povrede Poslovnika, ali ako niste zadovoljni ovim odgovorom, može se Skupština u danu za glasanje izjasniti. (Ne) Zahvaljujem. Gospodin Tomislav Nikolić ima reč. izvolite.
Imate tu prednost da možete da izgovorite sve što želite i da niko ne može da vam na kraju kaže šta misli o tome što ste izgovorili. Meni reći da sam prešao meru kada govorim o Njegovoj svetosti, koga poštujem kao svog oca, da mi to kažete vi koji ste pre njega imali Tita, pa Slobodana Miloševića, pa Njegovu svetost, a ja uvek samo Njegovu svetost. To što ste na vlasti, gospodo iz DS-a, ne daje vam pravo da nama vernicima svojatate i otimate teške trenutke u kojima se Srbija danas nalazi. Nisam imao nameru da bilo koga uvredim, samo da iznesem svoj stav, kao vernik SPC, da mi je veoma neprijatno kada koristite svaki trenutak, pa i jučerašnji dan, za reklamnu kampanju svojih političkih stranaka. Jučerašnji dan je protekao u pokazivanju moći predsednika Srbije, koju nisu mogli da izbegnu ni časne vladike; morali su da ga trpe u svojoj blizini, iako se znalo da nikome od nas tu tada nije bilo mesto.
Gospodine Nikoliću, nema povrede Poslovnika. Inače, Srbiji je vaš odnos prema vašim idealima poznat. Da li predstavnici predlagača žele reč? (Da) Reč ima gospođa ministar Snežana Samardžić-Marković. Izvolite.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena predsedavajuća, pošto pretpostavljam da je većina poslanika detaljno upoznata sa svim elementima predloženih zakona, zbog njihovog značaja, zbog transparentnosti i javnosti, želela sam da pojedine detalje iznesem u uvodu ove rasprave. Kao prvo, ono što je svima poznato, ustavni osnov za donošenje ovih zakona sadržan je u članu 97. tačka 1) Ustava Republike Srbije, prema kome Republika Srbija, između ostalog, uređuje i obezbeđuje svoj međunarodni položaj i odnose sa drugim državama i međunarodnim organizacijama, i u članu 99. stav 1. tačka 4) Ustava, prema kome Narodna skupština potvrđuje međunarodne ugovore kada je zakonom predviđena obaveza njihovog potvrđivanja. Povodom prve tačke današnjeg objedinjenog dnevnog reda, to je Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora o garanciji za vozna sredstva – višedelne elektromotorne garniture, između Republike Srbije i Evropske banke za obnovu i razvoj, umesno je reći da je Ugovor o garanciji potpisan 8. maja 2009. godine u Beogradu, a Ugovor o zajmu (vozna sredstva – višedelne elektromotorne garniture) između Evropske banke za obnovu i razvoj i Javnog preduzeća "Železnice Srbije" potpisan je, takođe, 8. maja 2009. godine u Beogradu. Razlozi za donošenje zakona su činjenice da je Evropska banka za obnovu i razvoj spremna da odobri zajam od sto miliona evra za projekat nabavke voznih sredstava, elektromotornih garnitura, pod uslovom da Republika Srbija garantuje za obaveze JP "Železnice Srbije", kao zajmoprimca po ugovoru o zajmu. Uputno je dodati da je izdavanje garancije Republike Srbije na iznos zajma od sto miliona evra predviđen članom 3. Zakona o budžetu Republike Srbije za 2009. godinu. Namena ovoga jeste ta što JP "Železnice Srbije" planira da sprovede projekat nabavke voznih sredstava za unapređenje organizacije regionalnog i putničkog saobraćaja, a osnovni pravci u razvoju regionalnog saobraćaja su planirani na elektrificiranim prugama Beograd – Subotica, Beograd – Šid, Beograd – Niš, Beograd – Preševo, Beograd – Prijepolje i Beograd – Požarevac, kao i na prugama na kojima se planira elektrifikacija u narednom periodu, poput Požega – Kraljevo, Beograd – Lapovo – Kraljevo, Niš – Dimitrovgrad i Pančevo – Vršac. Još malo o uslovima. Predmet projekta je nabavka do 30 višedelnih elektromotornih garnitura. Period trajanja zajma je 15 godina, uključujući i četiri godine počeka. Otplata zajma bi se vršila u 22 polugodišnje rate, a datumi plaćanja su 8. mart i 8. septembar. Rok za stupanje na snagu je 120 dana od datuma potpisivanja ugovora. Povodom zakona o potvrđivanju Ugovora o garanciji između Republike Srbije i Evropske investicione banke za unapređenje elektromreže JP "Elektromreža Srbija", Ugovor je potpisan 12. juna 2009. godine u Beogradu. Razlog za donošenje ovog zakona o potvrđivanju je to što je EIB spremna da odobri zajam od 24 miliona i 500 hiljada evra za projekat unapređenje mreže elektroenergije, pod uslovom da Republika Srbija garantuje za obaveze JP "Elektromreža Srbije", kao zajmoprimca po ugovoru o finansiranju. Namena jeste da se sprovede projekat unapređenja mreže električne energije za rehabilitaciju ili izgradnju šest trafostanica, kao i izgradnju pratećih dalekovoda na području sledećih gradova i opština: Beograd, Bistrica, Vranje, Kruševac, Smederevo i Srbobran. Važno je reći da se pristupna naknada ne plaća. Troškovi angažovanja se ne plaćaju. Period trajanja kredita je 20 godina, uključujući i period počeka od pet godina. Otplata zajma je polugodišnja. Zajmoprimac može da otplati zajam u jednoj rati, po isteku roka od tri godine od predviđenog datuma isplate tranše. Minimalni iznos tranše je četiri miliona evra. Poslednji datum za donošenje zahteva za isplatu je 31. decembar 2012. godine. Povodom zakona o potvrđivanju sporazuma između RS i Republike Italije o kreditu za realizaciju Programa ''Kredit za pomoć malim i srednjim preduzećima preko domaćeg bankarskog sektora i podršku lokalnom razvoju kroz javna komunalna preduzeća'', ovaj sporazum je potpisan 18. oktobra 2004. godine, a ratifikovan je 17. novembra 2005. godine. Međutim, pošto su sredstva kredita Vlade Republike Italije od 33,25 miliona evra u potpunosti iskorišćena, ambasadi Republike Italije upućen je zahtev za drugi kredit i ovo se tiče upravo tog drugog kredita za razvoj malih i srednjih preduzeća. Uslovi su povoljni. Period trajanja je 13 godina. Rok otplate je sedam godina, a period počeka je šest godina. Kamatna stopa je 0,35% godišnje. Pojedinačni ugovor o nabavci potpisan za mala i srednja preduzeća u Srbiji ne može da bude zaključen na iznos veći od milion evra, ni manji od 50.000 evra. Još jedna povoljnost u vezi s ovim zakonom je ta da će se prilikom davanja pozajmice malim i srednjim preduzećima i javnim komunalnim preduzećima od strane domaćih banaka primenjivati kamatna stopa koja za zajam dat u evrima ne sme biti veća od 4,85% godišnje. Imamo zakon o potvrđivanju Okvirnog sporazuma između Republike Srbije i Evropske investicione banke kojim se regulišu aktivnosti EIB u Republici Srbiji. Sporazum je okvirni i zaključen je 11. maja 2009. godine. Zanimljiv je i Predlog zakona o potvrđivanju Predloga izmena Statuta MMF-a. Naime, MMF sprovodi sveobuhvatnu strategiju prilagođavanja svojih aktivnosti promenama u svetskoj ekonomiji. Ključni element Strategije odnosi se na reformu kvota i glasačke snage zemalja članica, kao i na utvrđivanje novog modela održivog i dugoročnog finansiranja. Realizacija ovih elemenata Strategije zahteva izmene pojedinih odredaba Statuta MMF-a, te je odbor guvernera usvojio Predlog izmena Statuta, radi jačanja glasačke snage i načina predstavljanja zemalja članica u okviru Rezolucije broj 63-2. Ono što je za našu zemlju interesantno, povećaće se osnovni glasovi, sa 250, na 750, čime će se povećati glasačko učešće zemalja s niskim dohotkom i biće obezbeđen konstantan udeo osnovnih glasova u ukupnoj glasačkoj snazi. Pored osnovnih glasova, članica ima po jedan glas na svaki deo kvote od 100.000 specijalnih prava vučenja. Potom, imamo zakon o potvrđivanju Ugovora o izbegavanju dvostrukog oporezivanja sa Španijom. Poput sličnih ugovora, ovde imamo i sa Danskom, ono što je važno, jeste da se Ugovorom osigurava pozitivno dejstvo poreskih olakšica radi stimulisanja ulaganja rezidenata jedne države ugovornice u drugu državu ugovornicu i konkretna pomoć, odnosno korist za našu zemlju. Primer je da se obezbeđuje da dohodak koji srpski vazdušni prevoznici, na primer, ostvare u međunarodnom saobraćaju u Kraljevini Španiji ili Danskoj, ne podleže oporezivanju u toj zemlji, već u Srbiji. U ovim ugovorima se obezbeđuje i saradnja poreskih administracija Republike Srbije i Kraljevine Španije ili Danske u cilju efikasne primene Ugovora i sprečavanja poreske evazije od strane njihovih rezidenata. Izlišno je posebno pominjati koliko ovakvi ugovori doprinose jačanju međusobne ekonomske saradnje. Imamo i Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Kraljevine Švedske o opštim odredbama i uslovima za razvojnu saradnju. Kraljevina Švedska je dosadašnjim aktivnostima na polju razvoja saradnje s našom zemljom u značajnoj meri pomogla razvoj i stabilizaciju ekonomskog sistema u RS, a ukupna vrednost finansijske podrške Vlade Kraljevine Švedske Srbiji iznosila je oko 140 miliona evra bespovratne pomoći. U strukturi te razvojne pomoći dominira tehnička pomoć, koja je u prethodnom periodu bila usmerena na oblasti poljoprivrede, razvoja građanskog društva, energetike, saobraćaja, zaštite životne sredine, pravosuđa, privatnog sektora i državne uprave. U perspektivi, kao osnovni cilj razvoja saradnje RS i Kraljevine Švedske određena je podrška reformskim procesima evropskih integracija i to, pre svega, podrazumeva usmeravanje razvojne pomoći na podršku procesima ojačavanja centralnih institucija Vlade RS. Slično je i sa Slovačkom, okvirni sporazum o razvojnoj saradnji između naše vlade i Vlade Republike Slovačke. Ukupan iznos odobrenih sredstava je približno 12 miliona evra. U svojoj donatorskoj politici, Slovačka Republika potencira određeni broj oblasti u kojima raspolaže određenim potencijalima i ima srazmerne prednosti u poređenju sa drugim zemljama donatorima. Do sada su, u okviru šest donatorskih ciklusa za RS, podržani projekti u oblasti zaštite životne sredine, zdravstva i socijalne zaštite, saobraćaja, unapređenja lokalne infrastrukture, kao i prenosa iskustava i podrške integracionim procesima RS, kroz obuku državne administracije. Što se tiče Predloga zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Austrije o opštim odredbama i uslovima razvojne saradnje, sličan je kao i prethodna dva. Samo bih istakla da Austrija na godišnjem nivou namenjuje RS, kroz donacije, sredstva u proseku od oko dva miliona evra, a u perspektivi, program razvojne saradnje Republike Austrije posebno će se fokusirati na segment regionalnog razvoja u Srbiji, kao i na podršku razvoju malih i srednjih preduzeća. Povodom Predloga zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Rrpublike Srbije i Vlade Republike Belorusije o slobodnoj trgovini između RS i Republike Belorusije, Sporazum predviđa međusobno ukidanje carina i ostalih dažbina za sve proizvode obuhvaćene carinskom tarifom, osim za nekoliko proizvoda za koje će se plaćati carina prilikom uvoza i izvoza u oba pravca, i to su šećer, alkohol, cigarete, upotrebljavani automobili, upotrebljavani traktori, upotrebljavani autobusi, pneumatske gume, nove i upotrebljavane, i ono što je pravilo za utvrđivanje zemlje porekla robe, zasnivaju se na principu pravila 50%. Vrednost svih upotrebljenih materijala bez porekla u izradi nekog proizvoda nije veća od 50% cene proizvoda franko fabrika. Povodom Predloga zakona o potvrđivanju Protokola između Vlade RS i Vlade Ruske Federacije o izuzecima iz režima slobodne trgovine, uz Sporazum između Savezne vlade SRJ i Vlade Ruske Federacije o slobodnoj trgovini između SRJ i Ruske Federacije, potpisanog 28. avgusta 2000. godine, važno je reći da su ukinute carine za najveći broj proizvoda poreklom sa teritorija dve države i liberalizovano je oko 95% međunarodne trgovine, odnosno međusobne trgovine. Sporazum se primenjuje još od dana potpisivanja, iako u Ruskoj Federaciji procedura ratifikacije još uvek nije okončana. Ovim dokumentom, koji treba danas da se potvrdi, predviđa se bescarinski izvoz iz Republike Srbije u Rusku Federaciju, pored već navedenog, ovih 95%, i za sve lekove, klanične proizvode, konditorske proizvode, sok od jabuka, pivo od slada, vino od svežeg grožđa, sve sapune, tkanine od vlačene vune, frižidere, zamrzivače i ostale uređaje za hlađenje, mašine za pranje i sušenje, određene pozicije za tepihe, sedišta, drvena, tapacirana, drveni kancelarijski nameštaj, vreće za spavanje, madrace, predmete za posteljinu i sličnu robu, ukratko, još se proširuje spektar proizvoda koje možemo da izvezemo. Povodom Sporazuma o ekonomskoj saradnji između Vlade Republike Srbije i Veća ministara BiH, vredi reći da je ovaj sporazum potpisan 27. marta 2009. godine u Sarajevu i da je inicijativu za zaključivanje ovog sporazuma pokrenula srpska strana još početkom 2009. godine. Slično je i sa Sporazumom između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Hrvatske o ekonomskoj saradnji. Tu je inicijativu pokrenula hrvatska strana, a Sporazum je potpisan 24. juna 2009. godine. Sadrži prioritetne oblasti saradnje, poput mašinogradnje, energetike, infrastrukture, brodogradnje, poljoprivrede, prehrambene industrije, farmaceutske industrije, duvanske industrije, hemijske industrije, drvne industrije, turizma, saradnje malih i srednjih preduzeća. Sporazum o ekonomskoj saradnji između Republike Srbije i Vlade Republike Makedonije potpisan je na inicijativu srpske strane, 22. 07. 2009. godine u Beogradu. Još je možda zanimljivo, pored ostalog, pomenuti i ratifikaciju Statuta Međunarodne agencije za obnovljivu energiju, skraćenica je IRENA, International Renewable Energy Agency. Republika Srbija je 26. januara 2009. godine u Bonu potpisala Statut i sa još 74 države postala osnivač Međunarodne agencije za obnovljivu energiju, kao prve međunarodne, odnosno međuvladine organizacije koja se fokusira isključivo na obnovljivu energiju. Doprinos Srbije budžetu Međunarodne agencije za obnovljivu energiju se određuje prema UN skali, a u 2010. godini će iznositi 4.388 američkih dolara. Hvala vam.
Zahvaljujem gospođi ministar. Da li predstavnici, odnosno izvestioci odbora, žele reč? (Ne) Da li narodni poslanik Lidija Dimitrijević, koja je na sednici Odbora za trgovinu i turizam izdvojila mišljenja o tačkama 50. i 51. dnevnog reda, želi reč? (Da) Izvolite, gospođo Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, na početku ovog vremena od pet minuta, koje imam na raspolaganju kako bih obrazložila svoje izdvojeno mišljenje o dva predloga zakona, od ukupno 26, o kojima se sada vodi zajednički načelni pretres, počeću konstatacijom da je objedinjeno 26 tačaka dnevnog reda sa najrazličitijom sadržinom. Ako ste već morali da vršite spajanje tačaka dnevnog reda, mogli ste to bar da učinite tako da se vodi rasprava posebno o ugovorima kojima zadužujete Srbiju, a da posebno izdvojite sporazume sa tradicionalnim prijateljskim državama, jer postoje države s kojima može da se sarađuje, a da to nisu vaši navodni prijatelji iz Zapadne i Srednje Evrope. U ovu drugu grupu sporazuma – s prijateljskim zemljama, spadaju sporazumi o saradnji u oblasti turizma s Republikom Kipar i Sirijskom Arapskom Republikom. Što se tiče Sporazuma o saradnji u oblasti turizma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Kipar, valja istaći da Srbija ima tradicionalno dobre prijateljske odnose s Kiprom, ali ono što je najvažnije u odnosima naših dveju država jeste to da Republika Kipar nije priznala nezavisnost samoproglašene Republike Kosovo. Republika Kipar je doživela sudbinu sličnu sudbini Republike Srbije, da joj je deo teritorije pod okupacijom i oni znaju kako to izgleda. Inače, Kipar je zemlja sa prilično visokim BDP-om po glavi stanovnika i svrstava se među razvijenije zemlje sveta. Na Kipru je turizam osnova ekonomskog razvoja. U BDP-u Kipra, tercijarni sektor učestvuje sa 75,5% i zapošljava 71,1% stanovništva. U obrazloženju ovog sporazuma o saradnji u oblasti turizma piše da će se njegovom primenom stvoriti uslovi za doprinos bilateralno-ekonomskoj saradnji i da se ovo odnosi na iznalaženje mogućnosti u oblasti investicija, zajedničkih razvojnih projekata i podsticanja investitora da učestvuju u procesu privatizacije u oblasti turizma u našoj zemlji. Nažalost, Srbija je u takvoj situaciji da mora pronalaziti inostrane investitore za sve oblasti, pa tako i u oblasti turizma, i bilo bi dobro da to budu partneri sa Kipra. Ono što kod nas predstavlja veliki problem jeste to što je turizam dugi niz godina zapostavljena grana. Ovome u prilog govori činjenica su najčešći turisti u Srbiji državljani nekadašnjih jugoslovenskih republika, a nije da Srbija nema šta da ponudi, naprotiv. Kada ovo kažem, mislim prvenstveno na banjski turizam, koji, nažalost, zaista nije razvijen u dovoljnoj meri. Srbija ima banja koje imaju izuzetno lekovita svojstva. Međutim, njihovi kapaciteti nisu dovoljno iskorišćeni, jer se godinama ništa nije ulagalo. Recimo, u Jablaničkom okrugu, Sijarinska Banja je vrlo malo iskorišćena u odnosu na mogućnosti koje poseduje. U Topličkom okrugu, jedino je posećena Prolom Banja, dok su Kuršumlijska i Lukovska Banja skoro potpuno zapostavljene. Izvor mineralne vode u Viči, kod Prokuplja, otiče u reku Toplicu, a još davne 1933. godine, na međunarodnim izložbama u Londonu i Parizu, voda s ovog izvora osvojila je ''Grand pri'' za kvalitet. Što se tiče Sporazuma sa Sirijom, ona spada u zemlje srednje razvijenosti, u tercijarnom sektoru radi 46% stanovništva i u ovom sektoru ostvaruje najveću dobit i devizni priliv. Međutim, kvalitet pitke vode u Siriji je nezadovoljavajući. S obzirom na to da je sirijska strana inicirala stvaranje novog pravnog okvira saradnje u oblasti turizma, iako postoji sporazum o saradnji u ovoj oblasti iz 1974. godine, doduše, između Vlade tadašnje SFRJ i Sirijske Arapske Republike, bilo bi dobro da sada Vlada Srbije inicira proširenje saradnje, pa da možda dočekamo da se jednog dana mineralna voda s izvora u Viči kod Prokuplja nađe na tržištu Sirije. Na kraju, samo da podsetim predsednika Narodne skupštine. Iako Narodna skupština predstavlja najviše zakonodavno telo, imamo situaciju da se upravo ovde vrši najveće kršenje i Ustava i zakona. Naime, 31. avgusta predate su moja i ostavka koleginice Elene Božić-Talijan. Administrativni odbor je doneo odluku da ne postoje uslovi za prestanak mandata i na taj način osporio našu volju da nam prestanu mandati. Ostavke narodnih poslanika drugih stranaka su uvek bile prihvaćene i te su stranke mogle da izvrše zamenu narodnih poslanika. Jedino se SRS-u osporava ovo pravo. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Od predstavnika poslaničkih grupa, najpre je reč tražio gospodin Miloš Radulović.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Ovu raspravu vodimo u danu kada cela Srbija žali zbog smrti Njegove svetosti našeg patrijarha Pavla. Njegova mudrost, skromnost, poštenje, privrženost srpskom narodu, za sve nas treba da bude primer. Gospođo predsedavajuća, mi smo očekivali da danas, zbog svih ovih značajnih tema, ovde imamo ministre koji će kompetentno i u jednoj demokratskoj raspravi da odgovore na sva pitanja koja traže ovi predlozi zakona. Međutim, mi smo ovde slušali ministra omladine i sporta, gospođu Samardžić, koja je iščitala već pripremljeni tekst i nismo sigurni da ona može da da obrazloženje za sve tačke dnevnog reda koje su danas pred nama. Gospođo Dejanović, vi ste pre par dana dali jednu izjavu kojom hvalite izuzetnu efikasnost ovog doma, da je Skupština za vreme ovog mandata donela 227 zakona i 70 ratifikacija. Nije ni čudo da je uspela da donese toliko zakona i ratifikacija, kada ste za ovakvu raspravu, za ovakav dnevni red danas odredili 26 tačaka. Ako bismo samo uzeli vreme koje je dozvoljeno Poslaničkoj grupi DSS-a, mi imamo za svaku tačku mogućnost da pričamo manje od minuta. Tačke su izuzetno značajne i smatramo da je ovo degradacija ovog skupštinskog zdanja. Potrošili ste šest minuta samo da pročitate dnevni red,. Gospođo Dejanović, vi ste najvlasniji i najodgovorniji da poštujete ovaj skupštinski dom, Poslovnik i zakone koje ova skupština donese. Mi smo još pre nešto više od mesec dana, 15. oktobra, ovde postavili pitanje premijeru Cvetkoviću – zašto Vlada krši Zakon o budžetu i zašto ne izađe pred Skupštinu da obrazloži prekoračenje dozvoljenog budžetskog deficita od 70 milijardi i 400 miliona dinara? Zašto je prekoračen taj budžetski deficit za 3 milijarde i 800 miliona dinara, jer u tom trenutku je iznosio 74 milijarde i 200 miliona dinara? Zato nije dobio saglasnost. Za svako prekoračenje budžeta mora da se dobije saglasnost ove skupštine. To prekoračenje je 1. novembra iznosilo 75 milijardi i 100 miliona dinara. Gospođa Dragutinović, ministar finansija, ovde je, odgovarajući na pitanja poslanika, rekla da je prekoračenje za minus u budžetu stvar trenutka, da jednog trenutka taj minus može da bude i preko dozvoljenog i da se onda vrati u normalne okvire. Međutim, taj trenutak očigledno je dugo trajao i očigledno je svakom građaninu i svakom poreskom obvezniku da će prilično vremena da prođe da se vrati u dozvoljene okvire, odnosno da se ne vrati, jer kako se ide s potrošnjom, očigledno je da će do kraja godine, a to je i procena mnogih, taj budžetski deficit da prekorači iznos i od 120 milijardi dinara. Pitao sam tada – šta je s budžetskim kalendarom? Zašto ministar finansija Vladi nije dostavila predlog budžeta 15. oktobra, jer je to bio datum do koga je morala da dostavi predlog budžeta za 2010. godinu. Ono što je isto bitno i što građani treba da znaju, Vlada je morala ovom domu, najvišoj zakonodavnoj instituciji, da dostavi predlog budžeta za 2010. godinu do 1. novembra. Danas je 16. novembar, mi nismo još dobili predlog budžeta. Vi ste dužni da insistirate na poštovanju zakona. Još nešto, gospođo Dejanović, zašto nismo dobili odgovor na naše poslaničko pitanje i kada ćemo da ga dobijemo? Nego, da se vratimo na dnevni red od 26 tačaka. Zbog pomanjkanja vremena, nismo u mogućnosti da se bavimo svim tačkama ponaosob, zato ću da kažem nešto o kreditnim zaduženjima, o tri tačke koje se odnose na kreditna zaduženja, jer mi vreme dozvoljava da samo o tome pričam, iako ovde imamo veoma važne predloge zakona. To su predlozi zakona koji se bave regulisanjem odnosa s Evropskom investicionom bankom, s MMF-om i više ratifikacija. Ovde imamo Zakon o potvrđivanju Ugovora o garanciji između Republike Srbije i Evropske banke za obnovu i razvoj u iznosu od 100 miliona evra, Zakon o potvrđivanju Ugovora o garanciji između Republike Srbije i Evropske investicione banke vrednog 24 miliona i 500 hiljada evra i Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Republike Italije o kreditu za realizaciju Programa ''Kredit za pomoć malim i srednjim preduzećima od domaćeg bankarskog sektora i podršku lokalnom razvoju kroz javna komunalna preduzeća'', u iznosu od 30 miliona evra. To je ukupno zaduženje o kojem mi danas raspravljamo – 154 miliona i 500 hiljada evra. Samo pre neki dan ovde smo vodili raspravu i ratifikovali Zakon o zaduženju za Koridor 10 vredan 275 miliona i 200 hiljada evra i tzv. kineski kredit za most Beograd-Borča, koji je okvirne vrednosti od oko 200 do 230 miliona evra. Pri tom, mnogi detalji u tom ugovoru, odnosno u Sporazumu nisu do dana današnjeg poznati. U toku godine, do sada smo imali raspravu o osam zakona o zaduženjima, i to je iznos od 640 miliona i 400 hiljada evra, kao i ratifikacije o specijalnom pravu učenja od MMF-a, u vrednosti od oko 620 miliona dolara. Samo u ovoj, 2009. godini, ova skupština je ratifikovala zakone i sporazume koji se odnose na kreditna zaduženja u iznosu od milijardu i 700 miliona evra. Tu ne pominjem aranžman s MMF-om. Iako ste bili dužni, vi niste ušli u proceduru, iako je to ogroman aranžman od dve milijarde i 900 miliona evra; niste ušli u proceduru i nismo o njemu raspravljali. Pri tom, realizovana je jedna tranša od 788 miliona evra. O drugoj tranši, koja će da se vuče ili do kraja godine ili početkom godine, imaćemo nova zaduženja, i to je, okvirno, 700 miliona evra. Novu godinu ćemo dočekati sa tri milijarde evra novih zaduženja, tako da će ukupan javni dug do kraja godine da izađe na 11,5 milijardi evra. Javni dug je na kraju 2008. godine iznosio 28% BDP-a, sada je trenutno 32,5%, a prema procenama svih stručnjaka, izaći će negde oko 42% BDP. Pri tom, ovde nisu uzeti privredni subjekti i banke, čija su zaduženja 14 milijardi i 850 miliona evra. Od toga, privredni subjekti duguju 10 milijardi i 900 miliona evra, a banke duguju tri milijarde i 950 miliona evra. Kada sve ovo saberete, jer sve ovo ulazi u spoljni dug, javni dug i dug privrednih subjekata i banaka, Srbija u ovom trenutku duguje negde oko 27 milijardi evra, ili preko 80% BDP-a. Građanima Srbije ćete čestitati Novu godinu tako što će svako od njih da bude svestan da u toku iduće godine, samo na osnovu kratkoročnih obaveza koje ima, treba da plati 1.300 dolara. To je dug po glavi stanovnika i to moraju da znaju građani Srbije – poreski obveznici. Na svakog poreskog obveznika u Srbiji, svakog građanina Srbije, iduće godine pada teret od 1.300 dolara duga. Sam guverner Jelašić je početkom ovog meseca izjavio da se prebrzo zadužujemo i da bi javni dug mogao da se duplira u odnosu na sadašnjih 32,5% BDP-a. Ono što nas sve brine je brzina i neselektivno zaduživanje, to što ova vlada postaje narkomanski zavisna od ino-kredita. U oktobru je spoljni dug opterećivao svakog građanina sa 2.893 evra. Do kraja godine, taj spoljni dug dostići će cifru od 4.000 evra po svakom stanovniku. Premijer Cvetković je pre neki dan izjavio da mu se vratio osmeh na lice, jer prihodi prvi put od početka godine premašuju prilive, u odnosu na isti period prošle godine. Podsetiću vas da je premijer ovde, u Skupštini, odgovarajući na poslanička pitanja, izjavio da se aranžman s MMF-om ne tretira kao kredit, već kao sredstvo za dopunu deviznih rezervi, ne uzimajući u obzir činjenicu da ta sredstva plaćamo sa kamatom od 1,39%. Sam njegov savetnik, Boško Živković, ukazao je koliko je nerealan premijerov optimizam. Citiram: „Još nema nijedne fundamentalne promene na osnovu koje bi se moglo utvrditi da je srpska privreda krenula uzlaznom putanjom.Bio bih zadovoljan ako 2010. ne bude gora od 2009. Zaduživanje radi pokrivanja budžetskog deficita i davanja raznoraznih subvencija je političkikorisno na kratak rok, ali na duži rok je vrlo opasno“. Mi imamo premijera Cvetkovića koji se smeje. Vratio mu se osmeh. Očigledno je da on, i pored upozorenja svojih saradnika, ne shvata sve teškoće ovakvog zaduživanja, ili je u pitanju nešto drugo. Bez obzira na brojna upozorenja o rastu javne potrošnje od strane stručnjaka, premijer Cvetković je samo konstatovao suficit u javnoj potrošnji, zapamtite, suficit u javnoj potrošnji, za prvih sedam meseci, od 42 milijarde dinara. Javne nabavke vam učestvuju sa 16% u bruto društvenom proizvodu. Ministar Dinkić, poznat svojim neodmerenim, isuviše optimističkim izjavama kada je u pitanju kriza, u petak, 23. oktobra je izjavio da su Srbiji potrebni povoljni krediti za pokrivanje budžetskog deficita i finansiranje razvojnih projekata. ''Svaki kredit koji se odobrava po povoljnim uslovima je dobar za Srbiju u ovom trenutku.'' Gospodo, očigledno je da je Srbija do guše u kreditnim zaduženjima i da postaje zavisna od njih, da svaki dobijeni kredit vi tretirate i predstavljate građanima Srbije kao uspeh vaše politike, vašeg programa i dobrog rada vaše vlade. Ne vodite računa o tome da nas ti krediti, u stvari, uvode u dužničko ropstvo i da će generacije i generacije da plaćaju te dugove. Vi ste građanima obećali mnogo – 200.000 radnih mesta, privredni razvoj, socijalno odgovornu Vladu, porast životnog standarda i 1.000 evra besplatnih akcija. Takva obećanja može da da samo ovako neodgovorna Vlada, sklepana od političkih stranaka koje su pred građane izašle s lažnim obećanjima i raznim programima, koja bi se očas raspala da je ne drže tajkuni i ambasadori stranih zemalja, oni kojima ste vi i Boris Tadić obećali da ćete bespogovorno da ispunjavate njihove zahteve, koji vode ekonomskom propadanju i rastakanju Srbije. Na jednoj televiziji se, čak, vrti spot gde se pozivaju dobronamerni za pomoć koja bi omogućila da se otvori još 50 narodnih kuhinja. Posledica ovako neodgovorne vlasti je činjenica da imamo sada mnogo više gladnih i preko 300.000 ljudi koji će ostati bez posla. Pad društvenog proizvoda je realno 12%, u odnosu na ona vaša obećanja. Krajem prošle godine ste obećavali rast društvenog proizvoda od 7,5%, do sada je pad društvenog proizvoda 4,5%, tako da je realni pad bruto društvenog proizvoda 12%. Unutrašnja potraživanja su preko dve hiljade milijardi, što se i te kako odražava na poljoprivredu. Najveći dužnici su najveći sistemi, što javni, što privatni, oni koji su vas sastavili. Od 960 miliona subvencionisanih kredita, 774 miliona je otišlo za likvidnost preduzeća, a svega 2,1 milion evra je otišlo za investicije, odnosno za pokretanje proizvodnje. Učešće agrara u budžetu Srbije je svega 2,2%, a 2005. godine je učešće agrara bilo preko 5%. Razvojna šansa, po mišljenju svih stručnjaka,upravo je poljoprivreda i Srbija treba da podstiče regionalni razvoj u poljoprivredi. To je jedina grana gde beležimo suficit i gde imamo perspektivu. Prošle godine smo imali suficit od 600 miliona dolara, a ove godine, za prvih devet meseci, 400 miliona dolara. Do kraja godine se očekuje suficit od 750 miliona dolara. Međutim, ono što očigledno vi ne shvatate, to je da poljoprivreda mora da ima poseban tretman, a to je da su joj potrebna sredstva da se reši kreditiranje proizvodnje, redovna naplata poljoprivrednih proizvoda, premija i regresa, a ne da se s tim kasni, ili uopšte ne plati, da poljoprivrednici znaju šta će sa svojim proizvodima, kome da ih prodaju i gde da ih skladište. Podsetiću vas samo na probleme koje su imali proizvođači kukuruza i pšenice, kada je u pitanju otkup i skladištenje. O proizvođačima malina i jabuka već svi znamo s kojim problemima su se oni susreli i imali smo masovne proteste. Jabuka je sada tri dinara, prodaje se za tri dinara i nema ko da je kupi. Na kraju, gospođo Dejanović, hoću da vam postavim pitanje – šta ćete preduzeti zbog nepoštovanja zakona i kada će ova skupština Republike Srbije da dobije predlog budžeta za 2010. godinu? Rokovi su vam, gospođo Dejanović, odavno prošli. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Raduloviću. U obavezi sam da poštujem odluke Skupštine, one skupštine čiji smo poslanici i vi i ja, a budžet će nam dostaviti Vlada i to će biti u onom roku u kome se dostavljao i kada je gospodin Koštunica bio predsednik Vlade. Gospođa Aleksandra Janković ima reč. Replika? Izvolite. Izvinite, gospođo Janković, najpre gospodin Miloš Radulović.
Gospođo Dejanović, u vreme kada je premijer bio Vojislav Koštunica, ministar finansija je bio iz Poslaničke grupe G17, u jednom mandatu, u drugom mandatu je bio ministar finansija iz DS-a, premijer koji se tako smeje, gospodin Cvetković. Tražili smo da oni u rokovima dostave predlog budžeta i njihov je problem što nisu dostavili. Nemojte stalno da se vraćate s pričom šta je bilo, pri tom, amnestirate one koji su najodgovorniji, a to su upravo ministri finansija iz ovih političkih stranaka. Ovog puta, tražimo i pitamo za budžet za 2010. godinu u trenucima kada je zemlja u krizi i kada taj budžet, u suštini, treba da opredeli put Srbije za 2010. godinu i da olakša ionako, nadamo se, a mnogi ne veruju, težak položaj svih građana Srbije, poreskih obveznika koji pune taj budžet. Hvala.
Gospođa Aleksandra Janković ima reč. Izvolite.
Moram da priznam da nikad do sada nisam govorila u čudnijim okolnostima. Danas mi je slava, Sveti velikomučenik Georgije, Đurđic. Želela bih da čestitam svim svečarima, čije je krsno ime danas, uključujući i gospodina Miloša Radulovića. Međutim, nekako su slave danas u drugom planu. Činjenica je da se upokojio patrijarh srpski gospodin Pavle, čovek koji je ličnim primerom svedočio kako se najbolje služi Gospodu, životom po jevanđelju, Bogu čoveka, Hristu. Božjom promisli, upokojenje patrijarha Pavla došlo je kao neka vrsta opomena da se još jednom razmotri izglasavanje separatističkog statuta Vojvodine, te umesto da u četvrtak na dnevnom redu imamo statut, ići ćemo na opelo patrijarhu Pavlu. Imali smo čast i privilegiju da budemo savremenici jednog svetitelja. No, izgleda da ni to nije bilo dovoljno da razvijemo dovoljno čisto srce, pa da danas, umesto skupštinske rasprave, budemo svi zajedno na liturgiji, na pomenima blaženopočivšeg patrijarha Pavla. Da stvar bude gora, po ustaljenom pravilu, kada jedan od poslanika ''žute osovine'' predloži fuzionisanje raznih tačaka dnevnog reda, onda se obično usvoji ovaj ''dajdžestirani'' dnevni red, koji funkcioniše po marketinškim principima nes kafe, s tom razlikom što su i ovi marketinški magovi nes kafe nešto skromniji, koji idu ''tri u jedan'', a ovi naši opušteno svedu na ''26 u jedan''. Šta god da je u pitanju, cifra od 26 nije zanemarljiva, ali šta zna narod šta je 26 predloga o potvrđivanju najrazličitijih međunarodnih sporazuma. Ne znamo mi ništa o tzv. podzemnoj diplomatiji. Što bismo se sada jogunili da znamo sve detalje međunarodnih sporazuma, kada su tu oni kojima je "stručnost ispred politike". Dobar fazon, jer kod nas je politika postala nauka nad naukama i nema te ''kritike čistog uma'' koja bi mogla doakati takvim lumenima kao što su Boža Đelić, naravno, neprisutni, od milja zvani Boža Kanabis, budući da je sve znanje i svu imovinu stekao ležeći na tetkinom kanabetu. Tvorac ideje o rotaciji ministara, šteta što nije razmišljao i o reciklaži, trenutno je na poziciji ministra nauke, što je, otprilike, ravno poziciji ministra mornarice u Češkoj. Nema ga. U svetu se za nauku izdvaja tri do pet posto, a u Srbiji svega oko 0,3%. Čak i da svi srpski naučnici imaju tetku i kanabe u koji su zaheftane devize, ne bi bilo dosta da se ozbiljno umešaju u svoj posao, te ostaje princip: slično se sličnom raduje. Ministri za nauku biraju se po političkoj pripadnosti, a ne po stručnosti. Stoga se i ne mešaju u svoj posao. Na šta bi to ličilo da imaju posla s nepolitičnim naučnicima koji ih smaraju s nekim tamo principima? Što gore, to bolje za ovu nesposobnu i štetočinsku vladu. Nije ni čudo što je oko 100.000 mladih i obrazovanih ljudi napustilo Srbiju. Samo u ''Silicijumskoj dolini'' ima 200 do 250 srpskih inžinjera, 40 u ''Guglu'', 30 u ''Sisko sistemsu''. Da stvar bude bolja, da se ideja o rotaciji ministara zameni idejom o katapultiranju loše Vlade, 70% mladih i obrazovanih ljudi u dijaspori, kako pokazuju istraživanja, sutra bi se vratilo u Srbiju. No, kako mi ovde imamo ozbiljne lingvističke higijeničare kada je reč o govorima opozicionih poslanika, moram da se vratim na temu. Moj um skromne plavuše starosnog doba polovine starca Foče od 100 leta nije uspeo da savlada svih ovih 26 predloženih sporazuma, te ću se usmeriti samo na jedan od njih – Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o saradnji na uvozu ozračenog nuklearnog goriva s istraživačkog reaktora u Rusku Federaciju. Znam da zvuči kao ''uticaj gama zraka na sablasne nevene'', ali još je strašnije što je u pitanju realna opasnost da, usled lošeg rukovanja istrošenim radioaktivnim gorivom, dođe do havarije u kojoj ne bi bio kontaminiran samo Institut "Vinča", već i ceo Beograd. Nema opasnosti od nekakvog teroriste, o kojem je govorio Đelić, jer bi svako ko proba da se približi istrošenom gorivu visoke radioaktivnosti na pola metra bio više nego mrtav. Koji su razlozi da se uopšte nađemo u situaciji da građani Srbije budu tretirani kao ''sablasni neveni''? Sveti oci govore o tri osnovna načina da upadnemo u greh: neznanje, zaborav i lenjost. Pored toga što su pozitivni na sva tri, naši vladajući oci imaju amandman u vidu bahatosti, arogancije i ekstremne nekritičnosti. Rezultat je činjenica da su skoro sve ustanove od nacionalnog značaja na kolenima. Jedan, nažalost, ne i jedini primer, jeste situacija u vezi s Institutom za nuklearne nauke "Vinča". Dovoljno je reći samo par reči o istorijatu Instituta u Vinči, pa da se zna o kakvom naučnom gorostasu se radilo. Nije ni čudo da su se Hrvati još u vreme svoga Joške bunili što Srbi imaju ''Vinču'', a oni, siroti, ne mogu da provale da li se tu možda proizvodi atomska bomba. Dakle, uz tehničku pomoć Sovjetskog Saveza, Institut za nuklearne nauke "Vinča" je sagradio istraživački nuklearni reaktor 1958. godine. Prvo gorivo nabavljeno je 1959. godine, kada je reaktor i počeo da radi. Za 60 godina postojanja, "Vinča", koja se i danas opravdano smatra naučnom baštinom Srbije i dragocenim rasadnikom kadrova iz oblasti prirodnih i tehničkih nauka, iznedrila je preko 500 doktora nauka, dala više od 100 univerzitetskih profesora i preko 20 akademika, normalno, ne Tomičinog tipa, uz preko 20.000 objavljenih naučnih i stručnih radova. Skupština Srbije je, 15. decembra 1977. godine, preuzela prava i obaveze osnivača Instituta "Vinča", što znači da je istovremeno obezbeđivala sredstva u budžetu Srbije za finansiranje reaktora. Od 1977. do 1997. godine, namenski su obezbeđivana budžetska sredstva, koja su usmeravana preko Ministarstva za nauku. U isto vreme, kupljeno je i visokoobogaćeno sveže uranijumsko gorivo iz Sovjetskog Saveza, da bi se ugradilo u reaktor RA, umesto istrošenog goriva. Zvanično, do toga nije došlo zbog nedostatka političke volje da se dalje nastavi rad ovog reaktora. Međutim, nikada nije ni sprovedena istraga da li se radilo o sabotaži na reaktoru zbog koje je on prestao da radi. Posle terorističkog napada 2001. godine, SAD počinje da vrši veliki pritisak, direktno ili preko svojih ispostava u Beču, da se iz svih istraživačkih reaktora koji su koristili visokoobogaćeno uranijumsko gorivo to gorivo izmesti i vrati u zemlju porekla. Pod ogromnim pritiskom, bez konsultovanja sa stručnjacima u oblasti nuklearne tehnike, tadašnja Vlada Republike Srbije pravi grešku i odlučuje da vrati 48 kilograma osamdesetpostotnog visokoobogaćenog svežeg uranijumskog goriva. To je urađeno na prečac, bez šire diskusije, zakonskog osnova ili propisanog dokumenta. Kažu da je tada 1.500 policajaca obezbeđivalo transport svežeg goriva nazad u Rusiju, na potezu od Vinče do Aerodroma "Beograd". Da stvar bude apsurdnija, bilo je sasvim logično, a sa dobrim i stručnim pregovaračem i moguće, dogovoriti da se, uz gorivo koje nije opasno ni radioaktivno, ali je zato od neprocenjive vrednosti, istovremeno dobije besplatno transportovanje istrošenog i visokoradioaktivnog goriva u Rusiju, budući da Rusi imaju svu potrebnu i veoma skupocenu tehnologiju, posebne kontejnere, robotiku koja omogućava pristup, specijalni transport i preradu. Uz to je bilo sasvim moguće ostvariti ugovor sa Rusima da se barem deset godina finansira ceo reaktor i ceo Institut u Vinči. Drugim rečima, u doba ministra nauke Domazeta i ministra spoljnog Svilanovića, pod pritiskom Amerikanaca, sveže nuklearno gorivo, koje smo sredinom sedamdesetih platili veoma mnogo, vraćeno je Rusiji, preko Amerikanaca, za džabe. Kako je izmeštanje visokoradioaktivnog goriva izuzetno skupo, Vlada nije uspela da reši problem finansiranja, te je došlo do odluke o zatvaranju reaktora RA, kroz program "Vincha institute nuclear the komision". Novac koji smo dobili od Međunarodne atomske agencije u Beču nije bio dovoljan da se izmesti taj otpad, pare su velikim delom nenamenski utrošene. Jedino što sada može da se vidi jeste ograda koja štiti da, navodno, ne bi ušli teroristi, a "Vinča" je, silom prilika, dospela u dubiozu. Bez konsultacija sa srpskim stručnjacima iz zemlje i inostranstva, praktično, pod sumnjivim okolnostima, Vlada Srbije je tada donela odluku o zatvaranju reaktora RA i predaji svežeg nuklearnog goriva strancima. Haotični potezi Vlade su se nastavili, pa je 2002. godine pokrenut program "Zelena Vinča", koji je kasnije preimenovan u ovaj program VIND. Naravno, od trenutka kada je preneto sveže gorivo za džabe, zvanično, mada nije otkriveno ko se i koliko ugradio u celoj priči oko ovog transfera do današnjeg dana, Vlada Srbije nije uspela da reši probleme finansiranja istrošenog radioaktivnog goriva i organizovanja realizacije tog posla sa stručnim ljudima iz Instituta za nuklearne nauke "Vinča". Nažalost, i pored prihvatanja raznih međunarodnih obaveza vezanih za zaštitu od zračenja i zaštitu životne sredine, Vlada donosi loše odluke u vezi s efikasnim odvijanjem programa VIND, nadležni ljudi iz Ministarstva nisu stručnjaci u oblasti nuklearnih tehnologija i tehnika, a sve manja budžetska sredstva za sprovođenje programa VIND se troše sve više nenamenski, i to, naravno, bez vidljivog rezultata. Pritisnuta međunarodnim obavezama, Vlada Srbije ove godine, tu je sad Đelić, opet nezakonito i bez javne rasprave, zahteva od Instituta "Vinča" da se zaduži kod stranih banaka za sumu od minimum 25 miliona dolara. Kako Upravni odbor i Naučno veće Instituta to odbijaju, jer je nezakonito da budžetska ustanova diže kredit koji neće moći da vrati, Vlada šalje Predlog izmena Zakona o zaštiti od jonizirajućeg zračenja i o nuklearnoj sigurnosti, tj. dodaje čuveni član 48a, koji, zahvaljujući skupštinskoj većini, biva usvojen. Na osnovu tog člana 48a, Vlada Srbije cepa Institut "Vinča" i osniva Javno preduzeće "Nuklearni objekti Srbije", koje je registrovano kod Agencije za privredne registre 27. jula 2009. godine, sa šifrom delatnosti 90.000. Šta je ta šifra? Odstranjivanje otpadaka i smeća sanitarne i slične aktivnosti. Baš liči na odlaganje visokoradioaktivnog otpada. JP "Nuklearni objekti Srbije" brutalno otima imovinu i skupocenu opremu koja je pripadala trima laboratorijama Instituta ''Vinča'', a zaposleni u ovim laboratorijama se ucenjuju da potpišu ugovor sa JP. Na sednici 2. aprila 2009. godine, Vlada donosi odluku o razrešenju dva člana Upravnog odbora iz Vladinog sastava, predsednika Upravnog odbora prof. dr Mitrakovića i člana dr Ljubišu Zekovića. Umesto njih, postavlja nove članove, za predsednika Upravnog odbora postavlja savetnika ministra za nauku dr Dragana Domazeta, bivšeg ministra nauke, od 2001. do 2004. godine, poznatog po skandaloznom pokušaju rasturanja ''Vinče'', a magistra Radojicu Pešića, njegovog tadašnjeg zamenika, za drugog člana Upravnog odbora. Inače, dotični Pešić je u sukobu interesa, pošto je istovremeno i direktor JP "Nuklearni objekti Srbije". Posle sastanka u Republičkom sindikatu 14. aprila, predsednica Republičkog sindikata nauke dr Đurđica Jovović upućuje otvoreno pismo ministru Boži zbog neispunjenih finansijskih obaveza. Isti ministar se svakodnevno, u maniru električnog zeca, brzinski seli s medija na medij, gde govori o potrebama finansiranja nauke i fantastičnim uspesima naše nauke. Pismo sličnog sadržaja upućeno je od strane Sindikata i ministarki finansija i premijeru. Desetog juna, ministar za nauku, na "U 92", izjavljuje da Institut uopšte neće biti ugrožen, pretpostavka je, valjda, da otimačina može da bude podsticaj za naučnu pregalaštvo, a istog dana Vlada izlazi s Predlogom zakona o izvozu radioaktivno ozračenog goriva u Rusiju, u saradnji s Institutom ''Vinča''. U obrazloženju ovog zakona jasno se vidi da je nosilac ovog posla Institut ''Vinča'', a ne neko fantomsko javno preduzeće "Nuklearni otpad Srbije". Novi predsednik Upravnog odbora Dragan Domazet zakazuje ''redovnu'' sednicu Upravnog odbora za drugi dan kolektivnog godišnjeg odmora, 17. jul, i pismeno, elektronskom poštom, preti članovima Upravnog odbora iz ''Vinče'' da će snositi posledice ako ne dođu. U toku kolektivnog godišnjeg odmora, JP u formiranju i njegov direktor Radojica Pešić sastavljaju nekakav cenovnik usluga, pravilnik o radu, imenuju Upravni odbor Javnog preduzeća, na čije mesto dolazi dr Uranija Kozmidis-Luburić, profesorka iz Novog Sada, u prethodnom mandatu pomoćnik ministra za nauku, a psiholog Ana Pešikan, zadužena za nuklearnu bezbednost. U toku kolektivnog godišnjeg odmora Instituta, 22. jula, Trgovinski sud registruje JP na istoj adresi na kojoj Institut ''Vinča'', s šifrom delatnosti 90.000, to je ono odstranjivanje smeća i sanitarne aktivnosti. Priznaćete, ipak postoji mala razlika između izmeštanja istrošenog nuklearnog otpada i izbacivanja komunalnog smeća. Za sada JP "Nuklearni otpad Srbije" ima svog direktora, sekretara i upravni odbor, ali ne i ljude koji su sposobni da bezbedno po radno okruženje i okolno stanovništvo obave izuzetno opasan posao oko prenosa goriva u Rusiju. I pored toga što JP nije zaživelo, niti ima zaposlene, direktor Radojica Pešić šalje direktoru Instituta ''Vinča'' dopis gde ga obaveštava da JP preuzima i obavljanje funkcije obezbeđivanja Instituta. Izdaju se nove propusnice zaposlenima u pojedinim laboratorijama, uz striktne naredbe portirima koga da propuste, a koga dobro da kontrolišu. Naravno da nema zakonskog načina da se Institutu, bez saglasnosti ove skupštine, preuzmu delatnosti, imovina i oprema. Posebno je zanimljivo ponašanje direktora Instituta ''Vinča'', dr Jovana Nedeljkovića, predsednika Naučnog veća, dr Bojana Radaka i predsednika sindikalne podržnice Instituta ''Vinča'', koji su, po našem saznanju, svi članovi DS-a. Iako su po prirodi posla dužni da zaštite Institut, oni zabijaju glavu u pesak ''podvučen žutim''. Postoji još jedna interesantna stvar. Kažu da dok Institut ''Vinča'' posluje preko ''Komercijalne banke'', novoformirano JP posluje preko ''Metals Vojvođanske banke'', za čijeg se predsednika tvrdi da je muž gospođe Uranije, predsednice Upravnog odbora JP "NOS"; znači, sve ostaje u ''žutoj'' porodici. Posle nove problematične odluke Vlade u julu 2009. godine, problem visokoradioaktivnog isluženog uranijumskog goriva ostao je nerešen. U vreme posete El Baradeja, šefa Američke kancelarije, i predsednika Ruske Federacije Medvedeva, propuštena je idealna prilika da se isprave ugovorne klauzule u pogledu međunarodnih obaveza, te da se retroaktivno zahteva kompenzacija za prisilno odnošenje skupocenog i čistog reaktorskog goriva, tako što bi se to sada povezalo s obavezom odnošenja isluženog goriva na preradu, što nije neuobičajen postupak kada u pregovorima na državnom nivou učestvuju stručnjaci, što kod nas opet, očigledno, nije bio slučaj. Kadrovi iz Ministarstva nauke koji su bili zaduženi za nuklearnu bezbednost u ovom mandatu bili su profesori Novosadskog univerziteta, koji su, izgleda, specijalizaciju iz ove oblasti sticali na visokim političkim funkcijama, a ne u našem jedinom nuklearnom institutu. Šta sada? Da prepustimo Boži Kanabisu da dalje rotira nauku i politiku i Vladi i Skupštini nameće rešenja koja dovode dotle da Skupština, koja je osnivač ''Vinče'', treba da oduzme ingerencije Institutu? Na osnovu čega? Uostalom, kuda s lešom, tj. s tim istrošenim gorivom? Rešenja ima, jer je Srbija mala zemlja velikih ljudi, ljudi koji često nisu bili prepoznati na domaćem terenu, ali su zato stekli svetsku slavu. Jedna od njih je Jasmina Vujić, prva žena dekan Fakulteta za nuklearnu tehniku u istoriji ne samo prestižnog kalifornijskog Instituta ''Berkli'', već je on među 10 najvećih američkih istraživačkih univerziteta, koja se od jula nalazi na čelu Udruženja dekana svih nuklearnih fakulteta u SAD. Jasmina Vujić nije zaboravila rodnu Srbiju, svoj Elektrotehnički fakultet, Institut ''Vinču'' u kome je radila od 1977. do 1985. godine, pre nego što je otišla na doktorske studije u SAD. Tokom nedavnog boravka u Srbiji, dala je nekoliko intervjua u "Politici" i "Svedoku", ali razgovarala je i s aktuelnim ministrom energetike Škundrićem, nudeći mu stručno rešenje. Iako ga je opisala kao korektnog čoveka, nije naišla na adekvatan primer. Ministar Škundrić ne sme da se meša u posao takvog naučnog lumena kao što je Boža Đelić. Klasika. Ministarstva su podeljena kao njive i niko ne sme da pređe nogicom preko crte, jer će raditi ćakija ili sačmara. Ministar energetike ne sme da se meša u posao ministra nauke, čak i ako se ovaj drugi sam ne meša u svoju oblast. Rešenje Jasmine Vujić je krajnje praktično, korisno i moguće. Ako već s Rusima imamo potpisan ugovor za gas, za "Đerdap", oni nam remontuju Termoelektranu, zašto se ne bi omogućilo da se s njima postigne dogovor da prodaju gorivo, a u isto vreme uzimaju istrošeno, jer imaju sistem za preradu goriva i ceo paket za izgradnju nuklearnih elektrana od kojih bi Srbija mogla da ima koristi?!
Gospođo Janković, isteklo je vreme. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik, gospođa Judita Popović.
Poštovana predsednice, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas imamo 26 ugovora, sporazuma, konvencija i statuta na dnevnom redu, sve sjedinjene u jednu tačku dnevnog reda. Ujedno, oko 11 časova, stiglo je i ovlašćenje Vlade da njeni predstavnici u Narodnoj skupštini, prilikom razmatranja navedenih predloga zakona, budu ministar omladine i sporta, gospođa Snežana Samardžić-Marković, i gospodin Sulejman Ugljanin, ministar bez portfelja. Uz sve uvažavanje gospode ministara, smatram da njihov delokrug nekako ne može da se poveže s ovom tačkom dnevnog reda, sa svim ovim sporazumima, ugovorima, statutima, konvencijama, koji su akti koji se tiču isključivo određene ekonomske saradnje Republike Srbije s nekim međunarodnim organizacijama ili drugim državama. Htela bih da podvučem da se ovde ne radi o ugovorima koji se bave sportom, mladima, zabavom, a pretpostavljam da se ne bave ni poslovima koji spadaju u delokrug ministra koji je bez portfelja. To samo pokazuje, pored toga što je to ovlašćenje stiglo oko 11 časova, kakav je odnos Vlade prema ovoj skupštini i šta ova vlada očekuje od Skupštine kada ona treba da raspravlja o predlozima zakona koji se tiču ratifikacije određenih međunarodnih pravnih poslova. Opet, kada pogledamo sve ove zakonske predloge, kada ih uporedimo sa činjenicom da je predsednici Skupštine trebalo skoro 10 minuta da pročita svaki od naslova ovih pravnih poslova, da je ministarki koja je obrazlagala predloge zakona trebalo oko 15 minuta da ukaže na suštinu tih ugovora, postavlja se pitanje – šta je relevantno i bitno za predlagače u vezi s ovim zakonima? Naime, LDP-u ostaje, otprilike, 40-50 sekundi za pojedine zakonske predloge, da nešto kaže o njima, da nešto preporuči, da nešto kritikuje, odnosno pohvali. Zaista je neozbiljno pretpostaviti da možemo za 40 minuta, pojedinačno, da kažemo nešto iole relevantno o tim predlozima zakona, pogotovo što se, recimo, tačka 31. odnosi na nekih 100 miliona evra, tačka 32, na 25 miliona evra, tačka 33 – na 25 miliona evra, tačka 37 – na 140 miliona itd., a pri tom se radi i o određenim trgovinskim ugovorima, okvirnim sporazumima koji pretpostavljaju da se tu radi o velikim poslovima, o velikim novcima, o velikoj zaduženosti u nekojbližoj ili daljoj budućnosti ove Srbije. Ako pođemo od pretpostavke da je javni dug izuzetno velik u Srbiji, ako pođemo od pretpostavke da je i spoljni dug veoma velik, ako pođemo od činjenice da su društvena preduzeća već odavno, pre par godina, trebalo da se privatizuju, prema svim zakonima koji su bili važeći i koji su još uvek važeći u Republici Srbiji, ako pođemo od toga da su javna preduzeća najveći gubitaši u Srbiji, onda se postavlja pitanje – zašto je tolika količina neozbiljnosti u vezi s ekonomskom saradnjom Srbije s međunarodnim organizacijama i drugih državama, dakle, tamo gde se radi o ozbiljnim novcima, o ozbiljni interesima i jedne i druge strane? Htela bih samo da vas podsetim na onaj famozni sporazum u vezi s prodajom NIS-a između Republike Srbije i Ruske Federacije i na dobitak koji je iskazan prošle godine, prvobitni dobitak od tri milijarde dinara, koji je naprasno pretvoren u gubitak od osam milijardi evra, koji je napokon potvrdila druga revizorska kuća u jednoj kontroli, tako da se postavlja pitanje – kako smo uopšte mogli da raspravljamo i da ratifikujemo taj sporazum o prodaji NIS-a, odnosno većinskog paketa akcija, ako nismo znali da li je to javno preduzeće u dobitku ili u gubitku za 2008. godinu? Dakle, opet se vraćam na srž problema, a srž problema je da su najveći gubitaši javna i društvena preduzeća, koja godinama ne plaćaju poreze, ne plaćaju doprinose, ne plaćaju penzijsko-invalidske, niti zdravstvene doprinose, pa je zato moguće to da danas mnogi radnici nemaju povezan radni staž, a imaju probleme i što se zdravstvenog osiguranja tiče. U tom kontekstu, postavlja se pitanje zašto je ovoj državi toliko bitno da fiskalizuje advokaturu? Advokatura je, moram da vas podsetim, takva vrsta profesije da zahteva određen nivo nezavisnosti, određen nivo nepristrasnosti, određen nivo slobode od svih grana vlasti, jer advokatura je često na braniku prava građana, sloboda građana, u odnosu na samovolju vlasti. Zašto je potrebno, između ostalog, da advokatura bude i nezavisna? Između ostalog, i zbog toga što mi danas raspravljamo o 26 zakona, konvencija i slično, gde ako se postavi pitanje ko je sačinio te sporazume i ugovore, kao odgovor dobijamo da su to, najverovatnije, najelitnije, najmerodavnije advokatske kancelarije, advokati. Dakle, ako advokati rade ugovore i sporazume, pretpostavlja se da dovode stranke do saglasnosti volja. Ako su se stranke usaglasile, one su faktički angažovale, i jedna i druga strana, tog advokata, tu advokatsku kancelariju koja je sačinila te ugovore. To su veoma ozbiljni ugovori, svaki od ovih 26. Pretpostavlja se da je onaj ko je radio tehničke stvari zastupao i jednu i drugu stranu. Dakle, bio je objektivan u sačinjavanju tih ugovora, bio je nepristrasan, bio je slobodan, bio je nezavisan. Tim pre je potrebno da imamo zaista nezavisan pristup, nezavisnog ''izvođača radova'' u vezi sa sačinjenjem ugovora, jer očigledno mi u Skupštini nismo sposobni, nemamo vremena, nemamo infrastrukturu da uđemo u srž, u problematiku svakog od ovih ugovora. Nemamo iz tog razloga što Vlada ima veoma čudan odnos prema Parlamentu, a pri tom veoma malo vremena i sami sebi dajemo da bismo analizirali svaki od ovih pravnih poslova, jer sjedinjujemo toliko tačaka, 26 tačaka, u jednu tačku, a ovim pravnim poslovima pravimo za buduće generacije veliki problem, jer samo povećavamo taj spoljni dug. Ni taj spoljni dug možda ne bi bio toliki problem ukoliko bismo rešavali unutrašnje dugove, unutrašnja potraživanja, naplatu poreza, naplatu potraživanja od onih koji su, u stvari, najveći gubitnici i najveći dužnici. Bez nezavisne advokature nama adekvatne zaštite prava iinteresa pojedinaca. Bez nezavisnog advokata, advokatske kancelarije koja je pravila ove ugovore, mi nemamo pravu zaštitu interesa Republike Srbije. Dakle, nije dovoljno da vlast da časnu reč da neće zloupotrebiti fiskalizaciju, jer fiskalizacija je veliki problem za advokaturu. Možete zamisliti kako bi izgledale te advokatske kancelarije i advokati koji bi se nakon sačinjenja svakog od ovih pojedinačnih ugovora pojavili s fiskalnim računom, a fiskalna kasa ne pravi razliku između kvaliteta, značaja, težine pravnog posla koji se sačinjava, ne pravi razliku između ugovora o kupoprodaji jedne garaže i ugovora, recimo, o garanciji između Republike Srbije i Evropske banke za obnovu i razvoj itd. Ukoliko uvodimo fiskalni račun za takvu vrstu poslova, mi, u stvari, dajemo mogućnost poreskom organu da uđe u svaku advokatsku kancelariju pod izgovorom da će kontrolisati da li je taj fiskalni račun dobar, da li je advokat nešto propustio da ukuca, uradi prema važećoj uredbi, i u tom slučaju poreski organ, odnosno izvršna vlast ima direktan upliv na rad svake advokatske kancelarije, ukoliko toj izvršnoj vlasti odgovara da pojedine advokate upristoji, odnosno disciplinuje prema ne znamo čijim potrebama. Dakle, to je ono najopasnije što fiskalni račun uvodi u rad advokata. Podsećam vas da advokati plaćaju porez, da su advokati u obavezi da izmiruju svoje poreske obaveze, da postoje dva načina plaćanja poreza, jedan je paušalno oporezivanje, a jedan, putem vođenja knjiga, zavisno od toga da li advokat premašuje određeni limit prihoda, a to je 4 miliona dinara preko računa. Velika većina advokata i te kako vodi računa o tome da izmiri svoje obaveze prema državi. Nažalost, imamo situacije kada se zloupotrebljavaju prava od strane advokata, veoma često imamo ''estradizaciju'' advokature. Mediji, takođe, kumuju toj estradizaciji. Imamo slučajeve kada se advokati ponašaju suprotno advokatskom kodeksu. Podsećam vas da je to zaista manjina, jer advokati, između ostalog, imaju advokatsku tarifu. Prema toj tarifi, koja je inače objavljena i u ''Službenom glasniku'', imaju obavezu da naplaćuju naknade koje su tarifom predviđene. Normalno, stranke s advokatima mogu da ugovaraju i ispod i iznad tog cenovnika u određenim uslovima, ali to je saglasnost volja. Nisu advokati u tom smislu nezavisni da mogu da rade šta hoće, ali nezavisni su u tom smislu što mogu da se odupru svakoj samovolji vlasti. Odmah posle Drugog svetskog rata pokušano je da se advokatura disciplinuje nekim staljinskim metodama. Tokom 90-ih godina, bili smo svedoci toga da je opet pokušano da se advokatura disciplinuje, tako što bi se stavila u nadležnost Ministarstva pravde, da Ministarstvo pravde vodi evidenciju o registraciji i upisu advokata i o brisanju iz tog registra. Međutim, nije uspelo ni u prvom ni u drugom pokušaju da se advokati ograniče u toj svojoj najbitnijoj obavezi, da, pre svega, zastupaju interese svojih klijenata i svojih stranaka, da zastupaju njihova prava, koja zadiru i u ljudska prava i slobode, a bez slobodnog i nezavisnog advokata ne možemo da očekujemo da će jedan prosečan građanin da se izbori za svoju slobodu i za svoju pravdu. Uredbom Vlade koja predviđa fiskalizaciju advokature, velikom broju građana, jednom ozbiljnom sloju na svaki način ugroženih građana onemogućavamo pristup pravdi i sudu, zato što su advokati u obavezi da odmah izdaju fiskalne račune za svaku uslugu koju daju. Dakle, kada klijent uđe u advokatsku kancelariju i zatraži da ga advokat zastupa, već počinje odnos zastupnik – zastupano lice. Tada je već advokat u obavezi da izda fiskalni račun za savet. Mogu vam reći da velika većina advokata ne radi tako što uzima novac unapred, nego taj novac, odnosno tu naknadu za svoj rad ostavlja za kasnije, kada se ostvari određeni cilj zbog kojeg je advokat angažovan. Prema tome, ne treba da se generalizuje, ne treba da se na taj način jedna ozbiljna profesija, koja je garant slobode i prava, ugrozi, da se, jednostavno, stavi u nadležnost i pod ingerenciju i samovolju Vlade, izvršne vlasti i poreskog organa. Poenta je da vlast ne bude u mogućnosti da zloupotrebi svoje pravo. Fiskalizacijom dajemo tu mogućnost vlasti, bez obzira na to što se vlast kune da neće biti zloupotreba. Stavite se u položaj da morate da angažujete advokata za krivično delo zbog utaje poreza. Poreski organ, pod izgovorom kontrole fiskalnih računa, može da uđe u kancelariju advokata, može da kontroliše predmet, može da dođe do podataka koji su strogo poverljivi, između advokata i klijenta. Šta je to nego pritisak na advokata. To je ugrožavanje poverljivosti odnosa klijent – advokat, to je ugrožavanje slobode da svako ima pravo da se brani i da svako ima pravo da angažuje poverljivog advokata da ga zastupa pred sudom. Ujedno, ovim fiskalnim računima omogućavamo i zatvaranje advokatskih kancelarija za određeni vremenski period, dakle, zabranu rada advokata na dva meseca, što je, takođe, opasno jer i to je vid pritiska na advokaturu. Kada sve to sažmemo, onda opet stižemo do kraja ove priče, ovih 26 zakona. Šta bi bilo ako bi se pojavila sumnja da je neko od advokata koji su sačinjavali ove ugovore i sporazume tom prilikom bio pod nečijom prisilom, pod nečijim pritiskom, da nije bio objektivan zastupajući i jednu i drugu stranu, a radi se o velikim sumama, koje će, na kraju krajeva, ipak pasti na naš teret?
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Kasalović. Izvolite.
Poštovana predsednice, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, predmet današnje objedinjene načelne rasprave je više predloga zakona o potvrđivanju ugovora, sporazuma, protokola i konvencija, koje je Vlada Republike Srbije podnela Narodnoj skupštini Republike Srbije na usvajanje, ako se ne varam, u periodu od aprila do oktobra ove godine. Iz toga se može zaključiti da oni predstavljaju rezultat zaista aktivnog i osmišljenog rada Vlade Republike Srbije, odnosno naše države, u nekoliko veoma značajnih segmenata, odnosno oblasti, pre svega, u oblasti razvojne i ekonomske saradnje s nekoliko država – Slovačkom, Švedskom, Austrijom, BiH, Hrvatskom i Makedonijom, zatim, u oblasti slobodne trgovine i dalje liberalizacije s Ruskom Federacijom, Republikom Belorusijom i Turskom, u oblasti naučno-tehnološke saradnje, turizma, u ugovorima o izbegavanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na dohodak i imovinu, te više ugovora, garancija i sporazuma o saradnji sa Evropskom investicionom bankom i Evropskom bankom za obnovu i razvoj, a potrebno je spomenuti i potvrđivanje predloga izmene Statuta MMF-a i Statuta Međunarodneagencije za obnovljivu energiju. S obzirom na to da cenimo da će usvajanjem ovih predloga zakona doći do značajnog unapređenja i poboljšanja potencijala i rezultata naše države u ovim oblastima, poslanici SPS-JS-a će, želim to da kažem na samom početku, u načelu podržati sve predloge zakona koji su predmet ove objedinjene načelne rasprave. Kao veoma značajna iz ugla Poslaničkog kluba SPS-JS-a, želeo bih da istaknem dva predloga zakona iz oblasti slobodne trgovine, odnosno dalje liberalizacije, a to su Predlog zakona o potvrđivanju Protokola između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o izuzecima iz režima slobodne trgovine, uz Sporazum Savezne vlade SRJ i Vlade Ruske Federacije iz 2000. godine, i Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Belorusije o slobodnoj trgovini između Republike Srbije i Republike Belorusije. Ova dva predloga zakona su pokazatelji i dokaz da se nesumnjivo dobri i prijateljski odnosi, pogotovo u poslednje vreme, kontinuirano poboljšavaju, zahvaljujući radu i razumevanju vlada Republike Srbije, Ruske Federacije i Republike Belorusije i da stvaraju uslove za poboljšanje ekonomske saradnje. U tom smislu, potrebno je istaći specifičnost ekonomske saradnje s Ruskom Federacijom, koja se ogleda, pre svega, u dobrim pozicijama i iskustvima naših privrednika na tom tržištu, zatim postojanju Sporazuma od 2000. godine, koji se, potvrđivanjem ovog protokola, ujedno njime zamenjuje, a značajna je i odrednica da u ovom trenutku postoji obostrana procena da se ti efekti mogu znatno poboljšati i saradnja unaprediti. Dame i gospodo narodni poslanici, poslanici SPS-JS izražavaju zadovoljstvo zbog toga što su razgovori i susreti gospodina Ivice Dačića, kao predsednika Međuvladinog komiteta za trgovinu i naučno-tehničku saradnju, i ministra u Vladi Ruske Federacije, gospodina Šojgua, rezultirali potpisivanjem ovog protokola, koji će svakako biti dalji preduslov da se u narednim pregovorima nastavi dalja liberalizacija, tj. bescarinski izvoz iz RS u Rusku Federaciju, upravo onih proizvoda koji će predstavljati značajnu prednost za naše izvoznike, što će im omogućiti dobre pozicije za plasman na ovom velikom i atraktivnom tržištu. Ovom prilikom bih, takođe, želeo da ukratko prokomentarišem i Predlog zakona o potvrđivanju Statuta Međunarodne agencije za obnovljivu energiju, iz razloga što je Poslanički klub, odnosno poslanik Milisav Petronijević zahtevao i predložio dopunu dnevnog reda na ovom zasedanju, a, inače, u ime Vlade, Statut je potpisao ministar rudarstva i energetike, gospodin Petar Škundrić, početkom 2009. godine. Naime, radi se o prvoj međunarodnoj organizaciji usmerenoj isključivo na obnovljivu energiju i osnovni cilj je da to bude osnovna pokretačka snaga u podsticanju i održivom korišćenju obnovljivih energija u čitavom svetu. Ona je posebno značajna za zemlje koje nemaju sopstvene izvore i resurse, u kakve, nažalost, spada i Srbija, i nadamo se i pretpostavlja se da će ova agencija odigrati veliku ulogu u borbi protiv globalnog zagrevanja naše planete. Rad Agencije će se, pre svega, ogledati u pružanju konkretnih savetodavnih usluga, transfera tehnologija, kroz realizaciju i podizanje kapaciteta za korišćenje obnovljivih energija. Preduslov da se to desi jeste da Narodna skupština potvrdi Statut i na taj način stvori preduslove da se u budžetu za 2010. godinu planiraju sredstva kako bi se ostvarilo i članstvo RS u ovoj agenciji, a samim tim i pristup godišnjem budžetu ove agencije, za koji se pretpostavlja da će u 2010. biti oko 25 miliona dolara. Naravno, to će značiti i mogućnost da RS realizuje određena sredstva i da se ostvari značajan pomak u oblasti održivog korišćenja obnovljivih energija, što je zalog za buduće generacije. Sve u svemu, usvajanjem predloga zakona koji su na dnevnom redu objedinjene rasprave, sigurni smo da će se ostvariti kvalitetna saradnja na duži rok, koja će ojačati naše političke pozicije u mnogim zemljama, te da će se afirmisati naša država i politika, što je jako bitno, što će pospešiti i naše ekonomske potencijale. Zbog toga će Poslanički klub SPS-JS podržati sve predloge zakona u ovoj objedinjenoj načelnoj raspravi.
Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Izvolite.
Ovih 26 tačaka dnevnog reda spojenih u jedinstvenu raspravu govore o značaju koji Vlada pridaje Parlamentu i nama poslanicima, ali i samim tačkama dnevnog reda. U ime Poslaničke grupe NS-a, govoriću samo o četiri sporazuma, za koja smatram da su najvažniji po težini obaveza koje iza njih ostaju, a zbog gledalaca ću da pokažem kako izgleda ostatak od 22 sporazuma i koliko je to stotina stranica koje su zaslužile pažnju od 20 minuta ovlašćenog predstavnika i 25 minuta vremena za poslaničku grupu, na primer, Napred Srbijo. Ne mogu a da ne budem svesna okolnosti u kojima danas radimo i umesto bilo kakvog drugog izraza saosećanja sa gubitkom koji imamo svi, reći ću da od patrijarha Pavla želim da i drugi zapamte ono što je moja ideja vodilja – da nema tog cilja u životu, ni velike ni male Srbije, ni bilo čega što treba postići nečasnim sredstvima i da treba biološki, čak, da nestanemo kao Srbi ako veličamo zlo i neljude. Verovali ili ne, ne postoji mesto na kom ova poslanica gospodina Pavla nema primenu. Da li je časno ponovo prekršiti ono što se zovu nepisana pravila rada u ovoj skupštini i u raspravu o 26 tačaka vrlo važnog dnevnog reda poslati ministra bez portfelja, uz sve lično uvažavanje gospodina Ugljanina, ili dopustiti ministru sporta da pročita po par uvodnih rečenica o ovim tačkama? Da li je časno kao prvu tačku dnevnog reda staviti bezvredan papir?Da li vas je sramota od zajmodavca? Prva tačka dnevnog reda u okviru ovih 26 tačaka je kredit, odnosno garancija koju RS treba da da za zajam koji Evropska investiciona banka daje za vozna sredstva, višedelne elektromotorne garniture. Pročitala je čak i ministar, u okviru uslova za ovu garanciju, da je rok za stupanje na snagu Ugovora o zajmu 120 dana od datuma potpisivanja Ugovora. Oni koji su neobavešteni, da ne koristim takve nadimke, neka okrenu stranu 7, pa neka provere da je ovo ugovor koji je potpisan 8. maja 2009. godine, da je taj raskidni uslov u ovim dokumentima definisan na 120 dana i da je istekao rok za njegovu primenu 5. septembra 2009. godine. Danas, 16. novembra, ovo nije dokumenat za raspravu. Ovo je papir u kom je bitan elemenat, koji se zove – raskidni uslov, već nastupio i onaj ko daje zajam i od nas traži garanciju za ovo s pravom će pitati – šta ste radili do sada? Pitanje koje upućujem vama je sledeće – da li je gospodin Mrkonjić, kao ministar za infrastrukturu, i čime, zaslužio da napravimo presedan prekidanja sednice koja je bila u toku, a to je ova sa 58 tačaka dnevnog reda, i da obavimo raspravu o zajmu za Koridor 10, izvršimo glasanje, da ne bi nastupio ovaj raskidni uslov, a ovde smo dozvolili da raskidni uslov nastupi i danas o tome raspravljamo? Da li je to ta podeljenost feuda, njiva, kako ko to zove, ili je različit pristup pojedinaca prema obavezama koje preuzimaju u ime države, odnosno u ime nas? Da li je to dopustivo? Ko ovde vodi računa o časti u odnosu prema obavezama, i to je tek početak? Reč je o tome da dobijamo dokumenat u kojem se kaže da je potrebno da RS, u skladu s ustavnim obavezama, da garanciju da bi zajam mogao da bude korišćen. Zajam je vredan 100 miliona evra, ali ovim dokumentima nedostaje ugovor o zajmu. Znači, ono što je podloga za davanje ove garancije za nas je nepoznato, nema ga čak ni u nacrtu, ima naznaka šta taj ugovor o zajmu sadrži u obrazloženju. Ima li ovde pravnika, ili kolega koje imaju dugo parlamentarno iskustvo, da ih pitam – može li obrazloženje zakona da zameni neophodan dokument koji mora da bude deo materijala za usvajanje ove tačke dnevnog reda? Tvrdim da ne može. Reč je o tome da je Evropska banka za obnovu i razvoj spremna da odobri zajam od 100 miliona evra za nabavku voznih sredstava, elektromotornih garnitura. Prvo i osnovno pitanje – da li nam uopšte ovaj zajam treba i da li je država pokušala da sve ostale rezerve iskoristi, u smislu sredstava koje ima ali koje ne kontroliše, da ne bi uzimala ovaj zajam? Tvrdim da nije. Tvrdim da, na primer, Evropska investiciona banka, o kojoj se najviše govori u ovim sporazumima, koja će nam u ovoj godini dati, koja će nas zadužili za milijardu i 300 miliona evra kredita, u stvari, pominje iznos koji je jednak iznosu za koji ministar finansija, s pravom, priznaje da nema kontrolu nad tolikim novcem i da se on mimo budžeta troši i naplaćuje od građana. Kasnije je ministar finansija ublažila svoju izjavu, da je reč o sopstvenim prihodima koje država samo ne kontroliše, a oni se po zakonu koriste, a ja potpuno odgovorno tvrdim pred ovom javnošću da ministar dolazi u problem neprimenjivanja Zakona o budžetskom sistemu, po kojem bi morala da sva javna sredstva evidentira kroz konsolidovani račun Trezora i bez izmene Zakona, a primenom Zakona o budžetskom sistemu da samo objavi naredbu, odnosno spisak svih onih koji svoje poslovanje moraju da obavljaju preko konsolidovanog računa Trezora. Onda se ne bi desilo da ti Vladini organi, organizacije i agencije, pare dobijene nešto davanjem prava države da zarađuju od građana, naplaćivanjem monopolskih cena i usluga, prihoduju i onda drže oročene kod banaka, kod kojih sutra Vlada uzima kredite pod vrlo nepovoljnim okolnostima. Znači, milijardu i 300 miliona evra nekontrolisanog novca postoji, ali država ne želi da taj novac stavi u ovakve infrastrukturne projekte, iz potpuno određenih razloga. Čak i ono što su sopstveni prihodi, naplate školarine ili usluga u zdravstvu, nije dovoljno uređeno zakonom, ni u smislu evidencije, ni kontrole naplate, ni kontrole trošenja tih sredstava. Da jeste, mi danas ne bismo razgovarali o bezuslovnoj i neopozivoj garanciji koju Republika Srbija mora da da, i to za nabavku elektromotornih garnitura. Ima jedno prethodno pitanje, na koje Vlada i odgovorni nisu dali odgovor. Po čemu će se kretati te elektromotorne garniture? Gospodo moja, trebalo bi prvo rekonstruisati prugu i ono po čemu ide taj elektromotorni element, za koji je, uopšte, pitanje čijom odlukom je napravljen izbor da baš to treba nabaviti, tih 30 delova koji treba da idu po nerekonstruisanoj pruzi. Ima negde jedva prikazanih detalja kako se došlo do ovakve odluke. U samom ugovoru o garanciji, država se obavezuje, u odeljku 2.03, i to kroz ostale obaveze, da će garant, znači, Republika Srbija, do 2010. godine održavati transparentan sistem finansijske nadoknade zajmoprimcu, zajmoprimac su ''Železnice Srbije'', u vezi s obavezom o pružanju javnih usluga, u skladu sa Zakonom o železnici. ''Održavati finansijsku nadoknadu'', u prevodu znači – iz budžeta pomagati Železnicu i davati subvencije. Pod b) kaže – ''garant će pre 31. decembra 2010. godine zvanično usvojiti propise koji se odnose na naknade za korišćenje infrastrukture'', molim malo pažnje, ''koristeći režim naknada za korišćenje infrastrukture i katalog podataka o mreži ''Železnice Srbije'', koji je izradila firma „Buz Alen Hamilton“, 2007. godine. Koja je to firma? U kom svojstvu je našla mesto u samom ugovoru o garanciji? Za čije potrebe je radila taj projekat? Ko je to naručio? Odakle će to biti plaćeno? U tački c) onog što su ostale obaveze, onog dela u kojem se obično krije đavo, piše još i sledeće – garant će pre 30. juna 2011. godine pripremiti i odobriti ugovor o ciljevima i zadacima u vezi s finansiranjem infrastrukture železnice između garanta i zajmoprimca. Ljudi moji, ovo vređa elementarnu logiku. Godine 2009. dati bezuslovnu i neopozivu garanciju za sve direktne i sporedne troškove, pisane, nepisane, moguće izmene, a 2011. godine, do 30. juna, urediće se međusobni odnosi garanta i zajmoprimca i odobriti ugovor o ciljevima i zadacima?! Budžet, kuća od krova, napisan prema željama; ugovor o garanciji po zajmu dati 2009. godine, a ciljeve i zadatke infrastrukture po kojoj treba ovo da se kreće, to ćemo 2011. godine izraditi. Ako neko misli da u ovoj državi nije sve moguće, uveravam ga u suprotno, čitajući Vladin dokument. Očekivani efekti i koristi od nabavke elektromotornih garnitura za regionalni saobraćaj bi bili sledeći, piše u obrazloženju, doprinos privrednom rastu Srbije kroz bolje povezivanje, čime će se stimulisati razvoj regiona, pa veći udeo Železnice u podeli po vidovima prevoza, pa organizacija prevoza prilagođena potrebama korisnika, pa povećanje prihoda od prevoza putnika, smanjivanje troškova eksploatacije i troškova održavanja. Reči, reči, reči, papir i reči, papir trpi sve, i šuplje reči, bez i jednog jedinog podatka koji bi značio isplativost i zašto Srbija ulazi u ovu obavezu, bez dostavljenog zajma koji je osnov za ovu garanciju. Treba nabaviti 30 višedelnih elektromotornih garnitura, gde će period trajanja zajma biti 15 godina, sa četiri godine grejs perioda, gde bi se otplata zajma vršila u 22 polugodišnje rate, s datumima plaćanja 8. mart i 8. septembar, gde je provizija na nepovučeni deo zajma 0,5% godišnje, a u završnom računu budžeta za 2007. godinu Republika Srbija je, zbog nepovlačenja odobrenih kreditnih linija, platila milion evra kamata na nepovučena sredstva, tako da ovo nije podatak koji ne brine. Ono što je zaista van svake pameti, to je da je rok za stupanje na snagu Ugovora o zajmu 120 dana, znači, već je istekao dokument, a mi o njemu razgovaramo kao o uslovu za odobravanje zajma, jer ova je garancija uslov. Kako je to sve moguće, zaista ne umem, poštovani građani, da objasnim. Obaveze Železnice su da izradi i usvoji plan poslovanja za svaku poslovnu jedinicu, da obračune uradi po međunarodnim standardima za finansijsko izveštavanje. Kako su ti međunarodni računovodstveni standardi korišćeni pri izradi, na primer, završnog računa NIS-a, i koliko su kreativno tumačeni, objašnjava situacija onih nezakonitih donacija koja je Vlada tražila od NIS-a 2004. i 2005. godine, samo u visini osam milijardi dinara, a praksa je počela još 2002. godine. Da li će se i ovde tako ''kreativno'' koristiti međunarodni računovodstveni standardi i da li će onaj ko nam zajam daje na to da žmuri, kao oni koji su ovde za to nadležni i zaduženi, to ćemo tek imati prilike da vidimo. Ono što nije dobro, to je što za tih 100.000.000 evra Republika Srbija, kao garant, čitam iz obrazloženja, u celosti garantuje za blagovremeno izvršavanje svih novčanih obaveza. Sve obaveze su uslovljene izdavanjem i kontinuiranim važenjem garancije koju dajemo kao garant za Javno preduzeće "Železnice Srbije". Da li je Republika Srbija kao garant tražila od "Železnica Srbije" garanciju da će moći da odgovore obavezama za zajam koji uzimaju? To se ovde ne vidi, jer nemamo čak ni osnovni ugovor o zajmu. Da li ovo mora ovako? Tvrdim da ne mora, jer i kreditori koji imaju kredite po principu – uzmi ili ostavi, imaju različit pristup prema kreditorima u ovom ili onom trenutku. Gospodo kolege, građani Srbije, od 2001. godine do danas, ovaj kreditor je zaoštrio uslove finansiranja prema Republici Srbiji. Da li je rezultat toga nastupanje onih opštih uslova, strožijih prema svima? To ne mogu da procenim, zato što Vlada Republike Srbije smatra da poslanici ne treba da imaju prilog tih opštih uslova, gde su članovi dati samo u prvim stavovima, bez obrazloženja onog što je teret i što je neophodno za izjašnjavanje. Verovatno, Vlada Republike Srbije štedi papir. Kako se to radi u nekim ozbiljnijim državama – u Republici Hrvatskoj, zemlji u okruženju, koja takođe koristi zajmove od ovakvog kreditora? Na sasvim drugačiji način se poslanicima dostavlja informacija o tome šta su dosad korišćeni zajmovi, koliko je od njih iskorišćeno, koje su obaveze plaćanja, da li se govori o rokovima i koja je težina dokumenata koji se usvajaju. Ne, ova vlada želi da se ugleda na svet samo onda kada to njoj odgovara, a onda kada treba da pokaže odgovornost prema Parlamentu i prema građanima, onda ugledanje na one koji to rade ozbiljnije i odgovornije ne važi. Do detalja ću vam za sledeći kredit Evropske investicione banke, kada budem kao govornik govorila, izneti kako to rade oni koji zaista žele da narodu polože račune. Bez obzira na to što su malo više zadužena zemlja od nas, što im se nikada ne može dati za pravo da je to dobar potez, to ne znači da mi ne treba da znamo sve elemente zbog kojih danas treba da se izjašnjavamo o ovim zaduženjima. To što od 2004. godine ne postoji uprava za javni dug, to što nemamo ni jedan jedini element koji govori o težini zaduživanja, što nemamo razdvojen privatni i javni dug onako kako to nalažu pravila, a ne u zavisnosti od određene potrebe, u zavisnosti od toga ko se obraća i zbog čega govori te podatke, stvarno je poražavajuće za sve nas kao društvo. Ali, to nisu samo utisci i naša emocionalna stanja. Ovo su stvari koje nose materijalnu težinu i ovo je razlog koji, čak da ne postoji nijedan drugi, govori o površnosti i neozbiljnosti Vlade, koja pred nas izlazi s ovakvim predlozima zakona. Za njih ne možemo glasati ni slučajno i mislim da nikada nije bio niži nivo poštovanja Narodne skupštine Republike Srbije, od strane izvršne vlasti, nego što je danas, kada razgovaramo o ovim zakonima.
23 minuta, zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović. Izvolite. Izvinjenje, narodni poslaniče, poslanička jedinica daje signal da je uključena, ali očigledno da mikrofon nije ispravan. Milim vas da iskoristite drugu jedinicu za elektronsko glasanje.
Dame i gospodo, ovih dvadesetak zakona treba, pre svega, posmatrati u kontekstu naše ekonomske politike, koja za cilj ima samo, može se to otvoreno reći, ispunjavanje naloga MMF-a i povezanih organizacija. U tom smislu, ako se posmatra ovaj ugovor s Evropskom bankom za obnovu i razvoj, on je svakako dobar kao deo, što se tiče sto miliona evra koji idu ka našoj infrastrukturi, ali, s druge strane, treba reći da MMF zahteva upravo u oblasti železnica da se umanje subvencije. Kada to uporedite s jedne i sa druge strane, videćete da je naša država u minusu. To se isto može reći i za druge ugovore, a posebno je skandalozno što u zakonu koji se tiče kredita s Italijom piše da će se mala i srednja preduzeća finansirati preko domaćeg bankarskog sektora. To, jednostavno, nije tačno. Opšte je poznato da domaći bankarski sektor ne postoji, jer monopolisti su zapadne banke, u procentu negde između 75 i 80%. Znači, treba koristiti precizne definicije i ne obmanjivati javnost. Što se tiče konkretnih zakona, pre svega, treba ukazati na zakon koji se tiče MMF-a i on u punom smislu te reči pokazuje dvostruke standarde i skrivanje istine od naše javnosti. Predlog zakona o potvrđivanju izmena Statuta MMF-a, tačnije, tačka 35, u svom obrazloženju navodi da smo mi u grupi sa Poljskom, Kazahstanom, Azerbejdžanom i drugim zemljama što se tiče glasanja u MMF-u. Kada se govori o tome, treba reći da to nije nikakva prednost, jer prema poslednjim podacima američkih državnih organa, 31. 12. 2008. godine, ukupan dug Poljske je iznosio 243 milijarde dolara. Dakle, to je taj standard koji od nas traži MMF i to je klasifikacija u kojoj se nalazi naša zemlja. Inače, poljski dug je porastao, u odnosu na 2007. godinu, za 10 milijardi dolara. To su pravi topovi i pravi trend koji čeka našu zemlju. Takođe, spoljnotrgovinski deficit ove zemlje je porastao u odnosu na 2007. godinu i on iznosi u 2008. godini 25 milijardi dolara. Naravno, devizne rezerve su doživele pad od tri milijarde dolara, a deficit platnog bilansa Poljske, zemlje na koju treba da se ugledamo, jeste minus 26 milijardi dolara. To je realnost, ostalo su fraze o nekakvoj evropskoj budućnosti, o reformama MMF-a i sličnih i pratećih organizacija. Što se tiče naše zemlje, MMF prognozira navodni rast od 1,4% u 2010. godini i, to je, takođe, neistinit podatak. Navešću, s druge strane, da ''Unikredit banka'', njena centrala za jugoistočnu i centralnu Evropu, navodi da će Srbija zabeležiti u 2010. godini pad BDP-a od 0,7%. To nisu naše tvrdnje, to su tvrdnje upravo ''Unikredit banke''. U tom smislu, može se reći da neko ponovo obmanjuje javnost, a ako pogledate izvor podataka, to znači MMF. Jedina sličnost koja se može izvući upoređivanjem sa Poljskom, to je da je i Poljska, kao i bivša SFRJ početkom osamdesetih godina, imala ogroman spoljni dug upravo zbog tzv. saradnje s MMF-om i da je taj dug doveo do poskupljenja životnih namirnica, mleka i svega ostalog, naravno, posle i do protesta koje je predvodio pokret ''Solidarnost''. U isto vreme, u SFRJ je došlo do dužničke krize i, kada uporedimo vrednost dolara iz 1981. s onom iz 2006. i 2007. godine, dolazimo do zaključka da je bivša Jugoslavija u periodu od 1981. do 1986. godine otplatila inostranim i zapadnim poveriocima 60 milijardi dolara sadašnje vrednosti. To je ogrmna cifra i to je cifra koja je u punom smislu te reči uništila ekonomski sistem bivše Jugoslavije. Posle je došao i nacionalizam, i sukobi, itd., itd. Treba pomenuti da dug SFRJ u tom periodu uopšte nije pao, štaviše, on se povećao, i pored otplaćivanja tih ogromnih kredita. Obrazloženje zakona treba da nas uveri da je MMF neka dobronamerna organizacija, da MMF treba glorifikovati u našoj javnosti, kao što se to nekritički radi u poslednjih dve ili tri godine, a, s druge strane, kada krediti treba da dođu iz izvora nekih drugih zemalja, nama prijateljskih, onda se govori o zaduženju naše zemlje, što je klasičan primer primene dvostrukih standarda. Iz obrazloženja zakona se vidi da je, navodno, MMF organizacija koja će, u skladu sa promenom Statuta od 28. aprila 2008. godine, ''pružiti pomoć zemljama koje se suočavaju s izazovima globalizacije''. Šta to konkretno znači? Ako bismo doslovno tumačili ove fraze iz obrazloženja, znači da se MMF bori protiv globalizacije. Ovo je više nego netačno i slobodno mogu reći jedna nebulozna tvrdnja. Kao primer koliko je ovo netačno i koliko je ovo obmanjivanje javnosti, uzeću podatke koje je izneo čovek koji je poslednjih 20 godina vodio ekonomsku politiku SAD, čovek koji je vodio politiku države koja ima najviše akcija u MMF-u, oko 20%, čovek koji je vodio ekonomsku politiku države koja očigledno određuje ono što će raditi MMF, a za to je najbolji primer prijem kvazidržave Kosovo u MMF. To je Alan Grinspen, koji je bio predsednik federalnih državnih rezervi SAD. On je tu funkciju obavljao negde do pre godinu-dve dana, a izabran je 1987. godine. Pre toga je bio u Veću ekonomskih savetnika, njegovi saradnici su bili ministri finansija itd., itd. Znači, Grinspen u svojim memoarima iznosi prava načela MMF-a i politike SAD-a i u knjizi, pod naslovom "Doba finansijske nestabilnosti", on govori o strategiji globalizacije i strategiji MMF-a i Svetske banke. Doslovno, citiram sa strane 15, tvrdi da je liberalizacija u trgovini pomogla u osvajanju novih izvora sirovina. Više je nego jasno šta je u pozadini te liberalizacije – uzimanje ili otimanje sirovina iz zemalja Drugog i Trećeg sveta. Takođe, na strani 16, on se divi Adamu Smitu i tzv. nevidljivoj ruci tržišta, pa je za svakog ekonomistu i iole obrazovanog čoveka jasno za kakav se on ekonomski sistem zalaže – bez socijalne pravde, bez države blagostanja. Uostalom, čuli smo i guvernera Jelašića, da nam nije potrebna država blagostanja. Mi iz SRS-a smatramo da nam je potrebna više nego ikad. S druge strane, gospodin Grinspen, na strani 20, postavlja jednu vrstu ultimatuma građanima iz siromašnih zemalja, kao što je npr. naša, i kaže da moraju da biraju, doslovno, između vrednosti otvorenog tržišta i očuvanja domaće kulture. Takođe, kritikuje, na strani 37, moralne isključivosti, jer one ne postoje, a vrednosti i etika su nešto što ne može biti u okviru ozbiljnog razmišljanja, nešto što se kosi s elementarnim moralnim načelima, elementarnim ekonomskim načelima i, što to ne reći, i s našom pravoslavnom kulturom. Konačno, na strani 449, Grinspen navodi da su nepotrebne mreže socijalne sigurnosti, jer one a priori koče sprovođenje slobodne trgovine. To su načela MMF-a, to su načela FED-a i ovo obrazloženje zakona je više nego u suprotnosti s njima. Takođe, na strani 441, on se zalaže za ukidanje subvencija i protiv je donošenja zakona koji ograničavaju moć i prihode oligarha. Kada to primenimo na Republiku Srbiju, biće nam jasno zašto MMF u pregovorima s Republikom Srbijom nije zahtevao dodatno oporezivanje gospodina Miškovića ili nekog drugog oligarha, već je zahtevao sniženje plata i penzija i udar na najsiromašnije slojeve stanovništva, na davanja za zdravstvo, za lokalnu samoupravu i slično. Na kraju svoje knjige, u zaključku, on tvrdi da nemamo nikakvog drugog razumnog izbora osim tržišne ekonomije, koja ne sme biti sputana, i zaključuje da kapitalizam širi bogatstvo putem, pre svega, doslovno, kreativnog uništavanja. Možda se može reći da su ovo razmišljanja jednog čoveka koji je u penziji, koji je u godinama i on sada ne određuje ekonomsku politiku SAD, ali šta nam pokazuje praksa? Praksa pokazuje da se ta načela, i pored ovog usvajanja promene Statuta, 28. aprila 2008. godine, primenjuju, i to u našem regionu. Imamo primer susedne Rumunije. Rumunija je krajem 2008. godine imala spoljni dug od oko 100 milijardi dolara. S druge strane, imala je deficit od 24 milijarde dolara, što je povećanje, kao i kod Poljske, u odnosu na 2007. godinu, i spoljnotrgovinski deficit od 26 milijardi dolara. Šta se traži, pored tako katastrofalne situacije u Rumuniji? Šta traži MMF od ove zemlje za 2010. godinu? Ukidanje 150 hiljada radnih mesta. To je izazvalo ogromne proteste u oktobru 2009. godine u Bukureštu, na kojima je učestvovalo oko 800.000 ljudi. S druge strane, MMF je ostvario, u sadašnjem vremenu, od baltičke države Letonije smanjenje zaposlenih u javnom sektoru, otpuštanje učitelja, otpuštanje medicinskih sestara i medicinskog osoblja, smanjenje plata za jednu trećinu. Sve te navodne reforme MMF-a su dovele do pada od 18% bruto domaćeg proizvoda ove zemlje, koja je u EU, koja, navodno, treba da nam bude uzor za naše dalje tzv. reforme. Šta je posledica u praksi? Posledica u praksi je to da ljudi iz ove zemlje koja je članica EU masovno prelaze granicu sa Rusijom i kupuju najosnovnije namirnice da bi preživeli. Uostalom, to se moglo videti pre nekoliko meseci na ruskom satelitskom programu, tako da to nije nikakva tajna, niti spekulacija. Naravno, u sledećoj godini, od Letonije se traži prodaja državnih telekomunikacija, banaka i nacionalne avio-kompanije, što je opet više nego slično sa situacijom u našoj zemlji. Jedna razlika, u odnosu na ovu zemlju, jeste da u njoj monopol ne drže austrijske banke i osiguravajuća društva, nego Švedske i one traže da Letonija postigne s njima sporazum od 6 milijardi hipotekarnih kredita. Očigledno je da ta zemlja to neće moći da plati i jasno je šta će se desiti kroz nekoliko godina. Ovome treba dodati da austrijske banke u Republici Srbiji, slično i u Rumuniji, drže oko 20% tržišta i da mogu da diktiraju kamate, a očigledno mogu da našoj vlasti diktiraju i uslove zaključivanja dvostranih ugovora, kao što je slučaj sa tačkama 53, 34, 32. i 31. dnevnog reda, U tom smislu treba posmatrati i delatnost Evropske investicione banke i Evropske banke za obnovu i razvoj. Daću vam konkretan primer. Ove banke su zahtevale da ''Alpina'', austrijska firma, rekonsturiše deonicu od Kokinog Broda do granice sa Crnom Gorom, u dužini od 10 km, iako su ''Putevi'' Užice to uradili u prethodnom periodu – podigli sedam mostova i rekonstruisali negde oko 80 km te trase. U isto vreme, zbog takve politike koju forsiraju austrijske firme u Republici Srbiji, 570 građevinskih srpskih firmi je bankrotiralo. U tom kontekstu treba posmatrati tačke 40. i 41, koje regulišu sporazume sa Rusijom i Belorusijom, koji su na papiru dobri i u tom smislu nemamo primedaba, ali u praksi, te sporazume, koje nemaju zemlje zapadno od Karpata, koristiće austrijske firme, slovenačke firme. To se nije ni krilo prilikom susreta slovenačkih i srpskih privrednika 5. oktobra 2009. godine, kada su slovenačke firme otvoreno rekle da je osnovna prednost Republike Srbije ugovori o slobodnoj trgovini sa Belorusijom i Rusijom. Naravno, MMF je u pregovorima s Republikom Srbijom dobio i druge ustupke koji su, blago rečeno, skandalozni. Smanjenje izdataka za penzije sa 13% BDP do 10% BDP do 2015. godine, zarada, sa 10% BDP na 8% BDP do 2015. godine. Znači, ponovo udar na standard, ponovo udar na penzionere, ponovo udar na naše zaposlene. Takođe, ministar finansija je u jednom intervjuu za najnoviji broj NIN-a priznala da je ugovoreno zamrzavanje penzija do aprila 2011. godine. Međutim, zbog javnosti, treba reći da se ne radi o zamrzavanju penzija, već o njihovom padu. Opšte je poznato, to je naveo i Republički zavod za statistiku, da je inflacija negde oko 7,5%. Znači, to je pad penzija za 5% godišnje. Do ovog perioda, negde oko 20% će biti pad penzija. Naravno, tu je i smanjivanje starosne granice za odlazak u penziju. S druge strane, mogu se izneti argumenti da tako mora, da su to reforme. Imate primer velikih zemalja, kao što je Rusija, koja će u 2010. godini povećati penzije realno za 30%. Opet se može reći da oni imaju naftu, imaju suficit u trgovini s EU od 120 milijardi evra. Ako navedemo primere upravo iz ove zemlje koja ima najveći uticaj, a to je SAD, onda dolazimo do sledećih podataka: 1940. godine, u SAD-u je starosna granica za penziju bila oko 69 godina, a sada je 62, u proseku. Znači, upravo suprotan primer od onoga što se traži od nas. Takođe, povećanje zdravstvenih izdataka u SAD-u za starije od 65 godina u poslednjih 10 godina iznosilo je 4%. To je veći rast nego rast BDP-au Americi. Ako se osvrnemo u bližu prošlost, 1971. godine je Niksonova administracija zamrzla ne samo plate, već i cene. To nema nikakve veze s ovim što MMF zagovara, tzv. neoliberalnim kapitalizmom. Podsećam, tada je inflacija u Americi bila negde oko 5%. Dakle, radi se o dvostrukim standardima. Još jedan primer za to je jedna zemlja koja se može u potpunosti upoređivati s nama po broju stanovnika, a to je Grčka, koja je, iako ima pad u svojoj glavnoj privrednoj grani, u turizmu, od 20%, u izvozu za 22,8%, povećala izdatke za zdravstvo, za siromašne i za obrazovanje za dve milijarde evra za sledeću godinu. Dakle, nikakvog objašnjenja nema za ono što se primenjuje ovde. Nema objašnjenja ni što se tiče deficita. Naravno, mi smo protiv deficita, ali deficit u zoni EU je 5,9%, a ovde se traže od Srbije drakonski uslovi u punom smislu te reči, traži se da Srbija ispunjava uslove koje niko ne ispunjava u EU, koje ne ispunjava SAD, koje imaju deficit od 12%, i to na račun penzionera, zaposlenih u zdravstvu, zaposlenih u obrazovanju, u vreme najveće ekonomske krize u poslednjih 20-tak godina. Mi smatramo da vlast treba realno da posmatra namere MMF-a i da ne misli da iza MMF-a stoji neka humanitarna organizacija ili Crveni krst, već stoji SAD, kojem je osnovni cilj bogaćenje na račun siromašnih. Zahvaljujem.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, s redosledom narodnih poslanika, podnele sledeće poslaničke grupe: Poslanička grupa LDP-a, Poslanička grupa DSS-a, Poslanička grupa G17 plus, Poslanička grupa Napred Srbijo, Poslanička grupa SRS. Prelazimo na deo sednice gde radimo po redosledu narodnih poslanika, a prema prijavama za reč u zajedničkom jedinstvenom pretresu o predlozima zakona iz tačaka od 31. do 56. tačke dnevnog reda. Prvi na list prijavljenih govornika je narodni poslanik Slobodan Maraš, a posle njega, narodna poslanicaMilica Vojić-Marković. Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, neću ponavljati da ovaj ogromni broj tačaka dnevnog reda, koji je spojen u jednu, deluje besmisleno. Hteo sam vas, predsedavajuća, da pitam, pošto je pozvano 25 ljudi od strane predsednice Skupštine da prisustvuju ovoj raspravi od 26. tačaka dnevnog reda, ko su ovi simpatični ljudi koji su iza gospodina Ugljanina, koji sve vreme, bar, ostavlja utisak da sluša govornike? Ko su ovi simpatični ljudi što ćućore sve vreme, pričaju, smeju se? Znači, 25 ljudi je ovde pozvano, sede njih troje, a ne znam ko su. Samo sam hteo da pitam, da znam kome se obraćam, pošto gospođa ministarka, koja je obrazlagala ovih 26 sporazuma, predloga zakona itd., nije trenutno prisutna. Pre svega, hteo sam nju da pitam, pošto, kao ovlašćeni predstavnik, dolazi iz partije, o temi o kojoj želim da pričam a koja se nalazi pred nama, a u pitanju je, uslovno rečeno, tačka 2, odnosno Predlog zakona o potvrđivanju ugovora o garanciji između Republike Srbije iEvropske investicione banke – unapređenje elektromreže JP „Elektromreža Srbije“. Razlog zbog čega želim o tome da pričam je, pretpostavljam, logičan. Javno preduzeće „Elektromreža Srbija“, kao i neka druga javna preduzeća, predstavlja ne samo partijski plen, kao što ću kasnije pokazati da se jedna partija nalazi u tom javnom preduzeću, odnosno predstavnici jedne partije su i direktor, izvršni direktor i predsednik Upravnog odbora, nego javna preduzeća u ovoj zemlji već duži niz godina, generalno, proizvode gubitke, za razliku od jednog koje je godinama donosilo profit ovoj zemlji, ali je na kraju 2008. godine to javno preduzeće, govorim o NIS-u, imalo gubitak od oko osam milijardi dinara. Zbog čega to govorim? Zato što je sadašnji direktor „Elektromreža Srbije“ gospodin Miloš Milanković, osoba koja je 2006. godine, kada je uveden posrednik u kupovini gasa između Srbije i Rusije, bila na mestu direktora „Srbijagasa“. Tada je, kao direktor „Srbijagasa“, imao platu 3.000 evra, a kao potpredsednik „Jugorosgasa“ je imao 9.000 evra. Taj isti gospodin je prošle godine, u novembru, dao izjavu: „Moja plata je bezobrazno visoka, kao direktora „Elektromreže Srbije“, u poređenju s onim što dobijaju drugi zaposleni u Srbiji“. Nažalost, on je zatekao takvu platu itd. i kaže: „Jedva čekam da se donesu odgovarajuće odluke kako bi ona bila umanjena“. Tom istom gospodinu Milanković nije smetalo kada je imao 12.000 evra primanja – 9.000 evra, za razliku od onoga što tvrdi ministar Škundrić, u firmi koja nije vlasništvo Republike Srbije, a to je „Jugorosgas“, i 3.000 evrakao direktor „Srbijagasa“, ali se našao prozvanim u momentu kada je bila afera ''Krišto'', odnosno kada je ustanovljeno da direktor Aerodroma ima platu preko 300.000 dinara. Onda je našao da je bitno da kaže da mu je plata veoma visoka. Kao i neki moji prethodnici, moram da iskažem svoju brigu što država daje garancije za jedno javno preduzeće na čijem čelu se nalazi gospodin Miloš Milanković, koji je svojim činjenjem, nečinjenjem, u krajnjoj liniji, i svojom odgovornošću, jer je bio tada direktor „Srbijagasa“, doprineo daje „Srbijagas“ danas u gubitku 170 miliona evra. Tada je iz vlasništva Republike Srbije, odnosno „Srbijagasa“, ispušteno 25% firmi „Jugorosgas“ i, kao što sam pre neki dan dokazao, polovina profita u „Jugorosgasu“, koji iznosi 20 miliona evra, mogla je da bude i profit Republike Srbije. Moram da kažem da je direktor ''Elektromreže Srbije'' dr Miloš Milanković iz G17 plus, Upravni odbor, Vidoje Jevremović, G17 plus, bio je kandidat na izborima 2007. godine, izvršni direktor za investicije Vladimir Milankov, bio poslanik 2004, sada član Izvršnog odbora Gradskog odbora G17 plus Beograd. Ponovo da se vratim na početak, zbog čega izražavam sumnju da država staje iza ovakvih nekih garancija, da država bude garant. Zato što neko ko je s enormno velikom platom upropastio jedno javno preduzeće, pa je uhlebljen na drugo radno mesto direktora javnog preduzeća, a Srbija treba da garantuje za njega. Naravno, nije on jedini, ovde samo hoćemo da postavimo pitanje odgovornosti. Kad smo pričali prošli put o železnicama, pitali smo – da li je neko odgovoran što je ''Železnica'' u tolikoj dubiozi? Da li je neko odgovoran što NIS ima toliki gubitak? Moram da podsetim da je sadašnji direktor ''Panonskih elektrana'', gospodin Saramandić, do pre nekoliko meseci, odnosno pre 10 meseci bio direktor NIS-a. Tada je imao platu 600.000 dinara, u aprilu 2008. dobio je bonus platu i onda napravio, u 2008. godini, gubitak od 8 milijardi, bio postavljen na mesto direktora ''Panonskih elektrana'', i nikom ništa. Mislim da je u interesu građana Srbije, u interesu same države, da se dobro promisli, kada država staje kao garant iza neke garancije, koje javno preduzeće je u pitanju, koji čovek se nalazi na mestu direktora tog javnog preduzeća. Meni je jako žao, moram da kažem, što ovde nije ministarka, koja dolazi iz iste te partije, nadam se da bi bar ona mogla da mi odgovori. Naravno da ne očekujem od ministra Ugljanina da mi na ova pitanja odgovara. Igrom slučaja se tako potrefilo da su svi odsutni; od 25, odnosno sedam pozvanih, svega četiri je tu, kao što možete videti da iz vladajuće većine ima šest do sedam poslanika, uključujući i dva potpredsednika, iako je ministarka, podvlačim, rekla da su ovo veoma važni sporazumi koje država Srbija treba da ratifikuje. Mi iz LDP-a ne pravimo razliku između zemalja koje su nam prijateljske ili neprijateljske kada su u pitanju ovi sporazumi. Smatramo da su svi ovi sporazumi bilateralni, da se unapređuje trgovina i da se unapređuju odnosi između svih ovih država s kojima bilateralno sklapamo određene sporazume, odnosno trebalo bi da budu u korist same Srbije. Znači, po nama, nema neprijateljskih zemalja, ili manje ili više prijateljskih, bitni su samo odnosi među njima. Pokazalo se da tamo gde pravimo sporazum ili ugovor gde jedan posto odlučuje o svemu, kao što je u slučaju NIS-a, prijateljstva više nema; tu postoji samo interes, a taj interes nije na strani Srbije, odnosno ta šteta ide samo u korist Srbije. Još jednom podvlačim, žao mi je što nije tu niko od predstavnika Vlade koji bi mogli da mi daju odgovor na to pitanje. Vas bih molio, gospođo predsedavajuća, bez zle namere, samo da znamo s kim ovde razgovaramo, osim gospodina Ugljanina, koji sedi ovde od početka, iako nije predlagao.
Narodni poslaniče, upućujem vas na Poslovnik, na odredbe kojima se određuje način komunikacije između predstavnika Vlade i narodnih poslanika. Dakle, vaše pitanje nije za mene, nego za predstavnika Vlade. Ovlašćeni predstavnik je ministar Sulejman Ugljanin i on može da vam odgovori. Ostalo je na predsedavajućem da, u skladu sa članom 27. Poslovnika Narodne skupštine, obezbedi nesmetano trajanje sednice. Želite reč, povreda Poslovnika? Povreda Poslovnika, narodni poslanik Slobodan Maraš.
Član 27, gospođo predsedavajuća. Molim vas da u moje ime, ili mogu i sam da zamolim ministra Ugljanina da nam kaže ko su ljudi koji sede iza njega i gotovo besprekidno se smeju dok traje rasprava u Skupštini. Izvinjavam se ako sam pogrešnu adresu naveo. Molim vas, gospodine, da nam kažete ko su saradnici, pošto ovde imamo i mlađih savetnika i pomoćnika ministara i državnih sekretara koji su navedeni, samo da znamo ko su ljudi kojima se obraćamo. Hvala.
Gospodine poslaniče, nije povređen član 27. Naprotiv, staram se da svi članovi Poslovnika Narodne skupštine budu primenjeni kako su napisani. Molim vas da svi to učinimo, pogotovo kada hoćemo da se pozivamo na Poslovnik, dakle, da primenjujemo članove na koje se pozivamo. Narodna poslanica Milica Vojić-Marković ima reč, posle nje, narodni poslanik Jovan Nešović. Ministar Sulejman Ugljanin želi reč, izvolite.
Ovde su Gordana Lazarević, pomoćnik ministra finansija, Žarko Milićević, mlađi savetnik i gospodin Stojadinović, pomoćnik ministra energetike.
Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković, posle nje, narodni poslanik Jovan Nešić.
Kao i moji prethodnici, moram da kažem da je potpuno skandalozan način na koji vladajuća većina vodi sednice, jer mi danas za 26 minuta, govorim u ime DSS-a, treba da pređemo 26 zakona koji su i te kako važni, važni sporazumi su pred nama, i mislim da građani Srbije moraju da znaju o čemu se ovde radi. Vladajuća većina nas dovodi u poziciju da mi pravimo prioritete između 26 važnih zakona, ugovora i verifikacija, o čemu da obavestimo građane Srbije. Zaista sam imala dilemu šta je to toliko važno, pa mislim da građani Srbije moraju da znaju nešto o zakonu o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o saradnji na uvozu ozračenog nuklearnog goriva sa istraživačkog reaktora u Rusku Federaciju. Radi se o vrlo opasnoj situaciji u koju Vlada Srbije dovodi građane Srbije i mislim da je red da građani Srbije to znaju. Usput moram da konstatujem da sve ovo što danas budem pričala građanima Srbije, savetnici, saradnici i, na kraju, ni gospodin ministar o tome ne može da da bilo kakvu informaciju, da potvrdi ili da kaže da sam nešto slagala građane Srbije. Za trenutak moram da skrenem vašu pažnju na 2002, 2003. godinu, kada je u tadašnjoj vladi Zorana Đinđića ministar za nauku i tehnološki razvoj bio Dragan Domazet, koji je doneo nekoliko skandaloznih odluka, uz nekoliko fantastičnih izjava, od kojih ću neke citirati kasnije. Jedna od tih velikih odluka bila je da se Nuklearni institut u Vinči transformiše, tako što će ga iscepkati na raznorazne male celine, podeliti ga tako da ne može da funkcioniše. Ta skandalozna odluka je izazvala zgražavanje ne samo stručne javnosti u tadašnjoj SRJ, nego i u svetu, jer je za neka dva ili tri dana 150 naučnika iz sveta koji se bave ovom oblašću izrazilo svoje ogorčenje, pošto Nuklearni institut u Vinči i te kakav položaj i ugled u svetu uživa. Sva sreća, ta vlada je tada pala, ta ideja do kraja nije sprovedena, ali se, očigledno, u liku današnje Vlade, a bogami i u liku istog tog Dragana Domazeta, ta ideja danas dovršava. Isti ministar je doneo još jednu vrlo čudnu odluku. U to vreme je doneo odluku da se sirovi uranijum, 48 kilograma tog sirovog uranijumskog goriva, koje je nekadašnja Vlada Jugoslavije za velike pare kupila i skladištila u Vinči, vrati u matičnu zemlju, zemlju porekla, a to je bila Rusija. Taj tada izuzetno vredan sirovinski i strateški materijal izvezen je bez dinara u Rusiju, iako je bio i te kako vredan. Ono što je tada bilo vrlo važno i trebalo je da se kaže, on je tada donet kako bi se zamenilo izloženo nuklearno gorivo koje je Reaktor RA u Vinči koristio pre toga. Dakle, ovaj uranijumski materijal je bio potpuno bezopasan, ali vrlo skupocen, ali Vlada to ili nije znala, ili ga je, jednostavno, što je vrlo važno, ustupila Rusiji bez para i dinara. Očigledno je bilo da je Vlada postupila tako pod velikim pritiskom, jer je SAD od 2001. godine veliki pritisak vršio na sve zemlje koje su imale uranijumsko gorivo i tražio da se ono izmesti u matične zemlje, u Rusiju. Naravno, taj pritisak je išao preko Međunarodne atomske agencije u Beču i očigledno je da je naša vlada, pod tim pritiskom, morala tako da postupi. Ono što se kasnije dešavalo, sav cirkus oko svega toga je pokazao da je, zapravo, Vlada jako dobro znala o čemu se tu radi, jer je Vlada obavestila građane Srbije da ima jako dobru vest za njih, da vodi računa o njihovoj bezbednosti i sa 1.500 policajaca, helikopterima (samo je Džejms Bond bio negde sa strane i nije učestvovao u toj velikoj akciji), izmestila, vratila ovaj basnoslovno bogati sirovinski materijal u Rusiju, ne pokušavajući uopšte da pregovara. To je ono što je najvažnije, ne pokušavajući uopšte da pregovara, jer je ovaj materijal bio i te kako dobar način da se obezbede sredstva za dalji rad ''Vinče'', a da se, istovremeno, to veže za dogovor, uz taj materijal koji mi ustupamo besplatno, vezan za nuklearno gorivo koje je ostalo od reaktora u Vinči, koje je korišćeno i koje jeste opasno, koje je ostalo u Vinči, u skladištima koja su loša, koja nisu bila dobro obezbeđena i koja su predstavljala opasnost za bezbednost građana Srbije i dan-danas predstavljaju opasnost. Dakle, kada taj dogovor o vezanoj trgovini nije tada postignut, a bilo je moguće da se postigne, o velikim sredstvima koja su bila potrebna da bi se ovaj materijal, ovaj nuklearni otpad koji je ostao u Vinči transportovao u Rusiju, Vlada više nije imala sredstava da to dalje pokreće i taj projekat da se izmesti nuklearni otpad koji je opasan za građane Srbije je, jednostavno, zastao tog trenutka. Moram da podsetim javnost da je bivši ministar za nauku i tehnološki razvoj Ana Pešikan potpisala i donela odluku o projektu „Vind“. Taj projekat je zapravo projekat nuklearne dekomisije u Vinči. Trebalo je da ima zadatak da obezbedi čuvanje tog nuklearnog otpada. Jedan deo novca od međunarodne zajednice je tada prikupljen i počeo je da se sprovodi ovaj projekat, ali je očigledno da su prioriteti bili da se prave rešetke i ograde oko samog skladišta, jer, zaista, ruku na srce, to skladište i nije bilo adekvatno i moralo je da se obezbedi bar na taj spoljašnji način. Novac je potrošen i priča s izmeštanjem nuklearnog otpada je stala, ali onda je došlo vreme ove vlade i posete delegacije Međunarodne atomske agencije, koja je bila vrlo eminentna. Ta delegacija je tražila od Vlade Srbije da povede računa o tome šta se dešava u Vinči s tim nuklearnim otpadom. Onaj ministar koji ne ume da kaže ''ne'' kad je u pitanju međunarodna zajednica, Božidar Đelić, koji ovog trenutka igra ulogu ministra za nauku i tehnološki razvoj, a nauka nikada nije bila u crnjem položaju, mislim da je trebalo i o tome govoriti, pošto je ovde jedna od tačaka bila vezana i za status nauke, tada je građane Srbije obavestio da će Vlada Srbije stupiti u pregovore s međunarodnom zajednicom koja će obezbediti, delom, sredstva, a naša obaveza je bila da skupimo 25 miliona dolara kako bismo mogli da učestvujemo u tom projektu izmeštanja. Rekao je da ima 23, sad mu fale još dva. Istina je bila sasvim drugačija. Pogledajte budžet, pogledajte rebalans budžeta. Da li postoji u budžetu, u rebalansu budžeta takva neka stavka? Ne postoji. Dakle, Vlada Srbije nije imala sredstva, nijednog momenta nije imala sredstva; 25 miliona dolara je veliki novac u ovom trenutku za Vladu Srbije. Ona je morala da odgovori međunarodnoj zajednici da će da radi ovaj posao, bez toga da je obezbedila novac, ali pošto nije imala novac, mi imamo uvek genijalne ideje. Jedna od tih ideja je bila da se Nuklearni institut u Vinči obaveže da preko Upravnog odbora donese odluku da će se zadužiti kod komercijalnih banaka, tako što će podići kredit od minimum 25 miliona dolara. Naravno, to ne može da bude, zato što, u skladu sa zakonom Srbije, ne može budžetska ustanova da podiže kredite, pa je predstavila mogućnost da sam institut ode u stečaj. Onda su pritiskali Upravni odbor, koji nije smeo takvu odluku da donese, pa su ljudi iz Upravnog odbora vrlo brzo zamenjeni. Zamislite ko su dva nova čoveka koja su došla da završe posao koji je Vlada smislila? Bili su to Dragan Domazet, koga smo već pominjali, i njegov zamenik u periodu dok je bio ministar, Radojica Pešić, koji je danas postao i direktor tog jednog preduzeća koje je izdvojeno iz Vinče. Dakle, ono što je bilo bitno, oni su terali budžetsku ustanovu da se zadužuje kako bi odradila posao Vlade Srbije koji je ona potpisala po međunarodnom ugovoru. Kako ''Vinča'' i ljudi zaposleni tamo, tako i ljudi iz Upravnog odbora nisu hteli da podižu kredite, ''Vinča'' se kažnjava. Prvo je pocepana, nema novaca za projekte, plate kasne, jednostavno se došlo do toga da treba ''Vinča'' da odumre kako bi mogli da se završe poslovi. Vrhunac na koji su poslanici DSS-a upozoravali kada smo donosili Zakon o jonizujućem zračenju, naš amandman je tada odbijen, jeste upravo kada su ova vlada i ova skupština donele, prvo, predlog zakona, a zatim je i izglasan Zakon o jonizujućem zračenju. Mi smo tada skretali pažnju da postoji izvestan član 48a, da taj član u prvobitnom tekstu tog zakona nije bio napisan i da se to na neki volšeban način pred poslanicima pojavilo, vrlo čudno tumačenje tog zakona i tog člana. Šta znači taj član 48a? On kaže da će se osnivati javno preduzeće ''Nuklearni objekti Srbije'', s imovinom, sredstvima i na adresi ''Vinče''. Kako se to zamislilo, tako se i ostvarilo. Ovih dana, pred nama je rasplet tog celog događaja i on je takav da se cepa imovina ''Vinče'', Nuklearnog instituta, odvajaju se laboratorije za zaštitu, reaktorska tehnologija i, ono što je zastrašujuće, cepaju se stručni timovi, koji ne mogu tako lako da se formiraju, za pet-šest meseci, potrebne su godine. Tako formirani timovi ovog momenta su razbijeni. Jedan deo ljudi je podlegao pritisku i otišao u penziju. Drugi deo ljudi piše pisma poslaničkim grupama tražeći pomoć, jer očigledno u Vladi ne razumeju šta rade ili imaju neku drugu ideju, ali ta ideja nije na korist građana Srbije. Dakle, polako se ostvaruje ono što je gospodin Domazet smislio, a, inače, smislio je i ovo: Srbija je mala zemlja i nisu joj potrebne osnovne nauke, a primenjene nauke treba da plati privreda. Ideja koju je tada imao sa razbijanjem ''Vinče'', nažalost, to su zabeležene reči, koliko god neozbiljno i neverovatno zvučale, ovog trenutka polako ulazi u završnu fazu. Napravljeno je to preduzeće ''Nuklearni objekti Srbije''. Zanimljivo je da ono, pošto je javno preduzeće, može da se zaduži. Zamislite, zadužilo se za 25 miliona evra. Zanimljivo je i kako je ono uopšte registrovano? Registrovano je pod pogrešnom šifrom delatnosti. Umesto pod šifrom 233-2300, što je obrada nuklearnog otpada i priprema nuklearnog goriva, to preduzeće je registrovano pod šifrom 90000 – Odstranjivanje otpadaka, smeća, sanitarne i slične aktivnosti. Neverovatno je. Ovog trenutka to preduzeće ima zaposlenog direktora, gospodina Radojicu Pešića, ovde pominjanog, ima upravni odbor, ima sekretara i nikoga više. Ono treba da radi ovakve poslove. Možda će zaista raditi poslove odstranjivanja otpada, smeća, sanitarne i slične aktivnosti. Ono što je strašno, jeste da se i dalje vrši pritisak na zaposlene u ''Vinči'', i dalje se razbija ''Vinča'' na raznorazne načine. Nuklearni otpad i dalje stoji u vrlo nebezbednim uslovima. To su uslovi koji mogu da dovedu do ekološke katastrofe, pre svega, grada Beograda. Vladu baš briga, ona gleda kako će da namakne te pare. Ono što je vrlo važno, ministar za nauku i tehnološki razvoj se ne pojavljuje u javnosti da govori o ovome, ali se pojavljuje u ''Vinči'' da maltretira zaposlene naučnike tamo. Ono što je najstrašnije, pred nama je ovaj zakon koji kaže da za sprovođenje ovog zakona, dakle, za sprovođenje ove akcije uklanjanja nuklearnog otpada, i te kako opasnog nuklearnog otpada, nisu potrebna finansijska sredstva. Ovo je neverovatno, zaista neverovatno. Zamislite da nisu potrebna finansijska sredstva da bi se ovakav projekat sproveo! To ne postoji. Namerno sam napravila ovaj uvod jer je očigledno da su finansijska sredstva potrebna, da iznose 25 miliona dolara, da su obezbeđena na način na koji je Vlada, zapravo, pokušala da prevari domaću i stranu javnost, jer je rekla da će učestvovati u tom projektu i da će izmisliti otpad. Neću mnogo dalje da govorim o tome, hoću da podsetim i poslanike da pogledaju da li u rebalansu budžetu za ovu godinu postoje ova odvojena sredstva. Tvrdim da ih nema, ispravite me ako sam slagala. Hoću da podsetim poslanike i da pogledaju sledeći budžet, za 2010. godinu, koji još nije došao, po sistemu – ne znamo kada će doći, imamo neka druga, preča posla i slične stvari, izvlačimo se na raznorazne načine, kada dođe, da vide li je Vlada obezbedila bilo koja sredstva, jedan jedini dinar, da pokaže dobru volju, ili će svoje obaveze po međunarodnim ugovorima ponovo prebaciti na nekog drugog, pa makar uništila jedan takav nuklearni institut, koji je i te kako važan ne samo za ovu zemlju, nego ima svoje mesto i svoj ugled u svetu. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Jovan Nešović, posle njega, narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, danas je pred nama 26 potvrđivanja, što sporazuma, što određenih ugovora, i ja želim u svom izlaganju da se osvrnem na tri ugovora koji su vezani za potvrđivanje određenih zajmova za investicije, kako u infrastrukturu, tako i u mala i srednja preduzeća. Prvi jeste zakon o potvrđivanju Ugovora o garanciji za vozna sredstva – višedelne elektromotorne garniture, između Republike Srbije i Evropske banke za obnovu i razvoj. Ugovor predviđa povlačenje 100 miliona evra od strane Evropske investicione banke za kupovinu 30 višedelnih elektromotornih garnitura za unapređenje železničkog saobraćaja, i to regionalnog, kako teretnog, tako i putničkog saobraćaja. Ono što je važno reći jeste da nema privrednog razvoja jedne države bez razvoja infrastrukture, kako putne, tako i drugih oblika infrastrukture, železničke, npr. Ako govorimo o razvoju železničke infrastrukture, važno je reći da mora da se poboljša kvalitet pruga, ali i kvalitet voznih sredstava i kvalitet usluga železnice. Ovde govorimo o kvalitetu usluge, a to znači značajna ulaganja koja će ići u domen poboljšanja usluga. Usluge kod železnice znače da nema otkazivanja vozova. To znači poboljšanje kvaliteta voznih sredstava, ali i povećanje brzine kretanja kako putničkih, tako i teretnih vagona. To znači i povećanje čistoće u kabinama putničkih vagona, to znači i definisanje novih sadržaja da bi se povećao broj putnika koji će koristiti železnice i povećana količina tereta koji će se prevoziti železnicama Srbije. Ono što je, takođe, važno, jeste da 80% ukupnih prihoda ''Železnica Srbije'' dolazi od strane teretnog saobraćaja, a 70% tog teretnog saobraćaja otpada na međunarodni saobraćaj. Prema tome, da bismo povećali prihode, moramo da imamo jako dobar kvalitet voznih sredstava i moramo da osposobimo pruge da imaju dozvoljene veće brzine. Hoću da kažem da mi se čini da su Vlada Republike Srbije i Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja, zajedno sa ''Železnicama Srbije'', ove godine uradili jedan jako važan projekat, a to je proizvodnja i rehabilitacija železničkih vagona, teretnih vagona. Dolazim iz grada Kraljeva, gde je naša ''Fabrika vagona'' dobila da radi nekih novih 85 vagona koji ispunjavaju sve standarde EU i razvijenih država sveta. To je važna stvar, iz prostog razloga što na taj način, u vreme krize, spasavamo privredno biće, a to znači da dajemo posao. S druge strane, po jeftinijoj ceni dobijamo kvalitetne teretne vagone za naše javno preduzeće. Hoću da zamolim ovde prisutnog ministra i da zamolim Vladu Republike Srbije, pošto će i 2010. biti krizna godina, da se u programu Vlade Republike Srbije odvoje sredstva za proizvodnju novih kontingenata vagona, teretnih vagona, za ''Železnice Srbije'', i ne samo da to bude posao za ''Fabriku vagona'' iz Kraljeva, nego za svih osam preduzeća koliko ih se danas u Srbiji bavi proizvodnjom kakoteretnih, tako i putničkih vagona. Ono što je, takođe, važno, jeste da najveća ulaganja u ''Železnice Srbije'' idu u Koridor 10, kao što je i u putnoj privredi, ali mora se voditi računa i o razvoju regionalnog železničkog saobraćaja. U obrazloženju ovog zakona je definisano koji su to posebno važni pravci što se tiče regionalnog razvoja putničkog saobraćaja. Na početku sam rekao da je to kredit od 100 miliona evra, kojim će se nabaviti do 33 elektromotorne garniture. Važno je da je JP ''Železnice Srbije'', po ugovoru, dužno da obezbedi jedinicu koja će biti zadužena za praćenje realizacije ovog projekta. Čini mi se da to jeste važno, zato što su i poslanici ukazivali na podatak da realizacija mnogih projekata, odnosno ugovora koje smo ratifikovali, sporijeteče, ne povlačimo dozvoljena sredstva dinamikom koja je definisana ugovorima. Za to plaćamo penale. Čini mi se da ako imate posebnu jedinicu u okviru javnog preduzeća koja će biti direktno u kontaktu s Vladom i kreditorom, valjda će se uozbiljiti ceo posao i očekujem da se ovih 100 miliona evra povuče po dinamici koja je predviđena samim ugovorom i da tu neće biti nikakvih zastoja. Takođe je važno da ako se bude više ulagalo u železnice Srbije, ako poslovodno rukovodstvo ''Železnica Srbije'', resorno ministarstvo i Vlada budu doveli dotle da železnice Srbije budu na nivou razvoja koji je veći nego što je sada, biće to sigurno profitabilnija kompanija, neće iskazivati gubitke koje sada imamo, a samim tim će se stvoriti uslovi da u godišnjim planovima, finansijskim planovima tog preduzeća bude i otplata ovakvih kredita koje danas ratifikujemo, da garant bude država, Republika Srbija, i da će samo preduzeće u nekoj bliskoj budućnosti uspeti da vraća kredite, odnosno dospele obaveze. Drugi ugovor je Ugovor o garanciji između Republike Srbije i EIB koji je vezan za poslove JP „Elektromreže Srbije“, a odnosi se na rehabilitaciju i izgradnju šest trafo-stanica, kao i izgradnju pratećih dalekovoda na području šest gradova i opština. Ovaj ugovor je povoljan kada se gleda na finansijski efekat, na visinu kamatne stope koja ga opterećuje, grejs period i vreme vraćanja. Vrednost Ugovora je 24,5 miliona evra. Ono što treba shvatiti jeste da će izgradnjom ovih trafo-stanica elektroenergetski sistem Srbije biti stabilniji i kvalitetniji. Moramo da vodimo računa o tome da izvlačenje države iz krize i povećanje privredne aktivnosti u državi Srbiji sadašnji elektroenergetski sistem vrlo teško može da izdrži. U ovom trenutku moramo da se prilagođavamo, da imamo sistem koji će u datom trenutku moći da prihvati veća opterećenja koja su vezana za potrošnju električne energije. Ova investicija je razvoj infrastrukture u oblasti elektroprivrede i smatram da je važna, možda ne u ovom trenutku, ali u budućnosti, kad bude veća potrošnja električne energije, kada bude privreda na višem nivou razvoja, svakako. Bez ovakvih investicija, doći ćemo u situaciju da imamo određene havarije koje mogu da imaju višednevne ili višesatne zastoje. To je pogubno po stanovništvo i po privredu. Treća jeste ratifikacija Programa kreditne pomoći malim i srednjim preduzećima preko domaćeg bankarskog sektora i podrška regionalnom razvoju kroz javna komunalna preduzeća. To je Sporazum između RS i Vlade Republike Italije. Ovo je nastavak saradnje koji je započet 2005. godine. Takođe, 2005. godine je postojala slična kreditna linija, u iznosu od 33,25 miliona evra. Ona je povučena u kompletu, preko poslovnih banaka, i ono što je dobila privreda Srbije, odnosna mala i srednja preduzeća, jeste da su mogla pod povoljnim uslovima da nabave opremu koja je vezana za tehnološki proces izrade njihovih proizvoda. Potpuno je sigurno da samo sa savremenom tehnologijom i dobrim kvalitetom proizvoda možemo nastupiti kako na domaćem tržištu, tako i na tržištu razvijenih zemalja, zemalja u okruženju i zemalja Evrope. Jednostavno, moramo da ulažemo u tehnologiju. Naša preduzeća moraju da ulažu u tehnologiju i ovo je dobar primer – da koristite jednu kreditnu liniju da biste ostvarili svoje srednjoročne i dugoročne planove, sa kamatnom stopom od oko 4,85% najviše; ako se doda ona kamata koja ide prema kreditoru plus deo koji uzima Narodna banka, plus zbog rizika preko poslovnih banaka, sve to kada se sabere – 4,85%. U Narodnoj banci se očekuje negde oko 4,2%. Čini mi se da je u ovom trenutku, kada se pogledaju krediti poslovnih banaka, ovo prilično jeftinije i da će mala i srednja preduzeća, koja su našla interes i u ranijem periodu, sigurno naći interes da iskoriste mogućnosti iz ove kreditne linije. Ono što je proširenje u odnosu na staru kreditnu liniju jeste da se mogu definisati projekti koji su vezani za poljoprivredu, turizam i za lokalnu infrastrukturu. Definisano je da za mala i srednja preduzeća vrednost kredita bude između 50.000 i jednog miliona evra, a za lokalnu infrastrukturu, misli se na javna komunalna preduzeća koja hoće da kupe neku opremu, neku liniju, nešto što bi poboljšali kvalitet njihove usluge građanima na lokalu, visina kredita je između 150.000 evra i dva miliona evra. Ovde je država samo garant. Narodna banka je ta preko koje će ići ceo posao, odnosno glavni izvršilac će biti poslovne banke koje danas posluju u Srbiji i to će verovatno biti iste banke koje su bile i za prvu kreditnu liniju. Čini mi se da nije na odmet pomenuti da je 710.000 evra donatorski deo, otprilike, koji će obezbediti podršku realizaciji ovog projekta. To je nešto što nećemo vratiti. Važno je reći da je period trajanja ovog kredita 13 godina, rok otplate sedam godina, poček je, ono što zovemo grejs period, nekih pet godina i kamatna stopa na godišnjem nivou će biti ono što je najavila NB, 4,25%. To sam s Interneta uspeo da skinem. Ako se sabere ovo što je definisano, to je 4,85%. Videće se kolika će biti ta kamatna stopa. Određene obaveze koje se preuzimaju ovde, formiranjem zajedničkog upravnog odbora koji će pratiti realizaciju celog posla, formiranjem devolving fonda kod Ministarstva finansija, smatram da nisu neki veliki poslovi koji će omesti da vrlo brzo povučemo ta sredstva, a onda mala i srednja preduzeća i lokalne samouprave dobijaju mogućnost da preko bankarskog sektora, pod ovim uslovima, za svoje potrebe mogu da se zaduže, da mala preduzeća kupe neku opremu koja će dati kvalitet proizvoda, da prodajom tog proizvoda mogu da stvore likvidnost, odnosno prihode, da mogu nesmetano da vraćaju. Ta preduzeća, lokalne samouprave, odnosno javna komunalna preduzeća, da mogu da kupe linije koje će pojeftiniti njihovu uslugu, ne smanjiti, nego poboljšati kvalitet, kroz jeftiniju uslugu i, na kraju, iz tih sredstava uštede da vrate Ministarstvu finansija, odnosno davaocu kredita, sredstva koja se obezbeđuju. Sagledavajući sva tri sporazuma i da su ove sve stvari vezane za investicije kako za infrastrukturu, tako i za mala i srednja preduzeća, ili komunalna preduzeća, sagledavajući sve ostale sporazume koji su danas na dnevnom redu, a koji se odnose na bolje povezivanje države Srbije sa zemljama u okruženju i zemljama koje nisu u okruženju, kao i na bilateralne odnose, na određene bescarinske stvari, ekonomsku saradnju i druge oblike saradnje, G17 plus će u danu za glasanje podržati sve ove sporazume i ove zakone i pozivamo druge poslaničke grupe da urade isto. Hvala.
Ovim završavamo rad u prepodnevnom delu sednice. Određujem pauzu koja će trajati do 15.05 časova. Popodnevni deo počinjemo, odnosno nastavljamo po redosledu narodnih poslanika prema prijava za reč. Prvi prijavljeni je narodni poslanik Zoran Ostojić, posle njega, narodni poslanik Dragan Stevanović. Hvala.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad. Obaveštavam vas da ćemo danas, u skladu sa članom 85, raditi do završetka tačke dnevnog reda koja bude u 18 časova, odnosno u 16 časova na dnevnom redu. Izvinite, u 18 časova, a treba o tome da vas obavestim do 16 časova, što činim. Gospodin Zoran Ostojić nije tu. Gospodin Dragan Stevanović nije tu. Gospodin Branislav Mitrović. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas na dnevnom redu imamo više predloga zakona o potvrđivanju ugovora, sporazuma i protokola, međutim, zadržao bih se na Ugovoru o garanciji između Republike Srbije i Evropske banke za obnovu i razvoj, koji je potpisan 8. maja 2009. godine. Ovim ugovorom, ova banka odobrava zajam od 100 miliona evra za projekat nabavke železničkih voznih sredstava, tačnije, elektromotornih garnitura. Banka odobrava JP "Železnice Srbije" zajam pod sledećim uslovima. Period trajanja zajma je 15 godina, uključujući i grejs period od četiri godine. Zatim, otplata zajma bi se vršila u 22 polugodišnje rate, provizija na nepovučeni deo zajma je 0,5% godišnje i kamatna stopa je EURIBOR plus 1% marža, s tim što je varijabilna, s opcijom fiksiranja kamatne stope. Smatram veoma značajnim da ovim ugovorom i JP "Železnice Srbije" na sebe prihvata određene obaveze, a to su: izrada i usvajanje plana poslovanja za svaku poslovnu jedinicu, uvođenje metodologije utvrđivanja troškova za svaki segment delatnosti putničkog saobraćaja, zatim, obračuni moraju u svakom trenutku biti u skladu s međunarodnim standardima za finansijsko izveštavanje. Na kraju, kao veoma bitno, Javno preduzeće "Železnice Srbije" će formirati jedinicu za realizaciju ovog projekta. Železnički saobraćaj je veoma složen tehničko-tehnološki sistem koji ima karakteristike i zakonitosti koje vladaju u složenim sistemima. Za razvoj jedne zemlje i pojedinih regiona, železnički saobraćaj ima značajnu ulogu i on mora skladno da funkcioniše kako bi ispunio postavljeni zadatak. Od njega se traži da izvrši ulogu transporta putnika i robe s jednog na drugo mesto, ali uz minimalne troškove. Poslednjih godina, u železničkom saobraćaju se ispoljava niz slabosti koje se negativno odražavaju na samu železnicu, s jedne strane, i s druge strane, na korisnike njenih usluga. Zbog svega toga, raduje svaka inicijativa za ulaganje u železničke kapacitete. Železnica, kao podsistem u saobraćajnom sistemu, spada u one grane koje se karakterišu jakim integracionim procesima u pogledu tehnike, tehničke i tehnološke organizacije saobraćaja. Ona po organizacionoj strukturi i funkcionalnosti svojih delova spada u čvrsto spregnute, složene sisteme. Osobenost u odnosu na ostale saobraćajne grane daju joj tri vrste transportnih kapaciteta – pruga, kao saobraćajni put, sa svim pratećim postrojenjima, signalno-sigurnosnim postrojenjima i sistemima veze, zatim vučni i vučeni kapaciteti, tu se misli na lokomotive, teretna kola i u ovom delu mislimo i na ove elektromotorne garniture o kojima je danas reč, i, na kraju, stanični tehnički kapaciteti. Imajući u vidu činjenicu da je u prethodnom periodu jedan od najvećih problema u funkcionisanju srpskih železnica bio nedostatak lokomotiva i vagona, nabavka ovih elektromotornih garnitura obećava poboljšanje kvaliteta železničkih usluga. S obzirom na karakteristike ovakvih garnitura i činjenicu da će se prvenstveno koristiti za prevoz putnika na regionalnim pravcima, ovakva nabavka, kroz bolje povezivanje u okviru regiona, ali i povezivanje sa glavnim gradom, uticaće na brži i ravnomerniji regionalni razvoj. Posebno izražavam zadovoljstvo što će određeni broj ovih garnitura prevoziti putnike na pruzi Beograd - Bar, tačnije na relaciji Beograd, tj. Resnik - Vrbnica. Vrbnica je krajnja stanica na srpskom delu pruge od Beograda do Bara. Takođe, očekujem da će broj tih garnitura koje će biti dodeljene pojedinim pravcima oslikavati i ekonomske i brojčane pokazatelje prevoza putnika na tim pravcima. Statistika kaže da je u 2008. godini, na relaciji Beograd - Vrbnica, prevezen 545.151 putnik i od toga prihodovano 186.187.996 dinara. Poređenja radi, sledeći pravac po visini prihoda je pravac Beograd - Subotica, koji je doneo prihod "Železnicama Srbije" od 142.322.011 dinara. Važan je podatak da u toku 24 sata do Vrbnice iz Beograda saobraćaju samo dva para putničkih vozova i jedan par od Užica do Vrbnice. Zbog lošeg stanja putničkih vagona, neretko izostaje jedan par vozova. Takođe, česti su defekti lokomotiva, kao i isključenje vagona na putu zbog kvara, tako da se i vreme putovanja znatno produžava. Petkom i nedeljom je veoma teško putovati ovim vozovima zbog ogromnih gužvi, a mnogi putnici ne uspevaju ni da uđu u voz. S obzirom na to da je pravac Beograd - Vrbnica, po broju prevezenih putnika i ostvarenom prihodu, u samom vrhu srpskih železnica, očekujem da će i broj garnitura koji će biti dodeljen novom pravcu to odslikavati. Prethodnih meseci se dosta govorilo o ulaganju u železnički pravac na Koridoru 10. U potpunosti podržavam takvu politiku i jasni su razlozi za to. Međutim, raduju i najnovija ulaganja u prugu Beograd - Bar, uzimajući u obzir njen položaj i stratešku važnost. Posebno obećava zajednička inicijativa Vlade Italije, Republike Crne Gore, kao i Srpske vlade. Pruga Beograd - Bar obuhvata široko gravitaciono područje, sa velikim brojem korisnika, o čemu govore i podaci o obimu rada na utovaru, istovaru robe u Sekciji za prevoz robe Užice, koja pokriva deo pruge koji pripada Srbiji. U 2008. godini, na području Sekcije Užice, utovareno je 1.362.334 tone robe, što je za samo 17 hiljada tona robe manje od utovara u Sekciji Požarevac, a podsetiću, to je sekcija koja pokriva ''US Steel". Na trećem mestu je Sekcija Lapovo, s daleko manjim utovarom, koji iznosi 496 tona 314.000. Što se tiče istovara, količina u 2008. godini je bila 526.341 tona. Kakav je uticaj kupovine elektromagnetnih vozova na teretni, na robni saobraćaj? U veoma teškoj situaciji u železnici postoji evidentan manjak lokomotiva, koje u ovom trenutku prevoze ne samo teretne, već i putničke vozove. Kupovinom ovih elektromagnetnih garnitura, dobićemo određen broj slobodnih lokomotiva, koje će biti opredeljene za prevoz robe. Svoj interes za ulaganje u prugu Beograd - Bar ima i Evropa. Deo tranzita iz zapadnog dela Bugarske i Rumunije i jugoistočnog dela Mađarske gravitira ka ovoj pruzi. Podsetiću da je jedina veza, železnička veza, Albanije prema Evropi pruga Beograd - Bar. Takođe je poznat i uticaj same luke Bar na transportne tokove, kao i zainteresovanost naše vlade za nju. Siguran sam da je uzimanje zajma za nabavku elektromotornih garnitura dobar potez i da predstavlja samo početak u ozbiljnija ulaganja u srpske železnice. S druge strane, očekujem da će i samo preduzeće "Železnice Srbije" pronaći pravi model organizacije, reformisati se, postati konkurentan na tržištu saobraćajnih usluga i značajan subjekt privrednog razvoja u Srbiji. U danu za glasanje, Poslanička grupa G17 plus će glasati za ovaj i ostale zakone koji su u ovoj tački dnevnog reda. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Zoran Ostojić. Samo se prijavite, molimvas.
Hvala predsednice. Koleginice i kolege, od ovih 26 zakona o potvrđivanju, moju pažnju je privukao Predlog zakona o potvrđivanju Protokola između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o izuzecima iz režima slobodne trgovine uz Sporazum između Vlade Jugoslavije i Vlade Ruske Federacije od 28. februara 2000. godine. Ovaj protokol, koji postaje zakon, koji su potpisali ministar Šojgu i zamenik predsednika Vlade, prvi potpredsednik Vlade, ministar unutrašnjih poslova, gospodin Dačić, avgusta ove godine, u suštini, smanjuje broj proizvoda kojima je zabranjen izvoz u Rusiju bez carina, tj. smanjuje se broj robe koja je izuzeta iz bescarinskog režima. Ono što je važno, jeste šta ostaje na tom režimu? Za šta postoji carina, koji su to proizvodi kojima se otežava izvoz u Rusiju? Svakako da je Ruska Federacija velika zemlja. Većina vas u ovoj sali smatra da se naši odnosi dobro razvijaju, mi mislimo da su oni malo jednostrani, u njihovu korist, a na našu štetu, ali vreme će pokazati ko je u pravu. U svakom slučaju, ovaj sporazum, sa brzinom naših evroatlantskih integracija, otići će u istoriju, jer kada budemo došli u jednom trenutku do vrata EU, moraćemo da prihvatimo pravila koja tamo važe, a sporazumi koji nisu u skladu s politikom EU neće moći da važe. Ali, do toga ima vremena i zato mislim da je dobro da naša država, naša privreda iskoristi ovaj bescarinski režim. Međutim, cifre pokazuju da nismo u stanju da ga iskoristimo. Nesporno je da teško da možemo ikada da imamo suficit u odnosima s Rusijom, naprosto, zbog zavisnosti Srbije, kao i većine Evrope, od ruskog gasa i nafte. Šta možemo tamo da izvezemo? Nekako nam se čini da je i skraćivanjem ove liste izuzetaka ostalo među izuzecima dosta toga što, u principu, jedino i možemo da prodamo napolju. Neću sada govoriti o činjenici da su putnički automobili ostali na ovoj listi. To znači da putnički automobili ne mogu da se izvoze u Rusiju bez carine. O tome je bilo reči i u vreme kada se ovaj ugovor potpisivao. Niti ću da govorim o tome što je jedan od argumenata za ulazak „Fijata“, govorim o ulasku „Fijata“ u „Zastavu“ Kragujevac, koji traje i ko zna koliko će trajati posle ovog požara, bio kako mi imamo bescarinski režim sa Rusijom. On ne važi za automobile. Gotovo je čudno da on ne važi za meso, da ne važi za beli šećer, da ne važi čak ni za rakiju. Veoma je čudno da ne važi ni za drveni kuhinjski nameštaj, drveni nameštaj za spavaće sobe i za ostali drveni nameštaj. Jer, šta, objektivno, Srbija proizvodi? Rakiju, to je nesumnjivo, drveni nameštaj, nesumnjivo, a automobile, ako Bog da. Ali, lista koja postoji i za koju se plaća carina je, po našem mišljenju, lista koja onemogućava Srbiji da postigne bolje rezultate u trgovinskoj razmeni sa Rusijom. Zato mislimo da naša vlada, kada već gajimo takve odnose s Rusijom, kada je već ruski predsednik bio jedini predsednik koji je govorio u ovom domu, treba u budućem periodu da učini veći napor da i ovu robu zakoju se sada plaća carina skine s tog režima. Naprosto, ako ćemo biti prijatelji, ako ćemo mi ovde učiniti sve da podignemo ekonomiju, da tako kažem, reindustrijalizujemo zemlju, da počnemo od onoga što znamo da proizvodimo, što proizvodimo i u čemu imamo tradiciju. Otvaranje ruskog tržišta za te proizvode značilo bi razvoj ekonomije. Sledećeg dana ću, u formi poslaničkog pitanja, pokušati da saznam zbog čega nešto što su tradicionalni srpski proizvodi nije na bezviznom režimu, nego je ostalo na ovom viznom režimu. To što su skinute carine za proizvode klanica, za lekove, jeste dobro, ali mislim da bi mnogo veći efekat bio kada bi neki od ovih proizvoda došao na bezvizni režim. Da ponovim, ne mislim tu, prvenstveno, na automobile, jer ćemo se, izgleda, načekati „zunta“, tj. „punta“ iz ''Zastave'', ali drveni nameštaj, tepisi, meso, šećer i rakija, to smo valjda u stanju da izvezemo i u Rusiju. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladan Jeremić.
Hvala. Ipak sam uspeo da pronađem jedan zajednički imenitelj za ovih 26 tačaka koje su objedinjene u današnjoj skupštinskoj raspravi. Ako ništa drugo, to je, otprilike, nastavak te ekonomske politike koja rezultira sa novih 154 miliona evra zaduženja. Mnogo se priča i diskutuje o zaduživanju Srbije usled svih ovih kredita, zajmova, koje potpisujemo ili se spremamo da potpišemo, tako da ne treba da čude najnoviji podaci Ministarstva finansija koji kažu da je na kraju septembra ukupan javni dug Republike Srbije iznosio 10 milijardi evra i da je bio za milijardu i 127 miliona evra veći u odnosu na stanje krajem septembra prošle godine. To u prevodu znači da Vlada Republike Srbije povećava javni dug dnevno za nešto više od tri miliona evra. Pri tom, u ove podatke nije uračunata prva tranša MMF-a u iznosu od nešto preko 780 miliona evra, što bi dodatno, na ovaj ukupan dug, iznosilo oko dva miliona evra. Naravno, ovde nema onih najavljenih kredita od Ruske Federacije, Svetske banke, Evropske investicione banke, Kine itd. Svakako da bi oni uvećali taj dnevni prosek za nekih šest-sedam miliona evra. Glavni rast duga se dogodio upravo na unutrašnjem terenu, gde je on povećan za 582 miliona evra od kraja septembra prošle godine, a indirektne obaveze su porasle za 461 milion evra, dok je, uslovno rečeno, čisti spoljni dug veći za 84 miliona evra. Udeo javnog duga u BDP-u je povećan, sa 25,6% u 2008. godini, na 32% na kraju septembra, kada su i ovi podaci ažurirani. To znači da se računa sa BDP-om u ovoj godini od 31 milijarde evra, što je za tačno 10% manje u odnosu na njegovu vrednost u 2008. godini. Sada se postavlja pitanje – da li je ovo preveliki ili premali javni dug? Da li se koristio svrsishodno ili ne? Poput spoljnog duga, za javni dug se može konstatovati da je Srbija solventna, ali nelikvidna, što je bio slučaj kada je izbila platno- bilansna kriza u bivšoj Jugoslaviji, 1982. godine. Mi smo u Poslaničkoj grupi SRS-a na to nekoliko puta do sada ukazivali, ali bez većeg efekta od strane onih koji su nadležni za vođenje ovakve politike. Taj osnovni problem u nelikvidnosti je, pre svega, zato što Srbija ima male devizne prihode, a kada se tako mali devizni prihodi suoče s naglim deviznim odlivima, onda to dovodi do krupnijih problema u funkcionisanju, kakvi upravo sada i postoje. Međutim, ono što je krucijalni problem, jeste da je ta politička i poslovna elita u Srbiji ili ignorisala ili nije želela da razume na pravi način stvarno stanje domaće, srpske ekonomije. Primera radi, ugledni američki ekonomisti Karin Rajnhart i Kenet Rogof su objavili u decembru prošle godine dve zapažene studije koje sistematizuju iskustva i iznose niz prilično uznemiravajućih i poražavajućih podataka u vezi sa svim većim finansijskim krizama tokom poslednjih godina. ''Analize pokazuju da su krize praćene ne usporavanjem rasta, već padom BDP-a. U proseku, taj pad traje oko dve godine i BDP se smanjuje za preko 9%. Tokom krize, dolazi do ogromnog rasta javnog duga, koji u periodu od tri godine nakon njenog izbijanja poraste u proseku za oko 86%. Prosečno trajanje krize na tržištu akcija je najmanje tri godine, a kumulativni gubitak se kreće oko 60% njihove vrednosti. U ovakvim periodima, i nezaposlenost kontinuirano raste, u proseku, pet godina, što je znatno duže od samog trajanja recesije. U tom periodu, nezaposlenost se dodatno povećava za 7% u odnosu na nivo pre početka krize. Današnja ekonomska situacija je potencijalno još opasnija, jer sve dosadašnje krize su bile, uglavnom, ili lokalnog ili regionalnog karaktera i uvek su postojali veći delovi koji nisu bili zahvaćeni i koji su mogli apsorbovati viškove robe i obezbediti kapital u ugroženim državama. Ovoga puta je taj prostor drastično sužen i kriza je prvi put zaista globalna.'' Veoma je opasno poverovati da se ovi podaci, odnosno ova analiza ne može primeniti i na Srbiju, jer Srbija nije žrtva samo tuđe krize, ona, kao što je dobro poznato, nije u dovoljnoj meri integrisana u sistem te globalne ekonomije. Srbija, zahvaljujući, između ostalog, i ovome o čemu danas razgovaramo, a što je reperkusija onoga što se dešava u poslednjoj deceniji, prolazi kroz klasičnu sopstvenu platnobilansnu krizu, krizu koja preti da preraste u valutnu i, naravno, dobija epitet dužničke krize. Geneza i uzroci ovakvog stanja još uvek očigledno ne dopiru do ekonomskih aktera u Srbiji, jer kada, pre svega, ta poslovna elita zatraži da se država zaduži kako bi se nastavilo s politikom ovakvog održavanja kursa dinara, onda se, zapravo, nastavlja u kontinuitetu ekonomska politika koja, praktično, uništava Srbiju. Da li neko zaista može da poveruje da će MMF, o kome je i danas ovde bilo dosta reči, pozajmljivati novac bilo kojoj državi, samim tim i Srbiji, kako bi se spasili vlasnici prezaduženih ili preinvestiranih domaćih imperija? Svima je dobro poznato da se krize ponekad i namerno izazivaju, ili se bar pojačavaju, kako bi upravo te lokalne poslovne imperije promenile vlasnike. Ono što je problem jeste da država Srbija danas ima veoma malo prostora da utiče na krizu u kojoj se našla i za to je, uglavnom, kroz sve mere koje je do sada preuzimala, pogotovo kroz ovakav način vođenja ekonomske politike, očigledno kasno. U najgorem trenutku se suočavamo s ovakvim predlozima zakona i svim ostalim pratećim aktima, jer je očito da moramo da radimo ono što do sada nismo radili, a to je da se živi isključivo od onoga što se zaradi. U slučaju da Srbija ostane u stanju neke permanentne krize, jasno je da će ostatak sveta iz nje izaći, a mi, upravo zbog onoga kako radimo i kako se ponašamo, to nećemo uspeti. Podaci su i poražavajući. Imate zvanične podatke Republičkog zavoda za statistiku, gde je proizvodnja u ovih prvih devet meseci tekuće godine bila za 15% manja nego u istom periodu 2008. godine, upravo iz tog razloga što svi krediti, zajmovi koje je država Srbija uzimala nisu racionalno korišćeni, jer da jesu, verovatno ne bismo bili u ovakvoj situaciji u kojoj smo sada, odnosno beležili bismo određenu privrednu aktivnost. Stopa nezaposlenosti ne bi bila na nivou na kakvom jeste. Teško je dati odgovor na pitanje gde su, odnosno kuda su završile desetine milijardi dolara uzetih kredita, kao i prihodi od prodaje državne imovine u ovih proteklih desetak godina. Za poslednjih godinu dana, samo deficit bilansa tekućeg računa kojim su obuhvaćeni svi nekreditni devizni tokovi je povećan za 70%. Devizni odlivi su tako premašili devizne prilive po svim osnovama, uključujući čak i doznake imigranata, za gotovo 5 milijardi dolara. U istom periodu, deficit trgovinskog bilansa, najvažnije komponente bilansa tekućeg računa, povećan je za 44%. To u prevodu znači da svakog meseca Srbija uveze oko milijardu dolara robe i usluga više nego što izveze. Svi ovi negativni tokovi se reflektuju na spoljni dug Srbije, koji je u poslednjih godinu dana povećan za oko 42% i sada je oko 30 milijardi dolara, ili oko 21 milijarde evra, što je ekvivalent za ovu cifru. Bilo je neprijatnih i negativnih iskustava, ali očigledno je da tranzicione zemlje, gde sada spada i Srbija, nisu izvukle ono najpoučnije i najvažnije kada je reč o iskustvima velike ekonomske krize koja je pogodila jugoistočnu Aziju 1997. i 1998. godine. Upravo je i ta kriza bila vezana za zaduživanje privatnog sektora. Dakle, svi problemi koji nastaju posledica su jednog kontinuiranog deficita platnog bilansa i rasta spoljne zaduženosti i u takvom ambijentu, a takav je upravo ambijent danas u Srbiji, sudbina države je isključivo u rukama inostranih kreditora i visi o koncu njihove spremnosti da, eventualno, stimulisani određenim visokim kamatama, obezbeđuju priliv kapitala na koji se ekonomija navikla. Kada se iz bilo kog razloga, ekonomskog, političkog, priliv tih kredita, odnosno novčane mase uspori, ili zaustavi, jasno je da dolazi do ovakve situacije, odnosno da izbija kriza, koja se u prvom koraku manifestuje kao platno-bilansna i valutna, kakva je situacija u Srbiji. Smanjen kreditni priliv i naglo povećan odliv kapitala dovodi do prekomernog i nekontrolisanog pada domaće valute i tu se jako malo dalje može činiti. Valutna kriza potom prerasta u dužničku, a stradaju svi, i oni dužnici koji su kredite koristili racionalno. Problem je što smo svedoci, a mi u Poslaničkoj grupi SRS-a posebno to apostrofiramo, evo i danas, u okviru ovog obilja predloga zakona, i zakon o izmeni Statuta MMF-a, toga da o stanju domaće ekonomije, kako je već i red u državama tranzicione demokratije, građane uglavnom informišu stranci, i to jednom godišnje. I mi smo ovde u prilici da, ljubaznošću MMF-a, dobijemo priliku da se nešto ozbiljnije pozabavimo rezultatima sopstvene ekonomije. MMF koji je ovde očigledno uvek dočekan kao neki spasilac, a jasno je, po rezultatima, odnosno efektima koje ostvaruju, da je daleko od toga, upozorava na opasnost u vezi upravo s tim problemom, s ogromnim deficitom tekućeg bilansa i rastom spoljne zaduženosti. Jasno je da ako se ovakvi trendovi nastave, čak i po tvrdnjama istog tog MMF-a, deficit platnog bilansa će ostati visok, a spoljni dug će nastaviti ubrzano da raste. Kada je reč o čuvenim ekspertima iz MMF-a, oni, takođe, smatraju da monetarnu politiku ne treba menjati, odnosno da je sve u redu. Izvozu ne smeta kurs, već nerestrukturirana preduzeća i neumeren rast plata. Teza je vrlo zanimljiva; kakav god da je kurs, njegovi efekti na izvoz su neutralni. MMF je ovakav stav imao u slučaju Argentine, a verovatno je većini vas poznato kakav je epilog svega toga bio, odnosno Argentina je doživela potpuni finansijski slom. Dakle, sve mere koje MMF preporučuje, usmerene su ka smanjivanju budžetske potrošnje i ubrzanom restrukturiranju, privatizaciji ili bankrotu preostalih javnih i društvenih preduzeća. Predlaže se smanjenje državnih rashoda, čime bi se suficit budžeta podigao na nivo od 2 do 3% u odnosu n BDP. O posledicama takve politike govorio je nešto više kolega Dejan Mirović. Otprilike bi ovo trebalo da traje sve dok ne počnu da se ubiraju plodovi strukturnih reformi, kako oni to kažu, ali s obzirom na to da se Srbija već godinama vredno strukturno reformiše, neće smetati da se sačeka još koja godina, kako bi se počelo bar s ubiranjem tih plodova od silnih reformi s kojima smo suočeni. Uostalom, možemo da pogledamo i u zemljama u okruženju, kako to obilato i uspešno veruju i Poljaci i Rumuni i Bugari i ostali, ali na berzama rada širom Zapadne Evrope. Dakle, za sve ekonomske probleme, bez obzira na uzroke, MMF nudi uvek samo jedan i univerzalni lek – smanjivanje budžetske potrošnje. Teško je protumačiti da li su mere ove međunarodne finansijske institucije ekonomski ili ideološki motivisane, jer je Srbija očigledno tu gde jeste upravo zato što je previše slušala druge i što se oslanjala na tu jednu neoliberalnu doktrinu, koju MMF i promoviše. Imali smo prilike da nedavno pročitamo izveštaj Svetske banke, još jedne koja se pominje u krugu onih finansijskih institucija od kojih bi Srbiji trebalo da bude bolje, ali od toga nema ništa. Odnosi se na članak: „Raditi više, sa manje“, koji je napisao upravo direktor Kancelarije Svetske banke u Beogradu Sajmon Grej, i to na osnovu toga što je srpsko Ministarstvo finansija podnelo molbu da Svetska banka pomogne Srbiji u smanjenju troškova javnog sektora, i to na način koji neće uticati na kvalitet usluga. Rezultat je publikacija koja analizira sve te važne delove javnih rashoda, kako to ističe gospodin Grej, poput penzija, zdravstva, obrazovanja, socijalnog davanja, infrastrukture, poljoprivrede i industrije. Sećate se na koji način Svetska banka smatra da to treba učiniti? Ne treba da vas podsećam da je to genijalno rešenje bilo da se ukine 11 hiljada odeljenja, 37% svih odeljenja u osnovnim školama i 13% svih odeljenja u srednjim školama. Neobično je, pri tom, da upravo ti analitičari Svetske banke nisu uočili nekakve sitnice, da se, recimo, u srpskom budžetu izdvaja 4,1 milijarda dinara, ili 44 miliona evra godišnje za donacije raznim nevladinim organizacijama i da je to više nego za subvencije u privredi, jer 3,5 milijarde je učenički standard, 1,7 –studentski standard, 3,2 – fond za mlade talente, svega 0,4 – za izbegla i raseljena lica itd. Takvim reformama i takvim načinom vođenja politike u ovoj zemlji, već smo se uverili, reformisana je Vojska, tako što smo uništili onih 1.200 protivavionskih raketa tipa „strela“, isekli 700 tenkova u staro gvožđe, a broj aviona u letnom stanju sveli na svega dva. Svetska banka i MMF najčešće zajedno nastupaju prema malim zemljama, čije vlade traže pozajmice. Ove institucije su jedna vrsta akcionarskog društva, u kojem SAD ima najveću kvotu, i to je u Svetskoj banci negde oko 16%. Dok MMF daje pozajmice koje obezbeđuju spoljnu likvidnost, Svetska banka pozajmljuje novac za obezbeđivanje unutrašnje likvidnosti. Ove ustanove svoje pozajmice uslovljavaju zahtevom da ih daju u ratama, i to tako da nakon svake rate imaju pravo da od zemlje zajmoprimca zahtevaju određeni način vođenja ekonomije i društva. Tako, praktično, davanjem pozajmica nekoj vladi, MMF i Svetska banka postaju jedna vrsta njenog staratelja i, faktički, upravljaju tom zemljom. Specijalizacija MMF je finansijska i monetarna sfera, Svetska banka, svojim ''kreditima'', najčešće finansira obrazovanje, zdravstvo, reformu državne uprave itd. Svetska banka u Srbiji je već finansirala reformu pravosudnog sistema i epilog toga će biti ovo podrazumevano otpuštanje oko 700 sudija. Kada je o podeli zaduženja reč, Svetskoj banci upravo pripada i finansiranje reforme obrazovanja, o kojoj sam govorio. Posledice svog zaduživanja i saradnje s ovakvim međunarodnim finansijskim institucijama neće biti samo to da ćemo u budućnosti morati sve što kao društvo zaradimo da dajemo na otplatu dugova sa kamatom, već i da će naši poverioci dobiti dugoročno pravo da upravljaju ovim društvom. Međunarodni činovnici, prvenstveno iz finansijske sfere, odlučivaće, verovatno, i o srpskim porezima, i o penzijama, socijalnim davanjima, ali i o obrazovanju, zdravstvu, nauci, kulturi i svemu ostalom. Onda nam verovatno neće biti problem da usvojimo i Predlog zakona o potvrđivanju Konvencije o međunarodnim izložbama, jer će i Srbija biti, nažalost, primer države koja je sistematski uništavana. Zahvaljujem na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Donka Banović.
Hvala, gospođo predsednice. Od ovih silnih konvencija, sporazuma, predloga zakona, rekla bih par reči o Sporazumu koji je Vlada Republike Srbije potpisala sa Vladom Narodne Republike Kine o naučno-tehnološkoj saradnji, u aprilu ove godine. Stupanjem na snagu ovog novog sporazuma, prestaće da važi sporazum koji je potpisan 1995. godine, takođe, o naučnoj i tehnološkoj saradnji, a tada je taj sporazum potpisala Vlada SRJ. Izgleda, imamo dugu istoriju saradnje s Kinom u ovoj oblasti. Dve vlade su potpisale sporazum jer su rešene da jačaju bilateralne prijateljske odnose i da podstiču i unapređuju naučnu i tehnološku saradnju između dve zemlje, tako da je ovaj sporazum praktično uobičajeni pravni okvir za ovu vrstu saradnje. Kina predstavlja respektabilnu svetsku silu u svakom pogledu, pa i u pogledu naučno-tehnološkog razvoja, te je Kina za Srbiju i ranije, a i danas, izuzetno važan partner. U članu 2. ovog sporazuma se govori o razvoju raznih oblika naučne i tehnološke saradnje. Govori se o razmeni naučnika istraživača, o razmeni informacija, o organizovanju zajedničkih seminara i obuka, o zajedničkim istraživanjima i govori se, takođe, o neposrednoj saradnji između naučnih i tehnoloških instituta dve zemlje. Takođe, u članu 5. se govori o tome da strane ugovornice će u skladu sa nacionalnim zakonodavstvima podsticati i podržavati ostvarivanje dugoročne naučne i tehnološke saradnje između istraživačkih institucija i organizacija ove dve zemlje. Da je Narodna Republika Kina prepoznala značaj nauke za razvoj privrede i sveukupnog društva, to je sasvim sigurno. Međutim, nažalost, ne može se reći da ova vlada Republike Srbije i da Ministarstvo za nauku i tehnološki razvoj prepoznaju značaj nauke za razvoj srpske privrede i društva. Kada je formirana ova vlada, moglo se čuti mnoštvo obećanja. Između ostalog, ministar za nauku i tehnološki razvoj rekao je da se u Srbiji mora udvostručiti broj istraživača u odnosu na broj stanovnika, odnosno, ukoliko želimo da budemo članica EU, onda odnos između broja istraživača i ukupnog broja stanovnika mora da bude mnogo bolji. U ovom trenutku, na 100 hiljada stanovnika u Srbiji ima svega 14 naučnika, odnosno istraživača i po tim parametrima smo, nažalost, na dnu lestvice, kada je u pitanju Evropa. Ministar Đelić, koji rado daje razna obećanja, je takođe obećao da će izdvajanja za nauku u 2009. godini biti 0,6% od bruto nacionalnog proizvoda. Međutim, šta imamo u stvari u 2009? Imamo da se od bruto-nacionalnog proizvoda za nauku izdvaja svega 0,28%, što je značajno manje i u odnosu na 2008. godinu, kada se za nauku takođe nedopustivo malo izdvajalo, svega 3,80%. Ako ovo uporedimo sa, na primer, Švedskom, koja izdvaja 4,2% ili Danskom, koja izdvaja 2,4% ili čak Slovenijom, koja izdvaja 1,5%, onda je takođe po tim parametrima u ovom trenutku jasno da je Srbija zajedno sa BiH takođe država koja izdvaja nedopustivo malo za razvoj nauke. Godine 2006. se govorilo, ljudi koji se bave naukom dobro se sećaju, da do 2011. godine će se povećavati izdvajanje za nauku i da bi do 2011.-2012. izdvajanja trebalo da iznose 1% od bruto nacionalnog dohotka. Prvi put se posle 2000. godine dešava da plate naučnim radnicima kasne po nekoliko meseci i, takođe se dešava da pojedini instituti na vreme ili čak uopšte ne dobijaju novac za učešće u raznim međunarodnim projektima u kojima već učestvuju. Kakav je odnos ove vlade prema nauci se najbolje vidi iz odnosa prema Nuklearno-naučnom institutu „Vinča“ ili prema Institutu„Torlak“. O Vinči su i o problemima koji su snašli ovaj institut govorila je moja koleginica iz poslaničke grupe, tako da neću ulaziti u sve te detalje, ali ovih dana, čini mi se, ta situacija u Institutu je došla do usijanja zato što je Vlada svojom odlukom, pre nekoliko meseci, osnovala Javno preduzeće „Nuklearni objekti Srbije“. Zaposleni u „Vinči“ to tumače kao pokušaj države da pocepa ovaj renomirani institut. Naime, u „Vinči“ se godinama čuva velika količina visoko radioaktivnog otpada i to u veoma lošim uslovima. Pa, ako je država potpisala nekoliko protokola u iznošenju tog opasnog goriva iz zemlje i transportovanja njegovog u Rusiju, do toga nikada nije došlo jer nikada nisu obezbeđena sredstva za to. Naime, taj postupak zahteva specijalne mere zaštite i preciznu, veoma skupu opremu. Čak je izrađen i projekat pod nazivom VIND, skraćenica, a u stvari se odnosi na program nuklearne de komisije u Institutu. Problem je što Vlada Republike Srbije nije obezbedila sredstva u budžetu za realizaciju tog projekta. Praktično je to prva faza u čitavom tom postupku. Pritisnuta međunarodnim obavezama, Vlada Republike Srbije zahteva od samog Instituta da se zaduži kod komercijalnih banaka i da sam Institut koji je budžetska ustanova podigne kredit kod komercijalnih banaka na sumu od 25 miliona dolara, koliko je procenjeno da bi čitava procedura izmeštanja ovog radio aktivnog otpada koštala. Tada su tadašnji upravni odbor i naučno veće odbili, naravno, razmišljajući kao Institut, odnosno kao budžetska ustanova da ukoliko se zaduže na tu sumu to automatski znači praktično stečaj ovog instituta. Međutim, Vlada je, zahvaljujući Zakonu o jonizujućem zračenju, koji se ovde izglasao, našla zakonsku mogućnost da osnuje JP „Nuklearni objekti Srbije“ i to javno preduzeće je u postupku podizanja, ponavljam, komercijalnog kredita od 25 miliona dolara. Da ne bi građani ili vi u ovoj sali pomislili da pripadam nekom lobiju zato što govorim o ovome, to nije tačno, ali razmišljam logično, da, ukoliko želite da reformišete ili transformišete neku ustanovu, za to vam treba podrška ljudi koji rade u toj ustanovi, a u ovom trenutku je Vlada Republike Srbije iskoristila silu i, po mišljenju zaposlenih, parča Vinču, oduzima imovinu i radi jako loše stvari. Jesmo mi potpisali protokol o dugoročnoj saradnji različitih instituta iz Srbije i iz Kine, međutim, plašim se, ako se ovakav odnos prema nauci i institutima u Srbiji nastavi, da mi možda za par godina nećemo ni imati respektabilne institute. Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik gospođa Jorgovanka Tabaković ima reč. Izvolite.
Nastaviću svoje izlaganje ponavljanjem pitanja: iz kojih razloga Vlada, zajedno sa onima koji u Skupštini kreiraju takav dnevni red, zbije 26 tačaka u raspravu od pet sati, kad posledice ovih zakona ne mogu da se sakriju, pogotovo onih o kojima govorim, a reč je o dve garancije? Jedna je teška 100 miliona evra, druga je teška 24,5 miliona i kredit od italijanske vlade za pomoć malim i srednjim preduzećima ima težinu od 30 miliona evra. Hteli mi to da priznamo ili ne, da objasnimo, ne objasnimo, to će se pre ili kasnije naći prikazano kao obaveza koja treba iz budžeta namirivati i građanima položiti račun za to. Prosto mi se čini potpuno neopravdanim ova trka sa vremenom, trka sa ugledom Skupštine i sa ne uvažavanjem samih poslanika da bi o ovim temama pričali. Da vam ilustrujem to, dvojica mojih kolega koji su prethodno govorili, od te žurbe i potrebe da se nešto još kaže, su garanciju vezanu za nabavku elektromotornih vagona pogrešno naslovljavali kao garanciju prema Evropskoj investicionoj banci, a reč je o Evropskoj banci za obnovu i razvoj. Dokaz da se preko ovog pretrčava je, verujem, nedavna priča o onom izboru Španije kao najpovoljnije u isporuci tramvaja. Podsetiću moje kolege da smo u maju mesecu usvojili jedan zakon, potvrdili Sporazum o zaduženju sa vladom Šapnije, koji je nalik na ovaj italijanski, gde smo zadužili 45 miliona evra okvirno, dobili milion evra bespovratne pomoći za projekat isplativosti ovakve vrste zaduženja. Ono zbog čega o ovome govorim danas je da smo tada pristali da se tim kreditnim zaduženjem ove države i ove republike finansira izvoz potpuno novih španskih roba i usluga, 15% od iznosa kredita je moglo da bude domaćih roba i usluga i 15% iz trećih zemalja. Kakve to veze ima sa izborom tramvaja iz Španije, ne bih sada da elaboriram. Takva vrsta koncesionalnog zajma za mala i srednja preduzeća i javna komunalna preduzeća je i ovaj od italijanske vlade. Takođe finansiraju izvoz svojih roba, onako kako dve godine unazad hvali nastojanja nemačke države da finansira izvoz svojih industrijskih roba preko KFV banke i njima se nema šta zameriti. Naprotiv, italijansku i špansku vladu treba pohvaliti, ali gde je tu naša Vlada koja, na primer, prihvata kredit od italijanske vlade, isti princip – 30 miliona evra je opet kredita, 707.000 je bespovratna donacija za projekat isplativosti itd, gde sada piše: „70% svakog ugovora o nabavci koristiće se za finansiranje nabavke robe i usluga iz Republike Italije“. Ono što je zanimljivo i treba nas da podseti da smo uradili potpunu deindustrijaliizaciju privrede ove zemlje, jeste tačka 8.5. ovog sporazuma, gde kaže da linija koncesionalnog kredita ne može da se koristi za domaće poreze, carinske dažbine i PDV, a to znači posredno da ne može da od nje koristi ima budžet, da ne može da se koristi za finansiranje trgovinskih preduzeća, društava za lizing, osiguravajućih društava i finansijskih preduzeća i da ne može da se koristi za investicije u rekreativne aktivnosti, igre na sreću i stambene objekte. Znači, sve pohvale namerama i nastojanjima italijanskoj Vladi da finansira izvoz svojih proizvodnih tehnologija i da time forsira svoju industriju, ali gde je tu Republika Srbija, njena briga o privredi i razvoj domaće industrije, neka građani procene. Mislite li gospodo da je nekome shvatljivo u zadnjem "Službenom glasniku" objavljena odluka o osnivanju nove poljoprivredne stručne službe Prokuplje? Nije jedina. Nedavno je osnovana poljoprivredna stručna služba Novi Pazar sa savetodavnim uslugama, ali i poljoprivrednim proizvodnjama u primarnoj proizvodnji, uzgoj voća, povrća, čak i izvoz poljoprivredne proizvodnje, ali ne i u oblasti veterinarskih usluga. Ovo je zaista za Riplija? Vlada se pozvala na osnov iz Zakona o privrednim društvima. Ne mogu baš tako da pročitam Zakon o privrednim društvima, da Vlada može da osniva poljoprivredne stručne službe, a do pre koji mesec smo privatizovali neku vrstu ustanova u državnom vlasništvu, što su bile veterinarske organizacije. Danas osnivate parama i sredstvima Vlade da bi sutra ih privatizovali. Do juče smo privatizovali ono što je bilo ranije osnovano. Zna li Vlada uopšte čime se bavi? Koji joj je koncept? Da li je sve resurse kojima raspolaže stavila u funkciju ili zaista treba da poverujemo da je ovo jeftin kredit? Moram ostatak svog vremena da upotrebim zaista samo na priču o tome da ova vlada kreće najlakšim putem, a to je staviti potpis na ugovor. Iako je u euforiji 2001. godine bilo moguće učestvovati u nekom kratkovidom očekivanju da će sve ići lepo, lako i brzo, danas to više nije moguće. Govorim o garanciji koju dajemo Evropskoj investicionoj banci za unapređenje elektromreže Srbije. Pre nego krenem na konkretne detalje ovog kredita, pošto ovakva vrsta garancija počinje sa 24.500.000 garancije, imajući u vidu da je banka zaključila okvirni sporazum 13. decembra 2001. godine sa Evropskom investicionom bankom za razvoj, gospođa Lazarević je tada prisustvovala, odnosno direktno učestvovala u parafiranju ovog sporazuma, je bio okvir u kojem je Evropskoj investicionoj banci dat prostor da ovde kao banka koja je, ne mogu reći neprofitna, ali niskoprofitna jer ide na male razlike između cene novca u nabavci i plasmana, a radi razvoja,podsticanja razvoja zemalja koje još uvek nisu u EU. Mi smo 2001. godine u redu bili jedna od tih zemalja. Evropska zajednica je garantovala Evropskoj investicionoj banci za ono što ulaže kod nas. Zaista razumem potrebu da u ono vreme dok se ne stekne poverenje zemlja garantuje u prilično otežavajućim uslovima za nju, u smislu političkom i ekonomskom, da će sredstva koja dobija od te banke biti i vraćena, ali ono što ste 2001. godine u decembru potpisali i pristali je do danas, kada ste nam predložili nov okvirni sporazum po kojem Evropska banka investiciona ovde plasira sredstva, otežano. Pročitaću građanima, na moje iznenađenje, 2001. godine nisam imala prilike ovo da vidim, sad sam imala priliku da se upoznam sa uslovima ovog okvirnog sporazuma, pa hoću i građanima da predstavim situaciju kakvom ona zaista izgleda. Evropska investiciona banka te okvirne sporazume donosi da bi zaštitila sopstvena prava u ovim projektima, kao i prava na privilegije za banku. Ona znače: da na teritoriji Republike Srbije, čitam član 2, banka može slobodno da sprovodi aktivnosti predviđene njenim statutom, ali ne samo da daje kredite, znači ne samo na davanje zajmova po zakonima i propisima Republike, već i da se na nacionalnom finansijskom tržištu pojavljuje kao neko ko uzima sredstva i to zahteva pod uslovima ne manje povoljnim od najmanje ili, barem, kako kažu, državnih organa. To znači da mogu da pristupaju onim hartijama od vrednosti koje sada međusobno konkurišući trezor i Narodna banka plasiraju na finansijsko tržište. Baš se pitam kad kupe sredstva po 11% gde će ih i kome plasirati sa nešto malo svoje dodatne marže. Čak mi nije sporno, meni kao građaninu Srbije, to što oni mogu da pristupe tim sredstvima. Znate li šta je sporno? Da sve ono što prihoduju, sve ono što kupe, boraveći i radeći ovde, jeste oslobođeno poreza, jeste oslobođeno od pregledanja papira. Građani naši zaposleni, stranci koji rade kod njih imaju apsolutne diplomatske imunitete i privilegije do toga da je u novom okvirnom sporazumu navedeno da su zaštićeni od hapšenja i privođenja, što je meni potpuno nerazumno. Ne sporim ja pravo nekoga da traži šta mu god padne na pamet, ali da li nam je neko u skladu sa Zakonom o kontroli državne pomoći obračunao koliko krediti od ove banke koštaju zaista, ako je ono što oni prihoduju oslobođeno poreza. Govorim o prihodu kao kamati. O tome imam i jedno mišljenje u 2007. godini izdato, gde se zaista potvrđuje ono što je, doduše, bilo i nesporno, da te kamate ne podležu oporezivanju po članu 40. Zakona o PDV-u. Da li je moguće, da li je neko igde u nekoj zemlji, neka organizacija traži da bude oslobođena, ne pretresanja, nego uvida u poslovnu dokumentaciju, da očekuje da transfer sredstava može da izvrši momentalno konverzijom bilo koje valute u bilo kom trenutku i na bilo koji račun u inostranstvu i da za to nema nikakvih ograničenja? Čime se to zaslužuje? Zaista je nerazumno Evropskoj investicionoj banci, jer kada nekome dozvolite ovakvu privilegiju, svako sledeći ko dolazi ovde tražiće takvu privilegiju. Šta je meni posebno interesantno? Zašto ne učeći od njih niste onu jednu jedinu rečenicu u tretmanu projekta zapamtilipa primenili na vaše delovanje kao Vlade? Oni kažu da je potrebno očuvati sposobnost projekta da stvara prihod koji je neophodan, da servisira dug nastao u vezi s projektom. Zašto ova vlada nije očuvala sposobnost privrede da joj plaćaju poreze, a ne da imamo nebrojano blokiranih preduzeća, i zašto niste kao Vlada merama ekonomske politike očuvali zaposlenost građana, barem u nekoj meri da mogu pristojno da žive, plaćaju poreze, jer šta je drugo projekat i šta je iznad onog što se zove zaposlenost, čovek i država koja mu pruža zaštitu u svakom mogućem smislu? Učešće u javnim nadmetanjima su nesmorna. Poreski tretman je potpuno sporan. Privilegija i imuniteti su nerazumni, kažem čak teži od onih koji su 2001. godine potpisani. Možda će mojim mladim kolegama iz Demokratske stranke biti zanimljivo da u članu 9. - rešavanje sporova u vezi sa aktivnostima banke, kaže da se Republika Srbija obavezala da će da obezbedi da sudovi Republike Srbije budu ovlašćeni da priznaju konačnu odluku na koju nema pravo žalbe, uključujući sud pravde evropskih zajednica ili bilo koji nacionalni sud države članice Evropske zajednice i da obezbedi izvršavanje svake takve odluke. Zaista ne znam da li vi mislite da su to papiri koje niko ne čita. Da li su ovo prazna slova bez težine? Da jesu, ne bi se tražila njihova ratifikacija u ovom domu, jer iza ovog stoji država, ma koliko vi zbili 26 tačaka, suzili prostor i bez pažnje pokušavali da pređete preko ovog o čemu govorimo. Ono što jeste zanimljivo, stupanje na snagu sutradan i sporazum se zaključuju na neograničeni rok, mada je i prethodni bio zaključen na neograničeni rok, onaj iz 2001. godine, objavljen je u martu 2002, pa se ipak sada traži novi i tu možda ima jedna zanimljiva stvar, da se očekuje da ovaj okvirni sporazum važi do 2013. godine, do 31. decembra, pa su možda neki iz toga izvukli, nadam se, onu dobru vest da od 1. januara, na primer, 2014. godine možemo i da računamo na prisustvo i članstvo u toj EU. Ono što je za vas optužujuće, kao vlast, je to da niste ni jednog trenutka pokušali da, na primer, uđete na sajt hrvatskog sabora i pogledate kako oni svojim poslanicima, čak 2004. godine, jedan od ovakvih garancija prema Evropskoj investicionoj banci predstavljaju kada od njih traže saglasnost na zaduživanje, odnosno garantovanje. Oni su 2000. godine potpisali jedan ovakav okvirni sporazum, pa ipak 2004. godine izlaze pred svoje poslanike sa 17 stana objašnjenja, gde na prvoj starni počinju sa tim kada i kako su, a posle raspada, regulisane obaveze, mi to nemamo i ne znamo, kako su uspostavljeni institucionalni osnovi saradnje i koliko je ukupno sporazuma potpisano do sada sa Evropskom investicionom bankom, koliko javnih, a koliko privatnih zajmova, od privatnih koliko banke ili eventualno fizička lica, koji se zajmovi nalaze u pripremi koji su dugoročni, koji su iskorišćeni, mi o tome možemo da nagađamo i pretpostavljamo, a vi se onda ljutite i kažite vaše konstrukcije. U cilju gde se objašnjava šta se zakonom želi postići piše šta projekat obuhvata, koju vrstu radova, precizno, ovde je reč o jednom putu, izgradnja trase, počeće se tada, postoje projekti, završiće se poslednja tranša te i te godine, zajam odobren na toliko godina sa grejs periodom, kamatom i ostalim. Ne, u vašoj garanciji za 24.500 miliona evra, znate li šta piše? Možda niste videli papir koji ste nam doneli. Sada ću da vam pročitam - procena iznosa finansijskih sredstava potrebnih za sprovođenje zakona piše - procena iznosa, zove se glava, za sprovođenje ovog zakona obezbeđivaće se sredstva u budžetu RS. Znači, mi vas pitamo - koliko para će trebati za ovaj projekat, a vi kažete - da, da trebaće para. Tako vi razgovarate sa nama, građanima Srbije. Kakav odgovor očekujete je vaša stvar. Ne objašnjavate koliko ovo državu košta u ovom trenutku ako Elektromreža ispunjava uredno svoje obaveze. Ne kažete koliko imamo zajmova, da li kasnimo, šta su kamate, koliko je od toga iz 2009. godine zaista već ovde obuhvaćeno ili nije. Ne, smatrate da ovo nisu ozbiljne stvari, da ovaj zakon ne proizvodi ozbiljne posledice i pretpostavljam da se zakon tako odnosite prema ovom zakonu, iako u ovoj garanciji piše da svi troškovi poznati, uobičajeni i oni koji mogu nastati jesu predmet garancije i ona je uslov za izdavanje i kontinuirano važenje za korišćenje osnovnog zajma. Da li ste u skladu sa ovakvim prilično tvrdim uslovima vi regulisali vaš odnos sa javnim preduzećem "Elektromreža Srbije"? U kojoj situaciji ste da zaista vršite kontrolu namenskog korišćenja sredstava za koje ovde garantujete ili ćemo kroz neku aferu ili neko predizborno hapšenje saznati da je neko zloupotrebljavao novac iz ovih projekata? U članu 9. ovog zakona piše, anovododati su, u ovom okvirnom sporazumu, čl. 9. i 8. reč je o obezbeđenju i informacijama i ono što je posebno zanimljivo, to sam najavila u prvom obrazlaganju, je da ne znam čime ste zaslužili, možda su opšti uslovi, ali ne znam, teže uslove dobijanja kredita. U članu 5. oni su nesporno teži za nas kao državu. Banka je tim članom ranije, govorim o Evropskoj investicionoj banci, regulisala odlaganje plaćanja obaveza, a sada reguliše zaštitu banke koje pokušava i jača svoje pozicije, pa lepo kaže da nema razloga da razmišlja o bilo kojoj vrsti opterećenja po zajmoprimcu ako se njegove obaveze uvećaju, jer ste im vi prvi garant, nije dužna da vam daje, nije obavezna da podnosi izveštaje garantu, RS, o napredovanju projekta, o finansijskoj poziciji zajmoprimca ili bilo kom sredstvu obezbeđenja. Znači, RS ne mora da zna od strane onoga ko daje pare ni da li postoji neki izveštaj o korišćenju sredstava, u kakvoj je finansijskoj situaciji ili neprilici zajmoprimac. Ne, država Srbija samo mora u svakom trenutku da garantuje za poznate i moguće obaveze koje mogu da budu u vezi sa ovom garancijom. Jasno je da garant mora sam da to uradi, da prati finansijsku situaciju i da vodi računa o onome za koga garantuje. Imate li vi taj mehanizam? Da li ste nam rekli da ga posedujete? Da li uopšte brinete o tome? Ne, opisne rečenice, pismeni sastavi, srednjoškolski, lepi, tačni. Ono što kažem - teži uslovi su da u članu 2. garancije do sada nisu bile do 2007. godine, jula meseca, nisu bile takve. Od oktobra možda u opštim uslovima niste dali, pa ne znam, vi garantujete kao primarni dužnik u svojstvu jemca, ne samo usvojstvu jemca, bezuslovno i neopozivo. Šta god kome padne na pamet RS može, bogata je, a ja se pitam dokle? Hvala.
Reč ima narodna poslanica Lidija Dimitrijević, posle nje narodni poslanik Srboljub Živanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, zbog građana Srbije koji prate ovu sednicu Narodne skupštine da ponovim da se trenutno vodi rasprava o 26 objedinjenih tačaka dnevnog reda. Poslovnikom jeste dozvoljeno spajanje rasprave u pojedinim tačkama koje su međusobno povezane. Međutim, spajanje rasprave o predlozima zakona o potvrđivanju 26 ugovora najrazličitije sadržine, govori jedino o tome da je cilj da se narodnim poslanicima uskrati mogućnost da kažu sve što bi trebalo, jer vremena ima samo toliko koliko je predviđeno za raspravu po jednoj tački. U ovom delu izlaganja ću se osvrnuti na predloge zakona kojima se potvrđuju sporazumi kojima Vlada zadužuje RS i to kao što smo čuli od kolege Jeremića za iznos od 154,5 miliona evra. Jedinim sporazum RS zadužuje od Republike Italije za 30 miliona evra, a u druga dva ugovora se RS javlja kao garant i to u jednom prema Evropskoj banci za obnovu i razvoj kao garant za obaveze javnog preduzeća "Železnice Srbije" u iznosu od 100 miliona evra i u drugom prema Evropskoj investicionoj banci za obaveze javnog preduzeća "Elektromreža Srbije" u iznosu od 24,5 miliona evra. Sve ukupno je 154,5 miliona evra. Ovo je postala praksa da se na svakoj sednici Narodne skupštine potvrđuju ugovori o zaduživanju, bez obzira na to što predstavnici SRS uvek kada to bude na dnevnom redu ukazuju na to da se Srbija previše zadužuje, stalno dobijamo odgovore kako je tamo neko drugi zaduženiji više od nas. Sada ću nešto reći o Predlogu zakona o potvrđivanju sporazuma između Republike Srbije i Republike Italije o kreditu za realizaciju programa - kredit za pomoć malim i srednjim preduzećima, preko domaćeg bankarskog sektora i podršku lokalnom razvoju kroz javna komunalna preduzeća. Ovo je još jedan u nizu dokaza da ova vlast, kako bi realizovala neki projekat, obavezno mora da se zaduži. Ovaj kredit okarakterisan je kao koncensionalni ili kredit pod povoljnim uslovima, period trajanja 13 godina, period počeka šest godina, rok otplate sedam godina, kamatna stopa 0,35%. To su uslovi pod kojima Srbija dobija kredit od Italije. Krajnji korisnici će kredit koristiti po drugačijim uslovima i to: kamatna stopa 4,85% na godišnjem nivou i ona obuhvata: stopu od 0,35% koju Vlada Republike Italije obračunava Republici Srbiji, uvećana za naknadu za upravljanje kreditom po stopi od 0,5% koju zaračunava Narodna banka Srbije plus maksimalna stopa od 4% koja je potrebna da bi domaće banke pokrivale poslovni rizik svake pojedinačne transakcije, dalje, rok otplate ne duži od osam godina, uključujući period počeka od najviše dve godine. S obzirom na to da kamatne stope kod banaka, pri odobravanju komercijalnih kredita, iznose i do 17% pri zaduživanjima u evru, a za zaduživanje u dinarima i do 27% na godišnjem nivou, da banke u većini slučajeva zadržavaju pravo da vrše izmenu određenih uslova kredita, nezavisno od volje klijenata, zatim devizni kursevi koje banke koriste prilikom odobravanja kredita, odnosno plaćanja anuiteta. Kada se sve ovo uzme u obzir, krediti poput ovog, u ovo teško vreme, imaju osnova da budu primamljivi privrednicima. Ovde je prisutna jedna važna stavka - kredit po ovim uslovima ne može da dobije svako. Da bi neko mogao da postane korisnik ovog kredita, mora da ima partijsku knjižicu neke od stranaka na vlasti. U suprotnom, vrlo je verovatno da će njegov biznis plan, kada konkuriše za kredit, biti negativno ocenjen. Tu padaju u vodu sve priče o nameri države da pomogne razvoju malih i srednjih preduzeća, kao najveća šanse i najboljeg načina da se zaposli što veći broj ljudi. Država će biti potpora, ali samo određenom broju privrednika koji su partijski drugari vladajućoj strukturi. Ostali, nažalost, ne mogu da računaju ni na kakve pogodnosti, ako se kredit uopšte može posmatrati kao pogodnost, s obzirom na to da svaki kredit predstavlja dug, obavezu, teret, jer dužnik ne vraća samo glavnicu, već i kamatu. Trenutno imamo situaciju u Srbiji da oko 60% firmi ima blokiran račun. Prema rečima eksperata Svetske banke, u narednoj godini, mnoga preduzeća u Srbiji mogla bi da se suoče sa kolapsom zbog velikog spoljnog duga koji dospeva na naplatu. Prema zvaničnim podacima Narodne banke Srbije, od 21,8 milijardi evra, koliko je iznosio ukupan spoljni dug na kraju prošle 2008. godine, udeo privatnog duga domaćih preduzećau njemu, izražen u procentima, iznosio je 52,8%, a privatni dug banaka 17,9%, dok dug javnog sektora čini 29,3%. Krediti koji ove godine domaćim preduzećima dospevaju, ne mogu da se u potpunosti naplate, a pokušaj prinudne naplate doveo bi do toga da strane banke moraju da preuzmu delove ili čitava preduzeća sa kojima ne bi znale šta da rade. Nimalo ne iznenađuje podatak da su najtraženiji krediti od strane privrednika u Srbiji - krediti za likvidnost. Privrednici su prinuđeni na taj način da rešavaju probleme sa novčanim tokovima, jer u ovako nezdravim uslovima nemaju drugog izlaza, a time ustvari sebi stvaraju nova opterećenja. Kada bolje pogledamo ovaj ugovor o kreditu između Republike Srbije i Republike Italije, očigledno je da, što se tiče italijanske strane, ona je svoje interese jasno definisala. Do 70% svakog ugovora o nabavci koristiće se za finansiranje nabavke roba i usluga iz Republike Italije. Tako je ova strana sebi obezbedila još jednu korist, obezbedila je plasman svoje robe na naše tržište. Jedan od nedostataka ovog ugovora jeste to što srpska strana nije precizirala koji je deo iznosa od 30 miliona evra namenila za pomoć malim i srednjim preduzećima, a koji će iznos otići kao podrška lokalnom razvoju kroz javna komunalna preduzeća. U ugovoru su navedeni minimalni i maksimalni iznosi ugovora o nabavci koji će biti finansirani iz kreditne linije. Takođe je navedeno i to da projekti javno komunalnih preduzeća podležu obavezi verifikacije nabavke od strane nadležnog organa, a ta se verifikacija ustvari odnosi na pravilnu primenu procedura za javne nabavke. Ovo govorim zato što je dobro poznato da su javna preduzeća stecište korupcije. Javna preduzeća su izvor materijalne moći za stranke iz kojih su im direktori. Na taj način se obezbeđuju paketići u vreme pred izbore, kao način da se dođe do glasova, a takođe su javna preduzeća mesto za zbrinjavanje partijskih kadrova, a Srbija je jedina država u Evropi, pored Vatikana, u kojoj ne funkcioniše revizija trošenja para iz državnog budžeta i revizija rada javnih preduzeća. Inače, javna preduzeća u Srbiji završila su prošlu godinu sa gubicima većim od 100 evra po stanovniku, a njihovi kumulirani gubici dostigli su čak 371,8 milijardi dinara ili oko četiri milijarde evra. U prošloj 2008. godini javna preduzeća su imala gubitke u vrednosti od 1,9% bruto domaćeg proizvoda Srbije, ostvarivši četiti puta veći gubitak od dobiti, dok su u 2007. godini gubici javnih preduzeća bili čak 4,7% BDP. Prema analizi Narodne banke Srbije, svaki peti dinar gubitka srpske privrede u 2008. godini ostvarila su javna preduzeća. S druge strane, njihova dobit iznosila je svega 4,9%. Prema zvaničnim podacima Republičkog zavoda za razvoj, u ukupnim prihodima privrede, javna preduzeća učestvuju sa 14,3%, u neto dobiti sa 3,8%, dok u gubicima učestvuju sa 15,8%. Pojedina javna preduzeća ostvaruju velike gubitke, bez obzira na to što, kada se pogleda struktura njihovih prihoda, može se videti da je praktično svaki drugi dinar stigao direktno iz državnog budžeta. Iznosi subvencija javnim preduzećima iz budžeta su poprilični, iako je poznat stav Svetske banke da srpska izvršna vlast mora da smanji subvencije javnom sektoru. Eto, tako stoje stvari u vezi sa poslovanjem srpskih javnih preduzeća, ali najveći paradoks je u tome što su direktori ovih gubitaša, praveći gubitke, istovremeno sebi i članovima upravnih i nadzornih odbora, isplaćivali abnormalne zarade i naknade. Podsetiću na to da su predstavnici SRS početkom ove godine, iznoseći mnoge podatke vezane za primanja direktora, insistirali da javno budu objavljene plate direktora javnih preduzeća i agencija. Vlada je na svom Internet sajtu objavila zvanične podatke o platama direktora javnih preduzeća isplaćenim u februaru ove godine. Da se podsetimo kako je to izgledalo. Generalni direktor "JAT ervejz" - 379.161 dinar, direktor "Telekoma" - 354.879 dinara, "Elektroprivrede" - 345.779 dinara, "Transnafte" - 331.136 dinara, "Srbijagasa" - 312.918, "Zavoda za udžbenike i nastavna sredstva" - 226.214, "PTT Srbija" - 97.202, "Srbija vode" - 220.500 dinara, "Službenog glasnika" - 275.904, Aerodroma "Nikola Tesla" - 297.474 dinara i tako redom. U upravnim odborima stanje je izgledalo ovako -predsednik upravnog odbora Aerodroma 180.000 mesečno, „Srbijagasa“ 260.000, „Transnatfe“ 65.000, „Elektroprivreda“ Srbije 110.000, Javno preduzeće „Skijalište“ Srbije“ 160.000. Predsednik Upravnog odbora Javnog preduzeća „Jugoimport“ – SDPR je u 2008. godini primio ukupno 1,2 miliona dinara, predsednik Upravnog odbora JAT „Ervejs“ takođe 1,2 miliona, Javno preduzeće „Putevi Srbije“ 872.000, „Srbijavode“ 922.000, „Elektromreža Srbije“ milion i 200.000. Samo da napomenem da se broj članova u većini upravnih odbora kreće i do 20. Sve su ovo podaci koje smo već imali prilike da čujemo, ali ih je dobro ponoviti u ovom trenutku, kada Vlada Srbije neprestano govori o smanjenju javne potrošnje koju namerava da ostvari tako što sprema otkaze zaposlenima u Republičkoj i lokalnoj administraciji. Jedan broj zaposlenih će ostati bez posla, u ovom trenutku ekonomske krize, kada je nemoguće doći do novog zaposlenja. Baš u ovom trenutku, predstavnici Vlade najavljuju da će od nove godine prestati da važi Zakon o privremenom smanjenju plate u javnom sektoru, što znači da će plate svih zaposlenih u administraciji biti vraćene na prethodni nivo. Ovo znači, da ukoliko se ne produži važnost Zakona o privremenom smanjenju plata u javnom sektoru, opet možemo očekivati da direktori javnih preduzeća i članovi njihovih upravnih i nadzornih odbora imaju ovakva primanja. To što su javna preduzeća glavni gubitaši u Srbiji, to ovoj vlasti ne znači ništa. Važno je jedino da njihovi zaslužni kadrovi budu dobro zbrinuti, naravno, na dobro plaćenim mestima u javnim preduzećima. Ovo je jedan u nizu dokaza da racionalizacija državne i lokalne administracije zaista nema veze sa smanjenjem javne potrošnje. Još samo jedan podatak, i ako iskazuju loše finansijske rezultate, u većini javnih preduzeća plate su znatno iznad proseka. U 2008. godini, zaposleni u javnim preduzećima „Vode Vojvodine“, „Transnafta“ i JAT, primili su zarade od oko 2,2 puta više od proseka. Prosečna plata u javnim preduzećima bila je prošle godine za 37,2% iznad proseka Srbije i čak 58,7% veća nego u ostalom delu privrede. Pored svega, mi sada imamo sledeću situaciju – Srbija se zadužuje od Italije 30 miliona evra, od tog iznosa ne zna se koji će deo iznosa ići za razvoj malih i srednjih preduzeća, a koji deo javno komunalnim preduzećima. Takođe, Republika Srbija se javlja u ulozi garanta pri zaduživanju dva javna preduzeća – „Železnice Srbije“ za 100 miliona evra i „Elektromreže Srbije“ za 24,5 miliona evra. Na kraju, ponoviću ono što sam danas već jednom rekla, u Narodnoj skupštini, najvišem zakonodavnom telu, krši se zakon, Ustav i ljudska prava. Ne znam dokle će predsednik Narodne skupštine ignorisati moje obraćanje u vezi sa prestankom mandata mojoj koleginici Eleni Božić-Talijan i meni. Naše ostavke su uredno predate predsedniku Narodne skupštine 31. avgusta i ne postoji ni jedna prepreka za prestanak mandata. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović. Posle njega narodni poslanik Milorad Buha. Vreme koje je na raspolaganju poslaničkoj grupi SRS je ukupno 31 minut i 30 sekundi.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao što možemo videti da smo u pravu da je Vlada preglomazna, jer ako pogledamo danas ko je ovde ministar, jeste Snežana Samardžić-Marković, pa prema tome, ona je sposobna da verovatno zameni ministra za trgovinu Slobodana Milosavljevića, a verovatno Božidara Delića. Ako pogledamo preko 20 ovih ratifikacija i ako se osvrnemo unazad, videćemo da smo akcenat bacili na saradnju sa zemljama koje ste vi posle petokotobarske revolucije zbrisali kao prijatelje, jer ste se okrenuli zapadu, misleći da se sunce rađa na zapadu,a ne na istoku. Ali, kako vreme odmiče, svhatili ste kako su ona vaša predizborna 10-godišnja obećanja koje su vam davali vaši nalogodavci nisu ostvarila, vi se okrećete onim zemljama koje mogu da vam pomognu, odnosno sve to što vam je od 2000. godine pa na ovamo govorio jedan od naših najvećih stručnjaka i najvećih heroja, a to je prof. dr Vojislav Šešelj. On vam je govorio još tada da grešite u jednoj velikoj saradnji sa Zapadom. Još tada je rekao jednim narodnim jezikom, da se ovca jednom godišnje šiša, a ne više puta, ali vi to niste poverovali, već tada je vama samo bilo najbitnije srušiti režim i doći na vlast. Dolaskom vašim na vlast, mi vidimo kako danas funkcioniše privreda Srbije. Rađa se slamka nade, a to su Ruska Federacija i Kina. Prvo, osloniću se na zakon koji govori o slobodnoj trgovini sa Rusijom. U prošloj godini, moram vam iskreno reći da zahvaljujući Rusiji, srpski seljak i poljoprivreda su opstale. Setimo se samo jedne povrtarske biljke koja je pomogla seljaku da opstane, da revitalizuje svoju proizvodnju, a to je kupus. Na žalost, nije se to posle dugo nastavilo. Čujete žalopojke ovde od poslanika kada pričaju kolike su cene poljoprivrednih proizvoda. Imate cenu jabuka po 1,30, a kolik danas grca Srbijapod ovim proizvodom? Da ne govorim unazad, jer bih se ponavljao o onome što vi nikako nemate sluha, jer sigurno, moram vam reći, da je malo vas koji ste došli iz privrede, jer ne znate dazahvaljujući Rusiji, ekonomska blokada Srbije je prebrođena. Uspeli smo da ne budemo gladni. Pitaćete kako? Lepo, mnoge fabrike mineralnih đubriva su radile zahvaljujući gasu iz Rusije. Rusija nije tada zatvorila gas, već je on imao slobodan protok i dug se plaćao poljoprivrednim proizvodima. Sada kada je kod vas sve ovo otvoreno, kada ste otvorili granice, kada ste u predizbornoj kampanji govorili – doći će Zapad, doći će oni preko koji će doći da uzmu direktno bez posrednika da uzimaju robu od seljaka. Ali, nažalost, vi ste postavili tu barijeru. Postavili ste te velike ekonomske tajkune koji su se obogatili, a nažalost, koji danas svojim bogatstvom čine i grade ekonomiju i društvo ove zemlje. Dame i gospodo, kada pogledamo i kada seosvrnemo unazad, vidimo kako Kina funkcioniše, svakodnevno pričamo o jednom velikom industrijskom razvoju ove zemlje, o preporodu. Sad se hvatamo i za Kinu. Videli ste sad, pre jedno mesec dana, možda i kasnije, kada predsednik obilazi Kinu, hvata se opet za slamku spasa, može li ta Kina doći da nam gradi mostove, da nam gradi infrastrukturu, da nam ta Kina pomogne da možemo da progledamo. Dame i gospodo, nama izgleda neće moći niko pomoći, dok ne budemo rešili unutrašnje probleme korupcije, kriminala i mafije. To je ona najopasnija boljka danas koja mori ovu zemlju. Napravite nekakav potez, napravite nekakvu Moravu, napravite nešto što bi bilo senzacionalno da se vidi kako vi funkcionišete, kako vi hvatate ili hoćete da uhvatite one vaše koji mućkaju, koji kradu, i tu se zastavi posle mesec dana, on se pusti na slobodu. Ništa nije dokazano koliko je ko ukrao i koliko je ko opljačkao ovu državu. Ne treba mnogo vi da žalite ni da određeni novac nudite seljacima da bi mogao da preživi, samo vi njemu pomozite da njegova roba dođe na tržište Rusije i Azije i sve će biti u redu. Takođe, na Odboru za nauku i tehnološki razvoj raspravljali smo o ova dva zakona o sporazumu, jeste, i o tehnološkoj i tehničkoj saradnji nauke Kine i Srbije i, normalno, o ratifikaciji sporazuma oko uvoza radioaktivnih čestica ili radioaktivnog otpada iz Vinče. Ovde su kolege dosta govorile o tom problemu, ali, verujem da ovako kako ste obrušili privredu Srbije i uništili svako preduzeće osećam da je i Vinča, kao naučni institut takođe ruiniran, obrušen i uništen. Čuli ste od kolega koliko je naučni institut iznedrio doktora nauka, koliko je iznedrio stručnih stručnjaka, ljudi iz ove oblasti. Nije džabe bila priča da na ovom delu Evrope po značaju ovog naučnog instituta, pre 20-ak godina pričalo se da je Vinča jedan od glavnih koji grade atomsku bombu, zato što je bila značajna, jer je bila jaka po stručnosti, po kapacitetu ljudskog kadra. Danas sta vi to ruinirali, devalvirali vrednosti tih istraživača. To je ono što vi, verovatno, prvo određenim zakonskim normama, lažima, kao što je gospodin Delić iznosio da je obezbeđen novac, 25 miliona dolara, da se ovaj otpad iz Vinče ukloni. Međutim, to nije tačno. Moram vam reći da na Odboru za nauku i tehnološki razvoj mnoge stvari su izrečene, pa ću pokušati da to prenesem, verovatno, prvi put i vama, a verovatno i prvi put građanima Srbije. Četiri ili pet sastanaka Odbora za nauku i tehnološki razvoj, diskutovali smo i pričali o stanju o Vinči. Tu je pokušao Miroslav Vesković, pomoćnik ministra da objasni situaciju i mislim da je i državni sekretar tj. Snežana Pajović, takođe pokušala da objasni stanje u Vinči. Međutim, kontradiktorno objašnjenje je bilo njihovo u odnosu na ono činjenično pravo stanje koje se u stvari dešava u ovom preduzeću. Kolege su dosta pričale o tome ali nisu se dotakle određene materije, koja je u stvari vrlo bitna i koja treba da govori kako i na koji način se danas stanje u Vinči dešava. Moram napomenuti da ova Vlada nije obavestila, niti je dala do znanja šta je u stvari Vlada učinila sa NATO alijansom koja je u stvari priznala da je na teritoriji Srbije i Crne Gore korišćena municija sa osiromašenim uranijumom. Sada ću vam pročitati - javno preduzeće koje upravljanuklearnim objektima Srbije ima zadatak da se brine o svom nuklearnom otpadu koji se nalazi u sastavu onoga kako je formirano i to zapravo znači ovo što ste pomenuli materijale, zemljišta koja je kontaminirano upotrebom municije sa osiromašenim uranijumom, a najveći deo da se sve što se na odgovarajući način desilo na prostorima Srbije, osim prostora Kosova, i na prostoru Crne Gore je na jedan određeni način izvršena dekontaminacija. To znači da je skinut površinskih sloj zemljišta sa onih lokacija na kojima je došlo do kontaminacije. Moram da vam kažem da smo imali malo sreće u svemu tome, u tom smislu da je upotreba te municije bila na odgovarajući način, rekao bih, više testirana od mogućnosti samog oružja, nego što je bio cilj municije. Međutim, Vlada je dobila novac od NATO alijanse i time je priznala NATO alijansa da je koristila municiju sa osiromašenim uranijumom. Pitam vas - gde je Vlada to objavila da je dobila novac od NATO alijanse? Dame i gospodo, kao što ovde postoji 31. tačka koja govori kako je došlo do hronološkog uništenja Instituta za nuklearne nauke Vinča. Samo ću izneti jednu od tačaka, jer verujem da mi treba još jedno sat vremena da bi izneo, iako su moje kolege površno iznele pojedine tačke koje su doprinele razaranju ovog instituta. Godine 2008. finansiran je program VIND Bivša Vlada Srbije i Ministarstva nauke, Ministarstva ANEM Pešikan, državni sekretar Uranija Kozmidis-Luburić donosi odluku o obustavi dalje izgradnje akceleratorske instalacije Tesla i IEN Vinča, navodeći u kojima se sankcioniše i ne otkrivaju odgovorni državni funkcioneri, rukovodioci sa sumnjom da se posao oko ovog posle usled nenamenskog utroška budžetskih sredstava u periodu ove dve decenije. U toku avgusta i decembra 2008. novi potpredsednik Vlade ministar Đelić, to su izneli poslanici, rekao je da se za nauku može izdvojiti 6%. Dame i gospodo, da bi ubedio, gospodin Đelić, i ostale članove Vlade, pokušavao je raznim transakcijama da obezbedi ili da ih ubedi da bi ovaj institut trebao da se nađe na budžetu države. Međutim, 1. januara 2009. godine prestaje finansiranje projekta VINDkoji je formirala i kontrolisala isključivo Vlada Srbije. Dalje, institut konstatuje da se u budžetu za 2009. godine nije našlo sredstava da bi se ovaj projekat mogao sanirati. Dame i gospodo, kao što vidite, na kraju, moram reći da moje kolege koje su iznele da istraživači i naučnici iz ovog naučnog instituta Vinča su nedavno konstatovali da je javno preduzeće "NOS" registrovano za vršenje komunalnih delatnosti i spoljno-trgovački promet bez dodatih tačaka sa nupljenim objektima i radioaktivnim otpadom. Znate li zbog čega je formirano ovo javno preduzeće? Baš zbog toga i zbog tog cilja da bi se moglo ovo preduzeće zadužiti za 25 miliona dolara. U svojoj poseti koju je gospodin ministar imao u ... julu, tamo je boravio i rekao je da je obezbedio 23 miliona, što vidite i sami da nije tačno. Ako još jednom sagledamo stvar koja je vrlo bitna za funkcionisanje ovog javnog preduzeća možemo shvatiti da se ne samo Vinča, već i okolina oko Vinče nalazi u jednom vrlo teškom, da kažem, ne izlaznom položaju, jer preti jedna velika ekološka katastrofa. Ove godine ili 2010. godine treba da dođe ruski tim koji treba da izvrši transport, odnosno utovar ovog radioaktivnog otpada. Biće vrlo teško zato što stručnjaci koji treba taj deo posla da obave, verovatno ste mnoge oterali, neke milom, neke silom, što pokazuje koliko ste vi, u stvari, mislili o budućnosti ovog velikog naučnog instituta „Vinča“. Ipak smatram da će ovaj projekat biti ostvaren i zbog toga je na Odboru za nauku i tehnološki razvoj jednoglasno podržan ovaj projekat da se to ostvari, ali smatram da ovo javno preduzeće trenutno, koje je formirano,vi morate, kao predsednik Skupštine, učestvovati, odnosno pokazati jednu dobru volju da se to ponovo vrati u tokove Skupštine, jer je Skupština 1977. godine preuzela obavezu osnivanja ovog instituta i smatram da vi svojim autoritetom treba da pokažete veliku i dobru volju, prvo da spasemo sve te, ima dosta i mladih i starih stručnjaka, njihov odliv iz ove države, o kome stalno govorite, na koji način treba te mlade ljude sačuvati i, normalno, da sačuvamo da ne dođe do velike ekološke katastrofe. Kada smo na Odboru za nauku razgovarali, mi smo šire pričali o ovim projektima koji su vrlo prisutni, a to su projekti koji su vezani za termoelektrane na nuklearni pogon, gde ima dosta takvih termoelektrana koje su u okruženju. Čuli ste, dame i gospodo, koliko je ova vlada svojim nepromišljenim potezom zaustavila ili na neki način sprečila da se 48 kg visokog radioaktivnog materijala nađe na slobodnom tržištu, čija je basnoslovno velika vrednost. Vi upravo niste uspeli da taj, da ga nazovemo visoko obogaćeni uranijum, koji je istrošen i koji je trebalo, takođe, da se nađe u zemlji porekla, da se vrati ponovo u svoje tokove, jer sigurno da je Rusija toliko tehnološki jaka da svojom preradom ponovo ga vraća u svoju namenu, tako da se može koristiti, da li u termoelektranama, a može čak i da se koristi za izradu atomske bombe. Znači, to je vrlo bitno, što vas još jednom upozoravam, da se ovaj institut mora spasti, a to je i vaša i naša briga. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milorad Buha. Vama je ostalo još 11 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, u ovom setu od 26 zakona govoriću o Zakonu o ratifikaciji Sporazuma o ekonomskoj saradnji između vlada Republike Srbije i Republike Hrvatske. Naime, od 1995. godine, kada je na prostorima Republike Srpske Krajine i Republike Hrvatske obustavljen rat i došlo do primirja između dve države, nekada SRJ, državne zajednice i Republike Srbije, potpisano je 15-ak sporazuma i na stotine protokola iz svih oblasti društvenog života. Kakva je sudbina ovih sporazuma i protokola, pokušaću da objasnim u ovih 11 minuta. Krenuću od sporazuma koji je pred nama, a koji u svojoj preambuli kaže da: „Vlada Republike Srbije i Vlada Republike Hrvatske, vođene željom za razvijanjem ekonomskih odnosa na osnovu ravnopravnosti i uzajamnih interesa“. Vrlo lepe reči za buduću ekonomsku saradnju. Međutim, moramo reći šta je bilo do sada. U ekonomskom smislu, ekonomske saradnje, ravnopravnosti i prave ekonomske utakmice koja podrazumeva slobodan protok roba, ljudi, kapitala i usluga, nema zato što hrvatska država i hrvatski državni organi ne dozvoljavaju srpskoj privredi da dođe na tržište Republike Hrvatske. Najbolji pokazatelji su izneti u obrazloženju ovog predloga zakona, gde ste rekli da je u periodu od 1995. do danas iz Republike Hrvatske uloženo u Republiku Srbiju oko 410 miliona evra. Nažalost, predlagač ovog zakona nije rekao koliko smo mi uložili tamo, gotovo ništa. Zašto? Zato što nam ne dozvoljavaju hrvatski državni organi. U međusobnom poslovanju imamo deficit koji je 2007. godine bio 15 miliona evra, 2008. godine 98 miliona evra, ove godine, za prvih devet meseci je 61 milion evra, na kraju će biti oko 85 miliona evra, takve su prognoze. Opet deficit, neravnopravna utakmica, tržište koje je zatvoreno za srpske proizvode, srpska pravna preduzeća koja bi, po osnovu Sporazuma o normalizaciji odnosa, koji je potpisan još 1996. godine, morao otvoriti slobodnu utakmicu, slobodan pristup srpskog hrvatskom tržištu. Nažalost, Srbija se nije opametila. Ovaj sporazum iz 1996. godine o normalizaciji odnosa između dve države regulisao je buduće odnose, dve države su se međusobno priznale. Time je Republika Srbija, tada SRJ, učinila katastrofalnu grešku. Priznala je genocidnu tvorevinu, tvorevinu koja je nastala na genocidu, etničkom čišćenju, ubistvima, progonu između 500 hiljada i 800 hiljada Srba. Sva njihova imovina je uništena, sva njihova prava, između ostalog i stečena prava, oduzeta su. To je najveći zločin u Evropi posle Drugog svetskog rata. Srpski državni organi za sve ovo što sam izneo ne mare ništa, ali im se to vraća kroz ekonomske sporazume. Sledeći sporazum koji moramo spomenuti, to je Sporazum o socijalnom osiguranju, koji je morao priznati stečena prava, premda nema tu povratka na neko stečeno pravo. Prevashodno se ovim sporazumom definiše pitanje isplate penzija. Srbima je, po ovom sporazumu, Hrvatska bila dužna i obavezna da isplati penzije, one koje nije isplaćivala u periodu od 1991. do 1998. godine, u nekim slučajevima čak do 2000. godine. Nažalost, ni do današnjeg dana, ta naknada koja pripada po osnovu stečenog prava, koje je međunarodna kategorija, nije isplaćena. Srbi nijedan evro, nijednu kunu, nijedan dinar po tom osnovu nisu dobili. Kakva je sudbina onih koji su odlazili u penziju i trebalo da odu u penziju od 1998. godine pa nadalje? Preko 24.000 Srba koji su stekli pravo na penziju po odredbama nacionalnog zakonodavstva i po odredbama ovog sporazuma, trebali su otići u penziju shodno godinama radnog staža i godinama života. Nažalost, tih 24.000 ljudi nije moglo to pravo ostvariti. To je podatak koji sam dobio na postavljeno poslaničko pitanje 2007. godine. I dan danas na desetine hiljade Srba koji su stekli to pravo ne odlaze u penziju. Ogromna šteta po srpske nacionalne interese i individualna šteta o svakom pojedincu koji ne dobija to pravo. Mnogobrojni među njima neće to pravo uspeti ostvariti ni do danas. Moramo dalje spomenuti sporazum o sukcesiji. Sve države bivše Jugoslavije su se sporazumele da mirnim putem, na ravnopravnoj osnovi, vodeći o ekonomskim interesima, reše pitanje privatne svojine, reše pitanje bivših preduzeća koja su bila na drugim teritorijama, u drugim državama danas, da reše pitanje stečajnih prava, stanarskih prava itd. Ni jedno ovo pitanje o kome sada govorim nije adekvatno rešeno. Ono što je pogubno po srpske nacionalne interese, to je da je Srbiji zarobljeno, odnosno pravnim licima iz Srbije je zarobljeno oko 1.800 miliona evra, što je procenjena vrednost imovine srpskih preduzeća u drugim državama bivše Jugoslavije. Imovina preduzeća iz država o kojima govorim, iz bivše Jugoslavije, oko 800 miliona je ovde, znači, milijardu evra je veća vrednost srpskih preduzeća u drugim državama. Kakve je sudbina ove imovine? Spomenuću Hrvatsku i Sloveniju. Odmah kada su međunarodno priznate, uspostavile svoju državnost, tog trenutka su prodali, ustupili ili dali u zakup tu imovinu i dan danas je taj status. Kakva je sudbina kod nas? Godine 1991. je doneta Uredba o podržavljenju, odnosno stvaranju specijalnog statusa za ta preduzeća. Ta preduzeća su registrovana po posebnom propisu, po toj uredbi i bila su zamrznuta do 2008. godine. Koncept 2007. godine na predlog Mlađana Dinkića promenjen je zakon, čime je prekršen sporazum o sukcesiji. Kažem prekršen, reći ću i zbog čega je to učinjeno. Da se proda ta imovina, što je u svakom slučaju bilo dobro, jer je naša imovina tamo prodata. Međutim, kada je donet Zakon o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji i omogućena prodaja te imovine, tog trenutka su stigli protesti od strane vlada Republike Hrvatske, i to tri protesne note, i četiri protesne note Republike Slovenije. Čak i prećeno da nam onemogućiti ulazak u EU ukoliko budu prodana ta preduzeća. Kakva je sudbina sada tih preduzeća? Tog trenutka kada su stigle protesne note, prigovori vlada Hrvatske i Slovenije, tog trenutka se stalo sa svim aktivnostima, bez obzira što smo mi doneli zakon itd. Njihova protesna nota je jača od našeg zakona. Njihova protesna nota je jača od celokupnog pravnog sistema Republike Srbije koja nas obavezuje da izvršimo ono što smo usvojili u ovoj skupštini. Tako vi radite. Aktuelna vlast se neodgovorno, aljkavo, brljavo odnosi na sve ono što je vlasništvo ove države. Moramo spomenuti, vrlo ću kratko, još dva minuta, tužbu protiv Republike Hrvatske. Republika Hrvatska nas je tužila 1999. godine za zločin genocida nad hrvatskim narodom koji je počinila Vojska JNA, Republika Srbija i paravojne jedinice. Šta Republika Hrvatska traži? Traži da se kazne svi oni koji su učinili zločine, uključujući rukovodstvo JNA, rukovodstvo Srbije i rukovodstvo tadašnje SRJ. Nadalje, da se kazne svi počinioci individualnih zločina, da se vrati svo kulturno blago i da se naknadi šteta. O šteti ne mogu sada govoriti, neka procena po njihovim nekim proračunima, premda nije ona u tužbenom zahtevu iskazana, je između 50 i 75 milijardi evra. Znate o čemu se sve govori. Međunarodni sud pravde u Hagu je zatražio od tadašnje vlasti 2000. godine da dostave odgovor na tužbu, odnosno kontra tužbu. To nismo učinili. Godine 2002. takođe smo pozvani od strane Međunarodnog suda u Hagu i ni tada nismo odgovorili. Sada nam je rok 22. marta 2010. godine. To je poslednja šansa, jer u protivnom, ukoliko ne odgovorimo sa kontra tužbom smatraće se da priznajemo tužbene zahteve hrvatske države za genocid i etničko čišćenje nad Hrvatima. Uozbiljite se, ovo je vrlo ozbiljno pitanje. Moram još spomenuti nekoliko rečenica. Imamo jedan spor koji vodi, između ostalog, i Vlada Republike Srpske Krajine u progonstvu pred Apelacionim sudom u San Francisku kojim se tuži Vatikanska banka, tuži se franjevački red i ustaše koje su počinile zločin u periodu Drugog svetskog rata. Radi se o ozbiljnoj tužbi. Međutim, državni organi Republike Srbije ne poklanjaju nikakvu pažnju ovom sudskom sporu koji ide jako dobro. Da napomenem da je tu Vlada Republike Srpske Krajine tužilac zajedno sa jevrejskim organizacijama, romskim organizacijama, organizacijama iz Ukrajine, Sovjetskog Saveza itd. Zahvaljujem se.
Pošto na listama poslaničkih grupa nema više prijavljenih za reč, pre zaključivanja pretresa pitam da li žele reč predstavnici, odnosno predsednici poslaničkih grupa koji nisu iskoristili pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem zajednički jedinstveni pretres. Gospodine Iliću, vaša grupa više nema vremena, vi ste potrošili vreme. Gospođa Aleksandra Janković je govorila 20 minuta. Prelazimo na zajednički jedinstveni pretres o: Listi kandidata za člana Saveta Republičke radiodifuzne agencije iz reda domaćih nevladinih organizacija i udruženja građana i Listi kandidata za članove Programskog odbora Radiodifuzne ustanove Srbije. Zahvaljujem gospođi ministar i saradnicima iz Vlade koji su danas učestvovali u radu. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o tačkama 57. i 58. dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas, prema članu 163. stav 3, a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova i to: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS - jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 Plus - 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 25 minuta 12 sekundi; Poslanička grupa "Napred Srbijo" - 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; Poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekundi; Poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;Poslanička grupa Manjina - osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi poslaničkih grupa imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe ako niste to do sada učinili da podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih predstavljaju: narodni poslanik Zoran Šami poslaničku grupu DSS – Vojislav Koštunica, narodni poslanik Vladimir Jeremić poslaničku grupu SRS. Saglasno članu 142. stav 2. i članu 163. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o: Listi kandidata za člana Saveta Republičke radiodifuzne agencije iz reda domaćih nevladinih organizacija i udruženja građana i Listi kandidata za članove Programskog odbora Radiodifuzne ustanove Srbije. Gospodin Velimir Ilić po Poslovniku. Izvolite.
Smatram da je povređen Poslovnik. Poslanička grupa Nova Srbija je imala 11 minuta neiskorišćenih i niste mi dali reč, a imao sam pravo da govorim. To je deo od vremena poslaničke grupe. Druga stvar, mislim da ne možemo preći na raspravu po ovoj tački koju ste najavili, zato što niko od predstavnika Vlade nije prisutan. Ovo je stvarno omalovažavanje parlamenta. Prvo smo imali ministarku sporta koja je predstavljala 26 zakona, zaduženje, raznorazne investicije itd. i to je stvarno neozbiljno od Vlade RS. Drugo, sada imamo jednu tačku koja je izuzetno značajna i važna. Da li je moguće da nema nikoga od predstavnika Vlade, da stolice budu prazne, a da mi raspravljamo i da otvaramo pretres bez prisustva predstavnika Vlade i resornog ministra? Zamolio bih vas, gospođo predsednice, da povedete računa ubuduće, šta rade ministri, gde su danas, zašto ministri koji su ovde bili sa ovih 26 tačaka nisu imali vremena da se pojave? Da li je za nas ponižavajuće da dođe ministar omladine i sporta i brani odjednom u raspravi 26 zakona? Izračunajte kolika su to zaduženja, koliko se danas Srbija zadužila na kojim projektima, ko je odgovoran za to? Dosta je bilo ono - ministar dijaspore brani, ministar vera zastupa zakone iz finansija itd. Vreme je da se Vlada uozbilji. Predlažem, gospodo narodni poslanici, da nema pretresa dok ne dođe predstavnik Vlade da bude prisutan.
Gospodine Iliću, najpre komentar u vezi sa prvim delom vaših konstatacija. Niko nije bio prijavljen od članova vaše poslaničke grupe. Poslovnički nije bilo moguće sada kada ste vi došli. Dakle, niko se nije prijavio da učestvuje u zajedničkom jedinstvenom pretresu o predlozima zakona iz tačaka od 31. do 56. Dakle, to vreme koje je bilo na raspolaganju je prošlo pre nego što ste ušli usalu, tako da mi je žao. Sa druge strane, Vlada nije predlagač ovih tačaka koje sam upravo otvorila. Naši skupštinski odbori su predlagači, tako da nam predlagači za njih jesu poslanici. Da li izvestilac Odbora za kulturu i informisanje, gospođa Vesna Marjanović ili bilo ko od ovlašćenih predstavnika iz Odbora želi reč? (Ne.) Po Poslovniku gospodin Miloš Aligrudić.
Predsednice, gospođo Slavice Đukić-Dejanović, imate na stolu zahtev, a u vezi povrede člana 27, tri grupe narodnih poslanika, 51 narodnog poslanika za vaše razrešenje. Razlog tome je nedosledna i nepravilna primena Poslovnika tokom zasedanja Narodne skupštine, računajući za godinu dana, ne stavljanja na dnevni red određenih predloga koji su na legalan i normalan način ušli u proceduru parlamenta. Druga je stvar da li bi skupštinska većina njih odbila ukoliko ih predložite, ali to nikada niste učinili, pre svega, kada je reč o zakona o prenosu nadležnosti AP Vojvodine, koji je bio sačinjen od grupe poslanika DSS i NS i bio je potpuno u skladu sa Ustavom na primeren i normalan način, da bi se već sledeće nedelje, nažalost, suočili sa neustavnim i katastrofalnim predlogom za našu državu. I dalje nastavljate potpuno istu praksu. Da li negde u Poslovniku nalazite ikakvu razliku kada je reč o predlagačima zakona i njihovom pravu i obavezi da prisustvuju sednici Narodne skupštine? Ko god da je u pitanju, vaše je malopređašnje objašnjenje potpuno ne drži vodu i kao narodni poslanik moram da reagujem upravo zbog člana 27, jer pokazujete permanentnu nekonzistentnost u načinu primene Poslovnika i to se ne odnosi samo na vas u bukvalnom smislu kada predsedavate, nego i a vaše potpredsednike koje ovlastite, a koji su deo potpuno iste priče, jer ste vi neko ko zapravo formalno odgovara za rukovođenje Narodnom skupštinom bez obzira ko sedi na mestu predsedavajućeg. To, na kraju krajeva, stoji i u obrazloženju za vaše razrešenje, koje ćete verovatno staviti na dnevni red na sveti nikad.
Predlog za moje razrešenje će se naći onog momenta kada budu ispunjeni poslovnički uslovi, a to znači da bude najmanje 126 poslanika koji treba da se izjasne o tom predlogu. Nažalost, do sada nismo imali takvu situaciju od momenta kada ste učinili predlog, tako da to nisam mogla staviti na dnevni red, a svakako će se naći na dnevnom redu. To znači da ćemo na prvoj sednici gde bude 126 poslanika, to učiniti. Gospodin Zoran Šami, da li ste po Poslovniku ili ste se prijavili kao ...? Gospodin Dragan Todorović, najpre.
Član 87, gospođo Dejanović, bez obzira što Vlada nije predlagač postoje i drugi ovlašćeni predlagači. Jedan od takvih predlagača može da bude i neki skupštinski odbor. U ovom slučaju to je Odbor za kulturu. Između ostalog, ovde se kaže da je za izvestioca Odbora na sednici Narodne skupštine određena predsednica Odbora Vesna Marjanović, pa u skladu sa dosadašnjom praksom, elementarnim poštovanjem Skupštine RS ovlašćeni predlagač bi trebalo, ne mora da sedi tu ispred vas, ali može da sedi u skupštinskoj sali. Međutim, tog predlagača nema. Postavljam vam pitanje - kako možete da krenete da raspravljate o ovoj tački dnevnog reda, jer ovlašćenog predlagača nema? Ne sumnjam da možete sve. Vaše tumačenje da ćete na dnevni red staviti pitanje vaše smene kada u sali bude 126. Gospođo Dejanović, moram da vam dam jedan savet, da posle ove sednice pročitate to što ste rekli, pa da nađete neku logičku vezu ili bilo šta bi na neki način opravdalo to što ste rekli. Verujte mi da ćete se i sami nasmejati da ste ishitreno reagovali i dali jedno nebulozno objašnjenje. Gospođo Dejanović, od vas se uopšte ne traži da pretpostavljate bilo šta, niti nečije želje,niti koliko ima poslanika, niti bilo šta, nego da radite po Poslovniku, a vaše je da stavite na dnevni red nešto ako je u skladu sa Poslovnikom ili ne, a da li ima 126 ili ne videćete onog momenta kada to bude stiglo u Skupštinu RS, pa vi to zakažete, pa dođu poslanici i onda to proverite. Ovo je bio dobronameran savet.
Vreme. Da bih uvrstila predlog na ovu sednicu bilo je potrebno 126 poslanika, a nije ih bilo. Na narednu sednicu ću naravno staviti bez obzira koji broj poslanika bude u sali i mislim da smo se potpuno razumeli. Gospodin Velimir Ilić.
Šta je sa ovlašćenim predstavnikom? Čekajte, dva pitanja. Nije valjda da ste zaboravili za tako kratko vreme. Dva pitanja sam postavio. Šta je sa Vesnom Marjanović ovlašćenim predstavnikom, predlagačem?
Gospodin Velimir Ilić se javio za reč, a proverićemo naravno...
Gospodin Velimir Ilić nije Vesna Marjanović, koliko ja znam.
Gospodine Todoroviću, proverićemo šta je sa poslanicom Vesnom Marjanović. Ne mogu vam odgovoriti dok ne proverim. Izvolite gospodine Iliću.
Mislim da je ovde povređen član 104, dostojanstvo Skupštine. Ni predsednik Odbora nije prisutna. Ne može, kako možemo vršiti raspravu o nečemu a da niko od predlagača nije prisutan na sednici Skupštine? Predlog su dali narodni poslanici. Kako to? Da li ima neko ovlašćen da da neko uvodno izlaganje, da se obrati poslanicima i da objasni i da neko uvodno izlaganje da bi mogli da otvorimo raspravu? Nema. Gde je predsednik Odbora? Nema ga. Gde je resorni ministar? Nema ga. Znate da su bile nesuglasice između Ministarstva i agencije, znate da je bilo hiljadu problema? Znači, niko od odgovornih nije prisutan. Otvaramo raspravu, o čemu? Hoćete li možda vi dati uvodno izlaganje? Ovo je jako neozbiljno. Dajte predsednika Odbora da da uvodno izlaganje i da ga saslušamo.
Zahvaljujem. Gospodin Dragan Todorović. Ne, ja neću dati uvodno obrazloženje.
Interesantno objašnjenje. Javljam se po članu 88. da potkrepim sve ove zahteve narodnih poslanika vezano za ovlašćenog predlagača. Kaže član 88. - na početku rada Narodne skupštine svakog dana kada Narodna skupština zaseda predsednik Narodne skupštine obaveštava Narodnu skupštinu o poslanicima koji su sprečeni da prisustvuju sednici Narodne skupštine, kao i o tome ko je pozvan na sednicu. Na osnovu ovoga člana, s obzirom na činjenicu da vi niste obavestili Narodnu skupštinu da Vesne Marjanović nema, pretpostavljam da je ona bila na početku zasedanja, ali u međuvremenu neću da ulazim u razloge, predsednika Odbora, kao ovlašćenog predlagača, nema. Podsećam vas na veliki broj sednica koje su prekidane u datom momentu, kada nema predstavnika Vlade ili članova Vlade, što je potpuno u redu. Znate, besmisleno je da mi između sebe ovde diskutujemo. Neko je u ovu skupštinu uputio predlog, taj neko sedi, sluša izlaganja narodnih poslanika, i u načelnoj i u raspravi u pojedinostima i u skladu sa svojim predlogom i onim što čuje reaguje, što je potpuno normalno, uobičajeno i potrebno u radu svake skupštine, pa i ove. Ovako je to potpuno besmisleno. Onda treba da se ukine uopšte obaveza ili mogućnost ili ovlašćeni predlagač. Šta će nam onda ovlašćeni predlagač? Onda svi mogu sve i onda smo završili posao. Ali, na šta će ličiti onda ova skupština? Ovo stvarno nema smisla. Mislim da bi bio elementaran red i poštovanje ove skupštine da vi dobijete informaciju gde je predsednik Odbora. Ako imate tu informaciju, kažite nam odmah, a ako nemate, da zakažete sednicu za sutra.
Vreme. Uvažavam vaše primedbe. Dajem pauzu od deset minuta, da vidim da li će predstavnik biti ovde. [[Posle pauze.]] Gospodo poslanici, nastavljamo sa radom. Da li predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupažele reč? Gospodin Zoran Šami. Izvolite. Moraćete ponovo da se prijavite.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Gospođo predsednice, dame i gospodo poslanici, dobro je da je gospođica Marjanović došla u salu, kao predstavnik predlagača, tim pre što znam da je Odbor za kulturu imao dosta posla oko ove tačke, posebno oko kandidata za Savet RRA, zato što nisu stigla samo dva predloga, nego mnogo više i što je Odbor tu onda morao da izabere dva kandidata koja će predložiti Skupštini. Doduše, znam da nije obaveza Vlade da prisustvujeovoj tački dnevnog reda, ali ova tačka dnevnog reda je malo različita od nekih drugih naših kadrovskih tačaka, kao na primer kada zamenjujemo članove skupštinskih odbora, dodiruje jednu veoma važnu temu, a to je rad RRA i, da kažem, odgovorna i ozbiljna Vlada bi verovatno zaključila da valja da ima svog nadležnog ministra u sali, da bi prosto čuo šta o ovoj temi poslanici imaju da kažu. Naravno, nećugovoriti o direktno kadrovskim rešenjima, lično mislim da kod ovakvih kadrovskih rešenja pre svega mora da se vladajuća koalicija izjasni za kojeg je kandidata, pošto je obaveza da se skupi 126 glasova, ali ću iskoristiti priliku i mislim da je to nužno, da nekoliko reči kažem o samoj RRA. Da mi neko ne bi zamerio da sam sad došao do neke naknadne opozicione pameti, podsetiću svoje kolege da sam o ovome pričao vrlo kritički još u prošlom sazivu skupštine nekolikoputa, doduše, čini mi se, ne na plenarnom zasedanju, nego na nadležnom Odboru za kulturu i informisanje. Mi imamo ozbiljan problem sa Radiodifuznom agencijom i izneću samo neke najvažnije aspekte, posle toga ću naravno na kraju izvesti i zaključak. Bojim se da Radiodifuzna agencija, republička Radiodifuzna agencija ne radi dobro. Tu ima, kažem, više problema. Najosnovniji problem je taj što su propisane užasno visoke taksekoje moraju elektronski mediji da plaćaju dražvai. Te takse na nivou recimo elektronskog medija sa regionalnom frekvencijom iznose negde oko 180 hiljada evra godišnje, što iznosi negde oko 15.000 evra mesečno. Tako visoke takse zapravo imaju veoma loše posledice po uopšte opstanak i rad elektronskih medija, jer potpuno je jasno da u takvim uslovima, oni elektronski mediji koji sami sebe izdržavaju praktično nemaju nikakve šanse da opstanu. Mogu da opstanu samo oni mediji koje izdržava neko drugi. Taj neko drugi mogu biti građani Srbije, ako je reč o Javnom servisu. Mogu biti mediji koje izdržava neka vlada, ne kažem naša. Najčešće je to neka strana vlada. Mogu da opstanu mediji koje izdržavaju neki predstavnici krupnog kapitala radi nekih svojih interesa, hajde da kažem, iskoristim jedan blagi izraz za takve osobe. To vam pokazuje i sadašnja aktuelna medijska slika Srbije. Ako ovome dodam i podatak da su takse u Srbiji 10 puta veće nego u nekim zemljama u okruženju, npr. u Hrvatskoj, onda će vam biti jasno da ovaj problem nije nimalo naivan i nije nimalo za procenjivanje. Drugi problem koji RRA nikako ne želi da reši i da rešava, to je problem situacije na kablu. Imamo praktično monopol jednog kablovskog operatera, on se naravno doslovno monopolistički ponaša. Ucenjuje elektronske medije, posebno one koji nemaju frekvenciju, traže novac za to, da ih emituje na kablu. To naravno, dodatno, opet otežava položaj elektronskih medija. Treće i dalje više neću nabrajati, potpuno je neregulisano pitanje vezano za reklame. Hteli mi to da priznamo ili ne, imamo monopol nekih reklamnih agencija, pa neka podobna televizija, npr. dobiće reklame, a neka nepodobna neće da dobije reklame. Takođe, ako povežete tačku 2 i tačku 3, imate još jedan problem. Imate mnogo stranih programa koji se putem kabla emituju kod nas na kojima uredno idu reklame. Zašto bi sada neka poznata svetska firma se reklamirala na domaćim medijima, kada mogu lepo njene reklame da se vide na Halmarku, Diskoveriju, na Histori kanalu, Eurosportu i na brojnim kanalima? Takva situacija nije u drugim zemljama. Sve ovo što sam nabrojao, nabrojao sem još pre dve godine. Jedno jedino slovo, jedna jota se nije pomerila od tog vremena. Jer, Republičku Radiodifuznu agenciju to naprosto ne interesuje. Mislim da nema razloga da nas, odnosno građane Srbije, odnosno ovu skupštinu, šta više, nezavisno od toga sedeo neko u vlasti ili opoziciji, danas ne interesuje. Mislim da mora da nas interesuje. Iz tih razloga mislim da moramo da razumemo da je veoma važno izabrati, konačno, kompletirati savet Radiodifuzne agencije. Trenutno fale dva člana. Jednog sad biramo iz reda nevladinih organizacija. Drugog nismo. Na prošloj sednici, vladajuća većina nije uspela da se dogovori. Nismo izabrali iz reda udruženja novinara ili relevantnog udruženja novinara. Sad sam čuo, danas od gospođice Marjanović da će vrlo skoro nedostajati neki članovi kojima ističe mandat vrlo skoro. Nesumnjivo je da ova Skupština mora da uloži napor da kompletira savet Republičke Radiodifuzne agencije, da ga kompletira. Nažalost, bojim se da će to ići nekom pogrešnom metodom, ali bi po logici stvari trebalo zapravo samo čitati biografije kandidata, pa onda na osnovu njih odlučivati, a ne po nekim partijskim i nepartijskim simpatijama i nesimpatijama, ne bi li taj savet Radiodifuzne agencije doveo u red Radiodifuznu agenciju. Sada neću da vas zamaram da vam iznosim kolike količine novca troši Radiodifuzna agencija. Ona ih doduše, pod navodnicima i zarađuje, a zarađuje ih prosto tako što državno blago, kakve su radijske i televizijske frekvencije, prodaje za skupe novce, a troši enormne količine novca. Bojim se da to čak nije ni teško proveriti. Svakako želim, savetujem mu da to i proveri, doći će do neverovatnih rezultata. Dakle, kao zaključak, ponoviću, mislim da je važno da ova Skupština povede malo više računa o radu RRA, da se taj rad usaglasi sa interesima države, a to je onda jedan početni korak u sređivanju jednog kompletnog stanja u medijima i to na jedan pravi način, ne na onaj nakaradni način koji je proizašao iz Zakona o informisanju, nego na jedan suštinski način. Potpuno je jasno da ako na tržištu mogu da ostanu mediji koje neko dotira, a niko novce ne daje tek tako, onda je potpuno jasno da od profesionalnog novinarstva, od odgovornog novinarstva, kakvo treba da bude kod nas, nema ničega. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Gospodin Vladan Jeremić ima reč. Izvolite.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, kada se pogleda ova lista kandidata za članove programskog Odbora Radiodifuzne ustanove Srbije, koji se biraju na predlog RRA, mislim da možda i nismo morali da vraćamo nazad gospođicu Marijanu Marijanović, jer je primerenije bilo recimo da samo zadržali ministarku za sport i omladinu Snežanu Samardžić-Marković, s obzirom na to da je dobar deo kandidata za programski odbor, da tako kažem, u njenoj nadležnosti. Iako nisam mislio da se bavim ovim personalnim rešenjima, ne mogu da pređem preko neke od činjenica, s obzirom da je reč o instituciji, odnosno o agenciji koja ima i te kako veliki značaj u medijskom polju. Imamo ovde kandidate – Živko Kalentić, koji je završio srednju medicinsku školu u Novom Sadu, diplomirao na fakultetu fizičke kulture u Novom Sadu, radio kao trener više selekcije u fudbalu Novi Sad, Vojvodina, Veternik itd, a Vojvođansko udruženje preduzetnika, čiji je inače on kandidat, smatra da njegov istaknuti član svojim radnim iskustvom, biografskim referencama i poznavanjem medijske sfere može adekvatno obavljati dužnost člana programskog Odbora Radiodifuzne ustanove Srbije. Zašto sam rekao za ministarku sporta? Tu je predložena i Lidija Mihajlović koja je višestruki prvak države i rekorder, učesnik mnogih međunarodnih takmičenja, svetskih prvenstava, evropskih prvenstava, svetskih kupova, olimpijskih igara itd, osvajač brojnih medalja – u streljaštvu. Sve je to za pohvalu, ali nam nije jasno – u kom smislu će u radu programskog Odbora Radiodifuzne ustanove oni pomoći? Primera ima sijaset. Evo, i dr Nenad Dikić, koji se uglavnom bavi tom sportskom medicinom i za njega je tu pronađeno mesto, a i takođe neki od kandidata koji apsolutno nikakvih dodirnih tačaka sa radom RRA, odnosno sa problematikom medija u Srbiji koja je prilično usložljena apsolutno nemaju. Želeo bih ovom prilikom da se osvrnem, zarad javnosti da saopštimo neke činjenice, vezano za taj pregled finansiranja i finansijskih obaveza emitera u medijskim zakonima Srbije. Smatram da je to od izuzetne važnosti. Kada je o Srbiji reč, po Zakonu o radiodifuziji, član 41. određuje da dozvolu za emitovanje može da dobije samo domaće fizičko ili pravno lice, domaća kompanija u kojoj su osnivači strana pravna ili fizička lica iz zemalja u kojima je nemoguće ili unutrašnjim pravnim propisima nije dozvoljeno utvrditi poreklo kapitala, ne mogu učestvovati u konkursu za dodelu dozvole za emitovanje programa. Dozvoljeno je maksimalno 49% učešća stranog kapitala u ukupnom kapitalu kompanije koja učestvuje na konkursu za dodelu dozvole za emitovanje programa, osim ako međunarodnim ugovorom nije ratifikovano nešto drugačije. Član 52. propisuje obaveznu dokumentaciju koju je potencijalni emiter dužan da podnese uz prijavu na konkurs. Stav 5. propisuje projekciju planiranih godišnjih prihoda i rashoda sa njihovom specifikacijom i podatke o finansijskom potencijalu podnosioca prijave, a za emitere koji u vreme podnošenja prijave emituju program i finansijski izveštaj sa bilansima stanja za poslednju poslovnu godinu. U članu 61. jedan od razloga za prestanak važenja dozvole za emitovanje pre isteka vremena na koji je izdata je i ako se kao jedan od osnivača ili emitera posle izdavanja dozvole pojavi strano pravno lice kome nije dozvoljeno ili nije moguće utvrditi poreklo osnivačkog kapitala. Članovi od 80. do 84. se bave izvorima finansija javnih radiodifuznih servisa, TV i radio pretplatom i slično. Član 95. je opisivao radio i TV stanice civilnog sektora, sredstva za rad ovi emiteri mogu obezbeđivati iz donacija, priloga građana, sponzorstava i drugih priloga u skladu sa zakonom, kojim se uređuje delovanje udruženja građana i nevladinih organizacija. Ako u toku rada radio ili TV civilnog sektora emituje program ili koristi sponzorstvo ili reklamu suprotno odredbama ovog zakona, oduzeće joj se dozvola pre roka i platiće retroaktivnu naknadu za emitovanje programa itd. Delovi zakona koji obrađuju nedozvoljenu medijsku koncentraciju, o tome ću nešto kasnije, reklame i sponzorstva na posredan i uopšten način, dotiču i tematiku finansiranja emitera. Zakon propisuje da visine naknade emitovanja programa i korišćenja radio-frekvencija određuje Agencija za radiodifuziju i Vlada, ne precizirajući tačne iznose, novčane kazne za prekršaje su precizirane zakonom itd. Ono što bi trebalo da budu osnovne odredbe rada programskog Odbora, to je da zastupaju interes gledalaca i slušalaca u celini, da programski Odbor razmatra ostvarivanje programske koncepcije Radiodifuzne ustanove Srbije, a podsećam vas ko je sada sve predložen kao kandidat za članstvo u programskom Odboru, da u vezi sa tim upućuje preporuke i sugestije generalnom direktoru i Upravnom odboru. Članovi programskog Odboru ne mogu biti izabrana, imenovana ili postavljena lica u Vladi ili republičkim organima, niti mogu biti članovi Saveta RRA. Mandat članova programskog Odbora traje tri godine i ne mogu biti ponovo imenovani itd. Sada, vidite, nisam ovo tako naveo, s obzirom da u dosadašnjoj praksi, kada je reč o radu RRA i onome što bi trebalo da obavljaju članovi programskog Odbora ima dosta nepravilnosti. Evo, recimo u dosadašnjem sastavu programskog Odbora imali smo članstvo profesora dr. Ivana Nikčevića, a poslanička grupa SRS je već u nekoliko navrata postavljala pitanje - kako je moguće da je maja 2006. godine u programski odbor Radiodifuzne ustanove Srbije izabran upravo pomenuti prof. dr Ivan Nikčević, ako je poznato da je pomenuti gospodin, u drugoj polovini meseca maja 2006. godine, od strane Vlade Republike Srbije imenovan na funkciju direktora Doma učenika srednjih škola u Beogradu, sa sedištem u Ulici Hajduk Stankova br. 2 na Zvezdari? Pri tome, propisima je utvrđeno da članovi programskog odbora ne mogu biti izabrana, imenovana ili postavljena lica u Vladi ili republičkim organima, niti mogu biti članovi Saveta RRA. Da je ovde očigledno nešto sporno, odnosno da se gospodin nalazi u sukobu interesa, jer istovremeno obavlja funkciju direktora i člana programskog odbora, potvrđuju na najbolji način i odredbe Zakona o sukobu interesa. Javne funkcije i funkcioneri na koje se primenjuje ovaj zakon, član 2. stav 1. izričito kaže - kao javna funkcija, prema ovom zakonu smatra se funkcija koju lice, funkcioner vrši na osnovu izbora, postavljenja, imenovanja u organe Republike Srbije, autonomne pokrajine, opštine, grada i grada Beograda i u organe javnih preduzeća, čiji je osnivač Republika Srbija, autonomna pokrajina, opština, grad i grad Beograd. Takođe, kada je reč o vršenju funkcija u javnim preduzećima, ustanovama i ostalim privrednim subjektima, član 9. kaže da funkcioner ne sme biti direktor, zamenik ili pomoćnik direktora, član upravnog ili nadzornog odbora javnog preduzeća, ustanove, i preduzeća ili bilo kog drugog pravnog lica sa učešćem državnog kapitala, osim kada je to propisano zakonom ili drugim posebnim propisom. U ostalim privrednim subjektima, funkcioner ne sme biti član upravnog ili nadzornog odbora, niti direktor, zamenik i pomoćnik direktora. Funkcioner može biti član upravnog ili nadzornog odbora naučnih, humanitarnih i sličnih udruženja, ali bez prava na naknadu ili primanje poklona, izuzev naknade putnih i drugih troškova. Zbog svega ovoga prethodno navedenog i vremenske distance koja je već učinjena, SRS od nadležnih skupštinskih službi zahteva da se po službenoj dužnosti i ovaj stenogram dostavi Republičkom odboru za rešavanje sukoba interesa. Od tog tela zahtevamo da pokrene postupak i u najkraćem roku utvrdi da li je dr Ivan Nikčević od maja meseca 2006. godine, pa sve dok se ne bude izabrao novi programski odbor, bio u sukobu interesa, obzirom da je obavljao funkciju direktora i funkciju člana programskog odbora Radiodifuzne ustanove Srbije. Takođe, imajući u vidu da građani Srbije plaćaju TV pretplatu, mi u SRS tražimo od nadležnog Ministarstva informisanja da se, u obliku odgovora na poslaničko pitanje, dostavi informacija o svim neto i bruto naknadama i primanjima članova Programskog odbora Radio-difuzne ustanove Srbije od dana kada su izabrani na funkciju, pa sve do isteka mandata. A da i kad im istekne mandat postoje problemi, pokazuje jasno i pokušaj koji se desio u oktobru mesecu, kada je, pre svega zbog razmimoilaženja u stavovima unutar vladajuće koalicije, mesto u Republičkoj radio-difuznoj agenciji, koje je bilo rezervisano za predstavnika novinarskih udruženja, ostalo prazno. Podsećam da tada nije izabran ni kandidat NUNS Gordana Suša, ni Milan Bečević, kojeg je predložilo Udruženje novinara Srbije. Rekoh malo pre, isteci mandata dvojici od devetorice članova Saveta RRA, mandat je istekao još u februaru. Nevladine organizacije i strukovna novinarska udruženja, koji su na funkcijama u ovom regulatornom telu, shodno Zakonu o radio-difuziji, trebalo je da predlože po dva kandidata, pa su se na njihovim listama našla po tri, odnosno četiri imena. Očigledno da ceo ovaj proces ide prilično traljavo, odnosno da izbor novih članova traje predugo i da se ne poštuju neki rokovi koji su predviđeni za rešavanje ovakvih stvari i verovatno da se ubuduće ne bi ponavljale ove stvari o kojima sam govorio malo ranije, trebalo je izvršiti određene korekcije postojećeg Zakona o radio-difuziji. Ono o čemu bih opet hteo, pre svega zbog javnosti, da ukažem, jeste još jedna anomalija u celokupnoj medijskoj sferi Srbije. Znate da imamo najavu donošenja novog zakona o nedozvoljenoj medijskoj koncentraciji. Sećate se najave vlasnika RTV „Pink“ Željka Mitrovića o tome da će obavestiti sve poslanike srpskog parlamenta o manjkavostima i, navodno, štetnom uticaju zakona o nedozvoljenoj medijskoj koncentraciji. Čak mogu otvoreno da kažem da se pribegava i nekom vidu lobiranja zarad usvajanja, odnosno neusvajanja određenih zakonskih predloga. Tek da se zna da je vlasnik RTV „Pink“ praktično, već na dobrom putu da postane i medijski monopolista, ako to već nije, pošto je, kao što vam je verovatno dobro poznato, već kupio nekih 4,95% kapitala TV „Avala“. Međutim, ta kupovina je, kako su tvrdili u Savetu RRA, obavljena po zakonu i nema monopola, jer je procenat koji je Mitrović kupio manji od maksimalno dozvoljenih 5%. To što javnost spekuliše da Mitrović stoji iza jednog dnevnog lista, kao i da već ima udela u TV „Košava“, to je verovatno na nekim drugim organima da utvrde pravu istinu. Ono što je najbitnije jeste da se zakonskom regulativom onemogući jedan medijski monopol, odnosno proširenje pojedinih medijskih imperija čiji smo svedoci danas u Srbiji. Možda je prava stvar upravo i donošenje zakona o nedozvoljenom objedinjavanju javnosti, vlasništvo javnih glasila, koji bi, po svoj prilici, trebalo da ograniči monopol nad javnim glasilima, odnosno prekomeran uticaj vlasnika medijskih kuća na javno mnjenje. Vi ste mogli do sada upravo putem medija da se informišete o stavovima onih koji su trenutno, kada je reč o medijima u Srbiji, najznačajniji. Dakle, mišljenja generalnog direktora RTS, koji je koliko pre nekih par meseci izjavljivao da zakonska regulativa u Srbiji u ovom trenutku omogućava da jedan čovek dobije četiri televizijske frekvencije, gradsku i tri nacionalne, da ima dva nedeljnika i jedan dnevni list i da ima nekoliko lokalnih radio i televizijskih frekvencija. Takođe, Veran Matić, vlasnik RTV „B 92“ je takođe bio protiv usvajanja zakona protiv monopola, odnosno istakao neophodnost jednog ovakvog zakona, jer svaki monopol, kako je to Matić rekao, ubija raznovrsnost i raznolikost izveštavanja. Definitivno je potrebno regulisati tu oblast, a jedini koji je imao oprečno mišljenje je upravo malo pre pominjani gospodin Željko Mitrović, vlasnik RTV „Pink“. Dakle, na potezu je i Ministarstvo kulture, koje bi trebalo da donese jedan korektan antimonopolski zakon. Srbija je željna antimonopolskih zakona, ne samo u medijskoj sferi, ali pošto već danas o tome govorimo, jasno je da se mora sprečiti ostvarivanje vladajućeg ili pretežnog uticaja na javno mnjenje, na osnovu vlasništva medija i da je potreban slobodan protokol i raznovrsnost informacija, misli i ideja u ostvarivanju prava svakoga na slobodu izražavanja i prava na primanje i pružanje informacija. Ono što nije dobro jeste da, po svoj prilici, i ovaj zakon se polako priprema i donosi u nekakvoj tajnosti, bez rasprava o radnoj verziji, odnosno bez tih javnih rasprava i uslova transparentnosti da se na valjan način obavi rasprava i tokom rasprave koja prethodi usvajanju zakona. Međutim, s obzirom da se u Srbiji sve nekako radi naopako, ne bih se iznenadio ni kada bi imali reprizu ili sličan scenario kao kada je usvajan Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom informisanju, što će svakako biti još jedna u nizu negativnih konotacija odnosno reperkusija na srpski medijski prostor koji očito nije uređen na način na koji bi trebalo da bude uređen. Neko ko bi trebalo time da se bavi, između ostalog je i Republička radio-difuzna agencija, očigledno da predlogom, odnosno listom kandidata ljudima koji se nalaze pre svega zadovoljava nekakve stranačke, partijske ili ne znam već koje interese, dok po tom profesionalnom aspektu, odnosno po činjenici i potrebi da se zaista nešto konkretno uradi na sređivanju konfuzije koja vlada na medijskom prostoru u Srbiji neće moći ni sa ovakvim sastavom Agencije da se uradi. Zahvaljujem se na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi sada raspravljamo o listi kandidata za člana Saveta RRA iz reda domaćih nevladinih organizacija i udruženja građana i da se vrlo jednostavno zaključiti da je Odbor za kulturu i informisanje imao izvesnih problema da predloži Narodnoj skupštini dva kandidata od ukupnog broja koji su stigli od predstavnika domaćih nevladinih organizacija i liste kandidata za članove programskog odbora radio-difuzne ustanove Srbije. Ima logike da ove dve tačke budu spojene. Prilikom donošenja Zakona o radio-difuziji, koji je prvi put usvojen 2002. godine i zaključno sa 2009. godinom, odnosno u junu mesecu, ako se ne varam, on se menjao sedam puta. Mi smo prilikom donošenja ovog zakona, i svaki put kad su bile donošene njegove izmene i dopune, imali određene primedbe koje su suštinske i koje bi praktično dovele do poboljšanja i sređivanja odnosa u medijskom prostoru. Međutim, vi niste bili spremni za prihvatanje tih predloga i zbog toga sada imamo nepoštovanje, pre svega, člana 23. stav 2. tačka 5. Zakona o radio-difuziji. Ovim zakonom je i osnovana Republička radio-difuzna agencija. To je samostalna, odnosno nezavisna agencija od bilo kog organa i ona vrši javna ovlašćenja u skladu sa ovim zakonom i drugim propisima koji su doneti na osnovu ovog zakona. Dakle, Agencija je samostalni subjekt i funkcioniše nezavisno i ima svoje organe. Jedan od veoma bitnih svakako je Savet RRA. Jednim od članova je predviđeno koliki broj članova savet ima i tu je rečeno da je ukupno devet članova. Nadležni odbor Skupštine, to je Odbor za informisanje i kulturu, predlaže dva člana, Skupština AP Vojvodine takođe dva, Konferencija univerziteta, Udruženje radiodifuznih organizacija, domaće nevladine organizacije sa svojim raznim udruženjima. Tu jeste bio problem jer su oni predložili više od dva kandidata, dakle, više nego što je predviđeno članom 23. stav 2. tačka 5) i kandidati koji su bili predloženi Odboru za kulturu i informisanje su bili Velimir Milošević, Miljenko Dereta, Rajko Đurić, Božo Prelević, Goran Peković i Milovan Vitezović. Odbor je u razgovoru sa svim od ovih kandidata predložio ukupno dva kandidata, kao što je to predviđeno zakonom, ali Republička agencija, kao što su to kolege pre mene navele, ne radi adekvatno i u skladu sa zakonom svoj posao. Podsećanja radi, morao da kažem šta je to u nadležnosti Agencije. Ona ima savet kojim rukovodi predsednik Agencije, a u njegovom odsustvu, ako je on sprečen, savetom rukovodi zamenik. Republička radiodifuzna agencija obavlja veoma važne aktivnosti i one se sastoje u sledećem: donosi strategiju razvoja radiodifuzije, kontrolu nad sprovođenjem Zakona o radiodufuziji, izdavanje dozvola za emitovanje, propisuje obavezujuća pravila za emitere, nadzire rad emitera, razmatra predstavke, kako pravnih tako i fizičkih lica, razmatra prigovore, sarađuje sa državnim i drugim organima i organizacijama i izriče mere za ne poštovanje ovog zakona, a posebno ono što je u nadležnosti Republičke radiodifuzne agencije, jeste zaštita maloletnika, zaštita autorskih i drugih srodnih prava i suzbijanje govora mržnje. Sad se može objektivno postaviti pitanje - da li Republička radiodifuzna agencija zaista radi sve ove poslove i da li ih korektno i do kraja, a u skladu sa ovim zakonom, odrađuje? Savet agencije ima ukupno devet članova i po strukturi kako se oni biraju to predstavlja određene probleme u funkcionisanju, odnosno u kompletnom sastavu Radiodifuzne agencije, jer je predviđeno da neki članovi Saveta, njihov mandat traje šest, nekih pet a neki imaju mandat od četiri godine. Svakako, kada se ne završi izbor iz grupe ni od jednih predstavnika pojavljuje se potreba da se biraju i drugi članovi. Ovaj put nećemo iznositi konkretne zamerke, odnosno personalno da raspravljamo o predloženim kandidatima, ali svakako želim da ukažemo na one praktične probleme prilikom izbora Saveta Radiodifuzne agencije. Vrlo praktični i veliki problemi postoje prilikom uvođenja reda u medijskom prostoru. U jednom od članova Zakona o radiodifuznoj agenciji, konkretno u članu 82. individualno su predviđeni uslovi kada se određena lica mogu osloboditi od plaćanja televizijske pretplate, ali postoji nekoliko slučajeva na kojima zakonodavac, a i Radiodifuzne ustanove nisu obratile pažnju i svakako da to nije u redu. Postoje određena područja, na primer, u zapadnoj Srbiji, možda i po jedna trećina opština u Malom Zvorniku, Krupnju, Ljuboviji i Bajinoj Bašti, gde ne postoji pokrivenost od strane Javnog servisa RTS, ali imaoci televizijskih aparata se svakako obavezuju da plaćaju televizijsku pretplatu. Jedan od posebnih primera, rekao bih možda i najdrastičniji, jeste u jednom selu kod Ljiga, selo Bag gde je 1988. godine u sporu po pitanju korišćenja i plaćanja televizijske pretplate taj spor rešen u korist stanovnika, ali i dalje su nastavili da im šalju račune za plaćanje televizijske pretplate. Mislim da to nije u redu. Naveo sam svakako jedno konkretno selo, a veliki je broj područja, veliki broj sela u zapadnoj Srbiji gde je konfiguracija terena takva da je pokrivenost signalom slaba. Republička radiodifuzna agencija bi morala da ima to na umu, a možda ne bi bilo lošeda i Odbor za informisanje i kulturu povede računa o tome da se taj problem tamo gde postoji mogućnost reši. Svakako da građani Srbije žele da plaćaju televizijsku pretplatu, ali žele da im bude i omogućena televizijska slika, pa tek onda na osnovu isporučene usluge da im se stvaraju obaveze, a ne na osnovu toga što možda poseduju televizijske prijemnike i imaju sklopljene ugovore sa nekim drugim emiterima i gledaju neke druge programe. Kada je u pitanju izbor članova programskog odbora radiodifuzne ustanove, tu je po strukturi situacija nešto jednostavnija i predviđeno je da taj programski odbor ima ukupno 19 članova od čega se sedam bira iz reda narodnih poslanika. Odbor za kulturu i informisanje je i ovde pokušao da preko poslaničkih grupa obezbedi ravnopravnu zastupljenost srazmerno broju narodnih poslanika u poslaničkim grupama i 12 kandidata na predlog Republičke radiodifuzne agencije, dakle, tu je predviđeno u članu 93. da njihov mandat traje ukupno tri godine i da ne mogu ponovo biti izabrani na istu funkciju. Tu je rešenje jednostavnije i Odbor je predložio sedam kandidata iz reda narodnih poslanika. Zastupljene su uglavnom sve poslaničke grupe ili u skladu sa određenim dogovorima i 12 kandidata koji su predloženi od strane Republičke radiodifuzne agencije, čiji će mandat trajati tri godine. Svakako se pridružujemo kritikama na račun Republičke radiodifuzne agencije kada je u pitanju visina takse koja se propisuje određenim emiterima koju treba da plaćaju i čuli ste da ona iznosi i po 15.000 evra na mesečnom nivou. Svakako da su to velika sredstva, ali bi još trebalo povesti računa, to bi Republička radiodifuzna agencija, pa i Odbor za kulturu i informisanje. Sad smo imali priliku iz određenih razloga da vidimo da deca nisu išla u školu oko deset dana, računajući i vikend, a televizijski program, bar javnog servisa, nije bio prilagođen da se može vršiti na neki način dopuna propuštenih časova, odnosno izgubljenih dana. Programe, kao i zakone koje mi donosimo ovde u Skupštini treba prilagoditi građanima Srbije i treba prilagoditi uslovima u kojima njeni građani žive. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik gospođa Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, izbor članova Saveta Republičke radiodifuzne agencije i Programskog odbora Radiodifuzne agencije trebalo bi zaista da budu tačke dnevnog reda interesantne svim narodnim poslanicima. Što se tiče SRS, nama nikada nije bilo sporno da u Srbiji treba da se donese zakon o radiodifuziji, ali kada je ovaj zakon donošen 2002. godine, tada smo iznosili sve primedbe na tadašnji vladin predlog i koliko je taj predlog bio loš, govori činjenica da je šest ili sedam puta menjan taj predlog zakona. Nažalost, u svim tim izmenama i dalje nismo dobili ono što bi zaista trebalo da bude zakon o radio difuziji, pogotovo ovo, kako vi volite da kažete, nezavisno regulatorno telo, a mi, kao i za sva vaša ta nezavisna regulatorna tela, kažemo tzv. nezavisno, jer iz sadašnjih sastava, a i iz ovih predloga o kojima danas govorimo, više je nego očigledno da zapravo kroz ovo nezavisno, pod navodnicima, regulatorno telo, zapravo režim u Srbiji želi da drži pod svojom šapom sve elektronske medije i štampane, naravno, a pogotovo se ovo odražava kod lokalnih medija, gde država, uslovno rečeno država, preko ovog svog nezavisnog regulatornog tela zatvara koje hoće lokalne medije, otvara koje hoće lokalne medije, bez ikakvih kriterijuma ili bolje reći ne poštujući nikakve propisane kriterijume, makar bili propisani i na ovako loš način kako to predviđa Zakon o radiodifuziji. Danas imamo najpre ovaj predlog u vezi sa listom kandidata u vezi sa izborom člana Saveta RRA. Pre nego što prokomentarišem ove predloge, pre nekih pola sata članovi Odbora za kulturu i informisanje dobili su opet neke nove predloge za popunjavanje još nekih mesta u RRA i zamislite danas popodne su dobili materijal, a već za sutra je zakazana sednica Odbora za kulturu i informisanje. Dakle, nije dobro što ovakve stvari radite preko kolena i opet će se desiti da većina u ovom savetu glasa za ljude koje i ne poznaje, najčešće, na osnovu onoga što im se kaže da treba da bude tema glasanja. Da sam u pravu govori i činjenica da ste danas pokušali navrat nanos da pređete preko ove tačke dnevnog reda i kada ste konačno predsednika Odbora, gospođu Vesnu Marjanović doveli u skupštinsku sali i to ne za 10 minuta kako ste rekli, nego nakon 35 minuta, niste je pitali da li kao ovlašćeni predstavnik Odbora želi da obrazloži ove predloge, a mi smo zbog toga insistirali, ne zato da maltretiramo koleginicu, nego zato što smo mislili da možda želi u ime Odbora da našto kaže narodnim poslanicima. Dakle, imamo predlog, odnosno izveštaj Odbora i kroz taj izveštaj imamo predlog za izbor člana Saveta RRA. U obrazloženju, odnosno u ovom izveštaju postoje neke stvari koje su mi bile interesantne, pa moram da ih podelim sa javnošću Srbije, a i sa vama kolegama poslanicima. Kažete da predsednik Narodne skupštine na osnovu člana 31. Zakona o radiodifuziji, 19. i 22. juna 2009. godine upućuje javni poziv ovlašćenim predlagačima koji su predložili kandidata čiji je mandat istekao za podnošenje predloga liste kandidata iz člana Saveta RRA. Ovde nedostaje datum kada je taj mandat istekao. Nije svejedno ako ste vi, gospođo predsedniče, uputili ove zahteve 19. i 22. juna, da li je mandat istekao 18. juna ili možda 20. aprila. Nemamo taj podatak i zato nam je trebala gospođa Marjanović. Ona će verovatno da nam kaže to kasnije. Dalje kaže Odbor, izvinjavam se, ne vi, Odbor je na sednici održanoj 27. jula 2009. godine razmatrao dostavljene predloge i konstatovao da su liste kandidata koje su podneli ovlašćeni predlagači iz člana 23. stav 2. tačka 5. Zakona o radiodifuziji, pa onda u zagradi govori koje su to organizacije, koji su to predlagači, kažete, ovo je veoma bitno zbog jednog od kandidata kojeg želim da komentarišem, to su domaće nevladine organizacije i udruženja građana koja se prevashodno bave zaštitom slobode govora, zaštitom prava nacionalnih i etničkih manjina i zaštitom prava dece i konstatuje se u ovom izveštaju da je ta lista podneta suprotno odredbama člana 24. ovog zakona, jer ti predlozi su sadržali veći broj kandidata od broja propisanog zakonom. Zaista je neverovatno da ako ste se obratili nekome zahtevom i rekli mu koji broj kandidata treba da predloži, da se taj neko ogluši o takav zahtev i da predlaže veći broj od očekivanog, odnosno od traženog broja i to je zaista vrlo neozbiljno i neodgovorno i svakako je bio jedan, pretpostavljam, od razloga zašto je Odbor kasnio sa ovim predlogom. Dalje, u izveštaju Odbora stoji da je Odbor na sednici 4. septembra konstatovao da ovlašćeni predlagači ni u dodatnom roku od 15 dana nisu usaglasili listu sa zakonom i onda gospođa Marjanović kaže - Odbor je koristeći zakonske mogućnosti istog dana obavio javni razgovor sa svim predloženim kandidatima. Zaista me interesuje koje su to zakonske mogućnosti? Ja sam diplomirani prednik i očekujem da mi se kaže na osnovu člana tog stava tog, tačke te zakona tog i tog, a ne na osnovu zakonskih mogućnosti. Ako član 23. stav 2. tačka 5. Zakona o radiodifuziji predviđa da ovo predlaže, ove domaće nevladine organizacije i udruženja građana, da ne čitam ceo tekst, iako oni to ne urade u roku od 15 dana, pa opet ne urade, gde ste našli pravni osnov da vi to uradite? Kažete - koristeći zakonske mogućnosti istog dana obavili ste razgovor sa svim predloženim kandidatima i to Velimirom Miloševićem, Miljenkom Deretom, Rajkom Đurićem, Božom Prelevićem, Goranom Petkovićem i Milovanom Vitezovićem. Tom prilikom kandidati su upoznati da je Odbor nakon stupanja na snagu Zakona o izmenama i dopunama Zakona o radiodifuziji, 9. juna 2009. godine, ovlašćen da na osnovu podnetih predloga predloži Narodnoj skupštini listu sa dva kandidata. Na osnovu podnetih predloga - da, ali ovde se ne radi o tome. Odbor je, kažete, na sednici od 19. oktobra većinom glasova utvrdio listu od dva kandidata koja se nalaze, Goran Peković i Milovan Vitezović, ovde piše Goran Peković, ovde Goran Petković, tako da ne znam koje je pravo prezime, nije mnogo ni bitno, ali je interesantno kako ste to vašom većinom glasova došli do toga da od ovolikog broja ljudi izaberete, odnosno da utvrdite dva kandidata za Narodnu skupštinu. Odbor je takođe, kažete, zaključio da predloži Narodnoj skupštini da u skladu sa članom 164. Poslovnika po hitnom postupku razmotri ovu listu kandidata kako bi se Savetu omogućio nesmeten rad u punom sastavu i time izbegle eventualne štetne posledice. Ovo je jedna floskula koju pišete, odnosno najpre Vlada u svojim predlozima, a evo vidim sada i skupštinski odbor i nikada nismo dobili odgovor - da li je tih posledica bilo do danas, odnosno do dana kada će biti eventualno usvojen ovaj predlog? Ako je bilo posledica, ko je odgovoran za te posledice? Moramo tako da razgovaramo. Znate, pretite da ako ovo ne ide po hitnom postupku desiće se neke negativne posledice. Ne znamo kakve. Verovatno hoće, ali verovatno su te posledice već nastupile s obzirom da su protekli rokovi kada je trebalo uraditi ovaj posao. Ko je, gospođo Marjanović, odgovoranzašto se to nije uradilo i ko je odgovoran za posledice koje su eventualno nastupile? Ovde mi je interesantan predlog tog gospodina Gorana, ne znam, izvinjavam se, na jednoj strani piše Peković, na drugoj Petković, ne znam lično ko je i ne znam pravo prezime, ali su mi interesantne neke stvari iz biografije. Magistar Goran Petković ili Petrović je redovni profesor Fakulteta dramskih umetnosti u Beogradu i onda, između ostalog, od 2001. godine do 2005. godine bio je na funkciji direktora Centra za profesionalni razvoj Univerziteta umetnosti, posebno su značajne, molim vas, obratite pažnju, njegove aktivnosti na koordinaciji više kapitalnih projekata. To su, pre svega, projekti konsaltinga iz oblasti kulture, umetnosti i medija za Univerzitet umetnosti "Ulan Bator" iz Moldavije, kao i za institucije kulture iz Gruzije. Dakle, ako mu je ovo preporuka, onda zaista svaka čast. Ovaj gospodin pokretač je i značajnih, piše ovde, akcija vezanih za medijsko zakonodavstvo u Srbiji To je ono što je ovde interesantno. On treba da bude član nekog nezavisnog regulatornog tela, a vi nam ga predstavljate zapravo kao Vladinog čoveka. Ovamo ga kao predlažu nevladine organizacije, a vi ovde lepo kažete da je on pokretač značajnih akcija vezanih za medijsko zakonodavstvo u Srbiji, a od 2005. do 2009. godine bio je član Gradske komisije za kulturu Grada Beograda. Od 2008. godine predsednik je radne grupe Ministarstva kulture za profesionalni razvoj u kulturi i medijima. Dame i gospodo i poštovani građanikoji pratite rad ovog parlamenta, da li se vama čini da je ovaj gospodin predstavnik nekih nevladinih organizacija ili predstavnik Vlade? Očigledno da je ovo čovek režima, i kao čovek režima, ne ulazeći, dakle, u ostale delove njegove biografije, jednostavno neuklopivo je da on bude član Saveta Republičke Radiodifuzne agencije. Ova radiodifuzna agencija se krsti kao nezavisno regulatorno telo, a ovde imamo čoveka iz ministarstva, funkcionera Grada Beograda. Dakle, zaista neverovatno i poprilično neozbiljno sa vaše strane. Ne znam zašto imate valjda neki utisak ili pretpostavljate da ovakve stvari mogu da promaknu ozbiljnim ljudima u ovom parlamentu. Dalje, imamo predlog za izbor sedam članova, Programskog odbora radiodifuzne ustanove Srbije iz reda narodnih poslanika. Sada zamislite šta nam dalje kaže ovaj izveštaj, dakle, dobro sam pročitala Odbor za kulturu i informisanje Narodne skupštine Republike Srbije, na sednici održanoj 19. oktobra 2009. godine razmatrao je predloge kandidata za izbor sedam članova Programskog odbora Radiodifuzne ustanove Srbije, iz reda narodnih poslanika. Ovo ne bi trebalo da bude sporno, jer ako to predviđa zakon i ako se poštuje član 5. Ustava koji kaže - da se jemči i priznaje uloga političkih stranaka u demokratskom oblikovanju političke volje građana, dakle, ako se priznaje rad i uticaj političkih stranaka, što je potpuno normalno, srazmerno veličini i snazi političke stranke u određenom momentu, ali kad idemo dalje, videćemo ovde nešto što se ne uklapa u ovu, rekla bih, preambulu ovog izveštaja. Ovaj odbor za kulturu i informisanje, na sednicikoja je održana 26. maja, konstatovao je 26. maja 2009. godine, a danas je 16. novembar te iste godine, odbor je konstatovao da je petorici članova Programskog odbora, tako piše, Radiodifuzne ustanove Srbije, koji su izabrani iz reda narodnih poslanika, na osnovu odredaba članova 92. Zakona o radiodifuziji, istekao trogodišnji mandat 25. maja 2009. godine, a dvojici članova mandat treba da istekne, tada to kažete, 29. septembra 2009. godine. Onda opet imamo interesantno priznanje, za koje smo mi inače znali, ali sada samo radi javnosti, s obzirom da Zakonomo radiodifuziji nije utvrđen predlagač članova Programskog odbora, koje bira Narodna skupština iz reda narodnih poslanika, Odbor je zaključio da se obrati predsedniku parlamenta, pa predsednik parlamenta da se obrati poslaničkim grupama, da poslaničke grupe predlože svoje kandidate i zaista na ovu listu narodnih poslanika nemamo nikakvu primedbu jer je to stvar izbora poslaničkih grupa, ovo je slično kao kada biramo skupštinske odbore, itd, bitno je da se utvrde kriterijumi, da se zna koliko kome pripada određenih mesta, a naravno da će svaka poslanička grupa predložiti onoga za koga misli da je najbolji u tom poslu. Sada imamo nešto, gospođo Marjanović, ne znam da li vam se ovo potkralo kao greška, ali s obzirom na ovaj materijal, rekla bih da nije. Kažete - odbor je takođe prihvatio predlog liste od 12 kandidata koji je predložio Savet Republičke Radiodifuzne agencije. Nigde u izveštaju ne pišete da ste uopšte raspravljali o tome, niti ste u ovoj preambuli izveštaja to predvideli i odjednom se pojavljuje i lista od 12 kandidata koje je predložio Savet Republičke Radiodifuzne agencije i onda pravite jednu katastrofalnu stvar i ovo zaista u danu za glasanje, gospođo Đukić -Dejanović, nikako ne biste smeli da prihvatite da se na ovaj način glasa. Kako? Odbor, kaže, je zaključio da utvrđenu jedinstvenu listu od 19 kandidata dostavi Narodnoj skupštini na razmatranje po hitnom postupku. Ovo ne može biti jedinstven predlog. Imamo predlog liste kandidata narodnih poslanika, imamo predlog liste kandidata koje predlaže Radiodifuzna agencija. Ne znam kako je odbor mogao ovo da nam dostavi kao jedinstvenu listu. Nadam se da ćete tražiti od odbora da ovo do dana za glasanje razdvoji, da bi mogli narodni poslanici odvojeno da glasaju za jednu i za drugu listu, jer zaista, ovo bi bilo glasanje za babe i žabe. Neko će možda da glasa za listu narodnih poslanika, ali mu ne pada na pamet da glasa za listu ovih kandidata koji su predloženi od strane Radiodifuzne agencije. I sam odbor je, pročitala sam na početku, rekao da je ovo samo predlog narodnih poslanika. Kada je u pitanju lista kandidata za članove Programskog odbora Radiodifuzne ustanove Srbije, koji se biraju na predlog Republičke Radiodifuzne agencije, na period od tri godine, ovde zaista imamo predloga da se čudom načudite biografijama, odnosno delovima biografija nekih od ovih ljudi. Ovde ima svega više nego ljudi koji bi bili kompetenti za ovaj posao i koji mogu, na osnovu ovih biografija, nikog od njih ne poznajem lično, ali na osnovu ovih biografija, očigledno je da više od pola njih nema blage veze sa ovim programskim savetom, odnosno nadležnostima tog programskog saveta. Očigledno je da se predlažu i da će se izabrati samo oni ljudi preko kojih će, kao što sam rekla na početku, RRA, odnosno opet Vlada, preko RRA da radi šta god hoće u medijskoj sferi. Imamo prvi predlog, biografija doktor Andrija Kopilović, između ostalog kaže - zaslužen je za uvođenje vjerske nastave u državne škole u Srbiji, član je Vladine komisije, evo opet Vladine komisije, za ostvarivanje i organizaciju vjerske nastave u školama Srbije, od samog početka. Godine 2005. je u Skupštini Srbije izabran za člana Nacionalnog prosvetnog saveta, sa mandatom od šest godina. Da li je moguće da vi morate da istog čoveka birate na više funkcija? Da li je moguće da ne postoji određen broj ljudi koji bi mogao da bude raspoređen na ove funkcije? Naravno, ne radi se o tome, već se radi o tome da vi već imate proverenog čoveka koji vam radi za Vladu u Prosvetnom savetu, pa onda sada može da nastavi i u Programskom savetu RRA. Onda imamo, recimo, biografiju sa obrazloženjem kandidature, izvesni Živko Kalentić. Kaže - to je trener više selekcije u fudbalu. Zaista neverovatno. Možda je čovek odličan trener, ali kakve veze trener više selekcije u fudbalu ima sa RRA, to nisam uspela sebi da objasnim, možda će gospođica koleginica Marjanović da nas upozna sa tim. Imamo i člana streljačkog kluba iz Niša, izvesnu Lidiju Mihajlović. Kakve veze član streljačkog kluba ima sa RRA i sa onim što treba da radi, to zaista ne znam da li neko može da nam objasni. Imamo izvesnu Jelenu Stanić - Marić. U njenoj biografiji stoji da je završila ekonomski fakultet i od svih drugih karakteristika kaže da koristi računar, da koristi Internet, da ima vozačku dozvolu B kategorije i da su joj interesovanja istorija i politička ekonomija. Ljudi moji, da li su ovo karakteristike za ovako značajnu ulogu koju ćete dodeliti ovoj ženi? Imamo takođe interesantno, i nisam mogla sebi da objasnim, neki genije, videćete - Prvoslav Plavšić se zove taj genije, koji je, kaže od 1. maja, bio je od 2004. direktor PR, pa je onda od 1. maja 2003. do početka 2004. godine savetnik za medije i odnose sa javnošću ministra unutrašnjih poslova u kabinetu ministra MUP Vlade Republike Srbije. Dakle, opet vladin čovek, opet režimski čovek i opet ne može da bude po mišljenju SRS u nezavisnom regulatornom telu ni u kom slučaju. Dalje se gubi svaki trag u radnoj biografiji ovog gospodina, od 2004. godine ne piše šta je radio, ali piše da je od 1964. godine zaposlen u Radio Televiziji Beograd kao istraživač medija i mnjenja komunikacija i analiza sadržaja razvoja radija i televizije i programiranje. Ovde je ostalo nejasno, odnosno kako čitam, on je u isto vreme bio i u Ministarstvu i na Radio televiziji. Da li mu je tamo mirovao radni staž, da li je istovremeno radio dva posla, nešto ne može iz ovog da se razabere. Ali, sad slušajte tog genija koje su njegove reference u marketingu - "Pošta Srbije", "Elektroprivreda Srbije", samo ću nešto da pročitam, "Automoto savez Jugoslavije", Industrija građevinskog materijala "Toza Marković" Kikinda, *Hemik* Kikinda, "Pivara" Skoplje, "Trebjesan Nikšić", Sportsko društvo "Crvena Zvezda", "Eltim" Beograd, "Dunav osiguranje", "Crvena zastava" Kragujevac, "Beopetrol Šel", "Merkator" Ljubljana, "EI" Niš, "Beneton" i "Lutra" Beograd. Zamislite, on je u marketingu "Lutre" konsultant, a bio je u MUP u vreme kad je ministarbio vlasnik Lutre Dušan Mihajlović. Vi ćete sad za njega da glasate, vi ste zaista neverovatni. Dalje, taj genije, zamislite ovoliko poslova da radi jedan čovek, stvarno svaka mu čast. Gde je još bio konsultant? "Borac" Čačak, Radenska, "Prohor voda" Bujanovac, "Festival kratkometražnog i dokumentarnog filma, "Paraćinka" Paraćin, pazite, preskačem svaku treću ili četvrtu, ne čitam sve, da ne trošim vreme. Ali, interesantno je da je bio konsultant i "Lisce" iz Ljubljane, "Finko" Beograd, "JAZAS", "UNICEF", "Droga portoroš", "Nafta gas", "Beka moptel" Beograd, "TV Novosti" Beograd, "Delta holding" Beograd, "Knjaz Miloš" Aranđelovac, "Gradska uprava" Novi Sad, "Opština Zrenjanin" - ne znam da li je bio savetnik Goranu, ne mogu da se setim prezimena, Opština Čoka, Ministarstvo kulture Srbije, evo ga i tu je, Ministarstvo prosvete i sporta, Sektor za više i visoko obrazovanje Srbije, Ministarstvo za kapitalne investicije, Ministarstvo rada i socijalne zaštite Srbije, Ministarstvo zdravlja, Agencija za energetsku efikasnost Republike Srbije, Evropska agencija za rekonstrukciju itd. Dakle, ovo je drage moje kolege, prosto neverovatno da vi ovakvog čoveka, možda je on odličan u svom poslu, ali činjenica da je sve ovo radio i da je on u svim mogućim ministarstvima i u ne znam koliko opština gde su demokrate na vlasti, zaista, to nikako ne može da mu bude preporuka. Naprotiv, da ste vi svaki put kada tvrdite, kada donosite neki zakon i kada tvrdite, da ćete na osnovu tog zakona da formirate neko nezavisno regulatorno telo, mi u SRS redovno vam skrećemo pažnju - nemojte da lažete ni sebe ni građane Srbije. Vlast ste, možete da birate kao skupštinska većina, kao vladajuća većina, možete da birate onoga koga vi hoćete, sa 126 glasova i to nije ništa sporno. Ali, onda kažite, nemojte da kažete da je ovakav čovek za koga sam malopre sve ovo pročitala, nemojte da kažete da je on nezavistani da on nema veze sa vladajućom većinom i sa DS. To niko živi ne može da vam veruje na osnovu ovoga što je čovek napisao u svojoj biografiji i što je video Odbor za kulturu i informisanje. Dakle, iz svega ovoga je očigledno da RRA i dalje na žalost neće ispunjavati svoju ulogu za koju je birana. Sinoć smo imali priliku, odnosno već juče popodne smo imali prilike da vidimo nakon što je objavljena vest da se upokojio Njegova svetost Patrijarh srpski Pavle, neke TV su maltene istog momenta prilagodile svoj program, ne čekajući da Vlada i zvanično proglasi Dan žalosti. Ali, neke TV su do kasnih večernjih sati prikazivale neke svoje šou programe. Jedna TV koja se prikazuje preko kablovskog operatera koja je iz Srbije, do ponoći je puštala muziku. Namerno sam s vremena na vreme prebacivala da vidim dokle će i čak posle ponoći, kada je već formalno nastupio Dan žalosti, i dalje se emitovala muzika na toj TV. Neverovatno je da to RRA ne primećuje. Nisu se ni danas oglasili. Radi se o TV "Svet plus", nemam nameru da krijem. Ne znam ni čija je, ni koja je "Svet plus", koja inače emituje muziku. TV "Pink" je juče sve do onog "Dnevnika" emitovala epizode "Farme", takođe se nije prilagodila novoprogramskoj šemi, tek nakon Dnevnika jeste. Doduše, neki filmovi su bili u pitanju, ali naravno očekujemo od ove RRA, a očekivali smo to i ranije, da reaguje, ne samo juče ili eventualno danas, ako bude neko prekršio odluku Vlade o proglašenju Dana žalosti, nego to mi očekujemo i očekivali smo sve vreme, otkada ova Agencija postoji. Na žalost, ta RRA kako se popularno zove nikada se nije oglašavala kada je to bilo očigledno da postoji potreba za tim. U petak uveče smo na toj istoj TV "Pink" u sred "Nacionalnog dnevnika", u okviru vesti vezano za izbore na teritoriji lažne države Kosova, na ovim šiptarskim izborima, koji su naravno neregularni i trebalo bi ih nepriznati od države Srbije, u sred Dnevnika smo mogli, svi koji smo gledali "Dnevnik" da vidimo Srbiju i piše - Republika Srbija. Srbija, što se mene tiče, KiM, na tom delu gde treba da piše KiM, piše Republika Kosovo. Zaista neverovatno, TV sa nacionalnom frekvencijom. RRA se preko vikenda nije oglasila, bar nisam ni ujednim novinama to pročitala, što je zaista zapanjujuće. Ovi šou programi i rialiti šou programi koji se prikazuju i na "B92", i na "Pinku" su nešto što je zaista pogubno za mlade ljude koji to gledaju, pogotovo sad u ovim serijalima se dešavaju neverovatne stvari. Piše tamo da to nije dozvoljeno da gledaju deca mlađa od 12 godina, ali tamo se dešavaju stvari koje su neprimerene i omladini od 18 godina. Oba šou programa se prikazuju, nema termina, kada god okrenete "Pink" ili "B92", osim onih "Vesti", termina rezervisanih za "Vesti", samo ćete to da vidite. Nijedan psiholog, nijedan sociolog koji se pojavljuje u javnosti, nije rekao nijednu pozitivnu stvar za te rialiti programe, ali RRA nema primedbi, bar ih nema u javnosti. Pre neki dan smo imali priliku da čitamo u novinama da se desila neka skandalozna emisija na TV Pink, kako se zove taj kviz…, u tom kvizu se pojavila neka, kako su novine prenele, skandalozna, „Trenutak istine“ se zove, neko mi dobaci, da „Trenutak istine“, u tom kvizu je voditeljka postavljala, kako smo pročitali u novinama, skandalozna pitanja nekom učesniku tog kviza i RRA je reagovala. Kako? Rekli su, bar su tako objavili mediji, da RRA nalaže da se taj „Trenutak istine“ na TV Pink emituje tek posle ponoći. Od tad, znači, oni su se pre emitovali u 21 čas, sad su pomerili u 22 i to je u zimskom periodu svakako bolje vreme gledanja nego u 21, bolji termin. I šta je bilo, nikom ništa. Ko može šta monopolisti Željku Mitroviću, monopolisti na medijskom prostoru i TV Pink? Niti mu ko šta može, niti mu ko šta hoće. Mi smo juče takođe čuli nešto što je svakom normalnom čoveku zaparalo uši, opet na jednoj televiziji sa nacionalnom frekfencijom, u okviru vesti. Kaže – juče su održani izbori, tako je rečeno na, mislim da su rekli na teritoriji lažne države Kosovo, ali kaže – Srbi su izgubili vlast u dve opštine u Štrpcu i u Novom Brdu. To je neverovatno. Dakle, da li se to radi, ako se radi nesvesno onda su u pitanju totalne neznalice, ako se radi svesno, bojim se da da, onda je to katastrofa, onda je to skandal. Kako može neko u Srbiji da kaže da su na jučerašnjim šiptarskim, nepriznatim, lažnim izborima Srbi izgubili vlast u nekim opštinama? To je prosto neverovatno i opet se nije oglasila RRA, a morala je. Jel tako gospodine Odaloviću da je to katastrofalno i strašno što su izgovorili, zaista? To jednostavno prolazi, reč po reč, slučaj po slučaj, ono se desilo slučajno, ono se desilo namerno, treba javnost u Srbiji da se navikne na činjenicu da je neko spreman na nekakve posebne odnose sa lažnom državom Kosovo, sa teritorijom Republike Srbije koja je KiM. Očigledno je da je to u pitanju, da nije, onda ne verujem da bi se i ministru Bogdanoviću desilo, doduše, ne možemo biti iznenađeni, uz činjenicu da je on bio ministar u prvoj šiptarskoj vladi, toj lažnoj državi Kosovo. Ministar pre neki dan reče da ne može da se dozvoli da neko prima platu od dve Vlade. Ministar priznade da postoje u Srbiji dve Vlade. Ministre, postoji samo jedna vlada - Vlada Republike Srbije, a to što je ministar nazvao vladom trebalo bi, ministar je morao da se izvini ako je napravio lapsus, a usput smo saznali da njegova supruga spada u tu grupu ljudi koji primaju platu od Vlade Republike Srbije i od te lažne vlasti u lažnoj republici Kosovo. Ovde je trebalo da reaguje predsednik države, predsednik Vlade, javni tužilac, svakako i RRA, bez obzira što je to izgovorio ministar, mora da se vodi računa o ustavnom poretku i o činjenici da je KiM sastavni deo Republike Srbije. Govorile su moje kolege o reklamama, o tome ko ima monopol nad reklamama. Mi smo više… nad reklamama, odnosno nad reklamnim prostorom… mi smo više puta o tome govorili i javna je tajna da ako hoćete nešto da reklamirate direktno na nekoj televiziji da vam je to skuplje nego da idete preko Đilasove agencije, zato što je Đilas unapred zakupio kompletan taj reklamni prostor, a tek kakve reklame možemo da gledamo, opet je neverovatno da ne reaguje RRA. Znamo da je po zakonu dozvoljeno da se reklamira pivo, ali da se reklamira onako u gajbama, na način, mislimo da je to neprimereno, da to ne utiče pozitivno, pogotovo na mlade ljude, pogotovo ona strašna reklama sa Koka-Kolom, gde ide Koka-Kola iz jedne vene u drugu. Ono je zaista očigledna asocijacija na nešto neprimereno i na nešto što ne bi smelo da se vidi na našoj televiziji. Interesantno je da od kad postoji RRA da nikada nisu reagovali u vreme predizbornih kampanja. Složićete se svi da se u toku predizbornih kampanja i u toku izborne tišine toliko krši zakon da je to neverovatno i nikada se nije oglasila RRA, nikada nije stavila primedbu zašto se kada se ide u neku izbornu kampanju sa nivoa vlasti, zašto se koriste resursi Vlade, odnosno resursi ovog naroda u izbornu kampanju, pogotovo kada se to radi u toku izborne tišine, kada se presecaju kojekave vrpce itd. To za RRA nije tema, nije interesantno i pitamo se – šta ti ljudi, šta ta agencija uopšte radi? Iznela sam popriličan broj nekih primera koji su i trebalo bi da budu interesantni, ali moram da vam kažem, gospođo Đukić-Dejanović, da smo u ovom dnevnom redu, u okviru ovog dnevnog reda, da imamo Predlog sporazuma između Vlade Srbije i Vlade Makedonije. Otkad je to bivša jugoslovenska Republika Makedonija u državi Srbiji priznata kao Republika Makedonija? Šta vi to, ljudi moji radite? Da li neko vodi računa o Ustavu, o međunarodnom pravu, o Rezolucijama UN. Ovo je zaista neverovatno. To ne može da se tretira kao greška i takve greške ne smeju da se dešavaju. Ponoviću i već više puta ovde iznet primer kako se krši ovaj Poslovnik od strane predsednika Administrativnog odbora i skupštinske većine u Administrativnom odboru, a moram da vam kažem, i vas gospođo Đukić-Dejanović, jer vi ste na osnovu člana 27. Poslovnika odgovorni za primenu Poslovnika, krši se tako što se Lidiji Dimitrijević i Eleni Božić-Talijan ne dozvoljava da izraze svoju volju. One su obe, kao što vam je poznato, u skladu sa Poslovnikom i Ustavom, podnele ostavku na poslanička mesta i o tim ostavkama Nenad Konstantinović je rekao da nisu podnete na valjan način, a tako su podnete sve ostavke koje su se do sad podnosile i sve su bile u skladu sa Poslovnikom, ali čuli ste više puta, pošto imate poseban odnos prema SRS, nažalost negativan, i doživljavate, odnosno pokazujete da su poslanici SRS poslanici drugog reda. Uporno ćemo na to da vam skrećemo pažnju. Možda ćete ipak da se latite Poslovnika i da uradite ono što vam je u nadležnosti. Želimo da građani Srbije čuju o tome. Kada su u pitanju ova dva predloga, čuli ste, loši su vam predlozi i očekujem od gospođe Marijanović da odgovori na pitanja koja smo u toku rasprave postavili. Hvala.
Zahvaljujem. Naravno da u ovom parlamentu nema poslanika drugog reda. Ima onih koji ne poštuju Poslovnik i čine projekcije vezane za sopstveno nepoštovanje Poslovnika. Drago mi je što to nije veliki broj vaše poslaničke grupe. To je manji broj. Gospodin Vladan Jeremić ima reč. Izvolite.
Prvo, mislim da smo vas snagom argumenata ubedili da ne prihvatite ovu listu kandidata. Drugo, preostalo vreme poslaničke grupe SRS vam poklanjam u što bržem cilju ulaska u Evropu. Hvala.
Gospođa Marjanović želi reč.
Hvala, predsednice. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, možda je nepotrebno reći, ali svaki odbor, pa i Odbor za kulturu i informisanje je kolektivno radno telo Skupštine i sve odluke koje tamo donosimo donosimo zajedno. U radu tog odbora vrlo aktivno rade četiri člana SRS i na Odboru, a i u plenumu, su imali mogućnost da utiču, a i dalje će imati mogućnost, da utiču na glasanje i na konačno donošenje onih odluka koje su u nadležnosti Odbora za kulturu. Neću ponavljati određene procese koji su se odvijali u poslednjih, rekla bih, godinu dana u našem odboru, a vezano za izbor Saveta RRA jer su mnogi detalji već izneti u prethodnim izlaganjima, ali, pošto je postavljeno nekoliko pitanja, ja ću u ime Odbora pokušati na neka od njih da odgovorim i da dam nekoliko objašnjenja. Za početak, u nekim izlaganjima je došlo i do brkanja uloge Saveta RRA koje je nezavisno regulatorno telo, ustanovljeno Zakonom o radio-difuziji, i programskog odbora radio-difuzne ustanove Srbije, odnosno savetodavnog tela RTS-a. Dakle, nisu u pitanju ni istovetna tela, niti su zamišljeni da rade na isti način. Dakle, niti je način izbora i biografija koje su neophodne za rad jednog odnosno drugog tela identične. Naprotiv, u velikoj meri se razlikuju. Što se tiče Saveta RRA, dakle, ponavljam, danas je pred nama rasprava o izboru jednog člana, dakle iz člana 23. Zakona, stav 2. tačka 5, a na predlog domaćih nevladinih organizacija i udruženja građana. Vi znate da, nažalost, iako zakon ima prvenstvenu intenciju i nameru da se predlagači dogovore i da podnesu usaglašenu listu, do toga u dva roka nije došlo i onda je Odbor na osnovu izmena koje smo ovde u Skupštini doneli u junu mesecu, morao da tu stvar, da tako kažem, preseče i da od šest kandidata koji su predloženi izabere dva. Ta odluka ni na koji način nije mogla da bude laka, jer će sasvim sigurno predlagači bilo kog kandidata koji nije ušao u taj najuži izbor od dva kandidata imati primedbe, a to je sasvim prirodno i logično. Ono što je važno da naglasim, pošto je ovde stalno bilo govora o tome – vaši kandidati ili naši kandidati – nijedan kandidat za Savet RRA ne pripada nikome od nas. Tačno se zna ko su predlagači. Odbor je samo imao mogućnost da od onih koji su predloženi od strane navedenih organizacija izabere dva. Mi smo to učinili na najbolji mogući način. Sigurno da će moći neko da kaže – a zašto nije neko drugi. Ono što je mene, na neki način, zadovoljilo kao predsednika Odbora jeste da su svi članovi glasali barem za jednog od predložena dva kandidata koja smo vam danas ovde predložili. Što se tiče javnog razgovora, dakle, razgovora sa kandidatima, nama zakon tu mogućnost ostavlja. To nije bila naša obaveza, ali jeste bila naša mogućnost predviđena članom 24. dakle, da Odbor može da obavi javni razgovor sa kandidatima pre konačnog izjašnjavanja o tome koji će jedan od ta dva biti izabran. Mi nismo to morali da uradimo, ali sam ja smatrala da bi bilo transparentnije i mnogo bolje da to učinimo, imajući u vidu da treba da donesemo jednu odluku koja je na kraju prepuštena nama i koja se može tumačiti na neki nepopularan način, da je to učinjeno iza očiju javnosti i prosto smo hteli da omogućimo ljudima koji su predloženi da nam se predstave i da vidimo kakve su njihove biografije, planovi, programi. Ono čime smo se svi rukovodili kada smo glasali za te kandidate jeste da su oni bili prvenstveno iz reda medijskih stručnjaka i da razumeju materiju kojom će se baviti ukoliko budu izabrani u Savet RRA. Neću govoriti o konkretnim biografijama danas i ne govorim danas ni u ime svoje stranke, svoje poslaničke grupe, već kao predsednik Odbora. Mislim da smo mi svoj zadatak, imajući u vidu sve te okolnosti, kao Odbor pokušali i mislim učinili u skladu sa zakonom i, u najboljoj mogućoj meri, u dobroj meri i u skladu sa rokovima koji su nam zakonom određeni. Što se tiče Programskog odbora radio-difuzne ustanove Srbije ili RTS, pošto je to nama svima kao termin poznatije kao naš javni servis, ne moram mnogo govoriti o kandidatima koje su predložile poslaničke grupe. Ovom prilikom bih se zahvalila poslaničkim grupama PUPS i Novoj Srbiji, koje su takođe imale kandidate, ali su razumele da ne možemo, pošto smo imali sedam članova, sedam mesta u Programskom odboru, nisu mogle baš sve poslaničke grupe da budu zastupljene. U krajnjoj liniji, poslanici koji budu radili u Programskom odboru neće zastupati samo svoju poslaničku grupu, već njih sedam predstavljaju Skupštinu u celini i verujem da će to učiniti na najbolji mogući način. Što se tiče liste koju je predložio Savet RRA, zakon samo kaže u članu 92. da je RRA ovlašćena da predloži tu listu. To je jedino objašnjenje, odnosno jedino uputstvo koje je zakon u tom smislu naložio. RRA je sprovela javni konkurs i na osnovu tog javnog konkursa, oni su na svojoj sednici izabrali tih 12 kandidata. Mi, činjenica je, nismo raspravljali na Odboru o svakom pojedinačnom kandidatu, jer smo smatrali da je naše samo da konstatujemo da je ta lista stigla. Zakon nas nije ovlastio da mi odlučujemo o tim kandidatima, već samo da uputimo Skupštini, upravo danas se odvija rasprava o kandidatima i svako od nas će imati priliku da se o tome izjasni. Među tim ljudima, hoću to da kažem zbog objašnjenja kako je zakonom zamišljeno da ti ljudi, iz kojih sfera života treba da dođu, kao što je bila ova rasprava o njihovim biografijama. Ovde nije bila bitna stručnost. Programski odbor RRA ima savetodavnu ulogu i ima ulogu da zastupa interese građana u celini. U toj grupi od 12 ljudi ima i manje i više poznatih, ima sportista, lekara, kulturnih radnika. Dakle, mogu da govorim samo u celini da ta lista, na neki način, zaista predstavlja jednu malu predstavničku grupu građana koja bi trebalo iz različitih uglova da zastupa interese građana i onoga što oni treba i žele da gledaju na javnom servisu. Pošto je ovde bilo mnogo reči o tome da li Javni servis zaista emituje program koji je primeren Javnom servisu i zaista mnogo puta smo govorili o funkcionisanju RTS, pozivam poslanike da mi ovo telo u danu za glasanje izaberemo i da im omogućimo da rade. Konačno, da se vratim ponovo i na Savet radiodifuzne agencije. Ove godine 17. februara je istekao mandat dvojici članova koji su predloženi, jedan iz reda medijskih udruženja i drugih iz reda nevladinih organizacija i ja se iskreno nadam da ćemo taj posao brzo završiti. Dana 17. februara, naredne godine, znači 2010. ističe mandat članovima koji su predloženi od strane prvo, univerziteta, crkava i verskih zajednica i na kraju AP Vojvodine i ti su predlozi nama stigli i mi smo kada su nam stigli predlozi AP Vojvodine, crkava i verskih zajednica zakazali odbor, tj. ja sam zakazala odbor kada su ti predlozi stigli. Univerzitet je kasnio i juče su nam, odnosno danas su nam podneli, odnosno danas su podneli svoj predlog. Ja sam prosto smatrala da priključimo materijal onom koji su poslanici dobili pre neki dan. Sutra će se odbor izjasniti, ukoliko odbor smatra da smo kasno dobili taj materijal i da ne možemo odmah da zaključimo, odnosno na tu jednu listu koja je došla nešto kasnije, onda će to biti odluka odbora, ali ponavljam, u ovom konkretnom slučaju, u ova tri slučaja odbor neće morati da raspravlja o kandidatima, odnosno da odlučuje o kandidatima, jer su liste usaglašene i naš je zadatak samo da to u najbržem roku dostavimo Skupštini. U obrazloženju je stajalo da je potreban hitan postupak, jer je moguća da formulacija nije bila najtačnija ali mislim da možda nije ni potrebno. Dakle, hitan postupak je zbog toga što smo svi konstatovali da Savet radiodifuzne agencije treba da što pre funkcioniše u punom sastavu i zbog toga je to bio, po mom mišljenju, jedini i vrlo jasan razlog da se o ovome raspravlja u hitnom postupku. Dame i gospodo narodni poslanici, zahvaljujem se na mogućnosti da govorim o ovome. Apsolutno se slažem sa svim kolegama da je neophodno da u ovom domu, ne samo u odboru, nego možda i u plenumu razgovaramo o izveštajima regulatornih tela i to apsolutno mislim i za Savet radiodifuzne agencije. Razlog zašto to nije učinjeno na odboru do sada je upravo zbog toga što smo u konstantnom izborom procesu i što bih zaista volela i želela da mi ovde završimo taj posao u najskorijem roku i da onda možemo na miru da prečešljamo i taj izveštaj i da pogledamo da li je agencija radila na način na koji je potrebno, s obzirom da je Skupština njima ukazala poverenje. Hvala vam.
Zahvaljujem gospođi Marjanović na svim pojašnjenjima vezanim za tendenciju zakonodavca i za rad odbora. Pre nego što zaključim zajednički jedinstveni pretres, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio pravo iz člana 93. Poslovnika? (Vjerica Radeta, sa mesta: Želim da repliciram, nije me razumela.) Zaista nije bilo ničeg uvredljivog. Potpuno vas je razumela koleginica i zaista nema osnova za repliku. Nije tendenciozno, ali zaista nema. Sa uvažavanjem je govorila. Jedna drugu ste razumele i nije bilo nikakvih uvreda. Nema osnova za repliku. Zahvaljujem se, ali zaista nema. Zaključujem zajednički jedinstveni pretres o Listi kandidata … (Vjerica Radeta, sa mesta: Mi smo poslanici drugog reda u vašim očima.) Niste sigurno poslanik drugog reda, vi to dobro znate i tendenciozno govorite. Zaključujem zajednički jedinstveni pretres o Listi kandidata za člana Saveta Republičke radiodifuzne agencije iz reda domaćih nevladinih organizacija i udruženja građana i Listi kandidata za članove Programskog odbora Radiodifuzne ustanove Srbije. Pošto smo obavili zajednički jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje izvršiti izbor člana Saveta Republičke radiodifuzne agencije iz reda domaćih nevladinih organizacija i udruženja građana i izbor članova Programskog odbora Radiodifuzne ustanove Srbije. Zahvaljujem na radu danas. Nastavljamo sa radom sutra u 10,00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 105 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 87 narodnih poslanika, te da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži objašnjenje ili obaveštenje u skladu sa članom 235. Poslovnika? Reč ima gospodin Zoran Babić. Izvolite.