Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Petog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 142 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno daje u sali prisutno 98 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Na osnovu člana 287. Poslovnika Narodne skupštine, utorkom i četvrtkom nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika, narodni poslanici imaju pravo na traženje obaveštenja i objašnjenja. Molim narodne poslanike koji to žele da ostvare da se prijave. Reč ima narodni poslanik Sanja Jefić Branković. Izvolite.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, kao poslanica iz Niša u ime građana Niša moram da postavim pitanje koje je vezano za odluku ministra kulture i informisanja od pre nekoliko dana, da se ukinu sredstva koja su bila namenjena za održavanje "Nišvil" džez festivala u Nišu. Moram da kažem da je ovaj festival u dva navrata bio proglašavan brendom Srbije i kao takav on predstavlja jedan i te kako važan događaj za čitav ovaj deo Srbije, odnosno za jug Srbije, i ne samo to, nego on kao takav predstavlja i veoma važan događaj za ljude na Balkanu. Mislim da je jedna ovakva odluka da se ukinu sredstva za održavanje "Nišvil" džez festivala i te kako skandalozna i da tim pre mislim da postoji potreba da se preduzmu sve moguće mere da se ovom festivalu dodele sredstva koja su i bila planirana. Između ostalog, u protekle dve godine ta sredstva nisu iznosila mnogo, oko dva miliona dinara, ostalo je finansirao grad. Isto tako smatram da je ovakva jedna odluka zapravo ne samo diskriminacija Niša i juga Srbije, već kao takva, ona apsolutno predstavlja diskriminaciju kulture generalno, kako na jugu Srbije, tako i u ovom delu Balkana. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, danas je prvi dan od prestanka važnosti Zakona o lustraciji, zakona od kojeg se mnogo očekivalo posle demokratskih promena 5. oktobra, ali zakona koji ni jedan jedini put nije primenjen u svojoj praksi. Poslanička grupa SPO – DHSS je predložila da Zakon o lustraciji ostane na pravnoj snazi. Međutim, Narodna skupština Republike Srbije nije podržala predlog naše poslaničke grupe i zbog toga su izostale mnoge očekivane lustracije i mnogi obračuni sa svima onima koji su bili simbol zla devedesetih godina. Zbog toga pitam Ministarstvo pravde, premijera, da li će biti lustriran i da li će predložiti sad ponovo Narodnoj skupštini da taj zakon stupi na pravnu snagu i da li imaju politički stav da je potrebno da budu lustrirani svi oni koji su se teško ogrešili o kršenju ljudskih prava devedesetih? Istovremeno, danas je 12 godina od ubistva novinara Milana Pantića. Neverovatno je, prosto, da država nema mehanizme da utvrdi naručioce i izvršioce ovog velikog zločina, pa pitam ministra unutrašnjih poslova, dokle se stiglo sa istragom oko ubistva Milana Pantića, a znamo da nisu završene ni istrage oko ubistva Slavka Ćuruvije i novinarke Dade Vujasinović? Moje drugo pitanje je upućeno premijeru i predsedniku Republike Srbije. Premijer i predsednik Srbije prihvatili su u nekom delu programske ciljeve SPO – DHSS, priznali su istorijsku grešku srpskog naroda učinjenu prema dinastiji Karađorđevića. Poklonili su se mrtvim Karađorđevićima, vratili su mrtve kraljeve, kraljice i prinčeve u Srbiju i sada svi Karađorđevići počivaju u svojoj crkvi na Oplencu. Premijer i predsednik su naglasili da to rade u cilju zalečenja podela iz Drugog svetskog rata i nacionalnog pomirenja. Međutim, da bismo iskreno, istinski zalečili sve rane iz prošlosti, sve naše podele, nije dovoljan samo ovaj potez premijera i predsednika. Potrebno je učiniti još dosta toga. Još uvek je prisutna sveopšta kampanja protiv Karađorđevića i kraljevine i još uvek se veliča diktator Josip Broz Tito. Objektivne istorijske činjenice nam govore sledeće. Karađorđevići su stvorili modernu kraljevinu Srbiju. U Prvom i Drugom balkanskom ratu, oslobodili su i preostale delove Srbije od pet vekova duge Otomanske imperije. U Prvom svetskom ratu pobedili su Austrougarsku monarhiju i stvorili veliku Kraljevinu Jugoslaviju. Uvek su bili okrenuti naprednijem delu sveta i tradicionalnim srpskim saveznicima poput Francuske, Engleske i SAD. U svim svetskim ratovima, sukobima i podelama, bili su na pravoj strani. Vodili su dobru ekonomsku politiku, zemlja je bila ekonomski stabilna, dinar je imao zlatnu podlogu. Kreditni rejting zemlje je bio odličan i zemlji nije pretio bankrot. Bez težih ekonomskih potresa vodili su tri rata u periodu od 1912. do 1918. godine, dva balkanska, jedan svetski rat i iz svih ratova izašli kao pobednici. Za nekoliko godina su u kraljevini Jugoslaviji izvršili harmonizaciju različitih pravnih sistema u jedan jedinstveni pravni sistem. To je harmonizacija pravnih sistema Kraljevine Srbije, Kraljevine Crne Gore, Otomanske imperije i Austrougarske monarhije. Poštovali su demokratsko društvo, višepartijski sistem, demokratske institucije, slobodu štampe, ljudska i manjinska prava. U Drugom svetskom ratu Karađorđevići su bili na strani tradicionalnih srpskih saveznika, a sedište jugoslovenske vlade je bilo u Londonu. Moje pitanje premijeru i predsedniku države: Da ne bismo bili licemeri i da nijedan posao ne bismo dovršili do kraja, da li će u cilju istinskog nacionalnog pomirenja i u cilju priznavanja zaista objektivnih zasluga koje su Karađorđevići uradili za Srbiju, da li će se Karađorđevićima konačno vratiti njihova nepravedno oduzeta imovina, jer znamo da su posle Drugog svetskog rata politički progonjeni, da im je oduzeta imovina i da su lišeni svih građanskih prava? Hvala.
Narodni poslanik Olena Papuga ima reč.
Poštovani predsedavajući, kolege poslanici, ovih dana u medijima možemo da pročitamo tekstove o tome da se po našim selima zatvaraju filijale banaka, da je to sada postala jako masovna pojava i da građani imaju velike probleme, zbog toga što 30-40 km imaju prvu i najbližu banku. Pitala bih ministra finansija – kako misli da regionalno razvija sva mesta u Srbiji ako se selo do te mere osiromašuje, da jednostavno ne vidi da ljudi sa sela imaju svojih potreba za jednom običnom bankom. Mogu da kažem da iz svog sela, odakle dolazim, iz Ruskog Krstura, da je Ruski Krstur imao banku koja je radila do pre nekoliko dana. Filijala je zatvorena i 5.000 građana moraju da odlaze u Vrbas, oko 30 km dalje, da bi sredili svoje račune, mada je ta banka u selu jako dobro poslovala, imala je 2.000 računa... (Predsednik: Molim kolege za malo pažnje.) Banka je imala 2.000 računa, što znači da je bila potrebna selu kao što je Ruski Krstur koji ima 5.000 stanovnika. Naravno, banka je po nekoj politici, pošto je bila privatna, zatvorena i jednostavno ljudi imaju jako velikih problema što moraju da odlaze u druga sela da bi podigli penzije, a to su uglavnom bolesni ljudi, odlaze taksijem pošto ne funkcioniše ni autobuska veza. Pitam ministra finansija kako stvarno misli da razvija Srbiju i da li misli da ljudi u manjim selima nemaju potrebu za jednom običnom bankom? Znamo da su za 15 godina uglavnom sve banke u Srbiji privatizovane. Ja razumem i strane banke da možda nemaju interesa da otvaraju filijale po selima, ali bi možda trebalo da se razmisli da možda Poštanska štedionica ili Komercijalna banka u manjim selima otvore barem šaltere, da bi pomogli ljudima da normalno funkcionišu i u selima.
Narodni poslanik Milorad Stošić ima reč. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, imam tri pitanja za tri ministra – Ministarstva energetike, razvoja i zaštite životne sredine, Ministarstva za saobraćaj i Ministarstva spoljne i unutrašnje trgovine i telekomunikacija. Mi smo na Drugom vanrednom zasedanju Narodne skupštine Republike Srbije razmatrali i usvojili Zakon o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju, koji je Vlada podnela. Svi smo se tada složili da poljoprivreda i ruralna područja imaju važnu ulogu u proizvodnom razvoju Srbije, posebno u procesu sprovođenja reformi i tranzicije, kao i to da će ova privredna oblast u narednom periodu bitno uticati na privredna kretanja zemlje. Donošenjem ovog zakona stvoreni su preduslovi za uspostavljanje funkcionalnog podsticaja u oblasti poljoprivrede i ruralnog razvoja za dugoročni period, da seoska područja postanu sve više privlačna za mlado i školovano stanovništvo, te da se pored poljoprivredne proizvodnje mogu baviti i drugim poslovima koji imaju perspektivu u ruralnom ambijentu. Samo donošenje zakona ne podrazumeva i rešavanje svih problema koje zakon reguliše. Mislim da je dobro čuti, s obzirom da se radi o poljoprivredi i razvoju ruralnog područja i zamolio bih predsedavajućeg da malo utiša parlament. Poslednjih meseci sam obilazio teritoriju jugoistočne Srbije, pre svega devastirana područja i slobodu mogu reći da se prethodni zakon ne može sprovoditi bez sveobuhvatne podrške ostalih ministarstava i državnih institucija. Istaći ću samo jedan primer koji oslikava situaciju u jugoistočnoj Srbiji, a verujem i u velikom delu Srbije. Dana, 3. maja sam sa državnim sekretarom Ministarstva rada, zapošljavanja i socijalne politike gospodinom Vidojevićem, obilazio opštinu Babušnica, a u sklopu tog obilaska obišli smo i jedno selo koje se zove Crvena Jabuka, koje je nekad imalo preko 1.000 stanovnika i bilo nosilac razvoja cele Lužničke doline. Imali su svojevremeno narodnog poslanika i veliki broj akademski obrazovanih ljudi. Imali su četiri doktora nauka. Selo ima izuzetno povoljne uslove za povrtarstvo, stočarstvo i vinogradarstvo. Sada u selu živi jedva pedesetak žitelja, bez puta, vode, struje, telefona i sijaset drugih stvari kojima se obezbeđuju najosnovniji uslovi života. U selo se vratio jedan broj mlađih ljudi sa željom da tu žive, ali treba pomenuti da tu svoju perspektive vide i da ostanu da žive i da rade. U razgovoru sa meštanima čuli smo sijaset problema, ali istaći ću samo tri, a odnosi se upravo na ova tri ministarstva koje sam na početku rekao. Elektrifikacija kuća povratnika u selu, zapravo za priključenje na elektro-mrežu potrebno je izdvojiti 70.000 dinara. Sva ta domaćinstva su nekad bila priključena i svojevremeno platili priključak. Sada, u tim domaćinstvima koriste petrolejske lampe za osvetljenje. Pitanje za ministra Ministarstva energetike, razvoja i zaštite životne sredine je: da li je moguće da se ta domaćinstva priključe na elektro-mrežu bez ponovnog plaćanja priključaka ili nekog simboličnog iznosa, a svakako će to u narednom periodu oni kroz plaćanje računa za struju to i nadoknaditi? Do najbližeg asfalta je udaljenost preko 12 kilometara. Put je uglavnom neprohodan za vozila, osim terenska. Nemaju nikakv prevoz do najbližeg urbanog mesta. Danas, između ostalog, ćemo raspravljati i o Zakonu o obrazovanju, gde se predviđa da se treba obezbediti prevoz za svakog đaka preko dva kilometara. Pitam se da li će to moći. Meštani pitaju da li je moguće da im se obezbedi prevoz do najbližeg urbano naseljenog mesta, bar jednom do dva puta u toku sedmice? Treće pitanje tiče se Ministarstva za telekomunikacije. Ovo selo je još 1945. godine imalo telefonske veze. Oni nemaju nikakvu komunikaciju sa svetom. S obzirom da postoji grupa pri Ministarstvu za planiranje i razvoj, gde je posebno istaknuta briga o ruralnom području, pitam ministra da li je moguće da se tim ljudima obezbedi bar neka komunikacija sa svetom? Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Slavica Savić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, narodni poslanici, moje pitanje je upućeno ministarstvu, odnosno ministarki zdravlja i ministru obrazovanja. Obraćam se u ime Sindikata medicinskih sestara i tehničara Srbije u nameri da predstavim deo nagomilane problematike koja opterećuje profesiju medicinskih sestara i tehničara u zdravstvu, sa nadom da će im se pomoći i napraviti pomak u rešavanju problema. Sindikat medicinskih sestara i tehničara Srbije je strukovna organizacija koja štiti profesionalne interese svog članstva medicinskih sestara i tehničara Srbije. U zdravstvenim ustanovama Srbije zaposleno je preko 60 hiljada medicinskih sestara, i procentualno predstavljaju 55% od ukupno zaposlenih u zdravstvu. Ova masovna profesija zaposlenih prisutna je mnoštvom nerešenih statusnih pitanja i problemima koji direktno opterećuju proces rada, pri čemu se godinama ne nalazi ni minimum dobre volje da se pristupi rešavanju i rasterećenju medicinskih sestara koje su zajedno sa lekarima nosioci posla u zdravstvu. Godinama su suočene sa nedostatkom medicinskih sestara u hospitalnim ustanovama, posebno na teškim radnim mestima, kao što je intenzivna nega, kardiologija, onkologija, urgentne službe, gerijatrija. Nedostatak medicinskih sestara uzrokovao je opterećenje medicinskih sestara koje su bile raspoređene na teškim odeljenjima. Po jedna sestra na 30 pacijenata u smeni. Posledica koja je iz ovog proistekla je oboljevanje medicinskih sestara, sticanje invalidnosti u toku neuslovljenog i teškog rada. Ukidanje i nepostojanje pomoćnih medicinskih radnika, bolničara, dodatno je ih je uputilo na obavljanje fizičkih i paramedicinskih poslova. Istraživanja su pokazala da medicinske sestre tokom rada oboljevaju u najvećem procentu od bolesti lokomotornog sistema. Niske i neadekvatne zarade koje ne prate rast životnih troškova dodatno utiču na egzistenciju i status medicinskih sestara. Alarmantan je podatak da je sve veći procenat samo izdržavalaca porodice među medicinskim sestrama. U ispitanom uzorku od 5100 medicinskih sestara i tehničara, 22,4% je u statusu samohranih izdržavaoca porodice. Uz sve ovo medicinske sestre su oštećene i diskriminisane u pogledu prepoznavanja i vrednovanja njihovog visokog obrazovanja. U proteklim godinama obraćale su se Ministarstvu zdravstva Republike Srbije i drugim institucijama. Neverovatno je da ova masovna profesija ostaje ignorisana i neprepoznata u svojoj problematici od strane društva, sistema i zakona. Ako postoji nada da nadležna ministarstva pokušaju da razreše probleme, bar deo problema, sindikat medicinskih sestara će biti veoma zahvalan. Neka medicinske sestre ne budu naše blago samo onda kada smo u bolnicama mi ili nama bliski. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić. Izvolite.
Hvala predsedniče. Hoćemo datum, hoćemo datum! To odjekuje ovih dana iz usta predsednika Vlade i drugih čelnika vladajuće koalicije odnosno Vlade. Izgleda da ga nećemo dobiti. Nismo mi saobraćajci, polemiše predsednik Vlade sa gospodinom Dežerom, šefom misije EU u Beogradu. Hoćemo datum. Gde se dede ona od pre nekoliko meseci – ne radimo mi ovo sa Kosovom zbog datuma, nego zbog nas samih, zbog građana Srbije, zbog Srba na Kosovu, zbog potreba u kojima se nalazi Srbija, za modernizacijom. Ne radimo to zbog datuma. Sada odjedanput neka histerija, nećemo zeleno svetlo, hoćemo datum. Valjda je jasno da ova vlada nije u stanju da dobije datum. Ono što je mogla potpisala je, ali to treba sprovesti. Šta se sada čudite vi iz vladajuće većine? Ovo ću na kraju postaviti predsedniku Vlade i prvom potpredsedniku, jer sumnjam ili pretpostavljam da ću dobiti različite odgovore od ta dva čoveka.Šta očekujete? Postavite za šefa komisije koji treba da sprovede Briselski sporazum, čoveka koji je podneo ostavku, zato što se ne slaže sa Briselskim sporazumom i onda se čudite – gle, nešto ide teško sa sprovođenjem. Da li je prethodna vlada potpisala neke sporazume? Da li je vladajuća većina rekla da će da ih sprovede? Da li je sprovela te sporazume? Normalno je da svi zaziru od sprovođenja Briselskog sporazuma. Lako je potpisati, ali je teško sprovesti, posebno u ovakvim okolnostima. Postavite Milana Ivanovića pre nekoliko meseci za direktora bolnice u Mitrovici i onda će on da vam sprovodi sporazum, i Vulin koji je protiv Sporazuma, i kaže da je to protiv interesa Srbije i Srba na Kosovu. Onda odjedanput hoćemo datum. Nismo to uradili zbog datuma, vi datum izgleda da ne možete da dobijete. Čak vam i Tači pomaže, pa kaže – Srbi na severu Kosova na lokalnim izborima 27. oktobra ćemoći da glasaju sa srpskim dokumentima. Svi vam pomažu, a vi ne možete da dobijete datum i još se ljutite na EU što kaže – vidi kako sad zakerate, postavljate nove uslove. Nikakvi uslovi nisu u pitanju. Prosto, iskustvo sa primenom ranijih sporazuma kaže da treba biti oprezan. Na kraju krajeva to jeste važan sporazum, mi iz LDP bi voleli da Srbija dobije datum kada će početi pregovori sa EU, ali ne ide to tako. Nema tu "master majnd". Ne vredi da za vikend pohapsiš sedmoricu i da dobiješ datum. Očigledno ne ide tako. Pogledajte šta piše u uslovima Saveta Evrope iz decembra. Da li smo to ostvarili, da li smo to uradili? Nismo. Zamislite da su nam uslovi, ne ovi, telekomunikacija, energetika, primena Briselskog sporazuma, zamislite da su nam stavili uslove da se smanji budžetski deficit. Nikada ne bi dobili datum. Neki od vladajuće većine bi skočili i rekli – kakav datum. Dakle, podsećam vas, modernizacija Srbije je primarni zadatak. Da bi naše društvo upristojili moramo da počnemo pregovore sa EU jer samo uz i tokom pregovora možemo da menjamo Srbiju. Da možemo da je menjamo u pravcu u kojem, verujem svi želimo osim nekih, koji baš ne vole Evropu, da možemo bez nekog mentora, valjda bi do sada to uradili. Pošto do sada to nismo uradili, znači da nam treba mentor. Taj mentor se zove EU i kada počnemo pregovore sa njima tada ćemo graditi pravnu državu, pa će borba protiv korupcije počivati na institucijama a ne na volji jednog čoveka itd. Znači vi do datuma teško da možete da dođete. Do zelenog svetla ili do žutog verovatno. Moje pitanje je za predsednika Vlade i prvog potpredsednika Vlade – da li ćemo imati izbore ako ne dobijemo datum u junu? Prosto, zato što Srbija zaslužuje bolju Vladu. Vama svaka čast što ste to potpisali, ali realizacija vam očigledno ne ide, i nemojte da prebacujete krivicu na EU za ne dobijanje datuma i da se ljutite na njihove predstavnike ovde, nego prvo pogledajte sebe. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Predrag Marković.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, moje pitanje je upućeno ministru Rasimu Ljajiću u čijem resoru je između ostalog i telekomunikacija. Tiče se onih javnih preduzeća koja posluju ostvarujući dobit, a koja su takođe obavezna da vode računa o svim ostalim delovima društva na isti način na koji to čini i administracija, organi uprave kada je u pitanju opšti interes. O čemu je reč? Nema novca, posebno nema novca u kulturi, to slušamo stalno i naravno odmah progovaramo o ministarstvu i treba, ali postoji čitav niz, i svako od nas ponešto može da uradi, jer nije pitanje samo da li novca ima, već i kako se on troši, da li se ljudi zapošljavaju preko 20% tamo gde ih po sistematizaciji nije bilo, da li se neadekvatno dva puta plaćaju isti računi, da li se finansira ono što nije u nadležnosti i to sve možete da pitate svako ministarstvo, pa možete i Ministarstvo kulture. Ali, za nas kao građane je ključno da omogućimo da ustanove kulture, one koje čine mrežu, funkcionišu pomažući se na različite načine, pa i kroz komercijalne aspekte, pa i kroz komercijalne ugovore sa javnim preduzećima, koja su takođe vlasništvo svih nas. Daću vam jedan primer. Muzej Jugoslavije, dakle, to je onaj muzej do kojeg nam je sada posebno stalo, jer smo pravili veliku konferenciju od strane dela ministarstva koje je zaduženo za turizam, jer je naša politika zvanična da uspostavimo što više obnovljenih odnosa sa zemljama koje su nekada činile okosnicu Pokreta nesvrstanih. Dakle, višestruka funkcija, plus očuvanje jednog dela identiteta, jer je Jugoslavija i deo identiteta u istoriji Srbije i strašno je važno funkcionisanje ovog muzeja i za njega, naravno, nema dovoljno novca. Postoji komercijalni ugovor sa "Telekomom Srbije", koji je na jednom delu zgrade, ne ugrožavajući ni na jedan način zgradu koja je zaštićena, postavilo svoj predajnik pre nekoliko godina i, naravno, komercijalno ga plaćalo sve do 2010. godine. Posle 2010. "Telekom" je prestao da plaća zakup ustanovi kulture. Sada, na insistiranje da se računi podmire, nudi ugovor koji će omogućiti da se od trenutka sklapanja ugovora nastavi plaćanje, dakle, da se izbrišu dugovanja iz prethodnih godina. Naizgled bezazleno, ali molim vas, mi prisustvujemo ovih dana situaciji da Ministarstvo finansija, kao što znate, na osnovu zakona koje je ova skupština donela, obustavlja plaćanje svima koji ne ispunjavaju svoje finansijske obaveze, bilo da su to javna preduzeća, svejedno ko je njihov osnivač, da li je u pitanju lokalna samouprava, pokrajina, grad ili Republika i, naravno, imate dve vrste reakcije. Jedna je politička - održite pres konferenciju, a jedna je odgovorna, a to je pozovete onog ko je u vašoj opštini, gradu ili Republici odgovoran, pokrenete protiv njega ili prekršajni postupak ili disciplinski postupak. Na isti način, očekujem da ministarstvo gospodina Ljajića, koje u okviru svojih resora ima i telekomunikaciju, interveniše u "Telekomu", da se vidi u koliko javnih ustanova, sa koliko ustanova kulture postoje ovakvi komercijalni ugovori, da li se oni poštuju i da li se izmiruju. Koliko god da je ovo mali novac, ustanovama kulture je i on neophodan, bar do januara, kada će možda, a nadam se da neće, jer ćemo se, pretpostavljam, barem odgovorni poslanici udružiti, sprečiti to, ukinuti i ta vrsta sopstvenih sredstava koje ustanove kulture, zahvaljujući sopstvenoj organizovanosti, ostvaruju. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milan Lapčević.
Poštovano predsedništvo, moje današnje pitanje će biti upućeno ministru kulture, kao što je i moj prethodnik gospodin Marković govorio o politici Ministarstva kulture. Postavio bih nekoliko pitanja vezanih za kulturnu politiku u Srbiji. Vlada Republike Srbije je u budžetu za 2013. godinu kao sredstva namenjena Ministarstvu kulture predvidela 6,2 milijarde dinara ili sramnih 0,62% ukupnog budžeta Republike Srbije. Opšte je poznata činjenica da jedno društvo bez dobrog obrazovanja, jedno društvo koje nema obrazovnu naciju i koje nema svoj kulturni identitet, nema nikakvu šansu, niti ima budućnost. Od tih sramnih 0,62% namenjenih za kulturu u Srbiji, čuli smo pre par meseci da Ministarstvo kulture nije namenilo ni jedan jedini dinar za kinematografiju, jednu važnu oblast koja uobličava kulturni identitet jednog naroda. Pre nekih mesec dana je završen konkurs za sufinansiranje projekata iz oblasti kulture. Sufinansiranje projekata iz oblasti kulture je bilo podeljeno u nekoliko oblasti i od predviđenih 177 miliona dinara raspoređenih u nekoliko oblasti, ukupna suma koja je namenjena za region jugoistočne Srbije, za sve kulturne projekte iznosi 2.650.000 dinara ili mizernih, sramnih i potcenjivačkih 1,5% ukupnog budžeta za sufinansiranje projekata. Iz oblasti muzičkog stvaralaštva biće dodeljena sredstva u visini od 35.000.000 dinara, od čega će 22.000.000 dinara otići na projekte koji dolaze sa teritorije grada Beograda, a za ostatak Srbije će biti namenjeno nekih 14.000.000 ili oko 35%. Za jugoistočnu Srbiju i grad Niš je namenjeno samo jedan projekat u iznosu od 750.000 dinara ili 2%. Sama ova galama u Skupštini pokazuje koliko nam je kultura važna i kako se ponašamo u skladu sa kulturnim obrascem u Srbiji. Dakle, od svih projekata koji su namenjeni u oblasti muzičkog stvaralaštva, samo je NIMUS dobio mizernih 750.000 dinara za ovu godinu za održavanje festivala, a iz sufinansiranja je izbačen muzički festival "Nišvil" koji traje više od 15 godina i koji je prepoznatljiv šire nego što su to granice Srbije. Nezvanično glasilo EU, briselski časopis "New Europe" u tekstu pod nazivom – "Nišvil, evropsko lice Srbije", ocenio je džez festival u Nišu kao najznačajniju kulturnu manifestaciju te vrste u jugoistočnoj Evropi. Ova manifestacija je od posebnog značaja za Niš i Srbiju, odlukom Ministarstva kulture proglašena je 2009. godine kulturnom manifestacijom od nacionalnog značaja. Glavne programe festivala u toku 2012. godine posetilo je više od 20.000 gledalaca, uključujući ljude koji su dolazili iz raznih okolnih gradova i iz čitavog regiona. Na ovom festivalu učestvovali su poznati svetski džez umetnici Solomon Burke, Candy Dulfer, Benny Golson, Billy Cobham itd. Pitam Ministarstvo kulture – na osnovu kojih kriterijuma su dodeljivana sredstva za kulturne projekte? Kako je moguće da u oblasti pozorišne umetnosti od 50.000.000 dinara jugoistočna Srbija nije predviđena ni sa jednim dinarom? Kako je moguće da od ukupnih sredstava preko 80% je predviđeno za beogradske projekte? Kako je moguće da od 450 umetnika sa nacionalnom penzijom su samo tri van Beograda? Više od 447 umetnika sa nacionalnom penzijom je iz Beograda. Da li je ovo Ministarstvo kulture, Ministarstvo kulture Beograda ili Ministarstvo kulture Srbije? Na osnovu kojih kriterijuma su dodeljivana sredstva? Tražim od Ministarstva kulture da se dostave podaci ko će dobiti sredstva za sufinansiranje projekata? (Predsednik: Vreme, gospodine Lapčeviću.) Završavam. Tražim da nam se dostavi informacija po regionima koliko je ko dobio i da Ministarstvo kulture preispita svoju odluku o nedodeljivanju sredstava ovakvom prestižnom festivalu, kako bi taj festival zaživeo.
Hvala, gospodine Lapčeviću. Reč ima narodni poslanik Miroljub Stojčić.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, poštovane kolege, moje pitanje je vezano za oblast životne sredine. Naime, radi se o sledećem. Republika Srbije, odnosno bivše Ministarstvo životne sredine, rudarstva i prostornog planiranja, koga je zastupao državni sekretar Bojan Đurić, zatim, Fond za zaštitu životne sredine, koga je zastupala mr Željka Jurakić, 14 gradova i opština i 14 komunalnih preduzeća iz ovih gradova koje se bave odlaganjem komunalnog otpada, potpisali su početkom jula 2011. godine ugovor o sufinansiranju projekta – Izgradnja i opremanje reciklažnog centra, odnosno Centra za razvrstavanje i privremeno skladištenje reciklažnog materijala i posebnih tokova otpada. Želim da napomenem da su ovim projektom bili obuhvaćeni gradovi: Užice, Čačak, Kraljevo, Kragujevac, Jagodina, Vranje, Niš, Pirot, Bor, Zaječar, Zrenjanin, Subotica, Šabac, Sombor, odnosno da je ovim projektom bilo obuhvaćeno negde oko dva miliona stanovnika Srbije. Ugovorom su jasno definisana prava i obaveze Ministarstva, jedinica lokalne samouprave i javnih komunalnih preduzeća u pogledu realizacije predmeta ugovora, kao i finansiranje putem Fonda za zaštitu životne sredine. Ugovorom je takođe bilo definisano da se projekat realizuje u tri faze. Prva faza - izgradnja tehničke dokumentacije, druga faza – pripremi radovi za izgradnju i treća faza – otpremanje reciklažnog Centra. Članom 3. ugovora je precizirano da su sredstva obezbeđena u iznosu od 42 miliona po jednom reciklažnom centru, i to 20 miliona za prvu fazu, koja se odnosila na pripremne radove i izgradnju, i 15 miliona dinara za otpremanje reciklažnog centra, a da je jedinica lokalne samouprave dužna da obezbedi sredstva potrebna za realizaciju predmetnog ugovora. Nepredviđene okolnosti u postupcima rešavanja imovinskih odnosa i dobijanje lokacijske dozvole su uslovile potrebu za produženje ovih rokova za realizaciju navedenog projekta, ali je nekim aneksima ugovora definisano da se projekat realizuje do 1. septembra 2012. godine. Imajući u vidu preuzete obaveze, koje su ugovorom definisane, lokalne samouprave su preduzele određene korake u cilju realizacije projekta, pre svega, u smislu izrade plana detaljne regulacije, uređivanje lokacije, u smislu do kompletiranja, odnosno kupovine zemljišta, izrada planske dokumentacije i rešavanje problema infrastrukture, kao i izrada tehničke dokumentacije, do vađenja građevinske dozvole. Morate priznati da su lokalne samouprave i javno komunalna preduzeća uložile dosta truda da bi se svi ovi problemi rešili i ušli u realizaciju. Pored truda, i posle, oko početka ovog projekta, lokalne zajednice su uložile i značajna finansijska sredstva. Za grad Vranje znam da je za to do sada uloženo blizu pet miliona dinara. Moje pitanje glasi – obzirom da su sve predradnje završene u nekim lokalnim zajednicama, uređene građevinska i tehnološka projektna dokumentacija, izvađene građevinske dozvole, pripremljena infrastruktura, a gradovi Vranje i Zrenjanin su čak spremni za oglašavanje tendera, hoće li doći do realizacije projekta – Izgradnja i opremanje reciklažnog Centra, imajući u vidu potpisane ugovore i aneksa ugovora? U komunikaciji sa predstavnicima lokalnih samouprava, preovladava mišljenje da treba da se nastavi sa realizacijom ovih projekata iz više razloga – ekološkog, investicionog, socijalnog itd, ili da se lokalne zajednice obaveste da do realizacije ovog projekta neće doći i da same lokalne zajednice pokušaju da nađu partnere za realizaciju veoma značajnih ekoloških projekata. Molim vas da u ime lokalnih zajednica, koje su potpisale navedeni ugovor, odnosno da Ministarstvo energetike i zaštite životne sredine, kao i Ministarstvo finansija i privrede daju odgovor i meni i navedenim lokalnim zajednicama. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovani gospodine predsedniče Narodne skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, prvi korak na trapavom vašem putu ka EU, koje se kasnije pretvorilo malo u puzanje a više u trčanje unazad, bio je Zakon o javnim nabavkama. Hvalili ste se dobitima tih zakona. Da li znate, gospodo Naprednjaci i članovi Vlade, pitanje je i za predsednika Vlade, da li čitate nešto drugo sem partijskih glasila? Da li ste jutrosu "Blicu" pročitali da je sat vremena pre otvaranja tendera sprečena korupcionaška afera od 300 miliona dinara, jer ste toliko hteli da gurnete ruku u džep građana Srbije prilikom nabavke CT skenera i aparata za magnetnu rezonancu? Ko će da odgovara zbog toga? Afera je raskrinkana sat vremena pre otvaranja tendera, zahvaljujući hrabrim ljudima koji su Agenciju za borbu protiv korupcije dostavili dokaze o nameštanju tendera. Pitam vas – ko će zbog ovoga da odgovara? Šta ćete kazati građanima Srbije kada čekaju po šest meseci, sedam meseci, po godinu dana pregled na magnetnoj rezonanci i CT skeneru? Zaista vi razne mere sprovodite da biste ublažili krizu i da biste implementirali sporazum, ali sprovod mnogo dugo traje i za privredu i za državu. Moram da vas pitam sledeću stvar. Još ovde u ovoj sali odjekuje eho vaših reči od pre par dana kada smo usvajali set poreskih zakona, kada ste se hvalili vašim ekspertskim znanjima iz ekonomije da je evro 110 dinara. Pitam Jorgovanku Tabaković, koliko je danas evro? Da li ste prošli, gospodo Naprednjaci, danas pored neke menjačnice? Kurs evra je 115 dinara. Tu se potvrđuje vaše neznanje i diletantizam u vođenju ekonomije. Pogledajte koliki je evro danas. Mnogo više građane Srbije zanima koliki će evro biti 31. jula i 1. septembra. Mada, to nije ni približno koliko možete i umete, što ste pokazali prošli put – 1999. i 2000. godine. Takođe, čujem da mnogo brinete za narod, ali izgleda da brinete da ne počne bolje da živi. Građani Srbije, evo kako glasi paket antikriznih mera u izvedbi SNS i Dragoljuba Simonovića. Pazite dobro. Za doručak – brusketi "Franš" njeguški pršut, kiparski kozji sir, sve to začinjeno kubanskom cigarom "Partagas", po simboličnoj ceni od 20 evra po komadu. Za ručak -biftek sa crnim tartufima, sir Halumni, losos terijaki, kavijar od dunavske jesetre, za desert gratinirane jagode. "Jede se kavijar, pije se džin, ima se para, ima se čim". Sreća da nije kriza. Zamislite da je kriza, kako bi to bilo tek bogato gošćenje o trošku poreskih obveznika ove zemlje. Sada vas pitam – da li zbog ovakvih ima noćne more Aleksandar Vučić? Ili možda ima noćne more kada mu u san dođe knez Lazar, pa ga pita – "Ima li je bela crkva samodrža de pričestih vojsku pred Kosovski boj"? Da li zbog ovakvih imate noćne more? Ili imate noćne more kada vam u javi dođe Vensan Dežer pa kaže da nema ništa od puta ka EU i da je upaljeno crveno svetlo za Srbiju, i zbog ovakvih se pali crveno svetlo? Pitam – šta ćete preduzeti protiv ovakvih? Juče, prekjučeje prošlo 14 godina kako je potpisan Kumanovski sporazum. Kada kažete da je kosovsko-metohijski problem nasleđen problem, pitajte ove danas koji su na vlasti – da li poznaju te tamo ministre iz 1999. godine, potpredsednike vlada? Da li su to isti ljudi? Da li su problem nasledili od Lazara? Od Milutina, koji pita za Gračanicu? Od Stefana Dečanksog, koji pita za Dečane? Od mog oca? Od Demokratske stranke? Ili je problem nasleđen zbog politike Karlobag-Ogulin-Karlovac-Virovitica, zbog politike bedža, zbog politike koju ste vodili i zastupali? Za kraj, kada vidimo da se taj put ka EU pretvorio u posrtanje i trčanje unazad krupnim koracima, čujem danas da otvarate veliki šoping mol, još jedan u Srbiji, tako ćete rešiti krizu. Imam rešenje i za vas. Zastaklite Srbiju, pa neka bude cela veliki šoping mol. Ovde je sve na prodaju. Albanci su prodavali organe Srbima pa su napravili državu. Vi prodajete i srce i dušu samo za crveno svetlo na semaforu EU. Razmislite kakvu politiku vodite i šta ste radili. Ne ide se ovako u Evropu. Od datuma neće biti ničega i nema ništa i razmislite šta ćete kazati građanima Srbije tim povodom. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Bojanić.
Hvala gospodine predsedniče, koleginice i kolege. Za razliku od pojedinaca kojima poslanička pitanja služe za politikanske govore, ja ću postaviti konkretno pitanje ministru finansija i privrede. Zavod za javno zdravlje u Kraljevu je 2010. godine u zemljotresu koji je pogodio Kraljevo uništen do temelja. Republika Srbija i Zavod za javno zdravlje su investitori i grade novu zgradu Zavoda za javno zdravlje. No, u trenutku izvođenja radova došlo je do pojedinih kontradiktornih mišljenja u vezi obračuna i plaćanja poreza na dodatu vrednost. Stoga od ministra tražim mišljenje u vezi obaveza investitora budžetskog korisnika obveznika PDV u oblasti građevinarstva, a koje se odnosi na pravo na odbitak prethodnog poreza, pri čemu poreski dužnik investitor vrši promet iz člana 25. stav 2. tačka 7. Zakona o PDV bez prava na odbitak prethodnog poreza. U skladu sa članom 10. stav 2. tačka 3. istog zakona, investitor je dužan da na naknadu za izvršeni promet dobara i usluga po računu obveznika PDV, izvođača radova, obračuna i plati PDV. Zavod za javno zdravlje u Kraljevu je investitor u izgradnji druge faze nove zgrade Zavoda. Finansijska sredstva i celokupan postupak javne nabavke i izbora ponuđača je sproveden od strane Ministarstva zdravlja. Sredstva za izgradnju su obezbeđena iz budžeta Republike Srbije i Ministarstvo zdravlja je, kao direktan korisnik sredstava budžeta, sredstva za te namene uplatilo investitoru Zavodu za javno zdravlje u Kraljevu. Zavod je finansijska sredstva na ime avansa za izgradnju u vrednosti celokupne faze izgradnje za vrednost radova obračun sa PDV uplatio izvođaču radova u januaru mesecu ove godine. To znači da su izvođaču radova po ugovoru isplaćena ukupna finansijska sredstva za radove sa obračunatim PDV. Nakon obavljenih prvih radova pristigla je prva privremena situacija potpisana i overena od strane nadzornog organa, koja sadrži ukupnu vrednost radova bez obračunatog PDV, pri čemu se izvođač radova poziva na član 10. stav 2. tačka 3. Zakona o PDV, po kome je obaveza obračuna i plaćanja PDV na investitoru. Radi se o izgradnji novog objekta za obavljanje delatnosti Zavoda. Postoje sve uredne građevinske i ostale dozvole za izgradnju, da je Zavod u obavezi PDV i obavlja usluge iz člana 25. stava 2. tačka 7. istog zakona, bez prava na odbitak prethodnog poreza. Sada nastaje dilema zbog koje se i traži mišljenje od gospodina ministra, a odnosi se na popunjavanje određenih polja 8. i 108. u obrasci PP PDV, a vezano je za konkretan slučaj kada obveznik PDV obavlja promet bez prava na odbitak prethodnog poreza. U mišljenju koje je dobijeno od Ministarstva finansija 16. januara 2013. godine iz Biltena poreza, obveznik PDV koji nabavlja dobra i usluge vrši za obavljanje delatnosti koje vrši promet dobara i usluga sa pravom na odbitak prethodnog poreza ostvaruju oslobađanje od povećanog PDV. Ima pravo da PDV koji mu je obračunat od strane prethodnog učesnika u prometu odbije kao prethodni porez uz uslov da poseduje račun ili drugi dokument izdat u skladu sa zakonom. Ovde se radi o avansnoj uplati celokupnih radova sa PDV. Izvođač i investitor su obveznici PDV, pri čemu investitor obavlja promet bez prava na odbitak prethodnog poreza. Pitanje je – da li član 28. Zakona o PDV, gde se navode uslovi za odbijanje prethodnog poreza, važi i za ovaj konkretni slučaj? Takođe, postoji dilema, ako nema pravo na pozicije 8. i 108. poreske prijave usled nemogućnosti odbitka prethodnog poreza, na koji način tražite od izvođača radova povraćaj sredstava uplaćenih na ime celokupno obračunatog PDV, kako bi mogli u narednom vremenskom periodu da se izmire obaveze izvođača radova? Hvala lepo.
Pošto se više niko od predsednika odnosno ovlašćenih predstavnika ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Saša Dujović, Dubravka Filipovski i Radojko Obradović. Saglasno članu 86. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvao u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 86. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri predloge akata iz dnevnog reda koji je određen u Zahtevu od 134 narodna poslanika za održavanje vanrednog zasedanja. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, pored predstavnika predlagača prof. dr Žarka Obradovića, ministra prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, pozvao da sednici prisustvuju i Muhedin Fijuljanin i prof. dr Radivoje Mitrović, državni sekretari u Ministarstvu prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, dr Zoran Kostić, Ljubiša Antonijević, Vesna Fila, prof. dr Slobodan Stupar i prof. dr Ivica Radović, pomoćnici ministra prosvete, nauke i tehnološkog razvoja i Nevenka Novaković, samostalni savetnik u Ministarstvu prosvete, nauke i tehnološkog razvoja. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv Petog vanrednog zasedanja Narodne skupštine u 2013. godine, koje je sazvano na Zahtev 134 narodna poslanika, saglasno članu 106. stav 3. Ustava Republike Srbije i članu 249. Poslovnika Narodne skupštine, dostavljen vam je zahtev za održavanje Petog vanrednog zasedanja u 2013. godini, sa određenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Kao što ste mogli da vidite, za Peto vanredno zasedanje Narodne skupštine u 2013. godini određen je sledeći 1. Predlog zakona o osnovnom obrazovanju i vaspitanju, koji je podnela Vlada; 2. Predlog zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju, koji je podnela Vlada; 3. Predlog zakona o obrazovanju odraslih, koji je podnela Vlada; 4. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, koji je podnela Vlada; 5. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o učeničkom i studentskom standardu, koji je podnela Vlada; 6. Predlog zakona o dopuni Zakona o platama u državnim organima i javnim službama, koji je podnela Vlada; 7. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o inovacionoj delatnosti, koji je podnela Vlada; 8. Predlog zakona o zaštiti topografija poluprovodničkih proizvoda, koji je podnela Vlada; 9. Predlog rezolucije o zakonodavnoj politici, koji je podnela grupa od 25 narodnih poslanika; 10. Predlog zakona o potvrđivanju Memoranduma o razumevanju između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske o saradnji u oblasti poljoprivrede, koji je podnela Vlada; 11. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore o saradnji u oblasti veterine, koji je podnela Vlada; 12. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore o međusobnom priznavanju i prihvatanju dokaza o ispunjenosti propisanih uslova o hrani i hrani za životinje biljnog, mešovitog/kombinovanog porekla, koji je podnela Vlada; 13. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore o saradnji u oblasti zdravstvene zaštite bilja, koji je podnela Vlada; 14. Predlog odluke o razrešenju člana Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje, koji je podneo Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo Narodne skupštine; 15. Predlog odluke o razrešenju člana Nacionalnog prosvetnog saveta, koji je podneo Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo Narodne skupštine; 16. Predlog odluke o razrešenju i imenovanju zamenika člana Republičke izborne komisije, koji je podnela Poslanička grupa Srpska napredna stranka; 17. Predlog odluke o izmenama Odluke o utvrđivanju sastava stalnih delegacija Narodne skupštine Republike Srbije u međunarodnim parlamentarnim institucijama, koji je podneo predsednik Narodne skupštine mr Nebojša Stefanović; 18. Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela Poslanička grupa Liberalno demokratska partija. Narodni poslanik Stefana Miladinović na osnovu člana 92. stav 2, člana 157. stav 2, člana 170. i člana 192. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine predložila je da se obavi: Prvi zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o osnovnom obrazovanju i vaspitanju,Predlogu zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju, Predlogu zakona o obrazovanju odraslih, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o učeničkom i studentskom standardu, Predlogu zakona o dopuni Zakona o platama u državnim organima i javnim službama, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o inovacionoj delatnosti,Predlogu zakona o zaštiti topografija poluprovodničkih proizvoda. Drugi jedinstveni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju Memoranduma o razumevanju između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske o saradnji u oblasti poljoprivrede, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore o saradnji u oblasti veterine,Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore o međusobnom priznavanju i prihvatanju dokaza o ispunjenosti propisanih uslova o hrani i hrani za životinje biljnog, mešovitog/kombinovanog porekla i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore o saradnji u oblasti zdravstvene zaštite bilja. Treći jedinstveni pretres o Predlogu odluke o razrešenju člana Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje, Predlogu odluke o razrešenju člana Nacionalnog prosvetnog saveta, Predlogu odluke o razrešenju i imenovanju zamenika člana Republičke izborne komisije, Predlogu odluke o izmenama Odluke o utvrđivanju sastava stalnih delegacija Narodne skupštine Republike Srbije u međunarodnim parlamentarnim institucijama, Predlogu odluke o izmenama Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije. Da li narodni poslanik Stefana Miladinović želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim Narodnu skupštinu da se izjasni. Zaključujem glasanje i saopštavam: Za - 113, protiv – niko, uzdržanih - nema, nije glasalo 30 od 143 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Prelazimo na rad po dnevnom redu. Pre nego što nastavimo sa radom, samo želim da vas obavestim, primili ste ostavku narodne poslanice Milice Delević na funkciju narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije i Izveštaj Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine povodom razmatranja ove ostavke, koji je utvrdio da je podnošenjem ostavke nastupio slučaj iz člana 88. stav 1. tačka 2) Zakona o izboru narodnih poslanika i predlaže da Narodna skupština, u smislu člana 88. stav 3. i 4. istog zakona, konstatuje prestanak mandata ovoj narodnoj poslanici. U skladu sa tim, a saglasno članu 88. stav 1. tačka 2) i stavu 3. i 4. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština o predlogu Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine, konstatuje da je prestao mandat, pre isteka vremena na koji je izabran, narodnoj poslanici Milici Delević, danom podnošenja ostavke. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika izvršiće se popunjavanje upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini. Nastavljamo rad. (Zoran Babić, s mesta: Povreda Poslovnika.) Samo da započnemo zajednički načelni pretres. Saglasno Odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda po tačkama 1. do 8, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa podsećam vas da prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika. Reč ima gospodin Babić, po Poslovniku.
Poslovnik, član 97. stav 3. Jutros kada sam dolazio na posao gospodine predsedniče, gospodo narodni poslanici, setio sam se vremena kada je u Srbiji vrednost evra bila 119, 120 i bila je montirana tada da odgovara samo pojedincima u Srbiji. Prošao sam pored Železničke stanice i setio sam se vremena kada su majke izvodile decu i pokazivale prugu i voz kao raritet, kao nešto čemu služi. U ušima su mi odzvanjale, dok sam dolazio na posao, parole od 200.000 novih radnih mesta, odzvanjale su mi parole i … (Predsednik: Moram da vas upozorim, gospodine Babiću, naveli ste član 97. stav 3. koji se odnosi na produženje vremena, pa vas molim da se izjasnite o tome.) … i Kosovo i Evropska unija, a svo to vreme smo bili svetlosnim godinama daleko i od Kosova i od Evropske unije. Sada na osnovu člana 97. Poslovnika, vrlo srećan što su najodgovorniji ljudi u ovoj državi preuzeli odgovornost da rešavaju probleme… (Predsednik: Gospodine Babiću, vratite se na dnevni red.) … da budućnosti ne ostavljamo zamrznute probleme, već da Srbija postane uređena zemlja, predlažem da se po ovim tačkama dnevnog reda, koje su veoma bitne, ne samo za 876.000 učenika koliko se nalazi u osnovnom i srednjem obrazovanju, ne samo za 125.000 zaposlenih u prosveti, već i zbog toga što ovi zakoni, koji su danas na dnevnom redu, kreiraju budućnost Srbije, rasprava duplira i da iznosi 10 časova. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević, po Poslovniku.
Gospodine predsedniče Narodne skupštine, dešava se, reklamiram povredu člana 104, da narodni poslanik na sednici Skupštine zloupotrebi pravo na povredu Poslovnika, dešava se da ima pravo na repliku, ali se nikad nije desilo da diskutujući o radnom vremenu ili o trajanju rasprave u parlamentu na takav način neko pokušava da zloupotrebi poslovničke mogućnosti da je to prosto frapantno i neshvatljivo. Razumem da svako ima pravo da se probudi na sednice Skupštine i da diskutuje o čemu god hoće. Nisam takav stručnjak za kurs evra, kamate i devize, ali mislim da Poslovnik znam jako dobro i znam šta je Poslovnikom omogućeno, a šta nije omogućeno. Svako ima pravo da se seća čega god hoće, ima pravo da uzme i gumicu, znate ima mnogo olovki koje pišu budućnost, ali ne postoji gumica koja briše prošlost. Svako može iz svoje prošlosti da izbriše ono sećanje koje ga boli, ali ima nas koji jako dobro pamtimo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović, po Poslovniku.
Reklamiram član 107. Poslovnika Narodne skupštine. Poštovani predsedavajući, prekršili ste Poslovnik dozvoljavajući ovlašćenom predstavniku, odnosno šefu poslaničke grupe SNS da govori mimo onoga što je bila njegova namera. Sa druge strane, ovo postaje konstanta. Gospodine predsedavajući, na prošloj sednici ste nama onemogućili da pričamo… (Predsednik: Ne mogu da vam dozvolim da pričate o onome što je bilo na prethodnoj sednici. To je predmet povrede Poslovnika, niti je to predmet replike. Nemojte da ulazite u polemiku sa mnom. Reklamirali ste povredu Poslovnika. Saslušao sam vas. Ako nemate ništa da dodate za povredu Poslovnika, onda smatram da je to to.) Dakle, govornik je povredio dostojanstvo Narodne skupštine i vi ste trebali da reagujete na to. U obraćanju, sa željom da produži radno vreme, odnosno da duplira raspravu o ovoj tački dnevnog reda, govorio je o kursu evra, o stvarima koje nemaju nikakve veze sa tačkom dnevnog reda, a vi nama niste dozvolili da govorimo na sednici o temi koja je imala za tačku dnevnog reda – teška ekonomska situacija u Srbiji.
Prvo, to nije tačno. Svi narodni poslanici na prethodnoj sednici su mogli, u skladu sa Poslovnikom i pravilima koje je usvojila vaša vladajuća većina, da učestvuju u raspravi. Nisam donosio Poslovnik, ali moram da se držim Poslovnika i svi narodni poslanici su imali pravo onoliko koliko im to Poslovnik omogućava. Drugo, slikoviti opis gospodina Babića, zbog čega smatra da je potrebno da se produži radno vreme, isto takvo pravo sam omogućavao i poslanicima DS kada vrlo slikovito govore o, recimo, Grdeličkoj klisuri i nikada ih nisam ometao, niti prekidao, jer smatram da je pravo narodnog poslanika da na svoj način iznese nešto o temi o kojoj govori. Prekinuo sam gospodina Babića kada sam smatrao da je prekoračio to što smatram da je normalno i on je u tom trenutku prekinuo, posle nekih četrdesetak sekundi, i prešao na predlog o glasanju. Dakle, da li je prekršen Poslovnik, o tome će odlučivati Narodna skupština. Do sada je Narodna skupština odlučivala da to nije bio slučaj i naravno u skladu sa Poslovnikom će se izjašnjavati. Reč ima gospodine Babić.
Povreda Poslovnika, član 108. Malopre sam govorio o mojim utiscima kada sam dolazio na posao. Nisam pomenuo ni jednu političku stranku, nisam pomenuo ni jednog pojedinca… (Predsednik: Molim vas, da li je ovo povreda Poslovnika ili replika?) Šta god. (Predsednik: Morate se izjasniti. Ako je povreda Poslovnika morate reći član, a ako nije onda…) Rekao sam član 108, a može i replika zato što sam bio direktno pomenut. Da li mi dozvoljavate? Hvala vam. Niti sam pomenuo političku stranku, niti sam pomenuo pojedince, ko se našao prozvanim, podigao je Poslovnik. Ko se našao odgovornim zbog toga što su se u prošlosti takve stvari dešavale, javio se jer ga je zabolelo. Istina boli. Ko se našao prozvanim što Srbija više nije "Deltalent", što Srbija nije više mesto pogodno za kriminal i korupciju, ko se našao prozvanim i odgovornim i kome je teško što u Srbiji važi politika SNS i gospodina Aleksandra Vučića, a to je nulta tolerancija za kriminal i korupciju, našao se prozvanim i javio se po Poslovniku i po ne znam ti čemu. Govorio sam o mojim utiscima, koji su bili, i o osećanjima, koja su bila, kada sam dolazio na posao, a ko je odgovaran za takvo stanje, mislim da je više nego jasno da se našao i da se javio po povredi Poslovnika. Prema tome, ostajem pri svom zahtevu da se vreme za raspravu produži na deset časova.
Gospođo Kolundžija, po Poslovniku. Izvolite.
Gospodine predsedniče, povredili ste član 103. jer ste dopustili da se narodni poslanik pozove na član 108. koji vrlo precizno definiše u koji slučajevima predsednik Narodne skupštine opominje narodnog poslanika koji se ne pridržava onoga što je na dnevnom redu. Dakle, ne može se paušalno pozvati tek tako na bilo koji član Poslovnika, a onda pričati šta god kome padne na pamet. Ja mislim da o svojim utiscima pri dolasku ovamo treba da priča svojoj supruzi, a ne ovde nama. Dakle, ako već hoće da priča o utiscima, onda možda ne bi bilo loše da se podsetimo da je inflacija, kada je dolazio na posao, jer je bila na vlasti tada njegova stranka, bila sa stotinama cifara iza novčanice koju smo dobijali i za koju smo mogli da kupimo kilogram hleba. Mogao je da se seti da, kada je tada dolazio na posao, reke izbeglica su napuštale kuće, a kuće ostale popaljene. Mogao je da se seti da je tada, kada je on išao na posao, NATO bombardovao ovu zemlju zbog politike koja je tada vođena. Dakle, ako se već seća, onda neka se seća onoga što mi još uvek danas svi plaćamo cenu, i upravo zbog toga ono što danas rade ti napredni radikali jeste razlog zašto mi strepimo od onoga što nas čeka u budućnosti.
Tumačio sam. Zato sam pitao narodnog poslanika gospodina Babića po kom osnovu se javlja. Pošto ga je gospodin Veselinović direktno pomenuo, ja sam to tumačio kao repliku i zato sam mu dozvolio da iznosi, po članu 108. ne bi imao pravo da se izjasni. Pošto je gospodin Babić rekao da to može biti replika, u tom trenutku u sistemu nije bilo drugih prijavljenih govornika, ja sam mu dao pravo na repliku, ne povredu Poslovnika po osnovu člana 108. Gospodine Babiću, po Poslovniku. Izvolite.
Član 107. - prekršeno je dostojanstvo Narodne skupštine pominjanjem članova porodice. To kakve ću utiske i kakva ću osećanja ja deliti sa mojom suprugom i sa mojom porodicom je moja lična stvar. Vrednosti koje na taj način neko u ovu salu pokušava da unese su veoma ružne. Niti sam, niti će SNS ikada pomenuti i jednog člana porodice i mislim da su to vrednosti svakakve, ali samo ne demokratske. Moja osećanja su osećanja čoveka koji se vrlo slobodno šeta i kada dolazi na posao i uvek je među građanima. To su osećanja koja prenosim sa ulice, to su osećanja koja prenosim nesakriven iza zatamnjenih stakala automobila blindiranih u kojima ste se vozili i niste želeli da vidite šta misli narod i šta misle građani Srbije i zbog toga je veoma bitno i veoma bolno što se prenose ta osećanja i ovde i kroz ovu salu. Molim vas da utičete da se članovi porodice ni jednog narodnog poslanika, bez obzira da li je na vlasti ili u opoziciji, da se ne pominju. Mislim da je to protivno Poslovniku i protivno bilo kakvim drugim pravilima, ali osećanja ljudi i svoja lična osećanja ću govoriti u ovoj sali.
Po Poslovniku, gospodin Palalić, izvolite.
Gospodine predsedniče, član 27. Ne znam da li su kolege zaboravile šta je tema ove rasprave. Prvo je vladajuća većina usvojila zajednički pretres osam tačaka, ne dobivši nikakvo obrazloženje o tome šta ih sve povezuje. Nakon toga dobili smo predlog da se udvostruči rasprava za ovako vrlo čudno utvrđen dnevni red i nakon toga se otvorila diskusija koja nema veze sa ovim predlogom. Danas smo čuli značaj i važnost zakona o kojima treba da pričamo, o kojima veliki broj, milion ljudi verovatno prati raspravu, očekujući da čuje šta čeka njihovu decu i sada ovde gledamo raspravu između dve političke stranke. Imaćete priliku o tome da govorite. Molim vas, gospodine predsedniče, da primenite Poslovnik i da se o ovome izjasnimo. Verujem da postoji apsolutna volja da se podrži ovaj predlog, ali nemojte da se ova dalja rasprava pretvori u potpuno omalovažavanje značaja koji ima ova rasprava. Ovde je faktički celo ministarstvo i svi mi očekujemo da se ova rasprava sada otvori. Ali, voleli bismo da čujemo racionalan predlog, racionalno obrazloženje - zašto se spojilo osam tačaka koje nemaju sve veze jedan sa drugom i nakon toga se traži udvostručavanje vremena? Teško da to možemo da shvatimo. Ipak ćemo taj predlog prihvatiti, ali apsolutno i racionalno. Hvala.
Hvala. Prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje predlog narodnog poslanika Zorana Babića da se vreme predviđeno sa pretres udvostruči. Molim Narodnu skupštinu da se izjasni. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 145, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 21, od ukupno prisutnih 166 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretres o: Predlogu zakona o osnovnom obrazovanju i vaspitanju, Predlogu zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju, Predlogu zakona o obrazovanju odraslih, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o učeničkom i studentskom standardu, Predlogu zakona o dopuni Zakona o platama u državnim organima i javnim službama, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o inovacionoj delatnosti i Predlogu zakona o zaštiti topografija poluprovodničkih proizvoda. Ima prijavljenih. Gospodine Ostojiću, po Poslovniku?
Da, po Poslovniku, u vezi člana 27. Molim vas da nam dopustite da dopunimo spisak, jer sada je dupla rasprava, to znači više ljudi može da govori.
Dobro, to smo upravo pozitivno razrešili. Da li predstavnik predlagača prof. dr Žarko Obradović želi reč? (Da) Samo se prijavite, molim vas.
Poštovani predsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, poštovani potpredsednici, dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi da u ime Ministarstva prosvete, nauke i tehnološkog razvoja kažem nekoliko reči o temama o kojima Skupština danas raspravlja. Pre svega, želeo bih da upoznam poslanike Narodne skupštine Republike Srbije da sam juče, u dogovoru sa predsednikom Narodne skupštine Republike Srbije, ponudio svim poslaničkim grupama i poslanicima koji to žele da u četiri termina, 13, 15, 17 i 19 sati, da razgovaramo o zakonima koji su danas na dnevnom redu i želeo bih da se zahvalim svim onim poslanicima i poslaničkim grupama koji su juče učestvovali u tom razgovoru. Takođe, juče sam predložio da se poveća vreme rasprave za ove tačke koje su na dnevnom redu Narodne skupštine Republike Srbije, zato što sam smatrao da ima potrebe da se, pogotovo o zakonima iz oblasti obrazovanja, razgovara u duplo većem vremenu, jer je obrazovanje za sve nas u Republici Srbiji jako važno. Pre nego što pređem konkretno na predloge zakona o kojima je reč, želim da vam kažem da se četiri zakona odnose na oblast obrazovanja i vaspitanja, da se jedan zakon odnosi na studentski i đački standard, jedan je vezan za primanja zaposlenih u visoko-školskom obrazovanju i dva su zakona iz oblasti nauke. Želim da podsetim Narodnu skupštinu Republike Srbije i prisutne poslanike da su zakoni o osnovnom obrazovanju i vaspitanju, o srednjem obrazovanju i vaspitanju, zakon o obrazovanju odraslih i zakon o osnovnom sistemu obrazovanja i vaspitanja već bili u skupštinskoj proceduri od januara meseca 2012. godine, da smo o tim zakonima imali i javnu raspravu koju smo organizovali u određenim gradovima, da zbog izbora nije postojala mogućnost da ti zakoni budu predmet rasprave u Narodnoj skupštini Republike Srbije, da su povučeni, da je potom usvojena strategija obrazovanja Republike Srbije oktobra meseca prošle godine, da smo nakon toga sadržaj zakona inovirali u meri u kojoj je to zahtevao sadržaj strategije obrazovanja, da smo sve zakone usaglasili i sa drugim zakonima koji tretiraju ovu oblast. Jednom rečju, mi sada, i to je suština ovih zakona iz oblasti obrazovanja i vaspitanja, sa raspravom i usvajanjem predloženih zakona upotpunjujemo pravni okvir za unapređenje sistema obrazovanja u Republici Srbiji. Želim da podsetim Skupštinu i prisutne poslanike da smo u periodu od 2001. do 2008. godine imali svega dva zakona koja su usvojena – Zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja i Zakon o visokom obrazovanju, da smo od 2008. do 2012. godine usvojili tri zakona – Zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, Zakon o predškolskom vaspitanju i obrazovanju, Zakon o učeničkom i studentskom standardu, i da sada ova vlada u prvoj godini svog mandata usvaja tri nova zakona – Zakon o osnovnom obrazovanju i vaspitanju, Zakon o srednjem obrazovanju i vaspitanju i Zakon o obrazovanju odraslih, zakon koji do sada nismo imali kao takav. Takođe, želim da vas podsetim i da su zakoni o osnovnom i srednjem obrazovanju doneti još davne 1992. godine, pre 21 godinu, kao i da smo mi u sadržaj ovog zakona inkorporirali sva ona dobra iskustva naše obrazovne prakse, da smo nastojali da sva ona dobra rešenja, koja su sad deo obrazovnog sistema i evropskog prostora obrazovanja, primenimo kod nas, da smo imali razgovore sa socijalnim partnerima, da smo pokušali da odgovorimo na sve one izazove koji kod nas predstavljaju postojeća ekonomska i demografska situacija, kao dva bitna ograničavajuća faktora unapređenja sistema obrazovanja i vaspitanja. Mogu reći nakon svega da će Skupština raspravljati i nadam se usvojiti zakone kojima ćemo povećati obuhvat dece koja će biti predmet sistema obrazovanja i vaspitanja, da će se ovim zakonima unaprediti kvalitet, da će se povećati pravednost, da će se povećati efikasnost i dostupnost će biti veća. Vodilo se računa i o ravnopravnosti dece i socijalnoj jednakosti. Zakon promoviše vaspitnu ulogu škole i jača veze sa svim partnerima koji su deo sistema obrazovanja ili koji utiču na obrazovanje i vaspitanje. Da bi se stvorila slika o onome šta obrazovanje za nas znači, pošto svi govore o obrazovanju kao o strateškom resursu za budući razvoj bilo koje zemlje, što je logično i za nas u Srbiji, želim da vas podsetim da u ovom trenutku na nivou osnovnog i srednjeg obrazovanja imamo 876.222 učenika, da su ti učenici smešteni u 1.804 škole sa isturenim odeljenjima, da ima ukupno 42.666odeljenja u tim školama, da imamo oko 105.000 zaposlenih u osnovnom i srednjem obrazovanju i da deo sistema obrazovanja čini 70.000 predškolaca. Ne bih govorio o visokom obrazovanju, o broju studenata i o broju zaposlenih, jer ceo sistem obuhvata preko milion i 300 hiljada korisnika i oko 126 hiljada zaposlenih. Ovo govorim iz razloga što je važno pomenuti uslove, odnosno obuhvat i broj korisnika sistema obrazovanja i vaspitanja. Takođe, želim da vam kažem da smo vodili računa o onome šta je moguće učiniti kroz predloge pojedinih rešenja i o strategiji. Neka rešenja nismo mogli sada da primenimo, iz razloga što ne postoje ni prostorni ni materijalni uslovi. Neka rešenja jednostavno nije moguće inovirati u ovom trenutku. Zatekli smo jedan sistem koji je vrlo disperzivan, koji je u godinama unatrag proizveo veliki broj predmeta, koji je zaposlio veliki broj ljudi, gde nažalost imamo i značajan broj izbornih predmeta i gde imamo veliki broj zaposlenih, procena je oko 28.000, koji nemaju pun fond časova. Ako vam kažem da samo đaci prvog razreda osnovne škole imaju, pored srpskog, odnosno maternjeg jezika, matematiku, svet oko nas, likovno, muzičko, fizičko, strani jezik, građansko ili versko obrazovanje, kao i još neki izborni predmet, onda možete razumeti šta na ostalim nivoima obrazovanja đaci imaju kao sadržaj predmeta. Ovo govorim zato što se u javnosti ne mogu čuti ovi podaci i pokušava se pažnja javnosti skrenuti na nešto drugo. Uvek morate poći od onoga što imate, šta sistem čini i šta je moguće učiniti u sledećem periodu. U svakom slučaju, sa ovim zakonima, odnosno njihovim usvajanjem, uz Strategiju obrazovanja, koju smo usvojili, mi smo praktično u ovom trenutku jedina zemlja u regionu koja ima i sistemske zakone i strategiju obrazovanja. Naše kolege iz Hrvatske pokušavaju da usvoje strategiju pre nego što formalno budu priznati za člana EU, ali i sami kažu da je to jako komplikovan posao. Ovo govorim iz razloga što obrazovanje kao strateški resurs Republike Srbije zaslužuje dužnu pažnju i poštovanje, naravno i ulaganje, ali i rešavanje svih konkretnih situacija koje postoje u sistemu obrazovanja i vaspitanja. Neka rešenja smo morali da zadržimo. Nismo mogli u ovom trenutku da izađemo u susret zahtevima pojedinih sindikata, iako je to naše strateško opredeljenje da broj đaka u razredu bude 25, ali u ovom trenutku to jednostavno nije moguće. To bismo voleli, ali to jednostavno nije moguće jer nema prostornih i materijalnih mogućnosti, kao što i neka druga pitanja nismo mogli ili ne možemo sada rešiti. U svakom slučaju, to ostaje kao pitanje koje će se rešavati u budućnosti. U razgovorima koje smo vodili juče bilo je više pitanja vezanih za broj đaka u odeljenju. Moram vam reći da smo i u osnovnim i u srednjim školama broj đaka u odeljenju limitirali do 30. Sa povećanjem taj broj se deli na dva odeljenja sa manjim brojem đaka. To pitanje broja odeljenja u Srbiji je dobilo na značaju sa zahtevima pojedinih sindikata da se broj đaka u razredu smanji na 25. Želim da obavestim Skupštinu da u ovom trenutku naš sistem nije u mogućnosti da to pitanje reši na predloženi način, iz prostog razloga što nemamo ni prostornih ni materijalnih mogućnosti. Kada kažem prostornih i materijalnih mogućnosti, želim da obavestim prisutne narodne poslanike da u ovom trenutku imamo 14.415 odeljenja koja imaju više od 25 učenika, a to je 33,8% svih odeljenja u Srbiji. Ako ovoj cifri dodate 6.835 odeljenja, gde imamo manje od 15 đaka, to znači da ostaje skoro 50% odeljenja koja imaju od 16 do 25 đaka. Molim Narodnu skupštinu i prisutne poslanike da razmisle o ovoj situaciji. Znači, mi sada imamo oko 50% odeljenja od 16 do 25 đaka. Kada sam rekao da nismo u mogućnosti da prihvatimo taj zahtev, prosta računica pokazuje da ako bi taj broj odeljenja, gde imamo više od 25 đaka na nivou osnovnog i srednjeg obrazovanja, pomnožili samo sa brojem pet, da računamo da ih ima do 30, to iznosi 72.075 učenika. Kada taj broj podelimo sa brojem đaka, dolazimo do novih 2.883 odeljenja, u idealnom iznosu da svako odeljenje ima 25 đaka. Prosvetni radnici, oni koji se više bave obrazovanjem znaju da taj idealan broj u praksi ne bi postojao, da bi u stvari bio i jedan broj odeljenja sa manjim brojem đaka. Kada pomnožite onda taj broj odeljenja sa brojem izvršilaca, što nastavnog, što vannastavnog osoblja, onda dolazimo do jedne cifre koja iznosi od 7.500 do 8.000 novih ljudi. Tačno je, jedan broj ljudi bi se mogao angažovati iz reda ljudi koji predstavljaju u ovom trenutku tehnološki višak, ali u svakom slučaju to rešenje bi zahtevalo angažovanje novih izvršilaca. To je jednostavno nešto što u ovom trenutku nije moguće. Pošto je to bilo jedno pitanje koje je dobilo određeni značaj u javnosti, želeo sam ovo da vam saopštim i da kažem da smo sa sindikatima dogovorili formiranje jedne komisije koja će se baviti izradom koeficijenta, da bi se napravila ili ujednačila razlika, da bi se napravila određena razlika u primanjima između zaposlenih i da će ta komisija raditi narednih meseci. Takođe smo razgovarali o zakonu i specifičnim službama, ali smo razgovarali i o temi finansiranja po glavi učenika. Zahtev sindikata je bio da se to odloži do 2020. godine. Želim da upoznam Narodnu skupštinu RS da po postojećem Zakonu o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja finansiranje po glavi učenika je predviđeno u 2014. i 2015. godini, znači, ne u ovoj školskoj godini koja sada dolazi nego u sledećoj školskoj godini, a da smo mi u Ministarstvu planirali da izvršimo testiranje finansiranja po glavi učenika, tog projekta, s tim što je odabrano 16 opština, tri gradske u Beogradu, pet gradova u Srbiji i osam opština, ukupno 16, gde ćemo izvršiti testiranje te formule, pri čemu broj učenika neće biti jedini kriterijum koji će uticati na sadržaj te formule, već će se voditi računa i o demografskoj situaciji, o obrazovnoj strukturi, o infrastrukturi, o udaljenosti odeljenja od matične škole, o svim onim elementima koji su važni za sistem obrazovanja i vaspitanja. Smatramo da nema ništa loše da se izvrši testiranje jedne formule, pa da vidimo kakav će biti učinak. Ukoliko bude problema, sešćemo i sa socijalnim partnerima ali i unutar vladajuće koalicije i sve to saopštiti javnosti, da bi videli šta nam je onda moguće činiti u vremenima koja dolaze. Kada je reč o pitanju obaveznosti srednjeg obrazovanja, želim da znate da u ovom trenutku 98% osnovaca upisuje srednje škole i da pitanje obaveznosti ima i normativnu stranu, da li je moguće u zakonu propisati obavezu koja ne postoji u Ustavu, ali, u praksi našeg obrazovnog sistema se pokazalo da broj srednjoškolaca bez obzira na to pitanje obaveznosti je veći nego u nekim zemljama gde je ono obavezno. U svakom slučaju, sve su ovo pitanja koja su ovih dana interesantna i koja zavređuju i vašu pažnju jer su juče neki poslanici postavili ova pitanja kao svoja pitanja, pa sam smatrao da je dobro na početku razgovora da dam odgovore, da ne bi bilo nedoumice šta to u praksi znači. Želim da vas kratko upoznam sa sadržajem svih ovih zakona o kojima će Skupština danas raspravljati. Kada je reč o Zakonu o osnovnom obrazovanju i vaspitanju, taj zakon uređuje osnovno obrazovanje i vaspitanje kao deo jedinstvenog sistema obrazovanja i vaspitanja u Republici Srbiji. Sadrži 15 poglavlja, 106 članova. Kratko ću pomenuti samo ključne elemente ovog zakona: zakon vrši tipologiju škola prema programu obrazovanja i vaspitanja na nacionalne i strane škole, a prema osnivaču – na javnu ili privatnu. Ono što je važan element, to je postojanje škola za obrazovanje učenika sa smetnjama u razvoju. Školuju se deca, bez obzira na vrstu smetnje, a radi unapređenja inkluzivnog obrazovanja, ova škola pruža dodatnu podršku školi u sistemu redovnog obrazovanja i vaspitanja. Predloženo je osnivanje škole posebne pedagoške orijentacije, kada obezbeđuje ostvarivanje standarda za završetak osnovnog obrazovanja i vaspitanja. Naravno, nastavni predmet je obavezni i izborni, a u privatnoj školi umesto izbornih može da realizuje nastavu drugih predmeta prema školskom programu. U školi se mogu izučavati fakultativni predmeti u skladu sa školskim programom. Škola sadrži razvojni plan i školski program, gde je razrađen sadržaj koji uključuje i mere za unapređenje kvaliteta. Povećanje obuhvata programe školskog sporta, sportskih aktivnosti, zaštitu od nasilja, zlostavljanja, zanemarivanja i programe prevencije drugih oblika rizičnog ponašanja, profesionalne orijentacije, saradnje sa lokalnom samoupravom, program saradnje sa porodicom. Nastava je osnov obrazovno-vaspitnog procesa u školi. Priprema za predmetnu nastavu za učenike četvrtog razreda je predviđena po dva puta u toku školske godine, odnosno jednom u toku polugodišta. Škola može da organizuje i celodnevnu nastavu i produženi boravak, škola može da organizuje nastavu za učenike na kućnom i bolničkom lečenju, za učenike sa većim zdravstvenim problemima ili hroničnim bolestima. Zakon predviđa i nastavu kod kuće i na daljinu uz propisane bliže uslove za ostvarivanje i način osiguranja kvaliteta i vrednovanje. Naravno, podrazumeva se postojanje individualnog obrazovnog plana sa prilagođenim standardima. Trajanje časa je po pravilu 45 minuta. Govorio sam već o broju đaka u odeljenjima, do trideset učenika u odeljenju. Predviđeno je i ko može biti, za učenike muzičke i baletske škole, oslobođen od nastave izbornog predmeta u školi na zahtev roditelja, odnosno staratelja. Zakon je predvideo ishranu učenika, organizovanje u okviru školskog objekta. Rešili smo pitanje verske nastave, na istovetan način kao i u Zakonu o osnovnoj i srednjoj školi i program i sastav komisije. Predvideli smo obavezu škole da ima biblioteku koju škola takođe treba da obavlja i kulturne aktivnosti. Važno je da je propisano da se proslave organizuju u školi ili u dogovoru sa jedinicom lokalne samouprave u ustanovama kulture. Predviđeno je uvođenje letopisa, predstavljanje rada, internet strana, predstavljanje programa i organizacije rada i pisani podaci o aktivnostima u organizaciji obrazovno vaspitnog rada. Zakon sadrži i odredbe o minimumu procesa rada i to pitanja koja regulišu štrajk zaposlenih. To je juče od strane nekih poslanika bilo pitanje – zašto su ove odredbe sastavni deo obrazovnih zakona. Želim da kažem da Narodna skupština zna ove odredbe. Ove odredbe su deo obrazovnih zakona zato što nije donet zakon o štrajku. Da je donet zakon o štrajku ove odredbe ne bi ovde trebale da postoje i ne bi im ovde bilo mesto, ali dok ne bude donet zakon o štrajku mora se regulisati i način funkcionisanja sistema obrazovanja kao javne delatnosti i koje su obaveze zaposlenih. Takođe, utvrđeno je usklađivanje organizacija i opštih akata škole. U prelaznim i završnim odredbama predvideli smo šta treba učiniti u roku od šest meseci od dana stupanja na snagu ovih zakona i koji su to podzakonski akti, jedanaest njih koje treba doneti u roku od dve godine od dana početka primene. Inače, primena zakona će početi školske 2013/2014 godine. Kada je reč o Zakonu o srednjem obrazovanju i vaspitanju, on ima 11 glava, 101 član. Govorio sam o razlozima, ali samo ću pomenuti da nije samo usklađivanje sa sistemskim zakonom iz oblasti obrazovanja i vaspitanja, već i sa stvaranjem pravne pretpostavke za bolje funkcionisanje sistema srednjeg obrazovanja i vaspitanja i unapređivanje kvaliteta nastave i učenja. Zakon detaljnije uređuje ispite kojima se završava određeni nivo vrste obrazovanja, mature, završni ispit, pitanje prijemnog ispita, obrazovanje učenika sa smetnjom u razvoju, obrazovanje na jezicima nacionalnih manjina, pitanje evidencija. Naravno, pojačana je vaspitna uloga škole. Školski program obuhvata sve domene nastavnih i vannastavnih aktivnosti. Zakon predviđa razvoj programa karijernog vođenja i savetovanja učenika. Razvoj programa školskog sporta, partnerski odnos škole i roditelja zasnovan na principima međusobnog razumevanja i poštovanja i poverenja, prevenciju protiv nasilja, zlostavljanja, zanemarivanja, ulogu lokalne samouprave i celokupne društvene zajednice u raznim aspektima života i rada učenika. Kada je reč o programima srednjeg obrazovanja i vaspitanja, postoji obaveza donošenja nastavnih planova i programa i oni se donose u skladu sa sistemskim zakonom i ovim zakonom razvojni plan škole je razrađen plan škole. Školski program promoviše pojačanu vaspitnu ulogu škole. Obuhvata sve vidove nastavnih i vannastavnih aktivnosti, uređuje partnerski odnos škole i roditelja, ulogu lokalne samouprave i vrste programa, promovisana je dodatna podrška obrazovanju i vaspitanju. Cilj ovog zakona je postizanje optimalnog uključivanja učenika i odraslih u redovni obrazovni i vaspitni rad, osamostaljivanje u vršnjačkom kolektivu i njegovo napredovanje u obrazovanju i pripremi za svet rada. Zakon sadrži program zaštite od nasilja, zlostavljanja, zlonemarivanja, program prevencije, i drugih oblika rizičnog ponašanja. Zanimljivo je da zakon predviđa uključivanje učenika, zaposlenih roditelja, u saradnji sa jedinicom lokalne samouprave. Uključuju se i ustanove u oblasti kulture i sporta, vršnjački posrednici, lica obučena za prevenciju i intervenciju u slučaju nasilja. Postoji lista lica obučenih za prevenciju i intervenciju u školama. Predviđena je mogućnost postavljanja model centara. To su škole koje unutar školskog programa ostvaruju i druge programe i aktivnosti usmerene na unapređivanju obrazovno vaspitnog rada, povećanje kvaliteta i dostupnosti obrazovanja i vaspitanja. Bliže uslove za rad model centra propisuje ministar. Kada je reč o ostvarivanju obrazovanja i vaspitanja, predviđena je nastava na daljinu, kao i u Zakonu o osnovnom obrazovanju i vaspitanju. Kada je reč o praktičnoj nastavi i profesionalnoj praksi, pominjem samo neke od elemenata, novina je da se praktična nastava i profesionalna praksa u školama može ostvarivati u saradnji sa privrednim društvom, ustanovom i drugom organizacijom ili drugim pravnim licem. Kada je reč o drugim oblicima neposrednog obrazovno - vaspitnog rada, novina je da se pripremna nastava za učenike koji su upućeni na polaganje popravnog ispita organizuje, to je najmanje 10% ukupnog godišnjeg broja, pripremna nastava za polaganje maturskih i završnih ispita. Kada je reč o ostvarivanju vaspitanja i obrazovanja, kao i do sada su rešenja predviđena u pogledu broja časova, trajanju časova, oko broja učenika sam rekao. Zakon precizno utvrđuje pitanje upisa učenika i odraslih. Novina je da pravo stiče lice koje je završilo osnovno obrazovanje i vaspitanje, uključujući i završni ispit. Zakon predviđa takođe i proceduru upisa. Novina je da je propisano koje podatke škola dostavlja ministarstvu u postupku upisa, naravno, način na koji se može izvršiti uvid u podatke za učenike pojedinih škola, procedura upisa, izbor stranog jezika. Koje su novine vezano za svojstva učenika? To je pravo da učenik pređe iz škole u školu ili drugi obrazovni profil, bez obzira na trajanje obrazovanja, da redovan i vanredni učenik ima pravo da se upiše u odgovarajući razred najkasnije do 31. avgusta, osim ako je započet postupak po zahtevu za zaštitu prava učenika kada se vrši upis po okončanju. Prava i obaveze učenika su kao i do sada. Kada je reč o ocenjivanju, novina je da najmanje tri puta u toku polugodišta, a izuzetno ukoliko je nedeljni fond nastavnog predmeta jedan čas, učenik se ocenjuje najmanje dva puta u polugodištu, jer to je rešeno i u sistemskom zakonu. Opšti uspeh učenika na kraju prvog i drugog polugodišta se utvrđuje na osnovu aritmetičke sredine iz pozitivnih, zaključnih brojčanih ocena iz predmeta i ocenaiz vladanja. Naravno, kada je reč o ispitima na osnovu kojih se završava određeni nivo, imamo opštu maturu, stručnu i umetničku maturu, završni ispit srednjeg i stručnog obrazovanja, vaspitanja i specijalistički majstorski ispit i ispiti iz drugih oblika stručnog obrazovanja. Zakon sadrži odredbe koje su vezane za opštu maturu, za stručnu i umetničku maturu, specijalistički i majstorski ispit, deo odredbi vezanih za evidencije i javne isprave i priznavanje strane školske diplome. Ovaj zakon, kao i Zakon o osnovnom obrazovanju sadrži odredbe koje se odnose na pitanje štrajka i naravno prelazne i završne odredbe. Kada je reč o obrazovanju odraslih,poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, želim da vas obavestim da je reč o potpuno novom zakonu koji ima izuzetan značaj za sistem obrazovanja i budući razvoj Republike Srbije. Pre nego što kažem nekoliko reči o ovom zakonu, želim da vam saopštim podatke Republičkog zavoda za statistiku o obrazovnom nivou građana Republike Srbije, na osnovu popisa iz 2011. godine, da bi se shvatilo šta ovaj zakon pored postojećih može značiti za postizanje onog krajnjeg cilja podizanja nivoa obrazovanosti. Ako uzmemo, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, dva nesporna elementa, to je da je demografska situacija u Srbiji loša, da smo već sada među pet najstarijih naroda u Evropi, među 10 u svetu. Jedini uslov za budući ekonomski razvoj Srbije je povećanje obrazovnog nivoa stanovništva i naravno veća efikasnost. Podaci popisa iz 2011. godine, kažu da u ovom trenutku bez školske spreme ima ukupno 2,68% ljudi u Srbiji ili 164.884, sa nepotpunim osnovnim obrazovanjem 11% ili 677.499, sa osnovnim obrazovanjem 20,76%ili 1.279.116 ljudi, sa srednjim obrazovanjem 48,93%, znači najveći deo populacije Republike Srbije ima srednje obrazovanje ili 3.015.092, sa višim obrazovanjem ima 384.335 osoba ili 5,65% i sa visokim obrazovanjem 652.234 osobe ili 10,59% ljudi u Republici Srbiji. Ovo vam govorim zato što ovaj zakon o obrazovanju odraslih treba da pomogne mnogim ljudima koji nemaju odgovarajući nivo obrazovanja da ga steknu, neku novu veštinu da unaprede, da dobiju mogućnost da posao koji imaju zadrže, da sa diplomom stečenim zvanjem mogu sebi otvoriti vrata novom poslu, boljem životnom standardu. Jednom rečju, ovaj zakon je izuzetno važan i to je jedan od zakona koji ranije nije postojao u našem obrazvonom sistemu i zajedno sa Zakonom o osnovnom obrazovanju i vaspitanju, srednjem obrazovanju i vaspitanju, ovo je jedan od stubova obrazovnog sistema u Republici Srbiji. Mi prvi put donosimo zakon koji uređuje oblast obrazovanja odraslih u kontekstu celoživotnog učenja. Zakon pre svegareguliše neformalno obrazovanje odraslih, specifičnosti obrazovanja odraslih u formalnom sistemu obrazovanja. Zakon o obrazovanju odraslihobezbeđuje mogućnost učenja i sticanje kompetencije i kvalifikacija tokom čitavog života, uređivanje neformalnog obrazovanja, stvaranje uslova za priznavanje kompetencije i kvalifikacije stečenih kroz neformalno obrazovanje i iskustveno učenje, uspostavljanje sistema priznavanja prethodnog učenja, uspostavljanje sistema odobravanja akreditacije institucija, organizacija i programa neformalnog obrazovanja. Ciljevi koji se žele postići donošenjem zakona o obrazovanju odraslih jeste poboljšanje obrazovne i kvalifikacione strukture, pomenuo sam podatke popisa iz 2011. godine o obrazovnoj strukturi stanovništva Srbije, unapređivanje mogućnosti za zapošljavanje stanovništva, povećanje profesionalne mobilnosti, smanjenje siromaštva, unapređivanje kvaliteta života, integraciju u evropski i društveni i ekonomski prostor. Zakon o obrazovanju odraslih uređuje ciljeve i principe u obrazovanju odraslih, aktivnosti u obrazovanju odraslih i uslove za njihovo ostvarivanje, učesnike u obezbeđivanju kvaliteta obrazovanja odraslih, uslove za sticanje kompetencije i kvalifikacija, postupak za priznavanje prethodnog učenja, evidencije i javne isprave u obrazovanju odraslih, planove i programe obrazovanja odraslih, učesnike u ostvarivanju obrazovanja odraslih, donošenje i sprovođenje godišnjeg plana o obrazovanju odraslih, planiranje i finansiranje obrazovanja odraslih. Poštovane koleginice i kolege, da bi se u potpunosti razumeo značaj ovog obrazovanja, molim samo obratite pažnju na članove 43. i 44. koji se odnose na planove i programe obrazovanja odraslih, da bi se video dijapazon svih mera i ciljeva koji se žele postići i da bi se videli koji su programi formalnog i neformalnog obrazovanja, jer sami po sebi, ta dva člana, čini mi se više nego ostali, govore o značaju ovog zakona i o ciljevima koji se žele postići. Kada je reč o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, predvideli smo u ovom zakonu nekoliko novina. Potencirano je da sistem obrazovanja mora da stvori mogućnost da deca, učenici i odrasli sa smetnjom u razvoju, sa invaliditetom, bez obzora na materijalne i druge uslove, imaju pristup svim nivoima obrazovanja. Naglašena je potreba smanjenja stope osipanja sistema obrazovanja i vaspitanja, posebno osobe socijalno ugroženih kategorija stanovništva i nerazvijenih područja, osoba sa smetnjama u razvoju invaliditetom i drugih osoba sa specifičnim teškoćama u učenju. Propisano je članom 8. stav 4. da nastavnik, vaspitač i stručni saradnik mora da ima obrazovanje iz psiholoških, pedagoških i metodičkih disciplina koje je stečeno u visokoškolskoj ustanovi, u toku studija ili nakon diplomiranja sa najmanje 30 bodova i šest bodova prakse u ustanovi, u skladu sa evropskim sistemom prenosa bodova. Dodali smo novi stav kojim je pojašnjena obaveza visokoškolskih ustanova da realizuju program za sticanje obrazovanja - u okviru akreditovanog studijskog programa ili kao programa obrazovanja tokom čitavog života u skladu sa propisima kojima se uređuje visoko obrazovanje. Izmenili smo Zakon u delu nadležnosti saveta i zavoda. Istaknuta je potreba da nadležni savet i Nacionalni prosvetni savet i Savet za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih sistematski prati i analizira osipanje dece i učenika iz obrazovnog sistema i da utvrde predloge mera za nastavak obrazovanja osoba koje su napustile obrazovni sistem. Predvideli smo osnivanje agencije za obrazovanje i vaspitanje. Pored poslova koji su predviđeni u zakonu, osnivanje agencije predviđa i priznanje institucija koje će se baviti obrazovanjem odraslih. Formiranje ove agencije predviđeno je od 1. januara 2016. godine. Naravno, Vlada će o tome doneti odluku. Znam da samo pominjanje agencije izaziva jednu vrstu negativnih emocija, s obzirom na iskustva koja smo imali u protekloj deceniji sa različitim vrstama agencija koje su osnivane. Ono što želim da znate vezano za ovu agenciju jeste da neće zapošljavati nove ljude. Kada bude osnovana podrazumeva se da će deo poslova koji su sada unutar ova dva zavoda, za unapređenje obrazovanja i vaspitanja i za vrednovanje kvaliteta, deo poslova biti poslovi ove agencije i, naravno, zaposlenih. O tome će, u svakom slučaju, Vlada doneti odluku. S obzirom da je ovo potencirano nekoliko puta i u prethodnom periodu kao nešto što bi moralo da bude sastavni deo sistema obrazovanja, a to je sadržano i u strategiji obrazovanja, videćemo kada počnu pregovori i koje će biti obaveze vezane za obrazovanje u agendi koja se odnosi na obrazovanje. Kada je reč oizmeni Zakona, predviđene su vežbaonice, tj. gradi se sistem za praktičnu obuku i pripremi studenata, budućih nastavnika. Stvaraju se uslovi za razvijanje veza između škole i odgovarajućih fakulteta za obrazovanje nastavnika, veza koja nedostaje u sistemu obrazovanja između školske prakse i fakulteta na kojima se obrazuju studenti za posao nastavnika. Visokoškolskim ustanovama se obezbeđuje prostor škola, u kojoj će studenti i budući nastavnici obavljati praksu i tako ostvariti šest bodova u skladu sa evropskim sistemom, a vezano za prethodno rešenje. Kada je reč mreži škola, postojeće zakonsko rešenje nije dovoljno da bi se donela optimalna mreža svih školskih ustanova koja podrazumeva smanjenje broja srednjih stručnih škola i povećanje broja gimnazija. Predloženo je brisanje postojećih kriterijuma i donošenje novih od strane Vlade koji bi bili usaglašeni sa strategijom, jer strategija predviđa da se uradi analiza mreže srednjih škola,transformacije pojedinih stručnih škola, što je strašno važno u gimnazije, kao i da se uradi nova mreža koja će biti usklađena sa potrebama privrede i sa demografskim kretanjima u regionu i lokalnoj sredini. Definisan je andragoški asistent kao lice koje pruža podršku odraslima u uključivanje u sistem obrazovanja i pomoć u otklanjanju teškoća u toku obrazovanja. Predložena je izmena zakona koje reguliše pravo na individualni obrazovni program. Propisana je uloga ministarstva u praćenju, primeni i vrednovanjuprakse ovog instrumenta podrške dece i učenicima. Predviđena je mogućnost odlaganja upisa dece koja su po uzrastu stasala da mogu biti upisana, ali samo u izuzetnim slučajevima, jer iskustva iz prakse pokazuju da postoji potreba da se u izuzetnim slučajevima, kada interes deteta to zahteva, omogući odlaganje polaska deteta u prvi razred osnovne škole. Ovim se ne ugrožava inkluzivnost sistema obrazovanja i vaspitanja, već se taj sistem još više prilagođava specifičnim potrebama deteta. Naravno, svakom dete će biti obuhvaćeno osnovno školskim obrazovanjem i vaspitanjem, a propisivanje mehanizma za pružanje podrške detetu na relaciji porodica, resorna komisija, predškolske ustanove i škola u periodu od godinu dana, za koliko je moguće odlaganje, obezbeđuje bolji stav za dete i porodicu i pruža mogućnost školi da se na odgovarajući način pripremi za pružanje kvalitetnog obrazovanja i vaspitanja. Pojačano je pravo prognanih i raseljenih lica, kao i lica koja su po Sporazumu o readmisiji vraćena u zemlju, na učenje jezika na kome se izvodi nastavi i za pripremnu i dopunsku nastavu. To je usklađivanje našeg zakona sa direktivom Saveta evropskih zajednica. Već smo govorili o ocenjivanja prilikom razmatranja drugih zakona. pojačane su teže povrede obaveze učenika. Želim da znate da smo ove odredbe usaglasili sa socijalnim partnerima, sa sindikatima. Učenik odgovara za ponašanje kojim ugrožava vlastitu bezbednost i bezbednost drugih učenika, nastavnika i drugih zaposlenik koje dovodi do fizičkog i psihičkog povređivanja. Teža povreda učenika je učestalo činjenje lakših povreda pod uslovom da je preduzet pojačan vaspitni rad sa učenikom i da je poštovana postupnost u izricanju mera. Izvršene su izmene vezane za nastavnike, vaspitače, stručne saradnike i druge zaposlene. Uslov za prijem u radni odnos za sve zaposlene je znanje jezika na kome se ostvaruje obrazovno-vaspitni rad i znanje srpskog jezika, ne samo jezika nacionalne manjine, ukoliko se nastava ostvaruje na tom jezika. Uređeno je po prvi put priznavanje obrazovanja stečenih u republikama bivše SFRJ, obrazovanje stečeno u sistemu vojno školstvo, obrazovanje stečeno u inostranstvu, kada po prethodno pribavljenom mišljenju odgovarajuće visokoškolske ustanove ministar utvrdi da li je njena vrsta odgovarajuća za obavljanje poslova nastavnika vaspitača. Pojačani su razlozi za oduzimanje licence. Definisan je rad preko pune norme časova. To smo, takođe, dogovorili sa sindikatima. Zakon sadrži odredbu o preuzimanju zaposlenog kao način zasnivanja radnog odnosa. Dodat je stav kojim se rešenje propisano posebnim kolektivnim ugovorom za zaposlene u osnovnim i srednjim školama, u domovima učenika, prenosi u zakon da se ne može raspisati konkurs za prijem u radni odnos dok se ne ispita mogućnost preuzimanja zaposlenog koji je ostao neraspoređen ili koji radi sa nepunom normom časova. Brisano je rešenje po kome za donošenje odluke o izboru nastavnika, vaspitača, stručnog saradnika neophodno mišljenje organa upravljanja. Izvršene su izmene vezane za prestanak radnog odnosa na zahtev reprezentativnih sindikata. Vraćeno je rešenje iz 2009. godine, da nastavniku, vaspitaču ili stručnom saradniku prestaje radni odnos na kraju školske godine u kojoj navršava 40 godina staža,65 godina života i najmanje 15 godina staža osiguranja. Izmenili smo rokove vezane za veliku maturu. Razlog je činjenica da još nisu doneti standardi postignuća učenika na osnovu kojih će se donositi novi nastavni planovi i programi. Po donošenju standarda, postepeno će se ulaziti u reformu srednjeg obrazovanja. Planira se da prva reformisana godina u srednjem obrazovanju bude školska 2014/15 godina, a 2017/18 godina prva godina na čijem bi se kraju polagala i matura. Poštovane koleginice i kolege, ovo su odredbe zakona vezane za obrazovanje. Želim sad da vam kažem još nešto. Mi u javnosti često imamo jednu situaciju da se naše obrazovanje potcenjuje, da se kvalifikuje negativno, da, govoreći o obrazovanju, koristimo epitete koje obrazovanje naše ne zaslužuje. Ovo govorim zato što, nezavisno od pozicije u političkom životu, obrazovanje je nešto što se postavlja kao budući uslov razvoja Srbije. Nije dobro kada o našem obrazovanju stranci govore bolje nego što mi govorimo. Usuđujem se reći da je naše obrazovanje dobro, da je kvalitetno. To ne znači da smo rešili probleme, naprotiv, da smo tek počeli da uređujemo sistem i da rešavamo brojna pitanja i probleme koje smo nasledili iz prošlosti, jer jednostavno u decenijama iza nas obrazovanje je u sistemu vrednosti skliznulo negde na kraj sistema vrednosti. Uz nemogućnost ili ne postojanje želje da se izvrši odgovarajuće ulaganje, došli smo u situaciju da moramo sa objektivno skromnim materijalnim sredstvima da rešavamo mnogo problema. Ovo želim da vam kažem i u kontekstu činjenice da budžet Ministarstva prosvete je takve strukture da oko 93% – 94% sredstavaodlazi na plate zaposlenih. preostalih 6% je za sve nivoe obrazovanja, od predškolskog, pripremno predškolskog programa, osnovnog obrazovanja, srednjeg obrazovanja, đački učenički standard, visoke škole strukovnih studija i fakulteti, da ne pominjem infrastrukturu i opremu. Ako vam kažem da imamo 700 miliona dinara za investicije na svim nivoima obrazovanja, to neće mnogo značiti, brojka sama po sebi. Ako vam kažem da je to 6,7 miliona evra, a po standardima EU jedna škola srednjeg kapaciteta sa školskom salom košta 2,5 miliona evra, onda ćete shvatiti da je to dve i po škole koje se mogu napraviti. Imamo ih 1804, plus odeljenja tih matičnih škola. Ovo pominjem zato što se objektivno novac postavlja kao omogućavajući faktor za podizanje kvaliteta našeg obrazovanja. Da sve nije tako crno pokazuju i rezultati učenika. Imamo i pojedinačne rezultate, moram vam reći da su naši đaci srednjih škola u zadnjih nekoliko godina postigli sjajne, fantastične rezultate na različitim takmičenjima iz matematike, fizike, astronomije, informatike i jezika, da su naši đaci jezički najkompetentniji u regionu, da smo osvojili preko 400 medalja, tj. oni su osvojili u ime Srbije preko 400 medalja na olimpijadama, svetskim i evropskim takmičenjima, što samo po sebi govori unutar sistema imamo sjajne škole, ali suština je da podignemo kvalitet celog obrazovnog sistema. Tu su već napravljeni prvi koraci. Želim da vam kažem, pošto se u javnosti to često predstavlja na jedan krajnje nekorektan način, da smo u 2009. godini radili međunarodno istraživanje, učestvovali u "Piza" testovima kao testovima kojima se ocenjuje kvalitet obrazovnog sistema određene zemlje, da su učenici Srbije tada postigli 442 poena na skali čitalačke pismenosti, 442 poena na skali matematičke i 443 na skali naučne pismenosti. To je za oko 60 poena niže u odnosu na OECD zemlje, što je jednako efektu sa nešto više od jedne godine školovanja u zemljama OECD. Ono što je važno i to je loše, što nismo napredovali na listi zato što je razlika između nas i narednih država jako visoka. Ono što je dobro jeste što su učenici iz Srbije u oblasti čitalačke pismenosti postigli u odnosu na 2006. godinu, jer smo radili 2003,2006 i 2009. godine, videćemo kakvi će rezultati biti sada decembra meseca ove godine u odnosu na prethodnu, ali u odnosu na 2006. godinu, rezultati su značajno bolji. Napredak iznosi 40 poena i spada među najveća poboljšanja koja je neka zemlja zabeležila između dva testiranja do sada. Takođe, smanjen je i procenat učenika koji nisu dostigli nivo funkcionalne pismenosti sa 52%, koliko je bilo 2006. godine, na 33% koliko je bilo 2009. godine. Ovo snižavanje procenata funkcionalno nepismenih je sa skoro 20% jedno od najviših koja je neka od zemlji ostvarila u "Piza" istraživanjima. Ovo nisam rekao ja, ovo je rečeno u zvaničnom izveštaju OECD koje se bavi "Piza" istraživanjem. Naravno, tu je izvršeno i rangiranje gde se nalazimo u odnosu na ove pojedine oblasti. Drugi dobar pokazatelj da se sistem menja na bolje odnosno da podižemo kvalitet, jeste istraživanje "Tims". Istraživanja su bila 2003, 2007 i 2011. godine. Istraživanje u 2011. godini je realizovano u četvrtom razredu, prethodne dve godine je bilo u osmom razredu osnovne škole na veoma reprezentativnom uzorku. Ukupno je testirano 4379 učenika iz 150 osnovnih škola, 219 odeljenja. Učenici Srbije su na testu postignuća iz matematike i testu postignuća iz prirodnih nauka postigli po 516 poena, što u oba slučaja predstavlja postignuće koje je statistički značajno više od proseka "Tims" skale. Ovo moram da kažem, jer to pokazuje da u prvom ciklusu obrazovanja od prvog do četvrtog razreda su istraživanja iz 2011. godine pokazala izuzetno znanje naše zemlje. Prosečan skor iz matematike od 516 poena svrstava Srbiju među zemlje čiji je skor statistički značajno iznad proseka "Tims" skale. Rezultati iz prirodnih nauka takođe. Ukupni rezultati naših učenika predstavljaju ohrabrenje za sve nas da obrazovni sistem u prvom ciklusu obrazovanja postiže dobre rezultate. Smatrao sam potrebnim da vam ovo kažem iz razloga što imamo mnogo posla. Bez obzira ko činio Vladu i ko vodio ministarstvo, zato što nam je obrazovanje važno. Sredstava nema mnogo, a demografska situacija je jako loša, pa je i dobro da sve dobre predloge inkorporiramo u sadržaj zakona koji se odnosi na obrazovanje, odnosno, da sve ono što nije dobro u sistemu obrazovanja eliminišemo, a one dobre stvari promovišemo da bi unapredili sistem obrazovanja zbog dece koja taj sistem pohađaju i zbog naše budućnosti. Kada je reč o izmenama i dopunama Zakona o učeničkom i studentskom standardu, veoma kratko ću reći da ovaj zakon se suštinski odnosi na studentske stipendije, podizanje prosečne ocene za dobijanje studentske stipendije na 9,00. Suština je što smo praćenjem realizacija konkursa za dodelu studentskih stipendija u periodu 2002-2013. godine uočili kontinuitet u povećanju broja studenata koji ispunjavaju propisane uslove u pogledu postignutog uspeha za ostvarivanje prava na stipendiju, odnosno koji su položili ispit i postigli uspeh sa prosečnom ocenom 8,50 kako je bilo do sada. U 2002. godini je odobreno 1174 stipendije, a u 2013. godini 14021 stipendija. Sada povećavamo na 9,00, ali oni koji imaju niži prosek neće biti oštećeni. Umesto stipendije će dobiti kredit i ako završe u roku sa prosečnom ocenom neće vraćati kredit. Morali smo zbog limitiranih sredstava da to pitanje rešimo. Konstatovali smo izmenama i dopunama ovog zakona da se gasi Fond za talente zato što on nije postojao kao takav. Sve poslove koje je trebalo taj fond da radi, u stvari radilo je ministarstvo, Republički fond za razvoj naučnog i umetničkog podmlatka. Ranijih godina to je bila obaveza prosvete i kulture, u zadnjoj deceniji to je radila samo prosveta. Suštinski to je radilo ministarstvo, tako da tim činom se ništa neće suštinski promeniti, vezano za stipendiranje učenika i studenata. Kada je reč o Zakonu o plata, samo je reč o usaglašavanju sa Zakonom o budžetskom sistemu i stvara se mogućnost da visokoškolske ustanove raspolažu sredstvima koja dobijaju, mogu samostalno da upravljaju i raspolažu sredstvima koja ostvare obavljanjem svoje redovne delatnosti. Reč je o usaglašavanju zakona. Na kraju da kažem samo nekoliko reči o Zakonu o inovacionim delatnostima, tj izmenama i dopunama tog zakona i o Zakonu o zaštiti topografije poluprovodničkih proizvoda. Kada je reč o izmenama i dopunama Zakona o inovacionoj delatnosti, taj zakon je usvojen 2005. godine. Menjan je dopunjivan 2010. godine, kada su otklonjeni nedostaci koji su uočeni u dotadašnjoj primeni zakona i pod zakonskih akata, koji i dalje čine jedine sistemske propise u toj oblasti u celom regionu. Izmene i dopune koje Vlada sada predlaže nisu obimne, ali će njihovo usvajanje poboljšati, unaprediti transparentnim i efikasnim čitav sistem inovacione delatnosti i stvoriti pretpostavke za uspostavljanje bolje nacionalne prakse u ovoj oblasti. Povod za pripremu predloga zakona je bila potreba da se izvrše dopune zakona, u odnosu na finansiranje inovacione delatnosti sredstvima budžetima Republike Srbije u skladu sa propisima koje uređuje oblast državne pomoći i to primenom propisa o državnom pomoći "de minimis", u svakom od tri načina finansiranja inovacione delatnosti budžetskim sredstvima. Reč je o finansiranju evidentiranih tehnoloških privrednih društava po posebnom programu, finansiranju neregistrovanih pravnih, fizičkih lica po programu inovacionih delatnosti koje utvrđuje Vlada, kao i finansiranje koje budžetskim sredstvima vrše fondovi sa većinskim državnim vlasništvom. Izmene zakona se predlažu u pravcu uređenja obaveze nosioca inovacione delatnosti u Srbiji, da godišnji izveštaj realizacije inovacione aktivnosti u protekloj godini dostave u propisanom roku. Važeći zakon ne propisuje taj rok, pa ni mehanizme za sankcionisanje njegovog nedostavljanja. Predloženim izmenama se stvara osnova za preciziranje roka za dostavljanje izveštaja, a njegovo nepoštovanje se sankcioniše na odgovarajući način, bilo brisanjem pravnog ili fizičkog lica iz registra inovacionih delatnosti, po službenoj dužnosti, odnosno izveštavanje Vlade o nepostupanju pokrajine, jedinice lokalne samouprave u skladu za zakonskom obavezom izvršavanja. Usvajanjem ovih izmena i dopuna ovaj dom će doprineti poboljšanju važećih zakona u dva pravca. Prvu grupu čine odredbe predloženog zakona kojim se obezbeđuje da se finansiranje inovacionim zdravstvenim budžetskim sredstvima vrši uz primenu propisa o državnoj pomoći, bez obzira da li se finansira neposredno sa razdela budžeta ili iz dela budžetskih sredstva kao potencijalnog izvora prihoda fondova sa većinskim državnim vlasništvom i drugom grupom odredbi predloženog zakona u kojima su neka nefunkcionalna rešenja važećeg zakona, kao što se brisanjem člana 28. stav 2. otklanja mogućnost uspostavljanja paradržavnih mehanizama u procesu praćenja rezultata projekata finansiranih iz sredstava budžeta. Brisanjem člana 33. uklanja se odredba koja je otvarala prostor za nejasno i neselektivno izdvajanje budžetskih sredstava za namene zaštite prometa prava iz oblastiintelektualne svojine pojedinim pravnim i fizičkim licima. Dopunom člana 45. obezbeđuje se sastav Upravnog odbora Fonda za inovacionu delatnost, koji obezbeđuje pouzdane operativne kapacitete tog posebnog pravnog lica osnovanog važećim zakonom. Predlaže se sastav Upravnog odbora usklađen sa potrebama funkcionisanja u specifičnim uslovima u kojima ovo posebno pravno lice obavlja delatnost i to kako u odnosu na broj zaposlenih u Fondu, tako i u odnosu na specifičnu vrstu koju Fond obavlja. Usvajanjem predložene izmene Upravni odbor Fonda za inovacionu delatnost bi i dalje činili tri predstavnika osnivača, a od dva predstavnika Fonda jedan bi bio iz reda zaposlenih, dok bi drugi predstavnik bio imenovan iz reda nezavisnih eksperata stručnjaka iz inovacione delatnosti. Još zadnjih nekoliko rečenica o Zakonu o zaštiti topografije poluprovodničkih proizvoda. Naša želja je da donošenjem ovog zakona poboljšamo zakonodavni okvir u oblasti zaštite ovog prava iz oblasti intelektualne i to industrijske svojine. Ta oblast je sada uređena Zakonom o zaštiti topografije integrisanih kola, koji je stupio na snagu decembra meseca 2009. godine i propisuje zaštitu topografije integrisanih kola, dok predloženi zakon uređuje zaštitu topografije poluprovodničkih proizvoda. Navedena promena ne znači samo terminološko usklađivanje sa međunarodnim propisima, već ovaj zakon predviđa širu zaštitu topografija, a stvaraocima topografija se omogućava zaštita za sva električna kola, uključujući i ona koja su napravljena od parcijalnih komponenata. Propisivanje ovog sveobuhvatnog predmeta zaštite u skladu je sa direktivama EU o pravnoj zaštiti topografijapoluprovodničkih proizvoda, ali i doprinos harmonizaciji sa standardima koji su u ovoj oblasti propisani od strane EU i Svetske trgovinske organizacije. Po sredstvima ovih propisa, naše zakonodavstvo se usklađuje sa Konvencijom o intelektualnoj svojini u vezi sa integrisanim kolima, koja je doneta pod okriljem Svetske organizacije za intelektualnu svojinu, čime potvrđujemo i spremnost da se pruži puna zaštita i ovoj vrsti tehničkih inovacija. Rešenja predložena ovim zakonom uklanjaju uočene nedostatke važećeg zakona. Pre svega, uvodi se pravo na žalbu, uređuje dvostepeni postupak protiv upravnih akata Zavoda za intelektualnu svojinu, čime će se ostvariti efikasnija upravna kontrola nad zakonitošću odluka Zavoda. Propisuju se i kaznene odredbe za privredni prestup, prekršaj. Dopunjuju se odredbe kojima se uređuju postupci ostvarivanja građansko-pravne zaštite. Donošenje ovog propisa usmereno je ka postizanju dva osnovna cilja, u prvom redu da podstakne razvoj tehnologije, proizvodnje domaćih topografija, poluprovodničkih proizvoda, tako što njihovim stvaraocima obezbeđuje isključiva prava i stavlja na raspolaganje odgovarajuća pravna sredstva za zaštitu tih prava od neovlašćenog korišćenja. Drugi cilj je da se domaćim topografijama poluprovodničkih proizvoda obezbedi zaštita koja je usklađena sa međunarodnim normama, što je istovremeno preduslov za transfer tehnologija i primenu stranih poluprovodničkih proizvoda na teritoriji Republike Srbije. Oba projektovana cilja ovog zakonskog teksta su u funkciji podsticanja tehnološkog i ekonomskog napretka zemlje. Tehnologija poluprovodnika je od velikog značaja za razvoj, industrijski razvoj zemlje, ali i stvaranje razvoja topografija poluprovodničkih proizvoda zahteva ulaganje znatnih ljudskih, tehničkih i finansijskih resursa. Iz toga, sticanjem isključivih prava koja obezbeđuju i uređuju ovaj zakon, nosilac prava ima mogućnost da komercijalnom upotrebom topografije povrati uložena sredstva u razvijanje topografije poluprovodničkih proizvoda. Pravo na topografiju stiče se danom podnošenja prijave, a period od 10 godina je propisani rok trajanja zaštite. Poštovane koleginice i kolege, hvala vam na pažnji. Pokušao sam da vas upoznam sa setom zakona koji su predmet ove objedinjene rasprave. Više vremena sam utrošio na zakone koji se odnose na oblast obrazovanja, ali ni ostali zakoni nisu zakoni koji ne treba da zavrede vašu pažnju. Očekujem predloge, sugestije i mišljenja i amandmane. Svaki kvalitetan amandman, koji će unaprediti tekst bilo kog zakonskog predloga koji je danas predmet skupštinske procedure i vašeg razmatranja, mi smo spremni da prihvatimo. Hvala.
Hvala. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne) Da li predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodna poslanica Olgica Batić.
Hvala, poštovana predsedavajuća. Uvaženi ministre, državni sekretari, pomoćnici, dame i gospodo narodni poslanici, na samom početku uvaženi ministar je rekao da je naše obrazovanje dobro. Nažalost, ne mogu se u potpunosti složiti s tim, jer mislim da tek treba da se ovakvim predloženim izmenama zakona stvori jedna perspektiva kako bi ono zaista i postalo dobro. Drugo, rekli ste – nije sve tako crno. Pa, nije, ima nešto što je i tamno sivo. Nažalost, svedoci smo da je obrazovni sistem u našoj zemlji godinama unazad urušavan i to su neke činjenice koje se ne mogu osporiti. Na kraju krajeva, prerastao je dotle da je sam sebi postao negacija u određenom momentu. Potpuno je prisutno jedno odsustvo otvorenog sistema obrazovanja, koji je godinama unazad bio urušavan, koji je bio devalviran, koji je bio degradiran ili kako god želite i koji je zapravo bio potpuno odvojen od onih u čijoj službi je trebalo da bude i koji je, moram reći, godinama unazad, ako ne i decenijama, zatrovan interesima određenih grupacija koji su funkcionisali po principu – interes iznad svega. Naravno, drago mi je što je resorno ministarstvo, dakle, Ministarstvo prosvete, nauke i tehnološkog razvoja donelo Strategiju razvoja obrazovanja u Srbiji do 2020. godine, koja je i objavljena u "Službenom glasniku", čini mi se u novembru mesecu prošle godine. Bila sam i prisutna na javnom slušanju upravo na temu – Strategija obrazovanja i svaki od narodnih poslanika je dobio literaturu, tako da se sa svim programima i ciljevima te strategije do današnjeg dana mogao podrobno upoznati. Ako ništa drugo, za početak, lepo je što je ta ista strategija obrazovanja onako detaljno napisana, čitka, zapravo, pitko štivo i lako za čitanje, ali budući da ovo nije ni vreme ni mesto da bih bila cinična, ja se nadam da će se njeni ciljevi, a to zaista i želim, ostvariti u našoj praksi. Čitajući pažljivo set predloga zakona o kojima danas raspravljamo, prvo, moram da kažem sledeće. Pre svega, uz prihvatanje određenih sugestija i dobrih amandmana, a podnela sam ih nekoliko, kao i uvek, ali i amandmana poslanika iz određenih poslaničkih grupa, a ima i onih koji će biti i te kako dobri, poslanička grupa DHSS i SPO je spremna da prihvati i da podrži ove zakone, pre svega iz dva osnovna, meni se čini krucijalna razloga. Prvo je što u njima ima dosta novina, u ovoj svojoj raspravi u načelu ću se prvenstveno tim novinama i baviti, negde dobrih rešenja u pojedinim delovima i regulisanju pojedinih pitanja i pojedinih oblasti, ima zaista jako preciznih rešenja o pojedinim pitanjima upravo iz oblasti kojima se one uređuju, a to pre svega važi za sledeća dva zakona na kojima ću posebnu pažnju obratiti i na kojima ću se posebno zadržati. Prvo, to je Zakon o srednjem obrazovanju i vaspitanju i drugo, to je Zakon o obrazovanju odraslih, uz posebnu napomenu, doduše, ministar je to već istakao, da se prvi put u skupštinskoj proceduri nalazi jedan ovakav zakon, a to je Zakon o obrazovanju odraslih, budući da do sada u našoj zemlji, za razliku od zemalja iz našeg okruženja, a ko je radio uporednu pravnu praksu mogao je i to da primeti, tamo već postoji i tamo se takav zakon već primenjuje. Naravno, na samom početku, uvaženi ministre, moram da budem lokal patriota, pa da kažem da pored sebe imate uvaženog dr Zorana Kostića, koji u našim krugovima, budući da mi je sugrađanin, važi za izuzetnog eksperta za nekog ko je stručan i za nekog ko je kompetentan za pitanje prosvete uopšte. Nadam se, ako je bar deo njegovog znanja ovde inkorporirano u ovakve zakonske predloge, a sa mogućnošću i da prepozna određene dobre amandmane, ukoliko ih isti bude i čitao, onda naravno da će to predstavljati jednu jako ohrabrujuću činjenicu i da će zakoni biti usvojeni ne samo u obliku, naravno, vladajuća većina uvek može da izdejstvuje izglasavanje i usvajanje bilo kog zakona, već da oni budu usvojeni u najboljem mogućem obliku, a pri tom da, što je najbitnije, njihova primena da jedan željeni rezultat i pozitivan efekat u praksi. Naravno, vreme će kao i uvek o svakom usvojenom zakonu suditi i biti jedini merodavni sudija. U svim ovim zakonima ima i stvari koje treba mnogo bolje regulisati, koje treba precizirati, koje treba dodatno objasniti ili pojasniti. Poći ću nekim svojim redom, kojima sam razmatrala predloge zakona kada su oni stigli u poslaničku grupu Srpskog pokreta obnove i Demohrišćanske stranke Srbije. Već sam rekla da su mi najviše pažnje skrenuli Zakon o srednjem obrazovanju i vaspitanju i Zakon o obrazovanju odraslih, tako da ću od ta dva zakona i krenuti. Što se tiče Zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju, on je usaglašen sa strategijom razvoja obrazovanja u Srbiji do 2020. godine, a povodom kojeg sam i rekla da je održano i javno slušanje. Naime, ovim zakonom se, lično smatram, unapređuje nastava i učenje. Novinu predstavlja program zaštite od nasilja, odnosno zlostavljanje i zanemarivanje učenika. Moramo primetiti da je kod nas danas to u obrazovnim i vaspitnim ustanovama uzelo maha i da predstavlja pošast našeg savremenog društva, kao što je uređeni program prevencije i drugih oblika rizičnog ponašanja i, naravno, to je jedna novina koja zaslužuje pohvalu a koja je regulisana članom 17. navedenog Predloga zakona. Ovakvo rešenje jeste dobro jer, pored toga što su uključeni sa jedne strane i učenici, isto tako su uključeni i zaposleni, ali roditelji, odnosno staratelji.Sve je to u saradnji sa jedinicom lokalne samouprave, koja sama time dobija određene korake na značaju i ostvaruje se jedna kohezija između navedenih učesnika. Novina u ovom predlogu zakona svakako jeste i nastava na daljinu, što je podrobno regulisano članom 27. zakona, i to za one učenike koji su bolesni, koji su invalidi, koji dolaze iz udaljenih sredina, pa su u nemogućnosti da redovno pohađaju nastavu, uopšte su onemogućeni da im se obezbedi da kao ostali učenici redovno i normalno dolaze do škole. Na ovaj način se njima zapravo pruža isti tretman, kao i redovnim učenicima koji redovno pohađaju nastavu i iskorenjuje se do sada jedan prisutan model diskriminacije takvih učenika, koji su, pre svega, po dva navedena osnova, a to su bolest, prvenstveno mislim na bolesti i na invalidnost, bili marginalizovani i, nažalost, donekle kao takva kategorija učenika kod nas u društvu, reći ću možda i grub izraz, bili gotovo izopšteni. Ovde na ovom mestu imam i jednu sugestiju za Ministarstvo, a to je da sve ovo zaista i bude u praksi regulisano pravilnikom, i to što pre, kako bi se onemogućio svaki mogući vid zloupotrebe, iako je načelno, iako u ovakvoj odredbi, a to je član 27. u poslednjem stavu i stoji da se pravilnikom tako nešto detaljnije uređuje. Takođe ono što isto smatram dobrim u ovakvom Predlogu zakona, jeste što je njime regulisana zapravo i pripremna nastava, koja je regulisana članom 34. navedenog Predloga zakona, i to, pre svega, za one učenike koji idu na popravni, odnosno za one učenike koji idu na završni ispit. Takođe smatram da je na zadovoljavajući način predviđena opšta stručna umetnička matura, kao i što je pomeren rok u Zakonu o osnovama sistema obrazovanja do 2017. godine, a kako bi se zapravo izvršila, i to je i učinjeno s ciljem da se izvrše adekvatne pripreme i ovo je takođe nešto što predstavlja novinu u ovakvom predlogu zakona. U tom smislu je to pohvalno. Sve to je regulisano u nekih 20 članova. Da budem potpuno konkretna, regulisano je u 20 članova, od člana 48. pa do člana 68. Pretpostavljam da je ova novina posledica usaglašavanja sa već donetom i sa već pomenutom strategijom o razvoju obrazovanja u Srbiji do 2020. godine. Što se tiče Predloga zakona o obrazovanju odraslih, treba imati na umu, a to ću posebno pohvaliti, da je reč o potpuno novom zakonu, dase prvi put danas nalazi pred nama i da su narodni poslanici po prvi put u mogućnosti da raspravljaju o njemu. Ovaj zakon ima 13 glava. Ministre, vi ste pomenuli, ali niste za ovaj, ja ću da vas dopunim – ima 13 glava i 67 članova. On posebno budi pažnju, budući da se radi o novom zakonskom predlogu. Jako je jasno napisan i mišljenja sam da ovaj zakon o obrazovanju odraslih, kao i prvopomenuti zakon koji sam obrazlagala, to je Zakon o srednjem obrazovanju i vaspitanju, čini mi se da su ovi zakoni najbolje i pripremljeni. Zakon o obrazovanju odraslih, pored toga što se prvi put nalazi pred nama i što smatram da svi poslanici treba da podrže donošenje ovakvog jednog zakona, regulisaće oblast u našem zakonodavstvu koja do sada nije bila regulisana ni jednim posebnim zakonom. Treba posebno napomenuti, budući da sam vršila i određenu uporednu pravnu analizu, da ovakav zakon kod naših suseda već postoji. U Crnoj Gori postoji još od 2011. godine, u Republici Srpskoj ovakav zakon postoji od 2009. godine, dok ga Hrvatska najduže primenjuje. Ovakav zakon u primeni je od 2007. godine. Ovo je svakako oblast kojoj treba posvetiti posebnu pažnju, kao što je i navedeno u razlozima za njegovo donošenje. Prema propisima iz 2002. godine, 21,9% stanovništva starije od 15 godina nije završilo osnovnu školu, a 23,9% stanovništva starijeg od 15 godina ima završeno samo osnovno obrazovanje i svakako da takvim ljudima treba dati tzv. drugu šansu. Dokaz da postoji veliko interesovanje za nastavak školovanja je i nedavno sproveden projekat za funkcionalno obrazovanje odraslih, koje upravo nosi naziv – druga šansa. Taj projekat je finansirala EU. To su neki egzaktni podaci. U njemu je učestvovalo 70 škola i 700 polaznika koji su iz različitih razloga prekinuli svoje osnovno školovanje, a naravno, uglavnom je reč o razlozima opravdane prirode. Krajnji je rezultat da će nekih 10% polaznika upisati redovne srednje škole, neki će steći osnovne veštine iz pojedinih zanata, kako bi jednostavno mogli da se uključe u ono u šta treba da budu uključeni, a to je da budu učesnici na tržištu rada, naravno, nakon uspešno sprovedenog projekta. Šef delegacije EU u Srbiji, Dežer je konstatovao kako je neophodno da se u Srbiji zapravo donese jedan zakon, odnosno zakon o obrazovanju odraslih, kako bi ovaj program i postao deo obrazovnog sistema naše zemlje. Neću dalje dužiti i neću se sada pozivati na svaki član i posebno ga obrazlagati, budući da svako ima zakon pred sobom i jednostavno može da ga pročita. Mislim da ovaj predlog zakona razumem kao jednu strategiju razvoja, zapravo, kao jednu od zadataka strategije obrazovanja, jer se njime, u prvom redu, na jedan sveobuhvatan način izgrađuje jedan sistem neformalnog obrazovanja i zapravo se vrši priznavanje kompetencija i onih kvalifikacija ljudi koji su ih stekli nekim neformalni programima, što će, ukoliko doživi svoju praktičnu primenu, a ja sam optimista i nadam se da će je doživeti, to zapravo značiti u praktičnoj primeni regrutovanje određenog procenta populacije u obrazovne tokove, što tako i treba da bude. Sveobuhvatno je objašnjeno i razjašnjeno i pitanje formalnog i neformalnog obrazovanja odraslih, a sve u skladu sa onim principima obrazovanja odraslih koji su taksativno navedeni i koji su podrobno regulisani članom 3. ovog predloga zakona. Takođe je dobro što su iskorišćene i pojedine institucije, kao što su zavodi i kao što su škole i pozamašna sredstva koja su prethodnih godina bila ulagana u kadrove i opremu, jer se na ovaj način sada obezbeđuje da se konačno svet obrazovanja i svet rada povežu, kao što je to svuda u svim civilizovanim državama i društvima. U članu 16. ovog predloga zakona su nabrojani svi oni koji su organizatori aktivnosti i obrazovanja odraslih, dok se u članu 19. koji je u direktnoj vezi sa već pomenutim članom 16. upravo predviđa oduzimanje odobrenja onim organizatorima iz pomenutog člana 16, ukoliko ne budu radili u skladu sa zakonom. Što se tiče kaznenih odredbi, bez obzira što ovaj zakon predstavlja novinu i bez obzira što ja imam razumevanja za svaki novi zakon koji se prvi put nalazi u skupštinskoj proceduri, mislim da je naša blaga kaznena politika, ne samo u sferi prosvete već u svim segmentima društva nas je puno puta koštala i mislim da treba ići u pravcu menjanja, odnosno u pravcu pooštravanja kaznene politike, pa makar se radilo o novčanim kaznama koje su predviđene članom 64. navedenog Predloga zakon. U tom cilju sam podnela amandman, a o njemu ću podrobnije govoriti kada na dnevni red dođe rasprava o pojedinostima. Što se tiče Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, ovaj zakon donet je 2009. godine, a izmene je imao 2011. godine i danas se opet vrše izmene i dopune, a to je sa ciljem da se pojedini članovi tog zakona potpuno usklade sa pomenutom Strategijom obrazovanja i isto tako da se pojedini članovi ovog zakona usklade sa članovima nekih drugih zakona. U prvom redu mislim na Zakon o radu. Razumem donekle njihove ponovne izmene i dopune, što sam već pomenula. Ovde ću ukazati na jedno dobro i jedno loše rešenje. Ne mislim loše kao loše jer neće opozicija govoriti iz mene bez obzira što sam opozicioni poslanik i nisam tu samo zarad kritike nego i da dam neke predloge, jer kritika bez predloga ne znači apsolutno ništa. Kada kažem loše, mislim na rešenje koje morate precizirati i rešenja koja morate doraditi. U tom preciziranju rešenja morate biti krajnje obazrivi. Dobro je što se članom 34, a u odnosu na član 144. gde se dodaje stav 2. koji glasi – nastavniku, vaspitaču ili stručnom saradniku prestaje radni odnos na kraju školske godine u kojoj navrši 40 godina staža osiguranja ili 65 godina života i 15 godina staža osiguranja i time se ovako rešenje čini dobrim i prihvatljivim zato što će na ova mesta doći oni profesori koji su zbog racionalizacije izgubili deo norme, a nalaze se sada na nekim listama tehnoloških viškova i time mogu dopuniti svu normu časova. Istina je da Zakon o radu kada govorimo o ovom pitanju na nešto drugačiji, a biću potpuno iskrena, način uređuje ovo pitanje. Mislim da se ovakvim rešenjem u ovom predlogu zakona postižu određeni rezultati i to oni koji mogu dati jako dobar efekat u praksi. Prvo, jeste da profesor ne odlazi u penziju usred školske godine, nego završava započetu školsku godinu i onda ode u penziju. Drugo jeste što se ovakvim jednim rešenjem Predlogom zakona doprinosi potpunom ukrupnjavanju sistema i isključuje se mogućnost da se na jedno mesto prime tri profesora od kojih svako ponaosob ima 30% fonda časova. Mislim da ovakva rešenja proizilaze iz ovakvog nauma predlagača i u tom smislu svakako ih podržavam. Ono što zaslužuje kritiku, o čemu smo mogli donekle čitamo i slušamo u medijima, jeste član 10. i famozna agencija za obrazovanje i vaspitanje koje se ovim predlogom zakona uvodi. Prvo, moram da kažem kao običan građanin da sama pomisao na uvođenje još jedne agencije u moru postojećih, ustvari okeanu postojećih agencija, stvara više nego revolt i bunt. Sada osnivanje agencije za obrazovanje i vaspitanje, koja je regulisana članom 10. ovog predloga zakona, razumem kao potrebu i Strategije, zapravo usklađivanja sa Strategijom obrazovanja ili zahtevom za ispunjavanjem nekih standarda koji već postoje u razvijenim zemljama EU. Ukoliko ova agencija zna, ukoliko se zakonski taksativno navedu nadležnosti agencije, ukoliko se odredi njen sastav, ukoliko se bude znalo čime će se agencija baviti i šta će raditi, u tom smislu ona može opstati u ovakvom obliku. Morali bi biti prihvaćeni amandmani koji su u tom cilju podneti da bi ostala u tom obliku. Naravno da za nju ne mogu, niti bilo ko ima iole pameti ne može imati razumevanja za ovakvo jednu agenciju ukoliko se ona uvodi, a u smislu je uvođenja novog zakonskog člana, a zapravo predstavlja posledicu volje ministra za osnivanjem još jedne agencije, a što u zemlji Srbiji znači zapošljavati svoje partijske drugare. Na ovaj član 10, kao što sam već napomenula, podnela sam amandman kojim se vrši preciziranje, zapravo da budem precizna, donekle vrši preciziranje. Mislim da se bilo kakvim amandmanima na ovakav član potpuno preciziranje ne može izvršiti, a bez koga ukoliko ostane u ovakvom obliku… (Predsedavajuća: Vreme.) … duplirano? … bez koga ostaje puki član zakona kojim osnivate neku agenciju, a stvari ostaju da lebde u vazduhu. Što se tiče preostala dva zakona, to su Predlog zakona o osnovnom obrazovanju i vaspitanju i Predlog zakona o učeničkom i studentskom standardu, vidim to kao neko puko usklađivanje osnovnog i srednjem obrazovanja, tako da ih danas neću nešto posebno komentarisati. Budući da me predsedavajuća već opominje o njima ću govoriti u raspravi u pojedinostima. Budući da je duplirano vreme, mogu da nastavim?
Ne možete da nastavite. U skladu sa članom 97. duplirano je vreme za poslaničke grupe.
Onda sam rekla sve što sam imala. Nastaviću u raspravi u pojedinostima. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Elvira Kovač.
Poštovana potpredsednice, predsedništvo, gospodine ministre, saradnici, dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničkog kluba SVM ću u narednih 20 minuta da iznesem sugestije i zamerke naše poslaničke grupe. Od predloženih pet zakona smo na četiri podneli ukupno 19 amandmana koji se uglavnom odnose na obrazovanje na jezicima nacionalnih manjina i trudiću se da što jasnije obrazložim neke zamerke i da postavim pitanja gospodinu ministru. Da krenem od Predloga zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Slažemo se da kada se obrazovno vaspitni rad ostvaruje na jeziku nacionalnih manjina svako lice prilikom zasnivanja radnog odnosa treba da dostavi dokaz o znanju jezika na kome se ostvaruje obrazovno vaspitni rad, ali smo u formi amandmana predložili da Vlada RS bliže opiše šta se konkretno podrazumeva, šta se može uzeti kao dokaz o znanju određenog jezika. Nadalje, odredbama Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina propisano je da ustanove obrazovanja i vaspitanja mogu osnivati i nacionalni saveti nacionalnih manjina, odnosno da nacionalni saveti mogu osnivati ustanove vaspitanja, obrazovanja, učeničkog i studentskog standarda i vršiti prava i obaveze osnivača i smatramo da na ovaj način izostavljanje nacionalnih saveta nacionalnih manjina iz reda osnivača javnih škola može imati negativne implikacije na status obrazovno-vaspitnih ustanova kod kojih je već osnivač preneo ili je u toku prenos osnivačkih prava u skladu sa Zakonom nacionalnih saveta nacionalnih manjina. Kada smo već kod ove teme, odnosno kod osnivačkih prava, dozvolite mi da postavim konkretno pitanje koje se odnosi na proces prenošenja osnivačkih prava sa Vlade RS na nacionalne savete koji traje već izvesno vreme. Radi se o Nacionalnom savetu Mađara koji se dopisuje sa Vladom RS već nekoliko meseci i onda je došao odgovor da što se tiče konkretnog prenosa osnivačkih prava školski odbor je taj koji treba da donese odluku, dok Vlada RS kao osnivač osnovnih škola samo daje odobrenje na to. Svega je kod jedne škole odrađeno do sada sve, kao što je to zadnjim dopisom ministarstvo naložilo. Radi se o osnovnoj školi iz Čantavira kod koje je školski odbor odradio sve što je trebalo i pre nekoliko meseci je poslato to na odobrenje Vladi RS. Nažalost, nikakv odgovor još nije stigao, pa vas molim gospodine ministre ako može to nekako da se ubrza, jer ne bi bilo loše da se sve to završi do 1. septembra ili do početka nove školske godine. Sledeće pitanje koje bih spomenula je nostrifikacija diploma. Pošto se nekoliko zakonskih predloga spominje kada je obrazovanje stečeno u inostranstvu, kada se sa studija vrate nastavnici ili profesori, najveći problem je nostrifikacija diploma. Iskustva mnogih kažu da dugo čekanje nije neuobičajeno, odnosno da je to nažalost praksa, a i u samom Predlogu zakona o srednjem obrazovanju stoji da i državljanin Republike Srbije koji je u inostranstvu stekao srednje obrazovanje ili pojedini razred škole, ima pravo da zahteva priznavanje stečene strane školske isprave. Pitanje je – kada zaista možemo da očekujemo olakšavanje priznavanja diploma. Naime, kod nas je praksa da se daje, kroz raznorazne komisije, nastavno naučno veće proverava svaki mogući ispit, nastavni plan i podudarnost sa našim programima. Ukoliko se u ovom programu utvrdi da strani nastavni plan i program odstupa od našeg domaćeg, sa kojim se upoređuje, priznavanje se uslovljava polaganjem dodatnih određenih ispita, čak i izradom nekih radova ili proverom znanja. Mi iz poslaničke grupe SVM smatramo da bi procedura nostrifikacije diploma i nostrifikacije uopšte određenih ispita trebalo da bude jedinstvena, da se ne desi kao do sada da određeni fakulteti neće da priznaju diplomu, dok je kod drugih to moguće, a da ne pričamo o tome što je realan problem, da je nostrifikacija izuzetno teška, pa čak i nemoguća, ako određeni smer npr. ne postoji u našem obrazovnom sistemu. Što se tiče izmena krovnog zakona i spomenutog penzionisanja, smatramo da treba zadržati postojeće rešenje koje upućuje Zakon o radu. Dakle, ako lice napuni 40 godina staža osiguranja ili 65 godina života, ne bi bilo primorano da čeka kraj školske godine, to smo predložili u formi amandmana, da se briše ovaj predlog, jer već postojeći Zakon o radu daje mogućnost, ukoliko postoji obostrana volja, da se produži radni odnos do kraja školske godine. Znači, postoji već ova mogućnost. Takođe, još samo jedan amandman na izmene i dopune tzv. krovnog zakona. Smatramo da donošenje akta kojim se uređuje mreža srednjih škola na teritoriji AP Vojvodine treba i dalje da ostane u nadležnosti AP Vojvodine. Sledeći predlog zakona je Predlog zakona o osnovnom obrazovanju i vaspitanju koji, vi ste to vrlo lepo u svom uvodnom izlaganju rekli, precizira rešenja koja se odnose na osnovno obrazovanje, a ono se pre svega odnosi na pokazatelje, kako o dostupnosti, tako o kvalitetu i efikasnosti celog našeg osnovnog obrazovanja. Kao što znamo, u praksi postoji problem sa upotrebom stečenih znanja, što nažalost ukazuje da naše osnovne škole nisu baš funkcionalne. Verovatno je jasno da je za pripadnike nacionalnih manjina od osnovne esencijalne važnosti upravo mogućnost da pohađaju, kako osnovne, tako i srednje škole na svom jeziku. Predlozi zakona, kako o osnovnom, tako i o srednjem obrazovanju i vaspitanju dozvoljavaju da škola može da ostvaruje obrazovno-vaspitni rad na jeziku i pismu nacionalne manjine ili dvojezično. Amandmanom tražimo da se otkloni ova nedoumica u vezi sa ostvarivanjem obrazovno-vaspitnog rada za pripadnike nacionalnih manjina, odnosno da se precizira mogućnost ostvarivanja na jeziku nacionalne manjine, što je u skladu sa važećim Ustavom Republike Srbije kojim je utvrđeno da pripadnici nacionalne manjine imaju pravo na školovanje na svom jeziku u državnim ustanovama, kao i u ustanovama autonomnih pokrajina. Formulacija predloga zakona – ili ovako, ili onako – može dovesti do razvodnjavanja ovog prava pripadnika nacionalnih manjina na obrazovanje na maternjem jeziku. Istovremeno ovim našim amandmanom, predlažem da razmotrite, ostavljamo mogućnost organizovanja dvojezične nastave, ali isključivo pod uslovima predviđenim kako Zakonom o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, tako i Zakonom o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina. Vrlo je značajno, kada se obrazovno-vaspitni rad obavlja na jeziku nacionalne manjine, da škola organizuje nastavu srpskog jezika, da bi se naučio i zvaničan jezik države. Kada smo već kod ove teme, postoji i pitanje programa srpskog jezika kao nematernjeg ili srpskog jezika kao jezika društvene okoline, koliko smo obavešteni, predstavnici vašeg ministarstva, pokrajinskog sekretarijata i predsednik Nacionalnog saveta Mađara, imali ste zajednički sastanak gde je doneta odluka da Zavod za unapređivanje obrazovanja i vaspitanja osnuje radnu grupu koja bi odradila, pripremila program za učenje srpskog kao nematernjeg jezika. Međutim, prošlo je tu već nekoliko meseci izvesnog vremena i ništa se ne dešava na tom polju, bar mi nismo obavešteni, pa molim da i to pogurate ili ako znate i sada odgovor da nam kažete kako stojimo. Nadalje, spomenula sam ukoliko je obrazovanje na jezicima nacionalnih manjina. A ako je obrazovanje na srpskom, neophodno je da učenici, pripadnici nacionalnih manjina, koji nastavu pohađaju na srpskom jeziku, imaju mogućnost da kao izborni predmet pohađaju maternji jezik sa elementom nacionalne kulture, a da im se omogući, bez obzira što bi ovo bio jedan izborni predmet, da još mogu da biraju dva izborna predmeta, kao i ostali pripadnici većinskog naroda, da im se ne bi smanjila ova mogućnost, da ne budu uskraćeni za to. Imamo amandman takođe na Predlog zakona o osnovnom obrazovanju kojim se precizira odredba da dobije na saglasnost, za odeljenje sa brojem učenika manjim od 15, važi ne samo za jednu godinu, već za ceo prvi ciklus obrazovanja. Znači, ako se odobri odeljenje sa manjim brojem učenika od 15, da ta saglasnost važi od prvog do četvrtog razreda. Naravno, u potpunosti podržavamo odredbu prema kojoj je škola dužna da realizuje slobodne aktivnosti učenika, po pravilu u vidu rada u sekcijama, ali se pitamo da li to danas zaista funkcioniše, u praksi. Postavlja se pitanje – da li su nastavnici i profesori motivisani za takav rad, jer nažalost, u praksi se stiče utisak da možda i nisu. Sledeći predlog zakona je Predlog zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju i njegov osnovni cilj je da škola omogući formiranje zrelih i odgovornih ličnosti sposobnih da donose odluke o vlastitoj profesionalnoj budućnosti. Ovde bi bilo izuzetno značajno da pri određivanju broja učenika i smerova škole zaista vode računa o potrebama privrede i mogućnostima daljeg školovanja upravo ovih učenika nego do sada, da se ne bi uzaludno proizvodili profili zanimanja za koje znamo da se vrlo teško zapošljavaju. U ovom predlogu se predlaže da škola u okviru školskog programa, pored nastave, treba da realizuje i program školskog sporta. Nadamo se da će u budućnosti sve škole imati mogućnosti da odgovore ovoj obavezi i imati fiskulturne sale, jer znamo da, nažalost, trenutno nije takva situacija na terenu. U obrazloženju Predloga zakona o srednjem obrazovanju je navedeno da je izvršeno usklađivanje ovog predloga zakona sa Zakonom o nacionalnim savetima nacionalnih manjina i Zakonom o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine, ali to usklađivanje po nama nije potpuno. S toga vam predlažemo, gospodine ministre, dame i gospodo saradnici, da pogledate naše amandmane, jer većina naših amandmana upravo cilja na usklađivanje sa Zakonom o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, usmereni su ka tome. Postoji potreba za još jednom izmenom Predloga zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju, jer je u nastavnom planu za srednje obrazovanje izuzetno značajan nastavni predmet Maternji jezik sa elementima nacionalne kulture svrstan u fakultativne nastavne predmete sa nedeljnim fondom od dva časa. Problem je što finansiranje ovih fakultativnih predmeta nije u obavezi vašeg ministarstva, Ministarstva prosvete i praksa je, odnosno činjenica, da se vidi da mlađi učenici, deca u nižem uzrastu biraju ovaj predmet, opredeljuju se za učenje Maternjeg jezika sa elementima nacionalne kulture, dok u višim razredima sami učenici se teže, odnosno vrlo retko odlučuju za to, izbegavaju ovo. S obzirom na status fakultativne aktivnosti, gotovo da ovog predmeta i nema u našim srednjim školama. Zbog toga, kada ne bi bio fakultativni, već izborni predmet, kada bi postojala na taj način i obaveza finansiranja, kako u srednjoj, tako i u osnovnoj školi, uvođenje ocene koja bi ušla u prosek ovih đaka, sigurni smo da bi to zaista doprinelo motivaciji učenika za opredeljenje i izučavanje ovog predmeta, Maternjeg jezika sa elementima nacionalne kulture, kako u osnovnoj tako i u srednjoj školi, a možda oni sami nisu ni svesni koliko im je to značajno tokom života. Čuli smo u vašem izlaganju da novinu u ovim predlozima predstavlja pripremna nastava koju škola treba da ostvari za učenika koji je upućen na polaganje popravnog ispita, u ovom slučaju u obimu od 10% od ukupnog godišnjeg broja časova iz tog predmeta, ali, škola je dužna od sada po novom organizuje pripremnu nastavu za sve učenike za polaganje maturskih i završnih ispita u obimu od najmanje 5% od ukupnog godišnjeg broja časova iz tih predmeta. Ovo je značajno da bi rasteretili roditelje koji inače daju puno para za privatne časove. Ono što smo čuli je da se očekuje da se od školske 2017/2018. godine polaganje prijemnog ispita za fakultete jednostavno zameni polaganjem mature. Videćemo kako će to da ide. Sledeći, četvrti predlog zakona iz sfere obrazovanja je Predlog zakona o obrazovanju odraslih. Nažalost, kod nas do sada još uvek nije postojao adekvatan mehanizam za povratak odraslih u obrazovanje, iako je obrazovni nivo celokupne populacije izuzetno nizak. Stoga, ovaj predlog reguliše sticanje kompetencije i kvalifikacija potrebnih za lični i profesionalni razvoj, rad i zapošljavanje. Moram da izrazim zadovoljstvo kako poslaničkog kluba SVM tako i svoje lično što ovaj predlog, konačno, pored formalnog obrazovanja priznaje i neformalno obrazovanje i informalno učenje, koji su isto tako značajni i prisutni u praksi. Priznavanje kompetencija kvalifikacija stečenih neformalnim obrazovanjem zaista predstavlja veliki korak kod nas. Izuzetno je bitno i priznavanje prethodnog učenja koje se ostvaruje procenom znanja, veština i sposobnosti stečenih obrazovanjem, životnim ili radnim iskustvom i koje omogućava da učenjem imamo i povećanje konkurentnosti na tržištu rada. Na ovaj predlog zakona takođe imamo amandman kojim predlažemo da se Pedagoškom zavodu Vojvodine poveri posao vezan za sprovođenje postupka priznavanja prethodnog učenja na teritoriji AP Vojvodine. Predlog zakona o obrazovanju odraslih predlaže da jedinice lokalne samouprave mogu osnivati savete za obrazovanje odraslih za čiji rad obezbeđuje finansijska sredstva ili ih mogu formirati kao deo već postojećih lokalnih socijalno-ekonomskih saveta odnosno lokalnih saveta za zapošljavanje. Donošenjem ovog zakona po prvi put se na sistemski način uređuje ova oblast, što je bitno, i pružaju bolje mogućnosti ljudima koji žele da se dodatno obrazuju ili da im se prizna prethodno znanje, stvara se pravni okvir za poboljšanje obrazovne i kvalifikacione strukture stanovništva a samim tim i povećanje zapošljivosti stanovišta, kao i profesionalne pokretljivosti. Smatramo da će donošenje ovog zakona biti zaista uspešno i značajno ako budemo videli konkretno i realno smanjivanje nezaposlenosti. Poslednji predlog zakona iz ove sfere je Predlog zakona o učeničkom i studentskom standardu. Posle trogodišnje primene ovog zakona je konstatovano da postoje problemi u obezbeđivanju studentskih stipendija. Čuli smo da je praćenjem realizacije konkursa za dodelu studentskih stipendija uočen kontinuitet, što je dobro, u povećanju broja studenata koji ispunjavaju uslove – da očiste godinu i da ostvare prosek minimum od 8,5 prosečnu ocenu, ali, naravno, imajući u vidu da su budžetska sredstva vrlo ograničena, a radi podsticanja upravo tih najuspešnijih studenata, ova izmena se odnosi na to da se povećava zahtev prosečne ocene sa 8,5 na 9, što nije jednostavno. Ali, želela bih da podvučem da je značajno da studenti kojima je prosek 8,5 ne mogu da konkurišu za stipendiju ali mogu da konkurišu za kredit i oni neće imati obavezu vraćanja tog kredita ukoliko zadrže taj uspeh. Gospodine ministre, pored ovih pitanja koje sam spomenula, imam još možda jedno ili dva kratka: da li se očekuje novi predlog zakona o udžbenicima i nastavnim sredstvima? Neku kažu da, neki kažu ne. Mediji su pisali o tome i verujem pošto smo i mi na Odboru za obrazovanje pričali o problemu finansiranja odnosno nedostatka tzv. niskotiražnih udžbenika koji se uglavnom odnose na udžbenike na jezicima nacionalnih manjina, da li ste upoznati sa tim problemom i šta se s time dešava? Još jednom, želim da sumiram da SVM ima 19 amandmana na četiri predloga zakona. Jedino nismo imali zamerke ovom prilikom na učenički i studentski standard. Verujemo, i zbog prethodne uspešne saradnje sa vama, da ćete temeljno pogledati ove amandmane i ozbiljno razmisliti o istima. Zahvaljujem.
Hvala. U skladu sa članom 87. određujem redovnu pauzu u trajanju od jednog časa. Sa radom nastavljamo u 15.00 časova. Hvala.
Poštovani narodni poslanici nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Donka Banović. Izvolite.
Hvala vam gospodine potpredsedniče. Gospodine ministre, kolege narodni poslanici, dakle, u okviru ove jedne tačke imamo objedinjeno osam predloga zakona. Šest je zakona iz oblasti prosvete, dva su zakona iz oblasti nauke. Veoma zabrinjava činjenica da je rukovodstvo Skupštine i svi oni poslanici koji su glasali da se objedini osam zakona u jednu tačku, da su to učinili tako, i da prosto, mi poslanici ne shvatamo značaj ovih zakona, jer je trebalo da jedan zakon bude jedna tačka. Tako da je poruka koju mi danas šaljemo, da mi ipak nismo svesni značaja koje kvalitetno obrazovanje, ali na svim nivoima, ima za sveukupni napredak društva. Naravno, gospodine ministre vi niste odgovorni za to kako Narodna skupština organizuje svoje sednice, ali i vi ste u svom obraćanju potrošili sat vremena da biste nam, prosto, prepričali šta ovih osam zakona donosi novo. Dakle, moraću u dvadeset minuta da govorim o svakom od ovih predloga zakona, a to neću moći, pa ću pokušati iz ugla najvažnijih ciljeva i zadataka koje pred nas postavlja Strategija razvoja obrazovanja u Srbiji do 2020. godine, jer bi u stvari svi ovi predlozi zakona, barem ovi iz oblasti prosvete, trebalo da budu valjana razrada upravo tih postavljenih ciljeva. Naime, u novembru prošle godine je Vlada Srbije usvojila taj veoma značajan dokument koji se zove Strategija razvoja obrazovanja u Srbiji do 2020. godine, a na čijoj je izradi radila grupa eminentnih stručnjaka. Neka rešenja iz Strategije ste u potpunosti ugradili u predloge zakona, ali za ostvarivanje nekih ciljeva smatram da imate polovična rešenja, i da će se teško dostići ciljevi iz Strategije sa ovako predloženim rešenjima. Na primer, smatram da nije dobro što ste u potpunosti prihvatili rešenje iz Strategije o osnivanju Agencije za obrazovanje i vaspitanje, to je novi član 10. u takozvanom krovnom zakonu, odnosno u Zakonu o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, gde vi propisujete osnivanje još jedne nove agencije, koja treba da počne sa radom 1. januara 2016. godine. Između ostalog u tom članu propisano je i šta ta agencija treba da radi, da prati ispunjavanje opštih principa i ciljeva, ostvarivanje strateških pravaca razvoja i unapređenja celokupnog sistema obrazovanja i vaspitanja. Onda u obrazloženju tog zakona je takođe navedeno, da bi ta agencija mogla da sprovodi istraživanja, da učestvuje u međunarodnim istraživanjima, itd. Ovo su sve nadležnosti koje već ima Zavod za vrednovanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja, pa je po meni trebalo, da vi prosto, preimenujete taj zavod u agenciju, jer vidim da se pozivate na Strategiju, jer je Strategijom zaista predviđeno formiranje te agencije. Recimo, to je ideja da se ne formira još jedno telo koje će se baviti obrazovanjem i vaspitanjem, nego je trebalo Zavod da preimenujete, pa biste na taj način ispoštovali i to što su ljudi napisali u Strategiji, a možda ste mogli da utičete da to i takvo rešenje uopšte ne postoji u Strategiji, pa onda ne bismo imali ni ovaj problem. Doduše vi ste rekli da se tu neće zapošljavati novi ljudi, da ćete da napravite reorganizaciju u okviru zavoda, ali do 2016. godine ima dosta vremena. Mi iz ovog Predloga zakona ne vidimo da će se tako i organizovati rad te agencije, odnosno da će oni tu biti zaposleni. Najambiciozniji cilj koji Strategija definiše je u stvari podizanje stope visokoobrazovanih i to do 2020. godine sa sadašnjih 6,5% u opštoj populaciji. Inače, ima sporenja oko ovog procenta zato što neki ljudi koji na drugačiji način to računaju, kažu da u Srbiji ipak ima oko 9% ili 10% visokoobrazovanih, a neke druge statistike kažu 6,5%. Tako da ovde sa oprezom izgovaram ovaj procenat. Uostalom, Strategijom se kaže da nivo visokoobrazovanih u opštoj populaciji treba da se podigne na 38,5% kod ljudi od 30 do 34 godine starosti i to sve do 2020. godine. Dakle, za nekih 7,5 godina od danas. Ovaj cilj je u stvari zadatak za ceo sistem i to od predškolskog do visokoškolskog obrazovanja. Vi ste kroz ove predloge zakona, posmatram ih kao celinu u odnosu na ostvarivanje ovog cilja, razradili neke mere, o njima ste govorili, recimo da se poveća obuhvat, da se obezbede odgovarajuće podrške itd. itd. Smatram da je ovaj zakon o obrazovanju odraslih i sve one mere za sprečavanje osipanja učenika iz sistema obrazovanja, da su i to mere koje treba da dovedu i do ovog cilja. Sledeće što ste kroz zakon predložili, a treba uraditi, to je drugačiju raspodelu srednjoškolaca, grubo rečeno, odnosno da treba da obezbedimo da što više učenika koji završe osnovnu školu se opredele za gimnaziju odnosno za opšte obrazovanje i da se taj odnos koji danas postoji, gde 75% svršenih osnovaca se odluči za srednju stručnu školu a svega 25% za gimnaziju odnosno opšte obrazovanje, da taj odnos treba promeniti i da on treba da bude 50 – 50, odnosno da polovina učenika se opredeli za srednje stručno a polovina za gimnazije i naravno, da se što veći broj srednjoškolaca upiše na fakultet. Kako postići ovako ambiciozan cilj, ako mi danas znamo da reforma gimnazija, odnosno opšteg obrazovanja nije ni započeta? Nastavni planovi i programi su zastareli, a čak ne znam iz koje su godine. Čak 2010. godine je bilo reči o tome da će se potpuno promeniti sistem matura, ali ako nismo reformisali gimnazije onda i ovo kao kraj tog srednjoškolskog obrazovanja naravno ne može da se realizuje. U Zakonu o srednjem obrazovanju imate članove koji govore o opštoj maturi, o stručnoj i o umetničkoj. Međutim kada će se to zaista i sprovesti i kada će sve te radnje biti završene a da dođemo do tog načina polaganja mature i što većeg upisa srednjoškolaca u fakultete, to nije jasno. U prelaznim odredbama kažete da će se po starome polagati matura sve do daljnjeg. Takođe, kada je reč o gimnazijama, znate da nisu čak ni napravljeni novi standardi. Barem je to utisak nas koji godinama pratimo šta se dešava u obrazovanju. Utisak je da je to jedan strateški zaokret zato što je u prošlim vremenima mnogo truda i novca uloženo u reformisanje srednjeg stručnog obrazovanja. Imam podatke koliko je utrošeno u Projekat koji se zove "Modernizacija sistema srednjeg stručnog obrazovanja" koji je realizovan od 2009. godine pa još u ovoj godini traje. Utrošeno je mnogo na pisanje dokumenata, na konsultante, a čini mi se malo na opremanje kabineta i nedovoljno na obuku nastavnika. Sada bih nešto rekla o izradi akta o mreži srednjih škola. Još jedan od preduslova za reformu srednjeg obrazovanja uopšte je to i tu ste predložili rešenja koja će trajati dve godine da bi se došlo do novog akta o mreži srednjih škola. Jedna godina je predviđena da se urade kriterijumi, a jedna je predviđena da se uradi na osnovu tih kriterijuma i sama mreža. Kritikovaću, to ćete videti i kod amandmana, da ste potpuno izbrisali kriterijume kakvi su bili do sada u Predlogu zakona. Pretpostavljam da ćete tim podzakonskim aktima definisati neke druge kriterijume, ali smatram da ako niste bili zadovoljni na način na koji su sada bili formulisani da ste mogli da date neke opšte. Dve godine do nove mreže srednjih škola. I dalje govorim o tom cilju povećanja broja visoko obrazovanih osoba do 2020. godine na 38%, a onda ću u okviru toga da govorim nešto i o izmenama i dopunama Zakona o učeničkom i studentskom standardu. Pooštravate kriterijume za dobijanje studentske stipendije pa se umesto dosadašnjeg prosečne ocene, koja se zahtevala za dobijanje te stipendije, 8,5 podiže na devet i plus da budu i svi ostali uslovi ispunjeni. Smatram da nije dobro što to pooštravate. Kroz amandman tražimo da to ne bude tako. U tom zakonu ukidate Fond za razvoj naučnog i umetničkog podmlatka. Govorimo o onom cilju što više visoko obrazovanih, a ovde govorimo i o kvalitetu. Stoji u obrazloženju zakona da ste imali problem da formirate fond, naročito od kako je nauka u vašem ministarstvu i da će ovde doći donetih ušteda. Meni ostaje da vam verujem na reč jer to ne mogu da proverim. Mislim da nije dobro da ukinite Fond za stipendije za izuzetno nadarene učenike i studente i da taj posao prepustite ministarstvu, zato što ministarstvo već radi jako puno stvari i valjalo bi da ovaj segment bude izdvojen. Pri tom imate neku jako propisanu proceduru koja uključuje ministarstvo, savete, a već je bilo reč i o tim posebnim testovima za proveru znanja. Govorite o izuzetno nadarenom studentu ili učeniku koji je osvojio jedno od prva tri mesta na republičkom ili međunarodnom takmičenju, a onda će taj učenik, odnosno student da polaže još neki test. Nije valjda da ne verujemo u ocene i da ne verujemo u rezultate koje taj učenik ili student postigne. To testiranje će vršiti saveti na predlog Konferencije univerziteta, pa savet utvrđuje predlog konačne liste, šalje ministru koji će da imenuje komisiju. To je jedna vrlo komplikovana procedura bez potrebe. Trebalo je da ostavite fondu. Osvrnuću se na neka vaša rešenja oko ovih predloga zakona sa drugim važećim zakonima i sa nacrtima. Na više mesta u obrazloženjima zakona se pozivate na nacrte nekih zakona. To je malo neobično. Kada se pozivamo na zakon koji postoji i koji je važeći u redu je, ali kada se pozivamo na neka rešenja u nacrtima, a ne zakon koji je u pravnom poretku Srbije onda je to u najmanju ruku neobično. Na nekoliko mesta se pozivate na Nacrt o udžbenicima i nastavnim sredstvima i usklađujete rešenja iz ovog pravnog zakona. U obrazloženju, a to znam jer smo na sednici Odbora za prosvetu imali sednicu posvećenu odobravanju ili neodobravanju udžbenika, pa je vaše rešenje da ste razvlastili sve savete, odnosno Nacionalni prosvetni savet i Savet za srednje stručne škole i obrazovanje odraslih, tako što oni više ne preporučuju ministru da odobri neki udžbenik. Na sednici Odbora su nam rekli da saveti imaju problem da formiraju komisije zato što nema dovoljno nezavisnih stručnjaka za pojedine oblasti. Ono što ostaje kao nadležnost saveta je da prati potrebe da se neki novi udžbenik uvede u neku oblast i da napravi plan udžbenika. Dakle, tu ste nadležnost preneli na Zavod za unapređenje obrazovanja i vaspitanja jer će sada Zavod da daje preporuku. Opet se postavlja pitanje, ili ako su saveti imali problem da nađu nezavisne stručnjake koji nisu u sukobu interesa, da izvrše procenu kvaliteta nekog udžbenika, kako to da sada zavod neće imati taj problem, jer problem će ostati isti? Smatram da nije u redu što ste izbacili savete iz čitavog ovog procesa odobravanja ili neodobravanja udžbenika, odnosno preporuke ili ne davanja preporuke. Ono što se nadam da, kada već pričamo i o nacrtu udžbenika, jer pričamo jer ste vi uveli kroz predloge zakona, da će i taj nacrt imati neko rešenje za štampanje takozvanih "niskotiražnih udžbenika" za učenike osnovnih i srednjih škola, i to pre svega za učenike koji su pripadnici nacionalnih manjina, ali ne samo oni nego i za učenike srednjih stručnih škola. Dakle, to su medicinska škola, mašinska škola i ti neki drugi smerovi gde se štampa jako mali broj udžbenika. Ne postoji štampač koji hoće da štampa te udžbenike zato što tvrde da onda stvaraju gubitak, a da nema zarade. Mi imamo situaciju da danas deca, odnosno učenici pripadnici nacionalnih manjina završavaju ovu školsku godinu, a da tokom cele godine nisu imali odgovarajući udžbenik. Nadam se da ćete se potruditi da u tom nacrtu nađete rešenje za ovaj problem. Zatim, vi ste usklađivali neke odredbe i pozivali se na to da su one usklađene sa kolektivnim ugovorom koji je potpisan sa sindikatima radnika u prosveti. Tu pre svega mislim na član 32, mislim da to jeste ovaj Zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, gde se uslovi za prijem u radni odnos propisuju da to ide preuzimanjem zaposlenog. Znači, ostaje ona varijanta da se može zasnovati radni odnos, ali da se raspisuje konkurs itd. Međutim, sada tu odrednicu koja postoji u kolektivnom ugovoru se kaže da se zapošljavanje može vršiti i preuzimanjem ljudi, u žargonu prosvetari to zovu "sa liste gde se nalaze tehnološki viškovi". Inače, ovo je bila preporuka i do sada direktorima škola da na taj način postupaju. Ovo je zaista bio izvor velikih problema, kako zaposlenih, kako ljudi koji su ostali bez norme, tehnološki višak, itd. Znači, ovde je bio haos. Volela bih da čujem zašto ste vi uvereni da će sada biti drugačije? Jeste da će ovo sada imati snagu zakona, ali opet, ako ne bude odgovarajućih inspekcija i kazni, tu se ništa mnogo neće promeniti. S druge strane, to su im postavili neki mladi profesori koji do sada nisu radili u školama, nemaju ni tu sreću da se nađu na listi tehnološkog viška, oni kažu – vi, ljudi kršite naše ustavno pravo da pod jednakim uslovima možemo da se zaposlimo. Zaista, oni treba da čekaju da više nema nikoga za neki predmet na toj listi tehnološkog viška, da bi uopšte mogli da konkurišu. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Olena Papuga. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, članovi Ministarstva za prosvetu, kolege poslanici, u početku svog govora htela bih da naglasim da ovi važniji zakoni, u stvari, set ovih važnijih zakona koji se odnose na prosvetu, mislim da je glavna moja zamerka u tome što su došli u skupštinsku proceduru po hitnom postupku, što smo imali jako malo vremena i mi poslanici da im se posvetimo, posebno su stručne službe, profesori, škole, bez obzira što su pre ovih zakona skoro slični zakoni bili skoro u proceduri, ali su povučeni i bili su u javnim raspravama. Ali, ipak naša javnost, škole, nisu imale dovoljno vremena da pogledaju i da se izjasne o ovim novim, da kažem, Predlozima zakona o obrazovanju. Obrazovanje je naša, trebalo bi da bude najjača i grana kojoj treba najviše da se posvetimo jer znamo da u njoj ima jako puno problema, a i sve zavisi od toga kakve ćemo generacije školovati i kakve generacije da izađu iz škole. Kao i moja koleginica koja dolazi iz Saveza Vojvođanskih Mađara, ja takođe dolazim iz Vojvodine, pripadam nacionalnoj zajednici, pratim manjinsko obrazovanje i moj govor ću najviše posvetiti obrazovanju nacionalnih zajednica, ne samo u Vojvodini, nego i u Srbiji gde možda učenje maternjih jezika nema takvu tradiciju kao što ima u Vojvodini, ali tim manjinama u Srbiji koje tek počinju da razvijaju učenje svojih maternjih jezika treba pomoći možda više nego što je to slučaj u Vojvodini. Nastava jezika nacionalnih manjina mora da ima drugačiji tretman u obrazovnom sistemu u osnovnim školama, a i u srednjim i nije dobro da bude uvrštena u poslednju grupu izbornih oblika i da ima tretman kao hor, pozorište, treći strani jezik, da se maternji jezik ocenjuje, a da ocena ne ulazi u prosek, što je bilo do sada. Maternji jezici čuvaju multijezičnost u Srbiji i treba im posvetiti veću pažnju. Tretman koji su do sada imali nije unapređivao učenje maternjih jezika, već je udaljavao od učenja maternjih jezika. U osnovnim školama, u redovnoj nastavi, nema udžbenika na jezicima nacionalnih manjina. Fakultativno učenje se ocenjuje, ali ocena ne ulazi u prosek. Manjinski jezici, jezici nacionalnih manjina su u izbornim predmetima, nisu u toj grupi izbornih predmeta kao što je veronauka i građansko, to je izborni predmet B grupe, nego su još u nižim izbornim predmetima, u stvari u grupi V, gde su, da kažem, ne potcenjujem, sekcije, hor, folklor, sport. Mislim da poistovetiti maternje jezike i jezike nacionalnih zajednica nije dobro u takvoj multinacionalnoj, multijezičkoj sredini, kao što je Srbija, staviti ih u nivo takvih predmeta. Za učenike pripadnike nacionalnih manjina treba da se organizuje nastava jezika nacionalne manjine, maternjeg jezika, sa elementima nacionalne kulture, kao obaveznog izbornog predmeta, da se nastavi predmet ocenjuje i da ocena ulazi u prosek. Oko toga je bilo puno diskusija, uglavnom u tome da će se pripadnici nacionalnih manjina opterećivati time, da će dobiti dva izborna predmeta. Nacionalne manjine svakako i sada imaju dva izborna predmeta, imaju veronauku ili građansko i fakultativno uče maternji jezik. Znači, oni već imaju dva izborna predmeta. Ako se roditelji, pošto kod svakog upisivanja, svake godine se vrše anketa, ako se roditelji opredele da hoće da njihova deca idu na maternji jezik, to nije neko opterećenje, ali mislim da treba dati motiva toj deci da ako već dolaze na časove maternjeg jezika, da se to ocenjuje i da ta ocena ulazi u prosek, jer ne vidim zašto je to problem da stvarno ta ocena ulazi u prosek, ne postoji nikakvo opravdanje. Zavod za unapređenje, obrazovanje i vaspitanje je dao svoje stanovište o tome i rekao je da manjine koje pohađaju nastave na srpskom jeziku, mogu da izaberu dva izborna predmeta ukoliko je jedan od njih maternji jezik sa elementima nacionalne kulture. Time ne bi bilo ugroženo učenikovo interesovanje za druge izborne predmete, a on bi nesmetano mogao da izabere i uči i svoj maternji jezik i drugi izborni predmet, kao i drugi učenici. U suprotnom, zakon kaže jedno, a pravilnici drugo. Zakonom se daje pravo na učenje jezika nacionalnih manjina, a pravilnicima, odnosno podzakonskim aktima se to pravo ograničava i učenje jezika se stavlja u izborne predmete. Pitam se kako neko može da bira jezik, kada je već rođenjem predodređen da taj jezik govori? Potrebno je samo nastavom da se to podstakne i da se to sistemsko učenje u školi na neki način podstiče. Hoću da kažem da se stvarno u praksi pokazalo da zakon daje jedne osnove obrazovanja, ali podzakonski akti nisu usklađeni. Ili, čak na nekim terenima nastavnici koji neguju jezik, mislim da i to negovanje jezika nije dobra terminologija jer znamo u koga se neguju jezici. Mislim da ne mogu da se neguju. Jezici se govore, jezici se uče. Mislim da iz te terminologije treba izbaciti negovanje jezika. U zakonima koji se tiču obrazovanja više ne postoji termin maternji jezik. Veronauka je dobro obrađena i u ovom zakonu. Vidim da je čitav član 32. posvećen verskoj nastavi. Čak je i obrazovana Komisija za versku nastavu. Malo me je razočaralo što u ovom novom zakonu, i u Zakonu o osnovnom i u Zakonu o srednjem, jer se jezici nacionalnih zajednica uče i u srednjim školama. Mene je prvo razočaralo zašto ni u jednom zakonu ni jedan član nije posvećen jezicima nacionalnih manjina. Spominje se samo u više članova, ali ni jedan član u zakonu, ni u jednom, ni u drugom, ne obrađuje obrazovanje na jezicima nacionalnih manjina kao pojedinačni član. Mislim da učenjem maternjih jezika možemo da se pohvalimo u celom svetu, da je to ono čime stvarno možemo da uđemo u svet razvijenijih država. Čak UN imaju i jedan dan u godini koji su posvetili maternjem jeziku. To nije jezik nacionalnih zajednica, ni manjina, nego je to maternji jezik. Znači, i UN čak neguju taj termin maternji jezik. Ni jedna država ne može da se pohvali time da u njoj postoji obrazovanje na rusinskom, slovačkom, rumunskom, mađarskom i drugim jezicima u kontinuitetu 260 i više godina. Srbija može time da se pohvali i mislim da je jedina, ne u regionu, nego čak i u svetu, koja baš može time da se pohvali, da ima obrazovanje na jezicima nacionalnih zajednica koje traju više od 260 godina. Mislim da je to dobro i hoću da pohvalim. Molim Ministarstvo da obrati pažnju na amandmane koje smo dali, jer unapređenjem jezika nacionalnih zajednica samo nam se otvaraju mnoga vrata, ne samo u svetu, nego i među sobom, jer poznavanje tuđih jezika, jezika naših komšija, vodi velikoj toleranciji, a mislim da je možda u ponekim vremenima i nema. Neću da govorim o amandmanima. Liga socijaldemokrata Vojvodine je napisala preko 20 amandmana koji se odnose na sve te zakone. Molim vas da ih pogledate. Mislim da su kreativni. Uradili smo ih sa najboljom namerom, da popravimo zakone. Hvala.
Hvala. Rečima narodni poslanik Nebojša Zelenović. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospodine predsedavajući. Uvaženi gospodine ministre, članovi Ministarstva, koleginice i kolege narodni poslanici, set zakona o kojima danas razgovaramo nije naročito nov, jer je ovakav već prošao proceduru i bio u skupštinskoj proceduri pre dve godine i onda povučen, tako da su ovo manje-više zakoni koji su poznati i, ono što je jako bitno, mislim da treba da kažemo da se ovde ništa suštinski bitno ne menja. Dakle, suština je ostala ista. To smo čuli i to su potvrdili članovi Ministarstva kada smo imali ovu pripremu za sednicu. Sad ostaje pitanje izmena koje su se desile u ovom zakonu o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, koje su pretrpele neke izmene koje će, da kažem, uticati bitno na samo sprovođenje obrazovanja u Srbiji. Mislim da je dobro da postoje strateški dokumenti u Republici Srbiji i da vi kao Ministarstvo i mi kao država imamo sve te sistemske zakone, ali se postavlja jedno ozbiljno pitanje – da li smo mi zbog toga bolji i da li su naši građani zbog toga zadovoljniji i koliko su nam deca bolja i kakvo nam je zaista obrazovanje? Dakle, šta mi imamo od toga što imamo sve ove krovne zakone, što imamo strategiju i što imamo sve te dokumente koji su neophodni da imamo? Kako stvari funkcionišu u životu? Pokušaću sada da to objasnim na nekoliko primera i da onda možda postavim ta pitanja na koja će ministar dati odgovor. Počeću od Zakona o osnovnom obrazovanju i vaspitanju. Dakle, imamo jednu neobičnu pojavu kod nas u Srbiji, a to je da smo mi u nekom trenutku otvorili škole. Otvorili smo ih za građane, za roditelje i to je dobra stvar, ali mislim da nismo bili pripremljeni za to i sada imate jednu jako zanimljivu situaciju, a to je da kada upisujete dete u prvi razred osnovne škole, vi možete da birate školu, pa možete da birate i učiteljicu, možete da birate i odeljenje, možete da birate i gde će da sedi, hoće li do prozora, do zida, s kim će da sedi u klupi. Ti izbori idu jako daleko. Kad date ljudima mogućnost izbora, spremni su mnogo toga da izaberu. Sad, ti izbori često su vezani za neke nerealne ambicije roditelja, nekad su i opravdani. Roditelji s pravom žele da se pitaju. Ali, gde je tu granica i kako škola odgovara na to? Imamo u nekom trenutku škole koje su prebukirane, koje su u nekom trenutku postale jako popularne. Govorim o osnovnim školama, o onim školama koje će posle uvođenja ovog zakona biti javne škole. Dakle, to nisu privatne škole. S druge strane, imamo škole u kojima radi isti ili sličan kadar, pod sličnim uslovima, koje nisu tako popularne i koje često zvrje prazne. Interesuje me gde je tu politika Vlade i kako se prevazilaze takvi problemi? Zašto o tome govorim? Pa, govorim o tome zato što dolazimo do ovog stava, ne znam da li ste dobili predloge amandmana Saveza učitelja Republike Srbije, koji se odnose na broj učenika u odeljenjima. To su, po meni, jako kvalitetni amandmani. Vi ste objasnili o čemu se radi, o broju učenika, ali zaista ne mogu da se složim da jedna učiteljica učenika prvog razreda može da se izbori sa 30 i više učenika u odeljenju. Isto tako ne mogu da prihvatim da, kada se to podeli na dva, bude u odeljenju 15 ili 16 učenika. Dakle, ne vidim tu utvrđenu relaciju u kojoj će biti jednako raditi u odeljenju sa 29 i u odeljenju sa 15 učenika. Interesuje me kako se to prevazilazi? Mislim da smo mi iz poslaničkog kluba Zajedno za Srbiju podneli 17 amandmana. Iskren da budem, s obzirom da su ovo zakoni koji su bili ranije, koji su za vreše bivše Vlade ušli u proceduru, mi ne možemo puno imati protiv toga, ali naša podrška će zavisiti od toga koliko vi budete bili spremni da ove amandmane usvojite. Dakle, dali smo jednu kliznu skalu za broj učenika, pa je praktično na ministru da odredi šta je to što može da se primeni u praksi. Mislim da u Zakonu o osnovnom obrazovanju i vaspitanju nije u dovoljnoj meri zastupljena dopunska nastava. Dopunska nastava postoji kao stav u jednom članu zakona, ali ne i šta se dešava i koliko zapravo dopunska nastava može preventivno da deluje na kvalitet obrazovanja i vaspitanja. Interesuje me da li ćete vi nekim podzakonskim aktima možda proširiti mogućnost da dopunska nastava bude organizovana, s obzirom da postoji fond časova, postoje nastavnici koji to mogu da rade? Dakle, da li postoji mogućnost da dopunska nastava počne da reaguje preventivno u našem obrazovnom sistemu, a ne samo onda kada neki učenik ima problem sa obrazovanjem, odnosno u usvajanju znanja? U okviru ovog osnovnog obrazovanja i vaspitanja bih došao do te ključne stvari koja je praktično političko pitanje, a političko pitanje u smislu kakve su naše škole, da li ste vi zadovoljni našim školama i da li su građani zadovoljni našim školama? Mislim da bi naši građani bili živo zainteresovani da znaju kako funkcioniše škola i kakav je uspeh učenika jedne škole na završnom ispitu, odnosno, kada je u pitanju srednja škola, kakav je uspeh učenika na maturskom ispitu. Ne želim da bilo koga astigmatizujem, da se razumemo, da nekog obeležimo da je loš, a da je neko bolji, nego da jednostavno počnemo da informišemo građane kako bi oni mogli da imaju prave informacije o tome kako zaista funkcionišu naše škole, kako rade nastavnici, odnosno učitelji, da možda nekog i nagradimo ako radi dobro, da napravimo neki poseban propis po kome ćemo to urediti, možda da nekog ko ne radi dobro ocenimo da ne radi dobro. Dakle, da počnemo time da se bavimo. Čuo sam da je počela eksterna evaluacija, to je jako dobra stvar, barem ovo što sam pričao sa prosvetarima u mom gradu i okolini. To je dobro i svi su zadovoljni. Dakle, to daje neke rezultate. Vratio bih se malo i na deo koji se odnosi na … šta se to dramatično desilo u poslednje dve godine pa je sada tako dobar uspeh na ovom poslednjem testiranju, na "Piza" testiranju? Šta se to značajno promenilo u radu u našem sistemu obrazovanja pa smo imali jako loše rezultate na početku, a sada imamo koliko sam razumeo ministra jako dobre ili mnogo bolje rezultate nego što su bili? Mislim da nije dobro prisvajati uspeh, odnosno pripisivati uspeh sebi za nešto što možda nismo ni svi mi zaslužni. Imamo jedan sistem i siguran sam da svako ko živi ovde zna kako to funkcioniše, imamo jednu školu, to je naša javna državna škola koja radi u jednoj smeni, pre ili popodne i imamo jednu popodnevnu školu. To je ona privatna škola ili da kažem privatni sistem obrazovanja koji je potpuno prepušten roditeljima na finansiranje. Sada smo tu otvorili jedno veliko takmičenje u kome roditelji plašeći se konkurencije i ovog života i izazova koji slede počinju sa pripremanjem učenika od prvog razreda, iz različitih oblasti, matematika, maternji jezik čak i fizičko vaspitanje. Mislim da naš prosvetni sistem ne može da nađe odgovor na to. Mislim da je odgovor na to ovo što smo mi ponudili, dakle kvalitetno ocenjivanje škola, nastavnika, bez želje da bilo koga obeležimo, ali sa željom da se podigne naš sistem obrazovanja. Što se tiče Zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju, ono što je meni jako bitno jeste plan upisa u srednje škole. Situacija je takva da srednje škole dostavljaju po novom predlogu do 31. decembra predlog o broju učenika ministarstvu, ali kako oni mogu znati ili kako znaju šta da predlože, u kom obimu i u kom broju? Znam da znaju svoje potencijale, ali pitanje je da li ćemo mi i dalje obrazovati socijalne slučajeve ili ćemo početi da planiramo? Mislim da treba da počnemo da planiramo i da je tu ključna stvar. Napisali smo nekoliko amandmana. Zašto ne uključiti socijalno-ekonomske savete, na kraju krajeva i premijer je predsednik socijalno-ekonomskog saveta Republike Srbije? Zašto u planiranje upisa ne uključiti socijalno-ekonomske savete lokalnih samouprava? To vam je mesto na kome se obavlja dijalog između poslodavaca i zaposlenih u kome lokalna samouprava vrši neku vrstu arbitraže i dogovora. Odluke se donose konsenzusom. Ne vidim ni jednu prepreku da pitamo poslodavce šta bi to oni želeli, da pitamo i drugu stranu, odnosno sindikate kako oni stoje, da izmerimo gde smo i tek onda na osnovu nekog obavezujućeg zaključka socijalno-ekonomskog saveta da škole dostavljaju svoje potrebe za smerovima odnosno brojevima učenika po odeljenjima. Što se tiče Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja kao sistemskog zakona, nisam u ovom materijalu za sednicu video ozbiljnu analizu na osnovu čega smo sada izvršili određene promene u tekstu Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Kakva je to analiza dovela do toga da sada nacionalni prosvetni saveti više ne predlažu udžbenike ministru? Šta se to značajno promenilo pa to sada radi Zavod za udžbenike? Zbog čega ste jedno nezavisno telo izbacili, uzeli mu jednu nadležnost ili da li nekom telu koje je najmanje nezavisno od svih? Po meni Zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja koji je prvi donet sa nekim izmenama je jako dobar zakon i sistemski je. Sada imamo taj problem sa interresornim komisijama koje su u nekom trenutku trebale da utiču na odlaganje ili sagledavanje potrebe upisa dece u škole i da eventualne takve upise odlažu ili predlažu mere, planove individualne i slične. To je jako dobra institucija. Po prvi put na neki način interresorne komisije uvezuju zdravstveni sistem, socijalni sistem, lokalne samouprave i administraciju u želji da pronađu najbolji odgovarajući plan za neko dete, odnosno za budućeg učenika. To je odlična stvar, ali nigde nisam video da je bilo u ministarstvu imao neki plan o tome kako će se to finansirati, kako to funkcioniše u životu, kakvi su odgovori, koliko često zasedaju interresorne komisije i kakvi su njihovi rezultati? Imamo jedan predlog ovde, a to je da ćemo ipak omogućiti da se odloži upis za godinu dana. Imaćemo činjenicu da kada od jednog pravila napravite izuzetak, taj izuzetak počne da se primenjuje i onda izuzetak postane pravilo i imaćemo situaciju da će nam ponovo deca sa osam godina polaziti u prvi razred osnovne škole, a složićete se svi ovde da je to ipak jako kasno. Napravili smo amandman koji bi to trebao da popravi i da u tačno određenim, jasnim, izuzetnim slučajevima postoji mogućnost odlaganja, u svim ostalim ne. Postavi bih još nekoliko pitanja koja su mi uputile razne organizacije u nekom prethodnom periodu. Recimo, mreža centara za stručno usavršavanje pa smo itu predložili amandman kojim bi trebalo da na neki način ti centri za stručno usavršavanje dobiju svoje mesto u ovom sistemu. Ideja je da vidimo kakav je njihov položaj i da li postoji bilo kakva nada za njih u budućnosti, s obzirom da su ravnomerno i teritorijalno raspoređeni po čitavoj Srbiji, mogu da računaju na određena sredstva i na poslove koje mogu da vrše. Vi njih ne finansirate, njih finansiraju lokalne samouprave i imaju program međunarodni na osnovu kojih su izgrađeni, ali to finansiranje će se završiti krajem ove godine. Šta ćemo 2014. godine? Hoćemo li gasiti centre za stručno usavršavanje? Kako ćemo ih dalje finansirati i da li postoji obaveza za centre, odnosno za škole da preko centara obavljaju stručno usavršavanje? Smatram da oni imaju jako bitno mesto i u obrazovanju odraslih, pa smo zbog toga napisali da treba posebno da se navedu centri za stručno usavršavanje kao mesto u sistemu sa obrazovanje odraslih. Mislim da imaju odlične kapacitete za to. Sve u svemu, ponovo ću se vratiti na ono što je neka vrsta političke poruke koju poslanička grupa Zajedno za Srbiju želi da, a to je da su nam ovi zakoni potrebni, da ćemo ih podržati uz uslov da neka rešenja koja smo ponudili budu prihvaćena i na ono što je jako bitno insistiramo na tome da počnemo da ocenjujemo, odnosno da tražimo šta mi kao građani, kao roditelji dobijamo sistemom obrazovanja i vaspitanja i da li se taj rad u školama može na neki način izmeriti? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milorad Mijatović. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine, poštovani ministre, državni sekretari, pomoćnici, dame i gospodo narodni poslanici, veoma je dobro što danas imamo pred sobom skup zakona iz oblasti obrazovanja, što obavljamo raspravu o tim zakonima ili što možemo reći šta mislimo o obrazovanju. Ta celina daće jednu sliku. Međutim, slika jedne države jeste obrazovni sistem. Kakav je obrazovni sistem takva je i država. Živimo u jednoj državi gde su mnoga merila i kriterijumi otišli u drugi plan, gde u mnogim oblastima ne postoji profesionalno poštenje, gde se u državi mnogo toga ne poštuje. Kako da očekujemo da taj obrazovni sistem bude bolji nego što je država? Bez obzira na ove kritičke tonove, moram da naglasim da imam puno poverenje u naš obrazovni sistem. Mislim da je on dobar, može biti još bolji, to zavisi od ljudi koji u njemu rade i od toga koliko država u njega ulaže. Isto tako zavisi kako ga možemo modelirati da bude bolji i kvalitetniji. Kao retko koji sistem, obrazovni sistem ne može da trpi brze i nagle promene. On se menja postepeno, polako i dugoročno. Efekti tih promena se viđaju tek kasnije, ukoliko imamo jasnu strategiju, strategiju šta hoćemo, gde hoćemo i šta hoćemo od tog sistema. Naime, želim da kažem, da li mi imamo organizovani školski sistem, obrazovni sistem? Imamo. Da li ga imamo kvalitetno? Imamo. Da li imamo optimalnost? Mislim da može biti bolje i više. Treće, da li taj sistem daje jednake šanse za sve? Tvrdim da daje. Upravo to SDPS insistira, da školski sistem daje kvalitet za sve učenike i studente ove zemlje, da školski sistem ne može biti investicija koja će se gledati da li donosi profit i da li se može školovati onaj koji ima pare, već školski sistem mora biti otvoren za sve one koji žele, a da kvalitet, znanje i stručnost dođu do izražaja. Ako napravimo takav školski sistem, tvrdim vam da ćemo doći u situaciju da će ova zemlja izaći iz krize. Sam dugo radim u školskom sistemu, dugo sam profesor. Prošao sam sve nivoe od gimnazije do fakulteta i znam kako to ide. Znam šta je potrebno da bi sistem davao efekte. Ono što sam sam doživeo, eksperimenti u školama su vrlo pogubni. Sam sam preživeo na svojoj koži dve reforme, a sam sam sprovodio dve-tri reforme na tuđoj koži. Prema tome, znam šta se dešava i kako se dešava i koja su to očekivanja. Prošao sam i onu fazu koja se zove pitanje šuvanica itd, koje su mnogi od vas zaboravili, ali osnovno što vam moram reći, školski sistem ne trpi nagle promene i neka nova saznanja. On je klasičan i kao klasičan se samo može popravljati, fino podešavati da daje rezultate. Da biste nešto naučili, podrobno morate sedeti i zagrejati stolicu. Nema nekog volšebnog načina da vam znanje uđe u glavu. Jednostavno, morate učiti, morate imati kriterijume. Ako imamo politički stav da imamo veliku prolaznost u školama, profesori će tada ići linijom manjeg otpora, davati ocene i onda ćemo imati u razredu od 30 učenika 25 odličnih učenika. To nije prirodno. Nije prirodno da su svi odlični, nije prirodno da su svi najbolji. Prirodno je da imamo pravilnu selekciju, pravilno ocenjivanje i upravo to će dati onaj školski sistem koji će biti nama podoban, koji će nama trebati da ide. Podržavam Strategiju obrazovanja do 2020. godine. Hajde da ne donosimo nove strategije. Hajde da ovu sprovodimo i da 2020. godine napravimo jednu analizu šta smo uradili, šta nismo uradili. Drugo, mnogo toga se ovde govori. Lično mislim da se često ulazi u detalje. Prvo, hajde da vidimo ko su nama profesori i nastavnici. Da li smo mi profesore i nastavnike doveli u situaciju da se i oni sami ponekad sebe stide ili je biti profesor i nastavnik čast? Svi mi imamo svoje učiteljice, svoje profesore, svoje nastavnike koji su nas vodili kroz školovanje, koji su nas stvorili. Nijednog naučnika nije stvorio on sam od sebe, već ga je neko usmerio, otkrio talenat u njemu, davao mu znanje, on učio, radio i na osnovu toga je on postao i naučnik, odnosno i neko ko može da predaje. Drugo, ako hoćemo kvalitetan školski sistem, da li pažnju obraćamo nastavničkim fakultetima, onim fakultetima koji školuju nastavnike i profesore? Da li mi te ljude stimulišemo. Sam sam bio u jednoj situaciji negde 1965. godine kada su matematičari bili stimulisani da studiraju matematiku. Na jednoj od sednica sam govorio – da bismo izašli iz krize, treba da finansiramo matematiku, jer ako finansiramo matematiku, imaćemo i inžinjere informatičare, sve ono što treba ovom društvu. To nekako ne sprovodimo u plan ono što treba. Greška je ako mislimo da ako damo u škole puno para, da ćemo imati kvalitet. Ne, školu čine profesori i nastavnici. Moram vam priznati da, iako sam školovan u neko ranije vreme, imao sam nastavnike koji su bili prave renesansne ličnosti, voleo bih da i sada to imamo, koji su puno znali i čitali i bili u pravom smislu reči intelektualci. Govorio bih o mreži škola i uopšte o tome koliko školski sistem košta, gde je njegova optimalnost i šta učiniti. Imamo mnogo osnovnih škola u selima, koje su male, patuljaste. Da li imamo hrabrosti, a očekujem da moramo da imamo te hrabrosti, da kažemo da ćemo neke osnovne škole u selima zatvarati, decu stavljati u autobuse, voditi u veća mesta? To nije ništa novo. U svetu je to sasvim normalna stvar. Kad ovo kažem, znam da ću reći i jednu stvar koja je malo bogohulna, jer će svako reći – ako nam ukinete osnovnu školu, možete i selo zatvoriti, iz prostog razloga neće biti nešto oko čega se okuplja. Postavljam pitanje – da li je moguće da vi gde u jednom selu upišete 15 učenika u prvi razred, zadržavate osnovnu školu i da li ta osnovna škola može da opstane? Da li smo mi toliko dovoljno bogati da sve takve stvari izvršavamo? Dalje, oko broja učenika u razredu, to je za mene formalno pitanje. Pravilnim radom, pravilnom organizacijom možemo postići rezultate i sa 30 učenika. Ako ćemo praviti odeljenja sa 25 učenika da bi zadržavali radna mesta, kao čovek koji je dugo vremena proveo u sindikatu, morao bih, ako bih želeo da govorim populistički, da, treba zadržati radna mesta, ali ja govorim o perspektivi – šta sutra? Da li ćemo to moći finansirati ili nećemo? Tvrdim vam, pravilnom organizacijom rada možete sa 30 učenika postići dobre rezultate. Postavljam pitanje – da li se čas od 45 minuta maksimalno koristi za rad ili to bude čas gde se vreme gubi na mnogo štošta, a svede se na pet minuta predavanja. To su unutrašnji kvaliteti koje moramo imati u obrazovanju, koje moramo kontrolisati adekvatnim službama i inspekcijama, direktori koji neće biti oni koji će samo terati ljude da rade, već i koji će biti pedagoški instruktori koji će pratiti rad svojih profesora. Da znate, profesor se ne stvara odmah. Završite fakultet i možete biti i najbolji, treba vam najmanje pet godina da biste bili dobar profesor i da radite i da budete praćeni, da budete ocenjivani. Ja tu očekujem. Što se tiče člana 144. – odlaska u penziju, lično smatram da je to sasvim dobro rešeno. To znači 40 godina staža osiguranja. Ako je neko završio Višu pedagošku školu, to je uradio u 22. godini, pa ako je radio 40 godina, u pitanju je samo tri godine. Neko ko ima 65 godina, a najmanje 15 godina staža u osiguranju, on i ovako po zakonu mora da ide u penziju, osim profesora univerziteta koji nastavljaju da rade još dve školske godine. Zbog toga smatram da ovu odredbu treba ostaviti. Mi ćemo je podržati, bez obzira što znam da će mene moje kolege sindikati zbog ovoga napasti. Znam da postoji mnoštvo sindikata u obrazovanju. Svi su nešto reprezentativni. Ali, hoću da kažem i sledeće. Voleo bih da mi ti koji vode sindikate pokažu gde rade, gde su radili i koliko su proveli rada u razredu. Šta znači raditi u razredu, predavati deci, to znaju najbolje oni koji rade. To je zaista rudarski posao. Zbog toga to podržavam, jer pravi posao koji se puno daje, on se na kraju istroši i želi da ode u penziju iz prostog razloga jer je to jako težak posao. Dalje, govorimo o udžbenicima, da li su kvalitetni ili ne. Podržavam stav da ministar odobrava udžbenike. Recezenti se mogu naći. Ne vidim nikakvu potrebu da neko posebno to radi. Recezenti dobri, kvalitetni, koji su radili sa decom, to mogu da rade. Oko agencija bilo je dosta govora i danas u raspravi. Lično smatram da je ta agencija suvišna, da je to dupliranje i pored svih ovih stvari o kojima je bilo argumenata i koje je ministar u svom uvodnom izlaganju rekao, a isto tako i neke kolege u ovim diskusijama. Zavod za unapređivanje, obrazovanje i vaspitanje je pravo mesto koje će kontrolisati kvalitet, pravo mesto koje će moći da radi a da u tom zavodu ne dolaze ljudi po partijskim linijama, ili ne znam po kojim drugim linijama, već dolaze najkvalitetniji ljudi koji su se iskazali u radu, koji su se još uz rad i školovali da mogu to da predaju. Jedna stvar koja je meni bila malo neobična – dokazivanje znanja srpskog jezika i obrazloženje zašto se to mora raditi. Neko ko je završio fakultet na maternjem jeziku, pretpostavljam da mora da zna svoj maternji jezik. Ako je učio u bilo kojoj bivšoj jugoslovenskoj republici, zna taj jezik, govorio ekavski, ijekavski, itd. Ja sam dugo vremena radio u BiH, govorio sam tamo ekavski i nikome to nije smetalo, ovde govorim ekavski i opet nikome ne smeta. Trebali bi da dobijemo odgovor na to pitanje. Ono što je meni katastrofalno i na šta moramo da obratimo pažnju, a to je slika Srbije – 140 hiljada dece živi ispod linije siromaštva i ima jedan obrok dnevno, 5% dece ne upiše osnovnu školu, 8% dece ne završi osnovnu školu, hiljadu učenika manje se svake godine upiše. Da li bilo ko ko vodi politiku u ovoj zemlji, a mi smo najodgovorniji za politiku u ovoj zemlji, o tome razmišlja? Kako ove stvari prevazići? Kako ovde napraviti kvalitet i kako dati ovoj deci jednake šanse da se dokažu učenjem i radom, za razliku od onih koji žive u krugu dvojke ili kod mene u Novom Sadu, gde imaju sve uslove? Obrazovanje u Srbiji nikada nije bilo bogato. Ja vam tvrdim da su dobri rezultati postizani čak i u nemaštini, samo pitanjem kriterijuma ocenjivanja, kvaliteta nastavnika, udžbenika i mi smo imali dobre rezultate. Ja bih naglasio još jednu stvar, a to je često potenciranje uspeha naših učenika u takmičenjima iz matematike, fizike, prirodnih nauka, itd. To je dobro. Međutim, to nije neophodno. To je dobro za popularizaciju nauke, da nekog stimulišete da se bavi više tom oblašću. Nama trebaju oni koji vredno uče, koji rade, koji će imati znanja koja možemo iskoristiti, a ne da samo forsiramo Matematičku gimnaziju, jer, znate, tu je mali procenat dece koji se specijalno školuju i pokazuju rezultate. Govorimo o rangiranju škola. Apsolutno sam za to da se škole rangiraju, od osnovnih, srednjih, gimnazija, da bude takmičenje. Ja znam da je to ponekad teško, iz prostog razloga što mnogo zavisi od toga kakvu decu imate, iz kakvih socijalnih uslova, itd, da bismo imali kvalitet u učenju. Međutim, to mora da bude stimulans, da se tačno zna ko je završio Prvu beogradsku gimnaziju, ko je Drugu, ko je Desetu, ili neku drugu koja dugo godina ima kvalitet i drži do tog kvaliteta. Zbog toga smatram da to moramo i dalje činiti. Što se tiče srednjih škola, mislim da je tu rečeno ono što treba da se kaže. To je jedno. Drugo, i sam sam bio za to da se polažu mature ali ne polaže prijemni, dalje smo imali da se polažu mature i polaže prijemni, sada imamo da možda ne bude ni jedno ni drugo. Pitanje je kvaliteta znanja, da li smo u stanju da ujednačimo kvalitet u svakom delu Srbije, i u Beogradu, ali i u Babušnici, da svi imaju isti kvalitet znanja i da ta matura bude pod strogom kontrolom Ministarstva obrazovanja, jer će to biti mesto da mi svi imamo jednaku šansu za dalje. O obrazovanju odraslih je puno rečeno. Mislim da je dobro što je tu dat poseban zakon i nešto što su ovde i neformalni oblici obrazovanja. Često da bismo bili moderni, da bismo govorili da smo moderni, mi ukidamo ono što je bilo dobro. Imali smo pre dobre radničke univerzitete, ali smo ih ukinuli. Bio sam u Švedskoj pre dve godine, gledao te iste radničke univerzitete, gde oni kažu da su ih kod nas videli i od nas prekopirali i oni i dan-danas veoma dobro rade. To je ta druga šansa, to je prekvalifikovanje, dokvalifikovanje, i to osim što radi država u tih 10-15 centara, rade i sindikati. Dakle, dva takva radnička univerziteta drže sindikati, država ih kontroliše i oni imaju taj kvalitet koji treba da se da oko obrazovanja odraslih. Još jedna sumorna slika, ma koliko mi govorili o Srbiji koja treba da bude bolja, kvalitetnija, a to je da 21,9% nema završenu osnovnu školu preko 15 godina, a 23,9% ima završenu osnovnu školu. Zar treba nešto više reći ako imate 50% ljudi koji su na nivou osnovnog obrazovanja? Gde vidimo Srbiju u 21. veku? Treba mnogo truda, mnogo rada, manje velikih tema a vraćanje na ove teme koje su nam potrebne. Oko zakona o učeničkom i studentskom standardu bih rekao nešto. Malo pre sam govorio da je nemoguće da u odeljenju od 30 učenika 25 bude odlično. Nemoguće je da vi od 2002. godine imate 1.174 studenta koji imaju prosek 8,5 a 2012. godine imate 14 hiljada i nešto. To znači 12 puta više. Odmah ću vam reći da je to bila stvar političke odluke uvođenja Bolonjskog procesa, ali karikiranog Bolonjskog procesa, gde je bilo reči – mora da postoji visoka prolaznost. I sam sam bio u situaciji da sam morao da imam prolaznost od 75-80%. Gde to imate? Kada se promenila politika i kada je rečeno da ne može da ima puno takvih, našao sam se u situaciji da meni 30% studenata polaže ispit na vreme, ima stvarni kvalitet i samo sam malo pooštrio kriterijume. Prema tome, to je ono što je ovog trenutka bitno i važno. Na kraju da kažem sledeće. Poslanički klub SDPS će podržati ove zakone iz sfere obrazovanja. Dali smo neke amandmane za koje smatramo da će poboljšati neki tekst. Nadam se da će to biti usvojeno. Još nešto. Govorimo da je obrazovanje razvojna šansa i to jeste fraza. Tvrdim da se u obrazovanje mora ulagati. To ulaganje će dati najbrže rezultate. Mi za jedno radno mesto dajemo 10.000 evra, a teško nam je da odvojimo za obrazovanje. Predlažem da ulažemo, pooštrimo kriterijum, tražimo kvalitet i dugoročno, bez naglih promena, imaćemo dobar obrazovni sistem koji će se poboljšati. Nema dobrog obrazovnog sistema ako se ne promeni stanje u zemlji, ako se ne napravi preokret, da se poštuju principi, kriterijumi, znanje, kvalitet, jer tada će biti školski sistem, obrazovni sistem veoma dobar sistem. Celo vreme sam se trudio da govorim 20 minuta i u ovih pet sekundi ću završiti. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milorad Stošić.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi ministre, uvaženi predstavnici ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, na početku želim da pohvalim sve ove predložene zakone i predloge izmene zakona, te da izrazim i svoje zadovoljstvo što se ovi zakoni nalaze na dnevnom redu današnjeg zasedanja. Takođe je za pohvalu celokupan rad Ministarstva prosvete i nauke u oblasti zakonodavstva, pogotovo u ovom domenu, domenu detaljnog uređenja pravne regulative i razdvajanje pojedinačnih zakona za svaki segment obrazovanja, pri čemu će stari iizmenjeni Zakon o osnovama obrazovanja i vaspitanja, ostati samo krovni zakon, dok će svaki pojedinačni segment biti uređen svojim zakonskim aktom. Nakon Zakona o predškolskom obrazovanju i vaspitanju koji je već nekoliko godina u primeni i Zakona o visokom obrazovanju kojim se dugi niz godina detaljnije uređuje problematika vezana za visokoškolstvo u Srbiji, danas raspravljamo o osnovnom obrazovanju, srednjem obrazovanju i, što mi je posebno drago, o obrazovanju odraslih. Donošenje ovih zakona je nužnost. Oni su potrebni našem obrazovnom sistemu. Ne vidim nikakav razlog da bilo ko u ovoj sali glasa protiv, bez obzira da li pripada opoziciji ili poziciji. Razvoj i unapređenje obrazovanja bi trebalo da bude jedan od naših strateških ciljeva za budućnost i u tom domenu moramo da imamo nacionalni konsenzus, tj. da svi zajedno radimo i konstruktivno doprinosimo unapređenju ove oblasti. Da odmah na početku kažem da ću ja lično i poslanička grupa PUPS glasati za ove predložene zakone. Ipak, ovom prilikom ću se samo osvrnuti na pojedine članove i odredbe ovih zakona, ne da bih samo kritikovao, nego da bih pokušao da ukažem na moguća poboljšanja ovih zakona. U Zakonu o osnovnom obrazovanju i vaspitanju u članu 4. se kaže – svako lice ima pravo na besplatno i kvalitetno osnovno obrazovanje i vaspitanje u javnoj školi. Učenik javne škole može besplatno da koristi knjige, školski materijal, prevoz, ishranu, kao i smeštaj kada je to potrebno, u skladu sa zakonom. Dakle, obrazovanje je naravno besplatno, ali mislim da nije baš najjasnija situacija sa besplatnim knjigama, tj. ovde je situacija data suviše uopšteno. Danas smo svedoci da knjige i ishrana nisu besplatni i ne razumem kako Vlada vidi ovaj problem u budućnosti, tj. iz kojih sredstava će biti obezbeđeni udžbenici i ishrana za sve učenike. Ako se to očekuje od lokalnih samouprava, posle najsvežijih izmena poreskih zakona, sumnjam da će lokalne samouprave, pogotovu one siromašne na jugu Srbije, smoći snage da isfinansiraju ove potrebe. U istom zakonu, u članu 21. i 22. detaljno su definisani ciljevi i ishodi osnovnog obrazovanja. Ovim ciljevima i ishodima konačno imaćemo tačno definisano sa kakvim znanjima će naša deca završavati osnovno obrazovanje. Ovo je svojevrsni zadatak našim učiteljima i nastavnicima koji treba da im bude ideja vodilja u svakodnevnom radu sa decom. U istom zakonu se u članu 30. kaže – obrazovni vaspitni rad organizuje se u odeljenjima po grupama i po potrebi individualno i predviđeno je 30 učenika u odeljenju. Iako sam uveren da sve ove odredbe proistekle iz mnogobrojnih iskustava obrazovnih stručnjaka, moram da izrazim svoje intimno neslaganje sa maksimalnim brojem učenika po odeljenju, kao i sa uvođenjem inkluzije u naše škole. Najpre, 30 učenika je previše i možda bi primerenija cifra bila 25. Da će to biti skuplje, svakako je jasno, moraćemo da zaposlimo više učitelja i nastavnika, ali ako je naš cilj kvalitetnije školovanje i obrazovanje i ulaganje u decu i njihovu budućnost, onda treba i da platimo. Dakle, sugerišemo da Ministarstvo prosvete i nauke još jednom razmotri ove brojke. Na početku je ministar objasnio zbog čega se ide sa 30, a ne 25, međutim, u nekom procentualnom obračunu govorio je da ima veliki broj odeljenja sa 15 učenika. Onda dolaze u neravnopravan položaj oni koji imaju 30 učenika i oni koji imaju 15 učenika, a faktički su isto plaćeni. Takođe, kada je u pitanju inkluzija dece sa smetnjama u razvoju u redovno školovanje, poprilično sam skeptičan u uspeh celog poduhvata. U našem obrazovnom sistemu mi već preko decenije radimo na uvođenju inkluzivnog pristupa. Nastavnici i učitelji su prisustvovali gomili seminara na tu temu. Pokušavamo na sve moguće načine da decu koja imaju oštećen razvoj silom uguramo u odeljenja redovne nastave. Nisam siguran da smo do sada dobili neke pozitivne rezultate. Šta više, oprostite što to posmatram sa strane i vidim drugačije, imam utisak da smo do sada napravili više štete nego koristi, kako za decu sa smetnjama u razvoju koja se teže snalaze i uklapaju u redovnu nastavu, tako i za decu koja redovno mogu da prate nastavu. Razgovarao sam sa puno roditelja koji imaju decu sa smetnjama u razvoju, nisu optimisti u pogledu uspeha inkluzije. Razgovarao sam i sa nekim našim stručnjacima iz oblasti obrazovanja koji su išli u inostranstvo i posetili države sa kvalitetnijim i unapređenijim sistemom obrazovanja. Ni jedan od njih me nije uverio da je poverovao u uspešnost implementacije inkluzivnog obrazovanja. Čak smo i na odboru za obrazovanje imali par članova koji su bili u poseti nekim engleskim školama i tvrdili su da tamo oni izdvajaju posebne učitelje, odnosno nastavnike ili lica za obrazovanje te dece koja su u sastavu ovih redovnih škola. Ako želimo da unapredimo obrazovanje dece sa smetnjama u razvoju, bolje je da odvojimo dodatna sredstva i da platimo dodatne učitelje, nastavnike i ostali kadar koji je kvalifikovan da radi sa njima, te da im tako omogućimo bolje obrazovanje. Za pohvalu je što se u Zakonu o osnovnom obrazovanju i vaspitanju članom 27. uvodi nastava kod kuće i na daljinu. Roditelj, odnosno staratelj ima pravo da organizuje svom detetu osnovno školsko obrazovanje i vaspitanje kod kuće i taj deo je regulisan u više delova. Istakao bih još da škola vodi evidenciju o obrazovanju i vaspitanju učenika kod kuće i na daljinu i posebno stav koji kaže – bliže uslove za ostvarivanje i način osiguranja, kvaliteta i vrednovanja nastave kod kuće i nastave na daljinu propisuje ministar. Ovo je opravdano, kako sa ekonomsko-geografskog stanovišta, tj. u vidu smanjenja troškova putovanja i školovanja, tako i sa stanovišta korišćenja raspoloživih novih tehnologija u 21. veku. Kompjuter i internet omogućuju danje uvođenje još novina u ovoj oblasti i mislim da treba na ovo više obratiti pažnju, možda čak i detaljnije razraditi, jer u budućnosti ovo može da postane jedan od popularnih načina školovanja. U članu 58. Zakona o osnovnom obrazovanju i vaspitanju, između ostalog regulisano je i trajanje nastavnog časa u trajanju od 45 minuta. Ne zamerite mi, ali ova minutaža časa je relikt prošlosti i stvar naše navike. Čas dužine 45 minuta je previše kratak i nedovoljan za kvalitetan pristup. Početak časa, izvođenje metodologije jedinice, na času pravila, završetak posla. Ovako kratak školski čas je prevaziđen u najnaprednijim školskim sistemima Evrope i izbačen je iz upotrebe. Čak se u nekim evropskim državama taj čas produžava na 60 do 75 minuta. Svi ćemo se složiti da želimo da naša deca budu sve obrazovanija i da na kraju osnovne škole imaju bolje funkcionalno znanje. Svi ćemo se složiti da želimo da naša deca osvetlaju obraz na sledećim PISA testiranjima, te da se pomaknemo kao država još neku stepenicu naviše u rangiranju kvaliteta obrazovanja sistema. Dobro se sećam, ako se i vi sećate, na ovim takmičenjima pre par godina mi smo bili u donjem delu. Zahvaljujući nekim preduzetim merama sada smo skoro negde u vrhu, što se tiče ovih testiranja. Takođe, svedoci smo da su stalno u našoj zemlji prisutni stručnjaci i konsultanti iz oblasti obrazovanja iz trenutno najrazvijenijih i najkvalitetnijih obrazovanih sistema u Evropi iz Finske, Švajcarske, Slovenije. Hajde onda da preuzmemo po nešto iz tih najboljih obrazovanih sistema koji daju najbolje rezultate na PISA testu. Delegacija Ministarstva prosvete svake godine obilazi Finsku, kao najnapredniju državu u pogledu sistema obrazovanja. Pitajte članove tih delegacija šta su tamo videli i koliko traju školski časovi u toj zemlji. Dakle, razmislimo o eventualnoj promeni dužine školskih časova, ako ne sada u ovom zakonu, onda u nekim predstojećim izmenama zakona. Donošenjem zakona o obrazovanju po prvi put ćemo na sistemski način urediti ovu oblast i pružiti mogućnost drugima koji žele da se dodatno obrazuju ili da im se prizna prethodno znanje. Predlogom ovog zakona stvara se pravni okvir za poboljšanje obrazovanja i kvalifikacione strukture stanovništva, pa samim tim i povećanje zaposlenosti stanovništva. Takođe, ovim se unapređuje i profesionalna pokretljivost realno aktivnog stanovništva. Obrazovna struktura stanovništva Republike Srbije je nepovoljna. Prema podacima iz poslednjeg popisa, preko 50% stanovništva starijeg od 50 godina nije završilo osnovnu školu, a skoro 24% stanovništva starijeg od 15 godina ima završeno samo osnovno obrazovanje. To su za jednu državu na početku 21 veka poražavajuće činjenice. Cilj ovog zakona je da se urede specifičnosti obavljanja delatnosti obrazovanja odraslih i da se uredi učenje tokom celog života, iskoriste postojeće institucije, definiše i formalno i neformalno obrazovanje odraslih, iskoriste sredstva koja su prethodnih godina uložena u obrazovni sistem, da se poveže svet obrazovanja i svet rada. Takođe, uređivanjem obrazovanja odraslih zakonom postići ćemo smanjenje razmera nepismenosti i profesionalne nesposobnosti stanovništva. Predlogom ovog zakona uređeno je i formalno i neformalno obrazovanje, ali i informalno učenje odraslih, konkretno članom 2, što je svakako dobro. Radi efikasnijeg praćenja i ostvarivanja obrazovanja odraslih, jedinice lokalne samouprave mogu osnovati savete za obrazovanje odraslih, za čiji rad obezbeđuju finansijska sredstva ili ih mogu formirati kao deo postojećih lokalno-socijalnih ekonomskih saveta, odnosno lokalnih saveta zapošljavanja. Više jedinice lokalne samouprave mogu osnovati savete radi praćenja obrazovanja odraslih, od značaja za obrazovanje odraslih. Savet čine predstavnici jedinice lokalne samouprave, organizacije nadležne za poslove zapošljavanja u lokalnoj samoupravi, poslodavci, sindikati i udruženja. Postojanje ovakvog saveta može da bude veoma korisno za lokalne zajednice, pogotovo u interakcije sa lokalnim socijalno-ekonomski savetima i lokalnim savetima za zapošljavanje. Kao što znamo da na svim lokalnim nivoima postoje socijalno-ekonomski saveti i saveti zapošljavanja, tako da bi i ovi saveti koji se formiraju mogli u toj interakciji da daju odlične rezultate oko obrazovanja i vaspitanja odraslih, a kasnije i oko zapošljavanja. Na kraju, ponovo me čudi kako se prilikom uređivanja sistema obrazovanja odraslih nije došlo na ideju, tačnije kako nije iskopirano rešenje iz uspešnijih obrazovnih sistema i kako nije predviđeno formiranje nacionalnog zavoda za obrazovanje odraslih ili drugačije rečeno nacionalnog andragoškog zavoda. Takve institucije postoje u našem okruženju u naprednijim obrazovnim sistemima, recimo u Sloveniji, i uređuju sve vidove formalnog i neformalnog obrazovanja odraslih, što će u budućnosti, kada svi prionu na doživotno učenje i usavršavanje, biti veoma značajno za naš obrazovni sistem. Dakle, predlažem da se u budućnosti, kada sistem obrazovanja odraslih još zaživi, razmišlja o formiranju jedne ovakve ustanove. Na kraju, pozivam sve poslanike, kako pozicije, tako i opozicije, da podrže ova zakonska rešenja i da pokušaju da se izdignu iznad okvira stranačkih tabora i rovova, te da nam obrazovanje, kao jedna od najznačajnijih grana za budućnost naše zemlje, jednom za svagda bude stvar nacionalnog konsenzusa. Poslanička grupa PUPS, nakon ove rasprave i rasprave u pojedinostima, i eventualnog poboljšanja zakona kroz amandmane, a i mi smo podneli tri amandmana, u danu za glasanje podržaće ove zakone i glasaće za usvajanje ovih zakona. Zahvaljujem se.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miljenko Dereta. Izvolite.
Hvala, predsedavajuća. Poštovani ministre, poštovane kolege i koleginice poslanici, ne mogu da podelim zadovoljstvo sa činjenicom da istovremeno raspravljamo o osam zakona, bez obzira što je vreme za tu raspravu produženo, zato što je nemoguće smisleno raspravljati istovremeno o osam zakona. Zato ćemo mi neke konkretne predloge, koje smo izložili i kroz amandmane koje smo napisali, izneti kada bude rasprava po amandmanima. Zato ću se ja u ovom svom prvom obraćanju pre svega baviti onim što smatram da je zajedničko svim ovim zakonima, a to je da je jedan ogroman trud uložen da se očuva status kvo. Razumem zašto je to tako. Zato što vi kroz ove zakone treba da zadovoljite zapravo dve sukobljene strane. Sa jedne strane su zaposleni u obrazovanju, kojima treba obezbediti plate i čiji mir treba obezbediti, a sa druge strane su roditelji i učenici koji žele drugačije, bolje, efikasnije, modernije obrazovanje. Naravno, nemoguće je taj mir obezbediti bez da se bar jedna strana ne oseti pogođenom, a da se pri tome bilo šta pomeri u bilo kom pravcu. Budžet kojim raspolažete i raspored budžeta to najbolje ilustruje. Stranu zaposlenih zadovoljava 95% budžeta, a 5% zapravo imate mogućnosti da ulažete u onu drugu stranu, a to je zapravo razvoj obrazovanja. Moram da kažem da sam se, kada sam pročitao ovih osam zakona, podsetio Borislava Mihajlovića Mihe, koji je jednom prilikom rekao: "Ovde ima dobrog i novog. Doduše, sve što je dobro, nije novo, a sve što je novo, nije dobro." To isto, čini mi se, važi i za predloge zakona koje ste nam dali, jer nema prave suštinske promene u onome što nam nudite. To je vaš kolega, vrlo otvoreno i iskreno, što izuzetno cenim, juče i rekao, da nema suštinskih promena ovih zakona, da se radi pre svega, kako je on rekao, o šminki. Ta šminka je negde bolja, negde lošija, ali sasvim sigurno ne donosi onu vrstu promena koju mi očekujemo i koja je neophodna da bi se ostale reforme u društvu, koje se moraju dogoditi, mogle dogoditi. Jer, ova današnja situacija je rezultat, između ostalog, i trenutnog stanja u obrazovanju. To je refleksija toga istoga. Ako se ne menja obrazovanje, nema ni reforme. To je paralelni proces, istovremen, a neki put je mnogo bolje da reforma obrazovanja gleda unapred, da oseća i zna šta donosi vreme koje je pred nama i da se prilagodi tom vremenu. Naime, kada pogledate ove zakone, oni, naravno, govore o temama koje su u njihovom naslovu, ali na izvestan način govore i o načinu funkcionisanja Ministarstva i ukazuju na mnoge nekonzistentnosti u pristupu izrade zakona. Rekao bih da, recimo, ima nedopustiv broj lektorskih omaški, da ne kažem gramatičkih grešaka, što iz Ministarstva prosvete ne bi trebalo da dolazi. Drugo, imate neverovatan broj promena zakona, pre svega Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, gde mene jako interesuje na koji način promena reči "stručnjak" u "kompetentno lice" doprinosi kvalitetu obrazovanja? To je jedna od promena koju ovaj zakon donosi. U članu 4. Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja briše se "uvažavanje razlika". Znači, u članu 4. tačka 15. briše se formulacija "uvažavanje razlika" i završava se taj član sa rečju "tolerancija", gde se reč "tolerancija" koristi u kontekstu poštovanja ravnopravnosti. Ne može se ravnopravnost i jednakost tolerisati, ona se mora poštovati zato što je deo Ustava i deo zakona. Ista ta formulacija "uvažavanje razlika" ostaje u Zakonu o srednjem obrazovanju u članu 2. stav 7. Sada pitam da li je Zakon o srednjem obrazovanju u sukobu sa osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, ako se u jednom zakonu jedna formulacija briše, a u drugom ona ostaje? Žao mi je što se pojam neformalno i informalno obrazovanje pojavljuje samo u Zakonu o obrazovanju odraslih, a ne i u drugim zakonima gde bi ta vrsta dopune obrazovanja sasvim sigurno dala veoma dobre rezultate. Recimo u Zakonu o osnovnom obrazovanju član 49. se zove biblioteka, a u Zakonu o srednjem obrazovanju biblioteke ne postoje. Pretpostavljam da ih ima u školama, ali ovo govori o činjenici da se zakoni međusobno unutar samog ministarstva ne usklađuju. Ni u jednom od zakona se zapravo ne pominje recimo korišćenje IT opreme. Pristup IT opremi i korišćenje IT opreme se ne pominje ali se pominju biblioteke. Uz svo poštovanje prema knjigama i bibliotekama i prema veštini čitanja, naravno, da to treba imati, ali danas je vreme IT tehnologija i mi se busamo u grudi da je to neka naša razvojna šansa, a pri tome u razvojnom sistemu se to maltene uopšte ne pominje. Ta nekonzistentnost, ako mogu da kažem, se ogleda i u nekim formalnim stvarima. U Zakonu o osnovnom obrazovanju ishodi i ciljevi imaju 29 tačaka. U Zakonu o srednjem obrazovanju ima ih ukupno sedam i povezani su u jednu celinu, znači, nisu razdvojeni ciljevi i ishodi. Dakle, te nekonzistentnosti, po meni, govore o tome da ne postoji prava jedna vizija, jedan jezik, jedan način mišljenja koji se sprovodi kroz ceo sistem obrazovanja, a naša je namera, bar je tako rečeno, u Strategiji obrazovanja koja je usvojena, da imamo jedan sistem koji će početi konzistentno od predškolskih ustanova pa do postdoktorskih studija. Ako bih govorio o nekim konkretnim pitanjima za koje mislim da su dobro što su otvorena, sad sam se iznenadio pošto ću verovatno nešto da pohvalim, a to je da je dobro što je otvoreno pitanje osipanja učenika. To jeste jedan ozbiljan problem. Ono što se ovde ne pominje jeste tužna činjenica da je to osipanje najveće među Romima, imam neki podatak da je samo 20% Roma završi svoje školovanje, osnovno školovanje. Dakle, to je nešto čemu treba posvetiti posebnu pažnju. Ono što je takođe dobro jeste da je velika pažnja posvećena osobama sa smetnjama u razvoju i sa invaliditetom. To jeste inkluzija, jeste jedan problem koji nije samo problem obrazovanja, nego je problem kulture ovog naroda i ovog društva. Ono što sasvim sigurno nije izbalansiralno dovoljno, da su ovo postali zakoni maltene isključivo o inkluziji, a mi znamo da je inkluzija regulisana i kroz neke druge propise koji su donešeni. Ono što je takođe dobro u celoj stvari jeste da je time uveden i pojam individualnog obrazovnog plana kojim se obrazovni planovi i programi prilagođavaju individualnim potrebama učenika. Ovim sada zakonskim rešenjima to se isključivo odnosi na osobe sa invaliditetom i na programe smanjenja osipanja. Mislim da bi bilo jako dobro da ste bar najavili da je jedan dalekosežan cilj našeg sistema obrazovanja maksimalna individualizacija procesa obrazovanja jer je to nešto što je svetski trend. Znači, u prihvatanju različitosti među učenicima i prilagođavanje njihovo, njihovog programa, njihovim posebnim potrebama, kad kažem posebnim ne mislim samo na osobe koje imaju invaliditet nego mislim i na one posebno talentovane. To je takođe jako dobro da je pomenuto da su prvi put u tu vrstu privilegovanih, ako smem da kažem, uključeni i posebno talentovani učenici koji zahtevaju drugačiju pažnju nego što to uobičajni sistem koji je uranilovka, ako smem tako da kažem, potpuno van vremena i prostora, uglavnom donosi. Pominjane su ovde neka konkretna rešenja, pominjana je čuvena agencija koja treba da se formira i koja naravno samim svojim imenom dovodi ceo koncept pod sumnju. Agencije su ružna reč, iskustvo nas uči da su ona ružna reč u Srbiji. Ono što je problem sa ovom agencijom o kojoj vi govorite jeste opis oblasti sa kojima ona treba da se bavi. Agencija ne treba time da se bavi, procenom sprovođenja Strategije itd. treba da se bave nezavisne institucije. Kao što znamo u zemljama u okruženju postoje agencije o obrazovanju i one postoje zato što su to kanali kroz koje sredstva EU koja idu kao podrška obrazovanju prolaze kroz te agencije i onda se raspoređuju onima koji projekte pišu za te oblasti obrazovanja, a to nisu uvek samo škole nego su to i nevladine organizacije i instituti i privatne škole i privatni univerziteti. Dakle, jedno široko tržište, da tako kažem, projekata se otvara i agencije su zapravo tu da bi bile posrednici između onih koji to finansiraju i onih koji te projekte prave. Naravno da je uloga ministarstva tu bitna, ali to ne može biti nešto što je deo ministarstva i što na neki način tu ministarstvo treba da konkuriše. Pomenuti je i pitanje povećanja srednje ocene da bi se obezbedila stipendija u Zakonu o studentskom standardu i učeničkom standardu. Moram da kažem da mene u celoj stvari interesuje samo jedna stvar, kako planirate da student koji recimo imao 8,5 pa je podigao kredit, pa je iz bilo kog razloga taj njegov prosek pao, kako će i odakle da vraća taj dug koji je stvorio s obzirom na situaciju po pitanju zapošljavanja? Kako? Imaćemo da tako kažem generaciju dužnika. Znam da u nekim drugim obrazovnim sistemima se studenti zadužuju pa ulaze u svoj radni vek i odlaze na svoje prvo radno mesto sa velikim dugom koji vraćaju. Izvinite, koja je šansa da se danas neko ko završi fakultet, da ne govorim sad koji, koliki procenat je studenata koji završavaju fakultete ostaje nezaposleno, kako će i odakle oni vraćati te kredite? Dakle, kada se piše zakon, mislim da se mora uzeti u obzir i posledice, moguće posledice takvih odluka. Kada govorimo o zapošljavanju, postoji jedna diskriminacija mladih, jeste ovo deo zakona koji govori da se konkurs može raspisati samo onda ako nije napravljeno preuzimanje. Dakle, prioritet imaju pri zapošljavanju oni koje vi preuzimate iz druge javne ustanove, tj. iz druge škole, a oni koji treba da konkurišu prvi put nemaju šansu, tj. moraju da čekaju da se ovi koji su izgubili fond časova zadovolje. Ta vrsta očuvanja socijalnog mira i očuvanja jednog zaleđenog obrazovnog sistema u kome oni koji su u školi moraju, naravno uz pritisak sindikata, naravno uz pretnje štrajkom, naravno uz ucene koje sve to prolaze, što sve trpe roditelji i učenici, vi pokušavate da to pomirite činjenicom da ćete raspoređivati taj višak ljudi i taj višak kadrova na račun mladih koji treba da dođu i da nešto novo unesu u škole. Dakle, to nije samo diskriminacija mladih, to je diskriminacija novog znanja, to je diskriminacija modernosti, to je diskriminacija svake vrste promene. Naravno, uvek je zanimljivo kada ovako imate osam zakona šta sve i čega sve u tim zakonima nema. Nema recimo pominjanja nacionalnih okvira kvalifikacija. Šta je sa nacionalnih okvirom kvalifikacija? Kako se može u opšte razgovarati o srednjem obrazovanju, o profesijama, o ovome, onome, a ko ne znamo kako se te profesije zovu i koje imaju opšte šansu da budu priznate u ovom društvu. Ovde ne igrom slučaja, mislim da je preskočen Zakon o visokom obrazovanju kao jedan vrlo bitan, bitna karika u ovom lancu zato što je on vrlo problematičan i teško ga je doneti, izmeniti tamo gde je potrebno menjati. Znate da tako lično mislim, da su promene u trenutnom Zakonu o visokom obrazovanju ključne za promenu i svih drugih nivoa obrazovanja i predškolskog i osnovnog i srednjeg, jer nastavni kadar za sve to što treba inovirati dolazi sa ne inoviranih univerziteta. Ne pominje se ovim zakonima informatička pismenost na pravi način. Nedovoljno je prisutna. Vi možete da mislite da je to dovoljno, ja mislim da je nedovoljno, zato sam u opoziciji prema vama. Mislim da se nedovoljno govori o obavezi usavršavanja nastavnog kadra. Kao što znamo, usavršavanje nastavnog kadra se maltene prenosi na lokalne zajednice koje u ovom trenutku grcaju da bi opstale. Njima je usavršavanje nastavnog kadra poslednja rupa na svirali, zato što oni to doživljavaju često opravdano ne kao investiciju, nego kao trošak. Zašto bi lokalna uprava negde tamo, da sada ne pominjem opštine, ulagala u nekog nastavnika da bolje obrazuje mlade ljude koji će onda otići odatle u Beograd, ili već tamo gde ima u ovom trenutku posla? U tom smislu, njihov odnos prema tome kao trošku je razumljiv, ali mi moramo stvoriti klimu u društvu da ulaganje u obrazovanje nije trošak, nego je investicija i to dugoročna investicija. Toga, po meni, nema dovoljno u ovim zakonima. Šta je sa ovogodišnjim PISA testovima? Hoće biti, neće biti? Ima li para, nema li para? Hoćemo li se meriti, ili se nećemo meriti? O tome, naravno, nema ni reči, kao što zapravo nema ni jednog predloga u okviru ovih zakona koji gleda dugoročno osim, recimo, kao što se kaže – agencija će profunkcionisati za dve godine. Ali, kada se govori o broju učenika, onda se to stavlja u jednu vrlo zgodnu formu da ne može da do 30, pa će se onda to vremenom smanjivati. Ali, recimo, ja bih očekivao da kao Ministarstvo obrazovanja kažete – naš dugoročni cilj jeste obavezno srednje obrazovanje. Nije izvodljivo sada, ali može od 2014, 2015, 2016, da sad ne licitiram godine, ali napraviti jednu projekciju te vrste u kojoj bi se videlo da postoji jedna vizija ne samo obrazovanja, nego vizija obrazovanja koja menja društvo. Vraćam se na sam početak. Ono što meni smeta u svim ovim zakonima ovakvim kakvi su jeste taj status kvo koji se čuo, taj prividni socijalni mir, taj prividni način obrazovanja o kome mnogi uvaženi govornici ovde govore o predavanju kao formi obrazovanja. Nema vremena u 45 minuta da se ispriča sve što treba da se ispriča. O čemu govorimo? Pažnja mladog čoveka danas je izmerena između sedam i 10 minuta. Vi morate nešto menjati posle sedam i 10 minuta da biste mu zadržali, ili njoj, pažnju, a kamoli predavanja koja traju duže od 45 minuta. Pa, mi ovde u Skupštini, pa zaspasmo kada slušamo neke govornike koji govore duže od 45 minuta, a kamo li deca u školi. Dakle, voleo bih da ozbiljno razgovaramo o pojedinačnim rešenjima i zakonima kada bude vreme za amandmane, zato što mislim da je to jedina fokusirana diskusija koja može da se vodi. Ovo sve što sam sada rekao jeste samo jedna opšta slika, deskripcija, opis, pozicija LDP po pitanju obrazovne politike koja se vodi u Srbiji u ovom trenutku. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, poštovana javnosti Srbije. Obrazovanje i vaspitanje su nesigurna i neizvesna stvar. Uspeh je vrlo neizvestan, zahteva mnogo napora i brige, ali neuspeh je bolan i vrlo često nepopravljiv. Drago mi je da je gospodin ministar uspeo da se izbori da set zakona, koji nam je danas predložio, dobije duplo vreme da se o njima raspravlja, kako bi javnost Srbije videla koliko se značaja i koliko pažnje i brige polaže upravo prosveti. Zaista navijam za njega da se i u budžetu izbori za znatno veća sredstva, bar kada je u pitanju prosveta i njegovo ministarstvo, jer prosveta zahteva da bude i finansijski podržana u svakom trenutku da bi bila jednako uspešna. Svakako ove zakone posmatram u svetlu nacionalne strategije obrazovanja i oni su proizašli iz nje i ma koliko to bilo i skromno i minorno oni predstavljaju reformu u obrazovanju, pre svega, jer donose unapređene stavove i poglede na dosadašnju praksu u prosveti i to se jasno prepoznaje. Mada smatram da će pojedina rešenja u ovim zakonima vrlo brzo iznuditi opet izmene i dopune, ali prosveta i obrazovanje i vaspitanje su živi procesi. Oni žive u društvu, prate njegove promene i ništa neobično da to kretanje uvek bude usaglašavano zakonskim rešenjima. Obratiću pažnju na tri od ponuđenih zakona, koji su meni posebno zaokupirali pažnju, posebno su mi zanimljivi i važni, a idu, svakako, jedan uz drugi. To je Predlog izmena i dopuna Zakona o osnovama sistema vaspitanja i obrazovanja, Predlog zakona o osnovnom obrazovanju i vaspitanju i Predlog zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju. O ostalim zakonskim rešenjima će govoriti moje kolege. Moram da kažem da podržavam hrabar iskorak Ministarstva da zakonskim rešenjima uskladi, reši i bori se sa balastima koji prate obrazovanje u modernoj Srbiji, kao što prate i sam život, između ostalog. Obrazovanje je podložno, rekoh, stalnom menjanju. Kako reče Edmondo de Amičis - obrazovanje je stalno kretanje čovečanstva. Današnja škola mora da modernizuje svoje programe, mora da ih stalno menja, da ih usavršava, da prati korak i potrebe i pojave u životu. Zato podržavamo većinu rešenja, mada ne i sva i o tome ćemo govoriti. Mi smo u našem poslaničkom klubu, analizirajući predložene zakone, pogledali na koji način je Ministarstvo obratilo pažnju na pristup obrazovanju prosvetnih kadrova i videli smo da je tu napravljen iskorak, jer savremeno tržište obrazovanja, jer znanje je jedna od najskupljih roba koje čovečanstvo poznaje, traži visoko i veoma široko obrazovane prosvetne kadrove koji će se čitavog života usavršavati svesno i da se bave pozivom koji je misija. Tu posebno pozdravljam odnos Ministarstva prema vežbaonicama. Prvi put vidim da se Ministarstvo u zakonskom rešenju obraća i bavi učiteljskim vežbaonicama koje služe za osposobljavanje prosvetnog kadra u onom zanatskom smislu, jer, metodika kao nauka je najvažnija nauka u prosveti. Znate kako u narodu kažu - nije problem znanje znati, već je problem znanje dati. To naučiti nekoga, da svoje znanje prenese i time ga umnoži, kapitalizuje, to je posebna veština i banalizujući to objašnjenje, to je kao kad biste postali poslastičar tako što ste naučili recepte napamet, a nikada ništa niste umesili. Ceneći novi pogled Ministarstva na ovo pitanje, koje je jedno od najvažnijih u samom obrazovanju prosvetnog kadra, rekoh, i smatrajući da je po prvi put pokazano dovoljno sluha i razumevanja i spremnosti za saradnju da se ovaj prosvetni posao učini još kvalitetnijim, uzela sam sebi slobodu da predložim ministru, ja ću mu to na kraju svog izlaganja i doneti, dostaviti, da predložim zakon o učiteljskim vežbaonicama, odnosno predlog zakona o učiteljskim vežbaonicama, koji bi mogao biti mali korak u rešavanju ovog velikog problema u prosveti. Dolazeći iz grada koji ima impresivnu istoriju obrazovanja učitelja u ovom delu Evrope, iz Sombora, gde je pre skoro dva i po veka zaživela učiteljska norma koja je rasla i danas izrasla u Pedagoški fakultet, a pošto sam i sama bila učenik čuvene somborske Učiteljske škole, prepoznajem problematiku i u saradnji sa kolegama usudila sam se da izradim ovaj predlog, pa vas molim da mu ukažete svakako pažnju i mislim da ćemo po tom pitanju biti odlični saradnici, kao što smo i u prethodnom mandatu izuzetno dobro sarađivali po pitanjima zakona koji se bave prosvetom i obrazovanjem. Smatram da je ponuđenim rešenjima omogućeno, ali nedovoljno precizno da se uvede veći red u plasiranju udžbenika. Udžbenici treba da budu favorizovani na osnovu kvaliteta, nikako na osnovu rabata. Tu Ministarstvo još mora da doradi neke svoje stavove, jer udžbenici služe da najkvalitetnije prošire znanje, a nikako da prošire torbe, da prošire vene i da iskrive kičmu učenika. Prepoznala sam dobro rešenje u članu 7. izmena i dopuna Zakona o sistemu. Odgovornost u ponudi udžbenika je veoma važan deo nastavnog procesa. Značaj udžbenika i njegova tačnost i usklađenost sa svim zahtevima programa je ono što očekujemo da Ministarstvo nadzire i sprovodi i svakako da ono što sada imamo na tržištu, znači, udžbenike sa materijalnim greškama, neopozivo povuče iz učionice. Dakle, to ne sme da se dešava, bez obzira kakve će posledice snositi izdavač, a trebao bi da snosi ozbiljne posledice. Posebno ponuđeni Predlog izmena i dopuna Zakona o sistemu obrazovanja i vaspitanja, ali i druga dva predloga zakona bave se akutnim savremenim problemima kao što je, recimo, osipanje iz sistema školstva, pre svega marginalizovanih grupa. Iznalaženjem rešenja da se prevaziđe ovaj problem, prevazilaženje ovog problema i njegovo trajnije rešenje donosi rešavanje i drugih brojnih problema u društvu. Dakle, podržavam pokušaj da se ovaj problem reši i nadam se da ćemo takođe tu imati jedan široki front da na ovaj način unapredimo ne samo naše obrazovanje, već naše društvo uopšte. Zakonska rešenja traže da se prosveta, kao i društvo, uopšte bavi rešavanjem pitanja nasilja, koje je sve prisutno i slično, društveno neprihvatljivih oblika ponašanja. Podržavamo, takođe, što oba zakona, i u osnovnom i u srednjem obrazovanju, traže aktivno učešće škole, kao i svih učesnika u procesu obrazovanja i vaspitanja, u prepoznavanju i sprečavanju ove pojave koja se javlja u modernom, ali frustriranom društvu. Takođe moram da kažem da smo saglasni sa rešenjima kojima se favorizuje sport kao veoma važan sadržaj, kojim se vaspitavaju principi zdravog života i vrlo plemenitih ciljeva. Masovno učešće u sportu je dobra baza za izgradnju zdrave, samostalne, samosvesne ličnosti na koju može društvo da se osloni u svojoj budućnosti. Zaštita životne sredine i svest o državnom razvoju su takođe novina i potreba modernog društva. Nikad kao sad. To u modernom obrazovanju zauzima značajno mesto. To je nešto što podržavamo, jer moramo biti svesni svi, i to moramo vaspitavati kod svojih mladih naraštaja, da mi ovu planetu nismo nasledili od svojih predaka, mi smo je pozajmili od svojih unuka. Odgovornosti učenika se jasnije i ozbiljnije definišu, a samim tim se doprinosi i ugledu i autoritetu škole, koji je prilično devastirao poslednjih nekoliko decenija. Inkluzija, kojom se ovi zakoni mnogo bave, koja je novina u nastavi, je detaljnije zakonski rešena sa jasnim zadacima svih učesnika, ali smatram da će ovde biti potrebno doneti u kasnijem periodu još izmena, jer je sam proces inkluzije, za koju postojeći prosvetni kadar mora dodatno da se obrazuje i stručno usavršava, zaista nešto što društvo stavlja pred velike izazove i na nove odgovornosti. Za ovakve iskorake Ministarstvo mora imati podršku svih institucija i društvene zajednice. Novost je i nastava na daljinu. Sa dozom skepse moram da kažem to može doneti dobre rezultate, ali mislim da ćemo i ovde imati da će praksa zatražiti neke izmene i dopune. Postupak davanja i oduzimanja licence predviđen je jasno. Smatram ga vrlo transparentnim. Zakonska rešenja zahtevaju više odgovornosti lične i kolektiva. Samim tim, to bi trebalo doprineti razvijanju i negovanju opšte društvene odgovornosti i odgovornosti nikada nemamo dosta. Na njoj treba stalno raditi. Iz nje svakako proističe jedno bogato društvo. Protivimo se i ono čemu ćemo se protiviti do kraja, mislim da je to i prethodni sagovornik rekao, i tu smo jasni, uvođenju agencije za obrazovanje i vaspitanje. Smatramo da Ministarstvo prosvete ima dovoljno institucija koje obavljaju poslove koji se ovde pripisuju i propisuju agenciji. Ona će nepotrebno opteretiti i onako skroman budžet Ministarstva, a nevidimo da može doneti ozbiljnije rezultate, posebno kada znamo da postoji Zavod za vrednovanje kvaliteta u obrazovanju, pa ni taj rad nije baš vidljiv. Efekti rada agencije ne verujemo da mogu da budu uopšte vidljivi u ovakvom sistemu obrazovanja, tako da je to nešto što u ovom rešenju ne podržavamo. U Predlogu zakona o osnovnom obrazovanju vidimo zaista mnogo pozitivnih koraka i mislim da ćemo se sporiti jedino u raspravi u pojedinostima opet po pitanju ocene iz vladanja. Tu smo i u prethodnom sazivu imali mnogo oprečnih mišljenja. Tada smo napravili jedan kompromis, da se ocene iz vladanja u osnovnoj školi vrati u prosek u sedmom i osmom razredu. Posle je već bilo iznuđeno da se mora vratiti i u šestom. Ja sada predlažem amandmanom, o tome ćemo raspravljati, biće za i protiv, govorim kao neko ko dolazi iz prakse i poznaje taj uzrast, apsolutno uz podršku svih kolega, da treba vratiti u peti razred. Smatramo da je problematičan ovaj odnos prema osmom razredu i završavanju osmog razreda u odnosu na ranije učenike. Govorim o učenicima gde mogu da se jave problemi, a onda ako neko apriori može da završi osmi razred bez obzira na to, znači, ne preti mu ponavljanje. Obično su to učenici koji imaju probleme u ponašanju ili disciplinske probleme, tako da o tim predlozima koje smo dali u amandmanima zaista molim da razmislite. Pokušaćemo da amandmanom iznudimo korekciju oko broja učenika u odeljenju i, prihvatajući sve ono što je ministar vrlo jasno, vrlo eksplicitno izneo u svom izlaganju, ne osporavajući brojke koje je izneo, ne govoreći uopšte o čuvanju radnih mesta, govorim o broju učenika u odeljenju od 25 optimalno,čak je i to vrlo teško da se kvalitetno uradi, pogotovo sada kada imamo inkluziju, i tu smo tražili da se onaj broj, gde se jedan učenik sa inkluzijom kada se uvodi u odeljenje, zameni brojem dva i da se poveća na brojtri. Inkluzija je jedno iskustvo… Ljudi koji ne rade u odeljenju nisu imali to iskustvo u živom času, da tako kažem, ne poznaju, a svaki inkluzivni učenik je svet za sebe i zaista bi mogao da angažuje samo jednog učitelja, ali okolnosti su takve i moramo da se snalazimo na najhumaniji i najprofesionalniji način u datim okolnostima. Kažem, poštujem sve napore Ministarstva i sve resurse koje ima, ali to je nešto oko čega ćemo da se sporimo u raspravi u pojedinostima. Dakle, mnogo je toga što je u ovim zakonskim rešenjima dato na efikasniji način, nego što je bilo do sada. Predlog zakona o srednjem obrazovanju je takođe pojednostavio, ali i konkretizovao rešenja koja su važna u realizaciji srednjeg obrazovanja. Nastava na daljinu je novina. Već sam o njoj govorila. Njene efekte ćemo tek sagledati. Ono što je precizirano je mogućnost promene izabranog stručnog profila u toku školovanja. To je nešto što je pozitivno. Vidim da se pojačava odgovornostučenika. O tome sam već govorila. To je takođe nešto što bi trebalo da vrati značajniji deo autoriteta škole i prosvete uopšte, što je veoma važno za zdrav život celog društva. Smatramo da se ponuđenim predlozima zakona dolazi do kvalitetnijeg, pravednijeg i dostupnijeg obrazovanja i moglo bi se reći da smo pokušali ovim zakonskim rešenjima da se domognemo za korak bliže onom finskom principu – jednaka šansa svima. Naravno, oni su bogato društvo. Finska je, uz Japan, zemlja koja najviše ulaže u obrazovanje jer su shvatili da jedini prosperitet društva, napredak društva i bogatstvo društva leži u obrazovanju. Kada i mi to budemo shvatili i mi ćemo se tome primaći. Mislim da smo u ovom zakonu pokušali tu šansu ili tu razliku da smanjimo ili da taj korak napravimo. Dakle, ono što je dobro to je da smo svakako omogućili da se obrazovanje približi, da se pokaže veća briga, da se što veći broj ljudi, učenika, onih koji će moći da prođu sistem obrazovanja, da se uključe u sistem obrazovanja, jer svaki sistem menja onoga ko je u njemu. Mi ka tom menjanju idemo kao društvo. Očekujemo da ministarstvo učini neka značajna podzakonska akta koja će pratiti realizaciju ovih zakona. Očekujemo od ovih zakona da nam pomognu jer prosveta je ona koja će pomoći da društvo izađe iz krize, ona će pomoći da se svest promeni, a samim tim menjanjem svesti promenićemo i odnos prema radu, prema privredi, svim ostalim resursima. Kroz vremena društvenih kriza, kroz ratna i posleratna traumatična iskustva našeg društva. Ne smemo zaboraviti da je prosveta teško ali možda jedino i najviše uporno odolevala devastiranju svojih vrednosti. Prosvetiteljstvo je bilo i ostalo misija i ljudi koji su se opredeljivali za ovaj posao svesno i odgovorno su izdržavali breme urušavanja svih vrednosti društva u tranziciji. Kako bi rekao Makarenko, veliki i neprevaziđeni pedagog – nema loših vremena, samo su ljudi loši. Mi smo u prosveti imali sreću da uvek imamo entuzijaste i da imamo dobre ljude, posvećene ljude. Prosveta je uvek bila ta koja je gradila nevidljive bedeme opstanka društvenih vrednosti, vaspitavala vrline u svakom od nas. Svako društvo, pa i ovo naše nisu unapređivale vojskovođe, ali su ga unapređivale sudije, lekari, intelektualci, ratari, zanatlije, ali u korenu svih tih ljudi njihovog pregalaštva i znanja su bili učitelji. Najvažnija baza ovog društva su bili i ostali učitelji. To je najstarije znanje koje čovečanstvo poznaje i od tog znanja je krenuo razvoj civilizacije. Zato vas molim, imamo dovoljno argumenata da podržimo ove zakone, molim vas da pogledate naše dobronamerne amandmane. Uložili smo kao poslanička grupa 23 amandmana i samo u prilog svega onog što rekoh i u prilog našeg sistema obrazovanja na koje možemo svi biti ponosni, jer svi smo mi prošli ovaj sistem obrazovanja i svako od nas pojedinačno smatra da ima solidno obrazovanje. Zato sedimo ovde i sada je naš zadatak da pomognemo da ono bude još bolje za one koji dolaze posle nas. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Saša Milenić.
Poštovano predsedništvo, uvaženi gospodine ministre i predstavnici Ministarstva prosvete u Vladi Republike Srbije, dame i gospodo narodni poslanici, ne mogu ovo izlaganje da otpočnem a da se ne setim nekadašnjeg narodnog poslanika u Saveznom parlamentu, Momira Vojvodića koji je u ovoj sali jednu svoju raspravu počeo opaskom – dame i gospodo, gadno mi je obratiti vam se. Ovaj sud ukusa koji nije preterano podsticajan, može da zavara ako se nekome učini da izražava stav poslaničke grupe URS prema zakonskim predlozima. Baš naprotiv, poslanička grupa URS u Danu za glasanje podržaće svaki od ovih predloga i to sa dobrim razlozima zato što ovaj paket zakona predstavlja normativnu nadgradnju sistema obrazovanja i vaspitanja u Srbiji, zato što on sadrži čitav niz dobrih, konkretnih rešenja, zato što je reč i o rodnosenzibilnim zakonima i o zakonima koji su osetljivi na decu sa smetnjama u razvoju i potrebe osoba sa invaliditetom, zato što u krajnjoj konsekvenci ovaj paket zakona predstavlja sasvim konkretan korak napred u implementaciji već usvojene Strategije razvoja obrazovanja u Srbiji do 2020. godine. Dakle, nema nikakve dileme da poslanička grupa URS sa razumevanjem podržava ovaj paket zakona, ali taj ukus gorčine koji ne želim da propustim, makar i prenaglašavao, da podcrtam proizilazi iz osećanja propuštenih mogućnosti, relativno plitkog reformskog zahvata. Ovo nije kritika na račun Ministarstva prosvete i predložene zakonske ponude. Oni koji očekuju da će sve nagomilane probleme u vaspitno-obrazovnom procesu da rešava isključivo Ministarstvo prosvete i da preuzme punu odgovornost za stanje vaspitno-obrazovnog procesa i obrazovnih standarda u društvu i u opštoj kulturi, očigledno beže od razumevanja situacije da je obrazovanje ona oblast u kojoj se više ne mogu sakriti svi oni problemi koji opterećuju društvo i zajednicu i da je okvir u kojem ima da deluje Ministarstvo prosvete, izuzetno skučen. To naglašava i sam ministar prosvete u svom uvodnom izlaganju. Najčešće se pominju tri elementa ograničenja. Jedan je demografski vezan za proces depopulacije. Ono što je tužna činjenica da podsetim da je depopulacija sastavni deo planiranih faktora koji će uticati na proces i sliku vaspitno-obrazovnog sistema u Srbiji 2020. godine i nažalost potvrđuje se sasvim tačno predviđanje. Drugi ograničavajući faktor je vezan za recesiju, vezan je za ekonomsku i finansijsku krizu. Treći je onaj koji se iz Ministarstva prosvete najčešće pominje i to je mreža osnovnih i srednjih škola na teritoriji Republike Srbije. To je nesporno tako. Ono o čemu ću krajem ovog izlaganja posebno da posvetim pažnju jesu dodatni okviri koji su neosvetljeni, a o kojima se, bojim, u suštini radi i za koje je krajnje sporno da li pedagoška struka i prosvetna vlast pa čak i uz podršku cele Vlade mogu da preuzmu odgovornost bez jednog ozbiljnijeg konsenzusa u društvu koje je isključiva odgovornost politike, političkih partija i aktera na političkoj sceni. Ali dok dođem do te teme ne bi bilo uputno preskočiti niz detalja, koji stvarno predstavljaju unapređenje postojećeg sistema obrazovanja. Neko je to već napomenuo, uglavnom u detaljima, da tako je, ali unapređenje. Dobra su rešenja i rasterećenja učenika osnovne škole, bilo da je reč o prvom ciklusu, o nižim razredima osnovne škole gde učenici više neće moći da imaju više od četiri časa dnevno, jer je nedeljni fond 20 časova, bilo da je reč o drugom ciklusu ili o višim razredima osnovne škole gde učenici neće imati više od pet časova dnevno, jer je nedeljni fond 25 časova. Zahvaljujem se i podržavam svaku intervenciju Ministarstva prosvete, budući da je ovo limitiranje povratno uticalo i na normu nastavnika, pa moguće i na sindikalna pitanja koja su i te kako napeta u prosveti. Uložen je jedan amandman, koji Odbor za nauku, obrazovanje i tehnološki razvoj svesrdno podržava, a to je da se ova norma od 25 časova odnosi na obaveznu nastavu, a ne i na fakultativnu i izbornu nastavu. Vrlo je značajno napomenuti da su i određena dokimološka usavršavanja ugrađena u ovaj zakon. Za osnovne škole tri, a za srednje četiri ocene u polugodištu sada predstavljaju zakonsku obavezu. To treba da bude sredstvo u borbi protiv kampanjskog rada, između ostalog. Svakako, doprinosi potpunijem ocenjivanju rada učenika i akcentovanju onog dela nastave koji se odnosi na utvrđivanje. Sigurno je mogućnost da se u izuzetnim slučajevima odloži upis u prvi razred, jedno unapređenje sistema, uvođenje zakonskog okvira za obrazovanje odraslih i te kako stvara šansu za dodatno snabdevanje alatima za rešavanje najtežeg socijalnog problema u Srbiji, problema nezaposlenosti. Takođe su nesumnjivo pozitivne mere i obaveznost odlaska u penziju nastavnika sa navršenih 40 godina radnog staža, odnosno 65 godina starosti, odnosno podizanje limita za stipendiranje sa srednje ocene studija 8,5 na 9,00, jer se time vraća smisao pojmu stipendije, a naravno, oni studenti koji time ne ostaju dovoljno konkurentni, takođe su obeštećeni kroz studentske kredite. Da ne nabrajam detalje, oni svakako doprinose ukupnom utisku da je u datom okviru ovaj paket prosvetnih zakona zaista korak napred, prilog osavramenjavanju i unapređenju vaspitno-obrazovnog sistema u Srbiji. Zbog toga će poslanička grupa URS ove zakone podržati. Međutim, postoje neke primedbe za koje mi makar u formi pitanja možemo staviti Skupštini na razmatranje, ministarstvu na promišljanje, da li je možda ipak moguće unapređivati stepen partnerstva lokalnih samouprava i državnih prosvetnih vlasti u vođenju vaspitno-obrazovnog procesa? Nama se čini da je postojeći sistem suviše centralizovan. Naravno, i na to se može dati nesporan zakonit odgovor. Vaspitno-obrazovni proces, budući da je od neposrednog društvenog interesa, ima status javne službe i ta javna služba ostaje javna bez obzira da li se u pogledu osnivača obavlja u privatnoj ili u javnoj školi, a javne škole su one čiji su osnivači Republika Srbija, AP ili lokalna samouprava, pa izvolite, lokalne samouprave, osnivajte škole i budite partneri u vaspitno-obrazovnom procesu, to niko ne brani. Moglo bi i tako, ali čini se i uzeću za to upravo primer grada Kragujevca. Tačnije, kao predsednik Skupštine Kragujevca neću propustiti priliku da napomenem kako je lokalna samouprava, čini se, jako ozbiljan i pouzdan partner u rešavanju mnogih problema u vaspitno-obrazovnom procesu. U gradu Kragujevcu je lokalna samouprava, recimo, osnovala Centar za stručno usavršavanje zaposlenih u prosveti. U Kragujevcu je realizacijom projekta asistent u nastavi možda uspešnije, bezbolnije i lakše program inkluzije primenjen u školama nego u drugim sredinama gde je, čujemo sporadično, bilo mnogo pritužbi. Malo je neprijatno kad se od lokalne samouprave očekuje da redukuje mrežu osnovnih škola, pre svega, da učestvuje u gašenju izdvojenih odeljenja u seoskim sredinama gde zaista, ma koliko neko želeo da ironizira, ako zatvorite tu školicu koja je preostala, možete slobodno i kamion da pošaljete i da raselite selo. To je definitivno priznanje zajednice da tu perspektive više nema. Naravno, te skučene mogućnosti proizilaze iz jednog bazičnog problema koji je društveni i o kojem politika više ne sme da ćuti, jer ne može izbeći odgovornost. Šta je zapravo sistem obrazovanja i vaspitanja u jednoj zajednici? Mnogo je više nego što smo spremni javno da priznamo. Pozvaću se na filozofiju nastave Artura Liberta, koja je prevedena ovde u Beogradu u čast dolaska profesora Liberta iz već narastajućeg fašizma u Nemačkoj u slobodni svet i kao primer i sredinu slobodnog sveta odabrao je Beograd. Kolege sa Beogradskog univerziteta su njemu u čast prevele tu knjigu i on kao Kantovac, koji baveći se filozofijom nikako nije propuštao da otvara pitanje pedagogije, knjigu započinje pitanjem – kako to da je nastava uopšte moguća? Koji su to apriorni uslovi, razlozi koji se nalaze u samom čoveku koji nastavu čine mogućom? To je vera u budućnost, nada, uverenje da ostavljamo svet boljima od sebe i da želimo da ih pripremimo da budu spremniji od nas. To je osnov procesa vaspitanja i obrazovanja. Ne možemo da se lažemo šta mislimo o budućnosti. Možete kakve hoćete deklaracije da iznosite, stavove da saopštavate, šta stvarno jedna zajednica misli o svojoj budućnosti, to se čita golim okom iz stanja vaspitno-obrazovnog sistema i nastave. Tu je ona bez mogućnosti da laže i sebe i druge reklašta misli o svojoj budućnost, šta priprema za generacije koje dolaze. U tom smislu, pozdravljam sve napore Vlade Republike Srbije i Ministarstva prosvete, jer procenat izdvajanja iz ovog budžeta uopšte nije mali za obrazovanja, kako se to olako, da bi se lakše širile, saopštava. To je negde, ako se ne varam, oko 15%. To je budžet skoro dvostruko veći kad se sve sabere od, recimo, izdvajanja za odbranu. Ali, o čemu se radi? Radi se o stvarnim lažima i nespremnosti zajednice da se susretne sa pitanjima istine i pitanjima odgovornosti. Licemerje postaje glavno obeležje društva koje već ulazi u smer kontrainteligencije i zagovara, praktično i aktivira mehanizme samouništenja. Dok se govori o sirotim građanima Srbije kojima država, ta svemoćna i neosetljiva, treba da pomogne, pri tom se kriju trivijalne činjenice da je na deviznim računima u bankama u Srbiji zbirna štednja građana veća od deviznih rezervi Republike Srbije i to nisu samo bogatuni. Bogatuni uglavnom štede u bankama izvan Srbije. Građani Srbije su bogatiji od države Srbije. Građani Srbije masovno učestvuju u zakidanjima od toga da li se plaćaju ili ne plaćaju računi, da li ujedaju psi ili ne ujedaju psi, da li se stvarno razvaljuju automobili na udarnim rupama ili ne. Ceo jedan sistem laži i razaranja ove zemlje doveo je do natpisa na nebu iznad Srbije – na rasprodaju, da rasprodamo, pa ćemo da idemo. Neki će možda i da odu, ali to ne može biti moral jedne zajednice, osim ukoliko se nije opredelila za samouništenje. Upravo to ne može da se sakrije iz stanja vaspitno-obrazovnog procesa u Srbiji, koje je u velikoj meri potpuno stavljeno u funkciju zadovoljavanja statističkih očekivanja i očekivanja roditelja i čik da neko proba da se tome suprotstavi. Što ne napreduje u privatnom sektoru sistem obrazovanja? Što bi neko lud bio da plaća za znanje, kad nije znanje cilj, a besplatno dobija ono što je stvarni cilj u tom društvu razmene laži – to je papir i licenca, tapija na pamet. Ono na šta apelujem jeste da razumemo odgovornost svih političkih snaga koje insistiraju na reformama, odgovornost za tu dimenziju budućnosti koju potpunije, nikad i nigde ne možemo da izrazimo nego kroz kritiku, neukost, kroz podršku intelektualnom stavu i vaspitno-obrazovnom sistemu u našoj zemlji. Na kraju, to je ono već, da i ja malo uđem u patetiku, ona Platonova čuvena fraza, saopštavana u usta Sokratova – Ako Atina ostane bez obućara, pa dobro, Atinjani će ići bosi. Ako Atina ostane bez krojača, pa, neprijatno, ali ići će neodeveni. Ali, ako Atina ostane bez učitelja, Atine neće biti. Ne zato što će poumirati Atinjani, biološki će opstati, Atine neće biti kao zajednice, jer je na doživljavaju budućnosti, zajedničkim idealima i projekcijama zasnovana mogućnost zajednice. To saopštava obrazovni sistem svakom pojedincu i zajednica sebi, kroz odnos prema vaspitno-obrazovnom sistemu. Obrazovanje kao esencija države i zajednice nije kao što se prečesto insistira – obuka. Nije ni uvećanje količine informacija, jer bi u suprotnom računari bili najobrazovaniji i najsposobniji za obrazovanost. Tradicionalno se to ipak smatra isključivo humanom, ljudskom osobinom. Suština obrazovanja je u rastu slobode, u emancipaciji obrazovanog pojedinca. To je potpuno poznata i usvojena stvar u filozofiji nastave i u pedagogiji, a od nas koji zastupamo reforme i budućnost Srbije, ne očekuje se da budemo mehaničari reformi, ne očekuje se da budemo reformo-operateri, koji će da stručnjački sprovode gotove koncepte, nego da optimizam, veru u budućnost i ideju slobode namećemo svim institucijama i zajednici. Poslanička grupa URS će zbog toga u Danu za glasanje glasati za sve ove zakone, ne skrivajući da oseća žal što nismo mogli i više, s uverenjem da to delimo upravo i sa predstavnicima Ministarstva.
Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović.
Poštovani predsedniče Narodne skupštine, gospodine ministre, saradnici, državni sekretari, pomoćnici ministra, dame i gospodo narodni poslanici, danas pred sobom imamo veoma važne zakone, jedan paket zakona koji izlazi iz Ministarstva prosvete, nauke i tehnološkog razvoja. Nije na odmet da ponovimo koji su ti zakoni i zbog javnosti i zbog onih koji nas prate i koji su, možda, sada uključeni u praćenje ove rasprave. Kada je reč o zakonima iz oblasti obrazovanja, pre svega ću pomenuti prvo Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Reč je o krovnom zakonu. Prvo njega naglašavam. Zatim, Predlog zakona o osnovnom obrazovanju, Predlog zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju, Predlog zakona o obrazovanju odraslih, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o učeničkom i studentskom standardu, Predlogu zakona o dopuni Zakona o platama koji se odnosi na ono što bi bila primanja ili pravo ostvarivanja primanja u visokoškolstvu, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o inovativnim delatnostima i Predlog zakona o zaštiti topografija i poluprovodničkih proizvoda. Kada je reč o zakonima iz oblasti obrazovanja, ovde je zapravo reč o pet zakona. U ime poslaničke grupe SPS mogu da konstatujem da ovim zakonskim rešenjima je učinjen jedan iskorak napred. Zapravo, pred sobom imamo dobro, kako neko reče, utegnute i uređene zakonske odredbe koje će na bolji način uređivati sve ono što je u domenu obrazovanja, od predškolskog zaključno sa onim što je srednje obrazovanje, pošto visoko obrazovanje nije sada na dnevnom redu, izuzev ako sa nekog aspekta ne smatramo to što je studentski standard, pa su to pitanja vezana za visoko obrazovanje. Kada je reč o zakonu o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, uređuju se ovim zakonom osnove sistema predškolskog, osnovnog i srednjeg obrazovanja i vaspitanja. Zakon je izmenjen i dopunjen zbog aktuelne stvarnosti i prakse na ekonomskom, socijalnom i političkom planu, kako u Srbiji tako i u širem okruženju. Donošenjem drugih posebnih zakona koji proizilaze iz ovoga što je prvi krovni zakon, zaokružuje se celina zakonodavne materije koja pokriva obrazovanje. To je taj iskorak napred i to predstavlja pretpostavku za kvalitetniji rad u ovoj oblasti. Zakonom se uspostavlja sistem i daju se ovlašćenja nadležnim institucijama, kao što su Zavod za unapređenje obrazovanja i vaspitanja, Zavod za vrednovanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja, Ministarstvo prosvete, nauke i tehnološkog razvoja. Kada je reč o Zakonu o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, da se podsetimo, ovaj zakon je poslednji put donet 2009. godine, u odnosu na isti iz 2003. godine, kada je zapravo počela reforma obrazovanja u našoj zemlji, u pravcu ka kojem danas ona ide, a odredbe Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja su zato ovde i učinjene, te dopune i izmene, kao i odredbe posebnih zakona koje danas ovde razmatramo, koje su usklađene sa Strategijom obrazovanja do 2020. godine, kao i sa okolnostima u okruženju, posebno sa okolnostima u EU. Srbiji je potreban kvalitetan sistem obrazovanja i vaspitanja koji će povećati obrazovni nivo stanovništva. Razvoj naše države Republike Srbije je zasnovan na znanju. Dakle, samo jedan takav koncept može da učini napredak i daje perspektivu našem društvu i našoj zemlji. Ovim zakonom, zapravo ovim zakonima, reč je i o Zakonu o osnovnom obrazovanju i vaspitanju i o Zakonu o srednjem obrazovanju i vaspitanju, kao i o Zakonu o obrazovanju odraslih, obezbeđuje se veća obuhvatnost, dostupnost, veći kvalitet, efikasnost, zatim, što je važno, institucionalizacija svih vidova obrazovanja. Važan odeljak u ovim zakonima jeste dodatna podrška u obrazovanju i vaspitanju ili pitanja koja su vezana za inkluziju. Jer, ovi zakoni obezbeđuju pristup svim nivoima obrazovanja kroz niz mera za decu, učenike i odrasle koji su socijalno uskraćeni, koji imaju smetnje u razvoju ili su invalidi. Te mere su npr. uklanjanje fizičkih i komunikacijskih prepreka što, na primer, u ranijem vremenu o tome se nikada nije razmišljalo. Zatim, tu su individualni obrazovni planovi koji su veoma važni za realizaciju onih programa koji su namenjeni ovom delu populacije, koji su zahvaćeni inkluzijom. Prisustvo asistenata ili asistencija u vaspitno obrazovnom radu je itekako važno. Zatim, uređena je i pomoć stručnjaka iz specijalnih škola u smislu asistiranja u ovim drugim školama koje vrše obuhvat lica sa smetnjama u razvoju. Značajno je reći da zakon vodi računa o pojačanoj vaspitnoj ulozi škole, i to je jedna veoma važna dimenzija koja se pojavljuje u ovim zakonima. U skladu sa Strategijom o razvoju obrazovanja, u skladu sa drugim strategijama, nacionalnim strategijama za prevenciju i zaštitu dece od nasilja, za borbu protiv droga, za mlade, pojačana je vaspitna uloga škole, kao i uključivanje drugih aktera u vaspitno obrazovni proces. Nekada, u pedagoškoj teoriji se govorilo, a u praksi se primenjivalo, to što je tzv. pedagoški trougao koji obuhvata učenika, nastavnika i roditelja. Danas postoje poli uglovi u realizaciji nastave. Više se to ne svodi na taj pedagoški trougao, tu se uključuju i drugu akteri u vaspitno obrazovnom procesu, kao što je lokalna samouprava, u najširem smislu reči, ali i mnogi organi i institucije iz tih lokalnih samouprava. Zato mi imamo da programi, zakonom je uređeno da se u školama, kako u osnovnim, tako i u srednjim školama, donose programi za zaštitu od nasilja, zlostavljanja i zanemarivanja. Program preventive drugih oblika rizičnog ponašanja, zaštite životne sredine, bezbednosti i zdravlja na radu, zatim kulturnih aktivnosti itd, što je veoma značajno u onoj vaspitnoj dimenziji. Jer, ne možemo da zaboravimo i ne smemo da zaboravimo da funkcija škole nije samo obrazovanje već i vaspitavanje. Ali kada govorimo o tome, mi treba dugo da radimo na tome kako bi ti drugi akteri van škole prihvatili svoju ulogu, veoma značajnu, jer mi danas imamo često da sami roditelji nisu svesni svoje uloge u onome što je vaspitavanje, pa i obrazovanje svoje dece, da u datom trenutku, kada se pojave problemi, to prepuštaju ili za određene probleme prebacuju na teren škole, prebacuju školi da je ona neuređena, da je ona neefikasna, da ona ne radi kako treba. Imao sam primer radeći u Petrovačkoj gimnaziji kao nastavnik, a onda i kao direktor, da mi se jednom prilikom jedan roditelj obratio i rekao da ja ne smem da dozvolim da učenici idu na matursko veče svojim kolima, zaboravljajući da ključevi od tih kola nisu kod mene, nego kod roditelja. To je jedan očigledan, možda i banalan primer o tome kako lako drugi akteri, koji su nadležni za ono što treba da bude vaspitavanje i učešće u vaspitavanju dece i naših učenika, beže od svojih obaveza. Pitanje profesionalne orijentacije i usklađivanje sa tim onoga što je tržište rada, zapravo, u zakonima je to tretirano u odeljku koji govori o programima karijernog vođenja i savetovanja učenika. Potreba tržišta rada je promenljiva kategorija. Ona nije dugotrajna i zbog toga škola treba da koncipira svoje programe, na takav način da osposobi buduće građane, mlade ljude koji će biti sposobni lako da se prilagođavaju trenutnim potrebama i novim tehnologijama i novim zahtevima tržišta. Zato je važno kroz obrazovanje, ovde je to rečeno u ovim zakonima, obezbediti ishode kao što je razvoj ključnih kompetencija koje su neophodne za danje obrazovanje i drugo, razvoj stručnih kompetencija koje su neophodne za uspešno zapošljavanje. Ali, postoji predrasuda iz ranijeg vremena, da jednom završena škola, jednom stečena diploma ili kvalifikacija za određenu struku i zanimanje podrazumeva da je sveznanje naučeno za sva vremena. To ne može da bude nikada tačno. U savremenom aktuelnom trenutku često imao inovacije – tehnološki razvoj, novine, naučna dostignuća koja diktiraju potrebu stalnog učenja, permanentnog učenja i usavršavanja i ne postoji, moglo bi se reći, složio bih se sa tim, kako su neki drugi rekli čak i iz zapadnoevropskih zemalja, ne postoji obrazovni sistem koji može da u dužem vremenskom perioduprati potrebe tržišta rada. Otvaranjem ovih pitanja dolazimo do onoga što jeste obrazovanje i van onog što je obrazovanje na osnovnom nivou, odnosno osnovno obrazovanje, srednje obrazovanje, pa i visokoškolsko obrazovanje. Dakle, ovo o čemu sam govorio kada je reč da stručnjaci jednom stvoreni sa određenom kvalifikacijom ili diplomom nemaju sveznanje za ceo život, to znači i za visokoškolsko obrazovanje. To važi i za najviše nivoe znanja i usavršavanja. Na taj način dolazimo do Predloga zakona o obrazovanju odraslih. To je veoma značajan iskorak ako govorimo o kvalitetu ovih zakona, jer ovaj zakon se po prvi put pojavljuje u našoj praksi. On je veoma značajan, u tom smislu zato što na sistemski način uređuje ovu oblast i pruža mogućnost ljudima koji žele da se dodatno obrazuju ili da im se prizna prethodno znanje. Ovim zakonom se poboljšava kvalifikaciona struktura, koja je inače danas loša u Srbiji, ali se isto tako i povećava i formalno priznaje obrazovni nivo stanovništva. Kroz formalno i neformalno obrazovanje zapravo ostvarujemo pravo na rad sticanjem određenih kvalifikacija, odnosno pravo na prekvalifikaciju, dokvalifikaciju, specijalističko obrazovanje, zatim obrazovanje i osposobljavanje nezaposlenih za potrebe tržišta rada, usavršavanje radi postizanja višeg stepena znanja u profesiji, obrazovanje odraslih i lica sa smetnjama u razvoju itd. Zakon uređuje i neformalno obrazovanje i priznavanje kompetencija i sposobnosti stečenih neformalnim putem, što je veoma značajno i mnogo je važno. Danas u našem društvu imamo mnogo ljudi koji su sposobni za određene poslove, koji su sticajem okolnosti naučili određene poslove, a formalno nemaju nikakav papir, niti verifikaciju toga da oni to znaju. Oni to možda znaju bolje da rade od onih koji su formalno završili određenu školu u toj oblasti. Zato je potrebno insititucionalizovati ova pitanja i ovu vrstu obrazovanja. Vratiću se opet na Zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Kada je reč o Agenciji za obrazovanje i vaspitanje, mislim da tu treba nešto bolje definisati koja je uloga ove agencije. Naša poslanička grupa SPS, naravno, u konsultacijama sa timom gospodina Obradovića, došla je do određenog rešenja koje će ovde biti ponuđeno i nadamo se da ćemo poboljšati ovaj deo. Agencija ne podrazumeva da će ona i ostati posle 2016. godine. Ona je verovatno uslovljena i sa onim što su standardi u Evropi, a videćemo da li ona treba da ostane i da li ćemo biti uslovljeni da ona ostane onako kao što je ovde predstavljeno. Najmanje je ona uvedena zbog onoga što možda neki tumače, da je to još jedna institucija koja će služiti za zapošljavanje ovih ili onih, to svakako nije. Na kraju ću završiti rečenicom da će SPS podržati sve ove zakone, jer je reč zapravo o jednom krupnom i kvalitetnom iskoraku u uređivanju oblasti obrazovanja u Srbiji. Svakako da Ministarstvo prosvete, nauke i tehnološkog razvoja u ovom smislu zaslužuje podršku.
Reč ima narodni poslanik Miodrag Stojković. Pre nego što počnete, samo da kažem da će Narodna skupština za nijansu produžiti rad, što znači da nećemo raditi tačno do 18,00 časova, već samo dok završi doktor Stojković. Nećemo ga prekidati ako bude koristio svih 20 minuta. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Gospodine ministre, dame i gospodo iz Ministarstava, dame i gospodo narodni poslanici, probaću da ostanem objektivan u svojoj kritici, naravno, kao neko ko je iz opozicije, a i neko ko je svoje osnovno, srednje i kasnije fakultetsko obrazovanje stekao u ovoj zemlji, i kao neko kome je to obrazovanje dalo šansu da napreduje u svojoj karijeri negde u inostranstvu. Tako da se ja sa velikom radošću sećam kakvo obrazovanje sam imao kao dete. Jedino što bih hteo da kažem na početku mog izlaganja, jeste da je način na koji su ovi zakoni došli, odnosno brzina zakona i broj zakona koji je ušao u ovu skupštinsku proceduru, odnosno na raspravljanje, bio suviše kratak da bismo mogli do detalja da se posvetimo boljem izučavanju svih ovih zakona. Podsetiću vas, samo ovih koji se tiču obrazovanja ima ih šest. Možda je bilo bolje, ne možda, nego sigurno,da prvo imamo jednu javnu raspravu, kao što smo imali kod strategije 2020, koju smo lepo zajednički organizovali i na koju se ovi zakoni jednim delom u stvari i oslanjaju i žele da slede tu strategiju 2020, pogotovo ono što se tiče osnovnog, srednjeg, višeg, visokog obrazovanja i obrazovanja odraslih. Svi ti zakoni koji su danas u raspravi su mene manje-više podsetili na jedan voz, kompoziciju vagona, gde je svaki zakon jedan vagon. Sigurno se svi onda pitamo šta je lokomotiva? Lokomotiva je u stvari država koja treba da vuče sve te vagone, a obrazovanje je, nažalost, ta šina po kojoj se kreće taj voz zakona. Kod nas je problem što je ta šina zaista jedna kruta, nefleksibilna naprava koja onemogućuje u isto vreme da se sagleda problem, kako smo danas rekli i čuli, problem obrazovanja u našoj zemlji, koji nije vezan samo za obrazovanje, nego je vezan i za demografiju, za to da se Srbija topi, da svake godine 30.000 ljudi ima manje u ovoj zemlji, da je manje upisano skoro 7.000 učenika u srednjim školama, a skoro 1.500 u prvi razred osnovne škole. Jedan podatak koji sigurno sve nas uvek iznenađuje, iz početka iznenađuje i šokira, jeste u stvari to koliko ova država ulaže u obrazovanje. Mislim da je to jedan od najvećih problema u našem društvu. Gde su prioriteti? Da li mi želimo da ulažemo u decu i u budućnost? Onaj ko ne ulaže u decu i u obrazovanje, ne ulaže u budućnost. Ako znamo da je negde 5% BDP za obrazovanje, gospodin ministar je danas sam rekao da od toga, nažalost, samo 94% ide na plate, onda vidimo koliko ostaje za sve one ostale potrebe u osnovnom i srednjem obrazovanju, koliko ostaje za nastavnike, za njihovu edukaciju, za mogućnosti koje trebaju da se pruže i lokalnoj samoupravi, da se to obrazovanje poboljša na svim nivoima. Sa druge strane, kao neko ko se zaista dugo i sa velikom željom i ovde bavi naukom, u toj jednoj piramidi obrazovanja ne mogu a da ne kažem nešto i o nauci, jer je nauka na vrhu te piramide. To je ono društvo koje je izašlo iz elitno-obrazovnog društva i ono društvo koje treba da vuče ovu zemlju. Nažalost, opet i tu moram da kažem da sa 0,3% BDP mi nemamo šansu da budemo naučna zemlja, nemamo šansu da budemo konkurentna zemlja. Tako da su to osnovni problemi koji muče naše obrazovanje i sigurno da ti osnovni problemi zahtevaju kompleksno rešenje. Zato će ovi zakoni, bez rešenja tih problema, ostati, plašim se, samo mrtvo slovo na papiru. Ako znamo da je osnovno obrazovanje po Ustavu obavezno, sigurno raduje činjenica da 95% dece upiše i završi osnovnu školu. To je nešto što zaista jako, jako raduje. Onda se pitamo zašto i srednje obrazovanje nije obavezno? Ako znamo da u osnovnom obrazovanju negde oko 3.000 dece po godini ne završi osnovnu školu i ako znamo da je to generacija od sedme do 14 godine, onda dođemo do cifre negde oko 24 do 25.000 dece, što je jako veliki broj. Sa druge strane, imamo srednju školu gde taj broj može da bude veći upravo zato što nije obaveza. Od 20% generacije 15% učenika, što znači 10 do 15.000 mladih po generaciji ne završava srednju školu, tj. ostaje bez kvalifikacije. To je veliki broj mladih ljudi koji ne može da nađe neki prosperitet, ne može da nađe sreću, odnosno ne može da nađe zadovoljstvo zato što nema nikakvu šansu da se bavi nekim zanimanjem zato što nije išao u školi. Iskreno rečno, ne razumem zašto i srednje obrazovanje nije obavezno u našoj zemlji? Sigurno ste pratili, vrlo često piše i po novinama i po ostalim sredstvima javnog informisanja, ali postoje i studije koje kažu da, nažalost, ne samo da broj dece je u padu, nego i broj kvalitetnih ustanova, škola je u padu. Govorim o infrastrukturi. Ono što najviše zabrinjava je činjenica da 200 škola u Srbiji nema tekuću vodu, da svaka treća škola u Srbiji nema toalet. Čitajući ovaj zakon, u jednom trenutku sam se upitao zašto stoji onda u zakonu da svaka škola treba da ima internet. Naravno da treba da ima internet. To je 21. vek. To je internet. Ali, ako znamo da veliki broj škola i đaka i dalje pohađa škole u 19. veku, onda mislim da treba da stavimo prioritete. Prvo treba da sredimo infrastrukturu tih škola, a njih ima zaista jako mnogo. Setite se samo onih tužnih priča đaka pešaka. Deca idu 10 kilometara u jednom pravcu da bi došli do škole i 10 kilometara u drugom pravcu. Setite se priče u okolini administrativne granice Vranje, Leskovac, prema Kosovu. Postoje škole koje su od blata, koje nemaju toalet, koje nemaju tečnu vodu. Deca idu u jednom pravcu devet kilometara da bi došli do škole. Tu imate, neko bi rekao, jako mali broj dece. Svako dete je jako bitno. Naš zadatak je da svakom detetu obezbedimo mogućnost za obrazovanje. Trinaest deteta, a lovačko društvo kaže da u tom predelu živi čopor od 200 vuka. Zašto onda i prevoz te dece nije besplatan, kao što je, recimo, prevoz nastavnika? Sigurno da postoji mogućnost kroz ove amandmane koje ste svi vi predali. Gospodine ministre, preko 400 amandmana vas čeka. Mi smo predali preko 50 amandmana. Nadamo se da ćemo zajednički iznaći neko rešenje da popravimo sve ove zakone koje ste predložili. Ono što se ceo dan čuje, a to je finansiranje đaka, odnosno broj đaka u odeljenju, da li to treba da bude 25, kako je predloženo Strategijom 2020 ili to treba da bude 30, kako ste vi predložili. Mislim da trebamo da se držimo Strategije i mislim da smo već, i sami ste rekli danas, ispunili normu, da ima odeljenja koji imaju ispod 20, odnosno 25, tako da ne vidim razlog zašto ne zadržati 25 i ići naročito ono finansiranje po principu perkapita, odnosno koliko đaka toliko i plata. Znači, to je nešto što zaista treba podržati. Naravno, danas je pomenuto i pravo učenika na obrazovanje, učenika sa smetnjama, nacionalnih manjina. Čuli smo i podatke koji su zaista zabrinjavajući o učenicima, odnosno o deci Roma. Takve strukture ljudi zaslužuju posebnu pažnju i zaslužuju zaista jednaka prava na obrazovanje. Ako znamo da onaj podatak odraslih, a to su ljudi koji nikad nisu išli u školu ili nisu završili školu osnovnu školu, njih ima 71% i to je najsiromašnija grupa. Njima treba sigurno omogućiti da se bolje uključe u taj sistem i da se prekvalifikuju, odnosno nauče ono što treba kako bi bili korisni ne samo sebi i svojoj porodici, nego i čitavom društvu. Kad pogledamo sve ove brojeve, odnosno sve ove podatke koji kažu koliki je veliki broj dece koji nikada ne upiše, ne završi srednju, osnovnu školu, onda nije ni čudo što je stopa upisa više i visoke škole 49,1%. Ako se ne varam u zemljama EU je negde oko 61% što znači da i tu zaostajemo za prosekom. Sigurno ono što ste vi predložili, a to je zakon o učeničkom i studenskom standardu, da se stipendija dodeli studentima samo ako imaju prosek ocene viši od devet je ono što bi neko pomislio da je u prvi mah dobro zato što pod znacima navoda tera studente da bolje uče, odnosno da su stimulisani da bolje uče, da ne bi plaćali školarinu. Neko je pomenuo da se broj tih stipendanta jako uvećao, ali ne zaboravite da živimo u vreme krize i da svako ko je vredan može da ostvari taj prosek. Međutim, ako vi tražite od studenata da imaju prosek 9,00 onda mogu studenti da se pitaju - a šta vi nama dajete za uzvrat ako nam dižete tu lestvicu? Da li ćete ponuditi bolji kvalitet univerziteta? Bolji kvalitet predavanja? Bolji kvalitet udžbenika? Da li ćete sve to poboljšati i da li ćemo mi kao zemlja koja ima sedam državnih univerziteta i sedam privatnih univerziteta poboljšati taj kvalitet obrazovanja, a ne samo voditi se po tome ko je brže završio fakultet i ko je pre dobio diplomu i da li je neko u stvari studirao da bi dobio diplomu? Ako znamo da na onoj Šangajskoj listi koja se u stvari bavi evaluacijom kvaliteta svih tih univerziteta i fakulteta, Beogradski univerzitet ima jedno solidno mesto. Znači, od 20 hiljada univerziteta koji su ispitani Beograd je među prvih pet stotina, sledeći je Novi Sad koji je negde na toj listi između 1000 i 1500, a najbolje rangirani privatni univerzitet se nalazi u grupi od 5000 do 10.000. Onda se može zaključiti kako je u stvari nizak, nažalost moram da kažem, nivo efikasnosti visokog obrazovanja u Srbiji i činjenica da mi tražimo od studenata da oni budu odlični, ali od univerziteta to ne tražimo. To je velika diskripanca i ja bih voleo da vi uzmete u obzir i amandmane koji kažu da studenti trebaju da imaju prosek 8,5 kako bi stvorili prava na besplatno školovanje. Nameće se još neko pitanje, danas smo čuli dosta diskusije isto i na tu temu sigurno, to je famozna Agencija za obrazovanje, zato što znamo da postoje već instituti koji se tim pitanjem bave i ta agencija za obrazovanje naravno i nažalost nema jasno definisane nadležnosti i zadatke, a predložene nadležnosti su već opisane u radu drugih instituta, kao što rekoh saveta i zavoda. Time se funkcija preklapa, a verovatno i mogući troškovi rastu. Mi nismo zemlja koja može da se razbacuje parama, čuli smo da nemamo dovoljno obrazovanje, zašto praviti takvu jednu agenciju? Još jedna stvar koja ovde brine je u stvari funkcija Nacionalnog prosvetnog saveta. Nacionalni prosvetni savet je ustanova koja je stara u ovoj zemlji 120 godina. Ona se bavi i evaluacijom, odnosno preporukom udžbenika koje gospodin ministar kasnije potvrđuje i odobrava. U novom zakonu Nacionalni prosvetni savet se zaobilazi kao takav da daje svoju preporuku. Mi ne vidimo razlog zašto to treba da se ukine, jer se sve onda svodi na Ministarstvo. Da li ima dovoljno kvalifikovanih ljudi, u to ne želim da ulazim, ali zašto uzeti takvo jedno pravo, jednu dugogodišnju tradiciju Nacionalnog prosvetnog saveta, koji se jako uspešno time bavio. Nažalost, verovatno ste bili ponukani onom lošom kampanjom oko istorije osam i prepucavanjem da li je to političko pitanje ili nije? Mislim da u ovom trenutku političko pitanje nema nikakve veze sa ovim obrazovanjem, odnosno sa ulogom Nacionalnog prosvetnog saveta. Na kraju, hteo bih samo da se vratim na početak mog izlaganja. Začudio sam se zašto smo eto raspravljali danas, pošto smo pri kraju radnog vremena raspravljali o toliko velikom broju zakona koji se tiču obrazovanja, a nismo ubacili, odnosno niste ubacili zakon koji se tiče recipročnog priznavanja diploma, odnosno tzv. "nostrifikacija". Vi se svi sećate da smo mi predložili pre jedno mesec dana izmenu i dopunu tog zakona, koji je, ja mislim, jedna jako loša reklama za naše obrazovanje, ako se taj zakon ne donese što pre, iz jednog jedinog razloga, zato što veliki broj mladih ljudi koji je nažalost morao da ode odavde, želi da se vrati, a stekao je to svoje neko obrazovanje, diplome negde tamo u inostranstvu. Ako vi njih terate da čekaju godinu, dve godine, da bi na državnim neki put institutima, odnosno univerzitetima i fakultetima dobili nostrifikaciju svoje diplome koju su stekli na Kembridžu, Oksfordu ili Stenfordu, ili ako oni imaju 2.000 evra mogu da odu na privatni univerzitet i tamo im se uradi nostrifikacija jako brže, onda mi šaljemo te signale da oni, u stvari, nisu poželjni. Ja se nadam i pitam u isto vreme kada će taj zakon najzad ući u proceduru, jer je to jako, jako bitan zakon, jer ne smemo ono što mi šaljemo, a vi sami znate da smo zadnje tri školske godine poslali 983 na školovanje u inostranstvo, i sada kada oni dobiju diplomu tamo u inostranstvu, onda ćemo im tražiti da nostrifikuju diplomu i da plate tu nostrifikaciju. Po meni, to nema logike, ili ih šaljemo da tamo uče nešto da bi se vratili ovde, ili im treba reći ne vraćajte se, nostrifikacija može dugo da vas košta i vremena i novca. Na kraju, i dalje nažalost mislim da svi ovi parametri koje smo čuli danas, koje sam ja danas izneo, da Srbija i dalje ostaje polje gde i dalje gubimo najbitnije bitke, ta najbitnija bitka je u stvari za budućnost naše zemlje, gubimo je iz demografskih razloga, ali gubimo iz ovih razloga da smanjujemo kriterijume i nivo obrazovanja u našoj zemlji, odnosno ne pružamo i ne dajemo šansu mladim ljudima da imaju istu ekvivalentnu šansu da se uhvate u koštac sa obrazovanjem i da bismo mi kao zemlja jednog dana bili i konkurentni u poređenju sa celim svetom. To možemo da budemo samo ako imamo dobro obrazovanje. Opet, moram da se javim na ono poređenje sa vozovima i sa železnicom, ako ovako nastavimo, sigurno da nećemo ni preći onaj prosek naše železnice, a to je 40 kilometara na sat, dok drugi već putuju 200 na sat. Hvala.
Hvala. Nastavljamo sa radom sutra u 11,00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Petog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 76 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno daje u sali prisutno 85 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Po Poslovniku, gospodin Milivojević. Izvolite.