Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 106 prijavljenih narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 153 narodna poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Miroslav Markićević, Momo Čolaković, Miroljub Stanković, Dubravka Filipovski, Dragan Jovanović, Đorđe Milićević, mr Dejan Radenković, prof. dr Vladimir Marinković, dr Ivan Bauer, dr Ninoslav Stojadinović i Branko Ružić. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima o 1. tački dnevnog reda – PREDLOGU ZAKONA O DOPUNAMA KRIVIČNOG ZAKONIKA. Primili ste amandmane koji su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Marijan Rističević, Balša Božović, dr Sulejman Ugljanin, Sabina Dazdarević, Enis Imamović, Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za pravosuđe i državnu upravu i lokalnu samoupravu. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u vezi amandmana koji sam podneo na predlog ovog zakona ja sam shvatio u potpunosti nuždu koje ovo vreme donosi, s obzirom na dešavanja na međunarodnoj sceni. Nije naša krivica kao države i kao društva što su se okolnosti u svetu zaoštrile i što određeni dobrovoljci, određeni „Psi rata“ u određenim zemljama prave stravične zločine. Naša odgovornost prema delu međunarodne zajednice, koja je i sama kriva za novonastale okolnosti, govorim o delu međunarodne zajednice, tim veća što smo mi na prostorima bivše Jugoslavije, koja je dok se raspadala bila u građanskom, a na određeni način u verskom ratu i bila izložena sličnim dešavanjima, zverskim rešavanjima života građana bivše SFRJ i, s tim u vezi, ja cenim plemenite namere predlagača zakona. Ja sam u amandmanu dodao da državljanin Srbije, koji pa sam dodao „svojom voljom učestvuje u ratu ili oružanom sukobu u stranoj državi“. S obzirom da mnogidržavljani Srbije rade na rizičnim područjima, mogu se naći kao pripadnici vojnih i paravojnih formacija, a da to ne žele svojom voljom da učine, već jednostavno mogu da biraju, ukoliko neka teroristička ili neka vojska na tom prostoru osvoji njihovo gradilište ili njihovu firmu u kojoj rade, u tom trenutku oni mogu da biraju ili odsecanje glave ili da pristupe takvim jedinicama. Ukoliko pristupe tim jedinicama, a to nisu učinili svojom voljom, već je to bilo pod prinudom, oni mogu biti predmet ovog zakona i mogu biti kažnjeni, a da pri tome nisu krivi ni odgovorni za pristupanje toj organizaciji, jer je to bilo prisilno. Takođe sam dodao da pripadnici vojnih i paravojnih formacija strana u sukobu koje su proglašene terorističkim organizacijama od strane UN. Dakle, mislim da postoje paravojne formacije koje su službene i koje u nekim zemljama predstavljaju pomoćne vojne snage, to je slučaj u Americi i u Rusiji, pa pristupanje takvim paravojnim formacijama mogu, oni koji pristupe, doći u dodir sa kršenjem ovog zakona, što, po meni, nije baš pravedno. S tim u vezi, terorističke organizacije, terorističke grupe ne moraju biti paravojne i vojne formacije, pa sam predložio ovu vrstu amandmana. Svestan da nam je potrebno veoma brzo donošenje ovog zakona i da on nije potpun, da u narednom periodu možemo doneti potpuniji zakon, za čega ću se ja zalagati. S obzirom da je situacija kakva jeste, ja sam predložio da ipak na neki način omogućimo ljudima koji iz plemenitih namera budu želeli da učestvuju u nekim sukobima, jer može doći do masovnog kršenja ljudskih prava od strane vojnih diktatorskih jedinica u nekim državama, u takvim situacijama ne bi, po meni, trebalo kažnjavati one koji dobrovoljno uđu u sukob na teritoriji druge države. Shvatam da vremena imamo malo, da naše međunarodne obaveze takođe stoje. Takođe sam svestan da je deo međunarodne organizacije i sam odgovoran za ono što se dešava. Kada se nama to dešavalo, ovakvog zakona na njihovim teritorijama nije bilo, što ne znači da mi ne treba da učimo na njihovim greškama i da usvojimo ovaj zakon. Želeo bih da ovaj amandman bude usvojen. Ukoliko ne, ja sam spreman čak na određen način da ga pismeno povučem. Hvala.
Reč ima gospodin Meho Omerović. Izvolite.
Uvažena predsednice, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, amandman kolege Marijana Rističevića ima dvojaku intervenciju. Amandman u ime predlagača, 199 narodnih poslanika, ovog zakona odbijamo iz vrlo prostih razloga. Kada je u pitanju svoja volja kojom kolega Rističević pokušava intervenisati na ponuđeni član zakona, obrazloženje je vrlo jednostavno, jer preciziranje kojim kolega Rističević želi da pojača zakon nije potrebno zato što u opštem delu Krivičnog zakonika je predviđeno da ukoliko ne postoji krivica nema ni krivičnog dela. Pored toga, u opštem delu Krivičnog zakonika je takođe predviđeno da ukoliko je krivično delo usled neodoljive sile, to takođe nije krivično delo, a ako je delo izvršeno pod dejstvom sile koja nije neodoljiva ili usled pretnje, učinilac se može u tom slučaju blaže kazniti od strane suda. Što se tiče drugog dela i predloga kolege Rističevića da se u ponuđeni član 386a dopuna Krivičnog zakonika uvede odredba koje su proglašene terorističkim organizacijama od strane organizacije UN, to sužava krivično delo samo na učešće u formacijama koje su proglašene terorističkim od strane UN. Dakle, kolega Rističeviću, ukoliko bi se prihvatio vaš amandman, onda novo krivično delo koje bi Skupština Republike Srbije usvojila ne bi se odnosilo na Ukrajinu, jer u Ukrajini UN do sada nisu prepoznale ni jednu terorističku organizaciju kao registrovanu, koju bi proglasili kao takvu. Prema tome, usvajanjem jednog ovakvog predloga amandmana došli bismo u paradoksalnu situaciju da bismo nameru predlagača zakona, interesa države Republike Srbije totalno anulirali i sveli bismo na nivo da se za one učesnike ili ljude koji trenutno borave na prostoru države Ukrajine, gde ratuju na jednoj ili na drugoj strani, ovo krivično delo ne bi odnosilo. Iz tog razloga, kao predlagač ne mogu da prihvatim ovaj amandman. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić.
Slažem se da ovaj amandman ne treba prihvatiti. Drago mi je da je predlagač takođe na tom stavu, mada mi nije bio jasan aplauz koji je kolega Rističević dobio od većine poslanika kada je obrazlagao ovaj amandman. Sada se plašim da ovaj amandman na kraju od onih koji su aplaudirali ne bude i usvojen. Ukoliko bude usvojen, ovaj zakon praktično gubi smisao. Mi u našem Krivičnom zakoniku već imamo članove koji se bave terorizmom i propisivanjem kazni za krivična dela udruživanja radi terorizma, vršenje terorizma, zastrašivanje, da bi se ostvarila namera terorizmom. Ukoliko bi se ovaj amandman prihvatio i zakon suzio samo na one koji učestvuju u terorističkim organizacijama, on onda nije ni potreban. Samo želim da kažem da će naša poslanička grupa glasati protiv ovog amandmana, a da se nadam da će to i svi predlagači koji su potpisali ovaj zakon, ispred kojih je kolega Omerović sada odbio ovaj amandman, i pored onog malopređašnjeg aplauza, u danu za glasanje odbiti ovaj amandman i da on neće postati deo zakona, jer onda zakon gubi smisao. Hvala.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Balša Božović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Balša Božović.
Poštovani građani, dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice Skupštine, lično sam podneo amandman iz prostog razloga što smo se juče usaglasili da sama svrha ili cilj ove izmene ili dopune zakona nije sporna i mi ćemo po podržati u danu za glasanje, ali ono što jeste sporno je da je predlog dopune veoma nejasan. U jučerašnjoj debati smo imali prilike da konstruktivno raspravljamo na temu onoga što je u članu 386a koji je ovde novi član, iz razloga što smo posle reči: „paravojnih formacija strana u sukobu“ predložili da se dodaju reči: „od kojih ni jedna od strana u sukobu nije Republika Srbija“. Iz nejasnih odredaba može da se zaključi da u nekom hipotetičkom ratu između Srbije i zemlje iks svaki vojnik Srbije koji zagazi na stranu teritoriju po ovom Krivičnom zakoniku će morati da odgovara. Iz nejasnih odredaba, a i čini mi se da je gospodin Omerović to juče blagonaklono prihvatio, pa čak i neki poslanici SNS, mislim da je jako važno da se konkretizuje ova stvar, kako ne bi u nekom hipotetičkom smislu došli u određenu zabludu. Takođe, kada je u pitanju 386b, ko na teritoriji Srbije vrbuje ili podstiče drugo lice na izvršenje dela iz člana 386a ovog zakonika, organizuje grupu ili vrši obuku drugog lica ili grupe za izvršenje tog dela, opremi ili stavi na raspolaganje opremu radi izvršenja tog dela ili daje ili prikuplja sredstva za izvršenje tog dela, kazniće se zatvorom od dve do deset godina, kao i za delo iz stava 1. ovog člana, učinilac će se kazniti kaznom propisanom za to delo i kada lica koja organizuje nisu državljani Srbije. Mislimo da je ovaj amandman suštinski važan i da precizira ove dopune Krivičnog zakonika, iz prostog razloga što da li je neko maliciozan ili nije, može dvosmisleno da tumači i u hipotetičkim slučajevima, državljani Srbije bez ikakvog razloga mogu po ovom Krivičnom zakoniku biti osuđeni. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima predstavnik predlagača narodni poslanik Meho Omerović.
Zahvaljujem. Kolega Božović je takođe na dva nivoa faktički predložio ovaj amandman. U ime predlagača odbijam ove amandmane, sa obrazloženjem koje je otprilike razumljivo jer, kolega Božoviću, nije potrebno preciziranje u novom članu 386a, kako ste vi predložili da nijedna strana u sukobu nije Republika Srbija, završen citat, jer izvršilac krivičnog dela, državljanin Srbije koji učestvuje u ratu u stranoj državi, pa je nejasno kako bi Republika Srbija po vama mogla da učestvuje u ratu u stranoj državi. Pored toga, u članu 112. već postojećeg Krivičnog zakonika je predviđeno da Republiku Srbije u tekstu zakonika označava skraćenica Srbija. S druge strane, namera kao bitno obeležje krivičnog dela, za razliku od rešenja koje vi predlažete u drugom delu amandmana, a koje se odnosi na novi član 386b, je predviđena u čitavom nizu drugih zakona i drugih krivičnih dela u Krivičnom zakoniku. Ja ću navesti samo neka krivična dela protiv imovine, otmica, iznuda, krivična dela protiv računarskih sistema itd. U ime predlagača sam mišljenja da i ovde treba da postoji kao element samog krivičnog dela. Namera možda jeste teško dokaziva. To sam govorio i kada smo prekjuče razgovarali u načelnoj raspravi, ali postoji brojna sudska praksa vezana za njeno utvrđivanje. Na samom kraju, na primer za krivično delo vrbovanja i obučavanja za vršenje terorističkih dela, koje je u svakom slučaju slično krivično delo, se takođe kao bitan element krivično dela traži namera. Stoga ne mogu da prihvatim ovaj amandman. Zahvaljujem.
Da li se još neko javlja za reč povodom ovog amandmana? (Da.) Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović.
Mislim da ovim amandmanom apsolutno nema ničega nejasnog. Namera poslanika koji ga je podneo upravo jeste da se nejasnoće otklone, a ne da se prodube. Ne vidim šta je nejasno u odredbi koja precizno određuje uslov koji je neophodno ispuniti, a to je da je u pitanju lice koje nije državljanin Republike Srbije, nego da su neke druge dve strane zemlje u sukobu ili je sukob u okviru druge strane zemlje. Na ovaj način štitite naše građane u nekom hipotetičkom, nadam se nemogućem slučaju, gde bi neko od naših ljudi morao da učestvuje u određenim operacijama koje sada nisu definisane kao mirovna misija. Ne vidimo šta je ovde nejasno i ne vidimo zašto je ovo višak. Prosto, stvari se dodatno preciziraju i pomažu da ovaj zakon dobije oblik koji će biti primenjiv u praksi i koji će svojim elementima, svojim odredbama uspeti da otkloni svaku nejasnoću. Svaki zakon Republike Srbije treba da bude što precizniji, jer nažalost, život i dešavanja u svetu oko nas najčešće dovedu u situaciju da su norme preširoko postavljene i podložne jedino tumačenju, a kada je u Srbiji nešto podložno tumačenju, onda to znate kako se završava – vrlo nepovoljno. Nisam od onih pravnika koji vole i žele da svaka odredba tačno piše sve što se dešava, to je i nemoguće. U ovom slučaju, poštovani predlagaču, mogli ste da uvažite ovu sugestiju, jer ona otklanja jednu, nadam se, nemoguću situaciju u budućnosti koja bi mogla potpuno nepravedno da pogodi državljane Republike Srbije koji iz nekog razloga, u ovom slučaju odbrambenog i patriotskog, učestvuju u oružanim sukobima. Ne znamo mi šta sutra donosi. Vi kada ste pisali zakon, više ste razmišljali o tome šta sadašnjost donosi, a sadašnjost je dosta siva zbog toga što naši državljani odlaze i učestvuju kao „psi rata“ u tuđim sukobima. Šta donosi sutra? O tome najčešće zakonodavci u Srbiji ne misle, nego misle - daj sada nešto da uradimo, da regulišemo koliko možemo. Sami ste rekli, uvaženi kolega, da ovaj zakonski okvir donekle reguliše i bolje išta nego ništa. Slažem se. Dajte da to išta bude ipak preciznije. Većina se sada zabavlja međusobnim razgovorima, jer njih to ne zanima. To su vaši partneri i evo vidite kako poštuju vaš predlog zakona. Međutim, sve ono što dolazi od opozicije, na žalost, u političkom smislu se najčešće odbija, ne prihvata, čak i kada je svim poslanicima u sali jasno, koristim vreme ovlašćenog predstavnika, da nema političkih razlika u ovom parlamentu, nema nesuglasica. Svi podržavamo cilj predlagača. Svi apsolutno podržavamo potrebu da se na zakonski način reguliše jedna do sada, skoro, potpuno neregulisana oblast. Ako ne potpada pod domen krivičnog dela terorizma, kako je kolega govorio, ne možete im ništa. Oni mogu pod plaštom verskih sloboda, najčešće, ili sloboda okupljanja, ili političkog organizovanja, ili pod plaštom preduzeća da ljude upućuju na tuđa ratišta, da ratuju za sumnjive ciljeve i sa sumnjivim motivima. Naš amandman ide u pravcu da zaštitimo pripadnike, tj. građane naše države koji bi se mogli naći, što kažu neki ljudi, ne daj Bože u takvoj situaciji, da budu pod udarom ovog zakona u slučaju sukoba u kojem učestvuje Republika Srbija. Da bi to izbegli, ova odredba po nama trebalo bi da bude sastavni deo teksta Predloga zakona. Ne vidimo, uopšte, na koji način ova odredba šteti duhu zakona i motivu predlagača da se reguliše ova oblast. Hoćete da regulišete oblast, a nećete da dodate situacije koje su vrlo moguće. Sada će neko da ustane i kaže – to je nemoguće. Ja sam mislio da je puno toga nemoguće devedesetih godina, pa sam gledao da je moguće. Mislio sam da nas ne mogu bombardovati, pa su nas bombardovali. Mislio sam da nam neće uvesti sankcije, pa su nam uveli sankcije i kako termini iz dragih devedesetih za neke izazivaju tišinu u sali. Vidite li ovo? To je društveni eksperiment. To je lično sećanje na lepo vreme za njih. Da ne bi ponovo bili u lepom vremenu za njih, predlažemo ovaj amandman i ne vidimo šta je u tome loše. Molio bih uvaženog predlagača da ipak razmisli. Ne vidimo nikakav problem u ovoj odredbi i u drugim stvarima na koje smo pokušali da utičemo u smislu… (Milovan Drecun, sa mesta: Kome su to bila lepa vremena?) Nema potrebe da dobacujete.
Izvinite, poslaniče, predsedavajući održava red u sali. Nemojte dobacivati… (Milovan Drecun, sa mesta: Kome su to bila lepa vremena? Ne možete da kažete da su to bila lepa vremena.) Ne čujem vas, zaista vas ne čujem. Neću tolerisati viku i dobacivanje. Pustite poslanike. Javite se za reč i govorite posle poslanika.
Ne znam zašto ta nervoza, gospođo predsednice. Znamo vrlo dobro da je za neke, podvlačim za neke, to je termin koji je često korišćen od strane Vlade, bilo super devedesetih. Zašto baš ti kojima je bilo super sada viču na mene? Zna taj gospodin što mu je bilo super. Neću to da iznosim u Skupštini, nije red i neću da se svađam sa većinom. Inače, to ću svaki put da kažem. Ne želim da se svađam sa većinom. Pričamo o amandmanu koji može da poboljša tekst zakona. Voleo bih, ponavljam, da uvažite motive i želju dodatnog preciziranja. Nema politike iza ovoga. Nema politikanstva, nema stranaka. Uostalom,svi smo na istoj liniji. Apsolutno ne vidim zašto bi neko zamerio nameru da se određeni tekst, po našem mišljenju, poboljša. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović.
Znate kako, predsedavajuća, nisam sanjao da će neko za 10 godina, po zvaničnim podacima, izneti 55 milijardi evra iz Srbije, pa imamo zvanične podatke. To je gora šteta, nego što nam je NATO bombardovanje priredilo. Toliko o blagodetima vaše vlasti i da je vama bilo super. Nisam sanjao da će onakve privatizacije biti, pa je zemlja razorena u potpunosti. Sam amandman u mnogo čemu je nelogičan i teško je prihvatljiv. Zašto? Zato što se predviđa da će Republika Srbija možda biti u nekom sukobu. Ne vidim razlog zašto neko na ovakav način definiše i možda nešto unapred predviđa, a pro po onih ukrajinskih scenarija, da će možda Republika Srbija biti u nekom sukobu. Svakako državljanin Republike Srbije, a mi to inkriminišemo ovim izmenama i dopunama, ne može nigde da ratuje osim u slučaju da Republika Srbija uđe u neki sukob. Samim tim je ovako nešto suvišno, jer komplikujete sam član i unosite prilično veliku nepreciznost. Recite nam, ako predviđate unapred da će Republika Srbija biti u nekom sukobu, da mi to znamo, da se pripremimo. Nadam se da nećemo. Isključivo se zalažemo za ekonomski progres. Nas to jedino interesuje, a ne da Republika Srbija ulazi u sukobe. Hvala.
Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Sulejman Ugljanin, Sabina Dazdarević i Enis Imamović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Enis Imamović.
Poštovana predsedavajuća, kolege i koleginice narodni poslanici, amandman koji smo podneli na ovaj predlog zakona ima za cilj da otkloni nejasnoće, nepreciznosti i nedoumice koje stoje u predloženom članu 386b. Predložili smo da se reči „ko u nameri izvršenja“ zamene rečima „ko svojim delovanjem pokazuje nameru za izvršenje“, jer za primenu ovog zakona ključno pitanje je ko je ovlašćen da procenjuje namere ljudi, na osnovu kojih parametara će to činiti. S obzirom da ovakva odredba stvara prostor za široku zloupotrebu ovog zakona, smatramo da formulacija koja je predložena amandmanom sprečava zloupotrebu u tumačenju i sprovođenju ovog zakona. Ovaj zakon je u osnovi dobar, ali ovako kako je predložen ima smisla samo u zemljama u kojima vlada ogromno poverenje u državne organe koji treba da ga sprovode, u policiju, u sudstvo, u tužilaštvo i ostale. Međutim, mi nismo među tim zemljama, još uvek nismo na tom nivou. Naš amandman ima za cilj da zaštiti ovaj zakon od mogućih zloupotreba, jer ne želimo da on postane mehanizam režima za obračun sa političkim neistomišljenicima. Suština je u tome da ne postoji instrument ili čovek može da meri nivo i prirodu namere. Zato tražimo da se otkloni ta nejasnoća i stavi preciznija odredba koja kaže – ko svojim delovanjem pokazuje nameru za izvršenje. Ako pitate – da li imamo poverenja u organe koji treba da sprovode ovaj zakon, odgovor je ne. Nemamo pravo da verujemo nakon svega što su Bošnjaci Sandžaka proživeli devedesetih godina od strane tadašnjeg režima, od strane vojske i policije ove države, a ni dan danas ti zločini nisu rasvetljeni. Zato ne možemo govoriti o poverenju koje je neophodno da bi se ovaj zakon adekvatno sprovodio. U najboljoj želji da unapredimo ovaj zakon, predložili smo ovaj amandman. Međutim, uslov svih uslova za adekvatnu primenu ovog zakona je usaglašavanje nacionalne strukture u organima koji treba da sprovode ovaj, ali i druge zakone sa nacionalnom strukturom stanovništva u Sandžaku. Mi zato predlažemo da se odloži primena ovog važnog, ali veoma osetljivog zakona sve dok se ne usaglasi nacionalna struktura zaposlenih u policiji, sudstvu i tužilaštvu i drugim organima sa javnim ovlašćenjima. Ovo je put kojim treba da izgrađujemo uslove i poverenje neophodno za adekvatnu primenu ovog zakona, ali i drugih zakona u Republici Srbiji. Hvala.
Zahvaljujem poslaniče. Reč ima predstavnik predlagača poslanik Meho Omerović. Izvolite.
Zahvaljujem se gospođi predsednici. Ja razumem želju predlagača ovog amandmana da unapredi Predlog dopune ovoga zakona, kao što uostalom svaki narodni poslanik to i čini sa dobrom željom da poboljša neki tekst, ali ovaj amandman ne možemo prihvatiti iz dva razloga. Rešenje iz Predloga zakona koje smo ponudili je dovoljno precizno, a za nameru postoji brojna srpska praksa, dok formulacija koju su predložili amandmanom ne postoji ni u jednom delu postojećeg krivičnog dela u našem krivičnom zakonodavstvu. Tako da je vrlo logično i razumljivo zašto odbijamo ovaj amandman.
Zahvaljujem. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i državnu samoupravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković.
Hvala lepo. Mi smo podržali ovaj Predlog zakona, mislimo da je dovoljno jasan i da može da bude koristan u ovoj situaciji, a i u budućnosti nemamo dileme oko toga kako će se Srbija postaviti ako se desi neka nova Španija ili ako dođe do nečega sličnoga. Nemamo nikakvu brigu za građane Srbije koji su pripadnici Legije stranaca i nekih drugih sličnih organizacija i trupa i mislim da je to potpuno besmislena dilema šta sa njima. Dakle, zakon je dobar, naravno kao i svaki drugi zakon on će da prođe proveru vremena, ja se nadam da će to biti sasvim u redu. Mislimo da je kaznena politika u Srbiji inače blaga i zato predlažemo i ovde da se kazne povećaju za ova tri slučaja kada je pojedinac član, kada on učestvuje u nekom sukobu van Srbije, kada je to grupa ili kada je organizator u pitanju, da se za pojedinca sa šest meseci minimalna kazna podigne na dve godine, za učesnika grupe da je minimalna kazna ne jedna nego tri godine, a da onaj ko organizuje tu grupu da je minimalna kazna pet, a ne dve godine. Mislim da bi takva kazna politika, takve predložene kazne za ova krivična dela, bila efikasna i da bi odvraćanje bilo podignuto na mnogo viši nivo. Mislim da je jako loš običaj da predlagač zakona odbije amandmane bez obrazloženja. Ako ćemo sada čuti to obrazloženje, mislim da nije bilo nikakvog razloga da ne bude napisano u ovom aktu kojim je odbijeno. Voleo bih da čujem šta je to problem u ovim amandmanima. Bez obzira na prihvatanje ili ne prihvatanje amandmana, mi ćemo glasati za ovaj zakon, ali smatramo da bi on bio efikasniji kada bi bili prihvaćeni naši amandmani, odnosno naš amandman. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Hvala uvažena predsedavajuća. Protiv smo prihvatanja ovog amandmana iako donekle ima logike, ali obrazložiću to, naravno da me neko pogrešno ne shvati, pre svega, učesnici, govorim direktno učesnicima tih ratova, videćemo sada u Siriji, a i ovi koji idu po Ukrajini itd. najčešće su to mladi ljudi. Imate recimo primer iz BiH, devojčicu koja nema ni punih 18 godina i otišla je da ratuje na strani terorista. Mladom čoveku valja pružiti šansu za resocijalizaciju, odnosno time što ćete ga kazniti, recimo deset godina, zapravo ćete izgubiti tok čoveka. Potpuno podržavam ovaj drugi deo, a tu je i predviđena kazna od dve do deset godina za onog koji vrbuje. To su najčešće zreli ljudi koji organizuju te grupe koje se najčešće bave kriminalom, krijumčarenjem ljudi itd. Njima bi i trebalo dati veću kaznu, ali ne možemo mladom čoveku koji je zalutao, otišao u tu neku ekstremnu ideologiju, odjednom ga kazniti deset godina i ne dati mu nikakvu šansu da dobije neku novu priliku i da se u samom društvu pronađe i nađe neki normalan i pravi put. Zato ne možemo ovako nešto da prihvatimo. Jedinu zamerku na kazne koju imam, gospodine Omeroviću, to je zato što su veliki rasponi. Jako je teško proceniti kako ćete nekom dati jednu, kako nekom pet, a kako nekom osam godina i zbog čega, ali to je sada nešto što je sam zakonodavac ovako donelo. Suštinski ovako nešto je neprihvatljivo, jer bismo time možda određene mlade ljude, čitave generacije izgubili zato što smo želeli nekoga žestoko da kaznimo, a to nije nešto što je dobro niti poželjno. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Meho Omerović.
Kolega Đukanoviću, potpuno ste u pravu, kada kažete da je ovaj zakon i ovo što ćemo doneti za nekoliko minuta, pre svega zbog čuvanja ljudskih života i to mladih ljudi koje ste apostrofirali, koji još traže neki svoj put, koji u uslovima siromaštva koje postoji u Srbiji, nažalost još uvek, postaju ovakva meta za svaku vrstu indoktrinacije. Ovaj zakon upravo ima za cilj da ih mi odvratimo od takvog puta. Što se tiče raspona kazni i ovoga što su predlagači amandmana, uvažene kolege Zoran Živković i Vladimir Pavićević tražili svojim amandmanom, ti rasponi i jesu po krivičnom zakonodavstvu našem, a i u ovom predlogu koji mi nudimo takvi da bi otvorili šansu i pružili mogućnost sutra sudstvu, odnosno onome ko bude odmeravao kaznu i odgovarajuću vrstu individualizacije te kazne. Šta hoću da kažem, dakle, sutra će sud u pojedinačnom slučaju moći da procenjuje i olakšavajuće i otežavajuće okolnosti za svakog učinioca pojedinačno. Tu bi onda mogao kolega Đukanović, taj neki mladi zadojeni ili kako već i na koji način, vrbovani čovek dobiti možda neku olakšavajuću kaznu. S toga i ovaj predlog amandmana koji su predložili predlagači, gospodin Živković i gospodin Pavićević ne možemo prihvatiti. Ja ga odbijam, jer su kazne odmerene i usklađene kao što sam rekao i sa ostalim krivičnim delima u Krivičnom zakonu, a raspon kazne koji oni predlažu od pet do deset godina bi stvorio probleme u sudskoj praksi. Ovaj raspon nije predviđen ni za jedno krivično delo u našem Krivičnom zakoniku. Stoga, odbijam ovaj amandman.
Reč ima narodni poslanik Zoran Živković.
Hvala. Mislim da je obrazloženje za odbijanje našeg amandmana neobično. Poređenje sa drugim krivičnim delima u Krivičnom zakonu je potpuno besmisleno. Naravno da se krivična dela razlikuju i naravno da to što bi ova predložena kazna bila jedinstvena i treba da bude jedinstvena, jer je ovo jedinstveno krivično delo koje nanosi veliku štetu kako onom ko učestvuje i ko treba da bude kažnjen, jer je njegov povratak opasnost po sve građane Srbije, posebno za one u njegovom okruženju, a konačno, to je jedna mrlja na obrazu Srbije koja može da se stvori takvim ponašanjem. Zato je potrebno da kazne za ovo krivično delo budu tako velike. Čuo sam na nekim medijima, da neki poslanici koji imaju tu priliku da budu i voditelji nekih emisija, su se hvalili da su lično predlagali još teže kazne, ovde pričaju nešto drugo, ali to je neka druga tema i to se ne tiče ovih članova izmena. Generalno, mislim da je potpuno pogrešna priča i o tome da ako se neko kazni sa 10 godina, da je to mlad čovek kojeg ćemo da izgubimo i koji neće moći da se vrati u normalno ponašanje ili da bude dobar deo društva. Mi ne tražimo da kazna bude 10 godina, nego da se samo minimum kazne sa šest podigne na dve, sa jedne na tri i sa dve na pet. Prema tome, ima dovoljno šansi da, ako neko učini ovo krivično delo, pa bude osuđen i bude osuđen ne na minimalnu, ne ni na maksimalnu kaznu, nego, da kažemo, bliže minimalnoj, da se tako izrazim, da ima dovoljno vremena da shvati svoju grešku, da promeni svoj stav i da kroz pet-šest godina postane normalan član našeg društva. Ovde se odbija amandman samo iz jednog razloga, a to je zato što ga predlažu poslanici opozicije. Inače, nema nikakvog drugog razloga. Naravno, da je to pravo većine. Naravno da svaka većina u bilo kom parlamentu može da koristi to pravo, ali se većine dele na pristojne i nepristojne, na mudre i manje mudre, i one koje su pristojne i mudre ima dobar odnos sa opozicijom, slušaju šta se predlaže, imaju javni interes iznad svega i u odnosu na javni interes određuju to da li će da prihvate nešto ili neće. Ovde imamo primer sa nekoliko izuzetaka oko tehničkih amandmana gde je apsolutno sve što dolazi sa ove strane, odnosno iz manjine koja je očigledna manjina, pošto nas ima premalo da bismo mogli da pokrenemo neke postupke u ovom parlamentu, a kamoli da nešto više uradimo, ali to ne znači da ta manjina nema podršku građana Srbije koja je iskazana na prošlim izborima. Ona jeste manja nego što je ova druga strana dobila, ali to ne znači da se to neće promeniti. Još jednom apelujem, pošto imam taj utisak da jedan dobar deo poslanika razmišlja na sličan način na koji smo gospodin Pavićević i ja razmišljali kada smo pisali ovaj amandman, da se ipak još jednom razmisli da se prihvati amandman upravo iz razloga zbog koga je odbijen, a to je da kaznena politika po ovom krivičnom delu mora dramatično da se razlikuje od bilo kog drugog krivičnog dela. Nije to najteže krivično delo, ali je po specifičnosti i po šteti koju nanosi pojedincu i građanima i društvu i državi takvo da ga treba staviti u jednu posebnu poziciju, a to može da se uradi upravo time što će zaprećene kazne biti onakve kao što smo gospodin Pavićević i ja to predložili u našem amandmanu. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, mom kolegi poljoprivredniku ne zameram što je predložio ovakav amandman, s obzirom na njegovo vrlo tanko, gotovo nikakvo iskustvo u ratovima, vojskama, oružanim jedinicama, jer on nije imao sreću ili nesreću da u tome učestvuje. Dakle, neko ko nije služio vojsku, neko ko nije učestvovao u ratu sebi može dati za pravo da predloži ovakav amandman. Pravo je čudo da nije predložio kaznu streljanja ili doživotnu robiju. Posle njihove vlasti smrtna kazna je ukinuta, ali je narod na doživotnoj robiji. S obzirom na te okolnosti, pravo je čudo da nije predložena još oštrija kazna. Pristojno ili nepristojno na tu dilemu prethodnog govornika mogu reći da je pristojno i služiti vojsku. Pristojno je ponekad i učestvovati u ratu, pristojno je i nekad poželjno zaštititi slabije od sebe, pristojno je možda učestvovati ukoliko postoji neka vojna diktatura i progoni civile, kao što je to bilo u Ruandi, pristojno je pružiti otpor, pristojno je u španskom ratu. U španskom građanskom ratu je veoma bilo pristojno se suprotstaviti fašističkoj diktaturi, pristojno je bilo učestvovati u Oktobarskoj revoluciji, kao Aleksa Dundić i voditi određene borbe u revolucionarnim borbama, u ratnim vojnim sukobima. Bojim se da ovde grešimo. Ovde polazimo od toga da su učesnici u sukobu svi krivolovci, da su im ruke krvave do lakata, da seku glave, da ubijaju civile, da vrše zločine. To je nešto sasvim drugo. Počinioci takvih zločina odgovaraju pred međunarodnim sudovima i sudovima zemalja u kojima počine te zločine, ukoliko je to moguće i čim je moguće. Biti dobrovoljac u nekom sukobu ne znači izvršiti najteži zločin. Možete učestvovati u ratu na pristojan način. Recimo, možete biti lekar i bolničar, pripadnik nekih vojnih snaga, spašavati živote vojnika i civila, pri tome ne počiniti nikakav zločin, pri tome čak ne uzeti ni pušku, pri tome na human način učestvovati u tom sukobu i u takvim slučajevima možete biti kuvar u nekoj ratnoj jedinici. Dakle, u takvim situacijama naš državljanin, za strane državljane se u ovom prvom stavu zakon ne odnosi, mogu biti kažnjeni šest meseci. Ukoliko ste bili kuvar u oružanom sukobu, u oružanoj formaciji u nekoj stranoj zemlji, možete po predlogu predlagača dobiti šest meseci. Predlagač amandmana koji nema iskustva sa ratovima i vojskom je predložio da to bude 10 godina. Zamislite nekog ko na human način želi, na pristojan način, da smanji patnju civilnog stanovništva učestvuje u nekom građanskom sukobu želeći da odbrani ljudska prava ljudi učestvuje na takav način. Mislim da je šest meseci i previše za takav prekršaj, ako je to prekršaj, ali tako nekome dati 10 godina zatvora zbog takvog učešća mislim da je preterano. Cenim nameru kolege poljoprivrednika da oni najžešći zlikovci koji seku glave, koji čine neverovatne zločine i koji se angažuju sa naše teritorije budu osuđeni. Govorio sam da ovaj zakon ima mnogo nedostataka. On se ne odnosi čak na one koji nemaju naše državljanstvo. Ako neki apatrid ode sa ovih teritorija i učestvuju u oružanom sukobu napolju, on neće odgovarati. Ukoliko neko ko nema naše državljanstvo sa ove teritorije ode u taj sukob, neće odgovarati. Odgovaraće samo državljanin RS, čak i onaj ko je bio kuvar, bolničar, lekar, ko je spašavao živote ili učestvovao u prehrani određene vojne jedinice. Mislim da je i šest meseci mnogo, a deset godina bi tek bilo vrlo drakonski i ne verujem da će predlagač ovog zakona, odnosno gospodin Meho Omerović prihvatiti ovaj amandman. Što se mene tiče, ne pada mi na pamet da glasam za ovakvu vrstu amandmana. Hvala.
Hvala. Povreda Poslovnika, dr Vladimir Pavićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice Narodne skupštine, smatram da je malopre tokom govora gospodina Rističevića povređen član 107. Poslovnika Narodne skupštine, u kojem, poštovana predsednice, u stavu 1. piše da je govornik na sednici Narodne skupštine dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine. Gospodin Rističević je ovo dostojanstvo, poštovana predsednice, po mom razumevanju narušio na dva načina. Prvi način, on je rekao da neki narodni poslanici nemaju pravo da podnose amandmane na predloge zakona koje u Skupštinu šalju narodni poslanici ili Vlada. Poštovana predsednice Narodne skupštine prema Zakonu o Narodnoj skupštini, prema našem Poslovniku ovde, svaki narodni poslanik ima pravo da podnese amandman na neki predlog zakona. Smatram da je bilo neophodno da upozorite gospodina Rističevića da se tokom svog govora drži dostojanstva Narodne skupštine. Plus, druga stvar, gospodin Rističević je ovde rekao da ga ne bi čudilo da su neki narodni poslanici, a pošto je gospodin Živković prethodno govorio o našem amandmanu, predložili i kaznu streljanja za izvesne prekršaja, smatram da time naročito gospodin Rističević jeste narušio dostojanstvo Narodne skupštine. Poštovana predsednice, molim vas da ako niste reagovali tokom govora gospodina Rističevića da mu sada kažete da gospodin Rističević treba da pita ministra odbrane – zašto gospodin Živković nije služio vojsku. To se nalazi u njegovim arhivama i plus, poštovana predsednice, pošto svaki narodni poslanik ima pravo da podnosi amandman isto tako smatram da i gospodin Rističević ima pravo da postane utisak nedelje ovu nedelju. Hvala vam.
Zahvaljujem. Odgovoriću vam. Nisam kao predsedavajući povredila član 107. Reagovala bih da sam čula ime i prezime poslanika. Ima nas 250, od toga dve trećine muškaraca, a sada i žene, služe vojni rok, ako to žele, tako da nisam mogla da tačno prepoznam na koga je mislio poslanik Marijan Rističević. Jer, „neki“, to je široko, a posle toga je i poslanik Živković govorio „neki“ i nisam htela ni sa njegove strane bilo kako da reaguje. Oni najbolje znaju na koga su mislili. Istine radi, molim poslanika Rističevića da dozvoli da svi poslanici ulažu amandmane i mislim da nije mislio ništa zlonamerno, nego kolokvijalno. Zaista, s moje strane, nije mi bila namera da povredim Poslovnik. Ali, ako vi smatrate, mi ćemo glasati? Da li želite da stavimo na glasanje povredu Poslovnika? (Da) Molim službu da stavi na glasanje povredu Poslovnika. Poslaniku Borislavu Stefanović objašnjavam da je pokazivao rukom na Marijana Rističevića kada sam pitala za glasanje. Tačno znam šta sam pitala. Reč ima Meho Omerović, predstavnik predlagača. Inače, poslanici su predlagači.
Zahvaljujem se, poštovana predsednice. Pošto smo na samom kraju, jer je reč o poslednjem amandmanu na predložene dopune Krivičnog zakonika, želim da se zahvalim svim uvaženim koleginicama i kolegama, narodnim poslanicama i narodnim poslanicima, na doprinosu i na želji da se poboljša predloženi tekst amandmana. Nažalost, nijedan od amandmana nismo mogli da prihvatimo. Zahvaljujem se što ćemo za nekoliko minuta, ne „neki“ nego svi narodni poslanici glasati za predloženi tekst zakona. Posebno se zahvaljujem kolegama Pavićeviću i Živkoviću, uz jednu samo ogradu i odgovor kolegi Živkoviću. Kolega Živkoviću, vaš amandman nije odbijen zato što pripadate delu opozicione političke partije. Naprosto, to nije tačno, jer smo odbili amandman kolege Marijana Rističevića a koji, složićete se, baš pripada i to vrlo istaknuto delu vladajuće koalicije. Prema tome, zahvaljujem se svim narodnim poslanicima, jer ovaj zakon koji ćemo usvojiti za nekoliko minuta je zaista neophodan zakon za državu Srbiju. Hvala vam najlepše.
Reč ima narodni poslanik Dragan Nikolić. Izvolite, po amandmanu.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, SNS neće prihvatiti amandman koji smo dobili od cenjenih poslanika gospodina Zorana Živkovića i gospodina Vladimira Pavićevića zato što odudara od samog duha zakona koji smo predložili. Želja 199 poslanika koji su predložili ovaj zakon jeste bila prevencija da se pokaže jasna poruka, kako svetu da smo zemlja koja hoće da vodi vrlo miroljubivu politiku, tako i preventivna poruka svim eventualnim učesnicima. Čak smo sa ove govornice pozvali i one koji su izvršioci tog dela, odnosno biće za osam dana kada to bude inkorporirano u Krivični zakonik, se vrate sa ratišta, bez obzira iz kog motiva, kog razloga, šta ih je povelo, ideologija, želja za borbom, želja za dokazivanjem, novac i šta god drugo. Međutim, ne može se reći da smo imali želju da kao država uvedemo sistem taliona, odnosno osvete države prema tim učiniocima, pogotovo što se uglavnom radi o mladim ljudima i vreme osvete „zub za zub“ je daleko za nama. Mislim da ovaj amandman upravo ima tu ideju i upravo sam se obradovao kada sam čuo da su ova dva poslanika dala ovaj amandman, odnosno kada su rekli da će glasati za usvajanje ovog zakona i pomislio sam da to zaista pokazuje dobru volju i shvatanje da smo mi jedna ozbiljna i normalna država. Znate, kao u onom filmu – Neću jednu kartu, hoću pet, samo najmanje pet karata, tako izgleda ovaj amandman. Takođe, u profesionalnom smislu on je potpuno nelogičan. Ispada da osnovni deo krivičnog dela, odnosno za osnovno delo predviđena je kazna od šest meseci do pet godina po Predlogu zakona, za kvalifikovani oblik, ukoliko se izvrši u grupi, predviđena je kazna od godinu do osam godina, a za organizatore, finansijere i one koji drugim ljudima nude i organizuju ih, vode ih tamo, znači, rade profesionalno, predviđena je kazna od dve do 10 godina. To je jedan raspon kazni koji je imanentan našem krivičnom zakonodavstvu, nešto što je paralela između ostalih kažnjivih dela, a zamislite kolika bi bila kazna eventualno za subvencije koje uzmete za vinograd, a vinograd još nemate. Zamislite kada bismo tu sada predvideli neku kaznu, kako je neko ovde spomenuo, smrtnu. Naravno da je ona ukinuta davno, davno. Najkraće od svega ovoga, rekao bih da je moguće po ovom amandmanu i po ovome što je predviđeno da se izrekne kazna, i za osnovno delo i za kvalifikovano delo kada se izvrši u grupi, da kazna bude jednaka. Naime, predviđeno je amandmanom za osnovno delo od dve do deset godina, a za kvalifikovano delo, odnosno ako je izvršeno u grupi, od tri do 10 godina. Postoje ovde dve stvari, kada je donja granica tri godine, obično gornja bude 12 godina. To samo pokazuje jedno osnovno, odnosno notorno neznanje. Ako imate predviđene dve kazne u tom rasponu, onda je moguće da sud izrekne jednake kazne za, rekao bih, dva različita dela, odnosno sa mnogo težom posledicom. Zbog toga poslanička grupa SNS i iz mnogo drugih razloga neće glasati za ove amandmane, a naravno, glasaćemo za zakon u celini. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik dr Nebojša Petrović.
Uvažena predsedavajuća, poštovane koleginice i kolege, pažljivo čitam sve amandmane uvaženih kolega i brižno skupljam niti tokom obrazloženja koje daju na te amandmane i do sada mogu da konstatujem da skoro svi amandmani koje su uvažene kolege predlagali, pa po tome logički zaključujem da bi to mogao da bude slučaj i sa ovim amandmanom, nedostaje nešto suštinski, a to je glas „za“ i to ne bilo čiji glas „za“, već upravo uvaženih kolega predlagača. Zato pozivam uvažene kolege da pokažu veću odgovornost i istrajnost i, što je za mene najvažnije, poslanička čestitost. Pročitaću vam definiciju poslaničke čestitosti: „Ako poslanik – predlagač amandmana smatra da amandman koji je predložio ima smisla, u celini ili u pojedinostima, obavezan je da u toku Dana za glasanje glasa za.“ Nadam se da će ovaj amandman biti prilika da se konačno pokaže ta poslanička čestitost i ja ću ozbiljno razmotriti mogućnost da glasam i ja za ovaj amand-man. U svakom slučaju, to bi za mene bio utisak nedelje, a možda i meseca. Hvala vam.
Hvala. Ima još dosta vremena do kraja nedelje. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović.
Ovo je dobro, poštovane kolege, upravo ono o čemu smo pričali. Uvaženi doktor apeluje da se glasa za ovaj amandman i vidite da to nema veze sa partijama. Ako je neko rešenje dobro, uvaženi predlagaču, koristim vreme ovlašćenog predstavnika, onda to treba da se prihvati. Ima smisla, naša kaznena politika je takva da se najčešće primenjuju minimalne kazne ili uslovne osude, raspon od minimalne do maksimalne kazne u Krivičnom zakoniku, kao što znate, naši sudovi najčešće primenjuju na način da ljude iz raznih razloga puste ranije na slobodu, mlad je dečko, radi hiljadu sklekova i zgibova, popraviće se. Još ako je član vladajuće stranke, tim bolje.Još ako pada pod onu amnestiju, još bolje. Mladi ljudi koji treba da se resocijalizuju, da se vrate u društvo, da se poprave, što je priroda svake krivične sankcije u demokratskim društvima, treba da imaju šansu za to, ali ne tako što ponovo ostavljamo sudovima, hiljaditi put, mogućnost da idu na najnižoj mogućoj lestvici i da se kreću po najnižem stepenu odlučivanja. Oni, ljudi moji, jedva čekaju opravdanje da daju najblaže moguće kazne. Ne zameri se, ne pravi problem, ne talasaj, nemoj da praviš sada frku kad nam je tako lepo krenulo u reformama. E to je suština, to je ono što treba ovim amandmanom da izbegnemo. Mislim da je amandman dobar zato što precizira stvari, precizira kaznenu politiku, podiže lestvicu za određena krivična dela koja su po svom duhu i prirodi drugačija nego neka druga krivična dela. Nije u pitanju ničije obijanje trafike. U pitanju je organizovanje, sprovođenje i vršenje akata oružanih dejstava i terorizma, ako hoćete. Znači, to je drugačija stvar i smatramo da mora da se donji raspon obavezne krivične sankcije podigne. Nije tačno da je linearno, kako je jedan kolega ovde rekao, već je predlagač, gospodin Pavićević, postavio stvari stepenasto, gradualno. Znači, nije isto za svako krivično delo koje je ovde nabrojano 10 godina. To je samo za određeno tačno, čini mi se pod slovom B navedeno u predlogu, pa pogledajte u tekstu. Opet ponavljam, nemojte ljudi danas, 2014. godine, u vreme globalnog rata protiv terorizma, koji postoji, islamske države, u vreme toga kada ljudi u Iraku postavljaju automobil bombe i bombaši samoubice itd, da stavljate u isti koš, molim vas, kuvare, intendante i ne znam šta smo ovde sve čuli. Sledeća stvar, lepo smo zamolili predlagača – budite precizniji zbog tužilaca koji će baš to morati da uradi, da provere kako će on znati ko je bio intendant, ko je spremao ručak za teroriste, a ko je podmetao bombu. To će biti teško precizirati. I heroji i ljudski divovi, kao što je Aleksa Dundić, i heroji iz Španskog građanskog rata ne mogu nikad biti, ponavljam, u istom košu sa ljudima na koje se ovaj zakon odnosi. Ali, pošto ne možemo da izmerimo i pošto smo predlagali da precizirate šta je to pravedan rat, šta je to pravedan sukob, to ne može niko, naročito 2014, ali mi je drago da se predlagač slaže barem da to jeste vidljiva manjkavost ovog predloga dopune zakona. Ako se bar oko toga slažemo, dajte onda da ne brkamo, kako kažu deca, pojmove i da ovde stvari stavljamo u neodgovarajuću ravan. Nemojte, molim vas. Ako se neko bori protiv fašizma i protiv, kako smo juče zajednički konstatovali, određenih tirana, diktatora, ljudi koji pucaju u svoj narod, koji koriste vojsku, koji guše građanska prava i slobode, to nije isto kao ovo što radi islamska država, molim vas. Prema tome, pošto nemamo taj kantar i ne možemo to da izmerimo, dajte da pokušamo barem da minimum zakonski podignemo za određena krivična dela, da ne bi opet imali situaciju da tužilac, neopremljen, bez adekvatnog znanja, recimo u sudu u Pazaru, pravna pomoć nikakva, spora, traži informacije, ne dobija, traju procesi mesecima, godinama. Ko će onda biti kriv, gospodine Omeroviću? Kako ćemo te ljude da dovedemo i zakon do njegovog prirodnog ishodišta i do prirodnog kraja njegove primene? Prirodan kraj je čovek koji je počinio krivično delo na izdržavanju kazne. To je prirodni kraj. Ovim amandmanom se to jasno podiže za najteže krivično delo protiv mira, protiv civilizovanosti, protiv ljudskosti, protiv pravih vrednosti. Ali, pošto su to pravni standardi, ne može niko da ih precizira, a naročito nije mogao predlagač. Dajte bar onda da pokušamo kaznenu politiku u ovoj zemlji, najzad da pomerimo te harmonike koje naši sudovi stalno prave. Ako ima zakonski minimum, još uslovna osnova, ko bog, samo nemoj da se nekom zamerim. Neće, ljudi, to niko promeniti, sem Skupštine Srbije. Moramo to da razumemo. Nema te sudske prakse koja će to da ustanovi. Pokazala je upravo sudska praksa da nema te reforme sudova. Dakle, mislim da je ovo, recimo, jedan segment, jedan deo mozaika, kao što Skupština u poslednje vreme dosta nekih malih koraka preduzima, koji u velikoj slici možda nisu toliko značajni, ali u domenu naših aktivnosti i ovlašćenja svakako jesu. Ovo je jedan od tih koraka. Evo, zašto ne biste prihvatili ovaj amandman? Naročito mi je bilo interesantno da kažete da predlog Pavićevića odudara od duha zakona. Ne znam kako odudara od duha zakona, uvaženi kolega, molim vas. Evo, neka mi neko objasni. Šta je duh zakona, ako nije da kazni te ljude, da ih spreči u odlasku na ta ratišta? Kako je ovo protivno duhu zakona, ako onaj ko ih organizuje sprema i šalje tamo dobije višu kaznu nego što je predvideo predlagač? Zašto je to protiv duha zakona? Znate, vi ste centar desno. Ako ste centar desno, iznenađuje me da ste tako liberalni i čak u levo orijentisani oko blagih kazni i šanse za resocijalizaciju. To govori o vašem ideološkom lutanju. To meni ne smeta, samo to morate vašim biračima da objasnite. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima po amandmanu Zoran Babić. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospođo predsednice. Znam da je gospodin Stefanović eksponent bivšeg režima i znam da neke navike koje se nose iz prošlosti, na kojima si odrastao, kojima si zadojen, da se tih navika teško čovek odvikava. Jedna rečenica koja mi je zaparala uši, a izrečena je malopre, to je baš taj recidiv prošlosti. On kaže – ukoliko je neko član vladajuće stranke, onda, naravno, zakoni neće važiti za njega i neće važiti te kazne, nego će biti drugačije tretiran. Verujem da je to iz ideologije koja je tako nepromenljiva, tog bivšeg režima, i navika koja je toliko puta viđena do 2012. godine u sudstvu koje je reorganizovano i reformisano samo za one koji su tu reformu radili i samo za one sudije koji su, naravno, po diktatu iz Krunske ulice i dobili tu poziciju. Srpska napredna stranka od svog osnivanja, a u primeni od 2012. godine kada smo participirali, a sada vodimo Vladu Republike Srbije, ima jasno opredeljenje prema kriminalu i korupciji. Nulta tolerancija i da u toj borbi protiv kriminala i korupcije bilo kojeg vida zaštićenih nema. Tu svoju politiku nismo iznosili deklarativno, niti smo se zakonima i pravosuđem služili da bi se obračunavali unutarstranački, niti smo ljude držali u pritvoru mesecima i godinama, niti smo koristili pravosuđe zarad obračuna u biznisu, pa ko će pre do koje firme u privatizaciji da dođe ili do kvalitetnijeg zemljišta. Dobro bi bilo da onaj ko želi da učestvuje i ko je takmac u tome da završi u pritvoru. Naravno da to nije moglo bez amina i saglasnosti bivšeg režima. Ono što je Srpska napredna stranka uradila kada su nam spočitavali da u tu borbu nećemo ući dosledno, pošli smo od najjačih, od najmoćnijih, od onih koji su bili i čija su imena sa šapatom govorena u Srbiji. Tada su nam rekli da nećemo udariti na naše koalicione partnere jer nam je Vlada bitnija, bitnije su fotelje nego što je borba protiv kriminala i korupcije. Tada su procesuirani neki ljudi koji su radili neke stvari nepravilno u „Galenici“ ili u nekim drugim firmama. Tada namje spočitano da nećemo protiv naših, da nećemo protiv onih koji imaju člansku kartu Srpske napredne stranke. Podsetiću i vas i javnost, da u jednoj teškoj sednici za Srpsku naprednu stranku u januaru ili februaru ove godine, da je ukinut imunitet narodnom poslaniku Srpske napredne stranke za kojeg je tužilaštvo imalo valjane dokaze i pokrenulo istragu. Toliko o toj rečenici koja je spočitana Srpskoj naprednoj stranci, da je dovoljno da imaš člansku kartu vladajuće stranke i da će i tužilaštvo i sudstvo i bilo ko da radi na drugačiji način. Verujem da je kolega Stefanović o tome govorio o prošlosti. Verujem da je govorio o vremenu kada su on i njegova stranka vodili ovu državu, vodili pravosuđe i da se to na taj način, i odnosilo, i radilo, i da se njegov govor odnosi na 2012. godinu, jer građani Srbije prepoznaju tu rečenicu i vezuju je za period bivšeg režima i vezuje je za period do 2012. godine. Što se tiče ovog zakona i samog predloženog amandmana možemo da govorimo i o težim kaznama, možemo da govorimo i o većim kaznama, ali ono što je srž, što je bit ovog zakona nisu samo represivne mere, nisu samo kazne. Kada neko ode i umesto znanja, umesto iskustva, umesto turistički, umesto posla, umesto edukacije, školovanja, umesto građenja mostova, prijateljstava, umesto dovođenja investicija, kada ode negde na neku svetsku destinaciju i lati se oružja i time obruka i sebe i zemlju iz koje dolazi, tada je kasno. Taj čovek je izgubljen, ne samo što mu je život ugrožen već zato što je izgubljen i za naše društvo. Tu bih se i pozvao na govor gospođe Ćorović koji je bio krajnje iskren i dobronameran da mi te ljude ovakvim zakonom želimo da sačuvamo. Ne samo da sačuvamo njihove živote već da ih sačuvamo u ovoj državi. Kada odu, kada se late oružja, po mom skromnom mišljenju mislim da ti ljudi više nisu funkcionalni, da ti ljudi mogu da budu samo žarište i uzročnik problema o kojima je pričao i gospodin Drecun, da mogu biti samo jezgro i klica takvih stvari koje bi zasejali i na ovim prostorima. Zbog toga mislim da je ovaj zakon ovakav kakav je predložen i za koji će dobiti podršku Srpske napredne stranke ne samo potpisima već i glasanjem, prilika da sačuvamo ljude, prilika da ovaj zakon bude prevencija, da do učestvovanja u ratnim dešavanjima na bilo kojem prostoru ne bude. Da sačuvamo i živote tih ljudi, da sačuvamo u granicama naše zemlje da oni postanu funkcionalni članovi naše zajednice. Naravno da nije jedan zakon dovoljan. Naravno da je mnogo toga u ekonomiji, u prosperitetu, u evropskoj budućnosti naše države. Zašto bi neko iz jedne uređene, prosperitetne, dobre države, države u kojoj će svaki pojedinac moći da završi školu, u kojoj će moći da se zaposli, u kojoj će moći od svog posla da živi i da radi, da stvara porodicu, zašto bi neko išao iz te države rizikujući život. Srpska napredna stranka je posvećena miru. Posvećena je toleranciji, posvećena je gradnji najboljih odnosa u regionu, ne samo u regionu, sa svim zemljama sveta. Mislim da je svakom normalnom i pristojnom čoveku u našoj državi sukoba i ratova preko glave. Mislim da ljudi ne žele čak ni da se sećaju tih groznih stvari koje su se dešavale na ovim prostorima. Kamo sreće da su neke druge države devedesetih godina imale ovakve zakone. Kamo sreće da neki drugi građani, nekih drugih država nisu došli na prostore i na deo teritorije Srbije, na deo Kosova i Metohije, i u Bosni i u Hrvatskoj. Koliko manje žrtava bi bilo? Koliko spašenih života? Koliko spašenih glava bi bilo? Ovo je jedan zakon koji pridružuje Srbiju jednoj najširoj mogućoj koaliciji normalnih, pristojnih, uređenih država koje ne žele da učestvuju i da njihovi građani ne učestvuju u zverskim sukobima na bilo kojoj destinaciji. Da li je ovaj zakon mogao da bude bolji ili gori, ili drugačiji? Mogao je, naravno, ali ovakav zakon je dovoljan korak u prevenciji da niko od naših građana ne ode ni u Siriju, ni u Irak, ni u Ukrajinu, ni bilo gde. Ne delim ljude u Srbiji na bradate i bezbrade. Delim samo na one koji su spremni da prekrše zakon, uzmu pušku u ruke i da se bilo gde bore ili da bilo gde pomažu tako nešto i na one pristojne i normalne koji žele da grade svoju državu i najbolje odnose. Mislim da je pred Narodnom skupštinom, pred Vladom, pre nama kao društvom još mnogo koraka da od našeg društva napravimo normalnu, pristojnu državu, deo evropske porodice naroda gde će mladi ljudi, gde će ljudi uopšte razmišljati o poslu, o radu, o ljubavi, o formiranju porodice, a ne da razmišljaju da li će za neki novac ili iz neke ideologije bilo kakve otići i boriti se i rizikovati svoj život i rizikovati ugled svoje države time što će se boriti i praviti stvari koje nisu u skladu sa zakonom. Zbog toga će u danu za glasanje, verujem u narednim minutima, Srpska napredna stranka podržati i glasati za ovaj zakon.
Zahvaljujem gospodine Babiću. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović.
Tačno, teško se čovek odriče starih navika iz starih zadojenosti, kaže moj kolega lider većine. Mislim da je to potpuno jasno da to govorite iz ličnog iskustva. Takođe, mislim da je potpuno jasno da kada kažete nisu samo represivne mere srž ovog zakona da pokazujete da ne razumete uopšte šta je tema današnje sednice. Koje su to, gospodine Babiću, druge mere srž ovog zakona, ako nisu represivne, s obzirom da govorimo o izmeni Krivičnog zakonika, da vas obavestim.
Gospodine Stefanoviću molim vas da se ne obraćate drugom narodnom poslaniku.
Dobro, izvinjavam se. Ono što je takođe jako zanimljivo, ne želim da ulazim u priču o tome, pošto drugo ništa i ne znate da radite sem da pričate o prošlosti, ali ću da vas pitam, ako je tačno sve to što ste rekli o vašem pravosuđu, o efikasnosti, o tom beskompromisno i beskrupulozno se borite protiv svih vidova organizovanog kriminala i korupcije, recite nam danas ovde – koliko je ljudi osuđeno za krivično delo korupcije od kada ste vi na vlasti? Nula. Da li ćete to da primenite na gospodina Caneta Subotića i Bogoljuba Karića koji isto čekaju pravdu? Pošto oni isto čekaju pravdu, gospodine Babiću, da li će oni da dočekaju tu pravdu o kojoj vi pričate? Hoćete da oslobodite 300 miliona nekih para „Univerzal banke“ što „Krušik“ drži zarobljeno, ne mogu da rade, ne mogu plate da isplate. Pošto ste juče, prekjuče držali predavanje o „Krušiku“, apsolutno ste u svakom momentu izbegli sudar sa istinom. Apsolutno. Zašto govorite ovakve stvari kad znate da vam se teško vraćaju. Kakva je efikasnost pravosuđa?
Vreme vam je isteklo. Zahvaljujem vam. Prošlo je tri minuta i pet sekundi. Hvala vam. Reč ima Zoran Babić, replika.
Gospođo predsednice, ne postoji pravosuđe Srpske napredne stranke. Ne postoji pravosuđe ni jedne stranke. U Srbiji postoji pravosuđe Republike Srbije kao nezavisna grana vlasti. Još jedan recidiv prošlosti smo mogli da vidimo iz tog žara i žaljenja za benefitima vlasti u svakom govoru prethodnog govornika. Žal za svim onim stvarima koje vlast samo u jednom segmentu nosi. Ono što bih podsetio i gospodina Stefanovića, ono što bih podsetio i svakog narodnog poslanika, pravosuđe je nezavisna grana vlasti u kojoj ni jedan političar i niko ne sme da učestvuje, niti može da naručuje, niti da donosi presude. Tako je bar od 2012. godine, a nije bio slučaj do 2012. godine. Sto pedeset optužnica je podignuto i potvrđeno u Specijalnom sudu za organizovani kriminal i taj izveštaj je doneo u ovu Narodnu skupštinu predsednik Vlade, gospodin Aleksandar Vučić, na slične optužbe gospodina Stefanovića. Mi nismo od 2010. godine, kada smo kod te borbe protiv kriminala i korupcije, nismo imali ni strategiju u borbi protiv korupcije. Strategiju nismo imali. Tolika lenjost skupštinske većine 2010, 2011. godine. Nije im bila bitna borba protiv korupcije, nisu doneli strategiju, a kamoli zakonska akta. Šta je obrazloženje za tako nešto? Znam da će kolega reći – sada je to buka, sada je bes, ali nema dokaza za takvo nešto. Ova Vlada Republike Srbije je posvećena borbi protiv kriminala i korupcije. To pokazuju i izveštaji gde smo bili do 2012. godine na 87. mestu po borbi protiv kriminala i korupcije, sada na 72 mestu…
Zahvaljujem. Vreme za repliku je isteklo.
… i idemo dalje do onih zemalja koje su uređene u tome.
Zahvaljujem. (Borislav Stefanović, s mesta: Replika, član 104.) Replika? Zapisala sam - za sledeće optužbe Borislav Stefanović. Objasnite mi šta je tu uvredljivo, po članu 104. (Borislav Stefanović, s mesta: Ne mora biti uvredljivo, pročitajte. Piše – iako je izrečeno nešto što je interpretirano.) Mora po članu 104. koji ste vi doneli u Poslovniku, mora uvredljivo. Ne može pohvalno, nažalost. „Za sledeće optužbe Borislav Stefanović“, nema čak ni interpretaciju. Izvinjavam se ne mogu da vam dam reč i ovo će se pretvoriti u raspravu o nečem potpuno drugom, a ne o amandmanu na član 1. koji su podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Prema tome, davaću reč poslanicima koji žele da govore o amandmanu na član 1. ova dva poslanika. Mislim da se većina poslanika slaže sa tim. Da li neko želi da govori o amandmanu na član 1. koji su zajedno podneli poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević, molim da se prijavi, striktno po amandmanu. Reč ima Vladimir Đukanović, mislim da čeka oko sat vremena. Izvolite.
Hvala, uvažena predsedavajuća. Prosto moram da prokomentarišem, lako je da se ovakav amandman donosi od strane nekoga, odnosno da se podnosi od strane nekoga ko, recimo je, afirmisao akciju Sablja gde ljudi nisu imali čak pravo ni na advokata. Ali, zašto ovo govorim? (Borislav Stefanović, s mesta: Kakve to veze ima sa amandmanom? Nemaju osnova da govore.) Budite strpljivi. Vezano za sam amandman…
Molim Borislava Stefanovića da ne viče, da ne dobacuje, da ne pokušava da vodi sednicu. Biće prilike, biće izbora, vodićete sednicu. Izvinjavam se, napraviću pauzu od pet minuta da bi poslanici koji imaju nameru da dobacuju, viču, vode sednicu umesto predsednika ili predsedavajućeg, shvatili o čemu se radi danas na sednici. Ne mora ni pet minuta, minut, dva, ali stvarno da se vratimo na temu koja je izuzetno važna i za Srbiju i za zemlje regiona i zato smo i predložili ovaj… Ako ostanete u sali, ne moramo ni pet minuta, ovo je pauza samo da ne bi bilo dobacivanja jedni drugima. Omogućavamo poslaniku, ali molim vas govorite o amandmanu, nemojte širiti teme. Izvolite.
Hvala vam. Vezano za sam amandman, pošto smo čuli razne diskusije, ovde se mešaju babe i žabe. Zašto? Zato što uvaženi prethodnik, koga zaista uvažavam kao nekoga sa druge strane sa kime mogu uvek lepo da polemišem je pričao o terorizmu. Krivično delo terorizma je već inkriminisano u našem krivičnom zakonodavstvu, tako da kada bi neko svakako regrutovao ljude za ISIS, odnosno za Siriju, on bi potpadao pod to krivično delo terorizma. Ovde uvodimo novo krivično delo koje se vezuje za učešće u ratovima u stranim državama. Znate, lako je biti neko sa dvostrukim aršinima. Ako bi neko sada ove mlade ljude, na primer, sa 18 ili 19 godina tako strogo kažnjavao, a recimo priča nam da su Koča Popović ili recimo Blagoje Parović bili heroji, što svakako možemo da uvažimo, borili su se možda za plemenitu ideju, ne možda, nego sigurno u španskom građanskom ratu, ali po tadašnjim zakonima Kraljevine Jugoslavije oni bi bili teroristi, njih biste onda osudili žestoko zato što ovo tražite. Recimo, današnjeg predsednika Urugvaja Hoze Muhiku, on je bio tupamaros. Vi biste ga žestoko osudili na osnovu ovoga što danas tražite. (Borislav Stefanovi, s mesta: On je u svojoj zemlji.) Nemojmo da imamo samo dvostruke aršine, recimo kada govorimo sada o Ukrajini. Neko će reći – ja sam otišao iz plemenitih ideja da se borim protiv fašizma, jer tamo desni sektor afirmiše Stjepana Banderu i kaže – ja sam otišao da se borim protiv fašizma. Mi to hoćemo da sprečimo, da generalno ljudi idu u ratove u drugim državama, ali nemojmo da budemo ponekad licemerni, pa negde nešto blagonaklono gledamo, a negde recimo kažemo – e ovde su bili heroji, junaci. Sve je to, naravno, veoma diskutabilno kroz istoriju i zato ja ne mogu, a evo daću vam na neki način možda neko lično priznanje, svako od nas je u mladosti svašta radio. Ja lično bio sam možda čak i deo, evo što vi danas ovo nazivate huliganskim, navijačkim grupama. Da, ja to u 18 svojih, 19 godina.
Poslaniče, obraćajte se meni molim vas gestovima i rečima.
Ne danas, nego danas se stidim recimo nekih stvari što sam radio sa svojih 18 ili 19 godina.
Nemojte molim vas, vratite se na amandman.
Upravo je vezano za amandman i za samu kaznu.
Da, ali nemojte sebe da stavljate u te kontekste.
Recimo, imao sam sreću da me je na primer možda tada policija ne sankcioniše, odnosno da me ne uhvati, mogao sam možda da dobijem tri ili pet godina, da li bih bio izgubljen za ovo društvo? Možda bih, ali recimo danas sa 35 godina se stidim nekih stvari koje sam tada radio. Kako danas nekoga ko ima 18 godina, zaluta u terorističku grupu ili bilo gde, da ga kaznite sa pet godina zatvora? Morate da vodite ipak računa o tome, jer zaista možemo da imamo velikih problema, da čitave generacije i generacije izgubimo. Hvala.
Hvala. Reč ima dr Vladimir Pavićević, po amandmanu.
Poslovnik.
Hoćete li reč po amandmanu, to mi prvo recite?
Prvo tražim reč prvo po Poslovniku zbog govora poslanika Vladimira Đukanovića.
Daću vam jer moram, ali ne znam ko je tu povredio Poslovnik, kada je čovek pričao o svojim iskustvima. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice Narodne skupštine, zaista mi je namera da doprinesem tome da ovde se držimo tačke dnevnog reda i da ne promovišemo neke loše stvari. Smatram da je bilo neophodno ne samo da upozorite na osnovu člana 106. gospodina Đukanovića sada, nego da mu izreknete meru opomene, jer je gospodin Đukanović narodni poslanik u ovoj Skupštini, on je u svom govoru nama saopštavao kako je u mladalačkim danima bio, ne znam da li ste vi to čuli, bio deo huliganskih grupa. On je ovde narodni poslanik i razumem da gospodin Đukanović sada na taj način promoviše nešto što u Narodnoj skupštini ne sme da promoviše, nego čega bi svaki čovek, a naročito ako je narodni poslanik, trebao da se stidi.
Baš suprotno. Daću vam tačno stenogram i videćete da ste u zabludi.
Dobro, ali mislim da je trebalo da se interveniše oštrije.
Baš je suprotno govorio. Poslaniče Đukanoviću, nemate pravo na repliku na povredu Poslovnika, to znate. Za reč se javio dr Vladimir Pavićević po amandmanu, čeka 60 i nešto minuta po mojoj proceni. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice, gospođo Gojković, hteo bih samo da podsetim još jednom ovde da mi već neko vreme raspravljamo o amandmanu na član 1. Predloga zakona o dopunama Krivičnog zakona, koji smo na ovaj predlog zakona zajednički podneli gospodin Zoran Živković i ja. Ovde nudim tri argumenta, poštovana predsednice Narodne skupštine na osnovu kojih smatram da gospodin Omerović treba da promeni svoj stav, da prihvati naše obrazloženje za ovaj amandman i da sadržina našeg amandman postane deo Predloga zakona, a pošto gospodin Omerović jeste uveren da će biti usvojen taj Predlog zakona, znači deo zakona. Poštovana predsednice, tri su stvari koji nudim kao dodatnu argumentaciju. Najpre, gospodin Omerović je, ja mislim, već napravio jednu grešku u proceduri, u procesu predlaganja ovog zakona. On se konsultovao sa svim narodnim poslanicima koji su deo vladajuće koalicije, a, npr, poštovana predsednice, nije došao na konsultacije kod gospodina Živkovića i mene da nas pita za mišljenje za članove Predloga zakona koje ovde predstavlja. Da je gospodin Omerović došao na konsultacije kod nas dvojice možda ne bismo danas bili u prilici da raspravljamo o ovom amandmanu. Možda bismo se, poštovana predsednice, gospodin Omerović i mi usaglasili tada da ovo bude deo Predloga zakona koji on ovde brani. Mislim da je to bila prva greška. Smatram da gospodin Omerović ne treba danas da napravi i drugu grešku, da ne prihvati naš amandman. Druga stvar, poštovana predsednice Gojković, mi smo obrazložili u našem amandmanu da smatramo da za ovaj prekršaj za koji Predlog zakona danas brani gospodin Omerović, ta vrsta prekršaja zahteva oštriju kaznenu politiku. Mi imamo obrazloženje za to. Da podsetim, gospodin Omerović je branio stav svih predlagača, svih narodnih poslanika. Član 1. kaže – državljanin Srbije koji učestvuje u ratu ili oružanom sukobu u stranoj državi kao pripadnik vojnih ili paravojnih formacija strana u sukobu, a nije državljanin te strane države, kao ni pripadnik zvanične misije međunarodne organizacije čiji je Srbija član, kazniće se zatvorom od šest meseci do pet godina. Mi smatramo da naš argument oštrije kaznene politike podrazumeva izmenu ovog stava u članu 1. koji se menja smatramo da predviđena kazna treba da bude dve godine do deset godina. Slušajući gospodina Omerovića malo pre, slušajući gospodina Petrovića iz napredne stranke, gospodina Babića iz napredne stranke, gospodina Stefanovića, gospodina Živkovića kada je obrazlagao amandman, ja sam zaključio da svi oni govore da je ovo što smo mi predložili u redu prihvatljivo. Evo, i gospodin Petrović iz SNS. Ja se nadam da će gospodin Babić, npr, i tokom ove rasprave i u danu za glasanje malo da oslušne i neka drugačija viđenja narodnih poslanika iz njegove poslaničke grupe, da se prihvati ta mogućnost drugačijeg, boljeg tumačenja, poštovana predsednice. Isto tako smo smatrali da u stavu 2. istog člana reči „jedne do osam godina“ treba da se zamene rečima „tri do deset godina“. Dakle, sledimo jedan princip i molim, poštovana predsednice Narodne skupštine, gospodina Omerovića da možda, pošto nije konsultovao nas oko sadržine ovog amandmana, konsultuje uvaženu profesorku Pravnog fakulteta koja sedi u njegovoj blizini, da vidimo da li profesorka ceni logiku i obrazloženje koje mi nudimo za ovaj amandman ili profesorka takođe smatra da gospodin Omerović ne treba da prihvati naš amandman. Strašno bi nas interesovalo da čujemo mišljenje jedne osobe koja može da da ovde i da kaže jedan stručni sud. Poštovana predsednice, u okviru drugog argumenta podsećam da u novom članu 386b stav 1. reč: „dve“ treba da se zameni rečju: „pet godina“, sve u duhu oštrije kaznene politike za prekršaj za koji smo se ovde očigledno dogovorili da je težak ali ne možemo da idemo blagom kaznom za najteže ili teške prekršaje, poštovana predsednice Narodne skupštine. Treći argument gospodinu Omeroviću, poštovana predsednice, mi nismo zlopamtila. To što gospodin Omerović nije zakazao konsultacije za nas, nas neće sprečiti da pozovemo gospodina Omerovića i gospodina Babića i vas, gospođo Gojković, da gostujemo svi kod Olje Bećković u „Utisku nedelje“ u nedelju u 21,00 sat. Zahvaljujem.
Znala sam da ćete u poslednjoj sekundi da izađete iz teme. Dozvolite mi samo da vam kažem da nije prekršaj, već krivično delo je u pitanju. Zato su i kazne takve. Reč ima predlagač Meho Omerović. Izvolite.
Poštovana predsednice, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, verujem da delim utisak sa svim narodnim poslanicima da je uvek zadovoljstvo slušati uvaženog profesora Pavićevića. To je pričinio i ovaj put. Uši mi odzvanjaju koliko je puta spomenuo moje prezime. Hvala vam, gospodine Pavićeviću, na tome što cenite doprinos i SDPS, čiji sam član, a i vladajuće koalicije i 199 poslanika koji su svojim potpisima stali iza ovog predloga koji ćemo usvojiti. Pošto niste zlopamtilo, i sami ste rekli, a ja jesam grešan, sledeći put, a to će biti veoma brzo i uskoro, kada budemo predložili neke nove izmene ili dopune zakona, budite sigurni, vama i kolegi Živkoviću ću ponuditi na potpis taj predlog zakona. Na samom kraju, pošto treba da usvojimo ovaj jedan neophodan zakon koji je država Srbija dugo čekala, želim da se zahvalim svim narodnim poslanicima koji su učestvovali u raspravi, svima onima koji shvataju da je ovo značajan i važan korak države Srbije kroz uvođenje ova dva nova krivična dela ka uspostavljanju pravnog poretka u kome će biti zabranjeno i u kome će biti krivično delo učestvovati na ratnim žarištima, odnosno učestvovati u ratu na bilo kojoj od strana koje su zaraćene u nekoj stranoj državi, posebno posle koga će biti zabranjeno organizovanje, vrbovanje i sve ono što smo predvideli ovim zakonima. Ne bih odugovlačio i ne bih vašu pažnju više zadržavao. Još jedanput, hvala svima. Pozivam vas da za nekoliko minuta, kada predsednica Skupštine odredi trenutak za glasanje, svi svojim glasovima podržite ovaj zakon. To će biti odlična potvrda i fantastična, rekao bih, poruka i građanima Republike Srbije, regionu i svetu da će lampice koje budu zasvetlele posle ovoga glasanja biti identične boje. Hvala vam najlepše.
Zahvaljujem. Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Poštovani narodni poslanici, s obzirom na to da je Narodna skupština završila raspravu o jedino tački dnevnog reda ove sednice, saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određujem petak, 10. oktobar 2014. godine, sa početkom u 11,50 časova, kao dan za glasanje o tački dnevnog reda Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Imamo pauzu od pet minuta da dobijemo sinopsis zbog povreda Poslovnika kojih je bilo i da se vama podele sinopsis za glasanje. [[Posle pauze]] Poštovani narodni poslanici, pre nego što pređemo na odlučivanje, potrebno je da utvrdimo kvorum. Podsećam vas da je članom 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine u danu za glasanje postoji ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno je da u sali prisutno 152 narodna poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da prema tome postoje uslovi za odlučivanje. Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o dopunama Krivičnog zakonika, u načelu. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 169, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo pet od ukupno prisutnih 174 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila Predlog zakona u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – pet, uzdržanih – nema, nije glasalo 164 od ukupno prisutnih 175 narodnih poslanika. Konstatujem daNarodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Balša Božović. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 10, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo 165 od ukupno prisutnih 176 narodnih poslanika. Konstatujem daNarodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Sulejman Ugljanin, Sabina Dazdarević i Enis Imamović. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – dva, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo 173 od ukupno prisutnih 176 narodnih poslanika. Konstatujem daNarodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 12, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo 162 od ukupno prisutnih 175 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o dopunama Krivičnog zakonika u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 172, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo tri od ukupno prisutnih 175 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog zakona o dopunama Krivičnog zakonika. Povodom ukazivanja narodnih poslanika na povrede Poslovnika Narodne skupštine, podsećam vas na odredbu člana 103. stav 6. Poslovnika, prema kojoj ako i posle objašnjenja predsednika Narodne skupštine, odnosno predsedavajućeg, narodni poslanik smatra da je povreda učinjena, može zahtevati bez prava na obrazlaganje da se Narodna skupština bez pretresa o tome izjasni u danu za glasanje. Saglasno navedenim odredbama Poslovnika, prelazimo na odlučivanje. Narodni poslanik Vladimir Pavićević, na sednici 10. oktobra 2014. godine, u 11,00 časova ukazao je na povredu člana 107. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo 155 od ukupno prisutnih 160 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje i odlučivanje o jedinoj tački dnevnog reda ove sednice, saglasno članu 102. Poslovnika, zaključujem Drugu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Zahvaljujem.