Zahvaljujem se predsedniče. Postaviću, kao i dosad određena pitanja nadležnim institucijama konkretno koja se tiču velikog broja ljudi koji žive i na jugoistoku Srbije i u celoj Srbiji. Konkretna pitanja su vezana za EPS i za pretplatu koja se isplaćuje preko EPS-a Javnom servisu RTS-a. Pošto smo svedoci da veliki broj ljudi na teritoriji Srbije preko EPS-a plaća i RTS normalno da očekuje da pokrivenost i prisutnost iz tih regija da bude na javnom servisu što mogu da kažem da nije baš tako, ali suština mog pitanja jeste kako postoji mogućnost da se taksa, koju plaćaju svi građani Srbije, a ja sad konkretno to kažem za područja sa težim uslovima života, za područja seoska, za brdsko planinska područja, gde imamo problem da veliki broj naših žitelja, to su mahom stari ljudi u seoskim područjima koji su imali, koji su živeli u tim područjima i desi se zbog starosti da čovek umre njegovi naslednici ukoliko ne isključe struju, a normalno bi bilo da niko ne isključi struju, zato što je to nešto što je bitno, on želi da ima to svoje ognjište, oni u tim kućama gde ima to merno mesto, osim što plaćaju tu taksu, struju, plaća se i taksa konkretno vezano i za pretplatu RTS-a. To važi za te ljudi koji ne žive u tim kućama, to važi i za ekonomska dvorišta. Konkretno u našim seoskim područjima postoji mogućnost da ljudi žive u kući, a ekonomsko dvorište odvojeno od njih 50 ili 100 metara i oni ukoliko imaju to merno mesto i na tom mernom mestu plaćaju pretplatu RTS-a. Mislim da nije normalno, jer krave, ovce, svinje, kokoške verovatno ne gledaju RTS i to bi trebalo normalno da se ne naplaćuje tim domaćinstvima. Imamo i situacije kada sada dođe do navodnjavanja, imamo kvalitetne voćnjake, gde ljudi žele da se bavi navodnjavanje, da to bude sve kako treba i oni tu imaju merno mesto i oni tu isto moraju plaćati pretplatu RTS-u. To je namet za naše poljoprivredne proizvođače i da bi oni to mogli da ne plaćaju treba da podnesu određene zahteve, to je procedura, a u krajnjem slučaju oni tu gube vreme, a nekada to ne urade nego plaćaju i to njima ide iz svog budžeta koji je i ovako u teškoj situaciji. Moje pitanje, da li postoji mogućnost da se takvim ljudima koji imaju takve probleme, da imaju dva merna mesta, jedno gde žive, na drugo su ekonomsko dvorište štale i to gde je njihov izvor prihoda, od toga žive, da tu ukoliko ima dva merna mesta da se na tom drugom mestu da se ne plaća RTS i da se oni od toga ljudi oslobode i normalno to je potreba i poziv da se to što pre reši, jer suština svega jeste da veliki, najveći broj naših ljudi koji žive na jugoistoku Srbije, a i u ostalim područjima brdsko planinskim kako sam rekao, to su redovni pretplatnici i RTS-a, i normalno redovno plaćaju struju i zbog toga oni sad zbog svog poštenja i dobrote oni sada plaćaju nešto više nego ovi naši prijatelji i sugrađani koji žive u velikim centrima. Za mene kao čoveka to je bitno da se reši, da se ne plaća pretplata za RTS na takvim mestima gde se već isplaćuje za to gde oni ljudi žive i to da se ne naplaćuje. I to treba da uradi ili EPS ili koordinirano sa RTS. Radio televizija Srbije normalno neće da se odrekne svojih naknada, ali mislim da nije u redu da se nekom naplaćuje dva puta, iako je jedno domaćinstvo, a štala izdvojena i tu ima merno mesto. Još jednom pozivam sve nadležne da to reše za dobrobit naših i poljoprivrednika i onih ljudi čije su kuće ostale u nekim selima, a oni žive u nekim većim centrima. Još jedna od bitnih stvari, ovo ću sada da kažem, i za mene je ovo bitno da to bude rečeno, na dobrobit svih, da ne bude aprilska šala, jeste danas 1. april. Ja bih danas iskoristio priliku……
Nema više prilike, pošto je 5 minuta prošlo.
Samo da zahvalim našoj reprezentaciji i našem Draganu Stojkoviću Piksiju, koji je iz Niša iz Pasje poljane, čovek koji vodi reprezentaciju na najbolji način, bravo Dragane, bravo Piksi, napred za našu Srbiju.
To se slažemo. Pošto kao što znate, idemo po jačini grupe, ali pošto se niko sada ne javlja, ne javljaju se ove grupe ranije koje imaju. Izvolite onda Đorđe Milićević.
Hvala gospodine Dačiću, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, danas se navršava tačno 20 godina, od kako je bivši predsednik Srbije i SRJ, uhapšen, a par meseci kasnije, tačnije na Vidovdan, 28. juna, kidnapovan i isporučen Haškom tribunalu. Ovaj izdajnički i sraman čin jedinstven je u svetskoj istoriji po mnogo čemu. Prilikom hapšenja, domaćim istražnim organima, Milošević je bio osumnjičen za zloupotrebu službenog položaja. Milošević je bio prvi aktuelni predsednik jedne države, koji je optužen za ratne zločine pred nekim međunarodnim sudom. Nakon izručenja Haškom tribunalu po ovoj optužnici za ratne zločine na Kosovu i Metohiji pridodata je i optužnica za ratne zločine i genocid u Bosni i Hercegovini. Vratio bih se na momenat izručenja i praznik koji ima izuzetno veliku simboliku u našem narodu, a to je Vidovdan. Predstavlja jedan od naših najznačajnijih duhovnih, istorijskih praznika i podseća na stradanja srpskih vojnika na Kosovu daleke 1389. godine. Ovaj datum ostaće upamćen u novijoj istoriji kao dan izdaje nažalost. Slobodan Milošević izručen je Hagu na osnovu Uredbe Vlade koji je Ustavni sud proglasio neustavnom. Dosovska vlast je Ustavni sud proglasila Miloševićevim, njihovu odluku nelegitimnom i time najgrublje prekršila ustavni poredak jedne zemlje mešajući se u rad sudske grane vlasti koja bi u svom radu trebalo da bude i samostalna, nezavisna, imuna na sve vrste pritisaka i na sve vrste uticaja. Mešanje izvršne grane vlasti u rad sudske vlasti nikada nije bio očigledniji nego tada. Ne smem ni da pomislim kako bi aktuelna vlast bila prikazana u domaćim i svetskim krugovima ukoliko bi se nešto slično desilo danas. Svakako kao izdajnička, petokolonaška. Nama se to danas ne može desiti. Sve što radimo radimo u najboljem interesu svih naših građana i naše države, što se za dosovce ne bi moglo nikada reći. Sa ove vremenske distance postavio bih pitanje Vladi Republike Srbije da li je akt hapšenja i izručenja Haškom tribunalu predsednika Slobodana Miloševića bio legitiman? Još jedna izuzetno važna stvar, ne samo za nas iz Socijalističke partije Srbije, mi smatramo da građani Srbije zaslužuju istinu, a to je Slobodan Milošević je u Haškom Tribunalu preminuo pod sumnjivim okolnostima, a izveštaj Tribunala malo je reći vređa inteligenciju svakog iole razumnog građanina. Isti oni političari koji su Slobodana Miloševića izručili Haškom tribunalu licemerno su izjavili saučešće porodici i SPS i najavili da će Vlada Republike Srbije da traži detaljan izveštaj o ovom tragičnom događaju. Postavio bih još jedno pitanje, da li postoji zvanična informacija o tome da li je tadašnja vlada preduzela neke konkretne korake u ovom pravcu, koje i da li imamo relevantne podatke o tome? Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Stefan Srbljanović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Prioritet koji je Vlada Republike Srbije, na čelu sa premijerkom Anom Brnabić i u saradnji, koordinaciji sa predsednikom Aleksandrom Vučićem odredila i označila kao nešto od izuzetne važnosti jeste briga o mladima, odnosno borba za to da mladi svoju budućnost grade u Srbiji. S tim u vezi, Planom „Srbija 2025“ predviđena su sredstva u iznosu od 600.000.000 evra za te svrhe i način za dostizanje prosečne plate od 900 evra do 2025. godine. Zbog čega je to bitno? Pre svega, jer je preduslov za sprečavanje daljeg odlaska mladih ljudi u inostranstvo, bolji životni standard i stvaranje uslova, odnosno otvaranje radnih mesta kako za mlade sa visokoškolskim obrazovanjem, tako i za one bez fakultetske diplome. Ubeđen sam kao neko ko je jedan deo svog života proveo u inostranstvu radeći da nigde nije lepše kao kod svoje kuće, ali u onom trenutku kada možete da živite normalno od svog rada i kada imate priliku da vaše znanje, rad i trud budu vrednovani i ocenjeni na pravi način. Ono što je svakako pozitivan primer i pokazuje da je Srbija na dobrom putu i da stvari u Srbiji idu na bolje kada je reč o ovoj temi jeste svakako „Kontinental“ iz Novog Sada koji je u prethodne tri godine zaposlio oko 500 mladih inženjera. Samim tim ohrabruje i Izveštaj Bečkog instituta za međunarodne ekonomske studije koji konstatuje priliv mladih visokostručnih ljudi u Srbiji, a nešto što je u suprotnosti sa onim što smo do sada imali priliku da slušamo i to su navodi o odlivu mozgova iz naše zemlje. Taj institut, podsetiću vas, nije nikakva produžena ruka ove države i Vlade, već relevantna i priznata institucija inostrana i ona svoje rezultate, rezultate svojih istraživanja dobija jako preciznom metodologijom i stoji iza svih dobijenih rezultata. S tim u vezi, moje današnje pitanje upućeno je Vladi Republike Srbije, pre svih, premijerki Ani Brnabić i resornom ministru Siniši Malom, s obzirom da dobijam veliki broj pitanja pripadnika mlađe populacije. Te mlade ljude, pre svega interesuje da li će država ove godine krenuti u najavljenu izgradnju stanova za mlade bračne parove, odnosno u kojim gradovima i opštinama će ti stanovi biti građeni i koji će biti uslovi za njihovo dobijanje? To je samo jedan segment svega onoga što je država opredelila i što je plan države kada su mladi u pitanju, ali svakako jako značajno i važno, jer je rešeno stambeno pitanje osnov za proširenje porodice i zalog za sigurniju i mirniju budućnost. Kada tome dodamo i veća izdavanja za novorođenčad sredstva za biomedicinsku potpomognutu oplodnju, podršku i pomoć trudnicama, složićete se da država čini sve da stimuliše natalitet u Srbiji i da samim tim obezbedi biološku budućnost nacije. Svi smo svesni koliko novca se odvaja za borbu protiv pandemije i za čuvanje zdravlja nacije, koliko sredstava na dnevnom nivou trošimo za vakcine, za testove, za lekove i drugu medicinsku opremu i koliko novca država gubi i merama koje preduzima za suzbijanje širenja pandemije. Zbog toga se nadam i ja svi ovi ljudi koji mi se obraćaju, da ova situacija neće poremetiti normalno funkcionisanje države i da će se nastaviti sa realizacijom svih ovih projekata, da ćemo nastaviti i zadržati fokus na onome što je kapital i budućnost ove države, a to su svakako mladi ljudi. Kao što vidite, poštovane koleginice i kolege, dame i gospodo narodni poslanici, sve ovo su konkretni predlozi i sve ovo je konkretna politika. Srpska napredna stranka nudi rešenja za sva ona pitanja o kojima se godinama nije brinulo i što je dovelo do toga da Srbija bude država bez perspektive i da misao svakog mladog čoveka u nekoj bližoj prošlosti bude kako da ovu državu napusti i kako da se dočepa nekih papira i dokumenata neke inostrane države. Ubeđen sam da smo taj trend prekinuli i da Srbiju gradimo kao državu sposobnu i pogodnu da svim svojim građanima obezbedi bolju budućnost i najbolje uslove za život. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto se više niko ne javlja nastavljamo sa radom. Prelazimo na jedinstveni pretres o 6. tački dnevnog reda – Predlog odluke o prestanku funkcije predsednika Prekršajnog suda u Negotinu, Osnovnog suda u Kruševcu i Osnovnog suda u Novom Pazaru. Molim poslaničke grupe ukoliko to već nisu učinile da odmah podnesu prijave za reč. Saglasno članovima 192. stav 3. i 202. Poslovnika, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Pošto ne vidim predstavnika predlagača, predlagač je Odbor za pravosuđe, prelazimo na predsednike, odnosno predstavnike poslaničkih grupa. Reč ima narodni poslanik Muamer Zukorlić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, dame i gospodo, upravo zbog učestale potrebe imenovanja na sudijskim pozicijama i rukovodećim pozicijama u sudovima, kao i zbog potrebe prestanka ovih funkcija tema pravosuđa je izuzetno učestala ovde pred nama. Svakako da u konkretnom smislu treba podržati predložene korake. Imamo i pitanje prestanka pozicije u novopazarskom pravosuđu. Proceduralna tema i proceduralna aktivnost za koju će stranka Pravde i pomirenja i njeni narodni poslanici dati podršku. Sve dok ne doživimo da imamo zdravo pravosuđe, pravosudni sistem koji će biti jedan od najsvetlijih aspekata celokupnog državnog i nacionalnog obraza, ova tema mora imati i u Narodnoj skupštini i u drugim prilikama svoju prisutnost i moramo je sagledavati sa više aspekata. Naravno, do kraja smo svesni i određenih limitirajućih faktora kada je u pitanju pravosuđe, kada je u pitanju čak i želja i dobra namera kada postoji da se pravosuđe uredi onako kako treba da zapravo funkcioniše poštujući princip odvojenosti od izvršne ovlasti, ali ono što jeste problematično je upravo ta granica između samostalnosti i nezavisnosti pravosuđa, sa jedne strane, i, sa druge strane, mehanizma kontrole sudija i tužioca. Dakle, čak i razvijena društva ili najrazvijenija društva nisu baš u stanju da tu liniju preciznu formulišu i definišu i da zapravo uspostave idealnu ravnotežu između samostalnosti pravosuđa, sa jedne strane, i mehanizama kontrole, sa druge strane. Zamislite kako je to u tranzicionom društvu, pogotovo u društvu gde tranzicija traje preko 30 godina, gde tranzicija više nije tranzicija, već neko stanje koje po svojoj prirodi jeste neredovno, odnosno vanredno, ali koje kada toliko traje poprima neki aspekt svoje redovnosti. Znači, to je kao kada se naviknete na određenu devijaciju, odnosno pomirite se sa time da je normalno da stalno živimo u tranziciji. Dakle, to je pitanje sa kojim se ne bavimo dovoljno. Dakle, pitanje kada će da se završi tranzicija je pitanje koje postavljaju građani i koje postavlja svaki slobodouman čovek i koji je način da se tranzicija završi. Dakle, to je svojevrsna celokupna politička, ali isto tako i kulturno-civilizacijska agonija u kojoj se nalaze društva tzv. istočno evropskih zemalja, odnosno onih zemalja koje su bile pod istočnim komunističkim blokom. Istina, neke zemlje su uspešnije na tom putu izlaska iz tranzicije, međutim mi ovde na području bivše Jugoslavije, nažalost, još ne vidimo tačku na kraju ovog tunela. Svakako da je za pozdraviti sve ono što država, odnosno njena vlast poduzimaju na tom putu i možda na polju aktivnosti, odnosno privrednih i ekonomskih aktivnosti smo imali najznačajnije rezultate, naravno sada ponovo suočeni sa izazovom i kušnjom pandemije i slojevitosti krize koju ova kušnja izaziva. Međutim, ono što je jako važno jeste da mi na nivou političkih elita i intelektualni elita ne smemo se ili ne bi se smeli pomiriti sa time da tranzicija postane normalno stanje. Valja nam se stalno podsećati da smo na tom putu i da bismo se morali konačno na to brdo i zaustaviti, odnosno okončati tu vrstu našeg stanja. Dakle, to je stanje koje nas opterećuje, koje ima svoje implikacije. Nažalost, tu je i najčešće pitanje svesti. Ono što bi trebalo da bude jedna od tema naših i političkih intelektualnih elita je zapravo pitanje naše svesti i šta činimo u pogledu oblikovanja ozdravljenja i unapređenja te svesti. Istina, pitanje reformi, nekada je to bilo veoma popularno pitanje, ali sada više nije popularno pitanje reformi. Sama reč, sam pojam reforma prilično je potrošen pojam i sada kada kažete „reforma“ možete samo čuti zbijanje šale na račun te teme zato što, zapravo, ono što je očekivano od pojmova reformi i same reforme je toliko, da kažem, podbacilo u očekivanjima. Dakle, razočarani su građani od samog pojma reforma. Ne znam, moramo naći neku drugu reč, ali moramo nastaviti sa ozdravljenjem, i ličnim i porodičnim i sistemskim ozdravljenjem. Međutim, zašto su skoro sve ili većina reformskih procesa i reformi koje smo poslednje tri decenije ili posebno poslednje dve decenije pokrenuli, zašto su ušli u ćorsokak, zašto su ušle u određeni kolaps i zašto nisu reforme dale rezultate? Dakle, verovatno ovo pitanje nije za govor u parlamentu do kraja, već da je na neki način simpozijumsko pitanje na koje bi trebalo davati odgovore sa više aspekata, jer je veoma slojevito i zahteva sagledavanje svih aspekata te slojevitosti, ali definitivno ono jeste i za nas ovde jako važno. Dakle, reforma je neka vrsta, kao što rekoh, ozdravljenja i pitanje je da li može reforma uspeti ukoliko tu aktivnost sprovode oni koji, prvo, ne veruju u to, a sa druge strane koji su, mogu slobodno kazati, virusirani ili zaraženi onim idejama koje su dovele do potrebe reforme. Dakle, to je jedno od ključnih pitanja i kada je u pitanju reforma pravosuđa i kada je u pitanju reforma obrazovanja i kada su pitanju reforme na raznim drugim poljima. Dakle, vi da biste izvršili reformu pravosuđa, a znate da je bilo nekoliko pokušaja u poslednjim godinama, obično se formiraju određene grupe, radne grupe, određene komisije koje se zaduže da pripreme ili strategije ili planove ili konkretne programe tih reformi. Međutim, vi kada vidite, obično u tim grupama ponovo budu oni koji su najuticajniji, najdominantniji u tom sektoru, a upravo obično su najuticajniji oni koji su i ranije bili najuticajniji i vi zapravo samo imate prenošenje istog duha koji će zapravo pokušati kroz reformu da samo promeni ili pronađe neko novo pakovanje. Mi imamo nastavak te sadržine, jer moćnici su obično uvek moćnici, pogotovo u zatvorenim sistemima kakvo je pravosuđe. Dakle, tada vi ne možete… Moćnici sa tih pozicija se vrlo teško razvlašćuju, jer se vazda, kada ih pokušate razvlastiti, kada ih pokušate kontrolisati, kada ih pokušati sankcionisati, vi zapravo se suočite sa tim izgovorom da se izvršna ili zakonodavna vlast mešaju u nadležnosti pravosuđa i da, zapravo, se ne poštuje princip odvojenosti. Od pravosudne vlasti dobijete celi snop odgovora i kontranapada na tu temu i onda, zapravo, stanete ili nemate niti zakonski, niti proceduralni mehanizam da se sa takvima obračunate, odnosno da ih isključite iz uticaja na te procese. Ono što danas jeste bolest pravosuđa može se sagledati i kroz ovu prizmu, da je jedan od razloga zapravo to. Vi kada pogledate određene kadrove u sistemu pravosuđa, posebno tužilaštva, jer pogotovo sva moć vladanja ljudskim životima u pravosudnom sistemu je ili pretežno u rukama tužioca, jer oni su ti koji zapravo odlučuju o ljudskim sudbinama - uhapsiti, ne uhapsiti, produžiti pritvor, ne poslati u pritvor itd. zapravo je tu koncentracija moći i, s druge strane, i koncentracija korupcije. Vi ukoliko pođete tragom ili putanjom određenih imena, određenih kadrova u tužilaštvu, vi ćete videti da ti ljudi, uprkos činjenici da se mogu primiti brojne informacije o njima, o umešanosti u korupciju, o sprezi sa kriminalom, vi ćete videti kako oni dugo traju. Jedno od tih imena je izvesni Vojislav Isailović, pomoćnik, odnosno zamenik tužioca za organizovani kriminal, koji je postavljen još za vreme tzv. demokratske vlasti, koji tako dugo traje. Inače, dobro poznat po svojoj sprezi sa određenim kriminalnim, tajkunskim i drugim koruptivnim grupama, jako dobro je plaćen od tih grupa i to sa vrlo banalnim motivom - da određene konkurente i konkurenciju izbacuje. Dakle, svojim prijateljima koji ga plaćaju, i tako čovek funkcioniše u tužilaštvu, na samom vrhu, u tako delikatnoj stvari, i to kada je u pitanju organizovan kriminal. Mi se onda pitamo, znači, ovo što imamo zadnjih sedmica, aktuelnost obračuna sa organizovanim kriminalom, gde imamo značajnu javnost koja to podržava, kao i, siguran sam, većinu političkih subjekata, pogotovo ovde u Narodnoj skupštini. Kao što znate poslanici Stranke pravde i pomirenja, kao i cela struktura ove stranke na vrhu programske lestvice važnosti jeste borba protiv korupcije i organizovanog kriminala i sa pažnjom i podrškom pratimo sve ove pokušaje obračuna sa organizovanim kriminalom. Međutim, olako se prelazi preko toga kada pročitamo u dnevnoj štampi ili vidimo ili čujemo na drugim medijima koliko su ti kriminalci i te organizovane kriminalne grupe imale spregu sa određenim državnim strukturama. Pročitamo to, čak dobijemo imena, dobijemo brojke na koliko su, recimo, pripadnika MUP-a imali uticaj u njihovom postavljenju, sa koliko tužioca, sa koliko sudija. Sve to čujemo i pročitamo, onako se iščudimo par minuta i produžimo. Što više primamo takve informacije, nekako nam izgleda kao da to postaje normalno. Upravo to i jeste problem. Problem je što kada imate inflaciju loših pojava, da ne kažem inflaciju zla, čovek valjda da bi se psihički odbranio on počinje da se navikava te nenormalnosti i, kada ga permanentno bombardujete sa takvim pojavama, on u nekom trenutku da bi sačuvao svoje psihičko zdravlje i psihičko zdravlje svoje porodice kaže - pa, dobro, šta ćeš, tako je to, gledaj svoga posla. Zapravo, kriminalci i kriminalne grupe i te strukture koje predstavljaju nosioce korupcije, oni i hoće da nas zamore, da nam dosade na način da mi kažemo - pa, dobro, ljudi, tako je šta ćeš, oni toliko moćni, toliko su jaki, njima se ne može, on je tužilac, njemu je zagarantovana pozicija, ne možete ga dirati, ma ćuti, hajde dobro je, može ti se sutra osvetiti, može okrenuti cevi svojih delovanja protiv tebe. Drugim rečima, gledaj svoga posla. Dakle, ta atmosfera nije dobra. Nije dobra atmosfera gde se navikavamo na loše pojave i na zlo. Moramo u tome biti glasni. Najvažnija glasnost koja se očekuje jeste zapravo iz Narodne skupštine. Mi ovde, dakle, dobijamo desetine sati direktnog prenosa na javnom servisu. Dakle, ukoliko bi se to pretočilo u ove marketinške sekunde, možete misliti koliko bi to koštalo? Dakle, to je ogroman nacionalno državni resurs koji je ustupljen nama narodnim poslanicima. Zato mi moramo te skupe i najskuplje minute i sekunde koje su nam date na raspolaganje iskoristi na najbolji mogući način. Da čuju, da, naravno, i naši glasači i građani da čuju šta mi o tome mislimo, ali isto tako da na njih utičemo najkvalitetnije, najzdravije na njihovu svest da oni vide da nisu pogrešili time što su nas birali ovde da ih predstavljamo tokom ovog mandata. Ukoliko mi ovde, dakle, ne pokažemo hrabrost ili, ne daj Bože, pokažemo određeni kukavičluk, određenu selektivnost da one koji se nalaze na najjačim tužilačkim i sudskih pozicijama ne smemo prozvati, ne smemo ukazati na njih… Istina, mi ovde nemamo izvršnu vlast, mi ovde ne možemo da hapsimo, ne možemo da donosimo presude, hvala Bogu i ne treba, jer mi jesmo najviši zakonodavni, najviši predstavnički i najviši nadzorni organ, ali sa te pozicije i sa te tri uloge koje strateški najbitnije, mi moramo imati veoma glasne stavove preko koji ćemo emancipovati i osloboditi građane, tako da oni u strukturama organizovanog kriminala, u strukturama kriminalizovanih sudija, kriminalizovanih tužioca ne vide super moć kojoj se nije moguće suprotstaviti. Vršeći svoju ulogu poslanika i prenošenja glasa sa terena, želim obavestiti ovde i Narodnu skupštinu i javnost da mi permanentno dolaze pritužbe o ponašanju saobraćajne policije u Pirotu pri graničnom prelazu, nakon graničnog prelaza Gradina, s obzirom da znate da je ogromna frekvencija na tom graničnom prelazu, desetine autobusa iz Novog Pazara koji cirkulišu preko Bugarske prema Istanbulu. Zamislite sada autobus koji ima 50 putnika, koji se vraća iz Istanbula, koji prođe svu graničnu policijsku i carinsku proceduru, na 200 metara iza granice, ljudi umorni, vozili se više od 10 sati od Istanbula, zaustavlja ih saobraćajna patrola i maltretira ljude, izbacuje sve putnike, izbacuje vozača, jednoga, s jednim policajac ostaje u autobusu, pregovara sa njim. Možete misliti zašto policajac pregovara sa jednim vozačem u četiri oka, bahato, drsko, preteći. Naravno, na kraju se sve završava ucenama i reketom. To je ono što meni novopazarski prevoznici permanentno javljaju i traže da o tome podignem glas i, evo, ja ovog trenutka to činim. Dakle, pozivam MUP koje na nivou ministra, moram kazati, jeste kooperativno i uvek pozitivno reaguje i inventivno kada su u pitanju slični slučajevi, ali ovo nije pitanje koje treba da se reši jednom intervencijom, ovo je pitanje koje treba da se reši procesuiranjem tih bahati policajaca koji sebe doživljavaju kao neke lokalne šerife, kojima se prosto može, jer su godinama pljačkali te ljude koji se bore da zarade prevozeći putnike. Dakle, ono što tražimo od ministra i nadležnih organa u MUP-u jeste da se preduzmu potrebne aktivnosti, da se takvi ljudi procesuiraju, da takvi ljudi ne mogu biti policajci. Policajac na terenu, na ulici je zapravo prvo lice države, i to je ono što je u direktnoj komunikaciji sa građaninom. Možete imati idealnu državu na nivou Vlade, na nivou Skupštine, na nivou ministarstava, na nivou viših organa, ali ukoliko imamo probleme na onoj prvoj liniji komunikacije između građanina i policajca, građanina i nekog drugog službenika onda mi i dalje imamo problem. Zato se mora ići do kraja. Ne sme se dopustiti tim lokalnim kaubojima da to što je Pirot udaljen, to što je sve to udaljeno od centra, od Beograda, da to može da bude zapostavljeno. Zato smo mi narodni poslanici ovde da svaki glas koji imamo sa terena prenesemo ovde, jer smo mi poslanici, jer smo poslani. Narod nas je poslao da ga ovde predstavljamo i mi to moramo činiti krajnje dosledno i na način da to bude na korist i u korist građanina. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ovlašćeni predstavnik SDPS, narodna poslanica Sanja Jefić Branković. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvažena predsedavajuća, koleginice i kolege narodni poslanici, danas razmatramo Predlog odluke o prestanku funkcije predsednika Prekršajnog suda u Negotina i osnovnih sudova u Kruševcu i Novom Pazaru. Razlozi za prestanak njihove funkcije jesu, kod jednog ovih sudija, navršavanje radnog veka, odnosno kod preostalo dvoje sudija, postavljanje na višu sudijsku funkciju, odnosno za sudije višeg ranga. Ja sam sigurna da navedene sudije u svom dosadašnjem radu jesu dale svoj puni doprinos i razvoju i unapređenju, ali i reformi samog pravosuđa, ali da su, isto tako, svesni da imenovanjem na više položaje, odnosno funkcije sudova višeg ranga, imaju i veću odgovornost za sprovođenje, odnosno za nastavak razvoja pravosuđa i njihov doprinos u tom smislu. Podsetiću vas da je u proteklih 10 godina Srbija prolazila kroz jedne sveobuhvatne reforme u pogledu pravosuđa i ona je nužno nailazila na brojne teškoće. Kad to kažem, tu mislim na prebacivanje predmeta u druge sudove, na otvaranje odeljenja pojedinih sudova, adaptaciju zgrada, kadrovsko rešavanje problema odnosno kadrovske nedostatke, itd. Sve ovo jeste imalo negde za cilj da nova organizacija sudova iznese sav teret reforme koja bi kao takva bila funkcionalna, odnosno koja bi dala rezultat u smislu vidljivog razvoja samog pravosuđa u našoj zemlji. To ne znači da mi još uvek nemamo probleme u pogledu funkcionisanja samih sudova i ja ću tu pomenuti ono što se vrlo često u javnosti ističe, a to je veliki broj starih predmeta koji još uvek imamo. Još uvek imamo i postupke koji predugo traju i vrlo često, pa mogu reći nestručna javnost, iznosi potrebu za tim da sudovi što pre reše određene postupke, odnosno da ih brzo rešavaju. Ja mislim da brzina nije odlika sudova, odnosno njihovog postupanja, već da to treba prepustiti policijskim organima, istražnim organima, inspekcijskim organima, ali ne i sudovima. Svaka karika koja postoji u okviru jednog pravosudnog sistema mora dati svoj pun doprinos, kako bi se efikasnost sudstva ali i samog rada sudija na kraju mogla i videti. Ne kažem da je ovo opravdanje za predugo postupanje u pojedinim predmetima, ali svaki sudija, i vi ćete se sa mnom složiti, ja sam sigurna, mora dati i neki svoj lični doprinos kada govorimo o tome kako će u pojedinim postupcima i postupati, odnosno kojom brzinom i kojom efikasnošću. Mislim da sam već pominjala primer Apelacionog suda u Nišu, koji već nekoliko godina unazad u potpunosti ispunjava program rešavanja starih predmeta i on danas nema stare predmete ukoliko računamo trenutak od kada su ti predmeti došli u apelacioni sud do trenutka njihovog rešavanja. Ili, recimo, problem rešavanja dostavljanja pismena u Novom Pazaru, kao jedan dobar primer koji je povećao efikasnost dostavljanja pismena za čak 80%. Lično smatram da treba iskoristiti sve ove dobre primere koje imamo u okviru raznih sudova u Srbiji, da ih treba prilagoditi odnosno adaptirati i u okviru nekih drugih sudova, kako bi se kao krajnji rezultat pojavila efikasnost u radu, ako ne svih, onda bar većine sudija koje imamo na teritoriji Republike Srbije. Takođe, mislim da ima sasvim dovoljno prostora i za unapređenje sudstva, odnosno pravosuđa, u pogledu usaglašavanja spornih pitanja. Sudije ovu materiju znaju mnogo bolje nego ja, zato što se sa time susreću u svakodnevnom radu, ali mislim da izmene i dopune zakona ponekad donosimo ili prebrzo, zbog važnosti odnosno hitnosti pitanja o kojima se radi i da one od samog početka imaju određene pravne praznine koje se možda u tom trenutku ne uočavaju, ali kasnije izazivaju velike probleme u pogledu usaglašavanja postupanja sudija kada je reč o njima. Navešću primer, recimo, kada se pojavi neka potpuno nova vrsta spora, u tom slučaju prirodno je da sudije i sudijska veća nemaju izgrađen stav o postupanju u konkretnom slučaju i to može biti jedna od stvari koja možda jeste zanemarena, ali kojoj treba pružiti jednu posebnu pažnju, jer ona vodi ka sigurnosti u jedan pravni sistem jedne države, a samim tim gradi i poverenje građana u isti. Sve ovo vremenom jeste dovelo do opadanja samog značaja usaglašavanja spornih pitanja, ali mi to ne bismo trebali da dozvolimo, iz razloga što su predsednici suda upravo oni koji su dužni da sve vreme prate ova usaglašavanja i da sve dok postoji potreba da se makar ijedno pitanje koje se javlja kao sporno reši, da organizuju sastanke, da kroz razne kolegijume ili sastanke sa odeljenjima drugih veća, pokušaju da dođu do jednog zajedničkog stava. Ovde je i značajan doprinos Vrhovnog kasacionog suda i njegovih odluka i zaključaka sa sednica odeljenja u pogledu ujednačavanja sudske prakse i mislim da bismo tome trebali posvetiti neku veću pažnju. Ovo me dovodi na razmišljanje o izmeni i normativnog okvira u delu koji se odnosi na samostalnost sudija u donošenju odluka i vođenju sudskih postupaka, pre svega poštovanjem prezunkcije nevinosti kao jednog od osnovnih ljudskih prava u svakom pravnom sistemu, pa i u našem. To znači da treba sprovesti normativne izmene u onom delu koji bi obavezao uvođenje zabrane komentarisanja sudskih postupaka u toku njihovog trajanja, a posebno uveo zabranu kršenja prezunkcije nevinosti uz propisivanje odgovarajućih sankcija za takvo postupanje. Zašto to kažem? To kažem zato što smo svedoci sve češćeg komentarisanja sudskih postupaka i kršenja pretpostavke nevinosti, naročito ona učinjena posredstvom sredstava javnog informisanja i ona mogu da dovedu do uznemiravanja građana, javnosti i stvaranja potpuno pogrešne slike o odgovornosti nekog lica za neko kažnjivo delo i pre nego što je sam sudski postupak pokrenut. Mislim da tome moramo posvetiti pažnju. Mehanizama ima sasvim dovoljno, a na nama je koliko ćemo biti efikasni i kakve ćemo mere preduzeti kako bismo u tom kontekstu rešili ovaj problem. Razvoj pravosuđa postavljen je i kao strateški prioritet Vlade Republike Srbije i on podrazumeva ne kratkotrajan već naprotiv jedan dugotrajan proces, koji bi sa svim svojim izmenama na kraju trebalo da dovede do stvaranja potpunog poverenja građana u pravosudne institucije, jer je to jedini način da ostvarimo vladavinu prava i da sa sigurnošću možemo da kažemo da je Srbija jedna pravna država u kojoj se poštuju ne samo ljudska prava nego i zakoni koje ovaj parlament donosi. Pomenula bih i to da je Evropska unija u poslednjih šest godina pružila potpunu podršku vladavini prava i razvoju pravosuđa u Srbiji, pa tako samo u ovom trenutku EU finansira pomoć pravosudnim reformama u iznosu od preko 13,5 miliona evra. Na kraju, mi danas, iako se tako čini, ne govorimo samo o prestanku funkcija sudija u negativnom kontekstu. Naprotiv, sudije osnovnih sudova u Kruševcu i Novom Pazaru preuzeli su funkcije sudija Apelacionog, odnosno Višeg suda i zato mi danas možda moramo da govorimo i o tome šta je ono što pred njima stoje kao zadaci, kako bi odgovorili na povećanu odgovornost imenovanjem na ove funkcije. Zato ću ja njima za kraj uputiti par poruka, a ja se nadam da će oni to shvatiti na pravi način. Za početak, sudije moraju imati i integritet i autoritet i moraju se usavršavati i raditi na sebi i zato im poručujem da sude po njihovoj savesti, jer je savest najbolji prijatelj pravde, da sude prema svom karakteru, jer im to obezbeđuje nepristrasnost u donošenju odluka i da budu inovativni i otvoreni za predloge svojih kolega, jer tako pokazuju i svoju stručnost, ali i spremnost da budu efikasni u radu. Zato ćemo mi u danu kada se o ovome bude odlučivalo, Socijaldemokratska partija, polazeći od socijalne pravde, pružiti punu podršku jednom ovakvom predlogu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima zamenik predsednika Poslaničke grupe JS narodni poslanik Života Starčević. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, danas na dnevnom redu raspravljamo o razrešenju predsednice Prekršajnog suda u Negotinu po osnovu odlaska u penziju, o razrešenju predsednika Osnovnog suda u Kruševcu koji je odlukom VSS imenovan za predsednika Apelacionog suda u Kragujevcu, kao i odluku o razrešenju predsednice Osnovnog suda u Novom Pazaru koja je u međuvremenu izabrana za sudiju Višeg suda u Novom Pazaru. Član 74. stav 3. Zakona o sudijama kaže da odluku o razrešenju predsednika suda donosi Narodna skupština kao najviši zakonodavni organ ove države koji to pravo crpi iz volje naroda koji je glasao za ovu i ovakvu Skupštinu. Naravno Poslanička grupa JS će u danu za glasanje podržati ove predloge, kao što smo i više puta isticali da se zalažemo za samostalnost i nezavisnost nosioca sudijskih funkcija i ne samo zato već smo govorili i govorimo da se zalažemo pre svega za osnaživanje kapaciteta našeg pravosuđa kako bi odgovorilo izazovima današnjice, izazovima informatičkog društva, informatičke ere u koju smo zagazili, izazovima današnjice kada značaj društvenih mreža sve više i sve brže raste i danas kada imamo situaciju da novinarstvo i mediji sve manje jesu neutralni i nezavisni i, kako bih rekao, objektivni, a sve više drže neku stranu, jednu ili drugu u nekoj ideologiji ili politici. To smo mogli videti i na izborima u SAD, gde su mediji otvoreno podržavali jednu ili drugu stranu, ali mislim da mi u Srbiji smo to najbolje mogli videti u vreme pripreme svetske javnosti za nelegalno i besomučno bombardovanje Srbije od strane NATO pakta tokom 1999. godine. Negde je od tada to postalo možda i najbrutalnije, da tako kažem i krenulo je od tada da se ponavlja i u nekim drugim situacijama vezano za neke druge države. Naime, ta praksa da se prvo pripremi javnost i plasira lažna vest koja će biti opravdanje za poteze koje preduzima taj koji plasira lažnu vest. Setite se Račka, setite se izbegličkih kolona pod znakom navoda i kampova na severu Makedonije i Albanije, setite se Markala. Sve su to bili unapred izrežirani događaji, koji su uz veliku medijsku manipulaciju doveli do strašnih posledica rata i bombardovanja. No, tada još nisu postojale društvene mreže. Njihovom pojavom i njihovom sve značajnijom ulogom, plasiranje lažnih vesti nikada nije bilo lakše, nego što je to danas. Nikada veći značaj nisu imale društvene mreže nego danas u vreme pandemije Kovida 19, kada su stanovnici širom sveta u borbi protiv pandemije, a u skladu sa zahtevima držanja fizičke distance, često zaključani, zatvoreni u svojim domovima i njihove društvene aktivnosti, socijalne aktivnosti, jer čovek je pre svega društveno i socijalno biće, preneli su na društvene mreže i na platforme za „onlajn“ komunikaciju. Sve to ima naravno dobrih strana, ali priznaće te, nikada lakše nego i nikada više nego danas nema prostora za plasiranje lažnih vesti. To je posebno danas, u vreme pandemije i masovne imunizacije, posebno osetljivo pitanje koje se tiče zdravlja ljudi i nacije. Svedoci smo sve agresivnijeg i sve drskijeg nastupa ljudi koji šire lažne vesti i koji šire paniku kod ljudi, sve u cilju podrivanja procesa imunizacije u borbi protiv pandemije Kovida 19. Ti ljudi idu toliko daleko da čak i negiraju i postojanje samog virusa i to u trenutku kada danas od posledica Korona virusa u svetu je umrlo preko 2,8 miliona ljudi, a u Srbiji 5.270 naših sugrađana. U ovoj situaciji, pitanje antivakserskih aktivnosti na društvenim mrežama, ne može biti samo zdravstveno pitanje, obzirom da širenjem lažnih vesti, širenjem panike, sejanjem mržnje i besa prema onima koji su se vakcinisali ili prema onima koji planiraju da se vakcinišu, oni podrivaju proces imunizacije, a samim tim i borbu protiv pandemije. Arturo Grafi je svojevremeno rekao - znanje i pravda govore, a neznanje i nepravda urliču. Dok mi sve vreme govorimo jezikom nauke, jezikom argumenata, apelujemo na uvažavanje naučnih činjenica, oni urliču sve vreme, ne dajući nijedan argument i svesno kršeći pravo i šireći nepravdu. Čak sam sklon zaključku da pozadina toga nije njihovo neznanje, već svesno i namerno širenje predrasuda, a znamo da ništa nije dalje od istine od predrasude, čak je i neznanje bliže istini od same predrasude. Zato, podrivajući napore naše države, Ministarstva zdravlja, medicinskih radnika da sačuvaju živote ljudi, ovi ljudi čine svesno štetu ovom društvu i krše zakon. Naime, ja sam nedavno rekao da ovi ljudi svojim delovanjem na društvenim mrežama, širenjem lažnih vesti i panike, povređuju Krivični zakon u delu protiv javnog reda i mira, član 343, ali sam siguran da krše i druge članove Krivičnog zakona, koji su vezani za očuvanje, odnosno ugrožavanje zdravlja i bezbednosti ljudi. Zato je naše pravosuđe danas na posebnom ispitu, jer smatram da je krajnje vreme da lica koja sprovode ove društveno krajnje štetne i opasne aktivnosti budu procesuirani da se kazne, jer samo na taj način možemo suzbiti ovu krajnje negativnu društvenu pojavu. Ovaj moj apel na pravosudne organe nije pokušaj uticaja na samostalnost i nezavisnost nosioca pravosudnih funkcija, jer nosioci pravosudnih funkcija jesu samostalni i nezavisni danas u Srbiji u svom radu, ali nosioci pravosudnih funkcija ne smeju i ne mogu pod plaštom nezavisnosti biti otuđeni od ovako krupnih društvenih pitanja i problema. Sudije nisu sudije nekog imaginarijuma, oni su sudije države Srbije i građana Srbije koji su ih birali za nosioce pravosudnih funkcija. Mi iz JS smatramo da principi sudske nezavisnosti predstavlja centralni postulat demokratskog društva i poretka zasnovanog na vladavini prava, ali smatramo da sudska nezavisnost međutim nije i ne sme se smatrati kao privilegije jedne grane državne vlasti ili nosioca sudske funkcije, već kao institucionalno sredstvo za zaštitu ljudskih prava i sloboda. Samim tim, sudije moraju štiti u skladu sa zakonom najbolji interes građana i naroda koji su ih birali na te položaje. Kao što je zdravstvenim radnicima primarni zadatak danas borba protiv pandemije, tako sudijama danas mora biti primarni zadatak borba protiv svih onih koji podrivaju sve napore državnih organa i institucija u borbi za očuvanje zdravlja i života ljudi. Nema danas važnije borbe od borbe protiv pandemije, jer borbom protiv pandemije mi se borimo i za brži oporavak naše privrede, za očuvanje radnih mesta, za zaštitu životnog standarda stanovništva, za veće plate i penzije, za otvaranje novih radnih mesta. U toj borbi moramo učestvovati svi, svi moramo dati svoj doprinos kako bismo pobedili ovu pošast 21 veka i ne smemo dopustiti ovim koji sede sa strane da nas zlurado i zajedljivo sapliću u tim našim nastojanjima i naporima. Zato sa ovog mesta pružam svu podršku nosiocima pravosudnih funkcija da daju svoj doprinos ovoj borbi na način što će beskompromisno, brzo i efikasno u skladu sa postojećim zakonskim propisima stati na put štetočinskom delovanju ovih neodgovornih i zluradih pojedinaca. Ovo brzo i efikasno ne mislim samo na presuđivanje u prvom stepenu, već i na odlučivanje u drugom stepenu, po žalbama. Zašto? Jer borba protiv pandemije Kovida 19 jeste svojevrsna borba i sa vremenenom. Najgore što se može deseti jeste da presude koje donesu u osnovnom ili prekršajnom sudu budu vraćne od strane apelacije, kao što se to dešava u slučajevima pretnji najvišim državnim funkcionerima i njihovim porodicama u poslednje vreme. Zato sam rekao na početku da moramo osnažiti kapacitete našeg pravosuđa kako bi ono odgovorilo zahtevima današnjice, zahtevima informatičkog društva, digitalizacije društvenih mreža, kako bi se izborili protiv lažnih vesti i širenja panike. Najvažniju ulogu u tome imaju sudije. Dobar sudija, onaj koji je položio zakletvu da će suditi po pravdi i zakonu, a koji je posvećen svom poslu, stručan i veran zakletvi koju je dao i ako poštuje opšte prihvaćene vrednosti u društvu, taj sudija je bio, jeste i biće samostalan i nezavistan i poštovan u društvu. Oni pojedinci kojih je na sreću jako malo, koji u svemu gledaju svoj lični ili politički interes, nisu bili, niti će biti nezavisne sudije, jer su svoj položaj vezali za lični ili neki drugi interes, a ne za zakon i pravdu i za interese društva i države čije su sudije. Uveren sam da danas pravimo dobar izbor, odnosno danas razrešavamo sudije koje su uglavnom otišle na više funkcije, očigledno zahvaljujući svom dobrom i kvalitetnom radu. Mi ćemo, nadam se da će i oni ovaj apel i ovu našu želju da se uključe u borbu za što bržu, bolju i kvalitetniju borbu protiv pandemije Kovida 19 razumeti kao apel u pravcu koristi svih građana Srbije. Zato će Jedinstvena Srbija u danu za glasanje glasati za ovaj Predlog i podržati svaki sličan predlog. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Starčeviću. Reč ima ovlašćeni predstavnik SPS, narodni poslanik Toma Fila.
Gospođo potpredsednice, drage kolege i koleginice koji predstavljate ovaj narod, narodnosti ili kako god hoćete, svi smo zajedno ovde zato da govorimo ono što narod zaslužuje. Da bih odradio ovaj deo, prvo formalni, u danu za glasanje poslanici SPS će glasati - za. Moje je lično žaljenje što je ovaj zakon povučen o sudovima, jer ja bih glasao i za njega. To nas obeshrabruje da razmislimo o tome da mi predlažemo zakone, ako se povlače. Danas je 1. april, 20 godina kako je uhapšen osnivač SPS, bivši predsednik SRJ i Srbije, Slobodan Milošević. Uhapšen je na prevaren način, lažima, sa lažnim obećanjem da ga ne hapse zbog izručenja u Hag i da neće biti izručen ni jednom međunarodnom sudu pa ni Hagu. Ja sam advokat i vrlo pazim na reči koje upotrebljavam. Ne treba meni poslanički imunitet, ovo što govorim je istina. Ja govorim da je prevaren način, zato što je prevaren. Danas slušam, pojavila se ova emisija „Porodica“ koju neću da komentarišem i danas ti neki, nije nikada čuo, te nemaju pojma šta je bilo u tim garancijama, te da li je bilo garancija, te nikada nisu čuli, nisu videli. Pred ovim uvaženim domom, doneo sam vam dva dokumenta. Oba su tu i pročitaću vam šta je obećano te noći kada sam ja bio i šta je doneo Čeda Jovanović sa sobom. Dozvolićete mi, imam vremena da vam pročitam kompletno od početka do kraja. Izjava glasi - Mi dole potpisani, funkcioneri SRJ i Republike Srbije, jasno opredeljeni da sprovodimo zakon i uspostavimo pravnu državu, a u želji da sprečimo dalje nepotrebne žrtve, izjavljujem, upozoravam vas na zakon, da se zato za zakon skloni DOS-ov režim. Oni su za zakon. Ništa smešnije nisam čuo nisam i jadnije. Krivični postupak pokrenut pred Okružnim sudom u Beogradu protiv Slobodana Miloševića, bivšeg predsednika Republike Srbije, Savezne Republike Jugoslavije i predsednika SPS nije pokrenut na zahtev Međunarodnog krivičnog suda za ratne zločine u bivšoj Jugoslaviji, već zbog osnovane sumnje da je počinio krivično delo iz člana 26. KZ SRJ. Iz toga će biti rešavano pred pravosudnim organima SRJ. Znači, Savezne Republike Jugoslavije, pravosudnim organima. Mi garantujemo gospodinu Slobodanu Miloševiću da će tokom sudskog postupka imati neometanu komunikaciju sa svojom porodicom i porodici gospodina Miloševića se garantuje lična imovinska sigurnost, pa i mogućnost korišćenja rezidencijalnog objekta u Užičkoj 11. do 15. To je vila „Mir“. Pošto je Miloševiću, potpisnici, to je najvažnije, predsednik SRJ Vojislav Koštunica, predsednik Republike Srbije Milan Milutinović i predsednik Vlade Republike Srbije dr Zoran Đinđić. Pošto nam nije bilo dovoljno ovo, jer je to bila garancija da se ne hapsi, a ne da neće biti izručen, otišao je gospodin Jovanović još po jedan dokument. Drugi dokument pod nazivom – Aneks jedan - Slobodan Milošević neće biti izručen ni jednoj pravosudnoj niti drugoj instituciji van zemlje Aneks dva – Slobodanu Miloševiću se garantuje svakodnevna poseta porodice. Za aneks jedan i dva – po ovlašćenju predsednika Vlade Republike Srbije koje je imao, dr Zorana Đinđića, potpisuje Čedomir Jovanović u Beogradu, u noći kada sam ja bio, 31. mart na 1. april. Dakle, nemojte da mi se iščuđavate po televizijama da ne znate da li su bili dokumenti, da li su garancije donete. Nemojte da lažete vi iz DOS-a da nije bilo američkog prisustva. Bio je američki ambasador sa 50 miliona dolara. Zato je tu bio. Vi ste morali 31. marta da uhapsite predsednika bivšeg da biste dobili 50 miliona. Dame i gospodo, Juda Iskariotski je prodao Isusa Hrista za 30 srebrnjaka. Vlada Srbije je prodala Miloševića za 50 miliona dolara, izgleda srebrnjaci pokupili. U svojoj Vladi su izvršili kriminalne privatizacije, korupciju i svašta, da dan danas mi raspravljamo o njima i vi govorite o njima. Pročitao sam vam sve ovo da bi dokazao da je uhapšen na prevaren način. To je najduža noć u mom životu. Ja sam bio advokat Slobodana Miloševića, ne član SPS-a, nisam bio ni u jednoj stranci. Puna su usta bila svih ovih sa kojima sam kontaktirao, zakona i zakona Jugoslavije i Ustav Jugoslavije i Ustav Srbije, sve je bilo – mi moramo da primenimo zakone. Onda, odluče da ga pošalju u Hag. Ja sam zatražio ocenu odluke Ustavnog suda Jugoslavije, da li je to izručenje po Ustavu. U petak, ne znam koji je datum bio, uoči Vidovdana. U petak Ustavni sud saopštava odluku da ne može da se izruči Slobodan Milošević u Hag. Ući će u istoriju Srbije da smo mi jedina zemlja u kojoj je Vlada predala svog bivšeg predsednika. Znate li šta je učtivost u Americi? Novi predsednik daje aboliciju prethodnom predsedniku da ga ne bi neko maltretirao po raznoraznim postupcima. Odluku, slušao sam advokate koji su mi čestitali tada, što sam se setio toga. Otišli smo zajedno u kafanu i rekao sam da sam video Zorana Živkovića, bivšeg poslanika ovde, kako sedi i saopštava kako je presuđeno. Rekao je popodne – danas Milošević ide. Dok smo sedili pokušali su da me pozovu da odem u zatvor, da mu valjda saopštim odluku, a u stvari da i mene spakuju da zajedno sa Slobodanom odem za Tuzlu helikopterom. Kome bi ja danas objasnio da ga nisam izdao i da ga nisam prodao i da nisam podelio tih 50 miliona možda? Dokaz da su se ponašali protivustavno, dokaz da je to kukavički postupak, pa nisu uspeli jednog sudiju da nađu da im potpiše to. Našli su nekog službenika iz ministarstva, koji se prodao za ne znam zašta, a upravnik zatvora je dao njega da ga izvedu bez odluke suda. Pa, nije Slobodan Milošević otišao u zatvor što mu se išlo, nego što je Okružni sud u Beogradu to odlučio.
Gospodine Rističeviću, ja vas molim da ne komentarišete. Niko ne komentariše kada vi diskutujete i molim vas da saslušate gospodina Filu. Da li vam se sviđa ili ne, to je druga stvar. (Marijan Rističević: Jel vi gledate gore?) Slušajte, vreme 5. oktobra je prošlo. Izvolite.
Gospodine predsedniče, izvinite… (Marijan Rističević: Da li je privatna Skupština?)
Gospodine Rističeviću, nemojte da komentarišete dok neko diskutuje. Ako želite da se javite za reč, izvolite. Apsolutno smo uvek bili korektni i ja lično prema vama. Ne razumem šta to znači. (Marijan Rističević: Jedanaest minuta je.) On je ovlašćeni predstavnik, ima 20 minuta pravo da govori. Ako vam se ne sviđa, razumem.
Jel gospodinu Rističeviću smeta što ja govorim nešto? Ja imam pravo 20 minuta.
Izvolite, gospodine Fila.
Ne znam da li treba od vas da dobijem dozvolu? Držite se vi silosa vaših i nemojte da pričate o nečemu što ne znate. Te noći prekršili su odluku Ustavnog suda, spakovali su čoveka. I sada da vam pričam još nešto, iskoristiću 20 minuta, da vama kažem ono što je bilo. Prvo je pokušano na gangsterski način da se ukrade Slobodan Milošević u petak, da ga odvedu u Tuzlu, pa da kažu neki ga gangsteri skupili. To su bili ljudi koji su sa ukradenim oružjem iz Majke Jevrosime, ovde blizu, sedeli u mantilima i pokušali. Nije uspelo, jer je Pavković čuvao tada Kobre. Ali, sutradan se Pavković povukao. Naredio je da se povuče vojska i da odnesu i oružje sa sobom. Interesantno da je ostala jedna BOV-a, borbeno oklopno vozilo sa mitraljezom okrenutim ka kapiji. Na mitraljezu je bila municija. Očekivali su da neko od nas tamo, ne ja naravno, ne socijalisti, bilo je nekih raznih ljudi, skoči valjda na to, da počne da puca i da to bude proglašeno za državni udar, za pokušaj državnog udara i zabranu Socijalističke partije Srbije. Zašto bi Pavković povukao pištolje i puške, a ostavio BOV-u? To je borbeno oklopno vozilo, ko je služio vojsku zna šta je to. Nisam nikada u životu video nešto očajničke, bednije, nego što sam tu noć proveo. Pa, izručuju ga na Vidovdan, na Vidovdan najsvetiji praznik naš. Da li je moguće da tih 30 srebrnjaka toliko vrede? Toliko vrede da su počeli da kradu i lažu još tog dana. Pa, zapalili su ovu Skupštinu da bi zapalili listiće. Ko je prebrojao tih 500 hiljada, koje je navodno Koštunica dobio više? Znate kad su izbori gotovi? Znate vrlo dobro, kada se potpišu zapisnici. Gde su ti zapisnici? Ko je brojao te glasove? Verujte mi, ne govorim kao socijalista, govorim kao građanin i advokat, koji je mogao one noći… Pa, pogledajte kako je to moglo da bude da se radilo dostojanstveno, onako kakav je bio Slobodan Milošević. On nije bio čovek koji bi tražio da se ubije ili da ubija nekog, niti je pokušao, niti mu je padalo napamet, niti je bio naoružan. Jedino je Marija imala taj pištolj iz koga je pucala kada smo odlazili tad, ali ne ka Čedi, kao što pričaju, nego ka istražnom sudiji koji je slučajno bio tu. Zašto je poslat Čedomir Jovanović? On je mogao i da pogine tamo, ako dođe do nečega. Zašto nije došao Koštunica da razgovara sa svojim prethodnikom? Pa, ako nije hteo da mu da aboliciju, onda da mu kaže zašto ga šalju u zatvor. Ali, ima razloga za to. Pa, ako nije on, što nije došao Zoran Đinđić? Nije mu teško bilo da dođe, pa došao je na trosed, dok su ljudi lupali u šerpe i lonce. Meni je sekretar Miloševićev rekao - dođi Tomo ako hoćeš da ga vidiš, eno ga sedi na trosedu Zoran Đinđić. Naravno, to su krili od Vuka Draškovića, na primer, čiji poslanici sede ovde, pa su posle priznali. Samo se nisu dogovorili oko ministra finansija mislim. Znači, mogao je da dođe Zoran Đinđić i da mu kaže. Zato sam upotrebio reč prevara. Laži, lažu su započele, a kada kreneš vlast sa lažima, onda vrlo brzo stigneš do krađe, jer ko laže taj i krade. Ovo sam vam pročitao namerno, da se ne iščuđavaju ljudi. Lažu danas. Slušam komentare zbog ove „Porodice“. Ta porodica nije dokumentarac, nemojte verovati sve što je unutra, to je igrana seriji. Ja sam duže tamo u toj emisiji nego što sam bio stvarno, ali to nije ni važno, nebitno je. Ono što je bitno jeste da nije tačno da je pištolj uperio u sebe itd. Da su došli da razgovaraju sa njim kao ljudi, sa Slobodanom, on bi otišao tamo gde se dogovori. Nije bilo plana, nije bilo želje da ginemo, a ja sam znao da ukoliko dođe do nečega svićemo izginuti. To što je Legija pričao meni – Tomo, ja tebe znam, ja ću da te sačuvam. Kako? Kao ono Mirko i Slavko? Pazi Mirko metak, pa će da se skloni. Da je došlo do nečega, ja i ne znam zašto su onog grešnog Čedu poslali. Vele ako i bude, ako izginu ljudi, najmanja šteta je da on pogine. On je bio mlad, nije bio ni oženjen. Kada je izručen u Hag, pozvali su me kod Rusa i Rusi su mi rekli, dakle, ja to ne mogu da tvrdim, ali Rusi su mi rekli da su novih 60 miliona dali Amerikanci za glavu Slobodana Miloševića. Nisam znao te noći da je ambasador što je doneo 50 miliona dolara insistirao da bude živ uhapšen, jer nije bio siguran da će biti živ. Onda su mi rekli da su dodatnih 60 miliona dali za njega. Porasla cena Judinih srebrenjaka. Čoveka su ubili u Hagu. Nisu ga ubili iz pištolja, nisu ga ubili otrovom, ubili su ga iscrpljivanjem. Znate li vi kako to izgleda tamo? On je imao sobu u kojoj se spavao i jednu sobu preko puta u kojoj je držao dokumenta. Od prašine i svega onoga, oni ti daju jedno milion stranica ne bi li se iscrpeo. Poslednji ga je video Pavle Bulatović, moj dobar drug, Bog da mu dušu prosti. Rekao mu je ja ne mogu više da izdržim, premoren sam, idi razgovaraj sa mojim advokatima, ja ću da spavam i više se nije probudio. To je ono što ja vama hoću da kažem. Naneta je sramota Srbiji. Niko nije svog predsednika izdao, predao ili prodao, još gore, to nikada nije bilo. Pa i Amerikanci, ja sam branio u Hagu tada, i otišao sam gore i svi su mi rekli – kako ste mogli da date predsednika? Pogledajte austrijski primer. Jesmo li mi dokazali da je Kurt Valdhajm bio na Kozari kao poručnik i on je bio predsednik Austrije, pa niko mu nije sudio, niko ga nije poslao negde. Sačekali su lepo da prođe četiri godine, pa da se skloni.
Gospodine Fila, isteklo je 20 minuta.
Izvinite, predsedniče, ali mnogo je besa u meni.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Uvaženi predsedniče Narodne skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, danas na dnevnom redu imamo Predlog odluke o prestanku funkcije predsednika Prekršajnog suda u Negotinu, Osnovnog suda u Kruševcu i Osnovnog suda u Novom Pazaru. Kao član Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu, želim da kažem da su se stekli određeni uslovi u svakom konkretnom slučaju, u svakom pojedinačnom slučaju, zbog čega je Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu i podneo Narodnoj skupštini navedeni predlog i tu ništa nije sporno. S druge strane, zgodno je da kada govorimo ili o zakonima koji se direktno odnose na sudije ili kada govorimo o izboru ili prestanku funkcija sudija i tužilaca da se osvrnemo na stanje u pravosuđu, na to kako je danas, ali i da se prisetimo nekih situacija koje su obeležile period do 2012. godine u našem pravosudnom sistemu. Prilika je da govorimo o nekim aktuelnim političkim temama, pa neka to budu i dnevno-političke teme koje su od značaja za naše sugrađane, da bi bili informisani i da bi razumeli na koji način se trošio budžet Republike Srbije ili na primer budžet grada Beograda dok je Dragan Đilas bio gradonačelnik. Ova tema o kojoj ću kratko danas govoriti i te kako ima veze sa pravosuđem, odnosno sa obavezom i sudija da postupaju u skladu sa zakonom, da donose odluke u skladu sa zakonom i bez obzira na to da li je neko član neke političke partije ili nije i koje. Tako očekujem reakciju državnih organa u jednoj konkretnoj stvari o kojoj je dosta mojih koleginica i kolega ovde u plenumu govorilo. Iako znamo da ćemo u pojedinim medijima i na društvenim mrežama biti obeleženi, da će nas vređati i omalovažavati, ali zarad istine, koju su građani Srbije spremni da čuju i na koju građani Srbije imaju pravo, mi ćemo nastaviti ovde u parlamentu da dajemo svoj doprinos u borbi protiv lopovluka i kriminala. Naime, prethodnih dana imali smo prilike da vidimo rezultate istraživačkog novinarstva sa kojima su javnost upoznali novinari „Novosti“ i mislim da je mnoge iznenadila količina novca koja je povezana sa Draganom Đilasom, iako smo naslućivali, ali u svakom slučaju sa Draganom Đilasom, odnosno sa njegovim računima ili računima njegovih firmi u inostranstvu. U pitanju su svakako iznosi koje on nije prijavio, nije prikazao nadležnim državnim organima onda kada je počeo da se bavi politikom, što dalje otvara čitav niz pitanja i pitanje na koji način je stečen toliki novac i da li je bilo zloupotreba položaja u njegovoj političkoj karijeri. Dalje, kako je moguće da je u vreme dok je Dragan Đilas bio na vlasti Srbija siromašila i propadala, a njegovi računi se punili novcem? Sledeće pitanje je – da li možda taj novac ima veze sa aferama koje se vezuju za Dragana Đilasa dok je bio na mestu gradonačelnika Beograda, a podsetiću vas da su mnogi njegovi saradnici iz tog perioda hapšeni i procesuirani upravo zbog ispumpavanja novca iz budžeta grada Beograda dok su se pojedinci bogatili. Zbog svih ovih pitanja, mi ovde u plenumu insistiramo na istrazi i na primeni zakona, pre svega na tome da građani Srbije saznaju istinu, jer se radi o njihovom novcu, radi se o novcu iz budžeta, da saznaju da li je možda Dragan Đilas preko izvesnog Paskala Šmita povezan sa čak 34 kompanije u Švajcarskoj, jer pretragom švajcarskih poslovnih portala vi možete videti da je izvesni Paskal Šmit ovlašćeno lice u čak 34 firme, između ostalog i u Đilasovoj. Dakle, radi se o firmi koja je do 28. decembra prošle godine nosila naziv „Multicom Open AG“, kada menja naziv u „Open International AG“, čiji su potpisnici upravo Dragan Đilas i Šmit, a sama činjenica da je tri puta izvršena dokapitalizacija, odnosno povećanje sredstava na računu i promena imena već sami po sebi stvaraju sumnju i izazivaju sumnju da se radi o pranju novca i izbegavanju plaćanja poreza. Osim toga, postoji još jedna firma. Sumnjivo je poslovanje firme „Ascanius LTD“ iza koje takođe stoji ime Dragana Đilasa, na čijem računu na Mauricijusu ima skoro šest miliona evra. Dalje, Đilas ima račun u Hong Kongu na kome je više od tri miliona evra, a ponovo se kao ovlašćena lica javljaju Dragan Đilas i Paskal Šmit, kao i za još na desetine računa u skoro 17 zemalja. Dakle, osim toga što je ovo i te kako vezano za temu pravosuđa, sudija i drugih državnih organa, osim toga što očekujem da se naši državni organi uključe u istragu da odrade svoj deo posla, da provere sve navode, očigledno postoji mogućnost da se u istragu uključe i državni organi tih zemalja u kojima se nalaze računi u inostranstvu i jasno je kolike razmere je dobio ceo slučaj i zbog čega je Dragan Đilas nervozan u obraćanjima prema građanima, u obraćanjima prema novinarima, jer verovatno ni sam nije siguran gde sve postoje računi i o kojim se iznosima radi. Naravno, umesto da građanima razjasni sve ovo, umesto da da odgovore na sva pitanja, on se uvlači sve dublje, ide iz laži u laž, a na kraju kada pogledate na koji način je odgovarao na pitanja novinara možete videti zapravo da je njemu i dalje kao primarni cilj ostalo jedino da napada Aleksandra Vučića, da njega okrivljuje za situaciju u kojoj se našao, kao i sve nas iz SNS, pa čak, kažem, i novinare. U svojoj nervozi, kažem, verovatno će se uključiti i državni organi iz zemalja u kojima se vode ti računi, on ide iz greške u grešku, pokušavajući da sakrije poreklo novca, pokušavajući da sebe opravda. Niko ne spori činjenicu da u Srbiji treba da postoje bogati ljudi ili da postoje, ali znate, kada se radi o političarima koji su stekli toliki novac i kada postoji sumnja da su takve količine novca stekli dok su bili na vlasti ili na funkcijama koje su obavljali mislim da takvi političari ipak spadaju u jednu posebnu kategoriju i da njihova imovina treba da bude ispitana, odnosno da treba da bude ispitan način na koji su oni stekli svoju imovinu. Nedopustivo je, naravno, da neko koristi svoje pozicije, funkcije na kojima se nalazi, da neko koristi bavljenje politikom za lično bogaćenje. Prema tome, nadležni organi treba da ispitaju sve sumnje, poreklo imovine i da onda provere na kraju i da li su obaveze prema državi izmirene. Ako samo malo zagrebemo ispod površine Đilasovih laži, nailazimo na skandalozno velike količine novca koje su možda novac građana Srbije, nailazimo na rezultate istraživačkog novinarstva u vidu miliona evra na računima u inostranstvu, nailazimo na dokumentaciju koja to dokazuje, na činjenice koje bacaju ozbiljnu sumnju na način sticanja imovine. Zamislite samo ako smo sve ovo saznali do sada, kakve nas informacije očekuju kada istraga državnih organa bude završena, kakve informacije nas očekuju o tome koliko je zapravo bilo protivpravnih transakcija, odnosno protivzakonitih transakcija, koliko tu postoji zloupotreba položaja, koliko ispumpavanja državnog novca, koliko trgovina uticajem i na kraju koliko stanova za Dragana Đilasa, za njegovog brata i koliko novca za račune njihovih firmi. Naravno, između ostalog, kada govorimo i o sudijama moramo imati u vidu ovakve stvari. Moramo imati u vidu da kriminal u određenom procentu naravno postoji i u našoj zemlji i moramo sa ovog mesta, upravo iz Narodne skupštine dati podršku državnim organima da rade svoj posao u punom kapacitetu. Jer, samo kroz institucionalno delovanje, mi ćemo moći da saznamo istinu, ali sa druge strane, samo kroz institucionalno delovanje mi ćemo moći da znamo da je pravda zadovoljena. Drugo je sada pitanje da li će taj novac na kraju biti oduzet, da li će na kraju svih istraga taj novac možda na posredan način i završiti u budžetu Srbije ili u budžetu Beograda odakle je i uzet. Isti taj Dragan Đilas koji se svakog dana oseća pozvanim, zapravo, da na najgori mogući način vređa predsednika Aleksandra Vučića, da mu uputi pretnje, da plasira izmišljotine i da zapravo protiv svih nas iz SNS koji dignu glas i kažu istinu kreira kampanju linčovanja, što na društvenim mrežama, što na, naravno, televizijama koje on finansira, gde smo bez prestanka i svakodnevno predmet omalovažavanja i na ličnom i na profesionalnom planu. Brzinom svetlosti mi postajemo predlozi u različitim emisijama. Za nas će se u tim emisijama naravno glasati i komentarisaćemo se na najgori mogući način, na najniži način, a da se pri tome ni malo ne libe sa tih televizija da izvlače naše rečenice iz konteksta i da im daju potpuno drugačije značenje. Vređaju naše dostojanstvo, govore o tome kako izgledamo, govore o tome kako nam Aleksandar Vučić piše govore koje čitamo. Trude se da na sve načine srozaju naš profesionalni i intelektualni integritet. Ja ću vam reći da sam ja ovaj govor danas pisala sama, jer ja u Narodnoj skupštini radim svoj posao svakog dana, a deo mog posla je i obraćanje u plenumu i da, ja sam odlučila i želim da moj govor danas u Narodnoj skupštini upravo ovako izgleda. To beskrupulozno targetiranje narodnih poslanika iz poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu ili članova predsedništva SNS ili članova glavnog odbora obično dolazi od ljudi koji kad se pogledaju u ogledalo uglavnom vide jedno veliko ništa. Takvi ljudi, dame i gospodo, žele da se vrate u našoj zemlji na vlast. Takvi ljudi žele da dođu na vlast da bi što pre nastavili tamo gde su stali, a to je lično bogaćenje i nebriga o svim pitanjima koja realno muče građane Republike Srbije. Za to vreme Aleksandar Vučić radi, radi i bori se zajedno sa Vladom Srbije i zajedno sa svim tim ljudima koji su stavljeni na stub srama samo zato što su izgovorili ime Dragan Đilas ili pomenuli njegove milione. Aleksandar Vučić bori se za naš zdravstveni sistem da izdrži sve nalete epidemije. Bori se da se dalje razvijaju i ekonomija i privreda, bori se za bolji životni standard i pomaže, pomaže pre svega penzionerima a onda i svima ostalima kako se ne bi osetile posledice epidemije i kako bi se Srbija dalje razvijala. U stvari, vrlo je jednostavna situacija, narod je dao poverenje Aleksandru Vučiću i SNS za vršenje vlasti. Mi to poštujemo i svakog dana pokazujemo da dajemo sve od sebe da radimo isključivo u interesu građana Srbije. Mnogo puta smo doneli neke odluke koje su se odnosile na SNS kojoj pripadamo, a koja toj stranci nisu odgovarale samo zato što smo na prvo mesto stavili državu i narod i to nam je prioritet u radu. Rezultati koji stoje iza nas su vidljivi, evidentni su u svim oblastima u kojima smo mogli i dobili šansu, u kojim god oblastima da smo dobili šansu mi smo napravili rezultat i šta god da smo mogli da postignemo i postavimo pred sebe kao cilj postigli smo. Srbija je danas jaka, finansijski i politički stabilna zemlja koju uvažavaju u svetu, koja nastavlja da grabi krupnim koracima napred, jer su svi građani zemlje Srbije zaslužili da žive u jednoj modernoj i uređenoj Srbiji. Tu svoju želju oni pretaču u svoju izbornu volju i daju glasove Aleksandru Vučiću i SNS na ubedljivim pobedama od 2012. godine pa do danas na svim nivoima i na svim izborima. Lično, nemam nikakvu sumnju da će tako biti i na dalje, jer nama su potrebni putevi, nama se u potrebne škole i bolnice, pruge i mostovi, stanovi za mlade bračne parove, pozorišta i muzeji, obdaništa, naučno-tehnološki parkovi i sigurnost i niko nas neće zaustaviti da u takvoj zemlji i živimo. Živela Srbija.
Zahvaljujem se, narodnoj poslanici Jeleni Žarić Kovačević, ovlašćenoj predstavnici poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu. Pošto u sistemu nemamo više prijavljenih predstavnika ili ti predsednika poslaničkih grupa, prelazimo na listu prijavljenih govornika. Prvi reč ima, narodni poslanik, Samir Tandir. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, koleginice i kolege narodni poslanici, danas govorimo o prestanku funkcije predsednika Prekršajnog suda u Negotinu i u Novom Pazaru. To je jedna formalna tačka. Mi kao najjača bošnjačka stranka u Srbiji, kao Stranka pravde i pomirenja i kao poslanički klub Stranke pravde i pomirenja i Ujedinjene seljačke stranke u danu za glasanje glasaćemo za ovaj predlog. Lider naše stranke akademik Muamer Zukorlić je načelno visok-akademski i fenomenološki govorio o ovoj temi, a ja ću se baviti malo konkretnijom lokalnom problematikom, pogotovo kada su sandžačke opštine u pitanju i kada je u pitanju rad pravosuđa u Sandžaku, prvenstveno u Novom Pazaru i u Prijepolju. Posebno želim da se osvrnem na rad tužilaštva u Novom Pazaru i u Prijepolju i hoću da podsetim na jednu staru istinu, da nema novih rešenja sa starim ljudima. Znači, i u sudovima, i u tužilaštvima, i u Novom Pazaru i u Prijepolju je neophodna hitna rekonstrukcija, dolazak mladih, čestitih, neukaljanih kadrova. Ovom prilikom ću podsetiti na jedna slučaj koji potresa susednu državu Hrvatsku. Znači, slučaj Zdravka Mamića koji je posle jedne presude protiv njega upoznao javnost sa kojim se tužiocima i sudijama družio, koje im je poklone davao i sada su oni svi suspendovani i u toku je neki proces protiv njih. Želim na osnovu tog slučaja da postavim pitanje ministarstvu, Vladi, da postavim pitanje nama kao Narodnoj skupštini, mi koji biramo ljude u pravosuđu, da li mi znamo sa kim sede sudije, sa kim piju kafu, sa kim tužioci idu na zimovanje i na letovanje. Tužilaštava u Novom Pazaru i u Prijepolju službe za politički obračune, služe za eliminaciju političke i poslovne konkurencije. Sa tim ćemo završiti za sva vremena. Znači, oni koji su 20 godina instalirali svoje kadrove, politički podobne da im pomažu i u biznisu i u politici, moraju da shvate da je to vreme prošlo, da je došlo vreme gde se borimo za suštinsku demokratiju, za suštinsko poštovanje Ustava i zakona gde su sve građanke i građani ravnopravni, a da nema malo ravnopravnijih i oni koji su potpuno diskriminisani. Znači, sa tom praksom ćemo prekinuti za sva vremena. Hoću da kažem da ćemo se tom tematikom, pošto mi je isteklo vreme, detaljnije baviti na narednim skupštinskim zasedanjima. Hvala.
Zahvaljujem. Preostalo vreme za vašu poslaničku grupu je tri minuta. Reč ima narodna poslanica, Danijela Veljović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, koleginice i kolege narodni poslanici, iako danas treba da raspravljamo o Predlogu odluke o prestanku funkcije Prekršajnog suda u Negotinu, Osnovnog suda u Kruševcu i Osnovnog suda u Novom Pazaru, a prema Izveštaju Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu čiji sam i ja član u pitanju su zakonski razlozi, zbog odlaska u penziju, u drugom i trećem slučaju zbog stupanja na višu sudijsku funkciju odlukom Visokog saveta sudstva, ja bih samo na početku konstatovala da se radi o zakonom opravdanim razlozima i dalje bih svoj govor bazirala na isticanju problema koje sigurno treba rešavati, a tiču se funkcionisanja sudstva, ukoliko želimo, naravno, da dobijemo efikasno sudstvo i institucije koje funkcionišu. Zadržala bih se na primeru Prekršajnog suda. Prekršajni sud u svakodnevnom radu primenjuju 270 zakona i oko 800 podzakonskih propisa. Pored saobraćajnih prekršaja i prestupa iz Zakona o javnom redu i miru, oni sude carinski prekršaje, predmete iz oblasti korupcije, deviznog poslovanja, pristupa informacijama od javnog značaja, itd. Republika Srbija ima 44 prekršajna suda osnovane za teritorije gradova jedne ili više opština. Primer odeljenja u Kragujevcu Prekršajnog apelacionog suda jeste da pokriva područja prekršajnih sudova u Jagodini, Kragujevcu, Kraljevu, Kruševcu, Novom Pazaru, Paraćinu, Požegi, Prijepolju, Raškoj, Sjenici, Trsteniku, Čačku i Užicu. Onda možete zamisliti koliki je to obim posla. Najčešće zamerke u vezi sa radom sudova odnose se na dužinu trajanja sudskog postupka. Sudije prekršajnih sudova ističu da, pored toga što je u pojedinim sudskim postupcima teško obezbediti prisustvo svih okrivljenih, jedan od glavnih razloga dužeg trajanja parničnog postupka vezan je i za problem dostave sudskih pismena. Svako od nas je dužan da prijavi svoje prebivalište, ali i promenu prebivališta. Ukoliko to ne učinimo već je u pitanju prekršaj. Najveći broj sudskih pismena se dostavlja preko pošte i tada se ne može izvršiti dostava, pa se često dešava da policija mora pomoći prilikom uručenja. Važno je i pitanje da li sudija radi kvalitetno, koliko je upoznat sa predmetom, koliko je opterećen. Mora postojati autoritet suda u primeni pravnih normi, ali i u primeni procesnih ovlašćenja koja su im data. Opšti stav građana jeste da vlada nepoverenje u sudstvo i u pravičnost suđenja. Vlada i nepoverenje da će si institucije ponašati u skladu sa zakonima i normama. Većina građana smatra da je pravosuđe neefikasno, da zavisi od političkih i drugih interesnih grupacija, da je pristrasno. Nije bolja situacija ni u regionu. I tamo je nepoverenje veće od poverenja. Na pitanje kako građani zamišljaju dobrog sudiju većina ispitanika je odgovorila da treba da bude istinoljubiv, pravdoljubiv, da je poštovan u društvu i, zanimljivo, da je dobro plaćen. Sa druge strane, sudije prekršajnih sudova često ističu da su u nepovoljnom položaju jer su prvi na borbenoj liniji, a poslednji kada je reč o platama. Ističu i da su često provlačeni kroz medije na različite načine bez ikakve zaštite. Što se tiče poverenja druge strane vlasti, ni tu nije sjajna situacija. Građani imaju malo poverenja u rad parlamenta kao organa zakonodavne vlasti. Tu je važna uloga svih nas koji se zalažemo za jako demokratsko društvo i jake institucije. Institucije moraju biti stub stabilnosti, stub znanja, integriteta. Mora se vratiti poverenje u institucije i tako jačati društvo. Jedan od načina za jačanje institucija jeste i predlog SDPS, a tiče se reforme izbornog sistema. Ono zašta se mi iz SDPS zalažemo jeste glasanje za ličnost, za kandidata, ne za izbornu listu. Time bi glasovi birača bili osnaženi, a naziv narodnih poslanik dobio bi svoje puno značenje i opravdanje i uloga bi poslanika jačala samim tim predstavljanjem građana i njihovih interesa. Zakonodavna vlast mora biti transparentna u svom radu i mora biti u službi naroda. Hvala.
Zahvaljujem se narodnoj poslanici Danijeli Veljović. Reč ima narodni poslanik mr Đorđe Kosanić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je danas Predlog odluke o prestanku funkcije najpre predsednika Osnovnog suda u Kruševcu, predsednika Osnovnog suda u Novom Pazaru, kao i predsednika Prekršajnog suda u Negotinu. Naravno, poslanička grupa JS u danu za glasanje podržaće Predlog ove odluke, jer najpre dvojici sudija koji su predsednici osnovnih sudova prestaje funkcija, prvom zbog izbora za sudiju Apelacionog suda u Kragujevcu, a drugom zbog sudije Višeg suda u Novom Pazaru. Naravno, predsedniku Prekršajnog suda u Negotinu prestaje funkcija na lični zahtev, zbog navršenog radnog veka. Danas kada govorimo o ovoj veoma važnoj temi da kažem da poslanička grupa JS, uopšte JS se zalaže za maksimalno ojačavanje sudstva, nezavisnost tužilaštva kao osnov ili preduslov vladavine prava. Nezavisan sudija daje garanciju da će se zakon primenjivati jednako, nepristrasno i da u svim postupcima neće biti privilegovanih. Sa druge strane moram da kažem da to ne znači, da maksimalno ojačavanje sudstva, nezavisnost tužilaštva znači da je to udaljavanje od naroda, već, potpuno suprotno, odaljavanje i tužilaštva i sudstva od neprimerenih uticaja. Sa druge strane, želim da ukažem na značaj ulaganja u pravosudne infrastrukturne objekte. Danas kada je Srbija, kada je čitav svet suočen sa velikom ekonomskom krizom mnoge velike ekonomije su na kolenima usled pandemije korona virusa. Srbija je u delu, kada je reč o pandemiji korona virusa, naš zdravstveni sistem se pokazao kao mnogo uspešniji nego mnogi zdravstveni sistemi koji su možda pre pandemije bili mnogo bolje ocenjeni nego naš. Zatim, želim da ukažem na broj vakcina. Ceo region se vakciniše. Zatim, dominantan privredni rast ili pad, kako hoćete, preko 60% ukupnih investicija koje dolazi na zapadni Balkan ide na Srbiju. To govori o poverenju koje ljudi imaju u Srbiju. Zato nisam ni čuo da bilo koji investitor koji je došao u Srbiju, i pored pandemije, je odustao od ulaganja u Srbiju. Zatim, kilometri auto-puta, nezaposlenost ispod 10%. Sve su to parametri koji govore koliko krupnim koracima Srbija ide napred. Zato sam i ukazao i na ovaj značajan segment, segment ulaganja u infrastrukturu. Ja dolazim iz Kragujevca. Kragujevac je nekada bio prestonica Srbije. Sa druge strane, gde je 1835. godine pisan Ustav koji je bio temelj moderne srpske državnosti. Danas se u Kragujevcu gradi savremena palata pravde, na preko 25 hiljada metara kvadratnih, gde će biti smešteno svih 11 organa pravosudnih, tužilaštava, sa preko 800 zaposlenih. Ovo je svakako jedna od najvećih investicija koja je došla, koja je izgrađena u Srbiji u zadnjim decenijama, ali ono što treba ovde da ukažem kao Kragujevčanin na značaj ovakve investicije za Kragujevac, i svakako za čitav regiona, a pogotovo ako kažem da su u Kragujevcu pravosudni organi bili više rasuti, u više objekata, a sa druge strane najlošije su radili prekršajni i privredni sud. Danas u Srbiji pravosuđe, nema boljeg objekta od ovog, od palate pravde u Kragujevcu. Ono što želim da istaknem da svi pravosudni organi, biće na jednom mestu i samim tim pravda i brzina pravde će biti dostupnija za sve kragujevčane, ali i za sve građane čitavog regiona. Na samom kraju, samo još jednom da kažem da će poslanička grupa JS, u danu za glasanje, podržati pomenutu odluku.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku, Đorđu Kosaniću. Reč ima predsednik poslaničke grupe SPS, narodni poslanik Đorđe Milićević.
Zahvaljujem uvažena predsedavajuća, dame i gospodo poslanici. Teorija o podeli vlasti, čiji su osnivači Džon Lok i Šar Monteksijem, danas je početna tačka, rekao bih u razmatranju i analizi podeli vlasti u ovom predsedničkom, parlamentarnom i mešovitom sistemu. Ideja ova dva filozofa uticala su u velikoj meri na građansko buržoasku revoluciju u Francuskoj i poredak koji je počeo da se uspostavlja u Evropi krajem 18. veka. Ideja od koje se od tada polazi je ta da ta državna vlast ima tri funkcije. To su izvršna, zakonodavna i sudska. Važno je da postoji međusobna kontrola i ravnoteža, s tim što je sudska vlast nezavisna u svom radu, dok nepostojanje podele vlasti čini politički sistem nedemokratskim. Kao delioci pravde, sudije imaju veoma važnu ulogu za funkcionisanje demokratskog društva, kakvo je danas Srbija, sud je taj koji primenjujući zakone treba da otkloni sve sporove, poremećaje i nepravde u društvenim odnosima. Sudijama je Ustavom i zakonom ukazano veliko poverenje, i iz tog razloga izuzetno je važno da sudije taj posao obavljaju na najbolji, najdostojanstveniji i najkompetentniji način, da to budu najkompetentniji, najbolji i najdostojniji kandidati, osobe visokog integriteta i moralnih osobina. Pored toga što se podrazumeva da je naše sudstvo, zapravo, naše sudstvo ne podrazumeva se, već jeste, i nezavisno i nepristrasno u odnosu na sve uticaje, potrebno je da bude i efikasno. Nažalost, sudije su često preopterećene. Sve je veći broj predmeta, pa se nameće i pitanje njihove efikasnosti. U svom radu posebno su opterećene sudije prekršajnih sudova, kojih je 44 na teritoriji Republike Srbije. Kolega Toma Fila, kao ovlašćeni predstavnik je govorio o jednoj fazi sunovrata srpskog pravosuđa, ja neću o tome, samo želim da dodam još jedan događaj, događaj, koji je bio poguban po naše pravosuđe, desio se 2009. godine, prilikom reizbora sudija i tužilaca, o tome smo mnogo puta do sada govorili. Ovaj nezakonit proces doveo je u pitanje princip nezavisnosti sudstva i samostalnosti Tužilaštva. U samo dva dana u decembru 2009. godine, bez posla je ostalo, gotovo, 1000 sudija i tužilaca, mimo procedure koja je predviđena zakonom i bez ikakvog prava na žalbu. Glavni osnov prilikom reizbora bila je stranačka pripadnost i u zavisnosti od toga procenjivalo se ko je podoban, a ko nije podoban. Ovaj reizbor koštao je Srbiju 44 miliona evra. Mnogim građanima produžio već preduge sporove, i što je možda najgore, poljuljao veru u nezavisno pravosuđe. Ugled našeg pravosuđa urušen je i na međunarodnom planu, a ova dešavanja su mnoge sudije i tužioce koštala i zdravlja, neke nažalost, i života. Sad onaj deo koji je za nas iz poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije veoma interesantan, a tiče se Izveštaja Evropske komisije kada je reč o pravosuđu u Srbiji, tiče se onoga šta nam poručuju evropski parlamentarci kada je reč o procesima i pravosuđu u Srbiji. Dakle, prema Izveštaju Evropske komisije za 2020. godinu Republika Srbija je ostvarila izvestan nivo pripremljenosti, tu nas navodno ohrabruju i govore pozitivno, a onda kažu da je odložena ustavna reforma pravosuđa za period posle izveštaja. Ta ustavna reforma će biti sprovedena nakon parlamentarnih izbora i rok za promenu Ustava, u onom delu koji se odnosi na sudstvo i tužilaštvo je kraj 2021. godine, koliko je meni poznato. Dakle, ova konstatacija ne stoji. Takođe, po ovom Izveštaju kažu – veliki je politički uticaj na provosuđe što izaziva veliku zabrinutost. Ja ne znam ko vrši uticaj i pritisak na pravosuđe, da li evropski parlamentarci svojim stavovima i svojim izveštajem, direktno mešajući se u neke procese koji su završeni, u neke procese koji su u toku ili to činimo mi ovde u Srbiji, konkretno mi, narodni poslanici, ili predstavnici izvršne vlasti. Dakle, to direktno čine evropski parlamentarci. Ali, kada već čine onda treba da saopšte istinu. Kada pominju nekakve fabrikovane afere, neka se sete, onako usput bar, i Mauricijusa i Hon Konga, pa, neka malko govore i o tome. Po ovom izveštaju, kaže, veliki broj zaostalih izvršnih predmeta i kažu - korupcija i dalje predstavlja veliki problem i razlog za brigu. Ne moraju oni da brinu tu brigu, sasvim dovoljno i dobro to radi predsednik Republike, Vlada Republike Srbije, Narodna skupština Republike Srbije, jednom sinergijom, praktičnim delovanjem i normativnim aktima. Praktičnim delovanjem tako što je definisano da jedan od ključnih principa i načela na bazi kojih je formirana Vlada Republike Srbije jeste odlučna, neselektivna, kontinuirana borba protiv kriminala i korupcije. Vlada pokazuje delima i ne rečima, ne samo rečima, već delima, da se konkretno zalaže za to. Sve ono što se dešavalo u proteklom vremenskom periodu je ozbiljan udarac organizovanom kriminalu i korupciji. Nadležni organi, nadležne institucije će, ubeđeni smo mi iz poslaničke grupe SPS nastaviti da deluje u tom pravcu. Imaju svakako, našu punu podršku. Što se tiče Narodne skupštine Republike Srbije kada kažem sinergija praktičnog i normativnog delovanja, mislim na zakon koji smo nedavno usvojili, a to je Zakon o poreklu korupcije, koji vidim da je uzburkao kritičare koji verovatno imaju razlog da budu nervozni, i koji verovatno imaju razlog da kažu da je to način da se ova vladajuća koalicija politički obračuna sa političkim neistomišljenicima, što naravno nije tačno. Ako predsednik republike kaže – ja sam spreman prvi da budem predmet provere, ako poslanici kažu, da smo mi svi spremni da budemo predmet provere, čemu gospodo nervoza? Da nije nervoza zbog Mauricijusa, da nije nervoza zbog Hon Konga, da nije nervoza zbog svih ovih preostalih računa o kojima mediji danima pišu, podstaknuti činjenicama i podstaknuti veoma preciznim i jasnim podacima. Preporuka je u narednom periodu da Srbija treba da ojača nezavisnost sudstva, samostalnost tužilaštva, uključujući izmene i dopune ustavnih i zakonodavnih odredaba, itd. To je sve ono što Republika Srbija i radi. Dakle, mi smo kao najviši organ zakonodavne vlasti veoma posvećeni, veoma odgovorno, ozbiljno i posvećeno radimo svoj posao i upravo pružamo punu podršku da imamo efikasan pravosudni sistem, daleko efikasniji od onog koji je otpustio hiljadu sudija u jednom danu. Tema koja je važna, a važna je zarad srpske javnosti, maločas je o tome govorio gospodin Fila, ja neću govoriti na način na koji je on govorio, ali moram da spomenem Haški tribunal, kad već govorimo o Evropi, kad već govorimo o svemu tome, hajde da spomenemo i Haški tribunal. Haški tribunal nije ispunio svrhu svog postojanja i nije ispunio onaj zadatak koji je imao, a to je pomirenje. Naprotiv, napravio je produbljivao svojim postupcima i svojim radom još veće sukobe, zaoštravao odnose i Srbija je u čitavom tom procesu najgore prošla, što po broju godina na koliko su osuđeni srpski građani koji su bili u postupcima, što nažalost, po broju preminulih koji su se nalazili u postupcima. Znate, Haški tribunal se nije rukovodio pravdom, već je unapred definisao Srbiju kao nekoga ko je odgovoran za sve zločine koji su počinjeni na prostoru bivše SFRJ. Međunarodno pravo mora da važi podjednako za sve, ne može za nekoga manje za nekoga više. Srbija je pokazala spremnost za saradnju i mislim da Srbija zaslužuje samo jedno, a to je ono na čemu insistiramo, istina i pravda, ništa drugo. Dakle, pravo i pravda nisu bili ključni principi kojima se rukovodio Haški tribunal, pao je na onom osnovnom testu, a to je test pomirenja. Nije uspeo da realizuje zadatak zbog kojeg je osnovan od strane Generalne skupštine Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija. Ja sam i tokom neke sinoćne emisije rekao da u odnosu na ostvarivanje pravde za mnogobrojne srpske žrtve može se opisati samo jednom rečju, a to je groteskno. I to nije reč koju sam ja upotrebio, tu reč je upotrebio sudija Fausto Pokar, bivši predsednik suda za presudu Žalbenog veća u predmetu okrivljenih Gotovine i Markača. Dakle, srpska i međunarodna javnost moraju biti upoznati sa radom Haškog tribunala, sa postupcima Haškog tribunala, kako se zlodela nikada više ne bi amnestirala i veličala, jer postoji mogućnost da ukoliko se to desi takve stvari, nažalost, budu ponovljene u periodu koji je pred nama. Vrlo interesantno je to da Haški tribunal nikada u svojoj optužnici nije spominjao „žutu kuću“, apsolutno nikada. Srpska javnost je veoma zainteresovana za proces protiv bivših pripadnika OVK i bivših pripadnika UČK, posebno kada je reč o Hašimu Tačiju. Ja sam iskoristio poslaničko pravo i poslaničku mogućnost, shodno Poslovniku o radu Narodne skupštine Republike Srbije i postavio i pitanje ministarki pravde – na koji način mi možemo da pomognemo da zaštitimo svedoke i da pomognemo u sakupljanju i prikupljanju dokumentacije koja će pomoći, da nam se ne bi desio slučaj Haradinaj kada su svedoci ubijani, kada su nestajali. Nije to moja konstatacija, to je konstatacija sudskog veća, to je konstatacija pre svega sudskog veća koje je to potvrdilo. Kada govorimo o „žutoj kući“, vidim da se sada pokušava na neki način demistifikovati ova priča kako je navodno izmišljena. Vidim da neki advokat Gaši najavljuje optužbu protiv Dika Martija zbog nelegalnog boravka u toj kući. A ja želim da vam vrlo precizno, neću improvizovati, izjavu tadašnjeg bivšeg tužioca za ratne zločine Vladimira Vukčevića, koji kaže – ovde su na tragu zločina Ramuša Haradinaja došli Barajbar, haški istražitelj Patrik Lopez, novinar Entoni Montgomeri, pronašli su dokaze koji su ukazivali na zločine i domaćin je imao šuplju priču o zaklanim životinjama. Utvrdilo se da je krv ljudska i mi smo tada imali saznanja, Lopez nam je dao kompletnu foto-dokumentaciju, imali smo izjave brojnih svedoka, ispostavilo se da se lekovi, čije su kutije pronađene daju pacijentima za opuštanje mišića i da se koriste za transplantaciju organa, zatvorenici su znali kad im se bliži kraj. Citiram dalje. Vukčević priča da je otišao u Tiranu, rekao da ima saznanja i tražio iskopavanje na 12 lokacija, na šta se nije pristalo. Zašto se nije pristalo i zašto „žuta kuća“ nije nikada bila deo optužnice kada govorimo o Haškom tribunalu? Želim da ukažem na još jednu stvar. Srbija, kada je reč o regionu, vodi vrlo jasnu i preciznu, jasno definisanu politiku. Dakle, ne meša se u unutrašnja pitanja drugih država, ali, dozvolite, ovo što ću reći nije mešanje u unutrašnje pitanje drugih država, jer ako se u našoj susednoj, mi sa Crnom Gorom želimo najbolje moguće odnose, ne mešamo se u to ko će biti na vlasti u Crnoj Gori, ali nas veoma interesuju prava i slobode naših sugrađana, naših Srba, kojih ima 29%, ja verujem daleko više, videćemo nakon popisa, interesuje nas imovina i status Srpske pravoslavne crkve i to nam pravo ne može oduzeti ni jedna međunarodna konvencija. E, u toj Crnoj Gori se pojavio neki političar Dritan Abazović, sa četiri poslanika, koji ima pravo da kaže da svako ko ne misli da je počinjen genocid u Srebrenici ne može da obavlja državnu funkciju. Gospodine Martinoviću, pošto Toma Fila nije tu, vi ste eminentan pravnik, vi ćete mi pomoći i reći ćete samo da li sam u pravu. Dakle, kada govorimo o Srebrenici, ovde treba razdvojiti politički od onog pravnog dela. Pravni pristup jeste da je zločin bio i ovaj parlament je jedini parlament u regionu koji je usvojio rezoluciju, i to je bila naša međunarodna, moralna obaveza, naš iskorak ka pomirenju, izrazili smo saučešće porodicama i pokazali odlučnost da se ovakve stvari više nikada ne ponove. Ali, zašto kažem da treba razdvojiti pravni od političkog dela? Pravni deo kaže da nisu, dakle nije genocid, jer nisu ispunjeni elementi genocida koji su propisani Konvencijom o genocidu, čini mi se, iz 1946. godine. Mislim da ona najviše pogađa Jevreje, ispravite me ako grešim. Dakle, ratni zločini i zločini protiv čovečnosti. Srbi su između zločina u „Oluji“ i zločina u Srebrenici, razlika je samo nekoliko nedelja, da ne bi sud utvrdio da je u „Oluji“ utvrđen genocid, govori se o Srebrenici. Zašto te stvari nisu primenjene kada je reč o „Oluji“? To nije genocid? Sa druge strane, pre nekoliko večeri sam razgovarao sa kolegom iz crnogorskog parlamenta, koji je poslanik u crnogorskom parlamentu, a vi znate kako su u prethodnom periodu poslanici koji su dolazili sa srpskih lista prolazili u crnogorskom parlamentu, hapšeni, produžavano im vreme boravka u pritvoru, on mi je rekao i zamolio me da spomenem samo jednu stvar – selo Velika u Crnoj Gori, i da spomenem datum – 28. jun 1944. godine, princ Eugen i Skenderbegova divizija i koliko je tada ljudi pobijeno i zaklano – oko 500. Nikada nije Crna Gora to utvrdila i nikada se nije poklonila žrtvama. Murina, bombardovanje, troje dece - Miroslav, Olivera i Julija, deca koja su iz Prištine pobegla zbog bombardovanja u Crnu Goru su nastradala. Poklonio im se predsednik Republike Srbije i pomenuo ih Aleksandar Vučić, Crna Gora nikada. Mi ćemo, naravno, kao poslanička grupa Socijalističke partije Srbije podržati ovaj predlog. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se predsedniku poslaničke grupe SPS-a. Replika, narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Hvala vam, gospođo Kovač. Pošto me je gospodin Milićević pomenuo, želim samo da dam jednu malu dopunu, odnosno jedan osvrt na njegovo izlaganje. Ima mnogo stavova vezanih za ono što se dešavalo u Srebrenici u julu 1995. godine, ali ja ću vas, gospodine Milićeviću, da podsetim na jedan presretnuti telefonski razgovor koji je korišćen kao materijal u Haškom tribunalu protiv Slobodana Miloševića. Reč je o razgovoru koji je tajno sniman, verovatno od neke zapadne obaveštajne službe, u maju mesecu 1996. godine. Znači, maj 1996. godine. Razgovor je vođen između Slobodana Miloševića, koji se u tom momentu, kada je razgovor vođen, nalazio u Dobanovcima i Ratka Mladića, koji se u to vreme nalazio verovatno na Palama. U tom razgovoru Slobodan Milošević kaže generalu Mladiću da se desio neki zločin nad civilima u Srebrenici i Ratko Mladić mu kaže - nad kakvim civilima u Srebrenici, a Milošević kaže - ne, ne u Srebrenici, na nekoj farmi tamo. To su reči koje stoje u transkriptu tog razgovora. Mislio je verovatno na farmu u selu Kravice. Dalje mu Mladić kaže - nijedan civil nije ubijen ni na farmi, u Kravici, niti u Srebrenici, ja sam, kaže, citiram ono što je Mladić rekao u tom razgovoru, nadam se da mi ovo neće niko zameriti, jer ovo je bio tajni razgovor, ali pošto je objavljen i pošto je korišćen u procesu u Haškom tribunalu, on više nije tajni, tako da o njemu može slobodno da se govori. Mladić kaže - ja sam sa njima, dakle, sa predstavnicima Muslimana koji su ostali u Srebrenici, koji se nisu povukli sa delovima 28. divizije armije Bosne i Hercegovine ka Tuzli. Kaže - ja sam sa njima ugovor potpisao gde oni da dođu i ko je došao na čekpoint bio je spašen, a oni koji su poginuli, poginuli su u proboju prema Tuzli zato što su mnogi uletali u minska polja, a jedan deo bivših boraca 28. divizije armije Bosne i Hercegovine, kojom je komandovao Naser Orić, koji je, pazite, u aprilu 1995. godine napustio Srebrenicu. Znači, on je u aprilu 1995. godine, po nalogu političkog vođstva u Sarajevu, napustio Srebrenicu, znajući verovatno kakav je plan između Alije Izetbegovića i Bila Klintona, vezan za davanje povoda NATO paktu da dejstvuje po položajima Vojske Republike Srpske zbog navodnog genocida u Srebrenici. Kaže Mladić dalje u tom razgovoru - uletali su u minska polja i kaže - da li ste čuli ono dete šta priča, kako su se muslimanski borci između sebe ubijali, jer je jedan deo muslimanskih boraca bio za to da se predaju Vojsci Republike Srpske, a jedan deo je bio za to da se probijaju dalje prema Tuzli i u tom njihovom međusobnom sukobu došlo je do otvaranja vatre. Ima još jedan detalj, a to je Haški tribunal pokušao da sakrije. Ja sam do tog detalja došao sasvim slučajno i o tome sam govorio u Narodnoj skupštini kada je, na jedan veliki pritisak Borisa Tadića, Narodna skupština izglasala tu famoznu deklaraciju, odnosno Rezoluciju o Srebrenici. Na internet stranici NATO pakta, taj podatak je kasnije izbrisan, iz jula meseca 1995. godine stajao je podatak, kažem kasnije je taj podatak izbrisan zato što nije išao u prilog NATO alijansi, a taj podatak govori da je tih dana, kada se kolona muslimanskih vojnika probijala prema Tuzli, NATO pakt delovao iz vazduha po položajima vojske Republike Srpske, a budući da su položaji vojske Republike Srpske bili skoro celom dužinom od Srebrenice ka Tuzli, velika je verovatnoća da je jedan veliki broj muslimanskih vojnika stradao upravo od NATO bombi. Zašto ovo sve govorim? Zato što je slučaj Srebrenice veoma veoma komplikovan i najlakše je reći - u Srebrenici se desio genocid ili se nije desio genocid. U Srebrenici se nesumnjivo desio zločin, ali ono što je ključno pitanje - ko je inspirator i ko je nalogodavac tog zločina? I na kraju krajeva, kao kod svakog zločina, kome zločin ide u korist? Da li je zločin u to vreme išao u korist Republike Srpske? Apsolutno ne. Iz ovog razgovora Mladića i Miloševića se vidi da Mladić pojma nije imao za streljanje zarobljenih muslimanskih vojnika u Kravici. Znači, on za to nije znao. U maju 1996. godine on ubeđuje Miloševića da apsolutno nije bilo nikakvog streljanja, nego da su muslimani gubili živote probijajući se ka Tuzli, i da je on sa njima potpisao ugovor u prisustvu predstavnika holandskog bataljona UNPROFOR-a u Potočarima, mesto gde muslimani treba da dođu zato što je jedan deo muslimana, odnosno žena i dece, ali i muškaraca koji su pristali da polože oružje, jedan deo muslimana je autobusima prevezen u Tuzlu, a jedan deo u Kladanj. Iz tog razgovora se vidi da Ratko Mladić blage veze nije imao sa onim što se u Srebrenici i oko Srebrenice dešavalo, a tiče se streljanja određenog broja zarobljenih pripadnika 28. divizije armije BiH. Ovo kažem ne zbog toga što želim bilo koga da opravdam, ne želim da opravdam bilo kakav zločin, tamo se zločin sigurno desio. Da li se desio zločin tih razmera da je streljano preko 8.000 hiljada ljudi? U to baš nisam siguran zato što španski forenzičari govore o mnogo manjim brojkama, ali na kraju krajeva, kada je u pitanju zločin, nije stvar u matematici i nije stvar u prebrojavanju, zločin je zločin, pa da li ste ubili jednog čoveka, 100, hiljadu, osam hiljada, deset hiljada itd, nije suština u tome, ali je suština u nečem drugom. Da su postojali politički inspiratori onoga što se desilo u Srebrenici, kao što su postojali politički inspiratori i za ulicu Vase Miskina, kao što su postojali inspiratori i za Markala jedan, kao što su postojali inspiratori i za Markale 2 i kao što su, na kraju krajeva, postojali inspiratori za Račak, jer ono što se dešavalo na prostorima BiH i bivše Jugoslavije nije nešto novo u evropskoj istoriji. Sećate se kada je Nemačka napala Poljsku 1. septembra 1939. godine. Hitler je izašao sa saopštenjem da su Poljaci napali nemačku patrolu, pa su onda Nemci uzvratili tako što su svom snagom jurnuli na Poljsku, a budući da je prethodno Hitler imao postignut dogovor sa Staljinom Poljska je podeljena između Nemačke i Sovjetskog Saveza. Dakle, u istoriji se vrlo često traži povod za vojnu intervenciju. To što nevini ljudi to plaćaju svojim životima, to nažalost samo potvrđuje Hegelovu tezu iz njegove „Filozofije istorije“ da ljudska istorija nije tlo sreće, nego da su periodi sreće u njoj prazni listovi. Ono što svi mi treba da naučimo iz te naše kolektivne tragedije, ne samo koja se desila u Srebrenici, nego uopšte na prostorima bivše Jugoslavije, to je da pokušamo naše međusobne razlike da prevaziđemo. Ako ni na koji drugi način ne možemo, onda makar tako da se više međusobno ne ubijamo i da se međusobno ne istrebljujemo. Ono što možemo da izvučemo kao pouku, i mi Srbi i muslimani, odnosno Bošnjaci, a to je da je ključna, po meni, neka se ljudi ko hoće, ali to je moje lično mišljenje, ključna greška je napravljena onoga momenta kada su Bošnjaci, odnosno muslimani u BiH svoju političku sudbinu vezali za Hrvate. Hrvati su ih namagarčili. Pozvali su ih na referendum da se BiH otcepi od Jugoslavije, ne zato što su želeli dobro muslimanima, nego zato što su sledili Tuđmanovu ideju da je BiH stara hrvatska zemlja i onda je prvi korak trebao da bude otcepljenje od Jugoslavije, a drugi korak pripajanje BiH Hrvatskoj. O tome vam govori činjenica je hrvatska vojska konstantno bila prisutna u BiH od 1992. do 1995. godine, što je takođe jedna, što bi rekao pokojni Tuđman, znakovita činjenica da je Hrvatsko veće odbrane obrazovano 18. novembra 1991. godine. Znači, i Hrvatska zajednica Herceg-Bosna, koja je navodno formirana po tadašnjem Ustavu BiH kao zajednica opština zapadne Hercegovine, formirana je 18. novembra 1991. godine na dan kada je JNA ušla u Vukovar. Sad neka mi neko kaže da je sve to slučajno i nije bilo nikakvog plana. I te kako je postojao plan, ali se nadam da su i Srbi i Bošnjaci naučili nešto iz te kolektivne tragedije, a to je da se više međusobno ne mrze, da se više međusobno ne ubijaju, nego da misle svojom glavom, da radimo svi zajedno na trajnoj slozi Srba i Bošnjaka i da sledimo politiku Aleksandra Vučića, a to je pomirenje na ovim prostorima i stalno pružena ruka i BiH i Bošnjacima. Kada kažem Bošnjacima, mislim i na Bošnjake u BiH, ali i na naše Bošnjake koji žive ovde u Srbiji. Zahvaljujem se, gospođo Kovač, što sam malo prekoračio vreme.
Vreme preko vremena predviđenog za repliku od dva minuta i zato vam oduzimam od vremena poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu. Reč ima Đorđe Milićević. Izvolite.
Želim veoma kratko da zahvalim gospodinu Martinoviću i nisam slučajno pomenuo njega, već kao čoveka koji je vrstan pravnik i znam da odlično poznaje istoriju i da je o ovim činjenicama govorio u parlamentu i smatrao sam za shodno da je važno da zajednički pokušamo da započnemo, da zaokružimo ovu priču. U potpunosti se slažem sa vama. Pravda i istina je nešto na čemu insistiramo. Ni gospodin Martinović, ni ja, niti bilo ko u ovoj sali, potpuno sam ubeđen, ne želi da opravda ni jedan zločin. Svako ko je počinio zločin nije nevin i za taj zločin mora i treba da odgovara. Slažem se u potpunosti da postoje politički inspiratori i to treba definisati i do njih treba doći i iz ove kolektivne tragedije, i sa tim sam u potpunosti saglasan, svi treba da izvučemo pouke, a pouka treba da bude međusobno razumevanje, da prevaziđemo razlike, da radimo zajedno, mir, stabilnost, prosperitet, ekonomska saradnja i ono što je, između ostalog, predsednik Srbije, tokom Kovida, vrlo jasno rekao – mnogo smo mi mali u regionu pojedinačno da bi nešto uradili pojedinačno i da bi loše govorili jedni o drugima, jer naslonjeni smo jedni na druge. Dakle, jednim glasom pred EU i Brisel i svetske sile. Zahvaljujem, gospodine Martinoviću.
Zahvaljujem. Možemo da nastavimo prema listi prijavljenih govornika. Reč ima narodni poslanik Milenko Jovanov. Izvolite.
Hvala najlepše. Poštovane kolege, najpre ću da kažem nešto što možda ne znate, možda niste čuli, ali je moja dužnost i moja obaveza i kao potpredsednika SNS i kao čoveka koji dolazi iz Kikinde da upoznam i vas i javnost da je pre dva dana našoj koleginici iz Pokrajinske skupštine Stanislavi Hrnjak nepoznata osoba demolirala auto ispred zgrade u kojoj živi sa porodicom. To samo po sebi, pitanje koliko bi i u kom pravcu vodilo razgovor, raspravu i analizu da se neke druge stvari nisu dogodile nekoliko dana pre. Naime, 17. marta ove godine četiri osobe je privela kikindska policija zbog ispisivanja grafita i deljenja nekih letaka u kojima je pisalo - Milenko Jovanov je sramota za Kikindu, potpisanih od strane Stranke slobode i pravde i to nije ništa sporno. Politička borba podrazumeva i tu vrstu komunikacije. Međutim sporno je nešto drugo. Od četiri osobe, tri su iz Beograda dovedene. Od te tri osobe dve su osobe koje su izvršile sledeća krivična dela: 2008. godine – razbojništvo, 2009. godine – pokušaj ubistva, 2013. godine – korišćenje opojnih droga, 2015. godine – razbojništvo i iznuda, 2016. godine – teška krađa, dva krivična dela, 2017. godine – teška krađa, dva krivična dela, 2018. godina – razbojnička krađa i ugrožavanje javnog saobraćaja. To su osobe koje je Dragan Đilas poslao da u ime njegove stranke u jednom mirnom gradu, u kome ovakvih kriminalaca, uveren sam, čak i da nema za njegov račun škrabaju parole i dele letke. Na vrata građana Kikinde doveo okorele kriminalce. Stanislava Hrnjak, koleginica iz Pokrajinskog parlamenta i poverenica naše stranke u Kikindi, jedna hrabra i otresita žena je javno osudila ovo divljanje Đilasovih kriminalaca i u medijima i na konferenciji za štampu, na društvenim mrežama, a onda joj se gle čuda ispred kuće desilo to što se desilo. Sada ja pitam, budući da za sva ova navedena krivična dela postoji samo jedna presuda na osam meseci kućnog pritvora – šta treba da rade i šta treba da urade kriminalci da bi bili osuđeni? Da li je ovaj koji je pokušao ubistvo treba i da izvrši ubistvo tamo gde ga Đilas pošalje i da li će i tada biti osuđen ili će opet biti nekih olakšavajućih okolnosti, pa će mu se dati da sedi kod kuće, da gleda televizor i gricka kokice i osam meseci izlazi samo u dvorište? Mi nećemo prihvatiti model ponašanja Marinike Tepić iz Pančeva koja kriminalcima preti novinarima da će da ih iseljavaju. Nas iz Kikinde niko iseliti neće ni Đilasovi kriminalci, ni njegovi lokalne kriminalci poput Zorana Mileševića. Dakle, niko nas iz Kikinde iseliti neće. Neće nas zastrašiti i nastavićemo da se borimo za politiku Aleksandra Vučića i SNS i protiv Đilasa i protiv njegovih kriminalaca. Danas biramo sudije koje će, kao što je i rečeno, otići na više pozicije, i ja sam prošli put kada smo govorili o sudijama rekao nešto što je posle toga tumačeno na način na koji ja to nisam rekao. Ja ću zbog toga da pročitam šta sam rekao, ali mi je zanimljivo kako su to protumačili. Dakle, ja sam rekao ovako – „Ja ne mogu da prihvatim da je sudska vlast nezavisna ako ne nezavisna od Vlade Srbije, ali je zato zavisna od stranih vlada. Ne mogu da prihvatim da je nezavisan sudija koji svakodnevno na medijima napada Vladu ili Vučića, a zato kao kuče stoji ispred stranih ambasada i maše repićem kada ga puste na prijem za tri kanapea i dva koktela“, kraj citata. Kako su to sa tajkunske televizije Đilasa i Šolaka prepoznali sudiju Majića ja živ nisam da saznam? Da li su ga prepoznali u mahanju repićem ili u čekanju ispred stranih ambasada ili znaju da navali na kanapee i koktele čim uđe na prijem? Ja ne znam, ali ja čoveka spomenuo nisam u tom kontekstu. Dakle, gospodin Majić, pošto se zbog toga silno uzrujao treba da se obratio Đilasu i Šolaku i njihovim urednicima oko toga što ga dovode u kontekst onoga što niko nije rekao i kako to oni baš u njemu prepoznaju ono što nije rečeno? Međutim, rečeno je nešto drugo, a to je da postoji sprega između pojedinih sudija, pojedinih medija i pojedinih političara. I ta sprega je lepo dokazana osmog i devetog marta ove godine. Dakle, osmog marta, sve se dešava nakon one konferencije za novinare gde je predsednik Vučić objavio one strahovite slike o monstruoznim delima uhapšenog klana Veljka Belivuka, u osam sati negde izlazi vest na jednoj od tih tajkunskih televizija – fotografije nisu dovoljan dokaz protiv Belivukove grupe. Posle toga na istom mediju, televiziji – šta je sve Vučić prekršio na konferenciji za štampu, to je negde u 14 sati. Onda osmi mart u 16 sati – fotografije ubijenih mogu biti dokaz, ali teško do presude. Onda novine koje su nedavno kupili kažu – uznemirujući sadržaj koji je državni vrh objavio nije smeo da se prikazuje na nacionalnim frekvencijama. Vidite i sami u kom pravcu stvari idu i šta mediji pokušavaju da urade, ali nedostaje kredibilitet i ko će da da kredibilitet? Naravno, sudija Majić. Na toj istoj televiziji on se pojavljuje u devet sati uveče da lupi pečat na celu priču i kaže – Vučićeva konferencija je degradacija pravosuđa. Eto vam sada. Da li postoji ta saradnja i ta simbioza između pojedinih medija, tajkunskih medija, pojedinih stranaka, tajkunskih stranaka, i pojedinih sudija koji učestvuju i saučestvuju u svemu ovome? Zaključite sami. Ono što je moja želja to je da se sudije ne ponašaju onako kako se ponaša gospodin Majić i da on se zbog toga mnogo uzrujao, ali on jeste negativan primer svega onoga što jedan sudija može da bude, jer ko je ovlastio gospodina Majića da govori u ime pravosuđa Srbije kad nije pravosuđe Srbije on, nije pravosuđe Srbije čak ni njegov sud? Dakle, mi imamo sada već situaciju da neki ljudi zloupotrebljavaju činjenicu da su sudije ili predsednici sudova kao onaj Stefanović Aleksandar… (Aleksandar Martinović: Zvani Stepa.) … To će sada u nekom drugom postupku da se traži i nadimak i godište i sve ostalo. Uzme čovek i potpiše saopštenje suda koje nije video niko osim njega i njegovih najbližih saradnika, a u tom sudu stoji dvadeset i nešto sudija. Na šta to liči? To je ono što smeta kada je pravosuđe u pitanju. Ne znam što im smeta kritika iz Skupštine. Ako su oni grana vlasti nezavisna i mi smo grana vlasti nezavisna. Ako oni kao grana vlasti nezavisna za sebe misle da imaju pravo da kritikuju i izvršnu i zakonodavnu vlasti i kako ko govori u Skupštini i šta su nam teme i zašto ovako nastupamo i zašto onako nastupamo i zašto spominjemo ovoga, a ne spominjemo onoga itd. onda i mi imamo puno pravo kao predstavnici zakonodavne vlasti da kritikujemo neku drugu granu vlasti, a pod tim podrazumevam i sudsku vlast i šta tu nije jasno? Ili oni ponovo idu sa tim da postoje neki ljudi koji su svete krave u ovoj zemlji, koji smeju da rade šta god hoće, da pričaju o kome god hoće, da iznose šta god hoće i da o njima niko ništa ne sme da bekne i da progovori. Dakle, nastavićemo da govorimo o onome što su anomalije, želimo da sudovi rade brže i efikasnije, da nam se Đilasovi kriminalci ne šetaju po gradovima po Srbiji, da ih Đilas ne šalje po lokalnim samoupravama u kojima nije u stanju da napravi lokalne odbore, da ne kucaju ljudima na vrata. Sve to tražimo, a ne da osnovano sumnjamo da lupaju ljudima automobile, nego da sede iza rešetaka gde im je i mesto i naravno da se nađe neko ko će imati dovoljno hrabrosti i dovoljno nezavisnosti da nam kaže, kako čovek za života može da zaradi i iznese iz zemlje 67,8 miliona dolara. Na koliko destinacija se nalaze svi ti računi? U koliko zemalja, u koliko valuta taj čovek sve drži pare i za to mora da se odgovara. Moguće je i razumem kao političar odluku Dragana Đilasa da ne odgovara novinarima. Šta bi im i odgovorio? Ali, Boga mi, državnim organima Dragane Đilas, moraćeš da odgovaraš. Hvala.
Reč ima narodni poslanik prof. dr Jahja Fehratović. Preostalo vreme za vašu poslaničku grupu je tri minuta. Izvolite.
Zahvaljujem, uvažena predsedavajuća. Pa, sa diskusije o osnovnim sudovima došli smo na priču iz devedesetih godina, na priču oko koje se nikada ne možemo svi složiti i to je jedino oko čega ćemo se složiti. Dakle, za nas Bošnjake, to je drugačija priča nego ona koju smo čuli danas i svakako ćemo se složiti sa još jednom konstatacijom gospodina Martinovića, a to je da svi iz ovoga moramo izvući pouke i da moramo naučiti da nam se ne dešava ono što se dešavalo devedesetih godina. Međutim, ne možemo se složiti oko nekih drugih stvari, a te stvari se odnose, recimo, na onu rezoluciju koju je ovaj parlament usvojio. Tamo jasno stoji da je ona doneta na osnovu presuda Međunarodnog suda prave, a taj sud pravde je taj zločin ili to što se dogodilo u Srebrenici okarakterisao genocidom. Jeste da je rezolucija jasno kazala da je to zločin, međutim, Hag i Međunarodni sud pravde je rekao da je to genocid, a rezolucija bazirana na tim presudama, što znači da i svi mi narodni poslanici moramo poštovati tu rezoluciju koju je izglasao ovaj parlament, a ako nam to nije u odgovarajućem smislu svima dobro, onda da poništimo takvu rezoluciju i da nije onda obavezujuće za narodne poslanike. Dakle, desio se genocid i svakako je ohrabrujuće da imamo zajedničke stavove o tome da moramo imati jednostavno pouku iz svega toga što se iz događalo. Takođe, kada je u pitanju politička motivisanost, sve nažalost što se događalo devedesetih godina imalo je svoju političku pozadinu, pa su tako političku pozadinu imali i oni događaji koji su se dogodili ovde nad pripadnicima bošnjačkog naroda u Štrpcima, u Sjeverinu, u Kukurovićima, pa i na prostoru tadašnje zajedničke države u Bukovici, u Kaluđerskom lazu, dakle, sa svih strana smo imali političke motivisane događaje i ako se budemo bavili time da utvrđujemo ko je i stajao iza kog političkoga događaja, ako se budemo bavili time ko je stajao iza montiranih procesa, protiv političara iz devedesetih godina iz redova bošnjačkog naroda, onda ćemo videti, recimo, da su mnogi od tih koji su tada u montiranim političkim procesima pokušavani da budu osuđeni, doživeli torture, na kraju bili oslobođeni i ova je država morala da im plati odštetu za sve to što se iz dešavalo. Dakle, niko nije oslobođen bilo kakvih odgovornosti, ali isto tako svi imaju određeni udeo u tome što se dogodilo, a ono što jeste naša obaveza, jeste da poštujemo svaku žrtvu bez obzira jel ona pripadala srpskom, bošnjačkom, bilo kom drugom narodu, jer nedostatak ili ubistvo, nestanak jednog čoveka znači nestanak celog čovečanstva. Nestanak i ubistvo jedne osobe, znači nestanak ili ubistvo celog čovečanstva i mi pre svega kao ljudi, kao nosioci odgovornosti moramo imati takav stav prema budućnosti, kako se nikome od nas ne bi dogodilo ili našoj deci, našim potomcima ono što smo svi zajedno proživeli ili proživljavali devedesetih godina. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaista bez želje da usijavam atmosferu na ovu veoma, veoma bolnu temu, ali pošto smatram i gospodina Fehratovića jednim intelektualcem, mislim da je red da razmenimo i neke argumente koji su istorijske prirode. Navešću dvojicu Bošnjaka koji su javno progovorili o tome da je zločin u Srebrenici organizovao Alija Izetbegović u koordinaciji sa Amerikancima. Jedan se zove Ibran Mustafić, a drugi se zove Hakija Meholjić. Hakija Meholjić je bio šef policije u Srebrenici u vreme ratnih dešavanja, od 1992. do 1995. godine i on svedoči o tome da je njega i Nasera Orića Alija Izetbegović pozvao na sastanak u Sarajevo i da im je saopštio, citiram njegove reči - Amerikanci mi nude da četnici uđu u Srebrenicu i da pobiju 5.000 ljudi, a da će nakon toga oni iz vazduha da dejstvuju po srpskim položajima i onda mu je Meholjić rekao - pa, da li ste vi normalan čovek da pošaljete na klanje 5.000 ljudi, ako ih šaljete na klanje, onda idite na klanje zajedno sa njima. I on je napustio taj sastanak. Drugi svedok koji govorio o režiranom zločinu u Srebrenici je Ibran Mustafić koji je u vreme rata u BiH bio predsednik IO Skupštine opštine Srebrenica i koji je napisao knjigu "Planirani haos". On je trebao da svedoči po pozivu, odnosno trebao je da bude svedok tužilaštva BiH u postupku protiv Nasera Orića. Međutim sudsko veće ga je isteralo iz sudnice pre nego što je počeo sa svedočenjem i onda se on obratio ispred suda medijima. Ibran Mustafić je praktično ponovio ono što je izjavio Hakija Meholjić i ustvari ono što su manje, više svi znali u političkom Sarajevu. Znači, Ibran Mustafić je potvrdio da je Alija Izetbegović svesno prepustio Srebrenicu vojsci Republike Srpske i da je neko izrežirao streljanje određenog broja muslimanskih vojnika i da je to onda bio povod da se dejstvuje po položajima vojske Republike Srpke i posle toga je kao što znate, gospodine Fehratoviću, usledila mislimansko-hrvatska ofanziva ne samo u oblasti Srebrenice, nego je usledila ofanziva na celokupnoj teritoriji BiH, uz sadejstvo hrvatske vojske, pa je tako u septembru 1995. godine postojala opasnost da u ruke hratsko muslimanske koalicije padne i sama Banjaluka. Hoću da vam kažem da je tražen povod da NATO interveniše u BiH i da se Republika Srpska sa nekih 70 i nešto posto teritorije, koliko je u tom momentu držala vojska Republike Srpske svede na onih 49% koji su postojali i u planu Vens Ovenovom i koji su kasnije potpisani i u Dejtonu, kao onaj procenat teritorije BiH koji pripada Republici Srpskoj. Tako da, stvari oko Srebrenice nisu baš tako jednostavne kao što se nekima na prvi pogled čine, a samo još hoću da vas ispravim mislim da se niste dobro pozvali na jednu međunarodnu instituciju. Nije u pitanju Međunarodni sud pravde, nego Međunarodni krivični tribunal za bivšu Jugoslaviju i termin i genocid se u stvari spominje u jednoj presudi protiv generala Krstića, komandanta Drinskog korpusa Vojske Republike Srpske, ali se u toj presudi kaže – desio se genocid u Srebrenici, ali za njega nije odgovorna Savezna Republika Jugoslavija. E sad, kako se došlo do te presude generalu Krstiću to je sad već jako, jako dugačka priča, da ne ulazimo sad u to, ali hoću da vam kažem da postoje svedočenja Bošnjaka koji teško optužuju Aliju Izetbegovića za ono što se desilo u Srebrnici. Mislim da nad ovim ne treba da se radujemo ni mi Srbi, ni vi Bošnjaci, nego prosto treba dobro da razmislimo da politiku vodimo na malo drugačiji način i da nam se više ovakve stvari ne dešavaju. Previše je mrtvih glava i na srpskoj i na bošnjačkoj strani. Mislim da je vreme da se okrenemo budućnosti, da se okrenemo saradnji, ekonomskom razvoju, da pomažemo jedni drugima i kao što smo videli predsednik Vučić je i svojim odlaskom u Srebrenicu 2015. godine, kada je pokušan atentat i ubistvo nad njim, ali i ovih dana kada nesebično deli vakcine i BiH i Severnoj Makedoniji i Crnoj Gori, ja mislim da je otvorio jedno novo poglavlje u našoj balkanskoj istoriji, a to je da balkanski narodi treba da se okrenu sebi i da shvate da bližih prijatelja mi jedni od drugih nemamo i ova epidemija je pokazala da u kriznim situacijama svako pre svega misli na sebe. Na žalost, EU je pokazala da ih baš briga i za Srbe i za Bošnjake i za Crnogorce i za Muslimane. Najvažniji su oni sami sebi. Kad su oni najvažniji sami sebi što bi onda mi, balkanski narodi, smatrali da nam je bilo ko bliži, nego mi koji živimo na ovim prostorima. Dakle, hajde i mi malo da se ponašamo kao što se ponašaju malo neki pametniji, mudriji evropski narodi i da ne tražimo prijatelje po belom svetu, nego da shvatimo da su prijatelji u stvari oni koji žive zajedno sa nama.
Poštovani narodni poslanici u potpunosti razumem da je kontekst pravosuđa izuzetno značajan i razumem i osetljivost teme, podsetila bih sve vas da je Narodna skupština Republike Srbije donela Deklaraciju o osudi zločina u Srebrenici koja nigde ne spominje reč – genocid, 31. marta 2010. godine. Molim vas da pokušamo da se vratimo na dnevni red koji je Predlog odluke o prestanku funkcije predsednika Prekršajnog suda u Negotinu, Osnovnog suda u Kruševcu i Osnovnog suda u Novom Pazaru. Naravno, vreme koje je premašeno iznad vremena predviđenog ćemo oduzeti od vremena poslaničke grupe. Jasno mi je da ste direktno prozvani i daću vam naravno reč, ali strogo dva minuta. Narodni poslanik, Jahja Fehratović.
Zahvaljujem. Upravo se ovakvi razgovori vode među prijateljima kada se treba raščistiti nešto što opterećuje odnose. Vrlo je važno da imao ovakvih dijaloga gde će se argumentima doći do zajedničkih stavova ili da se ti stavovi makar približe, rasvetle da se vidi da moj pogled nije kao pogled gospodina Martinovića po određenom pitanju, ne mora ni biti na kraju krajeva, isto tako kako on govori da je bilo Bošnjaka koji su svedočili nečemu drugačijem. Bilo je takođe pripadnika srpskog naroda koji su svedočili u tom Hagu drugačije u odnosu na ono što je zvanična verzija, koja je opšte prihvaćena u srpskoj javnosti. Isto tako, za mene, ja sam mnogo puta bio u Srebrenici na dženazama, itd, svedok sam svedočenja određenih ljudi koji su izgubili svoje najdraže i treba razumeti bol svih tih ljudi. Isto tako, svi smo bili svedoci onog snimka, recimo „škorpiona“ koji ubijaju one omladince, itd, ali je vrlo važno da smo se jasno izjasnili da je to u najmanjem slučaju, da je to bio zločin. Ja sam svako ubistvo, svakog pojedinca jeste na razini ubistva celog čovečanstva. Sada ćemo verovatno doći nekada i u poziciju da budemo dovoljno hrabri da našoj deci ostavimo čiste račune u nasledstvo kako bismo mogli da njima prepustimo da grade ove zajedničke mostove, a o tim čistim računima svakako treba raspraviti i o motivima i o političkim pozadinama zločina u Štrpcima, u Sjeverinu, Bukovici… i svim onim što se događalo 90-ih. Kažem, da je na svim stranama bilo politički motiviranih odluka, zločina itd, ali da sve to moramo raščistiti kako bi ostavili budućim generacijama mogućnost da na zdravim odnosima gradimo ono što jeste zajednička budućnost svih nas duboko svesni da samo jedni sa drugima i jedni uz druge možemo biti prosperitetni i da možemo graditi zajedničku budućnost na ovim prostorima. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Aleksandar Martinović, dva minuta.
Samo jedna rečenica. Ima jedan stih kod Borhesa koji kaže – samo se jedan čovek rodi na zemlji, samo jedan čovek je umro. Sve ostalo čista je statistika, sabiranje je nemoguće. Dakle, ovaj razgovor između mog prijatelja Jahje i mene je dokaz više da srpski parlament nije onako crn kao što je predstavljen u izveštaju, odnosno u Rezoluciji Evropskog parlamenta. Nije onako crn kao što ga svakog dana predstavlja Dragan Đilas na svojim medijima. Srpski parlament je mesto u kome svaki građanin Republike Srbije može da vidi i da svedoči da zajedno mogu da rade na dobrobiti Srba i Bošnjaka ljudi koji imaju različito mišljenje o onome što se desilo u prošlosti, ali isto tako imaju zajedničku viziju o tome šta i na koji način treba da radimo u budućnosti. Ja vam se zahvaljujem gospođo Kovač što ste omogućili ovaj razgovor između mog prijatelja Jahje i mene, i zahvaljujem se gospodinu Fehratoviću zato što smo pokazali da, bez obzira na naše razlike i na naše različito viđenje prošlosti, možemo i mi Srbi i vi Bošnjaci da radimo na dobrobit jednog i drugog naroda, ali isto tako i na dobrobit boljih odnosa Srbije i BiH.
Zahvaljujem. Zatvaramo krug replika i vraćamo se na listu govornika. Reč ima narodni poslanik Snežana Paunović. Izvolite.
Zahvaljujem potpredsednice. Pomoći ćete mi ako mi kažete koliko je vremena ostalo poslaničkoj grupi? (Predsedavajuća: Jedanaest minuta i pet sekundi.) Hvala najlepše. Uvažene kolege, uvaženi građani i građanke Srbije, danas razgovaramo i na to nas je opomenula potpredsednica Skupštine, gospođa Kovač, o prestanku mandata jednom broju sudija. To je manje-više, kao što je moj kolega Života Starčević, a i svi koji su govorili pre njega, rekao, čini mi se, prestanak mandata, ali pre svega u cilju da će ti ljudi zauzeti neka visočija ili odgovornija mesta. Važno je govoriti o tome kako se biraju sudije i ko su ljudi koji se biraju na tako odgovorne funkcije zato što smo iz nekoliko diskusija koje su danas prethodile ovoj mojoj, čuli šta znaju da budu loše strane lošeg izbora sudija, loše strane lošeg izbora ljudi kojima ćete ukazati poverenje, loše strane loših procena i na kraju krajeva kolike su posledice godinama posle toga. Kada se govori o sudijama ja nekako moram, a verujem da deli većina vas moje mišljenje, uvek da pomenem gospođu Danicu Marinković. Složiću se potpuno sa diskusijom koja je prethodila ovoj mojoj i krajnje je vreme da izađemo iz ovog vrtloga koji nas stalno vraća unazad, koji nas stalno tera da iz nekih nepoznatih razloga brojimo žrtve, svi smo ih imali nebrojano. To su teške i otvorene rane koje nikada neće prestati da bole. Ali, imamo obavezu kao odgovorni ljudi da u nasleđe ostavimo sve samo ne mržnju generacijama koje dolaze posle nas. Oni moraju sami trasirati svoj put odnosa, a ja se potpuno slažem da jedini put koji smemo da nametnemo deci jeste put koji će govoriti da nemaju neprijatelje. Možda imaju ljude koji različito misle u odnosu na njih, ali to nikako ne znači da zbog različitog mišljenja treba da upadnu u zamke sukoba koji su se nažalost, sa ove distance gotovo možemo da tvrdimo, u vreme devedesetih dogodile isključivo i samo na korist nekih zapadnih moćnika koji su na tome profitirali, plivali, živeli, zarađivali i rade to i danas. Ne sme bivša Socijalistička Federativna Republika Jugoslavija više nikada biti prostor na koji neko može 100% da računa kada bi da napravi neko žarište, bez obzira što se ne može reći ni danas da ne postoje ljudi koji bi i na to bili spremni. Moramo da pokažemo da je većina nas prerasla taj jedan momenat nacionalizma, bez obzira o čijem se nacionalizmu radi. Zašto sam pomenula istražnog sudiju u to vreme Danicu Marinković? Govorilo se danas o nekim spinovanim situacijama koje su montirane, pravljene da bi se iz njih desile nekakve vojne intervencije, da bi se tražilo pokriće za nešto što će se dogoditi, za nešto što će trajno unesrećiti sve narode kojih se tiče. Bez obzira, ja nikada neću prihvatiti da je bilo kakvo spasenje za muslimanski narod bila intervencija NATO-a u Bosni i Hercegovini. Nije, niti će biti, žrtve su bili koliko i svi drugi. Potpuno je ista situacija bila i na Kosovu i Metohiji. Taj Račak koji je zamišljen kao motiv da se najpre bombarduje Savezna Republika Jugoslavija u to vreme, a onda i na bazi njega optuži u to doba aktuelni predsednik Milošević, a onda i izruči Haškom Tribunalu, zahvaljujući ozbiljnim sudijama, kakav je bila gospođa Danica Marinković, jedna takva improvizacija, jedna takva laž, jedna takva montaža je pala prosto i pred Međunarodnim sudom pravde. Nikada na osnovu onoga što je pisalo u optužnici niti je mogao, niti bi bio osuđen Slobodan Milošević. Ono što se desilo, to je da je optužnica za Račak apsolutno pala. Ono što se nije desilo, a trebalo je da se desi, jeste činjenica da čak i ako smo podlegli tom pritisku o izručenju, ja ne mogu i ne želim da o tome govorim na način na koji je govorio advokat Toma Fila, on je govorio kao neko ko je u tome učestvovao i ne mislim da je loše što je govorio, koliko god da je izazvao reakciju, pre svega zato što je dobro podsetiti srpsku javnost i na to šta su greške. Nije sramota priznati da ste nekada pogrešili, tim pre što je moglo da nam se dogodi da slobodan Milošević bude osuđen za genocid. To ne bi značilo da je osuđen Slobodan Milošević, to bi značilo da je osuđena država i da je osuđen narod. To bi bilo nešto što bi nas pretvorilo i u genocidnu državu i u genocidni narod. Složićete se, i tada i danas i sutra i pre mnogo stotina godina niti smo, niti možemo biti nešto što bi moglo da se izjednači sa Hitlerovom Nacističkom Nemačkom. Dakle, to je profesionalnošću zaustavila Danica Marinković, koja je pravila izveštaj i branila istinu čak i pred Tribunalom. Danas jeste 1. april, danas jeste dan kog se socijalisti sa bolom sećaju. Danas jeste urađena najveća nepravda i možda napravljena jedna istorijska greška i sramota koje će generacije tek postati svesne. Ima još jedan detalj na koji želim da ukažem, pre nego istekne vreme za moju diskusiju, a to je momenat koji sam čula, na osnovu čega je tada, uprkos jednom stavu koji je imala Savezna Vlada i gospodin Koštunica, zapravo doneta ta odluka sa republičkog nivoa da Milošević bude izručen Hagu, a to je na bazi člana Ustava iz 1990. godine, člana 135. Zašto ovo kažem? Zato što želim da naglasim da kada smo donosili Ustav iz 1990. godine, tada smo probali da vratimo celovitost Srbiji i ukinemo Ustav iz 1974. godine. Onaj ko nije živeo pod Ustavom iz 1974. u južnoj srpskoj pokrajini, ne zna koliko je on bio loš, ne zna koliko je on ostavljao prostora za pritisak od strane onih koji su bili apsolutno legalna vlast, praktično sa nivoom vlasti koji se izjednačavao sa teritorijom centralne Srbije u tom trenutku. Dakle, jedan takav Ustav koji je donet u svojoj sadržini je imao član 135. koji kaže: „Prava i dužnosti koje Republika Srbija, koja je u sastavu SFRJ, ima po ovom Ustavu, a koja se prema Saveznom Ustavu ostvaruju u Federaciji, ostvariće se u skladu sa Saveznim Ustavom. Kada se aktima organa Federacije ili aktima organa druge Republike, protivno pravim i dužnostima koje ona ima po Ustavu SFRJ, narušava ravnopravnost Republike Srbije ili se na drugi način ugrožavaju njeni interesi, a pri tome nije obezbeđena kompenzacija, republički organi donose akte radi zaštite interesa Republike Srbije.“ Ovo je napisano u vreme kada je postojala Socijalistička Federativna Republika Jugoslavija. Kada je primenjeno? Primenjeno je u vreme Savezne Republike Jugoslavije, zapravo Saveza samo Srbije i Crne Gore. Zašto ovo govorim? Nadovezaću se i na diskusiju mog kolege Đorđa Milićevića, koji je govorio o pritisku iz Evropske zajednice kada je u pitanju ustavna promena, a tiče se pravosuđa. Mnogo je važno na koji način će se vršiti promena Ustava, kao što sada vidimo koliko je bilo važno razmišljati i te devedesete, nažalost, niko nije mogao da predvidi, da će jedan ovakav član biti grubo zloupotrebljen. Ali, eto, sve se događa. Zato mi je jasno zašto su izveštaji tako grubi. Zato mi je jasno zašto će pritisak biti sve veći. Zato vas molim da svi imamo svest, ne danas kada pričamo o prošlosti, to pogađa lično, personalno ili kako god, nego šta su greške koje ne smemo da ponovimo. Ako su ih naučili socijalisti, a jesu, nije loše tu dobru praksu možda i prepisati od nas. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas razrešavamo dva predsednika osnovnog suda i, čini mi se, prekršajni sud. Radi se o Kruševcu, Novom Pazaru i Negotinu. S tim u vezi, ja bih voleo da su razrešene neke druge sudije. Recimo, da Visoki savet sudstva nema samo ulogu da razrešava sudije koji na dobrovoljan način, a u ovom slučaju se radi o napredovanju i dobrovoljnom načinu razrešenja da se sudije ne razrešavaju samo zbog toga, već i zbog grešaka koje čine. Recimo, ako sudija počne da se bavi politikom, što je suprotno etičkom kodeksu, u tom slučaju Visoki savet sudstva ne može da statira u kukuruzu i da se pravi nevešt da to ne vidi i kada vidi kako sudije, ne osnovnog suda, već viših sudova, vrlo rado se late politike. Zamislite, dame i gospodo narodni poslanici, da mi pokrenemo sudske postupke i da počnemo da sudimo kao narodni poslanici, da preuzmemo posao tužilaca i sudija i počnemo da se bavimo njihovim poslom, donosimo presude, rešavamo žalbe, na apelaciju oslobađamo, ne oslobađamo itd, prekršajno kažnjavamo. Šta bi nama sudije rekle kada bi mi preuzeli deo njihovog posla ili ceo posao? Takođe, verujem da bi oni bili nezadovoljni, ali i mi treba da budemo nezadovoljni stanjem u pravosuđu. Dobar deo sudija je počeo da se bavi našim poslom, da iznosi političke ocene, kvalifikacije, da učestvuju u političkim emisijama Olje Bećković i drugim, bez odobrenja predsednika suda ili starešine suda, što nije dozvoljeno. Kada pitate nekog člana, a to smo ovde činili, Visokog saveta sudstva da li je to pravilo da tužilac, da sudija, pre učešća u nekoj emisiji i davanja javne izjave, mora da se obrati starešini za dozvolu, oni nam kažu – da, postoji to pravilo, ali je to pravilo prevaziđeno, a najbolja pravila, propisi i zakoni su oni koji se sprovode. Ako vam sudija kaže da je neko pravilo u pravosuđu prevaziđeno, onda može svako ko je optužen za neko nedelo ili delo da kaže – znate šta, to je već prevaziđeno itd, bez obzira što to piše u zakonu. Sudija Majić, bez obzira što su njegove presude, presuda za Gnjilansku grupu proglašena nezakonitom od strane Vrhovnog kasacionog suda, je li tako, gospodine Martinoviću, nije razrešen da bi bio razrešen, to je morao da uradi Visoki savet sudstva. Sada se traži da se Skupština odrekne i poslednje uloge koju ima u pravosuđu, a u pitanju je prvi izbor sudija koji se prvi put biraju itd. Mi ćemo verovatno menjati Ustav i odreći se i tog dela, što ne bi bilo sporno da mi imamo pravosuđe koje je na svom mestu, koje radi svoj posao po zakonu itd, koje sprovodi zakon i na osnovu zakona donosi presude. Ako vam neki sudija, a ja imam ovde svedoke, na suđenju kaže, kad se pozovete na Ustav i zakon ako kaže – da, piše to u zakonu, da piše to u Ustavu, ali ja mislim drugačije, šta mislite šta narodni poslanik koji dođe na suđenje i koji citira odredbe Ustava šta treba da učini sudiji koji kaže –da, to postoji u zakonu, da postoji u Ustavu, ali ja mislim drugačije? Mislim da mišljenje sudije ne može da bude takvo da se izbegne zakon, zakonska procedura, zakonske kazne itd. i da kaže da je njegovo mišljenje svetije i preče. Nezavisnost suda ne može biti božanska, oni moraju biti zavisni od zakona i moraju sprovoditi zakone, a ne svoje mišljenje, a često je to mišljenje proizvod njihovog političkog delovanja. U ovom trenutku najmanje 20% sudija su postali rezervni sastavi opozicionih stranaka koje opstruiraju, a naš narod misli da Narodna skupština, predsednik Republike, predsednik Vlade i ministri, da je to vlast koja može da utiče na sud i najviše se naši građani i naš narod žale na sudske odluke koje su često, nezakonito i često krivci budu pušteni, a nevini budu kažnjeni, što se često dešava i u poslednje vreme. Verujem da sa ovakvim pravosuđem mi ne možemo menjati Ustav i dozvoliti im apsolutne slobode jer, koliko ja vidim, naše sudije, čast izuzecima, verovatno više od polovine su čestite sudije, ali dobar deo onih koji su izabrani 2009. i 2010. godine onom čuvenom reformom ili deformom pravosuđa ne radi svoj posao na zakonit i ustavni način. Što se tiče rasprave o tome da li je u Srebrenici bilo genocida ili ne, moram da podsetim da je u Srebrenici pre rata 1991. godine u varoši, u gradu, živelo preko 2.000 Srba. Godine 1995. kada je srpska vojska ušla u Srebrenicu, ušla u Srebrenicu, jer su maltene pušteni da uđu u Srebrenicu, zatekli su samo jednu osobu srpske nacionalnosti. Radilo se o starici Đuki, čini mi se da se tako zvala, koja je bila stara 81 godinu. Dakle, svaka priča ima svoja dva kraja, kao što je to govorio gospodin Martinović, i debelo treba da razmislimo o zalazju, o događajima, o zločinu i u Srebrenici i oko Srebrenice, o zločinu nad Bošnjacima, o zločinu nad Srbima, jer mislim da su zločini koji su se desili u Srebrenici i oko Srebrenice bili uzajamno vezani, odnosno da su jedni zločini prouzrokovali druge zločine. Ja osuđujem i jedne i druge. Ali da podsetim da su sve državne ličnosti iz Republike Srbije, uključujući i Borisa Tadića, uključujući Aleksandra Vučića, mislim da je bio i Dodik tamo, svi su dolazili u Srebrenicu na mezarje i svi su odali počast žrtvama i osudili taj zločin. U sela oko Srebrenice, u Bratunac, nije došao nijedan bošnjački državnik da to isto učini, a mislim da bi to bilo dobro, da se osude zločini i da se priznaju žrtve i one druge strane, a ja sebe ne smatram trgovcem leševa. Što se tiče Haga, ja u Hag ne bih ni mače izručio. Ni mače. Ni kućnog ljubimca. Taj sud nije ustanovila Skupština UN, je li tako, gospodine Martinoviću? To je uradio Savet bezbednosti. To vam je kao kad Skupština Srbije ne bi ustanovila sudove, nego to radila Vlada Republike Srbije, znači izvršni organ koji ima svoje motive zašto osnova taj sud i zašto to radi. Takođe, način na koji taj Haški sud funkcioniše je veoma čudan. To je mešavina raznih prava, bolje reći neprava, nepravde itd. Stoga ja njima ne bih izručio ni kuče, ali ne bih ni potpisao saradnju sa Haškim tribunalom. Ona je potpisana u Dejtonu 1995. godine između SR Jugoslavije, Bosne i Hercegovine i Hrvatske, s tim što smo mi napravili još veću grešku što smo se obavezali da ta pravda i nepravda, ta saradnja sa Haškim sudom obuhvata i Republiku Srpsku. Time smo doveli do toga da isporučimo i civilne ratne vođe iz Republike Srpske, odnosno gospodina Karadžića i gospodina Mladića. To potpisivanje je bilo malo teže, jer se u tom sporazumu propisalo da je obaveza za saradnju veoma stroga i da taj sporazum važi kako za SR Jugoslaviju, tako i za vlasti, kako je to pisalo, bosanskih Srba, tj. Republiku Srpsku. Znači, ta obaveza je bila stroga, strogo propisana i ona je počela da se ispunjava 1996. godine u Beogradu. Prva dva lica koja su izručena su bila Erdemović i Kremonović, je li tako, gospodine Martinoviću? Time je nesreća bila veća, zato što se ovaj prvi pojavio kao lažni svedok u raznim slučajevima, pa i u slučaju protiv Miloševića, koliko se ja sećam. Zato za polzu i naukovanije svim našim državnim funkcionerima da moraju da paze šta propisuju, šta potpisuju i šta se pod time podrazumeva, koje obaveze nastaju, ne samo za onog ko potpisuje, ne samo za državu u čije ime potpisuje, već i za buduća pokolenja u toj državi, jer kad potpišete jedan sporazum, jedna vlast kada potpiše sporazum u ime države, taj sporazum, je li tako, gospodine Martinoviću, obavezuje i sve druge vlasti. Ponosan sam što ova vlast, za razliku od svih prethodnih vlasti, nije izručila nikoga, pa ni one koje je zbog navodnog uticaja na svedoke tražila u slučaju tri pripadnika Srpske radikalne stranke, u međuvremenu je jedan preminuo, a čini mi se da se radi o gospođi Radeti i gospodinu Jojiću. Ja sam ponosan na to što ova vlast njih nije izručila i verujem da neće izručiti nikog i mislim da se ova vlast ponaša u skladu sa onim što sam na početku rekao, da njima koji pravdu dele na takav način, odnosno nepravdu, ne treba ni kuče izručiti. Hvala.
Poštovani narodni poslanici, mala napomena. Kada neko traži reč po članu 104. kao repliku naravno da može u objašnjenju da se dotakne i druge teme dnevnog reda, ali kada neko dobije reč po članu 96. po listi govornika, onda ga molim da se drži teme dnevnog reda i da ne krši član 106. Poslovnika Narodne skupštine. Nastavljamo dalje. Reč ima narodni poslanik Uglješa Mrdić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća gospođo Kovač. Uvažene kolege narodni poslanici, uvaženi građani Republike Srbije, znamo kako se biraju sudije. Sudije se od 2012. godine pa do danas, a tako će nadam se biti i ubuduće, biraju kako treba, u skladu sa zakonom, biraju se u Skupštini Srbije. Imamo sada ovde na tački dnevnog reda, kao što su i moji prethodnici dobro govorili, prestanak što se tiče sudijske funkcije predsednika Prekršajnog suda u Negotinu i osnovnih sudova u Kruševcu i Novom Pazaru. Ali ono što je jako interesantno, s jedne strane mi se borimo da damo podršku kao narodni poslanici i Vladi Srbije i našim sudijama i svima onima koji žele da poštuju Ustav i zakone, a s druge strane imamo jednu očiglednu situaciju da pojedine sudije, kao što su govorili i moji prethodnici, pre svega gospodin Rističević, biraju ili u nekim ambasadama ili se biraju na opštinskim odborima pojedinih stranaka, kao što je to bio slučaj u periodu vladavine Demokratske stranke, kada smo imali katastrofalnu reformu pravosuđa 2009. godine. Takođe, nije mi jasno zbog čega nadležni pravosudni organi ne reaguju kada su u pitanju brojni slučajevi, konkretnih krivičnih dela, ovom prilikom bih prvo istakao upad, fašistički upad pripadnika bivšeg režima u ovu zgradu Skupštine Srbije tokom prošle godine. Onda, očigledan napad, koji može da se okarakteriše kao pokušaj ubistva na narodnog poslanika Marijana Rističevića. Onda, šta su uradili pravosudni organi u slučaju napada na mog dragog kolegu narodnog poslanika dr Aleksandra Martinovića, na sastanku Administrativnog odbora Skupštine Srbije. Potom, šta su uradili kada su pojedini opozicioni poslanici ovde napadali poslanike, fizički nasrnuli na njih, mislim na poslanike SNS. Onda, šta su uradili pravosudni organi što se tiče direktnih pretnji upućenih predsedniku Aleksandru Vučiću i njegovoj porodici, a koliko te pretnje od strane opozicije su osnovane ili ne, pojedini pravosudni organi se time nisu ni bavili. Nisu čak to uzeli ni u razmatranje, što je nedopustivo. Koliko određenim ljudima u pravosuđu, a ovom prilikom želim da istaknem da naravno, da je najveći broj ljudi koji je zaposlen u sudovima i tužilaštvima su čestiti i pošteni ljudi koji dobro rade svoj posao, ali totalno je neshvatljivo da je u Srbiji dozvoljeno da se preti predsedniku Aleksandru Vučiću i njegovoj porodici, čak i da se preti onim članovima njegove porodice koji u tim trenucima imaju određene zdravstvene probleme. Želim da podsetim na situaciju da kada je sin predsednika Vučića, Danilo, imao koronu prošle godine, dobar deo pripadnika Đilasovog režima, i on sam, i njegove pristalice i saborci, na najbrutalniji mogući način u svojim medijima koje kontrolišu, su pretili i iznosili brojne optužbe na račun Danila Vučića. Isto se dogodilo i krajem decembra prošle godine kad je otac predsednika Vučića, gospodin Anđelko, isto nažalost dobio koronu, i kada je smešten u bolnicu, pa, kad je potom pregledana isto zbog sumnje da ima koronu, i majka predsednika Aleksandra Vučića, gospođa Angelina Vučić. Onda smo opet od strane Đilasa, od strane dela tajkunskih medija, od strane pripadnika bivšeg režima, imali iznošenje najbrutalnijih mogućih laži na račun i gospodina Anđelka i gospođe Angeline. Koliko su Dragan Đilas, Dragan Šolak, Vuk Jeremić, Boško Obradović, i njihovi saborci monstruozni u svojim napadima potvrdilo se i pre dve nedelje kada je brat predsednika Republike, zbog obostrane upale pluća primljen u bolnicu, oni su nastavili brutalno da vređaju i napadaju putem medija i preko svojih konferencija za novinare i brata predsednika Republike. U svoj toj situaciji Aleksandar Vučić pokazuje svoju snagu i pomaže svim građanima Srbije, ne samo građana Srbije, nego i u regionu građanima BiH, Severne Makedonije, Crne Gore, da svi zajedno pobedimo ovu pošast od korona virusa. Ovom prilikom želim da citiram našeg predsednika poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu, dr Aleksandra Martinovića, koji je prvo ovde nama održao jedan odličan istorijski čas, gde neke stvari koje je rekao i sam nisam znao, a i te kako me interesuju i te teme koje se tiču i zločina nad sprskim narodom i nad bošnjačkim narodom i svim drugim narodima. Doktor Martinović je rekao da Aleksandar Vuči, naš predsednik, lider, piše novo poglavlje u balkanskoj istoriji. To je tačno. Ovo novo poglavlje u balkanskoj istoriji vodi u put pomirenja, novih investicija, izgradnje, odlične saradnje, povezivanja naroda, jer srpski, bošnjački narod, crnogorski, makedonski, pa i hrvatski, mađarski narodi i svi drugi koji žive na ovim područjima nemaju bližeg od jedan drugoga. To pokazuje da sad u ovom trenutku Balkan, ne samo zapadni, nego ceo Balkan, ima jednoga čoveka koji se pokazuje u ovom kriznom periodu kao pravi lider, a to je naš predsednik, predsednik Srbije Aleksandar Vučić. U ovom trenutku pored te borbe protiv korona virusa mi imamo jednu žestoku borbu protiv mafije. Ali, u žestokoj borbi protiv mafije, o čemu su govorili moje kolege narodni poslanici, imamo određene kočnice, a te kočnice pored ovih pripadnika bivšeg režima i ovih što su u mafijaškim strukturama, imamo i među određenim ljudima koji se nalaze na odgovornim sudijskim funkcijama. Nije normalno da pravosudni organi ne reaguju u slučaju ovih kriminalac iz Beograda, koji su po nalogu Dragana Đilasa došli u Kikindu, o čemu je govorio moj kolega poslanik Milenko Jovanov. Tu nema reakcije nadležnih organa, ali se zato dopušta da Đilas ima kriminalce, kao svoje plaćenike. Mislim da je kolega Jovanov nabrojao jedno desetak, petnaest ozbiljnih krivičnih dela koja su počinili. Šta će uraditi pravosudni organi? Za sada ništa, a nadam se da će uraditi nešto. Šta će uraditi nadležni pravosudni organi što se tiče svih ovih pretnji koje su upućeni državnim funkcionerima i narodnim poslanicima i za sva ova krivična dela koja sam nabrojao? Šta će uraditi nadležni organi i što se tiče i fašističkih postupaka pripadnika bivšeg režima? Juče smo ovde govorili o kulturi. Ja želim da podsetim ovom prilikom i na jedna događaj kada je u centru Beograda u hali „Progres“ bila organizovana promocija jedne knjige Gorana Vesića, zamenika gradonačelnika, čini mi se da se knjiga zove „Moj Beograd“. Bio sam svedok napada od strane 30-ak pristalica Dragana Đilasa, Marka Bastaća, Vuka Jeremića, gde su nasrnuli na nas trojicu samo zato što smo krenuli na promociju knjige. Potom su poput fašista i nacista izvršili paljenje te knjige. Pri tom sve vreme i tokom i pre kampanje i posle kampanje oni redovno prete svojim političkim protivnicima i preko medija i uživo i po ambasadama i na konferencijama za novinare, na bilo koji način, da ne govorim da nadležni pravosudni organi po mom mišljenju nisu još uvek odradili do kraja svoj posao što se tiče prebijanja novinarki Pink televizije, Gordane Uzelac i Mare Dragović. Onda šta je sa pretnjama upućenih novinarki „Studija B“ Barbari Životić. Dakle, dragi građani, imamo situaciju kada neko preti od strane Đilasa, dakle, kada Dragan Đilas i njegovi saborci prete, udaraju i tuku narodne poslanike, članove SNS, novinare koji profesionalno rade svoj posao, mi nemamo adekvatnu reakciju nadležnih pravosudnih organa. Samo se nadam da ova većina poštenih i čestitih ljudi, zaposlenih u pravosuđu, da će nadvladati ovaj korov u pravosuđu koji čine one sudije koji traže mišljenje po zapadnim ambasadama, koketiraju ili sarađuju i sa Đilasom, i sa raznim vrstama mafije, organizovanih kriminalnih grupa i kojima svakako nije stalo da Srbija bude zemlja reda i zakona. Pred nama da bi mogli da funkcionišemo i kao država i da se izborimo protiv mafije predstoji jedan ozbiljan zadatak, a to je čišćenje svih državnih institucija od korupcije i kriminala. To se već radi u Ministarstvu unutrašnjih poslova, to se radi u nekim drugim institucijama. Ja se nadam dragi građani da će se to dogoditi i u pravosuđu. Onda kada se to dogodi i u pravosuđu, onda će i te kako da se plaše svi oni koji žele da prete, da tuku i da rade protiv države, da rade kriminalne radnje i da prete i deci. Kao što je rekao i kolega Jovanov, opet moram da ga citiram, nadam se da će Dragan Đilas za sve ove afere, ako ima pravde u Srbiji, a prava ima, da će da odgovara i za one afere koje je imao i milione koje je pokrao kao gradonačelnik, kao čelnik narodne kancelarije predsednika Republike, kao ministar za nacionalni investicioni plan. Ili ove afere koje sada u stvari nisu afere, to je već dokazano, što se tiče desetina njegovih računa, po raznim destinacijama sveta gde se nalaze desetine miliona evra, da će da odgovara i on, i da će da odgovara i svako onaj koji je udario i novinara u Srbiji i narodnog poslanika i koji preti porodici predsednika Srbije koji u ovom trenutku uprkos svim poteškoćama našu Srbiju, naš narod, sve građane u Republici Srbiji vodi u sigurnu i jaku i stabilnu budućnost. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Adam Šukalo. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Meni će biti zaista teško posle inspirativnog govora moga kolege Mrdića, energičnog i emocijom nabijenog govora, da sad nastavim da govorim o ovoj tački dnevnog reda, ali, idemo iz početka. S obzirom da raspravljamo danas ovde u plenumu u domu Narodne skupštine Republike Srbije razrešenje određenih sudija u lokalnim sudovima, ja bih na samom početku da kažem da je to izuzetno važna stvar u Srbiji, da upravo u ovom domu, s obzirom da imamo podelu, kao i svuda u svetu, na tri nivoa vlasti – izvršnu, zakonodavnu i sudsku, ali u svakom slučaju da je izuzetno važno da upravo u zakonodavnom, najvišem organu, biramo i razrešavamo sudije po važećim procedurama. Zašto to govorim? Govorim iz prostog razloga zato što je previše tih informacija i kvalifikacija u javnosti, u određenim medijima, i to medijima koji imaju posebnu ulogu u Republici Srbiji, da narušavaju njene institucije. Često se to ističe kao negativan primer, u smislu toga što mi imamo upravo ovakve tačke. Moram da vam kažem, s obzirom da sam većinu i životnog i profesionalnog i ovog političkog veka proveo u BiH, koja je danas više puta ovde spominjana i koja je, nažalost, još uvek protektorat međunarodne zajednice, potpuno disfunkcionalna država, nažalost, u svakom smislu reči, da eksperimente koje ti predstavnici i opozicionih političkih partija ovde zagovaraju u Republici Srbiji da trebamo imati te nadinstitucije, kvaziinstitucije, da takav primer imamo u Bosni i Hercegovini. Recimo, to je primer Visokog sudskog i tužilačkog saveta, gde jedan organ, sastavljen upravo od sudija i tužioca, međusobno sami sebe biraju, sami sebe eventualno sankcionišu i sami sebe razrešavaju. Taj eksperiment je počeo posle 2000. godine, od strane međunarodne zajednice i pojedinih ambasada u BiH, imao je uticaj i na normativu, pa, između ostalog, s obzirom da danas puno spominjemo i određene krivične procese i postupke, da kažem da je silom i nametajući određeni zakon od strane Visokog predstavnika, recimo, intervencija u Zakonu o krivičnom postupku, izbrisan institut subsidijarnog ili privatnog tužioca, pa vi u tom slučaju ne možete kao oštećena strana na bilo koji način u BiH, ako tužioc nije za to, da zaštite svoja prava. I to su sve uradili stranci u BiH. Rezultat sve te priče je da je pravosuđe u BiH doživelo takav potop, to je jedna, nažalost, od zemalja koja beleži najlošije rezultate u borbi i sa kriminalom i sa korupcijom i svim drugim oblicima kriminaliteta. Kad su to videli stranci, pokušali su da intervenišu po načinu kako oni to znaju i jedan od tih načina je da menjaju pojedince koji će u ovom slučaju ići u onom pravcu kako oni očekuju da presuđuju ili da podižu optužnice itd. To je negativan primer. Svi oni koji u Srbiji to zagovaraju, neka samo pogledaju preko Drine i videće kakvi su sumorni rezultati te borbe. Takođe, izuzetno je dobro da se ovde istakne još jednom, kada govorimo o ovoj temi, da iako imamo podelu na tri stuba vlasti, iako je pravosuđe nezavisno u odlučivanju i svemu ostalom, ne znači da mi ne trebamo isticati institut međusobne kontrole sva tri stuba vlasti, i upravo u smislu izveštaja koje mi dobijamo ovde u plenumu, ovih razrešenja i imenovanja, kao i određenih stvari koje su negativne pojave koje su u pravosuđu su i te kako i zadatak i obaveza narodnih poslanika i Narodne skupštine, da ne samo diskutujemo, već da određene stvari govorimo. Ono što je zabranjeno i što se nikada nije desilo ovde u ovom plenumu, a opet određeni mediji određenih političkih grupacija, nažalost, i neki drugi, pokušavaju da spočitaju Narodnoj skupštini Republike Srbije, da se mi mešamo na bilo koji način u odlučivanje pravosudnih institucija ili da govorimo o pojedinačnim primerima. Nikad se to nije ovde desilo. Govorilo se svašta o pravosuđu, ali niko nije uticao na bilo kojeg sudiju u smislu presude ili tužioca u smislu njegove odluke i naredbe i svega ostalog. Prema tome, dajte da razdvojimo. Sa druge strane, šta mi trebamo, da sedimo ovde kao kilo soli, kad vidimo da neko u pravosuđu ne radi svoj posao, da nakon javno izrečenih kvalifikacija, procesa koji su pokrenuti, krivičnih prijava koje su podignute, tužioci ćute i ništa ne preduzimaju. I za to ne odgovaraju. Kao negativan primer još jedan iz Bosne i Hercegovine navešću vam i to da tamo, nažalost, tužioci ne mogu u vršenju službene dužnosti odgovarati. A vi u okviru službene dužnosti možete i te kako da oštetite ne samo državu Srbiju već i bilo kog građanina koji je oštećena strana, privredno društvo, evo, procesi privatizacije, koje je ovde neko navodio, itd, itd. Na samom početku, ili sredini, s obzirom da je već pet minuta, moram još jednu stvar da kažem, a to je da sam i te kako zadovoljan što danas u plenumu imamo jednu tako kvalitetnu debatu u kojoj je tema odnos Srbije i Bosne i Hercegovine. Čak, još da budem skoncentrisan i fokusiran na poruku između odnosa dva naroda koji žive i u Srbiji i u BiH, između bošnjačkog naroda i srpskog naroda. I svih ostalih, naravno, ali ovo je danas bilo u fokusu. Gospodin Martinović, naš šef poslaničke grupe je govorio i te kako dobro o tome i gospodin Fehratović, ja sam jako zadovoljan, iz prostog razloga, evo imaćemo na ovoj sednici tačku dnevnog reda koja će se ticati odnosa dve države, u smislu održavanja mostova, i imaćemo priliku i tu da vidimo koliki su pomaci važni, ne samo u smislu inicijalne saradnje, već i konkretnih stvari koji su važne za građane obe zemlje. U tom smislu reči, moram da kažem da mi je od pošle sednice, pogotovo, srce na mestu, jer sam ovde u plenumu, pre devet dana tačno govorio i molio, apelovao na nadležne iz zdravstvenih, da kažem, institucija i državnih institucija, da omoguće da državljani Bosne i Hercegovine, koji žele, a u tom momentu sam imao i te kako veliki broj poziva od prijatelja iz Republike Srpske i iz Federacije Bosne i Hercegovine, da im se odobri da fizički, barem na jednom mestu mogu da dođu i da se vakcinišu. Presrećan sam što je taj apel urodio plodom, ne zbog mene što sam rekao, već što se to desilo. Znači, mi ne mlatimo ovde praznu slamu, mi pokrećemo izuzetno ozbiljne inicijative, koje su četvrtak, petak, subota i nedelja doveli do toga da preko 22.000 građana, i to se nastavlja, za razliku od onih koji ovih dana u tajkunskim medijima Dragana Đilasa, imenom i prezimenom njegovim pokušavaju da ono što je najsvetliji čin, ja ću se osuditi u ovom momentu reći, možda i posle sukoba od devedesetih koji se desio, praktično prošle sedmice, da pokušaju da isprljaju. Ne mogu isprljati tu vrste priče, građani Bosne i Hercegovine i kompletnog regiona, pogotovo iz Federacije BiH, i iz Sarajeva, iz Tuzle, iz Zenice, pa iz određenih opština iz Hercegovine, naravno iz Republike Srpske, iz Banja Luke, iz Bijeljine, svi su životno, ne politički, ocenili tu vrste priče koja je izuzetno važna. (Predsedavajuća: Tema.) Naravno, ja se referišem na sve teme, pa i na ovu. Molim vas, s obzirom da niste nikoga drugoga opomenuli, ne bi bilo razloga, ali bi bilo izuzetno važno u ovoj vrsti priče da se istakne ovo. Zašto? Evo, daću vam primer, pošto me već vraćate na temu. Ustavni sud, s obzirom da je pravosuđe tema, Bosna i Hercegovina preko Ministarstva spoljnih poslova se Srbiji obratio ovde, zamolio naše institucije u Srbiji ovde pre ove odluke da dođu da se vakcinišu. Zašto je to važno? Ne mogu raditi pravosudne institucije, sudovi i tužilaštva, ni u Srbiji, ni u regionu ako nemamo ove stvari o kojima u ovom momentu debatujemo. Prema tome, sve je povezano i te kako je povezana ova vrsta priče, koja podrazumeva da se praktično ovaj događaj koji se desio, koji je odobren od naših institucija, od našeg predsednika republike, pre svega da je najvažniji čin od devedesetih do danas. Tako su to ljudi doživeli i to je ono što je važno, s obzirom da smo se referisali ovde na razne teme, ne postoji zemlja u svetu, koja je susednoj zemlji ili susednim zemljama, odobrila da njeni građani, državljani, pređu bez PSR testa u drugu državu, po važećim procedurama, bez bilo kakvih barijera da dođu da se vakcinišu. Ne postoji komparacija da imate jedan, dva, pet ili deset primera, pa da kažemo da je Srbija to najbolje uradila. Srce koje je pokazala Srbija, snagu odgovornosti, ali i raciju u pravcu te priče da naša država, naše institucije, naša privreda, naša ekonomija, naša infrastruktura, naši mostovi koje ćemo, evo i prema BiH, prema regionu da spajamo, da su preduslov upravo zdravstvena situacija u kojoj se svi nalazimo. Dok se svi u regionu ne vakcinišemo, takva je nažalost situacija da vlasi u BiH se nisu uspele organizovati i da nema, ne dovoljan broj, nema ni minimalan broj vakcina tamo, a država Srbija je pokazala, njeno rukovodstvo, kada je najteže, kako treba da se odgovori. Kada smo već u pravosuđu i u tim temama važno je istaknuti i danas se govorilo, nažalost i o Srebrenici, o velikom zločinu u Srebrenici i svemu ostalom, istaknuti i to da Srbija, bez obzira i njen predsednik, tadašnji predsednik Vlade, što je doživeo na komemoraciji u Srebrenici, pre više godina, da još uvek nema zvaničnih odgovora institucija BiH, ko je to naredio, ko je to sproveo i mi smo tog dana, nažalost mogli imati situaciju, da je tadašnji premijer Republike Srbije, gospodin Aleksandar Vučić, mogao stradati. Na tu priču, koju određene snage, koje su vrlo loše u BiH, a to nije običan narod, to nisu normalni ljudi, koji su pokušali da odalje dva naroda. Mi na kamen koji je bačen na predsednika, odgovaramo sa pomoći kada je najteže. U zdravlju, u vakcinama odgovaramo hlebom, odgovaramo otvaranjem novim radnih mesta, zidanjem mostova, otvaranjem krakova auto-puta, koji znači povezivanje. Ta poruka je važnija od bilo kakve druge diskusije u ovoj vrsti priče, zato što ovo podrazumeva, ne samo da smo na pravom putu, već da smo upravo lideri tih odnosa. Kakvi su drugi u ovoj vrsti priče, i kako oni koji nas kvalifikuju šta radimo ovde i kako pokušavaju da ovaj najsvetliji čin, da isprljaju, ja ću samo kroz jedan primer da dam, a to je jedan od dnevnih listova, koje je opisao ovu vakcinaciju koja je toliko važna, da napravi jednu sliku koja je toliko ružna. Pa, su napisali, „vlast napravila gužvu, jer vakcini ističe rok“. Zamislite, kaže zašto nisu dostavili tim stranim državama, u susedstvu, vakcinu, kao da oni ne znaju, samo zbunjujući javnost, da ne možemo zbog proizvođača da dostavljamo vakcinu, bez njihovih odobrenja. Šta ima loše u ovoj vrsti priče, ako je nešto u budućnosti nekoj vakcini ističe rok, šta to treba da znači? Pa, to samo može značiti ovo što oni preporučuju, pošto vidim da se i sinoć, i ovih dana, ističu u medijima. Šta ističu oni, pa oni kažu, vidite i premijerka je, kao potvrdila, da ističe rok toj vakcini. Šta bi oni uradili? Šta to znači? Pa, znači da bi oni ostali ovde da tim vakcinama isteknu rokovi, ne bi pozvali prijatelje. Da li vi komšiji, kada imate višak hrane, ili kada slavite nešto, da li odnesete preko plota, preko puta i hoćete da počistite? E, takve smo mi komšije, mi ćemo se boriti za tu priču, a oni neka pokušavaju da odnose između dva naroda, između dve države i dalje da prljaju. Zato oni neće nikada biti alternativa, a mi ćemo uvek biti dobri susedi, dobri domaćini, ali i dobre patriote.
Uvaženi, narodni poslaniče, ne znam da li ste u proteklih sat vremena, bili prisutni u sali, dužna sam da vam dam obaveštenje, objašnjenje u 13,01 kada smo zaključili krug replika između gospodina Martinovića i Jahjage, sam rekla da pokušate da se vratite na dnevni red, pre Sneže Paunović. U 13,22 posle izlaganja narodnog poslanika, Marijana Rističevića, da ne bude da ja tendenciozno imam bilo šta protiv bilo koga, sam rekla, da kada se neko javi po replici, može naravno u razjašnjenju da se dotakne i druge teme, kao što je Srebrenica, ali kada se javi po listi govornika mora da se drži dnevnog reda. Znači, ja sam vas jako fino pokušala da vratim na temu, pošto sam samo rekla tema. Inače, sledeće nedelje u utorak imamo raspravu o Predlogu zakona o potvrđivanju sporazuma, koji ste malo pre spomenuli, između Vlade Republike Srbije i Saveta ministara BiH, o održavanju rekonstrukcije putnih, međudržavnih mostova. Nadam se da ćemo tada ceo dan detaljno pričati o odnosu između Srbije i BiH. Izvolite, vidim, htela sam da dam pauzu i da dam nekoliko obaveštenja, ali pošto se narodni poslanik Aleksandar Martinović, javio…. (Aleksandar Martinović: Dajte vi obaveštenje.) Dobro, za svaki slučaj, pošto ne znamo, moram da dam obaveštenje, da saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, moram da vas obavestim da će Narodna skupština, u koliko bude potrebe, danas raditi i posle 18 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda, ove sednice. Narodni poslanik Jahja Fehratović, se javio, takođe po Poslovniku i narodni poslanik Aleksandar Martinović, mada ne vidim ga u sistemu. Izvolite, Fehratoviću.
Zahvaljujem uvažena predsedavajuća, član 108. i član 107. Mi smo u ovom parlamentu već 5 godina zajedno sa vama, i vi ste sada prekršili moje dostojanstvo, nazvali ste me Jahjaga, to je političarka sa Kosova, a moje ime jeste Jahja, a prezime Fehratović, tako da bi bilo dobro da se ispravite radi šire javnosti i da jednostavno sve nas narodne poslanike oslovljavate onako kako nam je ime i prezime. Hvala.
Bez da vas mešam, ja se zaista izvinjavam, i predugo je prezime koje nisam mogla da napamet izvučem iz glave, gospodine Fehratoviću, moje duboko izvinjenje. Da li želite da se u Danu za glasanje, Narodna Skupština izjasni o tome da li sam zaista prekršila Poslovnik? Neki kažu, Da. Možemo i da glasamo sledeće nedelje. Moje duboko izvinjenje. Zaista sam pokušala da nekoliko stvari povežem. Izvinjavam se i zbog značenja lapsusa koji sam napravila. Reč ima predsednik poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu, izvolite.
Zahvaljujem se gospođo Kovač. Ukazujem na povredu člana 27. Poslovnika. Pre svega želim da kažem da su svi poslanici SNS govorili o temi dnevnog reda, na način i u stilu onako kako oni misle da to treba da se radi, politički stil je osobenost svakog od nas i ja mislim da predsedavajući u to ne treba da se meša. Ono što takođe želim da istaknem, ja se kao predsednik poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu, ne ljutim, a možda bih imao razloga, ali evo ne ljutim se na naše koalicione partnere, koji su na vlasti zahvaljujući Aleksandru Vučiću i SNS, a koji ćute i prave se da ne vide, da je Aleksandar Vučić danas, zapravo glavna meta i jedina meta, kako političkih protivnika iz Srbije, tako i onih koji ne misle dobro Srbiji a dolaze iz raznih svetskih centara moći. E sada, ako i mi poslanici SNS, ućutimo, ja bih voleo gospođo Kovač da mi objasnite, ko će onda danas u Srbiji, da govori u prilog politici Aleksandra Vučića. Ja namerno neću da kažem ko će da ga brani, jer mi nemamo od čega da branimo Aleksandra Vučića. Nije Aleksandar Vučić počinio nikakvo krivično delo. Šta je to loše Aleksandar Vučić uradio, od kako je došao na funkciju predsednika Vlade, odnosno predsednika Republike Srbije. Jel loše što je doveo na stotine hiljade investitora u Srbiji, što je otvorio na stotine hiljade radnih mesta, što pravimo škole, bolnice, što pravimo autoputeve, što smo u mogućnosti danas kao država da omogućimo građanima Srbije da biraju sa kojom vakcinom žele da se vakcinišu protiv Kovida 19. Što smo u mogućnosti da pomognemo i našim susedima u regionu, da se i njihovi građani vakcinišu, ovde u Srbiji, odnosno u Beogradu? To nijedna država, ne u Evropi, ne u regionu, nijedna država u svetu ne govori. Ako vi gospodo iz koalicije ćutite o tome, a vidim da vas nema u sali, a sedite ovde pre svega zahvaljujući činjenici da je Aleksandar Vučić, svoja leđa podmetnuo na izborima 2020. godine, jer su po njegovim leđima udarali i Boško Obradović, i Dragan Đilas, i Vuk Jeremić, itd. i nisam čuo da je prozivan nijedan drugi lider bilo koje stranke koja je sa nam u koaliciji. Kažem, ne ljutim se. Vaše je pravo da ćutite, da govorite, da ne govorite, da mislite da je nešto važno, nevažno, to je vaša stvar, ali mi, poslanici SNS, ne da imamo obavezu, nego imamo pravo i nama je zadovoljstvo da ovde u parlamentu afirmišemo politiku Srpske napredne stranke i Aleksandra Vučića, a jedan od dometa te politike je upravo i sfera pravosuđa zato što u Srbiji danas nijedan sudija, kada donosi presudu, ne kaže kao što je to bilo u vreme Demokratske stranke i Borisa Tadića – dobio sam presudu, nego – donosim presudu u ime naroda. Voleo bih da čujem kojeg je to sudiju, kojeg je to javnog tužioca, kojeg je to nosioca bilo koje pravosudne funkcije u Srbiji Aleksandar Vučić pozvao ili bilo ko od nas iz Srpske napredne stranke ili bilo ko od ministara i rekao - moraš da doneseš takvu i takvu presudu. Kada budem došao na red da govorim ja ću da vam pročitam samo dve presude iz 2021. godine protiv Aleksandra Vučića i protiv Gorana Vesića i biće vam potpuno jasno da li je u Srbiji pravosuđe nezavisno ili je, kao što kažu oni koji ne misle dobro Srbiji, zavisno od Aleksandra Vučića i Srpske napredne stranke. Mi ćemo da vam dokazujemo, kao što smo vam dokazivali i do sada, da je pravosuđe u Srbiji, što se nas tiče iz Srpske napredne stranke, apsolutno nezavisno. Gospođo Kovač, molim vas da shvatite da svaka poslanička grupa ima svoju politiku. Neko ima politiku da ćuti, neko ima politiku da priča o temama za koje ja lično mislim da nisu najvažnije u Srbiji, neko ima politiku da ga uopšte nema u sali, neko ima politiku da u vreme dok Skupština radi pije kafu i čita novine i sve je to legitimno, ali dopustite da je legitimno da i poslanici iz Srpske napredne stranke afirmišu politiku predsednika Srpske napredne stranke, koji je i te kako uradio mnogo toga dobrog i za pravosuđe, da ne govorimo o privredi, da ne govorimo o zdravstvu, da ne govorimo o obrazovanju, o odbrani zemlje, vojsci, borbi protiv kriminala i korupcije i tako dalje. Dakle, da se referišemo samo na pravosuđe, da sada ne čitam statistiku koliko smo obnovili zgrada osnovnih sudova, viših, apelacionih, koliko smo nabavili softverske opreme i tako dalje i tako dalje, sve je to urađeno zahvaljujući činjenici da je Aleksandar Vučić jedini u Srbiji imao hrabrosti da sprovede teške ekonomske i finansijske reforme, pa sada imamo dovoljno novca i za vakcine i za sudove i za obrazovanje i za pomoć privredi i za pomoć preduzetnicima i tako dalje. Oni neka pričaju da je vakcinama istekao rok i da je to razlog zašto vakcinišemo građane Bosne i Hercegovine, Crne Gore i Makedonije ovde u Srbiji. To neka njima služi na čast, ali nama je čast, nama je zadovoljstvo da afirmišemo sve ono dobro što je Aleksandar Vučić uradio i za državu Srbiju i za građane Srbije, ali bogami i za mnoge građane koji žive u zemljama u našem susedstvu.
Poštovani narodni poslaniče, ja se zaista trudim da uz svoje najbolje znanje i umenje vodim računa o redu na sednici, u skladu sa Poslovnikom. Zaista sam maksimalno tolerantna što se tiče širine teme i sadržaja i da obezbedim svakom narodnom poslaniku, bez obzira na pripadnost bilo kojoj poslaničkoj grupi, slobodu govora, u skladu sa članom 103. stav 2. Ustava, jer smatram da su građani upravo izabrali narodne poslanike da ovde slobodno govore. Da li želite da se u danu za glasanje izjasnimo o povredi Poslovnika? (Aleksandar Martinović: Ne.) Hvala. U skladu sa članom 87. Poslovnika Narodne skupštine, sada određujem pauzu u trajanju od jednog časa. Rad nastavljamo u 15.00 časova.
Dame i gospodo, nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, kad god raspravljamo o nosiocima pravosudnih funkcija, bez obzira da li se prvi put biraju na funkciju ili im prestaje mandat po raznim osnovama, uvek to nekako privuče i pažnju narodnih poslanika, ali i naše javnosti. Međutim, nikada se do sada nije desilo da se ode toliko daleko da se narodni poslanici napadaju da krše Ustav, da vređaju nosioce pravosudnih funkcija, da ne poštuju pravila lepog ponašanja, pa čak i kodeks koji smo mi sami doneli. Ja ću samo jedan deo da pročitam, jednog teksta, koji je danas izašao u nekom nedeljniku, neću da kažem kome, ali u tom tekstu kao podnaslov ili uvodni tekst možete da nazovete kako god hoćete - Novi napadi u Skupštini Srbije na sudiju Miodraga Majića, bivšeg Poverenika Rodoljuba Šabića i Dragana Đilasa pokazuju da poslanici ne znaju ili ne žele da znaju svoj posao i mandat, ali da svesno krše i Ustav i zakone neprimerenim uvredama i klevetama sudija, advokata i političkih komponenata. Ja u samom tekstu nisam pronašao ništa što bi se moglo nazvati kršenjem Ustava Republike Srbije, ništa što bi bilo i uvreda čak, bilo je komentara raznih, ali smatram da mi kao narodni poslanici treba da zaštitimo nosioce pravosudnih funkcija od pojedinaca koji su zaista u velikoj manjini i koji krše Ustav i stvaraju lošu sliku o našim sudijama. U tom tekstu navodi se jedan deo moje diskusije, tendenciozno interpretiran, u kome se kaže: „Narodni poslanik Veroljub Arsić optužio je tako sudiju Majića da bi on zaštitio i silovatelje i pitao kada će on kao sudija doći u Skupštinu“. Istina, voleo bih da dođe jednom u Skupštinu, verovatno tada neće biti sudija, nego će biti poslanik, pošto vidim da se više naginje angažovanju u politici. Nemam ništa protiv to je njegov izbor. Rekao sam sledeće, što su kasnije, doduše prilično nemušto preneli, ako tumačim presudu kojom je sudija Majić poništio prvostepenu presudu koja je bila osuđujuća za lice koje je izvršilo obljubu nad maloletnim detetom i koje je u tom trenutku imalo 13 godina, postavio sam pitanje - da li bi i takvu analogiju primenio za brojne slučajeve afera gde su štićenice bile na neki način, videćemo to su afere, sudovi neka daju svoju konačnu odluku, ali zasad se neki ljudi sumnjiče za takva dela, da su izvršili obljubu nad tim svojim štićenicama i da bi, kako sam rekao, Majić rekao da se presuda poništava zato što je spreman da uvredi sve naše umetnike, znači, ne ja, nego Majić, kao što je već uvredio sve pripadnike romske nacionalne manjine i kaže da je takav stav o ponašanju među njima uobičajen. Samo sam povukao jednu paralelu o jednoj jako štetnoj presudi koju je doneo sudija Majić, a kasnije ćemo malo da se pozabavimo time. Dalje se navodi, ne mogu da kažem da se novinar nije potrudio da napiše ovaj tekst prema važećem zakonu, „Rad svih sudija i predsednika sudova vrednuju komisije Visokog saveta sudstva, Visoki savet sudstva, a ne postojeći ili vladajući ili bilo koje političke opcije. U ostalom sudski Poslovnik nalaže svim sudovima da Ministarstvu pravde redovno dostavi izveštaj o radu svih sudija. U skladu s tim vrednovanje rada sudija mogu da obave samo komisije Visokog saveta sudstva dok Ministarstvo pravde od sudova dobija redovne izveštaj o njihovom radu“. Sve je tačno, ali su samo zaboravili jednu stvar - ko preispituje presude apelacionih sudova? O tome ni reči, a ovde je reč bila baš o tome, o presudi Vrhovnog kasacionog suda. Malo kasnije ćemo da se vratimo na tu presudu Vrhovnog kasacionog suda i ko ovde narušava samostalnost i nezavisnost nosilaca pravosudnih funkcija ko se bavi politikom. Prvo, da te stvari rešimo. Pazite sada ovo, što je po meni i uvreda i svih narodnih poslanika i kršenje dostojanstva Narodne skupštine, sudija Apelacionog suda Miodrag Majić kaže: „To je očigledno postala jeftina zabava. Takođe, kod određenog dela ljudi takav način vređanja izaziva pozitivnu emociju i potvrdu da su nam baš ljudi koji vređaju potrebni za vođenje države“. To kaže jedan sudija, sudija koga su birali narodni poslanici, doduše, ne ovi neki drugi, ali je sudija. „Očigledno je, dodao je on, ukazivanje na nedopustivost, vređanje u Skupštine nema efekta na ljude koji sede u parlamentu“. Znači, mi smo bez mozga. „Mi stalno nešto komentarišemo, a očigledno da je vulgarno ophođenje prihvaćeno kao način na koji se vodi debata u Skupštini, ali i u društvu. Očigledno je i da naše reagovanje nema efekta. Šta više, dodaje gorivo onima koji vređaju da intenziviraju napade i na protivnike se obruše još neprimerenijim jezikom. Do sada se više puta pokazalo da nema kodeksa ponašanja u Skupštini, naglašava Majić“. Pazite, ne može sudija da da ocenu niti da presuđuje narodnim poslanicima u Narodnoj skupštini, ali to se dešava, nažalost. Oglasilo se čak i Udruženje sudija koje je izdalo svoje saopštenje. U saopštenju se kaže: „Udruženje je pozvalo poslanike da se uzdrže od podsticanja nepoverenja građana u sudstvo, a nosioce javne vlasti da znanje i energiju usmere na kvalitetno obavljanje svojih nadležnosti, umesto na međusobne optužbe i prozivanje pojedinaca“. Sasvim ispravno, potpuno se slažem, ali dali su narodni poslanici ti koji čine da građani Srbije gube poverenje u nosioce pravosudnih funkcija ili to dolazi od jednog manjeg broja nosilaca pravosudnih funkcija. Taj isti Majić kaže 28. decembra 2019. godine – sve smo bliži krahu pravne države. To kaže sudija Apelacionog suda. Slušajte sad dalje, 15. novembra 2020. godine – pravosuđe u Srbiji funkcioniše u atmosferi preživljavanja i strahu da je u takvim uslovima nemoguće ostvariti funkciju koja je pravosuđu poverena u demokratskom društvu. Jesu li poslanici ti koji stvaraju nepoverenje u pravosudni sistem Republike Srbije ili nosilac pravosudne funkcije sudija Majić? Ili - 3. avgusta 2020. godine - Srbija je postala zemlja apsurda. Ovde komedijaši postavljaju pravila. Ne znam na koga je mislio da je komedijaš, da li na predsednika države Aleksandra Vučića, da li na predsednika Vlade, gospođu Anu Brnabić, da li na ministre u Vladi Republike Srbije, da li na narodne poslanike, da li na predsednika Skupštine? Ne znam. Slušajte dalje, nastavak - ovde komedijaši postavljaju pravila, a od genijalaca prave kriminalce i budale. Ko je genijalac? Možda sebe ubraja u genijalce. Kasnije ćemo o njegovoj genijalnosti. Jel genijalac možda po njemu i Dragan Đilas? Pa, jesmo mi ti koji smo izneli tolike silne pare po Mauricijusu. Jel zbog toga genijalan? Izgleda mi da jeste. Da li je genijalan njegov satrap Šolak? Moram da priznam da jesu, način na koji su pljačkali državu zaista je bio uspešan na stotine miliona evra. To koliko je Đilas zaradio za te četiri godine meri se sa onih 100 evra koji je svaki građanin Srbije dobio kao podsticaj Vlade u merama izazvanih korona virusom. Znači, od svakog građanina Srbije Dragan Đilas je ukrao 100 evra i od bebe i od penzionera po 100 evra, što znamo. Da li je zato genijalan? Mora mu priznati da jeste. Da li je zato kriminalac? Pa ne pravim ga ja kriminalcem, jer Bože moj, pa što kriješ pare po Mauricijusu, egzotičnim ostrvima i drugim državama? Što ne držiš novac u Srbiji? Što si menjao Zakon o deviznom poslovanju ovde u Narodnoj skupštini da bi mogao da iznosiš taj novac ako je on legalan i ako nije kriminalnim radnjama stečen i onda su narodni poslanici ti koji napadaju nosioce pravosudnih funkcija. Ma nije baš tako. Nije baš tako. Isti taj sudija Majić 22. septembra 2016. godine – politika upravlja srpskim pravosuđem. Da se vratimo šta kaže Udruženje sudija – poslanike da se uzdrže od podsticanja nepoverenja građana u sudstvo. Oni nas pozivaju, a njihov sudija to radi godinama unazad. Neću da komentarišem njegovu presudu za Gnjilansku grupu, pozabavićemo se time neki drugi put. Jeste ta presuda bila sramota, ali se kaže između ostalog i u tom istom saopštenju Udruženja sudija da su sudovi i sudije dužni da nakon zakonito sprovedenog postupka donesu zakonitu i obrazloženu odluku zasnovanu na pravno utvrđenom činjeničnom stanju na koje je pravilno primenjeno materijalno pravo i tu dolazimo u stvari do početka i kraja svega ostalog što se dešavalo u toj diskusiji koja je bila prošle nedelje, prošlog četvrtka. Naime, moja malenkost, kao narodni poslanik, a i moje kolege narodni poslanici napadali su presudu sudije Majića koju je on doneo kao apelacioni sudija i kojom je lice koje je ranijom presudom bilo proglašeno krivim oslobođeno odgovornosti sa obrazloženjem da je to opšte prihvaćena norma u etničkoj grupi kojoj pripadaju i oštećeno lice i izvršilac krivičnog dela. Sva sreća na to se oglasio Vrhovni kasacioni sud koji ima pravo da preispituje odluke nižih sudova, u ovom slučaju Apelacionog, pa kaže Vrhovni kasacioni sud, čiji stav sam ja branio u svojoj diskusiji, da je pravosnažnom presudom Apelacionog suda u Beogradu povređen zakon u korist okrivljenog koji je pod obrazloženjem pravne zablude tom presudom oslobođen od optužbi za obljubu devojčice 2017. godine, koja je u to vreme imala 13 godina, ja sam tu presudu branio Vrhovnog kasacionog suda, oslobađajućoj presudi septembra prošle godine, koju je potpisao sudija Apelacionog suda u Beogradu Miodrag Majić, i pravnička i laička javnost je zamerala obrazloženje u kojem je bilo navedeno da su optuženi devojčici, pripadnici romske nacionalne manjine, u kojoj su polni odnosi sa decom prihvatljivi. Ljudi, da li vi znate šta ovo znači u toj presudi? Ima li neko predstavu? Pričamo o pravosnažnoj presudi, konačnoj. Samo Vrhovni kasacioni sud u postupku zaštite zakonitosti koji mora da pokrene Republički javni tužilac može da poništi ovu presudu i sva sreća da je pokrenuto i sva sreća da je poništena. Ta presuda da je ostala na pravnoj snazi napravila bi Srbiji ozbiljne probleme jer kada neki građanin iz bilo kog razloga pokrene postupak pred međunarodnim sudovima, šta mislite koga on tuži? Da li mislite da tuži sudiju? Ne. Da li sud koji je doneo presudu? Ne. On tuži državu Srbiju. Sud je država, deo države, ali je država zahvaljujući svom ustavnom poretku, mestu u ustavnom poretku. Šta bi značila jedna ovakva presuda da je ostala na snazi? Moram da pitam kolege poslanike, ako vi pripadnike jedne etničke grupe ili nacionalne manjine izdvajate, izopštavate iz pravnog sistema Republike Srbije ili bilo koje druge države, šta to znači? Ima više negativnih posledica. Prvo, to je velika i ozbiljna posledica po samu tu etničku grupu, ali osim što ih zatvarate u geto, na mala vrata pokazujete da nisu ravnopravni građani Republike Srbije, da nisu isto vredni kao i mi, da za njih ne važe zakoni koji važe za nas, da za njih ne važe prava koja imamo mi, da njihov život manje vredi nego naš. Koja je to ideologija? U šta nas je to uvlačio Majić - u fašizam, najmračniji deo ljudske istorije, civilizacije? Država hapsi pedofile za razmenu pornografskog materijala, a on kaže – to je kod njih opšte prihvaćeno. Pa nije, prvo to moram da kažem. Nije u pravu i to je slagao. Kod velike većine Roma to nije opšte prihvaćeno. Moj školski drug iz osnovne škole, sa mnom je sedeo u klupi, bio je Rom. Išao sam kod njega kući, dolazio je kod mene kući. To nije imalo nikakve veze šta je ko. Nikakve veze. Boja njegove kože što je malo tamnija od moje. Odgovarali smo kao drugovi jedan drugom. Zato smo se i družili, a on bi hteo da iz izmesti, da budu manje vredni, da se ne snose posledice za krivična dela koja se čine prema njima ili koja oni čine. To nije usluga tom narodu. Sva sreća da je Vrhovni kasacioni sud poništio tu presudu. Recite mi, molim vas, kakve to veze ima, reč je o devojčici od 13 godina, da li ona… u obrazloženju presude Vrhovni kasacioni sud navodi da obljuba sa detetom ne predstavlja samo povredu prava, već istovremeno povredu moralnog poretka, zbog čega i prema domaćem zakonodavstvu i međunarodnim standardima maloletna lica uživaju posebnu zaštitu u pogledu polnih odnosa, naročito deca koja nisu dostigla dovoljan stepen fizičke i psihičke zrelosti. Pa, da li nečija nacionalna pripadnost ili pripadnost nekoj etničkoj grupi opredeljuje koliko to dete ima fizičke i psihičke zrelosti? A to je radio sudija Majić i na to se odnosila moja diskusija. Zato što je on taj koji narušava poverenje građana u pravosudni sistem. Zato što je on taj koji blati i sramoti veliku većinu poštenih sudija koji sude po zakonu. On je i naša i njihova sramota, sramota našeg društva. Pokušao je da prevari Srbiju da uđe u jednu fašističku ideologiju. Može on da se posipa pepelom i da se pere koliko god hoće, to je uradio. Nikad u ovoj skupštini neće imati podršku za takve stvari koje je radio. Sama ta presuda je sramota za pravosudni sistem Republike Srbije, ali ne mogu da krivim sudije koji nisu učestvovale u tome, ne mogu da krivim Vrhovni kasacioni sud ni Visoki savet sudstva. Krivim onoga ko je potpisao i nemoj da se zaklanja da je to donelo sudsko veće, zato što kao predsedavajući on sprema referat za sudsko veće i on je taj koji brani i zastupa referat. U referatu je pisalo to da zato što je ona Romkinja, da zato što je on Rom, mogao je da izvrši obljubu nad devojčicom koja ima 13 godina. Pa neka tabloidi naklonjeni Đilasu i Šolaku njega brane, samo postavljam pitanje - oni koji ga brane da li bi ga branili da se njihovom nekom poznaniku to desilo? Da li bi ga branili da se desilo njihovoj deci? Ja sam siguran da ne bi. To samo pokazuje dvostruke standarde i dvostruke aršine, jer ono što se dešava nekom drugom to ne boli, boli samo kada se dešava nama. Mi smo sa takvom Srbijom raščistili 2012. godine i više nikad to vreme u Srbiju neće da se vrati. I ova presuda je samo opomena da sudije moraju odgovorno da rade svoj posao, da se brinu da zaštite sve stranke u postupku i kao što kaže Udruženje sudija – da donose presude nakon zakonito sprovedenog postupka, donesu zakonitu i obrazloženu odluku zasnovanu na pravno utvrđenom činjeničnom stanju na koji je pravilno primenjeno materijalno pravo. To traži Narodna skupština od nosilaca pravosudnih funkcija, pa i od sudije Majića. Ništa više, samo to i sva je sreća da velika većina sudija, zaista velika većina sudija, zaista ovako vodi postupke, a ne kao ova bruka i sramota zvana sudija Majić.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Mirković.
Poštovani predsedniče, poštovane koleginice narodne poslanice i kolege narodni poslanici, na samom početku svog izlaganja moram da istaknem da ću i ja kao i poslanička grupa Srpska napredna stranka Aleksandar Vučić – Za našu decu podržati ovu odluku. Mislim da diskusija koju su moje kolege narodni poslanici vodili pre mene najbolje oslikava sve ono što danas, pre svega, građani misle. Iako je danas 1. april, dan koji je u svetu poznat kao dan šale ili dan smeha, jedna politička grupacija iskoristila je i taj dan da nas uveri da, iako 1. aprila drže konferenciju, da im njihove konferencije i liče jedna na drugu, pa se tako ne razlikuje konferencija Dragana Đilasa mnogo od one konferencije koju je držao danas njegov stranački saborac Borko Stefanović. Naime, danas je održana sednica Skupštine Grada Beograda koju Dragan Đilas sa svojim ostalim koalicionim partnerima, a sada već bivšim koalicionim partnerima bojkotuje već dve godine. Ali, ne bojkotuje kasu, kao što su neki prethodni poslanici u prošlom sazivu bojkotovali ovaj parlament, pokušali da se na nasilan način u njega uvuku, kako bi Boško Obradović rekao, pokušali zastavom da razbiju vrata iako u svako doba dana i noći kao narodni poslanik mogu da uđu. Ono što je posebno interesantno jeste činjenica da smo danas i mi kao gradski odbornici, ali i građani Beograda, a bogami i cele Srbije, mogli da vidimo jedan kontinuitet politike pretnji i zastrašivanja svakog ko pripada SNS ili je deo vladajuće koalicije. Pre te konferencije za štampu, a koja se pretvorila u monolog Borka Stefanovića, većina odbornika koja je dolazila na tu sednicu je pretrpela nekakve uvrede i pretnje. Naravno da to nikog iz SNS, iz naše odborničke grupe nije zastrašilo, kao što ni narodne poslanike nije zastrašilo to što nas već sada mesecima unazad satanizuju i svaku diskusiju narodnog poslanika ovde u Skupštini pokušavaju da izvrgnu ruglu. Pored ovih stvari koje samo usput pominjem, a neka i pravosuđe porazmisli da li tu ima posla za njih, mnogo je bitnije ono što se dešavalo na toj konferenciji, a to je iznošenje neistina i još jedno izvrgavanje ruglu svega onog što čini demokratiju i demokratski proces u Srbiji. Naime, Borko Stefanović se danas na konferenciji grubo našalio misleći valjda da je duhovit, a bogami ni ovi najbliži ljudi koji su stajali do njega se nisu nasmejali, pokušao da sakrije svu nervozu i histeriju koja ih je zahvatila, a sve zbog ovih mnogobrojnih računa koji se iz dana u dan pojavljuju u javnosti i svojevrsne Đilasove zanimljive geografije, gde upoznajete ekskluzivna mesta na planeti zemlji tako što vidite gde Dragan Đilas ima račune. Današnju konferenciju je počeo izjavom da je njihov bojkot uspeo, bojkot prethodnih izbora. Možda neko ko ne prati politiku ili ga uopšte ne zanima bi mogao da poveruje, ali lako je to proveriti. Ti ljudi koji su bojkotovali prethodne izbore, koji su održani prošle godine u junu mesecu, danas na političkoj sceni faktički ne postoje, ali su najagresivniji u iznošenju pretnji i u iznošenju nekakvih zahteva. Hajde taj bojkot, koliko oni smatraju za sebe da im je uspeo, ne znam zašto pokušavaju da građane ubede da onaj istorijski rezultat koji je SNS postigla nije takav. Dakle, poštovana gospodo iz tog dela opozicije, žao mi je Borko Stefanoviću, vama se obraćam gospodine Stefanoviću, što ne možete da objasnite Draganu Đilasu da su prošli izbori pokazali samo da građani Srbije prepoznaju politiku SNS i predsednika Aleksandra Vučića kao jedinu politiku koja donosi prosperitet našoj zemlji. Ako već pričamo o tom delu, njihov očaj je njihov problem, tako da oko bojkota i njegove izjave da je bojkot uspeo ne bih se više obazirao, koliko na neke druge stvari. U svom nemuštom obraćanju Borko je nastavio sa politikom koju ima Dragan Đilas, a to je da se pojedini ljudi ili funkcioneri SNS kriminalizuju pominjući njihova imena, dovodeći ih u konotaciju za šta nema nikakav osnov, dovodeći ih u nekakav nezgodan položaj i to, eto, samo zato što ne može da objasni odakle Draganu Đilasu 68 miliona evra na raznoraznim računima. Pominjao je jednog od funkcionera danas u gradu, pitao za njegov stan. Da se odmah razumemo, bilo ko, a da je deo SNS, ako se ogrešio o bilo koji zakon ili zloupotrebio svoju funkciju i poziciju odgovaraće pred zakonom i nema tu nikakve dvojbe i nema tu nikakvog dvoumljenja. Od 12. marta je počeo da se primenjuje Zakon o poreklu imovine i, kao što smo više puta to naglasili, predsednik Aleksandar Vučić je prvi rekao da se ispita njegova imovina. Apsolutno sam uveren da svi poslanici koji sede u ovom parlamentu neće imati problem sa tim, ali je u najmanju ruku smešno, baš kao što se na današnji dan mnogi ljudi šale i smeju, zvuči kao prvoaprilska šala da se Borko Stefanović bavi nečijim nekretninama, dok mu je gazda Dragan Đilas koji ne može ni dan-danas da objasni odakle mu 25 miliona evra samo u nekretninama ili odakle njegovom bratu Gojku Đilasu više od 35 nekretnina. Zašto nije zapitao svog gazdu odakle mu i kako se do tog enormnog bogatstva stiže i kako se to bogatstvo stiče. Ono što se sada pojavljuje kao praksa, a kolega Orlić je o tome danas pričao i na sednici Gradske skupštine, jeste činjenica da je ovo sve uvertira za predstojeće gradske izbore, za izbore za grad Beograd. I sada pokušavaju da se sakriju, pošto im je rejting takav da su na nivou statističke greške, pokušavaju da se sakriju iza raznoraznih udruženja građana. Tako su pokušali da daju na težini nekim udruženjima građana. Pazite sad. Dakle, Skupštinu koja je njima omogućila da oni budu u gradskom parlamentu zato što su učestvovali na izborima 2018. godine Borko Stefanović je proglasio nelegitimnom. On je verovatno od mene duže u politici, ne verovatno, sigurno, pa bih sad želeo da čujem kako je ta Skupština nelegitimna, ako ste vi učestvovali na tim izborima, osvojili neki broj glasova i sada samo zbog svoje nemoći vi bojkotujete tu Skupštinu, ne želite da se pojavljujete na tim sednicama, ali uredno primate naknade, i kako je ta Skupština nelegitimna sada, a nije vam bila nelegitimna na početku zasedanja? Nije mi jasno i zašto su u ovoj bici sada zajedno i Dragan Đilas i Borko Stefanović i Boško Obradović koji je tada bili na suprotnim stranama. Ljudi koji se ne sećaju, Boško Obradović je tada bio sa Radulovićem na toj gradskoj listi. Njihova lista se zvala „Da ovi odu, a da se oni ne vrate“, misleći da SNS ode sa vlasti, ali da se ne vrati Dragan Đilas na vlast. U svojoj kampanji je optuživao Dragana Đilasa za raznorazne mahinacije, lopovluke, za zloupotrebu službenog položaja, ali nedugo zatim, nakon godinu dana kada je interes njihov i slepa želja za vlašću i gola mržnja prema Aleksandru Vučiću i SNS brzo su se dogovorili i ujedinili. Tako od: „Đilase, lopove“ i „Koliko si ukrao na mostu?“, Boško Obradović kreće sa kampanjom: „Đilas je najbolji“. Nevolje u raju im se dešavaju i ovih dana kada jedni druge na najbrutalniji način vređaju na društvenim mrežama. Tu ja ništa ne bih dodao, samo bih rekao da se oni ipak najbolje poznaju između sebe. Ali ovako obmanjivati javnost i iznositi ovakve neistine u najmanju ruku je nekorektno. Ja znam da u njihovoj političkoj borbi je sve dozvoljeno i da oni ne prezaju ni od čega, ali naša je dužnost kao narodnih poslanika da govorimo o svemu onome što se na dnevnopolitičkom nivou dešava. Ova konferencija za štampu Borka Stefanovića ući će u istoriju kao jedna od najsmešnijih i ne znam da li ga je u to povukao 1. april kao Dan šale, ali toliko je očajan bio i toliko je nebuloza izgovorio da danas za nekih sat vremena, malo jače, u 17 časova ima popravni na jednoj od Đilasovih televizija, gde će pokušati da izvadi sve one fleke koje je danas napravio na ovoj konferenciji. Izgovoriti danas da grad Beograd, država Srbija ne misli o deci i ne misli o vrtićima može neko ko je u najmanju ruku zlonameran. Radi istine, o ovome smo pričali i ovde i to vam je egzaktan primer kako je Dragan Đilas vodio grad Beograd, kao poslednju njegovu funkciju koja može najbolje da ga preporuči građanima Beograda, apsolutno. Dakle, dok je bio gradonačelnik čak 15.000 porodica je oštetio jer im je duplo naplaćivao vrtiće i te dugove danas vraća grad Beograd. Kada to prevedete u proste brojke i u cifre, ta cifra iznosi više od 35 miliona evra koje grad Beograd mora da isplati roditeljima jer im je totalno bez bilo kakvog prava naplaćivan vrtić u tom iznosu. Trideset pet miliona evra, da bi građani to plastičnije videli i razumeli, je negde oko šest novih škola komplet ili 15 novih vrtića. Radi istine, u periodu od tri godine grad Beograd će imati 25 novih vrtića i trenutno se ili grade ili je izgrađeno čak osam. Ali ono šta građane Srbije mora najviše da zanima jeste činjenica da, na primer, u mnogim lokalnim samoupravama liste čekanja za vrtiće više i ne postoje. Grad Beograd teži ka tome i najbolji podatak koliko je on vodio računa o najmlađima jeste i činjenica da je u njegovo vreme vrtićima bilo obuhvaćeno svega 44.000 dece, a danas je ta cifra preko 73.000. Onda se zapitate da li Borko Stefanović po komandi Dragana Đilasa misli da neko može da poveruje u ove stvari. Za sam kraj, ono što želim da građanima Srbije ostane kao najjači utisak je opasna izjava koja samo govori koliko su oni zadojeni tom nekom mržnjom i željom da se po svaku cenu vrate na vlast, a onda da se svakom od nas osvete, pa isto tako i građanima da li Beograda ili cele Srbije. Borko Stefanović je izjavio da će, pazite sad, to će preslikati i na republički parlament, takva im je politika, anulirati sve odluke koje je doneo do sada gradski parlament, a to će primeniti kasnije, jelte, i na ovaj republički. Ljudi moji, ne znam da li neko ozbiljan može da pomisli da će sve odluke koje su donete anulirati samo zato što, jelte, on tada nije imao većinu ili nije bio vlast. Mene samo zanima u ovom konkretnom slučaju – da li to znači da ćete nas vratiti u prošlost, kada je grad Beograd bio zadužen za 1,2 milijarde evra, danas je taj dug negde oko 300 miliona? Da li ćete nas vratiti u onu situaciju kada je budžet grada Beograda bio 565 miliona evra, a 2020. godine je bio 1,2 milijarde? Da li ćete nas vratiti u prošlost kada su plate u Beogradu bile prosečno 452 evra, a danas su 628? Da li ćete sada preoravati sve one ulice, a ima ih preko 400 koje su renovirane, sanirane, da li ćete sada preorati, kako ste obećavali, i Trg republike, da li ćete izvući, iščupati fontanu? Da li ćete ići po prigradskim opštinama i ljudima koji su prvi put dobili kanalizaciju sada tu kanalizaciju iskopati, prekopati i da li ste toliko spremni daleko da idete u svojoj frustraciji i histeriji samo zato što je svaki novi projekat, svaka nova dobra stvar urađena i za građane Beograda i za građane Srbije dokaz vaše nesposobnosti i dokaz da umesto da se tu priliku kada ste bili na vlasti iskoristili da radite u interesu građana, vi ste samo koristili za svoj lični interes i svoje lično bogaćenje? Ovim ću završiti. Šta god oni pokušali da urade, koliko god oni pokušali nekoga da zastraše ili koliko god njihovi potezi bili očajni i u toj mržnji više nekontrolisani, volju građana ni Beograda ni Srbije neće uspeti da promene, jer prošla su ta vremena kada je Srbija bila na kolenima, kada smo bili na ivici ponora, kada smo razmišljali o tome da li ćemo imati da isplatimo plate i penzije i prošlo je to vreme kada nam je zemlja izgledala katastrofalno samo zato što je i Draganu Đilasu i Vuku Jeremiću, pa i tom Borku Stefanoviću bilo preče da se šetkaju po belom svetu, pare građana stavljaju na svoje račune i sebe i svoje najbliže čine još bogatijim. Neće ove laži uspeti da opravdaju, niti da sakriju malverzacije koje je Dragan Đilas evidentno počinio, neće uspeti bilo kome od nas da zapuše usta i da nas spreče da pričamo o tome da je 68 miliona evra rasporedio na više od 50 računa u različitih 17 zemalja u svetu i neće sprečiti ovim lažima da Srbija ide napred i da se razvija. A što se tiče pravosuđa, sudija, ja ću to ponoviti još jednom, neka sude po zakonu, neka sude u interesu građana Srbije, jer samo kada tako budu radili, samo kada tako budu sudili Srbija će ići u onom smeru koji svi želimo, a to je jaka, stabilna, napredna i Srbija u kojoj naša deca žele da ostanu i da žive. Hvala i živela Srbija!
Zahvaljujem. Profesor dr Vladimir Marinković. Izvolite.
Hvala, uvaženi predsedniče Narodne skupštine. Dame i gospodo narodni poslanici, evo, dok se naši tzv. politički protivnici, koje je malopre pominjao moj uvaženi kolega Mirković, igraju politike, igraju države, držeći konferencije za štampu, vređajući naše odbornike, konkretno danas ispred i tokom sednice Skupštine Grada Beograda, naš predsednik Aleksandar Vučić, je danas obišao zajedno sa ambasadorkom Narodne Republike Kine radove na auto-putu Čačak-Požega, koji će se nastaviti, dakle, njegova izgradnja će ići do Boljara, do Crne Gore, što će predstavljati jedan strateški značajan koridor za našu zemlju, za našu trgovinu, za naša radna mesto. To je ono što razlikuje nas i tu tzv. opoziciju, naš pristup i naše vođenje i poimanje države od njih, koji se igraju politikom i koji pokušavaju i daju sve od sebe da dođu na vlast svim sredstvima, samo ne onim što jeste imanentno celokupnom demokratskom svetu i razvijenim zemljama, a to su izbori. Izbori na svakom nivou, da li je to lokalni, da li je to nacionalni nivo, da li su to predsednički izbori, sve su spremni da urade, samo nisu spremni da izađu na izbore. Evo, već nekoliko godina, ne prete nama, kao vladajućoj koaliciji, ne prete SNS, ili predsedniku Aleksandru Vučiću, prete narodu, prete građanima Republike Srbije, da će oni unapred neke izbore bojkotovati. To se već desilo tokom republičkih izbora koji su bili održani 21. juna prošle godine, i koji su jasno pokazali da predsednik Aleksandar Vučić i SNS i naši koalicioni partneri imaju gotovo plebiscitarnu podršku građana Republike Srbije i da imamo jasan mandat da vodimo državu onako kako smo to govorili i tokom svih ovih godina. Dakle, od 2014. godine pa do danas i tokom izbornih kampanja, ali i naravno, i posle završetka izbora, izbornih kampanja, jer naš program je modernizacija, naš program je razvoj privrede, naš program su radna mesta. Naravno mi smo u takvoj poziciji da je nama sada faktički lako, jer građani Republike Srbije, narod, može jasno da vidi u čemu je ta razlika između te tzv. opozicije i Aleksandra Vučića i nas koji predstavljamo ovde većinu u ovom parlamentu, koji svakodnevno radimo na tome da našim građanima bude bolje, da se borimo za naš zdravstveni sistem, da se borimo da poboljšamo našu geo-političku i spoljno-političku poziciju, da svakodnevno otvorimo neko novo radno mesto, da razvijamo naše preduzetničko društvo, da uradimo sve da naši mladi ljudi ostanu u našoj zemlji. Sigurno, i ako je danas tema kao i u prethodnom periodu pravosudni sistem Republike Srbije, vrlo treba da budemo precizni u tom procesu izbora sudija na svim nivoima. Moram da napomenem da od njih i od efikasnosti pravosudnog sistema, od efikasnosti naravno, tužilaštva, u mnogome zavisi razvoj Srbije, u mnogome zavisi kako će se ekonomija razvijati, ali i u kom pravcu će se kretati naša zemlja. Nije dovoljno da mi kao političari i da mi kao naravno, najveća, najsnažnija stranka koja ima najveću podršku građana Republike Srbije imamo, i to smo pokazali, to pokazujemo iz dana u dan. Mogu da pričaju šta god žele, mogu da nas potcenjuju, ali nisam sigurna da bi bilo ko od tih vajnih opozicionara, tog Dragana Đilasa, Vuka Jermića, Boška Obradovića, smeo da izađe na duel našem šefu poslaničkog kluba Aleksandra Martinovića, koji je danas svima nama, ali i njima, i celom narodu Republike Srbije održao jedan čas, jednu ozbiljnu lekciju iz istorije, ali i pokazao nam kakav pristup SNS ima kada je u pitanju saradnja sa manjinskim zajednicama, kada je u pitanju poštovanje stavova drugih ljudi koji ne pripadaju većinskoj zajednici u Republici Srbiji. Pokazali smo da to možemo da uradimo i sa Bošnjacima, pokazali smo da možemo da nađemo zajednički jezik, pokazali smo da možemo da gradimo našu Srbiju i sa našim kolegama uvaženim iz mađarske zajednice, i sa Rusinima, i sa Slovacima, i sa svim drugim koji žele zajedno sa nama da grade ovu zemlju, bez obzira kojoj veri i kojoj naciji pripadaju. Međutim, jako sam zabrinut, uvaženi predsedniče, zbog toga što mi i dan danas u našem pravosudnom sistemu imamo ljude koji u svom delovanju nemaju kao prioritet da štite interes države. Ne želim da komentarišem pojedinačno sudije, da govorim o njima lično, ali govorim o ljudima koji su i dan danas u pravosudnom sistemu Republike Srbije, a koji su recimo 2000. godine pustili nekoliko hiljada Albanaca među njima 620 njih koji su bili osuđeni ili su im tekli procesi u Republici Srbiji koji su bili optuženi za neprijateljsku delatnost i za terorizam. Među njima su Flora Brovina koja je danas naravno na slobodi, koja se aktivno bavi politikom u stranci Hašima Tačija. Među njima je nažalost i Aljbin Kurti koje je prethodnih dana, dakle, po drugi put izabran za premijera, odnosno predsednika tzv. privremenih institucija na Kosovu i Metohiji. Mi kao SNS želimo da se pravosudni sistem ojača, da bude efikasan ali da bude, naravno, patriotski, da ti ljudi koji rade u pravosudnom sistemu znaju šta je država, jer ovo što sam malo pre naveo dovoljno govori o tome kako su se ljudi koji su posle 5. oktobra došli na vlast u Republici Srbiji se odnosili prema ovoj državi. Ti ljudi koje su oni tada tako velikodušno pustili na slobodu iako su bili optuženi ili neki čak osuđeni, Flora Brovina je bila osuđena na 12 godina zatvora za krivično delo neprijateljske delatnosti i terorizma. Ti ljudi se nisu umirili, ti ljudi nisu rekli – pa, čekajte mi treba da iskoristimo svoj uticaj da se dogovorimo sa Srbijom, sa srpskim vlastima, da vidimo kako da gradimo svoju budućnost. Ne, ta Flora Brovina je kao poslanik Tačijeve stranke u parlamentu, dakle u privremenim institucijama na Kosovu i Metohiji, pokazivala sliku, fotografiju koja je obišla ceo svet, koja je naravno bila lažna kako srpski vojnici siluju albanske devojke tokom sukoba na teritoriji Kosova i Metohije između naših regulatornih vojnih i policijskih snaga i terorističke OVK. Naravno, ta laže se razotkrila jako brzo ali to je poslužilo kao šlagvort da Atifete Jahjaga ode u SAD i da u američkom Kongresu i američkim institucijama ima priliku da govori o tome da je na teritoriji Kosova i Metohije tokom rata silovano 20 hiljadi Albanki od strane regularnih vojnih i policijskih snaga Republike Srbije. Ono što želim da kažem, u ovom obraćanju je da svi mi nosimo jednu ogromnu odgovornost i mi ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije, i naše kolege u sudovima, i naše kolege i Vladi Republike Srbije i u svim državnim institucijama i da prvo što treba da nam budu na umu kada se ujutru probudimo pre nego što dođemo na posao, jeste da je svaki naš potez, svako naše delovanje, vezano i da ima uticaj na to kako će biti našoj zemlji i kako će biti našem narodu. Moje kolege uvažene su prethodno govorile o tome i, naravno, ne mogu da ne pomenem to da želim da ohrabrim te ljude da jednostavno rade svoj posao, da ih podstaknem da ga rade, jer, koliko možemo da vidimo, tolike uvrede, toliki napadi na instituciju predsednika države, na njegovu porodicu, na mnoge ljude koji su javni poslenici i kako naš uvaženi kolega Martinović kaže, koji rade u prilog toj politici, ne branimo, nemamo potrebe mi nikoga ovde da branimo, ali radimo u prilog Srbiji, radimo u prilog razvoju Republike Srbije. Naš glas treba da se čuje i želimo da kažemo da je to jednostavno nedopustivo i da i mi preuzimamo jedan deo odgovornosti birajući, imajući to pravo da biramo određene sudije, da razmatramo i dobro analiziramo ko će voditi pravosudni sistem Republike Srbije u budućnosti. Jer, pogrešni izbori mogu da nas koštaju prvenstveno puno i mogu da, što je još gore, da nas koštaju dugoročno, dakle na dugoročnom planu. Mi danas plaćamo ogromnu cenu posledica onoga što se dešavalo 1999, 2000, 2001. godine. To što se tada dešavalo, to što su tada oni propustili je dovelo do toga da dođe do zločina i u Starom Grackom, da dođe do pogroma 2004. godine i da niko ne reaguje protiv toga, da niko ne reaguje da početkom 21. veka se vrši pogrom nad jednim slobodarskim narodom sa dugom demokratskom i državnom tradicijom, hrišćanskim narodom u srcu Evrope. I mi to moramo glasno da kažemo i da kažemo da to mora da se promeni i da mi nećemo da tolerišemo kao država, da, kao poslanici, kao ljudi koji su izabrani od strane naroda i da želimo samo da svako od nas, kojoj god grani vlasti da pripada, treba da radi maksimalno efikasno, profesionalno i na kraju, ali, naravno, ne najmanje važno nego najviše važno, na patriotski način svoj posao. Mislim da nam se suviše dugo dešavalo to da nas je sramota da branimo nacionalne interese, da nas je sramota da kažemo samo šta je istina, ništa drugo. Jer, mi ovu borbu koju danas vodimo, predvođeni Aleksandrom Vučićem, vodimo samo istinom i samo, naravno, faktima i jasnim podacima šta se sve dešavalo u bliskoj prošlosti i u skladu sa tim vodićemo i dalje u budućnosti našu spoljnu politiku. Što se tiče ovih geopolitičara, naših političkih protivnika, kolega Mirković je pričao o tome, mnoge moje kolege danas i prethodnih dana, eto, to je bila njihova geopolitika – kako rasporediti novac koji je izvučen iz domaćih preduzeća, iz budžeta Republike Srbije, kako ga rasporediti i na koji način na razne destinacije širom sveta. Koliko mi do sada imamo informacije, radi se o četiri kontinenta, 53 računa, od Hong Konga preko Moldavije, Švajcarske, čak do Njujorka, Delavera, raznoraznih država. To je bila njihova međunarodna saradnja, to je bila njihova geopolitička strategija i geopolitičko pozicioniranje naše zemlje. Naravno, ja sam napravio jednu malu šalu i digresiju, iako očekujem od istog tog pravosudnog sistema da sve ovo što sam pominjao i što su moje kolege malo pre pominjale, da dobije svoj sudski epilog i da ono što je uzeto od građana Republike Srbije, da se to njima vrati. Jer, i taj akt i ta vrsta ponašanja jeste čuvanje nacionalnih interesa, jer mi želimo, pored toga što štitimo našu teritoriju, što štitimo naš narod, što želimo da štitimo našu kulturno-istorijsku baštinu, štitimo i naš novac, štitimo naše resurse. Ne želimo da nam se desi da i jedan dinar iz kase u koju su dali građani Republike Srbije ode na način koji nije prilagođen i koji nije u njihovom interesu. I da završim time da im je Aleksandar Vučić, i njima i našim evropskim prijateljima i američkim prijateljima i svima na svetu, dao jednu odličnu lekciju iz regionalne saradnje. Danas smo imali vrlo kvalitetne diskusije, vrlo kvalitetne polemike o tome šta se događalo u našoj bližoj istoriji, kako da zajednički gradimo budućnost naše zemlje, kako da objedinimo sve snage i kako da, naravno, se toga sećamo, da nađemo neki zajednički imenitelj u svemu onome što se desilo. Ali, ono što je, ja mislim, danas najznačajnije bilo na ovoj sednici, što smo došli do toga da nam je zajednički interes, i njima u Novom Pazaru i nama ovde u Beogradu i dole u Vladičinom Hanu i našim kolegama u Subotici, Mađarima, da gradimo ovu zemlju, da je modernizujemo, da svi pozdravimo to što je ceo region mogao da dođe tokom vikenda da se vakciniše ovde u Srbiji, i naši prijatelji iz Bosne i Hercegovine i naši prijatelji i naša braća iz Crne Gore, a zašto da ne kažem i iz Albanije, i drugih država i svi su mogli da dođu i to pokazuje koliko je Srbija jaka, i koliko Srbija jeste, ne samo ekonomski, nego i politički lider ovog regiona zahvaljujući liderstvu predsednika Aleksandra Vučića. Hvala.
Hvala, samo da dodam ovome što ste rekli gospodine Marinkoviću, Flora Brovina je naravno, prikazala lažnu fotografiju, a kasnije se ispostavilo silovanje, a kasnije se ispostavilo da je reč o Iraku, a vi znate, gle čuda koja je vojska prisutna i čija je vojska prisutna u Iraku. Da podsetim, da je i Kurti bio pravosnažno osuđen na 15 godina, pa je pomilovan od strane tadašnjeg predsednika SRJ, Vojislava Koštunice. Reč ima narodni poslanik Predrag Rajić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, danas na dnevnom redu imamo tačke koje nam govore o nekoliko bitnih momenata kada je reč o radu parlamenta. Mislim da je istovremeno i velika čast i velika obaveza, kada ste deo saziva koji bira sudije i koji odlučuje o tome ko će deliti pravdu i ko će rešavati određena pitanja u skladu sa zakonom, na adekvatan način. Kažem, velika je čast, zbog toga što nam je taj mandat poveren od strane građana, ali istovremeno ovde ćemo doći do jednog pitanja koje može da se okarakteriše i kao izazov i kao problem, a ja bih ga okarakterisao prevashodno kao jedno važno i veliko pitanje koje mora biti do kraja razmotreno. Mi imamo u našem pravosudnom sistemu, tu jednu stavku koja je nasleđena iz davnih vremena, iz nekih perioda kada se intenzivno govorilo o nezavisnosti pravosuđa, a koje zapravo postavlja ovaj parlament, u jednu specifičnu ulogu, gde smo mi i obavezni i odgovorni da biramo sudije na njihove pozicije, odnosno ona lica koja su ispunila zakonom predviđene uslove da budu sudije, ali se postavlja pitanje da li i koliko posle toga mi imamo zapravo adekvatnih instrumenata da kontrolišemo njihov rad. Zašto postavljam ovo pitanje? Zato što smo od 2000. godine bili svedoci, nemali broj puta, raznih pritisaka, kako naših inostranih partnera, tako i onoga što se naziva civilnim sektorom ili nevladinim sektorom, da pravosuđe i ta sudska grana vlasti, uopšte mora biti nezavisnog uticaja izvršne, pa i zakonodavne grane vlasti, što samo po sebi u nekom idiličnom svetu ne bi bilo sporno da ta ista grana vlasti, odnosno oni koji je predstavljaju, a ovde sada govorimo o ubedljivoj manjini takvih sudija, jer je ogromna većina sudija poštena i čestita i rade vrlo odgovorno i rade jedan jako težak posao, profesionalno to čine, zahvaljujući svojoj struci, svom znanju i energiji, koju su uložili u svoje obrazovanje, ali i zahvaljujući svojim moralnim kvalitetima. Govorim o jednoj ubedljivoj manjini koja je ipak prisutna i nažalost često na određenim, važnim, visokim pozicijama, upravo u toj grani vlasti, koji možda jesu nezavisni od izvršne i zakonodavne grane vlasti u Republici Srbiji ali teško da su nezavisni od određenih grana vlasti u nekim drugim državama. To je pitanje koje moramo postaviti i to je pitanje koje treba da bude inicijator i sastavni deo jedne opšte diskusije, javne diskusije kojom ćemo se baviti i gde ćemo pokušati da pronađemo adekvatan odgovor. Zašto to kažem? Nije sporno da se oni koji donose odluke, zaštite od onoga što često možemo da nazovemo dnevno političkim interesom, govorimo sada načelno. Nije sporno ni to da postoje pojedinci, verovatno koji se bave politikom, a koji bi voleli, toga smo bili svedoci nebrojeno puta do 2012. godine, a koji bi voleli da utiču na pravosuđe i na sva ona lica koja donose odluke u ovoj grani vlasti. Takođe nije sporno da u samom pravosuđu imamo lica koja su možda nezavisna od države Srbije, ali nikako nisu nezavisna od strane nekih drugih država ili određenih kriminalnih grupa koje postoje u samoj Republici Srbiji. Toga smo bili svedoci poslednjih meseci kada je došlo do velikog obračuna sa jednom od najvećih kriminalnih grupa u istoriji naše države. I to vrlo efikasnog obračuna gde se pokazalo, recimo da je izvršna grana vlasti bila daleko i neuporedivo efikasnija upravo od sudske grane vlasti, jer se pokazalo da su pojedinci iz te iste sudske grane vlasti, zapravo činili sve što su mogli da osnaže tu kriminalnu grupu, da prikriju njihovo delovanje, da ih puštaju iz zatvora ranije, da uništavaju dokaze. Bilo je takvih pojedinaca svakako u izvršnoj grani vlasti, ali je ona efikasnija, ona uspeva da se izbori sa svojim manjkavostima, pre svega zbog toga i između ostalog što postoji taj odnos sa zakonodavnom granom vlasti, koja nju kontroliše na adekvatan način. Šta je sa pravosuđem, postavljam to pitanje? Od starog Rima, to sam i u prethodnom svom obraćanju rekao i ponoviću, jer je izreka jako dobra, postavlja se u kontinuitetu pitanje ko će čuvati čuvare? Ko će kontrolisati one koji treba da dele pravdu u ime naroda? Dakle, narod je izabrao nas, mi biramo njih, ali ko ih kontroliše dalje? Na kakav način? Na koji način? Znate, kada su ljudi na poziciji moći, a sudska grana vlasti donosi, zaista ozbiljnu i široku moć onda do izražaja mogu da dođu kod pojedinaca i određene sklonosti ka padu. To nije ništa novo, tome nas uči nauka i tome nas uče sve te knjige, čovek je sklon padu, sklon je izazovima, sklon je grehu. Posebno je izazovno kada, recimo shvatite kako vas predstavnik neke druge države poziva i želi da vam ukaže neku vrstu počasti time što će na vas izvršiti suptilnu formu pritiska, kako bi ste vi zapravo postupili, u skladu sa interesima njegove države, a na uštrb svoje. Zašto? Zato što je ta njegova država, recimo veća i moćnija od naše. Onda se taj pojedinac, koji se polakomio prvi put nada da će u kontinuitetu imati podršku i zaštitu te neke druge države, a ne zna ili neće da zna, a znao bi kada bi otvorio bilo koju knjigu iz istorije, da su upravo ti i takvi najgore prolazili na kraju. Jer, ukoliko radite u interesu druge države, taj za koga radite ili taj kome podnosite račun na vas gleda sa prezirom. Ako ste vi izdali sopstvenu državu, šta vas košta da izdate i tu drugu, za koju radite, u tom momentu. Gotovo svaki put, u svakoj epohi, u svakoj državi to se pokazalo kao obrazac i kao tačno. Drugo, postoje tu još neki momenti koji su interesantni. Kada se bavite sudskim pozivom, a istovremeno otkrijete neke svoje spisateljske sposobnosti i sklonost ka kontinuiranom nastupu u medijima sa pozicije političkog analitičara, na primer, pa se onda bunite kada o vama govore oni koji se zaista i bave političkom analizom, jer ste se svrstali u tu kategoriju i pojavljujete se u tom ringu, vi možete doći opet u poziciju da smatrate kako ste pozvani da kritikujete baš sve i svašta u ovom društvu. Skrenuću vam pažnju tu na jedni interesantnu činjenicu koja je čak zapretila da dovede Republiku Srbiju u nezgodan položaj, odnosno da nas posvađa sa jednom veoma moćnom, ako ne i najmoćnijom državom sveta. Četrnaestog marta, sudija Majić je na svom Tviter profilu objavio, komentarišući inicijativu "Udruženje sudija i tužilaca", da se zabrani "Sky" aplikacija, to je isto ona aplikacija koju je koristila kriminalna grupa Veljka Belivuka, kako je to jedan poseban nivo bizarnosti i kako bi pravom ipak trebali da se bave stručnjaci. Sad, da stavimo na stranu to što sudija Majić tako gordo gleda na svoje kolege sudije i tužioce, pa smatra da oni nisu dovoljno stručni da to komentarišu, ali interesantno je da se samo tri dana kasnije pojavila informacija da je američki FBI upao u sedište iste kompanije "Sky", zabranio rad njihovog veb sajta, zaplenio njihove materijale i po nalogu američkog suda otvorio istragu protiv onih koji su vodili tu kompaniju i protiv same kompanije. Šta mislite, da li je sudija Majić i dalje govorio o tome? Dakle, kada je to inicijativa iz Srbije, to je nivo bizarnosti i to je odraz nestručnosti, kad se to desi u Americi, onda o tome ćutimo. Da ne pričamo o tome da je on na taj način zapravo indirektno uvredio i sam FBI, jer ih je nazvao nestručnjacima koji su skloni bizarnosti, ako bismo analogiju upotrebili za ono što je on iskoristio za svoje kolege. Nisam siguran da bi iko blagonaklono Americi gledao na to, možda je sudija Majić na taj način hteo da nas posvađa sa Amerikom. Ne znam, ne ulazim u te intencije, ali se sigurno to dogodilo. Zato kažem da je sudski poziv veoma važan. On je možda i najvažniji. Ruska poslovica kaže da pravda drži zemlju i gradove. Društvo bez pravde i društvo bez prava nije uređeno društvo, nije civilizovano društvo, nije društvo u kom se na pravilan način distribuiraju resursi i gde ljudi mogu biti na adekvatan način zaštićeni. Stalno se govori o ovoj grani vlasti, zakonodavne. Mi smo od 2000. godine, imali potpunu kampanju, koja je imala za cilj da naruši srpski parlament. Pa, se onda u kontinuitetu govorilo o cenama skupštinskog restorana, kao da su one beneficirane samo ovde, kao da nisu beneficirane u svakom javnom preduzeću, na primer, ili bilo kojoj drugoj ustanovi. Šta je, zapravo bio cilj toga? Cilj je bio da se narodni poslanici i parlament predstave kao lica koja su na teretu budžeta, koja su nebitna i koja ne rade svoj posao adekvatno. Cilj je bio da se udari na srce suverenosti ove države, na tome se radilo vrlo predano, godinama, to je bio ozbiljan projekat u kome su učestvovali mnogi, i iz sveta medija i nevladinog sektora, ali i određene političke stranke i svakako nosioci izvršne vlasti do 2012. godine, koje su se trudile da obesmisle ulogu ovog visokog doma. Onda smo došli u situaciju da kada god progovorite nešto što je iz nadležnosti parlamenta vi se suočite sa … uvreda i napada, a ko ste vi da komentarišete rad, recimo nekog sudije? Ko će da komentariše ako ne parlament. Ko će da komentariše ako ne oni koji su od građana poslati ovde sa obavezom, ne samo sa pravom, nego sa obavezom da komentarišu taj rad. Naše su se uloge u tom smislu u velikoj meri izokrenule i zamenile i mi smo sada u jednom dugom i teškom procesu obnove srpske državnosti. Ovaj spomenik Stefanu Nemanji je zapravo dokaz toga. I to je idealan simbol obnove srpske državnosti, baš zbog toga što ga je otkrio predsednik Aleksandar Vučić, jer je Stefan Nemanja temeljio srpsku državnost, a Aleksandar Vučić obnavlja srpsku državnost. Morate biti svesni činjenice da smo mi 22 godine lutali postjugoslovenskim bespućima. Da nama ovde nije bilo dozvoljeno nakon 2000. godine, godinama da usvojimo srpske simbole, kakve sada vidimo ovde, godinama. Mi smo godinama nakon raspada SFRJ imali za grb amblem iz vremena Socijalističke Republike Srbije, godinama, zato što je svaki put kad se pomene nešto što ima veze sa srpstvom to bilo doživljavano kao nacio-šovinizam. Ko ste vi Srbi da pričate o srpstvu? To se ne sme, jer je mantra slaba Srbija, jaka Jugoslavija bila u glavama čitavih generacija onih koji su nama vladali. Onda smo se na sve to, nakon 5. oktobra, suočili sa još jednim momentom koji je govorio o tome da države Srbije maltene ne treba ni biti, da je ružno i prostački što se ona tako i zove, da bi je trebalo na neki način skratiti na, kako je to jedan od vedeta tog pokreta govorila, razumnu meru. Srbija mora biti smanjena, kaže ona, na razumnu meru. Nije više u životu, pa neću da je pominjem. Onda, kada danas imate akcije koje za cilj imaju obnovu nacionalne svesti, da se napokon govori o žrtvama NATO agresije na adekvatan način, da se napokon govori o žrtvama martovskog pogroma na adekvatan način, da se napokon govori o žrtvama genocidne operacije „Oluja“ na adekvatan način, vi imate sinhronizovane napade različitih sektora društva, između ostalog i pojedinih sudija koje su tu dežurne da se jave na poziv tih istih televizija i da govore o tome kako je bilo kakvo pominjanje srpstva uvod u haos, bezumlje i sukobe. A kada vakcinišemo pola Balkana i to je problem zbog toga što je došao veliki broj ljudi u Beograd. Valjda smo trebali ići po kućama da vakcinišemo po Bosni i Hercegovini i susednim državama? Nije njima, samo i to da vam kažem i time ću zaključiti, sasvim lako, jer oni imaju nalog da kritikuju sve što radi Aleksandar Vučić, a onda kada vidite prilog na CNN-u od 10 minuta i to ne plaćeni prilog, kao što rade, recimo, njihovi mentori uzmu pa plate, zakupe termin, pa to rade na komercijalan način, nego imate prilog od 10 minuta na CNN-u u kome se govori o Srbiji kao o državi čiji je lider obezbedio to da ona bude prva u procesu vakcinacije u Evropi i da ne samo to radi, nego da uspeva da izvozi vakcine i da vakciniše susedne države. Govori se o nama kao o svetskom čudu. Kako onda oni to da komentarišu? Kako onda oni to da napadnu? Vrlo im je teško. E, tu se javljaju pojedinci koji su zaštićeni tom svojom sudskom ulogom i funkcijom, koji će napasti šta god da radi država, ali ako im uzvratite argumentom na kvazi argument, oni će reći – a, ne, ne, vi ne smete da napadate, vi ste političari, vi ste ministri, vi ste narodni poslanici, ko ste vi da komentarišete moj rad, ja sam ovde Bogom dan, mi smo napravili jednu zatvorenu kastu, sami se međusobno biramo, sami jedni drugima dodeljujemo znanja, titule, sve što nam treba, jer to nama pripada, mi smo tu kao drugosrbijanska elita da živimo svoj jugoslovenski san, a vas Srbe ćemo mi da držimo pod kontrolom, jer smo mi predodređeni, još od 1975. da vama vladamo. Ta situacija se sada menja i promena te situacije i činjenice da imamo čitavu novu generaciju političara koja nije zaražena tim jugoslovenskim virusom, je prouzrokovala sadističke napade na neke od mojih kolega ovde, mlade narodne poslanike, sadističke napade i ja im čestitam na tome šta trpe i na koji način to trpe. Pritom, oni nisu hrabri kada treba da razgovaraju sa nekim ko je iskusniji narodni poslanik ili koji je iskusniji u javnom nastupu. Onda beže i sklanjaju se. Ali, kada treba da napadnu, da uvrede, da se iživljavaju, tu su prvi. Da ne govorim da bi takvo ponašanje, zapravo, na tom istom zapadu bilo okvalifikovano kao kukavičluk, pre svega, jer nisi pozvao tog čoveka koga napadaš da mu daš priliku da se makar brani. Ako nisu čitali Marka Miljanova, čitali su možda neke druge, pa znaju šta je čojstvo, šta je junaštvo. Nemaju oni te kategorije u svom rečniku i zato želim svojim kolegama koji su mojih godina ili su malo mlađi od mene da poručim, ako i trpe ove napade, da izdrže zbog Srbije, jer to što oni sada trpe, to je poslednji krik kvazi elite, drugosrbijanske, eksjugoslovenske koja je držala pod okupacijom čitave resurse i sektore u ovoj državi decenijama i dobro sam rekao pod okupacijom, jer ih niko nije birao, oni se biraju međusobno, i na univerzitetima i u pravosuđu i u biznisu. Mi se sada na ovaj način, zapravo, obračunavamo sa onim što je pošast srpskog društva. Svi zajedno ovde gradimo i obnavljamo srpsku državu. To je jako težak poduhvat i on će jako dugo trajati. Naka nam Bog bude u pomoći da ga iznesemo do kraja, jer imamo mnogo onih koje ne žele da uspemo u tom projektu, ali ono što može i mora da nas motiviše jeste obaveza da ne izneverimo svoje pretke i obaveze nad svojim potomcima da našoj deci obezbedimo adekvatnu budućnost u državi u kojoj će živeti život dostojan čoveka i koji se neće stideti da kažu da su Srbi. Hvala.
Hvala. Reč ima prof. dr Marko Atlagić. Izvolite.
Poštovani predsedniče Narodne Skupštine Republike Srbije, zbog jednog od dva najveća udara na parlamentarni život Srbije 5. oktobra 2000. godine, jedne od dve najvećih sramota u istoriji srpskog naroda, izručenje bivšeg predsednika Slobodana Miloševića Haškom tribunalu, toj najvećoj političkoj i moralnoj nakazi HH veka i pokušaja ovih dana mnogih, čak i njegovih saradnika, da peru svoje biografije, kao pretposlednji svedok njegov, na njegovoj strani u Haškom tribunalu i mog ličnog odnosa prema otadžbini Srbiji i predsedniku Miloševiću, neću danas da govorim o njemu, iako su mnogi govorili, hajde da kažem, koji nisu trebali. Istorija je već stavila sve na svoja mesta, oni koji je prate, ali bilo je reči i o temama o kojima ja danas neću govoriti, a možda sam i kompetentan da o tome govorim. Kada je u pitanju Srebrenica, moj uvaženi kolega dr Martinović je o tome govorio, dozvolite samo da kažem da mi je drago što i gospoda Bošnjaci mogu da vode dijalog sa nama u smislu pomirenja, ali da istinu kao ljudi iz struke tražimo na svojoj strani i obaveštavam vas, poštovani narodni poslanici, da će ovih dana izaći jedan zbornik sa međunarodnog skupa gde su o Srebrenici autori moja malenkost i dr Martinović, pa preporučujem da uzmu i kolege narodni poslanici, da vide po našem mišljenju i pročitaju izvore ne naše, nego sve inostrane šta se dešavalo u Srebrenici. Samo da kažem, oni koji su se danas pozivali, pre nego što je sudstvo na dnevnom redu, na sud, u Srebrenici nije bilo genocida, ali je zločina. Uvaženi narodni poslanici, tu rečenicu nemojte tako lako izgovarati. Treba poznavati šta je genocid. Vrlo malo istoričara, neka mi oproste, znaju šta je genocid. Tri stvari su bitne u genocidu, a ona najvažnija nije ispunjena kod Srebrenice, ali zato 1941, zato jeste i „Oluja“, a to je namera. Gospodine predsedniče, ja nemam vremena da kažem i citiram mnoge pre događaja stvari i namera tu koja se desila. Dakle, nije bitan broj žrtava, onda govorimo o homocidu, nego namera u ovom slučaju nije bila, ali da se zaista zločin desio, a jeste, treba videti i povod zbog čega. O tome je dr Martinović više govorio, moja malenkost ne bi. Kada je u pitanju Haški tribunal, samo dve rečenice. Pošto sam rekao da neću da govorim iz pijeteta prema otadžbini, jer je sve rečeno u Haškom tribunalu, mora da znate, poštovani građani Republike Srbije i uvaženi narodni poslanici, zapamtite ovu rečenicu, tvorac Haškog tribunala, te najmonstruoznije moralne i političke nakaze HH veka jeste Teodor Meron, koji je prvi predsedavajući, a čini mi se i poslednji koji je rekao pre formiranja Haškog tribunala, citiram: „Formirajmo ad hok sud, da strpamo sve političke prvake srpske u svim srpskim zemljama, jer jedino tako ih možemo skinuti s vlasti, jer narod srpski stoji iza njih“. Sve vam je jasno, uvaženi narodni poslanici. Sada prelazimo na ove kandidate za sudije. Svi oni kako ste videli ispunjavaju kriterijume i merila za ocenu za izbor sudija kako stručnost, tako obučenost i dostojnost. Ja držim do sva tri elementa, ali posebno podvlačim dostojnost. Toga fali kod bivšem režima kada su oni birali sudije. Kako? Pa, stranka bivšeg režima oličena u DS Tadića, Jeremića i Đilasa nije se pridržavala niti stručnosti, niti obučenosti, a najmanje dostojnost. Samo jednog jedinog kriterija su se pridržavali, a mi smo svojevremeno govorili u ovom visokom domu, a to je pripadnost stranačka, pripadnost DS. To je bio uslov. Zato nam je sudstvo tada za vreme njihove vlasti, i ponavljaću dok sam živ i boriti se za istinu i pravdu, bilo najgore u Evropi, po oceni tadašnjih evropskih zvaničnika. Poštovani građani Republike Srbije, uvaženi narodni poslanici, neke su sudije umirale od nepravde u njihovo vreme, a neki su izvršili samoubojstvo. Pet sudija za vreme Đilasove vlasti, tajkuna od 619 miliona prihoda u 17 zemalja, izvršilo je samoubojstvo, a najmanje 20 se razbolelo i preminulo zbog reizbora. To ne kažem samo ja. To kažu i sindikati u sudstvu. Bez funkcije je, ovo je tačna brojka, ostalo 837 sudija i to najboljih u ono vreme i 200 zamenika tužioca. To je ta reforma. Kolika je anarhija bila za vreme sudstva u njihovo vreme najbolje govori podatak, a to ću stalno da ponavljam u ovom visokom domu, da su čak izabrali mrtvog sudiju za sudiju, pokojnog Ljubišu Ristića iz Požege, gle čuda, iako je predsednica Visokog saveta sudstva gospođa Nata Mesarović kazala, podvlačim ovo, jer nam unazad dva dana drži ona slovo o sudstvu, a ona je kazala da je razgovarala i utrošila 200 časova sa svim sudijama. Znate, koliko je to 200 časova? Jedan mesec dana, po sedam sati. Ja je stalno prozivam – iziđite, gospođo Mesarović, prekjuče ste govorili i kritikovali ovo sudstvo, kako ste mogli obaviti razgovor sa mrtvim sudijom? Objasnite to građanima i narodnim poslanicima. Isto tako izabrali su sudiju Sonju Brkić koja je kršila Zakon o sudijama, a zna se čija je rođaka iz DS, koja je istovremeno vršila funkciju predsednika Republičke izborne komisije i sudije Vrhovnog suda, iako, podvlačim, po Zakonu o sudijama nije smela da vrši tu funkciju. Ali naplatila je za rad u RIK dva miliona 633 hiljade dinara. Do dana današnjeg nije vratila taj novac. Da ja malo pustim te političke protivnike na miru, ali da citiram ono što je Evropska komisija rekla o pravosuđu u to vreme. Citiram: „Reforme koje sprovodi vlast Đilasova, Tadićeva i Jeremićeva u Srbiji od 2008-2012. godine bile su kao najgora moguća stvar. Tačka. Proces reizbora sudija bio je netransparentan, rizikujući princip nezavisnosti“, završen citat iz knjige „Reforma pravosuđa u Srbiji 2008-2012. godine“, strana 96. To je ono što su evropski zvaničnici rekli. Idemo dalje. Prema sindikatu pravosuđa, na početku Đilasove, Tadićeve, Jeremićeve reforme bilo je 780 hiljada nerešenih slučajeva, a kada su završili reformu, gle čuda, umesto da smanje, tri miliona su povećali, a da bi kada je SNS došla na vlast, evo, 2019. godine, taj broj bio prepolovljen na milion i po. Poštovani predsedniče, uništili su našu prošlost koju obnavljamo, našu sadašnjost, uništili su budućnost dece naše, a da su ostali na vlasti samo još godinu dana, uništili bi naše korene. Poštovani građani Republike Srbije, vi im to niste dali, jer ste ih poslali u političku prošlost iz koje se zasigurno neće vratiti. Sudstvo se transformiše od dolaska na čelo ministra vrlog Nikole Selakovića, Nele Kuburović i sadašnje aktuelne ministarke, jer je sudstvo sastavni deo ubrzane modernizacije Srbije koju sprovodi Vlada Republike Srbije, najveći broj uvaženih narodnih poslanika i najveći broj građana Republike Srbije, skoro plebicitarno, a motor ubrzane modernizacije Srbije je naš uvaženi predsednik Aleksandar Vučić. Na kraju, dok naš predsednik Srbije Aleksandar Vučić svakodnevno vraća međunarodni ugled naše zemlje širom sveta, sprovodeći politiku mira, politiku solidarnosti, politiku zdravlja svih naših građana u Srbiji, u regionu, politiku ubrzanog ekonomskog napretka u ovim teškim pandemijskim vremenima, bitanga Dragan Đilas, neću da ga danas više spominjem, jer čekam odgovor, jučerašnji, sinoćni, na 24 pitanja, da odgovori na konferenciji za štampu gde god hoće, čini sve da sačuva ogromne milione evra i dolara na računima, gle čuda, Mauricijusa, Ciriha, Holandije, Bugarske, Hrvatske i bog zna kojih još zemalja. Poštovani građani Republike Srbije, nadam se da će tužilaštvo i sudski organi završiti i taj proces slučaja Điki mafije, koji je prilikom dolaska na vlast bio običan gologuzan, a kada je sišao sa vlasti, težak prihoda 619 miliona evra u 17 i bog zna koliko zemalja širom sveta. Pobedićemo mafiju! Živela Srbija!
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miloš Banđur.
Uvaženi predsedniče Narodne skupštine, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, teško je da ću moći da govorim na nivou mojih prethodnika koji su vrlo stručno i inspirativno govorili o temi dnevnog reda. Kada su u pitanju ova tri razrešenja, odnosno povlačenja sa funkcija, tu nema ničeg spornog. Jedna od tri osobe ide u penziju, dve idu na druge funkcije, tako da ostavljaju funkcije na kojima se nalaze i, naravno, ja ću, kada ova tačka dnevnog reda bude stavljena na glasanje, glasati za njeno usvajanje. Danas se dosta govorilo o stanju u pravosuđu. Iznete su različite ocene, bilo je tu i dosta kritike, kritičkih pogleda, pa kad čujem šta naši poslanici kažu o stanju u pravosuđu onda ne treba mnogo da čudi ni izveštaj Evropske komisije o stanju u toj oblasti, jer kritike ima i sa te a i sa naše strane. Naravno, možda ugao njihovog gledanja nije baš najbolji jer oni kažu da zakonodavna vlast previše utiče na pravosuđe, a ja to nešto ne vidim, obzirom da smo mi ovde poslednji u lancu i ono što mi radimo je samo da potvrđujemo predloge koje pred nas pravosudni sistem izbaci, odnosno kroz određenu proceduru VSS dostavi Skupštini Srbije. Uticaja na pravosuđe ima sigurno. Imaju ga mnogi interesne grupe, lobiji, strukture koje su nekad nekoga dovele, izabrale, postavile na određenu pravosudnu funkciju i sada je taj u obavezi da ili uzvraća ili da igra igru koja mu je namenjena i koje se prihvatio i ja sam duboko ubeđen kao neko ko je tada posmatrao političke procese u Srbiji da je najveće zamešateljstvo napravljeno od 2000. do 2012. godine, ali da je i pre 2000. godine bilo izvesnih propusta. Nije naš sistem pravosudni sudski bio idealan, ali je totalna konfuzija, odnosno jedno totalno upropaštavanje napravljeno u periodu vlasti DOS-a, kada je on do kraja kriminalizovan, postao koruptivan i doveo do toga da jedan deo građana i javnosti mnogo manje veruje sudstvu, nego što je verovao tad ili nego što veruje danas. Danas, ja sam ubeđen da građani u suštini imaju poverenje u sudsku vlast i u pravosudne organe. Naravno da većina ljudi koji rade u tim organima odlično radi svoj posao i maksimalno časno, moralno, dostojno, ali da ima i onih pojedinaca koji kvare sliku i oni se najviše vide, o njima se najviše i čuje, o njima se najviše i zna, i u ostalom činjenica da smo mi imali ovih dana problema i sa mafijom i sa organizovanim kriminalnim grupama, a takvih grupa i takvih struktura nema bez podrške u izvršnoj vlasti i u sudskoj vlasti i tužilaštvu, činjenica je da takvih propusta ima i da to sad trebamo ovim minimizujemo, odnosno svedemo na najmanju moguću meru. Možda treba razmišljati o procesu pojednostavljenja razrešenja sudija i tužilaca. Sigurno treba obratiti pažnju, najveću maksimalnu pažnju na izbor predsednika sudova, jer smatram da su predsednici sudova, ako se pogode pravi ljudi, ako se dovedu pravi ljudi na ta mesta, bez obzira na sredinu u kojoj se nalazi, sa kim sve treba da rade, dele posao, jako bitni, odnosno najbitnija karika u celom lancu i ono što bih ja naglasio podmlađivanje. Mislim da je red da najbolji studenti državnih pravnih fakulteta dobiju mesta kao pripravnici u sudstvu i tužilaštvu, da dobiju mesta i da svojim pripravničkim radom pokažu da li oni ta mesta zaslužuju, da li zaslužuju dalju karijeru ili jednostavno oni nisu za taj posao. Sasvim je moguće da i najbolji student pravnog fakulteta ne bude za posao u sudu, prosto to mu ne leži, ne ide mu, nije mu vokacija ili neke druge osobine ga kvare, pa nije za takav posao, jer osim da budete najbolji student i da sve znate morate da imate i neke druge kvalitete, o kojima su kolege govorile, Rajić i prof. Atlagić. To je da bude moralni i da budete dostojni toga da obavljate sudijsku ili tužilačku funkciju. Ja bih da pohvalim nešto što sam danas pročitao u medijima, a to je akcija ili aktivnost Višeg javnog tužilaštva u Beogradu na suzbiju antivakserske histerije koja, ja mislim, u ovom trenutku nanosi veliku štetu Republici Srbiji jer u ovom trenutku nema važnijeg procesa i zadatka od vakcinacije građana. Jedini način da se izborima sa epidemijom je vakcinacija. Drugog puta nema. Drugog načina nema. Oni koji šire lažne vesti, oni koji iznose neistine, oni koji lažnim vestima plaše građane i pozivaju na nevakcinisanje u stvari rade i protiv zdravlja i pojedinaca i nacije u celini. Čujem da je danas privedeno pet ljudi na saslušanje po tom pitanju. Možda je trebalo da se desi i ranije. Lično sam imao jedno vrlo neprijatno iskustvo na Tviteru. Upustio sam se u neku polemiku i onda su sa stotina profila krenuli na mene i prosto sam morao da se povučem jer video sam da jedna osoba koristi desetak profila, odnosno prepoznaje se ista osoba pod više profila, ali su jako agresivni, potpuno netolerantni i dele mnogo lažnih vesti, tako da unose zabunu. Recimo, imate antivaksere koji su protiv svake vakcine, što je potpuno suludo. Vakcina je spasila svet, vakcina je spasila čovečanstvo. Preko 300 miliona ljudi je umrlo od variola vere dok se nije pojavila vakcina. Mi smo marta meseca 1972. godine imali jedno neprijatno iskustvo kada je 14. marta otkrivena variola vera u tadašnjoj SFRJ, odnosno Ibrahim Hoci je doneo na Kosovo. Mesec dana se taj virus tamo razvijao, došao do Beograd. Srećom, munjevitom akcijom države i zdravstvenih vlasti uz pomoć čitave međunarodne zajednice, pre svega SSSR i SAD koje su dale svoje rezerve vakcine, 18 miliona građana je vakcinisano za mesec dana, 18 od 20 miliona. Samo u Beogradu preko milion građana je vakcinisano za 10 dana. Zamislite da se to nije desilo, a smrtnost tog virusa je 60 do 70% i sada imate one koji se zalažu protiv vakcinisanja, a ta vakcina je recimo spasila tada nas, spasila mnoge druge narode, ta vakcina je spasila svet od umiranja i taj virus je nestao, njega više nema osim verovatno negde u nekim laboratorijskim uslovima. Imate ovde sada naše domaće specijaliste, antivaksere Kovid 19. Oni kažu – dobro, vakcina može to i može, ali znaš, ova za Kovid 19 koju mi imamo u Srbiji ona ne valja. Onda ja pitam – što ne valja? Pa kaže – nije bezbedna i nije efikasna. Znate, sam postupak pravljenja tih vakcina garantuje njihovu bezbednost, počev od kineske pa do ruske koje se zasnivaju na tradiciji, odnosno postupcima koji su klasični, konzervativni i poznati su nekoliko decenija. Apsolutno je nemoguće da ona bude nebezbedna što je i dokazano. Da je efikasna i to je dokazano kroz tri serije ispitivanja. Tek kao takve one su stigle kod nas. Prema tome, da te vakcine nisu bezbedne i nisu efikasne pa ne bi ih valjda Putin davao Rusima, predsednik Si Kinezima, ne bi američki predsednik obećao vakcinisanje 100 miliona Amerikanaca u kratkom roku, ne bi predsednici Britanije, Nemačke i ostalih država svoje građane izlagali riziku i vakcinisali ih tim vakcinama. Znate, ta priča o tome da postoji neka svetska zavera koja se zove Kovid 19 potpuno ne stoji jer onda ispada da su svi ti predsednici svih sila koje su međusobno potpuno suprotstavljene sada u nekoj zajedničkoj svetskoj zaveri itd. Potpune nebuloze, potpune gluposti koje se plasiraju preko društvenih mreža, ali jedan deo ljudi naseda i jedan deo ljudi ima rezervu, ima otpor prema vakcinisanju, pa kažu – znate šta, neko kaže da nismo sigurni itd. Ta priča da je vakcina data nama da bi se na nama isprobala je čista glupost. Zašto? Što nije data Makedoncima, što nije data Crnoj Gori, BiH, Bugarima? Što? Njih više vole nego nas? Ne, nego smo mi bili sposobni, odnosno naš predsednik je bio sposoban da je nabavi. Naša spoljna politika je takva, dugoročno takva da je omogućila da ih svih mogućih izvora dobijemo vakcine. Znate, oni koji su se oslanjali samo na jedan izvor oni su izgleda izvisili. Ako ste vi deo EU pa čekate da vam Evropska agencija za lekove da sertifikat i dozvolu da nešto koristite, vi ćete i dalje to da čekate, ali ako ste van toga i imate dobre odnose i sa Rusijom i Kinom i Amerikom i EU i Velikom Britanijom onda nezavisno, a imate svoju agenciju za lekove koja daje dozvolu, onda vi to lepo nabavite i vakcinišete svoje stanovništvo, što je Srbija i uradila. Ponekad imam utisak da sve te priče koje se plasiraju sa ciljem da se naši građani ne vakcinišu nisu rezultat samoubeđenja, odnosno uverenja pojedinaca da ta vakcina nije dobra, nego ima tu i neke politike. Jer, potpuno sam ubeđen da ti isti ljudi, da Srbija nije u prilici da nabavi vakcinu, rekli bi – dajte, svi hoćemo da se vakcinišemo, aha, evo, nema. Mi hoćemo – vakcine nema – kriva je vlast zato što nije nabavila. Sad, pošto je vlast nabavila vakcine za sve građane i pošto vakcina ima dovoljno, e, sad oni unose pometnju, paniku - vakcina nije sigurna, nije dobra, ne treba se vakcinisati i krajnji cilj je politički. Krajnji cilj je da se, rizikujući zdravlje pojedinaca, zdravlje sopstvene porodice, familije, nacije, u suštini politički zaradi, da se dobije neki poen, odnosno da se režimu nanese neki kontrapoen. Tako da, vezao sam se malo za temu sudstva ovom današnjom akcijom Višeg tužilaštva u Beogradu. Mislim da je došla u pravom trenutku. Pozdravljam sve mere koje se u Srbiji donose u borbi protiv epidemije korone i Krizni štab u potpunosti razumem. Nažalost, Krizni štab nema sve instrumente da isprati svoje mere do kraja. Tu postoji jedan prekid, iako su gradonačelnici i predsednici opština članovi Kriznog štaba, kad se vrate u svoja mesta, oni nisu u stanju da u koordinaciji sa komunalnom milicijom i komunalnim inspekcijama i sanitarnim inspekcijama do kraju sprovedu ono što se na Kriznom štabu dogovore. Ja lično često volim da prošetam gradom i proverim stanje i vidim da se malo ko drži onih mera kojih smo se držali nekada. Uglavnom je to sada proforme ili kada neko vidi, odnosno kada neko posmatra. Znate, kafići i restorani, oni su vapili da rade, da posluju, da imaju goste, ali niko se tu mera nije držao, ni konobari, ni vlasnici, ni gosti. Vrlo često, pre mesec dana, kad zađem, to podseća na jednu svadbarsku atmosferu u tim objektima, što je mene prosto šokiralo ali vidim da nema, ni komunalne milicije nije bilo, ni komunalne inspekcije, izgleda kao da su svi digli ruke. Čeka se od Kriznog štaba da izmisli neko specijalno rešenje, a Krizni štab nema čarobni štapić, Krizni štab ima gradove i opštine, odnosno gradske i opštinske organe koji treba da deluju u skladu sa svojim ovlašćenjima, a mislim da mi to od samog početka nismo radili na najbolji mogući način. Podržavam predlog koji je na dnevnom redu i zahvaljujem se.
Hvala. Narodni poslanik Bratimir Vasiljević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče Skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, pred nama je danas odluka o prestanku sudijskih funkcija na mestu Prekršajnog suda u Negotinu, po članu 74. stav 1. Zakona o sudijama. Zbog ispunjenja godina života se odlazi u penziju. Osnovni sud u Kruševcu, predsednika istog zbog izbora na višu dužnost, tj. Apelacionog suda u Kragujevcu i osnovnog suda u Novom pazaru zbog izbora na veću dužnost. Dobro je što se ovako stvari odvijaju i što se ovako dešava da pojedine sudije napreduju u vršenju svoje odgovorne i složene i teške funkcije, što znači da dobro obavljaju svoj posao i zato je otuda i Visoki savet sudstva dao predlog da oni odlaze na više funkcije. Ja ću uvek ovakav predlog podržati normalno, zajedno sa našom poslaničkom grupom Aleksandar Vučić – Za našu decu. U Danu za glasanje svakako ću glasati za ovu odluku, ali to ne znači da će sled događaja uvek biti takav tamo prema sudijama, gde očigledno ne obavljaju svoju dužnost i svoju obavezu u skladu sa zakonom i u skladu sa pravom i pravdom. Prošli put u svom izlaganju sam rekao da ima pritužbi i žalbe građana na pojedine, ja se nadam da je to mali broj sudija, kod kojih možete i da naručujete presude. Potvrda toga je stigla pre neki dan. Verujem da su mnogi od vas imali prilike da vide na televiziji „Hepi“ kako radi, neću imena koristiti ovde, ali kako radi Osnovni sud u Nišu i kakve nakaradne, ja bi se čak usudio da kažem skaradne presude donosi za lice koje je koristilo nečiju kuću kao stambeni prostor šest meseci, sedam nije plaćalo nikakve obaveze od toga. Da bi bilo iseljeno odatle vlasnici su bili prinuđeni da ga isele na jedan način koji nije uobičajen, ali jednostavno ljudi su bili dovedeni do te pozicije kako bi spasili gomilanje troškova i svega onoga što uz to ide. Uz svedoke su popisali sve stvari koje se nalaze tada u njihovoj kući da bi isti koji nije izvršavao nikakve obaveze prema stanodavcu pokrenuo postupak pred sudom i tvrdio da mu je ukradeno 55 hiljada evra. Na sreću, postupajući sudija nije prihvatio… nije se moglo dokazati da se takva radnja dogodila, ali da bi se doskočilo tome falsifikovana je priznanica, po istom osnovu su vlasnici kuće tuženi da su primili na pozajmicu 55 hiljada evra, ni manje ni više. Na samoj priznanici, umesto matičnog broja koji sadrži 13 cifara, na ovoj ima 18 cifara. To je nažalost za sudiju postupajućeg, a nije prvi put, ima još jedan građanin koji je učestvovao u toj emisiji i tvrdio da je skoro na isti način prošao. Pitam sve vas i sve nas pitam – šta raditi sa takvim postupanjem ako se stalno pozivamo na samostalnost i nezavisnost sudija u svom radu što ja podržavam i što je u redu, ali ne možete biti samostalni od Narodne skupštine gde Skupština nema nikakvu mogućnost za vršenje nadzora nad očiglednim kršenjem zakona i kršenjem prava i pravde? Dakle, tu mora da ostane neka mogućnost da najviši organ zakonodavne vlasti ima mogućnost da može da interveniše u takvim slučajevima koji su očigledno i svakom laiku koji se ne bavi tim poslom vidljivi da tu nešto nije u redu. Često puta iz današnje diskusije smo bili u prilici da čujemo da mnoge sudije žele da se bave politikom i sve je to u redu i treba ljudima omogućiti, ali pre svega mora da se odreknu posla sudijskog, jer to je nespojivo sa tim poslom. Nažalost, malo toga i ima. Iskoristio bih ovu priliku da postavim VSS, malopre je moj kolega iz Niša, gospodin Banđur podsetio je da bi trebalo za funkcije sudija birati ljude sa završenim Pravnim fakultetom koji su bili sa boljim rezultatima i dobrim ocenama u tome. Evo jedne situacije u Nišu. Od 14 predloženih sudija koji prvi put treba da se bave sudijskim poslom za mesta u Nišu, Leskovcu i Aleksincu, 14 kandidata je predloženo i imam saznanja i to uverljiva, da je jedan od predloga koji je najbolji sa ocenama i na fakultetu i u svom radu kao sudijski pomoćnik, dobio najviše ocene ali nažalost je nema na tom spisku. Sada pitam VSS – koji su kriterijumi za određivanje takvog jednog složenog i odgovornog posla? Dalje ono što želim da podsetim građane kako je vlast od 2000. do 2012. godine vršila svoju funkciju i svoju ulogu, svakako i da podsetim kako vlast od 2012. godine vrši svoju funkciju do današnjeg dana. Ako pogledamo grad Niš, odakle dolazim, podsetiću građane, a mi često umemo brzo da zaboravimo stvari koje se događaju, ali smo zato mi ovde i da podsetimo šta se desilo sa kompanijama ili društvenim preduzećima od 2000. do 2012. godine. Podsetio bih koje su to kompanije i firme u pitanju: „Elektronska industrija Niš“, „Mašinska industrija Niš“, „Agropromet Niš“, jedan od najvećih snabdevača i trgovinskih lanaca koji je postojao na jugoistoku Srbije i imao preko 4.000 zaposlenih ljudi, „Niteks“ Niš, „Poljopromet“ Niš, „Đuka Dinić“ Niš, „Omladinka“ Niš, „Jastrebac“ Niš, „PIK“ Niš, „Duvanska industrija“, nažalost prodata je u privatizaciji za svega 450 miliona, a ista takva kompanija koja je bila na području Rovinja, koja je tri puta po kapacitetu manja, prodata je za 1,5 milijardu evra. Sad postavljam pitanje – kako je moguće da je „Duvanska industrija“ vredela samo 450 miliona, a neki su dobro prošli u toj prodaji, da ne navodim imena, znaju građani Srbije o kome se ovde radi? Ono što je specifično, tadašnja „Duvanska industrija“ je imala skoro 4.000 zaposlenih u svojoj kompaniji i imalo je novca za sve radnike, za dobre plate, imalo je i za finansiranje sportskih klubova i donacija koliko hoćete. Danas izgleda ima samo za vlasnike te kompanije i za svega 300 radnika, 300, 350 radnika koji rade u toj kompaniji. Podsetio bih – „Žitopromet“, „Mlekara“ Niš, „Žitopek“ Niš, to su sve kompanije koje su nestale u periodu od 2000. godine do 2012. godine i to je najveći uspeh i rezultat prethodne vlasti. Zato građani odlično znaju koliko su oni dobro vodili državu i šta novo nude, pa se lako građani ne pecaju na tako lako data obećanja, kad vidimo koliko su se pojedinci obogatili, dok je ogroman deo građana Srbije ostajao praktično bez hleba. Pomenuo bih samo da je u tom periodu bez posla ostalo između 400 i 500 hiljada radnika. Time je sve rečeno šta ima da se kaže. Podsetio bih šta je u međuvremenu uradila aktuelna vlast od 2012. godine, govorim za teritoriju grada Niša, pošto najbolje poznajem taj deo, s obzirom da tamo živim, da tamo radim i da sam bio na poslovima sa kojih se to lako vidi i prati. Dakle, kompanija „Džonson elektrik“, „Aster tekstil“, „Leoni“, „Cumtobel“, „IMI“, „Jura“, „Singju“, Klinički centar, Naučno-tehnološki park, laboratorijska lamela Elektronskog fakulteta, koliko auto-puteva se izgradilo i koliko je još u fazi izgradnje, koliko brzih saobraćajnica, Klinički centar, domova zdravlja, bolnica, brzih pruga, spomenik obeležje Nemanji. Dakle, to je samo deo onoga što je aktuelna vlast od 2012. godine, pa do današnjeg dana radila. Kad pogledamo sve kako danas Srbija stoji i kako je stajala 2012. godine to se potpuno ne može porediti, jer znamo odlično da smo 2012. godine bili na ivici bankrotstva, samo je pitanje dana bilo, ali mudrom politikom, pre svega predsednika države i Vlade Republike Srbije, država je spašena i danas je ona 1.000 milja daleko od bankrotstva, danas Republika Srbija i kada je imala na raspolaganju preko 8,5 milijardi evra da pomogne stanovništvu, da pomogne privredi, da pomogne građanima da prebrodimo ovu tešku neman koja je spopala ceo svet. Siguran sam u to, onako kako radi naš predsednik države, kako radi Vlada Republike Srbije, da ćemo u tome uspeti i da ćemo uspeti da vakcinišemo veliki, a jedini izlaz upravo i jeste da se veliki broj građana vakciniše kako bismo predupredili ovu neman koja nas je spopala i tako spasimo i državu i građane Srbije, a svakako i privredu da nastavi svojim tokom. Na kraju, želeo bih samo da podsetim kako je prethodna vlast do 2012. godine nazivala NATO akcije koje su sprovedene u Srbiji. Nikada nisam čuo ime zločin ili slično nešto. To je nazivano jednim sasvim drugim imenima, kako se ne bi zamerili onima koji su načinili pravi zločin Srbiji i srpskom narodu i svim narodima koji žive u Srbiji. Šta su uradili sa Vojskom Republike Srbije? Doveli su je maltene do propasti, a ako danas pogledamo kako izgleda Vojska Republike Srbije, to je neuporedivo. Ona je danas veoma snažna, dobro obučena, dobro naoružana i faktor je odvraćanja od zlih namera onih koji ih imaju, a očigledno da ih imaju prema Srbiji. Na kraju, živela Srbija! Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima potpredsednik Narodne skupštine dr Vladimir Orlić. Samo bih hteo da vam napomenem da imate još 29 minuta. Izvolite.
Hvala i na važnoj informaciji svakako. Dame i gospodo narodni poslanici, uvek kada govorimo o sudijama u Narodnoj skupštini, kada se bavimo nekom temom koja podrazumeva sudije, pravosuđe, u nešto užem ili širem kontekstu, vi znate već, to je svakako neposredno u vezi sa temom prava narodnih poslanika da slobodno govore, to je u neposrednoj vezi sa pravom Narodne skupštine da se izjašnjava o pitanjima koja mi smatramo važnim. Zato što je zaista stvorena od strane bivšeg režima, od strane njima potčinjenih i poslušnih medija, različitih pripadnika NVO sektora, i kako sami sebe nazivaju, dakle, svih onih koji politički pripadaju toj strani, tema, lažna tema, prava ljudi da se slobodno izjašnjavaju o političkim pitanjima na način kako to smatraju da je ispravno, nas da zastupamo politiku koju smo izabrani da zastupamo i prava da se čak i odgovori u političkoj komunikaciji na sve ono što smatramo lažima, što smatramo nepravdom, što smatramo nečasnim postupanjem prema sopstvenoj državi, na kraju krajeva, a koje dolazi sve vreme sa te druge strane, dakle iz redova bivšeg režima i njihovog potčinjenog ansambla, kako god se zvali i kako god se formalno svrstavali. Da li su ovo ili su ono, suštinski, vrednosno oni su jedno te isto, svi oni. Zbog toga je i tobože strašan greh kad god neko iz ovih klupa ovde odgovori na političke sadržaje koji dolaze sa druge strane. A zaista je to i suštinski je to i ne može biti ništa drugo do to kada neko, pa smatrao se sudijom, kako god hoće, govori o sopstvenoj zemlji da je navodno diktatorska, da je navodno autokratska, da navodno krši ljudska prava, da se u njoj navodno vrši neki strašan pritisak na pravosuđe. To su sve crno na belo politički sadržaji i sa njima svako valjda ima pravo da politički raspravlja, da ih dovede u pitanje, da ih ospori, da pokaže zašto su laž, da pokaže u čemu sve predstavljaju grešku. Kada god mi to radimo uvek dobijamo jednu te istu reakciju sa druge strane. Navodno, kršenje Ustava. Navodno, neovlašćeno komentarisanje rada sudija, i to i danas, govorilo smo u ovoj sali, kroz svoje medije, posvetili su nam ponovo još jedan tekst, u kome kažu da je sudija, sada tu citiraju - potčinjen samo Ustavu i zakonu, da je zabranjen svaki uticaj na sudiju u vršenju sudijske funkcije. A ko smeta sudiji u vršenju njegove sudijske funkcije kada polemiše sa njegovim političkim stavom? I kako to uopšte možete da objasnite? Ima li prava neko, prezivao se Majić, Stepanović, ili kako god hoće, da komentariše Narodnu skupštinu, da naziva narodne poslanike najpogrdnijim imenima. Kažu ima pravo, to je njegova sloboda govora, ali nemamo mi pravo na svoju slobodu govora, da kažemo zašto je to za nas neprihvatljivo. Ima li pravo bukvalno, svaka šuša u ovoj zemlji da sve najgore stvari, čak i one stvari koje pristojan čovek ni pomislio ne bi, a kamo li izgovorio, govori na račun Aleksandra Vučića, na račun članova njegove porodice, na račun svakoga ko se nalazi politički na istoj toj strani koju predvodi Aleksandar Vučić lično. Oni kažu, imaju pravo to da rade, imaju pravo to da govore, imaju čak pravo i da prete, imaju pravo čak i da vređaju, da kleveću ljude. Sve je to njihova sloboda govora, naše slobode tu nikako nema. Dakle, ne sme Aleksandar Vučića da kaže, baš ništa. Ne sme niko od nas, niko iz ovih redova da prokomentariše baš ništa, i kada je reč o čistoj politici. Onda tu dolazite do jedne iste, zajedničke kampanje, koja se proteže na nekoliko frontova, a koja zapravo, samo jedno za cilj, da nas spreči da govorimo o stvarima za koje smatramo važnim, da nas spreči da bilo šta prokomentarišemo. Da nas spreči da istaknemo i kada je neka nepravda počinjena prema ovoj zemlji, ali kada se i bilo šta dobro u ovoj zemlji dogodi. Iz iste te kuhinje koja nas lažno optužuje da smetamo tobože, nekakvim sudijama, stižu i primedbe zašto prokomentarišete nešto što se pojavi u medijima. Zašto prokomentarišete nešto što je navela neka samozvana nevladina organizacija, a opet svi znamo suštinski gde su i kome pripadaju, i ne kriju to ni oni sami. I neće ovom prilikom dobiti besplatne reklame, mada znam da im je to trenutno najvažnije. Dovoljno ste rekli ako kažete da su se politički potpuno svrstali oni koji su zajedno sa Draganom Đilasom, Vukom Jeremićem, Boškom Obradovićem, jurišali na institucije ove zemlje, zajedno sa njima pokušavali da polome ogradu ispred Predsedništva, fotografisali se svi zajedno, i time pokazali gde i kome suštinski pripadaju. Svi u ovoj zemlji znaju o kome je reč. Znaju da su time crno na belo pokazali ko su i šta su. Ako će nama da zameraju što ih podsećamo da su to radili, pa, to je njihova stvar, naš problem svakako nije. Ako će na nas da sikću i da reže, zbog toga što pokažemo fotografije na kojima oni stoje svi zajedno, i svi zajedno jurišaju na Predsedništvo Srbije, kao što su radili, uostalom, prema Narodnoj skupštini, prema RTS, pa, to je njihova stvar, i samo njihov problem, ali ne može niko da nam zabrani da pokažemo te njihove fotografije kojima su se oni sami pohvalili, podičili, da se vidi kakvo su društvo sami sebi izabrali. Kao što ne može niko da nam zabrani da imamo pravo da kažemo ko je kakvim opet, samozvanim medijima, vi ste se hvalili da među kriminalcima imate najbolje saradnike. Vi sami, niko vam ništa imputirao nije, ako ste se time sami hvalili, nemojte onda to da prebacujete na teret nama. To je vaša slika, prilika koju ste napravili sami o sebi. Kažu isti, ne smemo mi, i nemamo pravo mi da govorimo o zločinima bivšeg režima, zato što, zamislite sada tu konstrukciju, bivši režim nije u ovoj sali, zato što nije u ovoj sali, a time valjda da spreči naše pravo na slobodu govora, na političko mišljenje. Naše pravo da koristimo ono što nam Ustav garantuje, a taj Ustav kaže da narodni poslanik ima pravo da izrazi mišljenje, da ima pravo da glasa, i niko to pravo ne može da mu ospori. Da pokažemo slike poput ove, na kojima se vidi, poznato vam je ovo lice, reč je o Draganu Đilasu, istom onom za koga nam ovi što nam brane sve živo, da kažemo i da pokažemo. Kažu, ne smete ime da mu izgovorite, zato on, tobože, eto, i zaboga, nije u ovoj sali. I mreža, bukvalno, mreža različitih belosvetskih destinacija, na kojima se, i to su ponovo, drugi utvrdili, to su utvrdili nezavisni novinari, to su utvrdili istraživački novinari, nalaze računi, računi koje taj Dragan Đilas krije, računi koje taj Dragan Đilas negira, tvrdi da ne postoje, a na kojima su ti novinari utvrdili da se nalaze sve sami milioni, sve sami milioni, da li dolara, da li evra, različite su tu valute u pitanju. Sada kažu, ne smemo zbog toga što on nije tu da prokomentarišemo ovo. Niko od njih, naravno, ne pita istog tog Dragana Đilasa, ili onog njegovog Borka Stefanovića, ili onog Vuka Jeremića, mada posvađali su se sad nešto, ne znam da li je njihov, ili nije njihov, ali oni, u pravu ste za to bili danas, najbolje znaju ko su šta su i kakvi su i kad jedni od drugima govore različite stvari ovih dana, sve su u pravu. Sve su u pravu, oni najbolje sami znaju kakvi su i kad kažu za sebe da su ovakvi ili onakvi, treba im verovati. Ali, niko ne pita njih što iz usta ne vade Aleksandra Vučića na mestima na kojima se on ne nalazi. Da li Dragan Đilas drži konferenciju za štampu, priča o Aleksandru Vučiću sam. Da li ode u svoju stranku, odnosno privatnu firmu koja se samo lažno predstavlja za stranku, pa opet o Aleksandru Vučiću priča sve same laži, neistine, a Aleksandar Vučić nije tu. Jel gde god se pojave ili kad ovde u Skupštinu provaljuju ili kada razbijaju ulazna vrata od RTS. Oni se samo Aleksandrom Vučićem bave, članovima njihove porodice, niko od njih, od tih ljudi koje napadaju na pravdi boga nije tu. I ništa to nikome ne smeta, a što nije baš fizički u ovoj sali Dragan Đilas, pa isto kao i ono za ove ostale njegove satrape, nije naš problem i nije to nešto zašta smo mi ni krivi ni zaslužni. Narod je odlučio da oni ne budu ovde u ovoj sali, a hteli su, a znamo da su hteli. Sada zbog toga što nisu tu, da mi ne smemo da pokažemo ovo. Desetine, bukvalno desetine računa na kojima se sve redom nalaze milioni i evra i dolara i čega god hoćete, od SAD, preko Mauricijusa, pa ovamo skroz do Hong Konga. Pa, kad vidite kako je ovo gusto nacrtano i načičkano, kao da su se trudili ceo svet pravilno da popune, da dobro raspodele, da što bolje nasitne. Ukupno ima ovde, izbrojali su ti istraživački novinari, preko 68 miliona dolara. Preko 68 miliona dolara, da se to što bolje sakrije, da se što bolje zabašuri, zakamuflira. I, sada nama neko da zabrani da o ovome pričamo, da ovo narodu pokazujemo. Ne znam kako? Ali suština jeste da vam ovo najviše smeta i da biste najviše voleli da nam nekako zabranite da o ovim stvarima govorimo i da ove stvari pokazujemo. Samo to će nešto teže ići, jer svi znaju kada ove stvari pokažete, da je to istina, da slučajno nije lako bi se na neki način demantovala ali to ne demantuju, nego izbegavaju da o tome pričaju i čak prete i novinarima koji o tome pišu i političarima koji o tome govore. Prete tužbama, a prete bogami i batinama, i zatvaranjima, ostajanjima bez posla, pretili su i životom mnogim ljudima koji se ovim pitanjima bave, što Dragan Đilas lično, što njegova ova Marinika Mauricijus, ona dvojica iz Hong Konga i svi ostali. Jer, je njihov suštinski problem da se ova istina čuje i zna. Jer, je njihov suštinski problem što narod neće da zaboravi šta su radili i kako su krali i pljačkali, a sve ove pare, da se mi ne lažemo i da se ne pravimo nevešti, sve su ove pare pokradene od ovog naroda. Ne može neko ko stupa na političke funkcije, kao što je to bio slučaj sa Draganom Đilasom, da nema ništa od ovoga. Pa, onda duži niz godina obavlja najodgovornije političke funkcije u ovoj zemlji. Pa, u onom momentu kad ga narod otera, odjednom ima sve ovo, nije imao kad je počeo da se bavi politikom, a onda kada ga je narod oterao, odjednom ima sve ovo. Kad ga je nagrabio i nakupio? Pa, samo u međuvremenu, dakle, dok je bio na političkim funkcijama. Može li legalno neko ko je na funkciji gradonačelnika ili ministra u Vladi, pa čak onog što su samo za njega izmislili direktora Narodne kancelarije Borisa Tadića da zaradi 68 miliona dolara. Može li to da se uradi da bude čisto i pošteno? Svi znaju kako taj odgovor glasi, jer da je moguće pa desilo bi se valjda još nekome. Pa, bio bi valjda još neki ministar ili gradonačelnik u nekoj zemlji u okruženju ili gde hoćete u svetu koji nije imao 68 miliona dolara, onda bio neko vreme ministar ili gradonačelnik. Pa, ima. Ali, to se ne dešava nigde. Jer, svi znaju da to tako ne može, ako je po zakonu. Ali, kad se ukrade, onda, vidite, može. Najveći njihov problem je što narod to neće da zaboravi i što se mi sa svoje strane trudimo, skromno, da se baš i ne zaboravi. Još im je veliki i strašan problem da se čuju dobre stvari koje o Srbiji kao zemlji suštinski drugačijoj od ove jadne i bedne kakva je bila u vreme tajkuna i lopuža, da je danas suštinski drugačija, smeta im svaki put kada se čuje iz ove sale ili sa koga god hoćete mesta, da ova zemlja danas ima nečim da se pohvali, nečim dobrim i vrednim. Primera radi, koridor, kao što je ovaj Moravski, danas je u ovoj zemlji realnost. Smeta im kada lično Aleksandar Vučić dođe da o tim radovima govori, da ih pokaže, da najavi, u tri godine od danas imaćemo to. I ne mora nikoga da pomene, ni Đilase, ni Jeremiće, ni Tadiće. Aleksandar Vučić to u principu nikada i ne radi. Ne mora nikoga da pomene. Dovoljno je da priča o onome što mi suštinski dobro i vredno danas u Srbiji radimo, pa da ljudi u toj poruci prepoznaju obrise i ovih ljudi kojima ime ne morate da izgovorite, u onom smislu da ti to uradili nisu. Da je Moravski koridor uradio neki Đilas ili Tadić, mi bi ga imali odavno. Ne bi ga danas radio Aleksandar Vučić. Svi znaju, to što mi danas takav koridor radimo, sigurno znači da ga nisu uradili oni koji su imali više od decenije vremena da se time pozabave, ali ih nije bilo briga. Nije to bio njihov prioritet, nije im to bilo u fokusu. U fokusu im je bilo, očigledno, ovo, desetine miliona narodnog novca, pa da se onda rasturi na sve strane sveta, da se što više usitni, da se što bolje sakrije. Jer, da se ne krije, ne bi se ovako raspoređivalo, nego bi bilo lepo sve na jednom mestu, znalo bi se tačno gde i ne bi se niko trudio da bilo šta tu laže i poriče, nego bi rekao – evo ga, tu je, uvek je tu i bilo, slobodno prebrojte, za sve znamo da je nesporno. Ali, čim se ovako radi, očigledno je o čemu je reč. Smeta im, naravno, i kada pričamo o tome da je danas realnost ne samo tih 112 km Moravskog koridora koji će da poveže i Koridor 10 i Koridor 11, a da su i jedan i drugi, i taj 10. i 11. realizovani upravo sada, u vreme Aleksandra Vučića, zato što kad to kažemo ljudi znaju – aha, sigurno ga nisu uradili, ni Koridor 10, ni Koridor 11, ni Đilas, ni Jeremić, ni Tadić, ni ostali tajkuni i lopovi, jer da jesu, ne bismo ih završavali sada, zaboga! Smeta im i kada pričamo o svemu drugom što danas Srbija radi. Tiče se i te važne infrastrukture i Fruškogorskog koridora, njegovih preko 45 km, dakle, pravac od Novog Sada koji ide ka Rumi, ali i drugi koji se nastavlja od Rume da ide dalje prema Šapcu pa dalje ka Loznici, pa tih skoro 80 sa onih 45, pa opet više od 100 km i u ovom drugom primeru. Kada te stvari kažete i pokažete i kada to čini lično Aleksandar Vučić, ne morate ljudima ni jedno drugo ime više da pomenete. Jer, ljudi se sami sete – pa, da, to radimo danas, zato što danas to Srbija može, zato što danas ima ko o tome da misli i da brine, zato što danas ima ko da obezbedi da takve stvari budu realne, da mogu da se finansiraju, da ih mi radimo, iz naših sredstava, koja smo domaćinski obezbedili i koja smo zaradili. Jer, danas vodimo računa o svojoj zemlji. A nije bilo u vreme tajkuna i lopuža koji su, kad pogledate koliko je to para po belosvetskim destinacijama, pa sigurno više različitih puteva, auto-puteva, fabrika, bolnica, vrtića, domova zdravlja, čega god hoćete, oduzeli građanima ove zemlje. Oduzeli da bi u svoje večito nezasite džepove ubacili. I svi drugi auto-putevi, i brze saobraćajnice i sve ono što danas Srbija. To da nam zabranite da pominjemo, stvarno ne znam kako? Zar ne mislite da je infantilno da nastupite sutra sa rečenicom – ne smete da kažete, radi se sada upravo potez auto-puta koji povezuje direktno Novi Beograd sa auto-putem „Miloš Velikim“. Zašto? Pa, kao, ono – Đilas nije u sali. Zato što nije ovde ni Surčin ni Novi Beograd, ne nalazi se dom Narodne skupštine tamo. Ne smete da kažete ništa o Moravskom koridoru. Zašto? Pa, jer ne prolazi koridor kroz ovu salu, pa zbog toga ne smemo. Teško će to tako ići. Ponosni smo na činjenicu da te stvari danas imamo i važno je da ljudi znaju da ih upravo imamo zahvaljujući Aleksandru Vučiću, čija je politika te stvari obezbedila. Suštinski ponosni, kao i na sve druge stvari koje su vredne i važne. Kada pričamo o vakcinaciji koja se u ovoj zemlji sprovodi, ne možete to da sakrijete više ni od koga. To ceo svet danas vidi. Danas je ekonomist, čuveni ekonomist, izašao sa naslovom – Srbija prednjači u vakcinaciji, Vučićeva strategija se isplatila. I kažu da je Srbija po sprovođenju vakcinacije među najboljima u svetu. I kažu da smo po ukupnom broju datih doza u vrhu Evrope i da besplatne vakcine u ovoj zemlji dobijaju i Bosanci i Makedonci i Crnogorci i svi ostali. To ne možete više ni od koga da sakrijete. To svet vidi i primećuje i priznaje, kao što čujete. I kažu da možete u ovoj zemlji da se prijavite za koju god hoćete vakcinu – i rusku i kinesku i zapadnjačke, sve koje su dostupne. I kažu da za razliku od drugih u Evropi, u Srbiji nije bilo težih zaključavanja, čime odaju priznanje načinu na koji se mi borimo protiv ove velike pošasti, da smo u tom smislu zaista lider regiona. I ne samo u tom. Ako vam smetaju ovakve stvari i ne date da se čuju, zašto onda insistirate na ljudima koji su vam bliski, koje smatrate svojim političkim saveznicima, ljudima poput različitih fon Kramon, koji kažu – uspeh vakcinacije u Srbiji, u Beogradu, kaže, za nju nije pozitivna priča i EU ne sme da zanemaruje geopolitičke implikacije jer će zbog uspešne vakcinacije u Srbiji biti popularni ljudi za koje oni baš nekako ne vole da budu popularni, Aleksandar Vučić, ali i naši veliki prijatelji iz sveta, kad oni kažu da je za njih visoka stopa vakcinacije u Srbiji politički opasna priča. Dakle, jesu to poruke za koje smatrate da treba da dobiju na značaju i jel to ono za šta hoćete da nam uskratite pravo da na ovakve reči odgovorimo? Ako je to ono što od nas očekujete, takođe ste žestoko pogrešili. Suštinska razlika između nas i vas ogleda se između ostalog i u tome što imamo hrabrosti, što imamo samopouzdanja da kažemo da smo ponosni na činjenicu što smo napravili ovakve rezultate u našoj državi, i kada je reč o auto-putevima, infrastrukturi, školama, bolnicama, ali i kada je reč o vakcinaciji, što smo ponosni na činjenicu da smo lider u regionu ali i nešto šire u ovim stvarima, što smo ponosni na činjenicu da to obezbeđujemo uspešnom politikom koju jeste lično projektovao Aleksandar Vučić i koju predvodi Aleksandar Vučić i koja kaže - o sebi, svom narodu i svojoj državi da vodimo računa. Ko će iz sveta da zameri i da se ljuti, pa, izvinite, ne može da nam bude važnije od interesa naših ljudi, od potrebe naše dece i njihovog prava na budućnost. Da li smo ikada o tim stvarima kalkulisali? Niti bismo hrabro govorili u ovoj sali na sve one teme koje vam smetaju i koje vas bole, niti bismo bili uvek spremni da podsetimo da je lopovluk iz ove države trajno proteran, da se pljačkaši i uništitelji Srbije, poput Đilasa, Tadića, Jeremića i ostalih tajkuna i lopuža više nikada neće vratiti na čelo ove države, niti bismo bili u stanju da čvrsto obećamo, a to činimo svaki put, pa evo i danas, da ćemo trajno da radimo na izgradnji one Srbije koja će da bude svaki put neuporedivo bolja i neuporedivo uspešnija od one kakve ste nam vi pravili, da nikada, ali apsolutno nikada, ne zaliči na jadnu i bednu državu koju ste kompletno pretvorili u sopstveno privatno preduzeće, u svoje „žuto preduzeće“, da biste ga uništavali i čerupali. To je prošlost koja u ovoj zemlji više nikada ne sme da se ponovi. I ako će neko za to da se postara, budite sigurni, to će da rade Aleksandar Vučić i ljudi koji zastupaju njegovu politiku. Hvala vam.
Hvala. Narodni poslanik dr Aleksandar Martinović ima reč. Izvolite.
Gospodine Dačiću, ako možete samo da mi kažete koliko mi je ostalo vreme?
Imate sedam minuta kao poslaničke grupa, a ukoliko želite i vreme ovlašćenog još pet i po minuta.
Zahvaljujem se, gospodine predsedniče. Tačka dnevnog reda o kojoj danas govorimo je dobra prilika da se osvrnemo na neke delove izveštaja Evropskog parlamenta, odnosno Rezolucije Evropskog parlamenta od 25. marta ove godine, a koje se tiču pravosuđa u Republici Srbiji i stanja ljudskih prava i sloboda, pitanje pandemije, vakcinacije, statusa pojedinih nevladinih organizacija i jedno veoma važno pitanje, kome, čini mi se nismo posvetili dovoljno pažnje, a odnosi se na otvaranje tajnih dosijea, odnosno dosijea službi bezbednosti bivše SFRJ, pa ću ja evo pokušati za ovih nekoliko minuta da se osvrnem na neka od ovih pitanja. U Rezoluciji Evropskog parlamenta se ponavlja na više mesta fraza da vlast u Srbiji predvođena Aleksandrom Vučićem vrši pritisak na pravosuđe i da sudovi u Republici Srbiji presude donose po diktatu vlasti. Da to nije tačno govore dva primera upravo iz 2021. godine. Naime, Prvi osnovni sud u Beogradu je presudio da je predsednik Srbije iz Srpske napredne stranke povredio čast i ugled Boška Obradovića zato što ga je na televiziji „Pink“ 13. i 16. februara 2019. godine, nazvao lopovom i fašistom i obavezao Aleksandra Vučića da Bošku Obradoviću, dakle, koji nije lopov i nije fašista, plati 200.000 dinara. Takođe, 2021. godine, samo nekoliko dana nakon što je doneta ova presuda isti sud, dakle, Prvi osnovni sud u Beogradu je usvojio tužbeni zahtev Boška Obradovića protiv Gorana Vesića i doneo presudu kojom se Vesić kažnjava sa 300.000 dinara zbog povrede časti i ugleda predsednika Srpskog pokreta Dveri, koga je u više navrata označio kao fašistu. Dakle, iste godine kada sud donosi presude protiv Aleksandra Vučića i Gorana Vesića, jedan deo evropskih parlamentaraca kaže da taj isti Aleksandar Vučić vrši pritisak na pravosuđe i da se presude u Srbiji donose po njegovom diktatu. Onda se u jednom delu izveštaja, odnosno Rezolucije Evropskog parlamenta spominju slučajevi napada na pojedine, navodno nezavisne portale i nevladine organizacije, a pri tome se gubi iz vida činjenica da je upravo Veljko Belivuk, zvani Velja nevolja, ocu jednog mladića koji je otet i za koga se kasnije ispostavilo da je ubijen rekao da se obrati nezavisnoj medijskoj mreži „Krik“ za više informacija na tu temu. Dalje, kaže se da mi koji sedimo u ovom parlamentu koristimo uvredljiv jezik, da zastrašujemo, da koristimo govor mržnje protiv članova parlamentarne opozicije koja je inače bojkotovala parlamentarne izbore, tako da je ovaj deo Rezolucije nonsens sam po sebi, nezavisnih intelektualaca nevladinih organizacija, novinara, istaknutih pojedinaca i tako dalje. Pri tome, ta ista parlamentarna opozicija koje nema, te iste nevladine organizacije, ti isti nezavisni intelektualci, novinari itd. nas koji sedimo u ovom parlamentu nazivaju sendvičarima, botovima, idiotima, ološem, krezubim, ovakvi smo, onakvi smo, svinjska hunta i tako dalje. To je sve u redu. Dakle, to je dozvoljeno. Kada kažete poslanicima SNS takve stvari to je dozvoljeno i to se, valjda podrazumeva da je normalno. Onda se u tački 49. Rezolucije Evropskog parlamenta izražava zabrinutost – kaže strukturnom diskriminacijom sa kojom se Romi suočavaju u pogledu njihovog državljanstva, zdravstvene zaštite, obrazovanja, zapošljavanja itd, pa se apeluje na Srbiju da unapredi i pojednostavi institucionalnu strukturu koja se bavi integracijom Roma kroz jasnu podelu dužnosti koordinaciju između nacionalnih i lokalnih organa vlasti i tako dalje i tako dalje. Ovo je u potpunoj diskrepanci sa onim što je uradio 2019. godine sudija Majić, miljenik pojedinih zapadnih ambasada i o tome su danas govorile moje kolege, koji je učestvovao u donošenju presude veća Apelacionog suda u Beogradu, pod brojem KŽI 392/2019 od 10. juna 2019. godine. Tom presudom je sudija Majić, zajedno sa svojim kolegama oslobodio učinioca krivičnog dela obljube nad detetom, a inače obljuba je rezultirala trudnoćom. On je oslobođen krivice sa obrazloženjem da po oceni ovog suda, tj. sudije Majića, miljenika zapadnih ambasada, miljenika Evropskog parlamenta, citiram: "Prosečni pripadnik romske populacije, sličnih subjektivnih karakteristika kao okrivljeni u okolnostima predmetnog događaja ne zna da je opisano ponašanje zabranjeno", dalje: "Okrivljeni, 22 godine i oštećena od 13 godina, pripadnici su romske nacionalne manjine, a konkretni događaj je cenjen", pazite, tako piše u presudi "u sklopu sociološkog, kulturoloških osobenosti navedene etničke zajednice u pogledu obrasca bračnih i porodičnih odnosa, koje se, između ostalog, odnose na rano stupanje u polne odnose i rano zasnivanje zajednice života." Zamislite cinizam koji je ravan Hitlerovom, Gebelsovom i Pavelićevom, kaže: "Emocionalna i socijalna zrelost devojčice", pazite, radi se o detetu od 13 godina i sudija Majić kaže ovako: "Emocionalna i socijalna zrelost devojčice bila je u skladu sa kalendarskim uzrastom iz čega sud zaključuje da je gotovo dostigla uzrast od 14 godina, koju je zakonodavac", ne znam samo u kom zakonu to piše, "opredelio kao prosečnu" pazite, prosečnu, "starosnu dobu u kom većina pojedinaca dostiže fizičku i psihičku zrelost za stupanje u seksualne odnose." Takvu presudu donese čovek koji nam svakog Božijeg dana drži predavanja o ljudskim pravima, o tome da smo diktatori, da ne poštujemo sud, on je čovek doneo presudu da je normalno da stupate u polne odnose sa devojčicom koja ima 13. godina. (Milenko Jovanov: Ako je Romkinja.) Naravno, ako je Romkinja, jer kaže da je to kod Roma uobičajeno. Pa, to je diskriminacija Roma, ali tu diskriminaciju Roma ne vršimo mi iz Srpske napredne stranke, mi smo ponosni jer imamo poslanike koji su pripadnici romske zajednice, ali to rade ovi njihovi miljenici, to radi ovaj Majić koji je uz to vođa nevladine organizacije. Pitam sad te evroparlamentarce koji su doneli ovu Rezoluciju u kojoj to evropskoj državi, članici EU sudija Apelacionog suda ili bilo kog suda može da ima svoju nevladinu organizaciju, CEPRIS, kao što ima Majić? To ne postoji nigde u svetu, to ne postoji nigde u Evropskoj uniji, ali postoji u Srbiji i onda, kad to kažete ovde u Narodnoj skupštini, onda ispada da širite govor mržnje, da vređate, da pozivate na linč i tako dalje. Ne, mi samo iznosimo činjenice i postavljamo pitanje gde to još postoji? Ako je to dozvoljeno u Srbiji, zašto je onda zabranjeno u Nemačkoj? Zašto je zabranjeno u Italiji? Zašto je zabranjeno u Španiji? Zašto je zabranjeno u Francuskoj? Kako tamo ne može, a ovde može? Tamo ne možete da stupate u polne odnose sa detetom od 13 godina, jer biste dobili drakonsku kaznu zatvora. U Srbiji kažu - to je normalno, još pod uslovom ako je devojčica Romkinja, onda možete i da je silujete. To je fašizam. To je ništa drugo nego fašizam. To je rasizam. Ogoljeni, najoguljeniji mogući rasizam koji se sakrio iza fraze - ja sam nezavisni sudija i ako me spomenete u Narodnoj skupštini vi ugrožavate nezavisnost pravosuđa. Ne. Mi ne ugrožavamo nezavisnost pravosuđa, ali napadamo i napadaćemo sve primere fašizma, sve primere rasizma i sve primere diskriminacije po osnovu jezika, rase, pola, uzrasta, a pogotovo kad su u pitanju deca, i romska i srpska, i albanska i bilo koja druga. Onda imate jedan deo u Rezoluciji Evropskog parlamenta u kome se izražava zabrinutost zbog toga što… Sad, pazite ovu formulaciju, o tome je govorio i predsednik Vučić, kaže - nemamo dovoljno resursa, nemamo opreme, nemamo dovoljno vakcina, što je potpuna glupost, zato što mi imamo najviše vakcina od svih evropskih zemalja. Kod nas građani mogu da biraju da li žele da se vakcinišu američkom, evropskom, ruskom ili kineskom. Toga nema ni u jednoj državi EU. Ima jedan deo u kome se kaže da je evropski parlament zabrinut zbog dezinformacija koje potiču, pazite, iz Kremlja, a distribuira ih „Sputnjik Srbija“, a vezano je za dezinformisanja koje se odnose na pandemiju Kovida–19. To apsolutno nije tačno. Sve dezinformacije vezane za pandemiju Kovida–19 potiču od Dragana Đilasa i od njegovih medija i tzv. nevladinih organizacija, koje je on osnovao i koje je on podržava. Sada ću vam navesti jedan drastičan primer i ja molim nadležne pravosudne institucije u Srbiji da reaguju povodom ovoga, jer ovo je školski primer širenja panike, dezinformacija i zloupotrebe sindikata u političke svrhe. Dakle, 1. marta 2021. godine oglasio se Sindikat zaposlenih policije koji je objavio nekakav proglas narodu. Inače, u pitanju je sindikat koji je pod direktnom kontrolom Dragana Đilasa i u tom proglasu narodu Sindikat zaposlenih policije kaže – jedina legitimna skupština i vlada je privremena skupština naroda Srbije, koja je formirana 16. juna 2020. godine i narodna vlada, koja je formirana 17. juna 2020. godine, pa se onda kaže, između ostalog, čisto da vidite ko širi dezinformacije: „Shodno Ustavu Republike Srbije ne postoji obaveza nošenja maski i obaveza primanja bilo kakvih vakcina. Rukovodstvo sindikata“, koje je pod uticajem Đilasa, „raspolaže informacijama i dokazima da je najveći deo građana Republike Srbije oboleo i preminuo zbog konstantnog trovanja iz vazduha, kao i navodnog prskanja komaraca, a ne od virusa Kovid-19. Ne radi se ni o kakvoj pandemiji virusa Kovid-19, već se u Srbiji sprovodi biološki rat protiv čovečanstva i naroda Srbije konstantnim prskanjem otrovima iz vazduha, kao i navodnim prskanjem komaraca, te iz tog razloga imamo preminule. Zbog napred navedenog trovanja nelegitimna Vlada“, misli se na Vladu Ane Brnabić, „je zabranila da se vrše toksikološke analize kako se ne bi otkrilo da se u organizmu navodno obolelih od Kovida-19 nalaze teški metali, kao i supstance hlor, sarin, ricin i druge. One su u stvari pravi uzrok trovanja i izazivaju hemijsku upalu pluća. Rukovodstvo sindikata, poštujući Ustav Republike Srbije, donelo je odluku da neće primati nikakve vakcine, jer nijedna vakcina nije dovoljno ispitana i nema nikakve garancije da neće izazvati štetne posledice nakon primanja, te iz tog razloga upoznajemo sve građane Republike Srbije da nemaju nikakvu ustavnu obavezu da prime bilo kakvu vakcinu, niti ih iko na to može prisiliti“. Dakle, poštovani građani Republike Srbije, onaj ko širi dezinformacije vezane za pandemiju Kovida-19 jeste Dragan Đilas, jesu njegovi mediji i jesu njegovi lažni sindikati policije Srbije. Gospodine Dačiću, time ću da završim, jedna tema koja će, nadam se, i vama biti interesantna, a tiče se tog famoznog otvaranja dosijea. To je tačka 100. Rezolucije Evropskog parlamenta. U toj tački 100. Evropski parlament ponavlja svoj poziv organima vlasti u Srbiji da nastave sa naporima da eliminišu nasleđe bivših komunističkih tajnih službi, tako što će njihove dosije učiniti otvorenima za javnost, kao u korak ka demokratizaciji Srbije, poziva Srbiju da intenzivira proces sukcesije i sprovođenja obaveza u vezi sa podelom zajedničke arhive bivše Jugoslavije i s tim u vezi ponavlja da je pun pristup celoj arhivskoj građi, posebno materijalima bivših jugoslovenskih tajnih službi, UDBA-e i tajnih službi Jugoslovenske narodne armije, KOS-a od suštinskog značaja. Ja pozivam predsednika Republike i predsednika svoje stranke Aleksandra Vučića da razmisli o tome da prihvati ovu inicijativu evropskog parlamenta. Zbog čega? Mi Srbi, ili najveći deo građana Srbije, nema razloga da strahuje od otvaranja tajnih dosijea UDBA-e i tajnih dosije KOS-e. Zašto? Kada bi se otvorili ti dosijei, videli biste dve stvari. Prva stvar je da mnogi koji se danas predstavljaju kao zagovornici demokratije, ljudskih prava i sloboda, evropskih vrednosti, ulaska Srbije u EU su u stvari u svoje vreme i te kako sarađivali i sa UDBA-om i sa KOS–om. Dalje, videlo bi se da su mnogi osnivači nevladinih organizacija u Srbiji direktni potomci ljudi kao što su Miloš Minić, Hamdija Pozderac, Cvijetin Mijatović, dakle, ljudi koji su bili u najvišem rukovodstvu te socijalističke, odnosno komunističke Jugoslavije i niko od njih nikakve veze nema sa Srpskom naprednom strankom, ali i te kako imaju veze sa Đilasom i sa tom tzv. proevropskom i prodemokratskom opozicijom koju oni kroz ovu rezoluciju apsolutno podržavaju. Otvaranje ovih dosijea je važno iz još jednog razloga, da bi se razbila ta iluzija o tome kako je Srbija uništila bivšu Jugoslaviju i kako je Srbija htela rat na prostorima bivše Jugoslavije, jer kada biste otvorili te dosijee i zavirili šta u njima piše, mogli biste da saznate neke veoma važne činjenice. Nakon Brionskog plenuma 1966. godine skoro kompletnu upravu nad Jugoslovenskom narodnom armijom, nad Upravom bezbednosti Jugoslovenske narodne armije, tim tzv. KOS-om… Nije se on zvao KOS, zvao se Uprava bezbednosti Jugoslovenske narodne armije. To Hrvati danas plaše svoje građane, pa kažu KOS, KOS, svuda su agenti KOS-a. To se zvala Uprava bezbednosti Jugoslovenske narodne armije i Službom državne bezbednosti Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije, su u stvari najvećim delom, posle Brionskog plenuma, upravljali Slovenci i Hrvati. Možemo da nabrajamo imena Ivana Steve Krajačića. Imate braću Mišković. To je nezabeleženo. Pazite, šezdesetih godina imate dva rođena brata Hrvata, jedan je bio savezni sekretar za unutrašnje poslove – Milan Mišković, a drugi je bio šef Uprave bezbednosti Jugoslovenske narodne armije, general pukovnik Ivan Mišković, zvani Brk. Pa, onda imate i Staneta Dolanca. Da li je tako, gospodine Dačiću? Po nalogu Staneta Dolanca je u Nemačkoj ubijen poznati hrvatski emigrant Stjepan Đureković tako što mu je odsečena glava u garaži kuće u kojoj je živeo i onda su agenti UDBA-e, koji su izvršili taj zločin, morali Stanetu Dolancu, ne nekom Srbinu, strašnom Rankoviću ili nekom drugom, nego Stanetu Dolancu da donesu fotografiju na kojoj se vidi odsečena glava Stejpana Đurekovića kao dokaz da je zadatak izvršen. Ja pozivam gospodina predsednika Republike Aleksandra Vučića da razmisli, ne mora to da uradi, ne mora da me posluša, ali ja bih na njegovom mestu razmislio o ovom apelu evroparlamentaraca, jer kada bi se otvorili ti dosijei mogli bismo da čitamo mnogo i mnogo stranica o raznim nevladinim organizacijama, proevropskoj opoziciji, o onima koji zagovaraju demokratske vrednosti, o onima koji su navodno rušili Miloševića, pa sada ruše Vučića, koji nas optužuju da smo diktatori, da smo protiv EU itd. Kada bi se otvorili ti dosijei, videli biste koliko imena sadašnjih političara, bivših političara, njihovih sinova, ćerki, unuka danas vode političke stranke, nevladine organizacije, medije, koji su svi do jednog protiv Vučića, protiv Vlade Srbije, protiv SNS, ali što je, nažalost, najveća tragedija i protiv države Srbije. Gospodine Vučiću, razmislite vi još jedanput. Ima tu i jedna dobra stvar u ovom izveštaju, odnosno Rezoluciji Evropskog parlamenta. Nemamo mi šta da krijemo, ali oni koji se bore protiv vas mole boga, ja mislim, da se ti dosijei nikada ne otvore. Hvala vam, gospodine Dačiću, što ste mi omogućili da govorim i preko vremena.
Zahvaljujem. Pošto nema više prijavljenih, ja bih samo na kraju dodao da se slažem sa ovim što je rekao gospodin Martinović. Ja sam još odmah posle 5. oktobra u ime SPS-a tražio isto to da se otvore ti dosijei, ali oni koji su došli na vlast posle 5. oktobra su upravo iz straha od toga uvek odbijali sve te zahteve, tako da apsolutno sam saglasan, pa mogu i ovi naši odbori koji se time bave ta pitanja da razmatraju. S druge strane, zamolio sam i Elviru da i Odbor za evropske integracije razmotri ovaj izveštaj, pa ćemo se naredne nedelje time baviti. Pošto ste danas spominjali i ove neke konferencije za štampu, negde sam video da je neko rekao, i to ne od nas koji smo iz vlasti, nego iz opozicionih krugova, apropo tog Đilasovog nastupa o danu posle navodno pada ove vlasti i najbolja reakcija je bila, čak i od strane onih koji ne vole ovu vlast, da bi bilo bolje da se spremaju za dan posle pada asteroida na zemlju, jer je to verovatnije nego ova prva opcija. U svakom slučaju, na nama je da radimo svoj posao i molim vas da se uopšte ne obazirete na te priče o tome šta će da pričaju narodni poslanici. Mi smo izabrani od strane naroda. Mi možemo da govorimo o čemu god hoćemo. Naša nadležnost su sve teme sa kojima se Srbija danas suočava. Želim da se zahvalim svima i da kažem da nastavljamo, kao što smo se dogovorili, u utorak 6. aprila sa raspravom o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Saveta ministara Bosne i Hercegovine o održavanju i rekonstrukciji putnih međudržavnih mostova između Republike Srbije i Bosne i Hercegovine, a u sredu bismo imali raspravu u pojedinostima o izmenama Zakona o popisu stanovništva, domaćinstava i stanova i nakon toga glasanje, a u četvrtak nova sednica povodom izbora predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Izvinjavam se, opominju me da moram i formalno. Na osnovu člana 98. Poslovnika, zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Hvala. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Pete sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2021. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 113 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Hvala. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno, u ovom momentu, 145 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima Samir Tandir. Izvolite.