Gospođo Čomić, ovo nije po Poslovniku. Čestitaću svim građanima Srbije veliki muslimanski praznik Bajram Kurban u ime moje i SRS. Svim građanima želim da žive u miru i da ga proslave u miru i blagostanju. Mislim da je bio red, gospođo Čomić, ili vi ili bilo ko, ili predsednica Skupštine, da na neki način kažete u ovom Domu i o ovom prazniku koji je danas. Toliko.
Na naslov iznad člana 10. i član 10. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović, koji želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS je i u načelnoj raspravi pokušala da ukaže na značaj ovog člana i namere predlagača ovog zakona da kroz način na koji je definisan ovaj član u ovom zakonu u stvari obezbedi sistemsko urušavanje celovitosti Republike Srbije, ali i sistemsko definisanje prostornog razvoja separatno-autonomne Pokrajine Vojvodine. Ono što može da se prepozna u ovakvom definisanju ovog člana jeste činjenica da ćete zbog te koncepcije prekinuti horizontalnu i vertikalnu koordinaciju uređenja prostora na teritoriji RS i ono što suštinski zameramo jeste i što je neprihvatljivo da ni jednom jedinom rečju u tački 1) ovog člana 10. niste definisali obavezu da svi prostorni, planski dokumenti koji će definisati pokrajinski organi vlasti u Vojvodini budu uvezani, odnosno budu oslonjeni sa planskim dokumentima nacionalnog karaktera kao najvišeg nivoa planiranja u našoj državi. Ako pogledate tačku 1), to smo rekli i u načelnoj raspravi, ne možete da prepoznate nijedno načelo uređenja prostora koje se definiše u Zakonu o planiranju i izgradnji. To je bilo bitno, ponavljamo, da sistemski urušite koncept planiranja, koji bi definisao planski prostorni razvoj Srbije kao celine. S druge strane, u tom istom članu predviđate i definisanje razvojne banke AP Vojvodine. SRS postavlja pitanje - zašto razvojna banka na pokrajinskom nivou, ako nemamo razvojnu banku na nacionalnom nivou?Zašto razvojna, odnosno državna banka u tržišnom privređivanju i tržišnoj ekonomiji, ako nemate nameru da kroz vreme od njene napravite neku centralnu banku ili banku koja će biti pandan NBS? Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 10. amandman je podnela grupa od 19 narodnih poslanika poslaničke grupe DSS. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Rade Obradović.
Gospođo potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj član ima veliki broj nadležnosti. U dva minuta je jako teško o svima njima govoriti. Ja ću govoriti o konceptu razvojne banke, pošto se daje mogućnost, odnosno ovim članom se otvara mogućnost da se formira razvojna banka. Postoje različiti tipovi banaka - komercijalne, investicione itd. Nije potpuno jasno, ali je očigledno da je krajnji cilj da se napravi jedna razvojna banka, koja će u stvari pod nekim povoljnim uslovima omogućiti kreditiranje. Ima dva aspekta o kojima ovde možemo da govorimo. Prvo, koliko je to u skladu sa važećim aktima? Kada pogledate memorandume o budžetu i ekonomskoj i fiskalnoj politici za 2010, 2011. i 2012. godinu koji utvrđuje Vlada i koji definiše glavne smernice formiranja i vođenja ekonomske politike, u delu koji se bavi finansijskim sektorom kaže se - da je značajan napredak u tome što država više nema praktično svoje banke, odnosno što je smanjeno učešće državnih banaka, a da je država akcionar ili vlasnik ukupno devet banaka i da je većinski vlasnik u četiri banke, dok dugoročno se kao ozbiljna reforma sektora navodi da će se okončati privatizacija preostalih banaka, s tim da će država ostati većinski vlasnik jedino u Komercijalnoj i Poštanskoj štedionici. Ni jedne jedine reči nema o tome da država uopšte planira da napravi bilo kakvu svoju banku. Druga stvar, u samom zakonu se kaže - da se planira osnivanje razvojne banke u skladu sa zakonom, koju uređuje osnivanje, poslovanje i organizaciju banke. Važeći zakon je Zakon o bankama. Kada pogledate taj zakon, taj zakon apsolutno daje mogućnost da se napravi samo komercijalna banka. Koji su problemi vezani za ovaj zakon? Jedna banka može da se napravi tako što ima minimum dva osnivača, znači AP ne može samo u skladu sa ovim zakonom da bude osnivač te banke. Druga stvar, u ovom trenutku biti vlasnik banke nije ni malo jednostavna stvar. Apsolutno moraju da se primenjuju svi zakoni vezani i važe za akcionarska društva. Vrlo su strogi uslovi koji važe za kapital. Kapital banke mora da bude 10 miliona evra i banka, odnosno osnivač nema nikakvu mogućnost da povlači taj osnivački kapital. Narodna banka ima vrlo stroge uslove vezane za obaveznu rezervu. Značajan deo tih sredstava mora da bude u NB. Narodna banka sprovodi izuzetno rigorozne uslove kontrole. Mora da se poštuju vrlo strogi uslovi vezani za reviziju, moraju da se poštuju vrlo strogo uslovi za adekvatnost kapitala. Član 23. je izuzetno strog, jer apsolutno uvodi jako stroge uslove pod kojima će se sredstva plasirati i kakav odnos plasiranih sredstava sa ukupnim kapitalom treba da bude. Član 37. definiše na koji način banka posluje sa povezanim licima. Banka ne može ni pod kakvim povoljnijim uslovima odobriti kredite povezanim licima, koja su na bilo koji način povezana sa bankom. Prema tome, sve što je vezano za APV, sve čega je osnivač APV ne može da dobije nikakav povoljniji kredit od razvojne banke u odnosu na bilo kog drugog deponenta te banke. Onda se postavlja osnovno pitanje - kako će ta banka uopšte da funkcioniše? Koja je svrha banka koja ne može da pomogne na realizaciji bilo kog od ovih ciljeva, osim da to budu neki subvencionisani krediti, a to valjda radi Vlada Republike Srbije. Jedini zaključak je - da će ta banka biti likvidirana i pre nego što počne da radi.
Minut i 50 sekundi iskorišćenog vremena od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, ono što je za nas važno u ovom članu, kao i u drugim članovima jeste činjenica da se ovde definiše u stavu 1. da će APV - preko svojih organa, u oblasti prostornog planiranja i regionalnog razvoja, u skladu sa zakonom. Dakle, pošto zakone donosi Skupština Republike Srbije, to znači samo da će sve ove nadležnosti koje će APV, odnosno koje su joj određene ovim zakonom, raditi u skladu sa zakonima koje će donositi Republika Srbija, odnosno Narodna skupština Republike Srbije. U tom smislu ne vidim nikakvu opasnost da AP može na bilo koji način da bude izvan sistema Srbije, da uređuje ovu oblast. Ona može samo sprovodeći zakon koji donosi Republika Srbija zapravo da realizuje svoje ciljeve, koji su utvrđeni ovim nadležnostima. Što se tiče razvojne banke, ono što je za nas presudno i zbog čega odredba apsolutno nije sporna, jeste u činjenici da je u tački 14. ovog istog člana definisano na sledeći način - osniva razvojnu banku APV, u skladu sa zakonom kojim se uređuje osnivanje, poslovanje i organizacija banaka. APV neće nikakvim svojim posebnim aktom uređivati ovu oblast, već će na osnovu zakona, koji je propisala, odnosno kojim je Republika Srbija, odnosno Narodna skupština Srbije donela, osnivati ovu banku. Ne vidim da postoji nekakva opasnost da ta banka bude, opet kažem, izvan pravnog sistema Republike Srbije. Hvala.
Dva minuta iskorišćeno od vremena predsednice poslaničke grupe. Narodni poslanik Tomislav Nikolić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Vi ste povredili Poslovnik kada niste opomenuli gospođu Kolundžiju - da ovde svako treba da govori samo ono što odgovara istini. Naime, nije tačno da Vojvodina neće ništa učiniti protiv zakona u osnivanju razvojne banke, zato što je Vojvodina već protiv zakona kupila Metals banku. Bez stavke u budžetu potrošen je novac budžeta APV, odnosno budžeta Srbije na kupovinu jedne banke, kojoj je pre toga, ali o tome će da govori gospođa Tabaković, drastično smanjena cena, da bi sada, pošto je jednu banku kupila APV, a to biste morali odmah da mi kažete po kom zakonu po kom se organizuju banke to uređeno, odmah potom su te akcije banke skočile mnogostruko i već su profitirali oni koji su kupili tu banku. Dakle, jednu nepravno stvorenu radnju vi sada hoćete da pretvarate u neko dalje stečeno pravo. Jesam za to da Vojvodina ima razvojnu banku, ali sam prvo za to da Srbija ima razvojnu banku. Jesam za to da Vojvodina ima razvojnu banku, ali ne tako što će Pajtić da kupi Metals banku za potrebe Izvršnog veća Vojvodine. Recite mi u kojoj državi na svetu jedna vlada kupuje banku? Dakle, nepravo rađa i to je grbavo. To ćete naći u prvim pravnim aktima koje je Srbija ikad imala. Zbog toga gospođo Kolundžija kada branite ovaj zakon, to što nešto piše "u skladu sa zakonom", prvo nam pokažite praksu da je to bilo u skladu sa zakonom. Ja vam kažem da je Metals banka kupljena na nezakonit način od strane Izvršnog veća Vojvodine i sada prerasta, u skladu sa zakonom, u razvojnu banku – je l' da? Otimačina se pretvara u legalizaciju.
Narodni poslaniče, nema povrede člana 104. Obrazlaganje poslanice Nade Kolundžije odnosilo se na amandman narodnog poslanika Radeta Obradovića i na zakon koji će tek stupiti na snagu. Kao što nemam razloga da nju opominjem na neku neistinitost, nemam razloga ni vas da opominjem na neistinitost, ali povrede Poslovnika nije bilo. Reč ima narodni poslanik Rade Obradović, pa narodna poslanica Nada Kolundžija i narodni poslanik Vlatko Ratković.
Vrlo ću kratko. Ono što sam rekao, to je da je Vlada očigledno promenila mišljenje u odnosu na akt koji definiše njenu ekonomsku politiku. U tom dokumentu koji se zove Memorandum o ekonomskoj politici, nigde se ne pominje osnivanje nove banke. Druga stvar, govorio sam da ta banka mora da posluje po važećem zakonu. Važeći zakon ne daje mogućnost da se napravi razvojna banka, to će biti klasična komercijalna banka kao i svaka druga koja neće svojim osnivačima ponuditi apsolutno nikakvu pogodnost drugačiju od bilo kakve druge komercijalne banke koja postoji u Republici Srbiji. Osnivač će biti suočen sa vrlo ozbiljnim propisima koje mora da primenjuje i apsolutno ne stoji činjenica da će ta banka moći da pomogne bilo kome u Vojvodini da se ravnomerno razvija ili bilo šta drugo, to će biti klasična komercijalna banka koja će verovatno samo svojim osnivačima dati mogućnost da stvore nekakvu korist.
Iskorišćeno je 50 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Želela sam samo da kažem da mi ovde razgovaramo o zakonu o utvrđivanju nadležnosti i da sam vrlo precizno govorila o tome šta u zakonu piše, ne navodeći argumentovano ili neargumentovano primere o tome da li su dosadašnji zakoni poštovani i gde sve nisu poštovani. Dakle, ako se izvrši dokapitalizacija banke, to nije u suprotnosti sa zakonom, to je urađeno kao legitimno, u skladu sa zakonom i ono što je za sada meni ključno, jeste da onaj ko tvrdi da je nešto urađeno protiv zakona, onda je obavezan da o tome obavesti nadležne institucije koje će onda u skladu sa svojim nadležnostima preduzeti korake, a ne da optužuje kolegu poslanika za navodnu informaciju koju zna o nečemu što navodno nije u skladu sa zakonom. Hvala.
Iskorišćeno je jedan minut i pet sekundi od vremena predsednice poslaničke grupe. Narodni poslanik Vlatko Ratković, pa narodni poslanik Zoran Krasić.
Smatram da je rešenje koje je dato u Predlogu zakona sveobuhvatnije i celishodnije, s obzirom da ono u jednom segmentu inkorporira ono što smo mi već u sistemskim oblastima, naročito u oblasti prostornog planiranja i razvoja, već i uredili setom zakona u oblasti prostornog planiranja. Amandman je, da tako kažem, na intenciji redukcije utvrđivanja nadležnosti iz ove oblasti. Dakle, amandman predlaže da to bude osam nadležnosti, a član 10. Predloga zakona predlaže 15 nadležnosti. Uređivanje i razvijanje prostornog planiranja mora da podrazumeva i određene akte, kao što su saglasnost na prostorne i urbanističke planove jedinica lokalne samouprave sa teritorije AP Vojvodine, predlaganje mere aktivnosti za program implementacije prostornog plana Republike Srbije za teritoriju Vojvodine, donošenje programa mera aktivnosti za sprovođenje regionalnog prostornog plana AP Vojvodine, osnivanje razvojne banke AP Vojvodine u skladu sa zakonom kojim se uređuje osnivanje, poslovanje i organizacija banaka. Dakle, ovo apostrofiram, da je osnivanje razvojne banke vezano i uslovljeno i biće determinisano zakonom kojim se uređuje poslovanje organizacije i osnivanje banaka i tu ne sme biti nikakvih ni spekulacija da se to uređuje ovim zakonom. Osnivanje razvojne banke Vojvodine, to mora biti jasno naglašeno, uređeno je zakonom, sistemskim zakonom iz te oblasti, tako da predlažem da se ovaj amandman ne prihvati.
Iskorišćeno je dva minuta i 10 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Naravno, pričaću o ovom amandmanu, ali moram javnost da upozorim da su činjenice suvoparne. Znate, ako u zakonu koji je na dnevnom redu stavite ovu odredbu o razvojnoj banci Vojvodine, i ako nešto slično ugradite u budući statut AP Vojvodine, navedete – osnivaće, osnovaće, računajući da se to uradi u budućnosti, moram da vam kažem da je to već urađeno u prošlosti. Prošle godine, otprilike u ovo vreme, oktobra, na zahtev DS-a i Bojana Pajtića guverner Narodne banke Srbije uveo je privremene mere u „Metals“ banci zbog problema sa likvidnošću, odnosno zbog očekivanog problema sa likvidnošću „Metals“ banke koja je u svom poslovanju pretežno radila sa privredom, a malo sa građanima, kad se priča o kreditima itd. Međutim, to je banka koja ima izuzetno dobar poslovni prostor. U okviru svoje poslovne politike, ulagala je puno u nekretnine i kada se priča o razvojnoj banci sa gledišta postojećih propisa, da li je neka banka razvojna ili ne, treba da se tumači sa gledišta njenog poslovanja, a ne sa gledišta osnivačkog kapitala ili vlasničke strukture. Šta se desilo prošle godine u ovo vreme? Desilo se to da je AP povukla svoje depozite iz te banke, dodatno ugrozila poslovanje te banke u perspektivi, uvele su se privremene mere, a onda je takođe kadar DS-a i G-17 plus iz AP Vojvodine našao rešenje kako da se banka navodno stabilizuje, pošto su otišli brojni deponenti, vrlo jaki, elektroprivreda i da ne ređam dalje, rudnici itd, pa je onda u zatvorenom postupku pokrajina kupila akcije i postala značajni vlasnik te „Metals“ banke, a sada više i ne kriju da je to razvojna banka. Da je razvojna banka u pitanju, to ste najavili još tokom izborne kampanje prošle godine. To je osmišljeni sistem kojim vi radite. To je cilj otimanja te banke. Znači, ova banka nije ni kupljena, nego je oteta, sinhronizovano, uz pomoć Narodne banke, pre svega guvernera i uz pomoć predsednika Komisije za hartije od vrednosti koji je dao saglasnost na tu zatvorenu kupovinu akcija „Metals“ banke. To je ono što ste vi uradili i pripremate teren za to da to u budućnosti bude neka banka slična Centralnoj banci u Crnoj Gori, gde biste kao svoju monetu uzeli nešto iz inostranstva komercijalnim aranžmanima. Znači, kada pričate da će da se osnuje, samo vas podsećam, vi ste već nezakonito osnovali, faktički osnovali, odnosno oteli banku, izazivajući veštačku krizu u poslovanju te banke. To je ono što vi radite – kupus gleda, meso vadi. Jedno pričate javnosti, a faktički ono što radite je potpuno suprotno. To vam je isto kao ono što kažu – mi ćemo 200.000 ljudi da zaposlimo, a svakog meseca 10.000 gubi radno mesto. To je DS i to je ovaj statut i to je ovaj zakon.
Iskorišćeno je četiri minuta od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 10. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Uglavnom i ostali konstatuju ono na šta ispred Srpske napredne stranke ne bih gubila vreme, a to je dijagnoza kako se došlo do nezakonitog stanja da se ovim zakonom o utvrđivanju nadležnosti vrši, rekli bi pravnici, konvalidacija nepravnog stanja. U ime svoje stranke ću reći ono što jedni neće da vide, to je vlast i nešto što drugi još uvek ne mogu da nazru, a gotovo je očigledno. Namera osnivanja razvojne bankekao posebnog finansijskog agenta za Vojvodinu je bila u planu još 2006. godine, 27. septembra, kada je Skupština Vojvodine uputila Skupštini Srbije Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o bankama. Verujem da ima nekog ko se toga seća, na sajtu još uvek postoji taj predlog, ali je taj zahtev za promenu bio motivisan davanjem zakonskog pokrića nezakonitom radu Fonda za razvoj. Šta je to nezakonito? Fond za razvoj Vojvodine sve vreme se ponaša kao banka, ali nema cenzus banke ni osnivački kapital tako visok kakav treba da imaju, milionske, kako imaju i banke. Nema kontrolu, nego svojoj većini podnosi izveštaj i nema odgovornost za plasman kapitala, a ima svega 500 dolara osnivačkog uloga. Znači, strah vladajuće većine u Vojvodini, da seu pravne okvire uvede nezakonito finansiranje preko Fonda za razvoj koji je bio registrovan kao DOO jeste osnivanje Razvojne banke koja to treba da pokrije. To je jedan deo razloga zašto je u ovom zakonu predloženo, a već izvršeno osnivanje Razvojne banke. Da je nezakonito jeste, jer se kao institucionalni investitor nije mogla pojaviti Pokrajina u ime Republike, bez obzira na mišljenje koje je ministar finansija dala u vezi sa tim, da su svesno snižavane vrednosti akcija da bi se sa manje novca mogle kupiti akcije Metals banke, takođe je činjenica koju ne može da spori niko i tvrdnja da ova organizacija neće poslovati izvan sistema i zakona, već ne stoji. Ona je van zakona, van Komisije o hartijama od vrednosti, svega ostalog, već formirana. Uz jednu interesantnu novinu, mogli bi gospoda iz Vojvodine da patentiraju sistem pravljenja budžeta. Znači, prvo potrošiš 3.500.000.000 za kupovinu akcija neke banke na primer, to nigde u budžetu nemaš, a onda pred kraj godine napraviš rebalans, taj novac prikažeš za već obavljenu kupovinu. Da li iko od vas to može da uradi u svojoj kući, u svom preduzeću ili u iole ozbiljnoj instituciji? Ne. To može samo u Pokrajini, u AP Vojvodini. Kakva je još tu zanimljiva situacija? Jasno je da banka koja je osnovana kao Razvojna, iako to ima u svom nazivu, ne može da daje nikakve povoljnije kredite svojim komitentima. Prvo, iz realnih razloga. Ako nekome date na nabavku novca iz štednje, kamatu od 6% do 10% vi ga možete plasirati sa najmanje 11% ako na njemu ne gubite, ako ne očekujete da vam država pokriva gubitke, ako poslujete normalno. Pošto su javna preduzeća i ustanove po ovom zakonu takođe, u vlasništvu sada Pokrajine Vojvodine, po zakonu i propisima kojima posluje banka, ova, kao i svaka druga, po odluci 107, sva ta javna preduzeća i ustanove su povezana lica koja ne mogu da koriste kredite Razvojne banke. Da ponovim onima koji pričaju o sistemu i o radu u okviru sistema. Znači, priča da će ustanove i fondovi i javna preduzeća za razvoj voda i šuma itd. moći da koriste ove pare je već u ovom trenutku naznaka nezakonitog ponašanja, povezana lica, kažem, po odluci broj 107 od 28. decembra 2008. godine Narodne banke to neće moći da učine. Šta je zanimljivo? Vojvodina je ispred svih, u smislu organizacione celovitosti za korišćenje sredstava EU iz IPA fondova. Znači, ono što još ne koristimo od onih pet grupa fondova, a najzanimljiviji je regionalni razvoj, pa zato ova banka u nazivu i ima razvoj. Zato je negde AP u ovom zakonu nazvana region, a negde nazvana AP, gde joj više odgovara zbog stajanja u prvom redu za povlačenje novca, pa će ova organizacija uz već postojeću Kancelariju za evropske poslove, već negde u budžetu troši 27 miliona dinara, od čega joj 13 miliona dinara, polovina ide na plate zaposlenih. To je ona malobrojna administracija u Vojvodini, koja će biti solidna ispomoć i podrška za korišćenje IPA fondova, a pre države Republike Srbije, koja će morati da se pojavljuje kao garant za ove kredite i fondove. Vojvodina će se kao AP koja ima infrastrukturu u kancelariji i Razvojnoj banci, pojaviti kao prava za korišćenje tih sredstava za razvoj regiona, ali će joj država Srbija morati da bude garant, jer jedino Narodna skupština donosi odluke o zaduživanju, iako ste vi eufemistički ovde, onim ne prenetim navodno i u sistemu davanja nadležnosti, to kao uokvirili zakon, pa će u trenutku kada Republika preuzme garanciju koju uvek piše kao prvi neopozivi jemac – platac, morati da izvršava obaveze koje ova banka preuzme, jer neće smeti da se regresira, odnosno naplati zagarantovane kredite kao kod drugih korisnika, jer Ustav garantuje AP da se ne može smanjiti deo kreditnih sredstava za Vojvodinu. Znači, kada se železnicama duguje, Republika može da blokira i ono što kao garant isplati, kada oni kasne, to neće moći da uradi kod AP Vojvodina. Upravljanje javnim dugom koje se ovde preuzima u nadležnost Vojvodine, delom, a biće podloga o čemu govorim je nešto što nije praksa nijedne zemlje. Pravo lokalnih samouprava da se zadužuje ne može da podrazumeva upravljanje javnim dugom, što će ovde Vojvodina imati. To samo znači da će ovo pridruživanje EU ići i to nije moj strah, to je već viđeni scenario, po paralelnom dvostrukom koloseku koji smo već jednom gledali. Imam zanimljivo pitanje – u ime čega Republika Srbija kao država prihvata kao ograničenje prijemom kredita od Međunarodne banke za obnovu i razvoj „Službeni glasnik“ broj 42, zajam 7651F, koji smo 2. juna ovde ratifikovali, od 34 miliona i 900.000 evra, gde država mora da smanji učešće svoje u finansijskom sektoru sa sadašnjih 17,29 na 10% u 2010. godini, kada su u pitanju banke. Nije tajni papir, ovo je obrazloženje zakona koji smo usvojili. U istom trenutku se dozvoljava AP Vojvodini, da kupuje, odnosno da osniva jednu razvojnu banku. Da li je to jedan sistem, da li je to jedan te isti zakon, je li ovo jedna država ili su ovo dvostruki kriterijumi, ili je ovo dvostruka primena jednog te istog zakona? Da čujem, da li neko ima odgovor na ovo pitanje, u vreme dok se Komercijalna banka sprema i već rezervišu pare da možemo da održimo učešće u skladu sa stranim investitorom u njenom kapitalu, država u ovakvoj nestašici i krizi obezbeđuje Vojvodini, rekla sam patentom izrade budžeta koji sada mogu iz Vojvodine da prodaju, licenciraju, zaštite ili šta već urade, dozvoljava se ono što se Republici Srbiji ne zabranjuje, nego ono na šta se ona obavezala. Da li je ovo jedinstveni finansijski sistem? Ako postoji ne klica koja nagoveštava problem, nego ako postoji već iznikao problem koji svoje gorke plodove svima nama nudi u dva koloseka o prioritetu zaduživanja i upravljanja dugom za koji će Republika garantovati, o čemu će govoriti neravnopravni položaj građana u okviru jedne države, onda je upravo to ova Razvojna banka i zato naš amandman treba usvojiti.
Iskorišćeno vreme od poslaničke minuta je osam minuta i 45 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo poslanikDragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, i ovaj član 11. nalazi se u ovom naslovu - Prostorno planiranje i regionalni razvoj. Morao bih da prokomentarišem nešto što je malopre gospođa Kolundžija rekla, a odnosi se na prethodni član 10. Poslednjih nekoliko dana, koliko traje rasprava o Predlogu zakona o prenosu nadležnosti i Statutu Vojvodine, nije retko bilo rečeno i u ovoj skupštini i u javnosti da opozicija nema argumente. Onda predstavnici vlasti izađu ovde i kažu da planiranje i poslovi planiranja i izgradnje sprovodiće se i obavljaće se u skladu sa zakonom. Voleo bih, gospođa Kolundžija nije tu, da mi bilo kod od predstavnika većine pročita gde je u članu 10. definisano da će prostorno planiranje na teritoriji AP Vojvodine da se radi u skladu sa zakonom. Upravo na tome insistiramo, da je to tendenciozno ispušteno. Ako pogledate tačku 1. člana 10, ovde ne možete da prepoznate nijedno načelo uređenja prostora koje ste vi usvojili usvajanjem Zakona o planiranju i izgradnji. Pogledajte koliko je taj član, odnosno ta tačka definisana nonšalantno i daje prostor za špekulacije i shvatanja na jedan, drugi ili treći način. Vi kažete - uređujete razvojno planiranje. Razvojno planiranje nije načelo planiranja, odnosno uređenja prostora Republike Srbije. To nigde ne piše u Zakonu o planiranju i izgradnji. To je jedno. U skladu sa ekonomskom politikom, šta znači ekonomska politika? Na koju kategoriju ekonomske politike se ovo odnosi? Na kraju piše - strategijom regionalnog razvoja Republike Srbije. Napisali ste strategiju malim slovom. To se ne odnosi na dokument - strategiju regionalnog razvoja. Šta to znači? To znači da nemate obavezu da poštujete ni strategiju koju ste doneli, a koja opet nije obavezujući dokument. Ako ste zaista hteli da radite to što priča gospođa Nada Kolundžija, trebalo je da kažete da će prostorni dokumenti, planski dokumenti na teritoriji AP biti doneti u skladu sa Prostornim planom Republike Srbije, koji opet nije usvojen poslednjih 30 godina zbog opstrukcije, odnosno 20 godina nije mogao da se donese zbog opstrukcije pokrajinskih organa. To smo vam rekli u načelnoj raspravi. Čijom strategijom regionalnog razvoja? Demokratske stranke, SPS, DSS, čijom strategijom? To ste trebali jasno da definišete, a ne da nam pričate kako će nešto da se radi u skladu sa zakonom. Sa druge strane, kakva su iskustva Srbije sa vašim odnosom te teze, u skladu sa zakonom, kada je planiranje i izgradnja u pitanju? Svedoci smo poslednjih deset godina. Godine 2003. Zakon o planiranju i izgradnji je donet uz promociju i na insistiranje DS. Promovisao ga je ministar Šumarac. Draga gospodo, taj zakon je i tada bio obavezujući, taj zakon je i tada stvarao neke obaveze i lokalnim samoupravama i pokrajinama i celoj Republici Srbiji. Od tada do danas u Srbiji je niklo pola miliona bespravno sagrađenih objekata. Vi nam pričate priču - u skladu sa zakonom. I po tom zakonu ste bili u obavezi da usvojite prostorne planove za sve lokalne samouprave na teritoriji Republike Srbije. Dan današnji registruje tek 20, 30% prostornih planova za opštine na teritoriji cele Republike Srbije. Istina je da ih je najviše u AP Vojvodini, ali svakako da to sve nisu dobile. Onda se postavlja pitanje i daje se odgovor - zašto Srbija stoji? Zašto Srbija ne može da se unapređuje i ne može da se razvija? Ovim članom 11. vi tu priču nastavljate. Moram da pomenem samo ono što se odnosi na "Metals banku", a nalazi se u članu 10. Tu banku ste gotovo već, u Pokrajinskoj skupštini, definisali i napravili. Nemojte sad da nas ubeđujete da ćete da je pravite u skladu sa zakonom. Član njenog upravnog odbora je čovek o kom smo juče, izvesni gospodin Šogorov, slušali priču o njegovim kriminogenim sklonostima. Šta se sve dešava? Sada nas ubeđujete da će sve to da bude u skladu sa zakonom, sa jedne strane. Sa druge strane, ponovo pitanje - šta će državna banka u tržišnoj ekonomiji? Da li je to u funkciji zaštite konkurencije? Čujemo da se sprema i taj zakon. Šta će tu, ako namere nisu, da jednog dana preraste u državnu banku, odnosno neku centralnu banku? Što se tiče člana 11, i tu može da se prepozna malicioznost onih koji su u Novom Sadu ovo spremali. Pazite sad ovo, definišete nadležnosti koje preduzimate, odnosno preuzimate od Ministarstva za planiranje i izgradnju. Izdajete dozvole za izgradnju i upotrebu objekata, da ne čitam dalje. Čiji će prihodi biti te dozvole, prihodi od izdavanja dozvola? Svakako, AP Vojvodine, ali će kao poverene poslove da ih finansira budžet Republike Srbije. Da ne čitam sada dalje šta su nadležnosti. Kako se to nisu setili kreatori ovog teksta da preuzmu obavezu da iz pokrajinskog budžeta finansiraju ili sufinansiraju izradu prostornih planova za jedinice lokalne samouprave i urbanističkih planova za jedinice lokalne samouprave, koji su sada po novom Zakonu o planiranju i izgradnju obaveza? Kako za to niste predvideli da preuzmete te nadležnosti? Niste, ali to govori o jednoj stvari da oni koji imaju secesionističke ambicije u Novom Sadu imaju potpunu podršku vas u Beogradu, DS i Borisa Tadića. Hvala.
Četiri minuta i 40 sekundi iskorišćeno je od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Zoran Krasić ima reč. Izvolite.
Onih 15 minuta, gospođo Čomić. Evo, član 11. je primer nečega što ne sme da se radi. Na vreme vas upozoravam da onaj koji je osmislio član 11. ukoliko vi budete glasali za ovo kako je napisano, verovatno bi morao da ide u zatvor. Evo zbog čega. Vi pod plaštom decentralizacije sprovodite u stvari deetatizaciju. O čemu se radi? Vi ste u oblasti građevinarstva i urbanizma i prvostepeni i drugostepeni postupak dali AP, organima AP. Autonomna pokrajina i građani imaju pravo u AP na tu vrstu samouprave, samo po određenim pitanjima iz neke oblasti, a vi ste celu oblast dali. Vi ste sada, ako prođe član 11. Predloga zakona, izvršili čin diskriminacije građana Republike Srbije, jer onaj u Pirotu kada se žali protiv rešenja, gde mu se ne daje građevinska dozvola, on se žali drugostepenom organu na nivou Republike. Gde se žali onaj ko je u Bečeju? On završava postupak u Novom Sadu, ne može da dođe do Beograda. Da li znate ko je agent Republike Srbije u postupcima pre Evropskim sudom za ljudska prava? Republika Srbija. Sada Republika Srbija treba da bude odgovorna za ono što je uradio Bojan Pajtić. Pravite državu u državu i dajete dokaze za to. Vi ste čak dali AP po ovom članu više od onoga što ostaje Republici Srbiji. Dali ste i ono što nema Republika Srbija i kažete - derani se zaigrali. Ne znaju šta znači koji sinonim za bilo koju reč. Evo vam dokaza, a imate još puno takvih članova, gde kažete - Srbija neće da postoji na teritoriji Vojvodine. Dali ste čak i ono što Republika nema i direktno ste prouzrokovali diskriminaciju građana da onaj iz Bečeja ne može da dobije zaštitu na nivou Republike u pitanjima iz nadležnosti Republike, u državnim stvarima. To ste zaustavili na pokrajinskom nivou, jer su praktično pokrajinski organi najviši organi državne vlasti na teritoriji AP Vojvodina. Eto, u šta ste se upleli. Zbog čega, zbog belog šengena. Sram vas bilo.
Dva minuta i 50 sekundi je iskorišćeno od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 11. amandman je podnela grupa od 19 narodnih poslanika Poslaničke grupe DSS. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Radojko Obradović.
Dame i gospodo narodni poslanici, sa članom 11. i ovim našim amandmanom, slična je situacija koju smo imali malopre sa članom 10, jer predstavnici vladajuće većine, u odbrani Vladinog predloga kao vrhunski ili jedini argument je da to nije u suprotnosti sa drugim važećim zakonima. Zakoni koji su u proceduri mogu da imaju elemente koji su u suprotnosti sa Ustavom, moraju da budu u skladu sa Ustavom, znači to može da se otkloni, moraju da budu u skladu sa zakonima, to se apsolutno mora ispoštovati, ali ta rešenja moraju istovremeno da budu i dobra. Može akt da bude u skladu i sa Ustavom i sa zakonom, a da to rešenje bude dobro, to vam je stvar sa razvojnom bankom. Očigledno da ta banka apsolutno nije razvojna, osim što se tako zove, očigledno da ta banka mora da posluje po važećim zakonima koji su izuzetno strogi i neće moći da ispunjava te funkcije. Prema tome, to rešenje apsolutno ne vodi ka dobroj banci i to rešenje nije dobro rešenje. Slična je stvar i sa članom 11. i sa nekim od tih nadležnosti. Oblast urbanizma i građevine, prostornog planiranja je oblast u kojoj se najveći broj nadležnosti predaje AP Vojvodini, ukupno 21. Naravno da je teško postići meru autonomije. Šta to treba da bude preneto sa republičkog na pokrajinski nivo? Kako da se obezbede sredstva da to funkcioniše? Kako napraviti paralelnu strukturu i kako napraviti strukturu koja na najbolji mogući način vrši svoj posao? Ovde postoji mogućnost i predloženo je da pokrajina izdaje građevinske dozvole za sve objekte koji su na njenoj teritoriji. Koji su to uopšte objekti? Kada pogledate Zakon o planiranju i izgradnji koji je usvojen pre nekoliko meseci, pokrajina preduzima nadležnost za izdavanje građevinskih dozvola za visoke brane i akumulacije, za nuklearne objekte, za stadione za veće od 10.000 gledalaca, objekte visine veće od 50 metara, objekte raspona većeg od 50 metara, aerodrome, putnička pristaništa, luke, objekte za proizvodnju električne energije. Prvo, kad pogledate sve tendere, na većini njih naši građevinske firme nisu mogle da učestvuju zato što nemaju reference, takvi objekti u Srbiji se nisu gradili. S druge strane, kada pogledate koji je to spisak objekata, potpuno je jasno da je u Srbiji privredna aktivnost mnogo veća nego što jeste broj ovakvih objekata, koji je izuzetno mali. U građevinarstvu apsolutno ne postoji pravilo trojno i to vi znate da nije ista stvar izdati građevinsku dozvolu za porodičnu kuću i za most raspona 200 metara. To su dve potpuno različite stvari i izdavanje građevinske dozvole nije polaganje vozačkog ispita. Vi treba da štiklirate 24 papira koji treba da se tu pojave, ili 26 i da kažete - to je u redu. To podrazumeva potpuno drugačiji pristup. Apsolutno je neracionalno napraviti na nivou Republike komisiju i telo koje može da se bavi ovako ozbiljnim stvarima i isto to napraviti na teritoriji pokrajine, ako znate da u toku godine imate izuzetno mali broj takvih objekata, ako to zahteva vrlo veliku tehničku osposobljenost i ako to zahteva značajna finansijska sredstva. S druge strane, ministarstvo angažuje za ovakve stvari stručnjake, a to će biti isti stručnjaci koji će onda morati da rade stručne poslove na dva mesta, a moraćete da imate paralelizaciju koja apsolutno vodi zapošljavanju novih ljudi koji neće imati šta da rade i to će sigurno samo podići troškove, u krajnjoj meri, podići i poreze za građane.
Minut i 50 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Mi smo predložili da se u članu 11. stav 1. briše tačka 1) koja predviđa da AP Vojvodina izdaje dozvole za izgradnju i upotrebu objekata čije je izdavanje u nadležnosti ministarstva nadležnog za poslove urbanizma i građevinarstva, a koji se u celini grade na teritoriji AP Vojvodina. Time nastavljamo u kontinuitetu borbu koju smo poveli negde u julu ove godine, kada je bio predlog zakona o uređenju prostora i gradnje, kada smo na član 138. tog predloga zakona podneli istovetan amandman. Naime, za nas je ovaj zakon o utvrđivanju nadležnosti i statut, o kome smo juče raspravljali, u stvari samo šminka statuta koji su u oktobru doneli DS i SPS u Skupštini Vojvodine. Ono je prava želja, ono će biti što je bilo u oktobru. Ovo su sada nekakvi fiktivni ustupci pred srpskom javnošću, a čak mislim da ste ovde svesno propustili nekoliko neustavnih odredbi, kako bi Ustavni sud imao šta da radi i kako bi on poništio poneku odredbu zakona i statuta i time bi svi vuci bili siti, a sve ovce na broju. Dakle, to je počelo još kada je građen autoput kroz Vojvodinu, kada su se separatisti u Vojvodini pobunili ko to ima pravo da u ime njihove Vojvodine odlučuje šta će da se gradi, kada, da izdaje dozvolu. Ne želim da vas stručno, u pogledu, ne samo vrednosti objekata, nego vrednosti izdate dozvole za pojedine objekte, uputim na to da bi to moralo da radi ministarstvo, ali bih želeo da vas podsetim da je aktuelni ministar iz Vojvodine, gospodin Dulić. Zamislite, mi imamo ministra iz Vojvodine koji uopšte nema nadležnosti u Vojvodini. To stvarno nema smisla. Nađite neku drugu formu, nekada neku saglasnost, neka se od AP Vojvodina pribavi mišljenje, ali da to tretira kao isključivo svoju teritoriju. Vlada Vojvodine tretira Vojvodinu kao svoju teritoriju. Na toj teritoriji gradiće se samo oni objekti sa kojima se saglasna vlada Vojvodine. Pravna zaštita se ostvaruje u vladi Vojvodine. Ne izda vam dozvolu, vi se njima žalite, a dalju žalbu nemate kome da podnesete. Izda vam nekakve uslove koji nisu u skladu sa onim što želite, vi nemate kome da se žalite. Država dođe do Dunava i kaže - izvinite, mi dalje nemamo nadležnosti u vezi izdavanja građevinskih dozvola. Jesu to kapitalni objekti i odgovaraće država kasnije za upotrebu tih objekata. Aerodrom, neki autoput, neka pruga, gasovod, desi se akcident i odgovara država, ne odgovara jedan region u toj državi. Još tim zakonom o gradnji uvedena je praksa da polako Vojvodina odvaja nekakve svoje nadležnosti. Slažem se, neka ima nadležnosti, ali potpuno isključuje državu u kojoj se nalazi, potpuno isključuje Republiku Srbiju iz tih nadležnosti. Još ćete da me ubeđujete da to nije separatistički akt u mnogim svojim članovima. Jeste. Nešto prikriveno, a nešto potpuno otvoreno, kao što je ovo - nadležnost za izdavanje dozvole.
Minut i 50 sekundi od vremena predsednika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Velimir Ilić, Zlata Đerić, Srđan Spasojević, Milutin Jeličić i Radoslav Mojsilović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman u istovetnom tekstu podneli su grupa od 19 poslanika poslaničke grupe DSS i poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković, pa narodni poslanik Dragan Stevanović.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, kada imate ovakav zakon koji je jedan pravni hibrid koji je proistekao iz statuta Vojvodine, onda u njemu može da se nađe zaista svašta. Iz onog sramnog petominutnog izlaganja gospodina Cvetkovića, mi nismo čuli ni jednu jedinu reč o ovom pitanju, a siguran sam da se gospodin Bradić danas neće uključiti u ovu raspravu. U članu 12. predloženog zakona predviđate da organi AP Vojvodina u oblast stanovanja rešavaju po žalbama, odnosno rešavaju u drugom stepenu. Stanovanje je ekskluzivno pravo lokalnih samouprava. Kolega Krasić je malopre jednom pravničkom argumentacijom obrazložio zbog čega treba prihvatiti amandmane na čl. 10. i 11, pa i ovaj član 12, jer zaista je nenormalno da republički organi budu potpuno isključeni iz ovog procesa. Mogu da razumem da ste hteli da napišete u ovom zakonu da će dva ministra, gospodin Dulić i gospodin Mrkonjić, iz dve sestrinske stranke, bratski da grade socijalne stanove po ceni od 500 evra u Vojvodini. Ako je to tako, onda je potpuno razumljivo da ih budući predsednik vlade Vojvodine gospodin Bojan Pajtić kontroliše. Podsećam i vas i građane Srbije da gospodin Pajtić upravlja sredstvima Fonda za kapitalna ulaganja u Vojvodini, a da ga ne kontrolišu ni organi Vojvodine, ni ono što je najtužnije, ne kontroliše ga ni ministar finansija, gospođa Diana Dragutinović, a radi se o milijardama dinara sredstava građana Srbije, ne samo Vojvodine. Zato gospodine Bradiću, pozivam vas da prihvatite ovaj amandman DSS i da se ova glupost briše iz zakona. Hvala vam najlepše.
Reč ima poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao i ova prethodna dva člana, SRS smatra takođe da i ovaj član treba da se briše i da nijedan od poslova koji se ovde predviđa ne treba da se poverava pokrajinskim organima kada je u pitanju oblast stanovanja. Razlozi su višestruki. Bilo bi jako lepo da čujemo nekoga od Vlade kakav je koncept posle svega ovoga za sprovođenje tog zakona o socijalnom stanovanju na teritoriji AP Vojvodine, s obzirom da je on dominantno poveren jedinicama lokalne samouprave, da se tu pokrajinske institucije ili pokrajinski nivo uređenja ova oblasti ni u jednoj svojoj tački ne pominje. Bilo bi lepo da čujemo nešto od predstavnika Vlade i o tome. Ali, kako je sve uređeno i na koji način što smo pokušali do sada argumentima da opišemo, tako je i ovo. S druge strane, kakav je odnos pokrajinskih organa prema poslovima i sferi stanovanja mogli ste čak i pre neki dan da vidite na televiziji, gde je žena sa 30 godina radnog staža stanovnik otvorene garaže hitne pomoći u Novom Sadu, a onda kao odgovor na sve to pi-ar te iste hitne pomoći kaže da Vojvodina nije u prilici da rešava poslove stanovanja, odnosno da nema sredstava, nema novca i da takvu sudbinu deli 300 radnika te ustanove o kojoj se radi. Čini nam se, i to ćemo namerno da ponovimo, da su argumenti zaista izostali od strane onih koji bi danas trebali da ih iznose, a ono čime su se služili da opravdaju i odbrane ovakav stav i ovakav dokument više je nego degutantno. Ovde ovaj zakon i ovaj statut su dovođeni u vezu sa decentralizacijom, tzv. decentralizacijom, dovođeni u vezu sa činjenicom da nema novca iz pristupnih fondova ukoliko se ovo ne sprovede, što zaista nije tačno. Voleli bismo da nam kažete ko nas obmanjuje – vi koji promovišete ovaj secesionistički akt ili EU koja se hvali da je do 2013. godine upravo iz predpristupnih fondova za Srbiju obezbedila milijardu i 300 miliona evra. Deo tih sredstava objektivno, kroz različite programe jeste potrošen u Srbiji, ali u ovom kontekstu interesantno je spomenuti još nešto – da paralelno sa podacima o utrošenim sredstvima iz predpristupnih fondova za Srbiju pored Srbije stoje i novci koji se troše kroz predpristupne fondove na teritoriji Kosova. Ne Kosova i Metohije u skladu sa Rezolucijom 1244, nego Kosova. I ako dovodite u vezu ovaj dokument sa predpristupnim fondovima on se na najeklatantniji način može dovesti u vezu tako što će pretpostavljamo, ne daj bože, od 2013. godine pored Kosova stajati i autonomna, odnosno pokrajina Vojvodina i da će se separatno uz Kosovo i za Vojvodinu, ne daj bože, odvajati sredstva iz predpristupnih fondova, a za te vaše nesrećne i nedostižne evropske integracije. Hvala vam.
Iskorišćeno je minut i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 13. i član 13. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milorad Krstin.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani, evo ja sam ispred SRS podneo amandman na član 13. da se kompletno briše i naslov iznad člana 13. jer piše reč „poljoprivreda“. Sećate se da smo mi doneli u maju izmene i dopune Zakona o poljoprivrednom zajedništvu i ovo je jedna prekretnica ili nagoveštaj ovog separatističkog statuta AP Vojvodine. Naime, ovaj član 13. ima sedam stavova. Kada pogledamo Zakon o poljoprivrednom zemljištu ili o zakupu poljoprivrednog zemljišta, od ukupno ubrojane sume 40% ide opštini ili gradu, 30% pokrajini i 30% Republici Srbiji. Ako samo pročitamo drugi stav koji kaže: „AP Vojvodina ostvaruje sredstva od korišćenja poljoprivrednog zemljišta na teritoriji AP Vojvodina u skladu sa zakonom i propisuje uslove i način raspodele korišćenja tih sredstava“. To se normalno sada odnosi verovatno na onih njihovih 30%. Međutim, u stavu 3. kaže se: „Obrazuje poseban budžet, fondove ili druge oblike organizovanja u koje se usmeravaju sredstva iz tačke 2) ovog člana“. Odgovorno tvrdim, onih 40% što će ostati opštini plus 30% pokrajini, i tvrdim da će i onih 30% posto što je Republici pripadalo od zakupa državnog poljoprivrednog zemljišta od sledeće godine ili po donošenju ovog Ustava neće više sigurno otići u kasu Republike Srbije. Apsolutno se ovaj član 13. kosi sa svim ovim što smo do sada donosili, a ticalo se Republike Srbije. Nažalost, ovde se neće zaustaviti Demokratska stranka, nažalost, nećete prihvatiti onu istinu koja je pred vama da je ovo separatistički statut, ali stav SRS je jasan, mi ćemo glasati protiv ovog statuta AP Vojvodine i protiv zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine. Sada, u sledećem članu 14, pošto već oduzimam vreme od poslaničke grupe, u stvari od dela od koga je još malo ostalo, reći ću dosta toga i o članu 14. koji je povezan sa članom 13. Amandmane SRS trebalo je apsolutno prihvatiti. Hvala vam.
Iskorišćen je minut od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, zaista je teško razumeti kako može da se tvrdi da je nešto separatističko ako je u skladu sa zakonom koji donosi Skupština Republike Srbije. Dakle, ono što se osporava u ovom stavu jeste da sredstva od korišćenja poljoprivrednog zemljišta na teritoriji AP Vojvodine je u skladu sa zakonom, dakle taj zakon donosi Skupština Republike Srbije i propisuje koji deo sredstava od te naknade ide lokalnoj samoupravi, koji deo ide pokrajini, a koji deo ide Republici. Tačka 3) kaže da se obrazuje poseban budžet, fondovi ili drugi oblici organizovanja u koji se usmeravaju sredstva iz tačke 2) ovog zakona, što znači sredstva koja su definisana republičkim zakonom i načinom na koji se određuje koji deo tih sredstava ide kom nivou upravljanja. Dakle, zaista ne znam kako neko može da kaže da u tome ima bilo čega separatističkog. Naprotiv, radi se samo o tome da je potpuno logično da lokalna samouprava, odnosno autonomna pokrajina na najbolji način može da raspodeljuje ta sredstva kako bi obezbedila osnovnu funkciju principa decentralizacije, a to je ravnomeran regionalni razvoj i ravnomeran razvoj lokalnih samouprava. Hvala.
Iskorišćeno je minut i 45 sekundi od vremena predsednika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podnela grupa od 19 narodnih poslanika poslaničke grupe „DSS – Vojislav Koštunica“. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Nikolić.
Vi, gospođo Nada Kolundžija, branite nešto što je neodbranjivo. Dakle, uhvatili ste se jedne fraze koja piše u svakom članu da će nešto biti u skladu sa zakonom. Da li će tog zakona biti, da li ga ima, kada će biti donet, kako će to izgledati apsolutno niko ovde ne može da da nikakvu validnu informaciju, pa ni vi. Šta će biti u međuvremenu, to ćemo uvideti. Upravo se na poljoprivredi vidi separatistička namera onih koji su ovo pisali. Znate li zbog čega? Zato što sam juče ministru Draginu postavio jedno pitanje, u skladu sa amandmanom koji smo podneli na ovaj član – da li će se agrarna politika u Vojvodini voditi u skladu sa nacionalnom agrarnom politikom, sa strategijom razvoja poljoprivrede i ruralnog razvoja? Nisam dobio decidan odgovor. Dakle, ako vi ne prihvatite ovaj amandman, gde su u članu 1. predviđa, to je amandman DSS, da se mera agrarne politike koja će se sprovoditi i mere ruralnog razvoja će biti u skladu sa agrarnom politikom i strategijom razvoja poljoprivrede Republike Srbije, onda o čemu mi ovde pričamo? Sve vlade, i posle 2000. i one pre 2000. godine, uvek su imale taj senzibilitet da za ministre uglavnom biraju ljude koji su sa područja Vojvodine. To je sasvim prirodno, jer je Vojvodina područje, region sa najintenzivnijom poljoprivrednom proizvodnjom. To je i bio odraz odnosa države prema poljoprivredi. Šta se sada dešava? Sada se razvlašćuje Republika, ostaje ministar iz Vojvodine, a mi ne znamo kakva će se agrarna politika voditi, odnosno agrarna politika koja će se voditi, verovatno neće biti u skladu sa nacionalnom politikom. Kada kažem da je ovo separatistički akt, to kažem iz sledećeg razloga, zato što ovde nema suštine. Suština, dragi građani, a naročito poljoprivredni proizvođači koji ovo gledate, jeste da je agrarni budžet u 2009. godini za 25% manji od agrarnog budžeta iz 2008. godine, pa je još dodatno smanjen sa 22 milijarde na 16 milijardi, pa je Fond za unapređenje proizvodnje od 4,5 milijarde već unapred potrošen, tako što su plaćene subvencije, dakle, jede se materija, jer taj fond se punio od povraćaja kredita koji su davani u proteklom periodu poljoprivrednim proizvođačima. Dakle, mi imamo ozbiljne probleme u agraru. Grana koja pravi uvozni i izvozni suficit od 600 miliona dolara, a naši poljoprivredni proizvođači, seljaci, su ti koji plaćaju cenu, odnosno oni nisu zadovoljni i država u njih ne ulaže onoliko koliko bi trebalo. Ta muka je zajednička i u Nišu, i u Novom Sadu, i u Subotici, i u Pirotu i u Užicu. Para nema, sve je manje, sve se lomi preko grbače poljoprivrednog proizvođača, a vi ovim želite da napravite dodatnu administraciju koja će živeti od tih seljaka. To je sramota, to nema veze sa decentralizacijom, to nema veze sa efikasnošću sistema, nema veze sa racionalizacijom. Zato kažem, ovaj akt, čak i u prisustvu gospođe Čomić, je separatistički akt.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćen je minut i 30 sekundi. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, pa narodni poslanik Ratko Vlatković, pa narodna poslanica Nada Kolundžija. Izvolite.
Trošim od vremena ovlašćenog predstavnika SRS. Gospođa Kolundžija je uvek za mene izuzetno inspirativni sagovornik. Gospođo Kolundžija, kada pogledate dotični član na kome se sada nalazimo, ne možete reći da ovih sedam tačaka predstavljaju pitanja iz oblasti koje su predmet regulisanja pokrajinske autonomije. Vidite da na kraju ovog člana ne postoji drugi stav, gde se kaže da se ovi poslovi prenose kao povereni državni oslovi, a tačka 1. do tačke 7. je sve ono što je već regulisano republičkim propisima koji se tiču poljoprivrednog zemljišta. Vidite kakav je mangupluk na delu. Sada vi pokušavate da nam kažete da su sva ova pitanja od tačke 1. do tačke 7. nešto što može biti predmet pokrajinske autonomije koja pripada građanima. Ali, to su pitanja koja su već sadržana našim poljoprivrednim zakonom. Niste stavili stav 2, da se oni poveravaju organima autonomne pokrajine, kao povereni poslovi. Vidite kakvo se zamešateljstvo pravi u tekstu koji vi predstavljate ovde. Znači, ide se sa sinonimima, ide se sa opisima, nije šija nego vrat, a zaključak jedini koji se nameće, kad se pročitaju ova dva vaša predloga, jeste samo jedan – ko glasa za ovaj zakon, ko glasa za odluku o davanju saglasnosti na statut autonomne pokrajine, on se zalaže da Srbija bude Beogradski pašaluk. To mora da vam bude jasno. Vašim sredstvima vam dokazujem vašu osnovnu nameru, cilj, ishod i rezultat koji može da se postigne na bazi ovakvih predloga zakona.
Od vremena predsednika poslaničke grupe iskorišćeno je minut i 45 sekundi. Reč ima narodni poslanik Vlatko Ratković. Izvolite.
Hvala, gospođo potpredsednice. Ako se analizira ili prosto pročita član 13. Predloga zakona, ne znam u bilo kojoj reči da li se može naslutiti bilo kakva tendencija separatizma. Ovo je prosto groteskno tako nešto reći. U čemu se ogleda secesionizam? U tome što autonomna pokrajina, preko svojih organa, u oblasti poljoprivrede i ruralnog razvoja, u skladu sa zakonom, osniva prognozno-izveštajnu službu, predlaže nadležnom ministarstvu uslove uvoza i izvoza određenih poljoprivrednih proizvoda, donosi, sprovodi i nadzire mere agrarne politike i mere ruralnog razvoja itd, ali sve u skladu sa zakonom. (Zoran Nikolić, sa mesta: Kojim zakonom?) Kojim zakonom? Zakonom koji donosi i koji jedino može da donese Republika Srbija. Dakle, imamo trenutno u našem pravnom sistemu čitav niz zakona u oblasti poljoprivrede i ruralnog razvoja i čitav taj set zakona je parlament je doneo u ovom sazivu. Što se tiče amandmana narodnih poslanika Poslaničke grupe DSS-Vojislav Koštunica, amandman ide na redukciju nadležnosti u oblasti poljoprivrede, tako što umesto sedam, kako to predviđa Predlog zakona, amandman predlaže četiri nadležnosti, pri čemu apostrofira da se mere agrarne politike i mere ruralnog razvoja realizuju, ostvaruju, u skladu sa strategijom razvoja poljoprivrede Republike Srbije. Strategija je akt egzekutive, odnosno izvršne vlasti, odnosno Vlade Republike Srbije. Strategiju usvaja Vlada. Ona je nižeg pravnog ranga u odnosu na zakon, kako to predviđa Predlog ovog zakona. Iz tih razloga predlažem da se amandman ne prihvati, odnosno smatram da je rešenje dato u Predlogu zakona celishodnije.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je dva minuta i 20 sekundi. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Poštovana predsedavajuća, ne znam ko je kome inspirativan, ali bih bila možda, možda i građani naročito bi bili zadovoljniji ako bi kvalifikacije, teške političke kvalifikacije, koje se upućuju bile bar nekim argumentom potkrepljene i ako je svođenje na Beogradski pašaluk sprovođenje Ustava koji je predvideo decentralizaciju i teritorijalnu autonomiju AP Vojvodine, onda problem imaju oni koji su tvrdili kako su najzaslužniji za donošenje odredaba Ustava, posebno kada se tiču pitanja autonomije Vojvodine. Ali, znam da je Srbiji pretilo zaista da se svede na Beogradski pašaluk politikom koju su zastupali oni koji sada tvrde da je ovo sprovođenje Ustava opasno po državu. Hvala.
Od vremena predsednika Poslaničke grupe iskorišćeno je minut vremena. Prijavljeni su narodni poslanik Zoran Nikolić, zatim narodni poslanik Zoran Krasić i narodni poslanik Miroslav Petković. Sva trojica budući govornici iskoristiće vreme poslaničke grupe. Izvolite [[Zoran Nikolić, sa mesta: Želim pravo na repliku.]] Da li želite da koristite vreme poslaničke grupe? (Zoran Nikolić: Ne želim da koristim vreme poslaničke grupe. Naše vreme je dragoceno.) Molim vas da se prijavite samo jednom. Ako uzastopno pritiskate taster za prijavu za reč to proizvodi posledicu da niste uključeni i da niste u prenosu. (Zoran Nikolić: Neću da koristim vreme poslaničke grupe.) Dakle, ne želite da koristite vreme poslaničke grupe. Da li želite da to kažete uz uključen mikrofon? (Zoran Nikolić: Ne.) Narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Gospođa Nada Kolundžija me za srce ujela. Tražio sam repliku, ali ako date repliku odgovorio bih.
Nemate pravo na repliku.
Treba da nas obavestite da je ukinuta replika.
Nije bilo osnova za repliku. Imate na raspolaganju vreme predsednika poslaničke grupe i vreme koje vam je na raspolaganju poslaničke grupe. Ne želite reč?
Ne.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? Ne. Na član 13. amandman je podnela grupa od 21 narodnogposlanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Mašić.
Ispred naše poslaničke grupe smo hteli da osporimo pravo AP i organima AP da donosi strategiju razvoja poljoprivrede samo za područje Vojvodine, kao i mere agrarne politike i mere ruralnog razvoja. To je u članu 34. statuta, o kome smo juče raspravljali, to je tačka 5, jasno stoji - donosi strategiju razvoja poljoprivrede, šumarstva, vodoprivrede, privrede i drugih oblasti iz nadležnosti AP Vojvodine. Upravo na temelju onoga za šta se zalažu, koliko vidim, i poslanici DS, da nešto što je regulisano republičkim zakonima treba da važi za celo područje Republike Srbije, podsetiću vas sve da smo upravo krajem maja, početkom juna usvojili Zakon o poljoprivredi i ruralnom razvoju i upravo tim zakonom je regulisano donošenje strategije razvoja poljoprivrede u Republici Srbiji, nacionalnog programa za poljoprivredu i nacionalnog programa za ruralni razvoj. Upravo zbog građana ću pročitati šta podrazumeva poljoprivredna politika i politika ruralnog razvoja Republike. Obuhvata mere i aktivnosti koje preduzimaju nadležni organi u cilju jačanja konkurentnosti poljoprivrednih proizvoda na tržištu, obezbeđivanje kvalitetne zdravstveno ispravne hrane, obezbeđivanje podrške životnom standardu za poljoprivrednike koji ne mogu svojom proizvodnjom da obezbede ekonomski opstanak na tržištu,obezbeđivanje podrške ruralnom razvoju, zaštite životne sredine od negativnog uticaja poljoprivredne proizvodnje. Poljoprivredna politika i politika ruralnog razvoja Republike Srbije sprovodi se realizacijom strategije poljoprivrede i ruralnog razvoja Republike Srbije, nacionalnog programa za poljoprivredu, nacionalnog programa za ruralni razvoj. Strategijom poljoprivrede i ruralnog razvoja Republike Srbije, to je u članu 4. navedenog zakona, određuju se dugoročni pravci razvoja poljoprivrede i to uspostavljanje tržišne ekonomije, povećanje profitabilnosti poljoprivrede Republike Srbije i briga o razvoju ruralnih oblasti. Strategija poljoprivrede i ruralnog razvoja Republike Srbije usklađuje se sa strateškim dokumentima Republike Srbije. Strategiju donosi Vlada na predlog ministarstva na period od najmanje deset godina. Gospodo, ako smo pre par meseci ovakav zakon utvrdili, gde je jasno definisano šta podrazumeva strategiju razvoja poljoprivrede, da se odnosi na celo područje Republike Srbije, koji je smisao da sada organima AP se daje pravo da donose nekakvu svoju strategiju? Da li možete reći šta u toj strategiji može biti i kojih elemenata više nego što je ovde definisano u okviru poljoprivredne politike i politike ruralnog razvoja za celo područje Republike Srbije ili elemenata koji su definisani za strategiju razvoja poljoprivrede? Ne, nema ništa nego jednostavno se udovoljava nekim političkim strukturama i zahtevima da se uspostavi ponovo nekakva specifičnost i osobenost poljoprivredne proizvodnje u AP Vojvodini. Gospodo, ne postoji nikakva specifičnost i osobenost. Tamo poljoprivredni proizvođači izuzetno teško žive, izuzetno teško privređuju i imaju iste probleme kao i poljoprivredni proizvođači u drugom delu Republike Srbije. Posebno je apsurdno, molio bih da bilo ko od vas ovde prisutnih detaljnije obrazloži tačku 7. ovog člana koja glasi: "Organi AP predlažu nadležnom ministarstvu uslove izvoza i uvoza određenih poljoprivrednih proizvoda". Objasnite mi šta to znači, da li će da znači da će organi AP da zabrane nekome da uveze nešto ili da izveze neki poljoprivredni proizvod ako proceni iz ne znam kojih razloga da li je suficit ili deficit na tržištu ili neki privredni moćnik, vlasnik neke mlekare ili klanice, ili ne znam ni ja, želi da uveze nešto, a sa druge strane može se narušiti sistem ukupne poljoprivredne proizvodnje u Republici Srbiji. Ovo je apsurdno i upravo smo predložili da se tačka 1. i tačka 7. ovog člana brišu, jer niti su u skladu sa ustavnim odredbama člana 183. o prenosu nadležnosti u oblasti poljoprivrede, niti su dobronamerne, niti su potrebne poljoprivrednim proizvođačima u AP Vojvodini. Hvala.
Tri minuta i 30 sekundi iskorišćenog vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Poštovana predsedavajuća, mislim da bi ova rasprava bila korektnija kada bismo govorili o onome što piše, a ne o onome što ne piše u ovom zakonu. U ovom zakonu u članu 13. u tački 1, za koju se traži amandmanom brisanje, nigde ne piše, ne može ni da se protumači da AP Vojvodina donosi strategiju poljoprivrednog razvoja. Ona samo donosi i sprovodi mere u okviru strategije koju donosi Republika Srbija. Ne znam zaista ne osnovu čega neko može da kaže - ove mere imaju pravo i donose lokalne samouprave. Dakle, i lokalna samouprava u okviru strategija koje su utvrđene na nivou Republike Srbije donose mere kojima sprovode politiku ruralnog razvoja. To je prva stvar. Druga stvar, u tački 7. istog člana za koji se traži brisanje, ne znam kako bilo ko reč "predlaže" može da tumače kao imperativ ili kao nešto što će narediti, odrediti ili naložiti ministarstvu da uradi. Ovde je vrlo pažljivo izabrana reč da u okviru ostvarivanja poljoprivrednog razvoja u AP Vojvodini može da predloži ministarstvu uslove izvoza koji bi odgovarali i AP. Dakle predlaže i time apsolutno nikoga ne obavezuje niti isključuje druge delove Srbije. Hvala.
Dva minuta je iskorišćeno od vremena predsednice poslaničke grupe. Za reč su se javili narodni poslanici Zoran Mašić i Zoran Nikolić. Koriste vreme poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Mašić. Izvolite.
Gospođa Kolundžija ne sluša šta pričam. Rekao sam jasno da je statutom o kojem smo juče raspravljali određeno kao nadležnost Skupštine AP da donosi strategiju razvoja poljoprivrede, šumarstva, vodoprivrede, privrede i drugih oblasti. U tom kontekstu sam govorio i smatram da tačka 1. nema smisla, ako imamo jednu strategiju razvoja poljoprivrede za celu državu onda je to dovoljno. Da li vi sada to hoćete da čujete i prihvatite, vi dalje insistirate na svojoj percepciji i čitanju i, sa druge strane, isto tako je smešno to što obrazlažete, ovo što piše u tački 7 - predlaže, pa da li će da predloži ili neće. Ako mislite da je dilema onda nemojte ni da predlažete da stoji tako, nego neka se izbriše ili nađite neku primereniju. Jasno stavite onda da ćete da tražite da ima pravo da direktno utiče. Ako mislite da je to bolje ili ako mislite da ne treba da stoji, onda brišite, onako kako smo predložili.
Minut i 10 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Zoran Nikolić ima reč. Izvolite.
Ovo je odličan primer. Gospođo Kolundžija, znam da vam nije lako, vas su ovde odredili da sedite i da branite nešto što je neodbranjivo. Dakle, sada se suočavate sa direktnim dokazima. Pokušavate da obmane javnost, da kažete da ne piše u zakonu da se ovde radi o strategiji, nego o merama agrarne politike. Podneli smo amandman da te mere agrarne politike budu u skladu sa strategijom koju donosi RS, a vi kažete da to ne piše nego u prvom stavu piše da će to biti u skladu sa zakonom. U Zakonu o poljoprivredi i ruralnom razvoju piše, a ono što je dodatno opterećujuće za vas i što nam daje pravo da kažemo da se ovde radi o separatizmu i separatističkim namerama jeste član 34. statuta, koji kaže da AP Vojvodina donosi strategiju razvoja poljoprivrede. Sada, ako će postojati dve strategije agrarne politike, onda je to sasvim jasno. Tvrdite da to tako neće biti, ali kada uporedite statut i uporedite zakon, vidi se da će to tako biti.
Minut iskorišćen od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija. Iskorišćeno je vreme predsednice poslaničke grupe, pa koristi vreme poslaničke grupe.
U statutu AP Vojvodina, u delu koji ima podnaslov - Pravni i drugi akti AP Vojvodine, član 19 - AP Vojvodina putem svojih organa donosi sledeće pravne akte: statut kao najviši pravni akt, pokrajinske i skupštinske odluke, pokrajinske uredbe, odluke, deklaracije, rezolucije, poslovnike, pravila, uputstva, naredbe, rešenja, preporuke i druge akte, niže od onoga što je statut. Najviši akt koji pokrajina donosi jeste statut AP Vojvodine, uz prethodnu saglasnost Skupštine RS. Kada se govori o nadležnosti Skupštine AP Vojvodine kaže se da donosi statut, pokrajinske i skupštinske odluke, skupštinske rezolucije, deklaracije, preporuke, zaključke i druge akte, utvrđuje osnove politike na nivou AP Vojvodine, vrši kontrolu itd. nad radom svojih organa. Kada je u pitanju poljoprivreda, on kaže ovako - donosi strategiju razvoja poljoprivrede, šumarstva, vodoprivrede, privrede i drugih oblasti iz nadležnosti AP Vojvodine. Dakle, iz nadležnosti AP Vojvodine. Ako je zakon kojim se uređuju nadležnosti propisao šta jeste nadležnost, onda u okviru te nadležnosti samo može da donosi strategije. Dakle, svaka opština može u skladu sa zakonom i nadležnostima koje su joj poverene zakonom da donosi strategije svoga razvoja, što ne znači da time preuzima ingerencije države, niti znači da su te strategije u suprotnosti sa strategijom koju donosi država u toj oblasti. Hvala.
Minut i 55 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Mašić, koji koristi vreme poslaničke grupe.
Uz svo izvinjenje gospođi Kolundžiji, moram da kažem da stvarno nemušto brani nešto što se ne može odbraniti. Gospođo Kolundžija, raspravljamo o zakonu o prenosu nadležnosti. U tački 1. članu 13. stoji - donosi, sprovodi i nadzire mere agrarne politike ruralnog razvoja. Znači, donosi, sprovodi mere iz Zakona o poljoprivredi i ruralnom razvoju. Pročitao sam šta podrazumevaju i donete su za celo područje RS. Sada kažete da statutom se donosi nekakva strategija razvoja samo za oblasti iz nadležnosti AP Vojvodine. Upravo što piše u tački 1, gde smo predložili da se briše, jer smatramo da ne treba ni da donosi, ni da sprovodi, ni da nadzire, jer imamo jedinstvenu agrarnu politiku i strategiju razvojaza celu državu usvojenu 2005. godine.
Minut iskorišćen od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanika Nada Kolundžija.
Zaista mi je žao, ali i gradovi i lokalne samouprave donose iste takve mere u okviru državne strategije i u okviru zakona i nadležnosti koje im ti zakoni donose. Žao mi je, ali to je prosto tako.
Petnaest sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su grupa od 19 narodnih poslanika poslaničke grupe DSS - Vojislav Koštunica i narodni poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milorad Krstin.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Nado Kolundžija, nisam podneo amandman na član 13. zbog vas da se briše, jer ste ga vi doneli. Imali smo ranije, 80-tih godina, Šogorova i Kmezića. Sada imamo samo Pajtića. Kako je jedan novinar napisao - historijski sporazum Cvetković-Čanak. Ma kakav Čanak. Vi u pokrajinskom parlamentu imate većinu od 120 poslanika. Ne treba vama ni Čanak, ni Savez vojvođanskih Mađara, ni Liga socijaldemokrata Vojvodine. To ću vam dokazati. Vi ste ga doneli, vi iz DS, a njima ste morali da ustupite, zato što vam trebaju ovde u republičkom parlamentu. O čemu pričate vi? U članu 14, dokazujem vam, kaže - AP Vojvodina preko svojih organa i oblasti korišćenja poljoprivrednog zemljišta u skladu sa zakonom rešava po žalbi protiv rešenja opštinske, odnosno gradske uprave na teritoriji AP Vojvodine. To je rešavalo, bilo koje probleme koji se dese prilikom zakupa poljoprivrednog zemljišta, recimo, rešavalo je Ministarstvo poljoprivrede. Ako Ministarstvo poljoprivrede, vodoprivrede, šumarstva Srbije smatra da zakup poljoprivrednog zemljišta nije u skladu sa Zakonom o poljoprivrednom zemljištu, ono ga jednostavno prekida. Nema prodaje. Sada ćete ovo preuzeti vi, Novi Sad i AP Vojvodina, buduća država. Još nismo uredili svoju državu, ne znamo granice, a imamo drugu državu koju ćete da napravite od ponedeljka. Vi, koji se dodvoravate onima koji su nas uništavali godinama. Vi ćete nama sada ovde da držite slovo da li smo ispravno rekli da se član 13. briše, naslov iznad člana 13. Čuli ste od gospodina Nikolića. Čuli ste šta radite. Sada sam vam dokazao da nastavak tog separatističkog statuta i ovog zakona vodi samo u novu državu. Preuzimate polako sve ingerencije od Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede. Nije tačno da ne preuzimate. Sve preuzimate, ali ovde ubacujete malo sitnica i mislite da će to da narod proguta, u stvari da će poslanici tako olako preći. Svaki materijal studiozno uradimo i to sa timovima koji pomažu, nažalost koje vi nemate. Imate tim koji se u pokrajini zove Pajtić. Zašto ne pošaljete finansijsku inspekcijsku službu jednom da vidimo šta se radi sa Fondom za razvoj u Novom Sadu, a posle za poljoprivredu. Ne možete. Niste moćni, imate čoveka koji razdire DS.
Minut je iskorišćen od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Nikolić, pa narodna poslanica Nada Kolundžija, zatim narodni poslanik Vlatko Ratković.
Mada sam imao pravo i na repliku jer me gospodin Krstin pomenuo, ali znam da je neću dobiti. Predlažemo da se član 14. briše. Vrlo slična argumentacija je kao i kada smo govorili o članu 12, vezano za prostorno planiranje, regionalni razvoj i izgradnju objekata. Apsolutno se oduzima ingerencija Ministarstvu poljoprivrede i nećemo imati identičan, odnosno istovetan postupak na čitavoj teritoriji Srbije. Dakle, dolazim iz Šapca, ne mogu da kažem samo Mačve, zato što je Mačva pretežno, ne nego izrazito poljoprivredno područje. Imate jakog poljoprivrednog proizvođača koji ima potrebu da uzme zemljište u zakup. Uzeće negde u Šumadiji i uzeće negde u Vojvodini i nastaće spor. On će dobiti jedno uputstvo i taj problem će s razrešiti putem odluke Ministarstva za poljoprivredu, ono što je u Šumadiji, a pitanje je kako će se razrešiti u AP Vojvodini. To je ono što je ovde problematično. Dakle, jednostavno, vi pravite od ove države, od građana ove države građane prvog i drugog reda. O tome se ovde radi. Preuzimaju se ingerencije. Postavlja se pitanje: s obzirom da Vojvodina jeste prostor sa najintenzivnijom poljoprivrednom proizvodnjom, čemu će onda služiti Ministarstvo poljoprivrede? Šta će biti ingerencija Ministarstva poljoprivrede? Na koju teritoriju će se odnositi? Na teritoriju Pirota, Šumadije? A apsolutno će sve ingerencije uzeti novosadska administracija koja će imati sada potrebu da zaposli dodatno lice, pa da dodatno optereti i stane na grbaču seljaku.
Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija, a posle nje narodni poslanik Vlatko Ratković.
Poštovana predsedavajuća, od svega što je gospodin Krstin rekao jedino je tačno da mi imamo većinu u Skupštini AP Vojvodine, kao što imamo većinu i u Republici Srbiji, što je potvrda da građani podržavaju našu politiku vezanu za primenu Ustava i ostvarivanje autonomije Vojvodine. Dakle, to je tačno. Ono što želim samo da kažem, na pitanje kako će se u različitim situacijama rešavati neki spor, da li u Vojvodini ili je u drugom delu Srbije – rešavaće se po zakonu, i na jednom i na drugom mestu. Hvala.
Iskorišćeno je 45 sekundi od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Vlatko Ratković ima reč.
Dakle, pod jedan, ovaj član ima dva stava. Prvi stav glasi da AP Vojvodina preko svojih organa u oblasti korišćenja poljoprivrednog zemljišta u skladu sa zakonom, rešava po žalbi protiv rešenja opštinske odnosno gradske uprave na teritoriji AP Vojvodine. Drugi stav glasi da se poslovi iz stava 1. ovog člana vrše kao povereni. Član 178. Ustava kaže da Republika Srbija može zakonom poveriti autonomnim pokrajinama i jedinicama lokalne samouprave pojedina pitanja iz svoje nadležnosti. To je što se tiče aspekta ustavnosti ovoga člana. Što se tiče celishodnosti, smatram da je rešenje koje je dato u Predlogu zakona takvo da ono pruža efikasnije i brže rešavanje sporova koji nastanu ili koji mogu nastati u oblasti korišćenja poljoprivrednog zemljišta. To ne znači da onaj ko je nezadovoljan rešenjem drugostepenog organa, u konkretnom slučaju, organa AP Vojvodine, on uvek ima mogućnosti da pokrene upravni spor u skladu sa Zakonom o upravnim sporovima pred Vrhovnim sudom Srbije. Kad se već govori o efikasnosti administracije, podsetiću da je pokrajinsko izvršno veće, odnosno pokrajinska administracija, kako se to kolokvijalno naziva, 97% predmeta rešilo u zakonskom roku. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je minut i 40 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Milorad Krstin koristi vreme poslaničke grupe.
Nemam pravo na repliku? Zašto? Bio sam pomenut imenom i prezimenom?
Nemate pravo. Da li želite da koristite vreme poslaničke grupe?
Koristiću. Hteo sam da pojasnim ovu situaciju. Znači, moj amandman na član 13. i 14. jasno govori da ćete vi već u 2010. godini, znači, vi, Demokratska stranka, već u 2010. godini preuzeti ingerencije koje pripadaju Republici Srbiji, Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede. To je očito. Ovo je primer iz poljoprivrede. To su vam kolege i rekle. Možete se braniti koliko god hoćete, ali, ovo je evidentno i ovo je ono što čini ovaj zakon o kome mi sad pričamo i na koga su podneti amandmani i novi statut Pokrajine Vojvodine – čini taj zakon separatistički. Rekao sam – nemamo li državu Srbiju sa jasnim granicama, mi pravimo drugu državu u sopstvenoj državi. Hvala.
Iskorišćeno je jedan minut od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija. Koristi vreme poslaničke grupe.
Potpuno razumem i uvažavam argumentaciju svakog ko smatra da ova država treba da bude uređena po principima nekim drugim. Ali, Ustav je rekao da je ova država uređena upravo po ovim principima. Dakle, mogu da kažem da postoje oni koji smatraju da su unitarne strogo centralističke države još uvek nešto što u savremenom svetu može da funkcioniše i da bude efikasno. To je moje duboko uverenje i uverenje Demokratske stranke – da samo decentralizovana vlast može da obezbedi ravnomeran regionalni razvoj i da može da obezbedi ubrzan razvoj zemlje. Tu se mi razlikujemo i ja to prihvatam.
Iskorišćeno je 50 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković, koristi vreme poslaničke grupe.
Ja ću u najkraće mogućem da komentarišem unitaristički odnosno centralistički pristup koji zagovara Demokratska stranka. Zašto je taj pristup drugačiji na nivou preduzeća, kompanija, a potpuno drugačiji na nivou države, na svetskom i na internom nivou? Čuje se, recimo, od najveće nacionalne kompanije „Telekom“, a pođimo od kompanija, recimo, NIS i svih ostalih, gde se vrši potpuna centralizacija nabavki trošenja, odlučivanja i to iz razloga efikasne upotrebe i alokacije sredstava kojima raspolažu kompanije. Zašto se u državi, kada donosimo ovakve zakone, ima drugačiji pristup, na to neka daju odgovor autori ovog statuta i zakona kojim se utvrđuju nadležnosti. Uverena sam da će građani znati da odgovore na ovo pitanje.
Iskorišćen je jedan minut od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ako ne, na naslov iznad člana 15. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? Ima reč narodni poslanik Zoran Mašić, pa narodni poslanik Dobrislav Prelić.
Želim da ukažem na apsurdnost razmatranja i amandmana koji dajemo i obrazloženja koja predstavnici Vlade, tj. ovlašćenog predlagača daju. Ovaj amandman je imao za smisao samo da se briše reč „veterinarstvo“ a da apsolutno ne dira u suštinu onoga što je definisano ovim članom. Da budem konkretan do kraja, ja sam predložio ovaj amandman, pre svega, kao diplomirani veterinar i doktor veterinarskih nauka, predsednik Odbora za poljoprivredu koji, valjda ćete razumeti, zna i Zakon o veterinarstvu. Žao mi je što ovde nema kolege Miše Marinkovića, mog kolege iz Demokratske stranke, da barem potvrdi da li sam u pravu u vezi onoga što je navedeno u okviru obrazloženja ovog amandmana, da u ovih osam tačaka, pobrojanih u ovom članu 15, nema ništa iz oblasti veterinarstva i ne vidim onda smisao da treba da stoji iznad člana 15 „Stočarstvo i veterinarstvo“, nego treba da stoji samo „Stočarstvo“. Ovo upravo i zbog veterinara i stočara. U okviru vremena koje imam, pokušaću najbrže da pročitam, pa da upravo ta javnost proceni da li sam u pravu ili ne. Znači, ovde stoji da AP Vojvodina preko svojih organa u oblasti stočarstva i veterinarstva, u skladu sa zakonom, donosi dugoročni program mera za sprovođenje odgajivačkog programa za teritoriju AP Vojvodine, u skladu sa jedinstvenim programom Republike Srbije. Odredba iz Zakona o stočarstvu: „Obrazuje naučno-stručni savet za stočarstvo“. Odredba iz Zakona o stočarstvu: „Donosi godišnji program mera za sprovođenje odgajivačkog programa“. Odredba iz Zakona o stočarstvu: „Daje saglasnost za korišćenje u reprodukciji kvalitetne priplodne stoke i … za teritoriju AP“. Odredba iz Zakona o stočarstvu: „Utvrđuje ispunjenost uslova rada na selekciji stoke na teritoriji AP“. Odredba iz Zakona o stočarstvu: „Određuje ovlašćenu odgajivačku organizaciju na teritoriji AP Vojvodine za vođenje selekcije u stočarstvu“. Valjda je i to odredba iz Zakona o stočarstvu: „Daje saglasnost ovlašćenim odgajivačkim organizacijama o poveravanju kontrole nad proizvodnjom u stočarstvu. Poslednja tačka, osam: „Prima i obrađuje dokumentaciju za dodelu podsticajnih i drugih sredstava iz budžeta u oblasti stočarstva“. Da li ima osnova ovaj amandman, da li ima osnova i da se prihvati? Predlagač daje obrazloženje – amandman se ne prihvata jer su rešenja u Predlogu zakona preciznija i celishodnija u skladu sa Ustavom i sistemskim rešenjima u predmetnoj oblasti. Zdrav razum nam vređate i zdravu pamet, ako je bilo osnova šta da se prihvati, onda je bilo osnova da se prihvati ova tehnička ispravka. Ni to niste spremni da prihvatite.
Jedan minut i 15 sekundi iskorišćenog vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 15. i član 15.amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić, koji želi reč. Izvolite. Reč ima narodni poslanik Dobrislav Prelić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 15. da se član 15. briše. Samo ću ukratko. U članu 13. piše u stavu 5 – preuzima osnivačka prava nad poljoprivrednim službama osnovanim na teritoriji AP Vojvodina. Šta to znači? Šta će da nam radi Ministarstvo poljoprivrede, vodoprivrede i šumarstva? Zbog toga ovaj član treba brisati. Na svaku izgovorenu konstataciju da je ovaj predlog utvrđivanja nadležnosti i statut separatistički DSse peca. Ovo su činjenice. Gospođa Nada Kolundžija je malopre rekla da je tačno da imaju većinu u Pokrajini i da je tačno da imaju većinu ovde. Gospođo Kolundžija, ovaj zakon o utvrđivanju nadležnosti i ovaj statut je cena te većine i to naši građani treba da znaju. Zbog toga DS i Boris Tadić kao nedonošče u krilu ljuljaju Nenada Čanka i te minorne političke partije koje ne znače apsolutno ništa na političkoj sceni Srbije. Svi smo imali prilike da vidimo nedvosmislene i jasne stavove u utorak ovde Nenada Čanka po ko zna koji put. Taj čovek je otvoreno rekao ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije – da se on pitao ne bi bio statut Vojvodine već ustav Vojvodine. Odštampao čovek kalendar gde je Šabac u Vojvodini. Odštampao čovek pasoš, a moram da kažem, gospođo Čomić, u nekim momentima ste i vi predsedavali i niste ga opomenuli, ali zato prethodna dva dana verovatno brutalno ponašanje, nepoštovanje Poslovnika i kažnjavanje poslanika SRS.
Narodni poslaniče, upozoravam vas da ne kršite član 104, da ne iznosite neistine i da se držite dnevnog reda. Izvolite, nastavite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj statut Vojvodine i zakon o prenosu nadležnosti je u stvari reket DS i Borisu Tadiću. Na predsedničkim izborima i na izborima održanim 11. maja sami ste rekli, gospođo Kolundžija, o većini i posebno ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Moram da vas podsetim. Da li je tačno sve ovo što sam rekao za Nenada Čanka i da su njegovi stavovi apsolutno jasni, pre svega separatistički? To što se nama onemogućava da iznesemo pre svoje mišljenje…
Narodni poslaniče, drugi put vas upozoravam da je nedopustivo, koristeći pravo u raspravi o pretresu, da zloupotrebljavate poslaničko pravo na politički stav, iznosite neistinu da vam se ne dozvoljava da govorite o svojim političkim stavovima. Ne ulazim u to da li vi razumete ili ne koliko je to ozbiljna optužba za državu Srbiju, Narodnu skupštinu kao instituciju u državi Srbiji. Molim vas da to ne činite sa drugim upozorenjem zato što šteta koju time pravite, osim što je neistina, jeste šteta za instituciju u celini. Nastavite ako želite.
Zamolio bih vas, gospođo Čomić, minut ste vi pričali, ako hoćete da budete korektni da to vreme ne računate u vreme koje sam izlagao.
Narodni poslaniče, ni u jednom slučaju kada sam u obavezi da primenim član 27. i primenjivala član 101. davala uputstva i prekidana narodne poslanike, nikada nijedan narodni poslanik nije ostao uskraćen za vreme koje mu je po Poslovniku na raspolaganju. Želite li još da govorite? (Da.) Molim vas da se prijavite ako želite. Daću vam reč, samo da vam kažem, pošto je na ekranu bilo da je u pitanju potrošeno vreme četiri minuta i 33 sekunde, od toga je dva minuta koje vam je na raspolaganju kao podnosiocu amandmana, a od dva minuta i 33 sekunde koje smo svi videli, minut je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Dakle, sada nastavljate da koristite vreme poslaničke grupe. Izvolite.
Na samom kraju hteo bih da se zahvalim svim građanima koji su u prethodna dva dana uputili jako veliki broj pisama, poziva i poruka poslanicima SRS na podršci da istrajemo u svojim namerama da dokažemo šta želi vladajuća koalicija sa ovim statutom Vojvodine da uradi građanima Srbije. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je 25 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Poštovana predsedavajuća, razlozi koji su navedeni kao obrazloženje za amandman kojim se traži ukidanje člana 15. apsolutno nigde ne stoji u članu 15. Dakle, član 15. zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodini nigde ne sadrži osnivačka prava. Dakle, to apsolutno nije sadržaj ovog amandman. Pretpostavljam da je onda i logično da je odbijen ovaj amandman jer razlozi zbog kojih se traži ukidanje nemaju veze sa sadržajem. Ko koga drži u krilu, to je sad posebna tema i što se DS tiče, DS drži u krilu sve građane ove zemlje, a to što iz vašeg krila i vaši beže je nešto oko čega vi treba da se zamislite.
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Zoran Krasić traži repliku. Nemate pravo na repliku. Narodni poslanik Dobrislav Prelić, da li želite da koristite vreme poslaničke grupe? (Ne.) Da li još neko želi reč?Narodni poslanik Velimir Ilić želi reč. Narodni poslanik Velimir Ilić na raspolaganju ukupno vreme predsednika poslaničke grupe i dva minuta i 20 sekundi od vremena poslaničke grupe.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, osećam se uvređen i povređen, kao i mnogi građani Srbije, kada čujem ovakvo jedno mišljenje šefa poslaničke grupe ZES. Poslanik SRS je rekao precizno, pomenuo je nedonošče koje se drži u krilu, a gospođa je rekla da svi mi smo u krilu DS, što nije tačno. Ne znam nijednog iz Nove Srbije koji bi pristao da bude u tom krilu, a ni ja lično kao građanin, ni mnogi građani širom Srbije. Prema tome, ovo jedna uvreda i poslanika i mnogih građana Srbije. Ispada da smo mi neka nedonoščad pa da nas oni drže u krilu. Tako sam razumeo, možda sam pogrešno shvatio, ne znam, ali vrlo nekorektno od gospođe Kolundžije. Nije lepo da se tako obraćamo jedni drugima. Ovde ima amandmana koji su podneti i koji su veoma precizni da jedan izuzetno štetan zakon, štetočinski zakon za Srbiju se popravi. Budite srećni što je opozicija prihvatila u krajnjoj soluciji da nešto što je izuzetno štetno, nekvalitetno popravlja i zalaže se i izuzetno trudi da ga popravi. Međutim, vi to blanko odbijate, ne želite nikakve ispravke. Tako suvereno se ponašate, prema tome radite, terajte ovu priču do kraja, ali sramota je, pogledajte, parlament je prazan. Ljudi su vas pustili da ovo odradite do kraja, poslanici su vas pustili. Narod je izuzetno zabrinut zbog svega ovoga, i građani Vojvodine, i građani Srbije. Ovde slušamo neke lidere, neke iz minornih partija koji žele, koji traže da se neke stranke, neki poslanici zabrane. On bi da nas eliminišu, da nas izbrišu da ne postojimo, da ne može niko da se suprotstavi nikome verbalno, da iznese svoje stavove, svoje mišljenje. To je demokratija za koju smo se celog života borili. Nemojte više pričati jednu šuplju priču koja ne pije vodu. Vi ste za evropskuSrbiju, a mi nismo. Mi smo više od vas za evropsku Srbiju. Pogledajte Nemačku, ona se ujedinjuje. Ljudi brišu granice, a vi sve više delite i sve više podela. Sramota je, juče sam bio na Kosovu, u Leposaviću sam video takvu situaciju, tolike podele među Srbima. Zamislite, građanin otvori rokovnik koji dele tamo lideri vladajuće koalicije i u rokovniku pet evra. To je ponižavajuće. Donosili su i pokazali su mi.
Narodni poslaniče, molim vas da rokovnik, evropske integracije, lidere, sve dovedete u vezu sa amandmanom o kojem raspravljamo.
Samo momenat, molim vas, mi želimo nešto da popravimo, da pomognemo koliko možemo, ali vi ste otprilike nepopravljivi. Ne vredi, ne možete na remont, ne možete na popravku. Morate da odete u paketu. To je nešto nepopravljivo, mora da se reciklira, razumete. Znači, ne može. Prema tome, meni je jako žao. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, podsećam vas na član 103. koji govori o obavezi narodnih poslanika da govore o dnevnom redu, važi za sve nas. Sve to što ste do sada u tri minuta izlagali, molim vas da dovedete u vezu sa amandmanom na član 15. koji glasi - da se taj član briše. Molim vas.) Gospođo predsedavajuća, meni je jako bilo ružno kada smo slušali onog doktora veterinarskih nauka. Čovek je branio amandman potpuno opravdani, da se tehnički nešto popravi i dotera, naravno, vi ni pod razno nećete da prihvatite. Ljudi iz struke predlažu nešto. Ovde imamo naše mudrice i sveznalice koji sve znaju. Oni se u sve razumeju, i u veterinu, poljoprivredu i sve živo, šta god dođe, Ustav. Juče smo slušali laike koji tumače Ustav, Ustavno pravo. Ne mogu da shvatim, ne treba nam nikakva institucija više, dovoljni ste nam vi. Šta će nam Ustavni sud? Gospođa Nada Kolundžija juče je tumačila Ustav na njen način. Ovde nam je očitala lekciju u replikama itd. Šta će nama Ustavni sud? Žalosno je slušati ljude iz struke koji se izuzetno trude da nešto ipak, koliko-toliko dovedu u red, jer će to sutra proizvesti hiljade novih problema. Imaćemo velike probleme i meni je jako žao posle ove sednice, Srbija će dobiti hiljadu novih problema. Videćete vi ovaj prenos nadležnosti, dupla javna preduzeća, jednostavno, to je tehnički nemoguće. Bog nas ne može raskusurati i uvesti u red. Prema tome, Srbija je u velikim problemima, a mi svaki dan fabrikujemo nove probleme. Umesto da ih rešavamo, da ih analiziramo, da ih dovodimo u red, umesto da neko sjedinjuje ovaj narod u ovoj našoj agoniji koja je u ovom momentu zadesila Srbiju, ona se sve više deli, sve više razjedinjuje, šikanira, odbacuje. Veoma je ružno ponašanje prema pojedinim narodnim poslanicima, čim otvore usta, odmah krenete na njih. Molim vas lepo, da li mi možemo nekada iskoristiti vreme, pa neka narod presudi. Možda mi govorimo gluposti. Možda govorimo nešto što narod ne želi da čuje i on će kazati - bože me sačuvaj od ovih ljudi koji to govore. Ali, obrnuto je. Vi nas odmah presecate, ne date, ispravljate, prekrivate itd. Prema tome, pustite malo da se otvori rasprava. Pustite malo polemike, pustite malo da argumentujemo. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, upozoravam vas sada na član 103. Poslovnika koji obavezuje i mene i vas. Kaže jasno da je narodni poslanik obavezan da govori o dnevnom redu sa punim poštovanjem i razumevanjem. Molim vas, amandman po kojem ste se javili da diskutujete glasi - naslov iznad člana15. i član 15. se brišu. Sve to što ste rekli, da dovedete u vezu sa amandmanima, molim vas.) Treba brisati. Pametnije je brisati nego praviti probleme sa tim postojećim zakonom, kako ga vi predlažete. Ne mogu da shvatim, da vi toliko nadležnosti želite da prenesete. Toliko razvlašćujete Vladu Republike Srbije. Razvlašćujete javna preduzeća. Toliko pravite duplu administraciju, a pričaćemo sutra o tome, da je ipak glomazna administracija, da je skupa država itd. Prema tome, stvarno vas molim da me saslušate. Urazumite se. Odslušajte malo. Nekad je teško slušati istinu, ali šta ćete na takvom ste mestu. Urazumite se. Razum mora da pobedi. Nemojte sada da se vi razumete u stočarstvo i veterinarstvo, bolje od ljudi koji su ovde izuzetno stručni. Ako se čovek legitimiše kao doktor nauka koji predlaže nešto što je veoma praktično, a kaže da ovaj član treba brisati, jer će napraviti hiljade problema, razmislite malo o tome. Dajte mu bar da iznese argumente, a ne odmah iseći, reći - ne može i ne dozvoljava se. Prema tome, neka vam je bog u pomoći sa ovim zakonom. Ali, verujte, ovo ne vodi na dobro i ovo što odbijate glatko sve ove amandmane i to ne vodi na dobro. Jednostavno, napravićemo u ovom parlamentu niz neprijatnosti. Juče je bila jedna neprijatnost. Zamislite kada jedan poslanik, vrlo ozbiljan poslanik, jedna gospođa, da sam recimo bio ja, ili neko drugi, možda bi nas drugačije posmatrali, ali jedna gospođa, ozbiljna majka dođe i reaguje na nešto, na neku nepravdu. Prema tome, nemojte tako, molim vas. Urazumite se i saslušajte malo, ipak nas je jako malo ostalo ovde iz opozicije. Ako treba i mi ćemo izaći, pa budite sami. Sve ovo proturite. Vi ćete ovo danas završiti, u ponedeljak izglasati, a već od utorka će biti milion novih problema. Videćete kako će sve to funkcionisati.
Od vremena predsednika poslaničke grupe iskorišćeno je sedam minuta i 30 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podnela grupa od 19 narodnih poslanika poslaničke grupe Demokratska stranka Srbije - Vojislav Koštunica. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodi poslanik Zoran Nikolić.
Zahvaljujem. Gospodine ministre, obratite pažnju na moje izlaganje vezano za ovaj član 15. koji se tiče stočarstva i veterinarstva. Imam utisak da ćete neke stvari i razumeti. Prosto je fascinantno kako gospođa Nada Kolundžija brani zakon, Ustav, kako nam ovde argumente koje iznose narodni poslanici koji ukazuju na separatistički duh ovih mera, ona uspešno brani zakonima, tako što se na te zakone ne poziva i Ustavom, a opet se ne poziva na konkretne članove. Zaista, i to je sad poenta i koju će ministar razumeti, zaista se divim kako vi zaista znate te zakone, kako prožimate ustavnu materiju. Čovek prosto može da ne zna istoriju, ali marksizam, to jednostavno mora da se zna. Ovo je moj apel Kasacionom sudu koji treba da predloži još pet članova Ustavnog suda, da za člana Ustavnog suda predloži upravo gospođu Nadu Kolundžiju. Mislim da bi vam uloga tog sudije Ustavnog suda jako lepo stajala i mislim da onda zapravo, apsolutno nemamo razloga da se brinemo o ustavnosti i zakonitosti ovog zakona, jer pošto je evidentna činjenica da imate većinu u pokrajinskom parlamentu, takođe je evidentna činjenica, da imate većinu i u ovom parlamentu. Apsolutno ne sumnjam da kada budete izabrani za člana Ustavnog suda, da ćete voljom većine ovog parlamenta biti izabrani i za predsednika suda, odnosno Ustavnog suda. Time poručujem svim poslanicima i građanima da apsolutno u krilu DS i Ustavnog suda, na čijem čelu će biti nezavisni ekspert za ustavno pravo, gospođa Nada Kolundžija, mogu mirno da spavaju. Ne pravi se država u državi i ovo nisu separatistički akti. Tako je bilo u "Varljivom letu" 1968. godine, tako je i u varljivoj zimi 2009. godine, u zemlji Srbiji.
Dvadeset pet sekundi iskorišćenog vremena poslaničke grupe, uz podsećanje narodnom poslaniku da smo svi obavezni da poštujemo član 103. za ubuduće i da govorimo o temi dnevnog reda. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, i uvek u očaju zbog nedostatka argumentacije poseže se za diskvalifikacijom. Podsećam da svih 250 narodnih poslanika ovde govori o svim temama i ima jednako pravo da raspravlja o temama koje su na dnevnom redu. Ko je merilo čijeg znanja i inteligencije i kako može da izmeri tuđe znanje i inteligenciju? Mislim da je ograničeno njegovim sopstvenim znanjem i sopstvenim naporom i željom da dokuči koliko neko drugi može da zna. Hvala.
Vreme 45 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Na naslov iznad člana 16. i član 16. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Škrbić.
Dame i gospodo narodni poslanici, i naravno poštovani građani Srbije, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam taj amandman - na naslov iznad člana 16. i član 16. da se brišu. Kada bih mogao i morao u jednoj rečenici da obrazložim zašto sam naveo da se brišu naslov i član 16. oni koji razumeju i koji su stručni u onom pravnom delu, u Srbiji, a ima ih dosta, jer se javljaju svakodnevno ovih dana kada raspravljamo o ovoj temi, to bi glasilo, jednostavno u jednoj rečenici - vezano je za Ustav i svi bi bili zadovoljni i razumeli. Predlog zakona je u suprotnosti sa članom 1, 2, 4, 8, 9, 179, 182, 183, 185. Ustava Republike Srbije. Oni koji to osećaju i znaju, a to je pravna stručna javnost Srbije, pogotovo ljudi koji su stručni, a žive u Vojvodini, daće meni za pravo što sam obrazložio ovako ovaj amandman. Mi iz SRS smatramo da je potrebno problematiku vodoprivrede urediti na republičkom nivou. Ovaj član govori o vodoprivredi kao jednom delu ovoga predloga zakona. Videćete da će kao sekundarna posledica svega što će da se desi biti neviđeno urušavanje integriteta, kredibiliteta, digniteta i ugleda Voda Vojvodine kao neozbiljne, nestručne i verovatno raskolom razjedinjene institucije koja brine o veoma važnim i ozbiljnim stvarima za područje Vojvodine. Sve to skupa je najmanja šteta i o tome treba duboko da se zamisle osnivači, javnost Vojvodine, korisnici usluga i stranke i partije koje kadriraju u ovoj oblasti, čiji kadrovi treba da rešavaju probleme koji su do sada evidentirani u ovoj oblasti. Šta se dešava u stvarnosti? Ovo je istina što ću sada da iznesem. Izbori koji su raspisani u opštini Odžaci za 24. januar pokazuju pravu istinu svega ovoga. U zadnjih nekoliko nedelja, upravo u Vodoprivredi u toj jedinici ili ispostavi u Odžacima je zaposleno sedam novih radnika, članova DS. Imena neću da navodim. Oni ujutru u osam sati dođu, popiju kafu i odu i niko ne sme, niti iko zna gde se nalaze, a primaju veoma solidnu i veliku platu. Nekom drugom prilikom ću da imenujem i da navedem imena tih ljudi, a potvrdu moje izjave mogu da daju svi zaposleni u toj ispostavi Vodoprivrede. Prva dimenzija štete je nesaglediva, jer ljudi, ti neviđeni novi kadrovi, neviđenim talentom za komplikovanje, uspevaju da naprave velike probleme, a prava dimenzija štete je nesaglediva opasnost za odbranu i za sistem odbrane od poplava Vojvodine, koja od funkcionisanja tog sistema životno zavisi. Doći će se u situaciju da će ovo isto vodoprivredno preduzeće morati da poništava svoje do sada nedavno donete odluke i sama da zakomplikuje još više svoju situaciju. Moguće je da se tim prestruktuiranjem, neodgovorna poigravanja dece, na osnovu ovoga što sam malopre izneo, kojima se neće znati ni svrha ni cilj, a posledice dovođenja u stečaj tih ispostava vodoprivrednih preduzeća, koji su već izveli neke radove, ali radove ne mogu da naplate od države, biće još pogubnija i katastrofalnija. Desiće se još veća nezaposlenost i jaz među građanima višenacionalne Vojvodine. Upravo ova posledica je motiv. Pisani su neodgovarajućim tonom, ali je ono jedna gorka reakcija i tu u ovoj oblasti ne sme da bude kriminala, nameštanja, mešetarenja i neozbiljnosti, jer u vremenu u kojem živimo s pravom se pitamo i brinemo da li se to namerno dešava, namerno urušava zbog nekih drugih ciljeva. Žao mi je što nemam više vremena. Mislim da imam još jedan amandman, pa ću pokušati da se dopunim u drugom amandmanu.
Tri minuta i 10 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Poštovana predsedavajuća, i u raspravi o amandmanima jasno je da se u Odžacima pripremaju lokalni izbori, te je tako to više tema od samog amandmana. Amandman na član 16. glasi da se naslov iznad člana 16. i član 16. brišu. Obrazloženje za brisanje ovog amandmana jeste da je član 16. zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine neustavan. Zbog toga ću opet da se vratim Ustavu, rizikujući da neko kaže da se previše držim Ustava. Član 12. kaže: "Državna vlast ograničena je pravom građana na pokrajinsku autonomiju i lokalnu samoupravu". Član 183. Ustava Republike Srbije kaže: "AP u skladu sa zakonom uređuju pitanja od pokrajinskog značaja u oblasti", pa pod tačkom 2) "vodoprivrede"; dakle, vodoprivrede, što jeste naslov, koji traži da se briše i što jeste sadržaj člana 16. zakona o utvrđivanju nadležnosti. Hvala.
Minut i 25 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Vlatko Ratković.
Citiraću deo, jedan segment člana 20, ali ne zakona o utvrđivanju nadležnosti AP, već drugog zakona, a to je Zakon o lokalnoj samoupravi, koji je usvojila ova skupština. U članu 20. u stavu 1. tačka 5) kaže se da opština preko svojih organa u skladu sa Ustavom i zakonom obezbeđuje obavljanje i razvoj komunalnih delatnosti, prečišćavanje i distribuciju vode, prečišćavanje i odvođenje atmosferskih i otpadnih voda, proizvodnje i snabdevanje parom i toplom vodom, linijski i gradski prevoz itd. Zakon o lokalnoj samoupravi,na osnovu Ustava odredio je nadležnosti lokalnih samouprava, u oblasti vodoprivrede. Iz ove nadležnosti, iz ovog delokruga kojih ima, a koje konzumiraju sve opštine na teritoriji Republike Srbije, ne proizilazi nijedan zaključak, niti indicija da ima separatizma, zato što je jedinica lokalne samouprave nadležna u oblasti vodoprivrede. Zahvaljujem.
Jedan minut i 18 sekundi iskorišćeno je od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podnela grupa od 19 narodnih poslanika poslaničke grupe Demokratska stranka Srbije. Da li neko želi reč? Narodna poslanica Milica Vojić-Marković, pa narodni poslanik Zoran Babić. Sledeći amandman. Izvolite.
Gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, dakle, član 16. se odnosi na nadležnost AP Vojvodina u oblasti vodoprivrede. Naravno, tekst koji je predlagač predložio u ovom predlogu je protivustavan i uopšte ne odgovara pravnom sistemu Srbije. Šta je protivustavno u tom članu? Evo, odmah ću da krenem, stav 1. tačka 1) napisali ste: „Autonomna pokrajina uređuje vodoprivrednu delatnost za teritoriju AP Vojvodina“. To je, naravno, suprotno članu 97. Ustava Srbije. Odmah prvi stav: „Republika Srbija uređuje“, znači nadležnost Republike je da uređuje zakonima određenu oblast, neku materiju iz neke oblasti. To ne može da bude nadležnost autonomne pokrajine. Imate sad nadležnost autonomne pokrajine u Ustavu, član 183. Tu nećete naći da postoji način da uređujete nadležnost, ali to što vi neprekidno u mnogim članovima, ja ću o nekoliko govoriti, pominjete da autonomna pokrajina treba da uređuje neku oblast, pokazuje samo jedno - da je to prvi korak ka pravljenju nove države koja će zakonima uređivati na svojoj teritoriju svoje oblasti i potpuno pokazujete da je strah građana osnovan, jer to jeste vaš cilj. Da li vi možda na ovaj način, kako ste predložili član, legalizujete nešto što AP radi već nekoliko godina, a ni jedan ministar koji se bavi vodoprivredom, a svi su iz AP Vojvodina, na to ne reaguje, iako je to njegova dužnost? Svi međunarodni tokovi u Vojvodini, Dunav, Tisa, Tamiš, prema međunarodnim konvencijama, to je oblast koju uređuje Republika. Vojvodina to radi i dan-danas. Niko o tome reč ne govori. Dalje, imate otvoreno pitanje Kovinske ade koja se nalazi preko puta Smedereva, a nekim čudom je, iako, prema međunarodnim konvencijama, granica na rekama ide maticom i granica, tako postavljena, ta Kovinska ada pripada Smederevu, a nekim čudom se ona našla u Pančevu. Da li legalizujete to ovako napisanim članom?
Dvadeset sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Poštovana predsedavajuća, o tome da li je nešto protivustavno, mislim da treba videti da li je Ustav omogućio da Republika Srbija neke nadležnosti poveri AP. U članu 178. „Republika Srbija može zakonom poveriti autonomnim pokrajinama i jedinicama lokalne samouprave pojedina pitanja iz svoje nadležnosti“. U članu 16. poslednji stav: „Poslovi iz stava 1. do 6. ovog člana vrše se kao povereni poslovi“. Dakle, to je u skladu sa Ustavom.
Četrdeset i tri sekunde je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ipak se obraćam građanima, pošto su oni veći eksperti za ustavno pravo od ljudi iz DS koji su ovo napisali. Vrlo jednostavno, gospođo Kolundžija, nije teško da se shvati, ne treba neki veliki napor, kao što nije potreban veliki napor da se bude fin, nije potrebno ni mnogo da se čovek muči da bi shvatio neke stvari. Čitam vam opet Ustav, na način da ga svi shvate. „Građani ostvaruju pravo na pokrajinsku autonomiju“. Ništa sporno. Član 177. kaže: „Pitanja…“, ne oblasti, nego pitanja, nešto pojedinačno iz neke velike oblasti, neka velika oblast ima 675 pitanja, Ustav kaže da nekoliko pitanja od tih 670 mogu da budu predmet ovakvog zakona, znači to pitanje ili skup tih pitanja koja se na svrsishodan način mogu ostvariti unutar AP. A koji je drugi uslov – u kojima nije nadležna Republika Srbija. Onda možemo pričati o nadležnosti za pojedinačna pitanja. Neko pitanje, jedno, dva, ali vi predajete 560 pitanja iz jedne oblasti. Vi celu oblast dajete. To je problem. Vi pričate o poverenim poslovima. U ovom predlogu zakona na 40 mesta vi kažete da se radi o poveravanju poslova, republičkih, državnih, ali vi ne poveravate jedno pitanje nego predajete 40 oblasti. Vi dajte državnost, vi pišete Ustav ovakvim zakonom, vi od statuta pravite Ustav, bez naslova – Ustav. To je vrlo važno. Dalje, da okrenem sad pitanje, gospođo Kolundžija. Konkretno, član 16. u prvom stavu je u šest tačaka nešto opisano, šta treba da bude pokrajinska nadležnost. Ovaj zakon treba da se zove, da vas samo podsetim, zakon o određivanju pitanja od nadležnosti AP Vojvodina, jer član Ustava koji govori o statutu i član Ustava koji govori o poslovima iz nadležnosti AP, kaže da se zakonom određuju pitanja, a vi kažete da je ovo zakon o utvrđivanju nadležnosti. Zato vas podsećam, nemojte da se igrate sinonimima, jer mangupi mogu pogrešno da protumače svaku reč. Neko je već protumačio da je ovo propis kojim se Republika Srbija odriče svoje vlasti i svoja državna ovlašćenja prenosi na AP, odnosno daje Pajtiću, Čanku i ovima kojima baš ne odgovara Ustav Republike Srbije. Kažite mi, prema propisima Republike Srbije iz oblasti vodoprivrede, ako se ovih šest oblasti prenese AP, šta ostaje Republici Srbiji na teritoriji AP Vojvodina? Ništa. Sve ste preneli, apsolutno sve. Kod oblasti vodoprivrede, naravno, izbacujete mogućnost korišćenja prvostepenog i drugostepenog postupka, koji je eminentno upravni posao, ono što je državni posao. Malo i ima takvih pojedinačnih rešenja. Kažite mi šta je ostalo da Republika Srbija ima kao nadležnost na teritoriji AP Vojvodina, ako se usvoji ovakav predlog zakona? Da se ne mučite, gospođo Kolundžija, ne ostaje ništa.
Ukupno je iskorišćeno 4,10 minuta, od toga 2,30 minuta od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe, čime je to vreme u potpunosti iskorišćeno. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Poštovana predsedavajuća, poštovane kolege, ništa ovde ni sa kim ovde nemam, te tako nema uopšte potrebe da se vi sa mnom lično objašnjavate i obračunavate, jer to ne radim ni sa vama, niti sa bilo kim ovde. Ovde govorim o tekstu, govorim o zakonu i nikom se lično ne obraćam, govorim o argumentaciji. Da li je previše oblasti povereno autonomnim pokrajinama, pitanje je da li su sve te oblasti od interesa za građane Vojvodine i da li u svim tim oblastima AP Vojvodina može na efikasniji način da odgovori interesima građana koji žive u AP Vojvodini. To je za nas pitanje. Ne postoji mera šta je mnogo, šta je malo, da li je uzeto previše ili je nekome ostalo premalo. Ceo koncept decentralizacije i približavanja vlasti građanima jeste, u suštini, u tome da se što više neposrednih životnih pitanja koja se tiču života građana u tim sredinama, regulišu na nivou te teritorije gde oni žive, dakle ili na nivou lokalne samouprave ili na nivou AP. To je ono kako mi razumemo stvari. Naravno, sa druge strane je da li je to predviđeno Ustavom. Dakle, naše polazište u punom sadržaju autonomije Vojvodine jeste Ustav, ali ono što ja za nas granica u davanju tog punog sadržaja jeste, takođe, Ustav Republike Srbije.
Iskorišćeno je jedan minut i 55 sekundi poslaničke grupe. Narodni poslanik Vlatko Ratković ima reč.
Neosnovane su tvrdnje i interpretacija da Ustav operiše terminom pitanja, samo pitanja. Dakle, ovde su relevantni članovi na prvom mestu 177. i 178. Ustava Republike Srbije. Istina je da Ustav u članu 177. stav 2. kaže jasno koja su pitanja od republičkog, pokrajinskog i lokalnog značaja, određuje se zakonom. Ali, isto tak u članu 178. stav 3. Ustav koristi termini „poverene nadležnosti“. Jednostavno moramo da imamo u vidu da Ustav koristi oba pojma, oba pravna termina, i pitanja i nadležnosti, zato se ovaj zakon zove Predlog zakona o utvrđivanju nadležnosti. Što se tiče člana 16. Predloga ovog zakona, samo ću da apostrofiram član 1. taku 4. da AP Vojvodina preko svojih organa u oblasti vodoprivrede u skladu sa zakonom donosi vodoprivrednu osnovu za teritoriju AP Vojvodine u skladu sa vodoprivrednom osnovom Republike Srbije. Zahvaljujem.
Iskorišćeno minut i 14 sekundi od poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Babić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pažljivim čitanjem člana 16. vidi se da je predlagač zakona predvideo da u svim poslovima vezanim za vodoprivredu ostvareni prihod bude prihod samo budžeta AP Vojvodina. Tu ste predvideli da se ubiraju sredstva od naknada za korišćenje i upotrebu voda, zatim ste predvideli da vršite i inspekcijski nadzor, i ako je naše mišljenje da inspekcijske službe moraju da budu jedinstveni republički organ, a u Srbiji se zna – gde su inspekcije, tu su i kazne, gde su kazne, tu je i prihod. Takođe ste predvideli i osnivanje javnog preduzeća za gazdovanje vodama na teritoriji AP Vojvodina, i ako to preduzeće već postoji i zove se „Javno vodoprivredno preduzeće Vode Vojvodine“, koje je po izveštaju o radu samo u prošloj godini imalo prihod od 3,79, a rashod od 3,72 milijarde dinara, što znači da je imalo dobit od 70 miliona dinara. Onda ste u članu 16. tačka 1. predvideli da AP Vojvodina uređuje vodoprivrednu delatnost za teritoriju AP Vojvodine, i to je u redu, osim u delu zaštite voda od zagađenja radi zaštite zdravlja ljudi, životinjskog i biljnog sveta i zaštite životne sredine. Šta to zapravo znači? Kada se ubira prihod onda je to prihod samo AP Vojvodine, a kada treba da se investira onda se naslanjate na budžet Republike Srbije. Sada vas, kao lojalni građanin Republike Srbije iz Raške oblasti, sa punim pravom mogu otvoreno da pitam – a gde su naši novci? Opština Vrnjačka Banja, turističko mesto prve kategorije, iz koje ja dolazim, deponuje smeće na obali Zapadne Morave u depresije nastale eksploatacijom šljunka i peska. Otpadne, fekalne vode se direktno izlivaju u korito Zapadne Morave bez ikakvog predtretmana, i ako nizvodno samo neka četiri kilometara naše komšije iz Trstenika piju tu vodu. Zar ne mislite da i u drugim krajevima Srbije treba da se vrši zaštita vode od zagađenja radi zaštite zdravlja ljudi? Naravno da treba, ali se to ne radi zato što je prihod u Vojvodini samo vaš, a prihod u ostatku Srbije i vaš i naš. Da li su to evropski principi i vrednosti koje vi tradicionalno negujete? Takva projekcija ovog zakona je neizdrživa. Zbog toga u danu za glasanje pozivam zaista sve narodne poslanike, bez obzira na političku orijentaciju i partijsku pripadnost, a koji dolaze iz mesta nerešenim ekološkim problemima da glasaju za ovaj amandman poslaničkog kluba Napred Srbijo SNS.
Iskorišćen jedan minut od poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Škrbić.
Dame i gospodo narodni poslanici, i u ovom amandmanu se radi oko vodoprivrede, i neću da ponavljam ista obrazloženja koja sam dao i na član 16, da se član 17. takođe briše. Nešto drugo je tu u pitanju, nadležnosti koje će dovesti nesumnjivo opet do problema u samoj vodoprivrednoj organizaciji jesu naravno evidentni i oni sada postoje, a biće još veći kada ove nadležnosti pređu u ruke pojedinaca. AP Vojvodina je preko svojih organa u oblasti voda u skladu, kaže, sa zakonom ubira sredstva od naknade za korišćenje i upotrebu voda čiju visinu utvrđuje Vlada, izdaje vodoprivredne uslove, vodoprivrednu saglasnost i vodoprivrednu dozvolu za objekte i radove na teritoriji AP Vojvodine, a poslovi iz stava 1. ovog člana vrše se kao povereni. Tu će zaista da bude velikih problema, a sve ovo je planski i odavno namešteno. Ljudi zaposleni u Vodama Vojvodine odavno govore da će biti pomeranja, da će biti viškova, da će biti restruktuiranja, čak i osnivanja nekih novih javnih preduzeća. Da se nešto sprema donošenjem ovog statuta i nadležnosti, Zakon o nadležnosti Vojvodine, lako može svako iz svoje sredine da prezentuje ovde, naravno ako mu bude dozvoljeno, jer su neki bili nestrpljivi ranijih godina. Da se nešto sprema u paketu govori i jedna primer iz sredine iz koje dolazim, neverovatan ali istinit, da već unazad nekoliko godina ljudi, tj. pojedinci koji zajedno sa nekim nevladinim organizacijama, advokatima i lokalnim moćnicima, bliskim sudovima pronalaze naslednike Švaba koji su nekada živeli i preko gore pomenutih loših ljudi sudskim putem polako vraćaju imovinu naslednicima. Neki od tih sada starih kuća i imanja su pripali ustanovama za socijalno staranje i u njima uglavnom žive socijalno ugroženi, znači sirotinja. Sudskim rešenjima njima se to oduzima, a ljudi, tj. ta sirotinja se izbacuje na ulicu da bi postali još veći problem za društvo, a pogotovo za sredinu u kojoj žive. To je jedna od primera šta nas čeka i šta se čini po nečijem scenariju, a sve vezano za ova dva zakona. Naravno da posebnu zabrinutost izaziva kod nas, SRS, a čini mi se i kod cele opozicije i kod građana Srbije, posebno onih koji žive u Vojvodini, sve ovo što se priča ovih dana, a kako se vidi, osnovnim zakonom je AP Vojvodina ostala samo po imenu AP, a po suštini entitet sa statusom koji poseduju federalne jedinice u federalnoj državi. To su činjenice. Moram da spomenem LS Vojvodine i tu našu zabrinutost koju iskazujemo svakodnevno, jer je nešto davno rečeno i to svi znaju i svima je dostupno ono što ću sada reći kao informacija i kao dokument. LS Vojvodine je prerano otišla predaleko, to je još davno rečeno. Nemačka i Vatikan zajedno su sa Velikom Britanijom i SAD odavno odredili plan za bivšu Jugoslaviju i drugu i treću. Plan je otkrio, dame i gospodo, lord Karington još na Haškoj konferenciji 1991. godine. Republike bivše Jugoslavije treba da postanu države, za Srbiju su napravljena tri aneksa, jedan za KiM, drugi za Rašku oblast i treći za Vojvodinu. Aneksi daju veliku samostalnost navedenim oblastima. Zamišljeno je da se Srbija konfederalizuje da bi se potom od nje odvojile navedene oblasti, a Srbija svela na pred Kumanovsku Srbiju, tj. na bivši Beogradski pašaluk. To je istina, to je dokument. Trebalo je prvo da Crna Gora izađe iz konfederalne zajednice, i to je učinjeno, sa Srbijom, a potom da se proglasi nezavisnost KiM, tj. da se na srpskom državnom prostoru stvori nova država Kosovo. I to je učinjeno. Kada se to sve obavi, trebalo je na dnevni red da dođe severna srpska pokrajina AP Vojvodina. Naravno da postoji strah i zabrinutost kod svih nas, jer ovo je, kažem, otkrio lord Karington još na haškoj konferenciji 1991. godine. Ovo je dokument, ovo nisu laži. Kada sve to pogledamo, tužno je biti u poziciji i komentarisati ovo zamešateljstvo, znajući da stid nije politika ili politička kategorija, zbog verovanja u ono malo zadnjih snaga ili zrnca razuma koje je ostalo, koje može da spasi ove poteze vladajuće koalicije kada se radi o ova dva zakona. Još nešto, kako da razvijemo ovu našu diskusiju, kada su mimo zakona ukinute replike, valjda su po Poslovniku gumicom izbrisali taj stav, jer replika je ostala samo na televiziji B 92 u onoj emisiji. Hvala lepo.
Hvala, gospodine Škrbiću. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podnela grupa od 19narodnih poslanika poslaničke grupe DSS - Vojislav Koštunica. Reč ima gospođa Milica Vojić-Marković.
Gospodinu ministru ne mogu da kažem ništa, jer ga nema, kao ni većem delu poslanika. Dakle, u članu 17. predlagač se nije opredelio da li će da govori nešto o nadležnostima, dodatnim nadležnostima ili će da uredi način finansiranja, pa je to pomešao u ovom članu. Naš amandman upravo razrešava dilemu. Kažemo - nadležnosti utvrđuju neki drugi zakoni, uključujući i Ustav, a finansiranje smo vam mi ponudili. Kada smo već kod finansiranja, ja bih nešto o ciframa, da građani Srbije koji žive na teritoriji Vojvodine vide gde idu njihovi novci. Recimo, taksa za zakup vodoprivrednog zemljišta pod objektima u Vojvodini je 110 dinara po metru kvadratnom, a u ostalom delu Srbije u prvoj zoni je 15,77 dinara, znači, šest puta manje. Ministarstvo finansija, moram to da kažem, ima inače obavezu da kontroliše i da određuje visinu ove takse, ali i da na to daje saglasnost, ali očigledno se ne bavi ovim, pa Upravniodbor - Voda Vojvodine sam donosi ove odluke. Dalje, takse za izvađeni pesak i šljunak su u Vojvodini, recimo, 96 dinara po metru kvadratnom, a u ostalom delu Srbije 34,34 dinara po metru kvadratnom, tri puta više. Dakle, to su podaci iz poslednjeg "Službenog glasnika" broj 25. Upravo je to smešno jer pokazuje Dunav, kojim s leve strane gazduje Vojvodina, sa desne strane Srbija. Čovek koji vadi pesak u Vojvodini će tri puta skuplje platiti to svoje. Potpuno je jasno zbog čega su ovako veliki dispariteti cena, zato što treba platiti sve veću birokratiju u Vojvodini. Narasli su apetiti vladajućih stranaka, građani Srbije koji živite na teritoriji Vojvodine, spremite novce da znate gde će ići.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 18. i član 18. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Plužareviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj član ovog zakona treba da reguliše šumarstvo i sve što je vezano za šumarstvo. Mi, kao SRS, predlažemo da se ovaj član briše i daću određene komentare na to. Šuma je složena formacija biogeocenoze, i kao takva, ne zaslužuje da se po bilo kom delu, vezano za tu biogeocenozu, rastura ili deli na način kako to predviđa ovaj zakon i kako žele gospoda koja su predložila ovaj zakon. Sve ovo što je vezano za šumarstvo i sve ovo što su moje kolege komentarisale pre mene vezano je za novac. Vi hoćete da tim novcem navodno vi upravljate, ali znajte da novca nema, nema ga ni u Vojvodini, nema ga ni u Srbiji. Zašto ga nema? Zato što ste upropastili sve što je bilo vredno i sve što je davalo taj novac. Sada ste došli na teren, ovo govorim vezano za šume, na teren šuma. Sada treba i šume Srbije da se upropaste, na isti način kao što je upropašćena i poljoprivreda, odnosno i poljoprivredno zemljište i sve što je vezano za poljoprivredu. Ako vam budem komentarisao da nema tog novca, dolazim iz Srema, nema novca ni u Sremu. Srem je kao jedno okruženje koje je bilo bogato poljoprivrednom, a Srem je bogat i šumarstvom. Znači, to šumarstvo neko želi sada u ovom trenutku da privede nekoj svojoj nameni. Koja je to namena? Verovatno su tu opet u pitanju novci. Srpska elita čvrste nacionalne svesti ne prihvata ni ovaj statut, ni ovaj zakon. Mnoge kolege iz pozicije su komentarisale da je ovaj zakon ustavan, međutim, ta srpska elita ne priznaje, samo ću se pozvati na par imena te srpske elite koja je komentarisala na naučnim skupovima, ne stranački, nego na naučnim skupovima, da ovaj zakon i ovaj statut nisu u skladu sa Ustavom i nisu u skladu sa pravnim normama. To su Mirko Vasiljević, dekan Pravnog fakulteta u Beogradu, dr Zoran Lončar, prof. dr Ratko Marković, prof. dr Kosta Čavoški, prof. dr Vladan Kutlešić, prof. dr Vladan Petrov, docent Darko Simović, prof. dr Milan Jovanović i mnogi drugi koji smatraju, a mi kao SRS i deo opozicije smo vam ukazivali, da ovo sve što činite nije u skladu sa Ustavom. Ovim zakonom kojim predlažete da se šume budu u nadležnosti AP Vojvodine. Čija je to imovina? Čije su šume? Kome one danas pripadaju? One su svojina Republike Srbije, a vi ovim zakonom činite štetu, a domaćin je još živ. Delite te šume. Verovatno mislite da je Srbija mrtva, i kao takva, treba naslednik neki da preuzme taj nasledni deo. Šumarstvo je kompleksan problem, i kao takav, ne može jednim predlogom da se stiče vlasništvo nad tim. Šumama u Vojvodini danas gazduje Javno preduzeće "Vojvodinašume". Šta vi sada ovim zakonom dobijate? Zemlju ste u Vojvodini isprodavali, odnosno zemljom u Vojvodini danas gazduju raznorazni tajkuni. Čije je to vlasništvo? Verovatno su šume sledeće da se prodaju ili vrate se po tapiji za tepsiju ribe. Kome vi to danas činite? Da li ste svesni i šta činite? Ovaj zakon je jedan u nizu koji čine neku reorganizaciju, a mi smo i Srbiji i u Vojvodini dobili samo štete od tih raznoraznih reorganizacija koje utiču na šumovitost, koja čini od 5-6% u Vojvodini, a šumovitost Srbije je 27%. Zašto i Vojvodina svoju šumovitost ne digne na veći procenat? Verovatno zbog svih ovih komentara koje sam naveo. Predlog zakona je u suprotnosti sa članovima 1, 2, 4, 8, 172. i 185. Ustava i mi predlažemo da poslove šumarstva zakonodavno treba rešiti na republičkom nivou. Samo ću vas podsetiti. Verovatno je neko ko je planirao i ovaj zakon o nadležnostima i ovaj statut, da zakon o šumama i ne dođe u skupštinsku proceduru. Verovatno su to neke poruke koje građani danas znaju i koje mogu da prokomentarišu. Što se tiče dalje zakona, tačno je i decidno rečeno da ove nadležnosti sa kojima vi predlažete da šume privedete nameni imaju za cilj da se te šume privedu novcu. Zašto ovo govorim? Zato što su najbogatije šume u posavskom regionu i taj podunavski region, tu su šume koje imaju po jednom hektaru veliku količinu drvne mase, znači, imaju od 500, 600, kraj Dunava, ima površina koje imaju i 1.000 kubika po jednom hektaru. Rećiću vam par rečenica vezano za Nacionalni park Frušku Goru. Dolazim iz Nacionalnog parka Fruške Gore i radim tamo 36 godina. Ovim zakonom predlažete i da nadležnost Nacionalnog parka bude pod ingerencijom AP Vojvodina. To je nacionalno blago. To ne može da se deli. Želite da derogirate to nacionalno blago. Posle ćete verovatno u nekim svojim aktima, imate takve komentare, da on može da postane regionalni park, ne nacionalni park. Što bi on bio nacionalni park? On mora da bude pod ingerencijom republičkog ministarstva. To se sve menjalo. Nekad je to bilo Ministarstvo za poljoprivredu, šumarstvo, posle je bilo Ministarstvo za zaštitu životne sredine. Ministar Dulić je pomogao u ovom kompletnom komentaru, vezano i za Nacionalni park Frušku Goru. Zašto je pomogao? Iz Vojvodine je i hoće da se tamo, da kažem ovako, umilostivi čelnicima Vojvodine, da eto kao ministar predlažeda taj Nacionalni park Fruška Gora se u nekom komentaru privede toj njihovoj ponovnoj nameni, o kojoj sam vam govorio u nekom komentaru. Evo,zaustaviću se sad, odnosno da prekinem, pošto imam još četiri amandmana, pa ću onda nastaviti da dajem još određene komentare. Hvala.
Hvala, gospodine Plužareviću. Od vremena poslanike grupe iskorišćeno je šest minuta i 50 sekundi. Na član 18. amandman je podnela grupa od 19 narodnih poslanika poslaničke grupe "Demokratska stranka Srbije -Vojislav Koštunica". Reč ima gospođa Milica Vojić-Marković.
Hvala, gospodine predsedavajući. Član 18. govori o nadležnosti AP Vojvodine u oblasti šumarstva. Tekst koji je predlagač ovde nama ovde ponudio je protivustavan i nije u skladu sa pravnim sistemom Srbije. Šta je ovde protivustavno? Žao mi je što nema supervizije, da se malo još sporimo, ali očigledno je da smo potpuno u pravu. Član 18. stav 1. tačka 1) kaže - Autonomna pokrajina uređuje šumarstvo na teritoriji AP Vojvodine. Prema Ustavu, član 97, ne može to da bude nadležnost autonomne pokrajine, njenu nadležnost reguliše neki drugi član, član 183. Ustava. Ovo može da bude nadležnost isključivo Srbije, da nam uređuje zakonima na celoj teritoriji neku oblast. To ne može da bude autonomna pokrajina niti njena nadležnost, ma šta nam tumačili i kako nam čitali i tumačili supervizori. To je ono što sam i o članu 16. govorila. Jasno je da nam predlagač sugeriše ovde vrlo precizno da će država Vojvodina, to je drugi korak, prvi korak je ovaj statut, na svojoj teritoriji svojim zakonima uređivati oblasti. To je ono što građani razumeju i prepoznaju i što odgovorni poslanici prepoznaju i to je ono što nije u snovima. Očigledno je, kada se ovde vladajuća koalicijaprobudi, da će u stvarnosti biti nešto drugo od onoga što je sanjala.
Na član 18. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima dr Zoran Mašić.
Svrha amandmana je da osporimo pravo i mogućnost da AP Vojvodina preko svojih organa vrši inspekcijski nadzor u oblasti šumarstva, jer svim donetim zakonima u ovoj godini iz oblasti poljoprivrede jasno je precizirano da inspekcijski nadzori po svim tim zakonima pripadaju republičkog poljoprivrednoj inspekciji ili drugim inspekcijama iz republičkog nivoa, iz različitih oblasti poljoprivredne proizvodnje, tako da predlagač ovog zakona je to poverio kao povereni posao, prenosi se autonomnoj pokrajini kao povereni posao. Smatramo da inspekcijski nadzor mora biti centralizovan. To je gotovo u svim zemljama i EU i šire. Iskustava iz perioda kada je AP Vojvodina bila uređena po Ustavu iz 1974. godine i kada je imala svoje inspekcijske organe jesu da je postojao vrlo često sukob nadležnosti i nije na pravi, valjan način obavljan taj inspekcijski nadzor. Bojimo se da će se sve to ponoviti, jer upravo ovim predloga zakona, ne samo u oblasti šumarstva, nego i u oblasti vodoprivrede, a i lovstva i ribarstva, prenose se inspekcijski nadzori na organe autonomne pokrajine i naša bojazan postoji da takva inspekcija neće funkcionisati na pravi način. Formiranjem ove Vlade, izmenama zakona o ministarstvima, u okviru Ministarstva poljoprivrede formiran je Generalni inspektorat koji nadzire kompletno celokupan inspekcijski sistem. Unutar tog ministarstva ovakvim donošenjem zakona u suštini deo te inspekcije se izmešta iz Generalnog inspektorata, pa me živo zanima kod budžeta kakva će se budžetska projekcija predvideti za Generalni inspektorat unutar Ministarstva poljoprivrede. Mišljenja smo da je predlagač trebao da prihvati da se briše tačka 3) kojom se predviđa da poslove inspekcijskog nadzora u oblasti šumarstva preuzimaju organi AP Vojvodina.
Minut i 15 sekundi iskorišćeno je od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 19. i član 19. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Plužarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, i ovaj član 19. treba da reguliše lovstvo i ribarstvo. Današnje lovstvo u Srbiji je organizovano na sledeći način. Imamo Lovački savez Srbije i taj savez u okviru svoje delatnosti ima Lovački savez Vojvodine i Lovački savez KiM. To je bila slika autentična kako je bilo regulisano ovo lovstvo i ribarstvo. Lovački savez Srbije do ovog trenutka je imao zadatak i obavezu da prosledi Republičkom parlamentu zakon o lovstvu, i taj zakon u lovstvu Srbije bi dao konkretne komentare i konkretne predloge kako bi to bilo regulisano. Tada bi ovaj Republički parlament sa tim zakonom o lovstvu Srbije mogao da da i određene nadležnosti, odnosno te nadležnosti koje proističu iz zakona o lovstvu. Sada idemo obrnutim procesom. Sada ćemo dati nadležnost AP Vojvodini vezano za lovstvo, a Srbiji šta ostane. Radimo sve nakaradno, odnosno radimo u interesu raznoraznih lobija. Ti lobiji su DS i svi koji prate njih. Hvala.
Hvala vama. Da li se još neko javlja za reč? (Ne) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima gospodin Plužarević.
Nastaviću gde sam stao, vezano za lovstvo. Znači, lovstvo u Vojvodini treba da se podigne na viši nivo, odnosno, taj nivo bi regulisao zakon na republičkom nivou. Ukoliko mi utvrdimo i te granice, sad govorim i figurativno, kad kažem granice, ako to budu i samo zamišljene granice, to je onda u redu. Ali, ako mi budemo utvrdili čvrste granice, granice državnosti, mi ćemo time dati vrlo negativnu poruku, ne Srbiji, nego i svetu. Znači, lovstvo treba da bude otvoreno. Ono ne sme da se zatvori u neke svoje atare i neke svoje granice. I ta područja lovstva treba da budu i revidirana i do poslednjeg komentara kvalitetno predložena, što znači da nema tu otvorenih pitanja i otvorenih problema kojih danas ima. Verujem da će zakon o lovstvu moći da reguliše i da predloži prava rešenja, vezano za ovu oblast.
Na član 20. amandman je podnela grupa od 19 narodnih poslanika poslaničke grupe DSS – Vojislav Koštunica. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima gospodin Vladimir Milentijević.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, nismo dobili odgovor na često postavljena pitanja u ova četiri dana – zašto se čekalo 14 meseci za donošenje ovog tako važnog zakona? Mislim da je u ovih 14 meseci tražena većina koja će doneti ovaj nakaradni zakon i time osnovati temelj za stvaranje nove države, kršeći, pri tom, Ustav Republike Srbije. Stoga je poslanička grupa DSS podnela mnogo amandmana, kako bi ovaj nakaradni zakon uredili u skladu sa Ustavom Republike Srbije. U ime poslaničke grupe DSS podneo sam amandman na član 20. koji uređuje oblast lovstva.Naime, u stavu 2. stoji da: „Autonomna pokrajina ustanovljava i daje saglasnost za gazdovanje lovištima“. U članu 3. stoji: „Daje saglasnost na lovne osnove lovišta na teritoriji AP Kosovo“. Predloženim amandmanom u članu 2. predlažemo da AP ustanovljava i predlaže davanje saglasnosti za gazdovanje lovištima na teritoriji AP Vojvodina i predlaže davanje saglasnosti na lovne osnove na teritoriji AP Kosovo i Metohiji, izvinjavam se, AP Vojvodina, što je sve u okviru strategije razvoja lovstva u Republici Srbiji.
Na član 20. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima dr Zoran Mašić.
Upravo ovim amandmanom smo hteli predlagaču da ukažemo da utvrđuje određene mere ovim zakonom, a da zakon o lovstvu je u procesu procedure donošenja i pre neki dan smo imali informaciju da je Vlada tek usvojila taj novi predlog zakona i on još nije ušao u skupštinsku proceduru. Mislim da onda nije korektno stavljati neke odredbe u Predlog ovog zakona a da mi, narodni poslanici, ne znamo sadržaj zakona i načina na koji će se ova oblast kroz novi zakon regulisati. Drugi deo amandmana se takođe odnosi na inspekcijski nadzor, jer smatramo da u oblasti lovstva ne treba da se povere poslovi pokrajinskim organima nego da unutar inspekcijskog nadzora na nivou Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede Republike Srbije bude i nadležnost inspekcije u oblasti lovstva i lovne privrede.
Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj član 21. ima za cilj da ova ribolovna područja i sve što je vezano za ovu delatnost uskladi sa opet zamišljenim komentarima i zamišljenim idejama - nećete vi više loviti našu ribu. Znate da riba ne može da ima ni granice, kao što ne može ni divljač, ptice itd, ali ovim zakonom se verovatno ograničava i taj komentar. Smatramo da Ministarstvo za poljoprivredu, vodoprivredu i šumarstvo treba i dalje da vodi računa i brigu i da izdaje dozvole za ribolovna područja.
Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Da li želite reč? (Da)
Ovaj član 22. vezan je opet za oblast ribarstva, gde u članu 3. kaže: „Ubira sredstva od naknade i korišćenja ribarskog područja na teritoriji AP Vojvodine“. Znači, govorio sam vezano za šume i to je ta priča gde su naši novci, odnosno, kuda idu naši novci. Smatramo da ovaj kompletan član treba da se briše i da bude usklađen sa zakonom, vezano za Ministarstvo za poljoprivredu, vodoprivredu i šumarstvo i da on bude regulisan na nivou Srbije onako kako bi trebalo i kako to Ustav reguliše.
Na član 22. amandman je podnela grupa od 19 narodnih poslanika poslaničke grupe DSS – Vojislav Koštunica. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima gospodin Vladimir Milentijević.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, otprilike da ste vi iz vladajuće koalicije obavili sve nagodbe i trgovine oko ovog zakona i sada se zaklinjete da nikome ne pada na pamet stvaranje nove države. Kada će se stvoriti nezavisna država? Onda kada za to dođe vreme, a ovaj zakon to u potpunosti omogućuje. Stoga je poslanička grupa DSS podnela amandman na član 22. koji reguliše oblasti ribarstva. U stavu 1. člana 22. -AP daje saglasnost na programe unapređenja ribarstva na ribarskim područjima na teritoriji AP Vojvodine; pod dva – ustupa na korišćenje ribarska područja na teritoriji AP; pod tri – ubira sredstva od naknade za korišćenje ribarstva područja na teritoriji AP Vojvodina. DSS je podnela amandman gde se predlaže u stavu 1. da „AP predlaže davanje saglasnosti na program unapređenja ribarstva na ribarskim područjima na teritoriji AP Vojvodine, određuje visinu naknade za korišćenje ribarskog područja na teritoriji AP Vojvodine i ubira sredstva od naknade iz tačke 2. ovog člana“. To je sve u okviru strategije razvoja ribarstva u Republici Srbiji. Hvala.
Na član 22. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima dr Zoran Mašić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, upravo i kod ovog člana mi iz Poslaničke grupe Napred Srbijo smatramo da pre svega organima AP Vojvodine ne treba da se prenesu sredstva ubrana od naknade za korišćenje ribarskih područja na teritoriji AP Vojvodine, nego da ta sredstva treba samo delimično da pripadaju, kako je i Zakonom o ribarstvu u krajnjem određeno. Imamo primedbe na poveravanje poslova u tački 4) ovog zakona, gde se inspekcijski nadzor u oblasti zaštite, održivo korišćenje ribljeg fonda i prometa riba, takođe u potpunosti ustupa organima AP Vojvodine. Nadležnost u pogledu nadzora u oblasti zdravstvene zaštite i prometa riba isključivo je u nadležnosti veterinarske inspekcije. Ovde u ovom predlogu zakona nigde nije određena ta inspekcija, tako da je ovo prilično i nedorečeno ko će u smislu poveravanja posla nadzirati, ovaj deo poslova, u oblasti zaštite zdravlja riba i prometa riba na teritoriji AP Vojvodine i iz tih razloga mi smo i predložili da se ove tačke 3) i 4) ovog člana brišu, jer mislimo da će napraviti problema upravo u regulisanu ove značajne oblasti kao što je ribarstvo, proizvodnja riba, zaštita zdravlja i prometa riba.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Vlatko Ratković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 23. i član 22. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović, koja ima reč.
Gospodine predsedavajući, ne želim da se upustim u zamku koju je od jutros pripremila, pa onda pobegla, Nada Kolundžija, da mi ovde tumačimo član po član ovog zakona koji treba da ima interpretativno dejstvo u odnosu na Ustav Srbije, koji je prekršen u članu 182. stav 2, 188. stav 1, članu 82. stav 2, članu 93. Mogla bih tako dalje da nastavim, ali ću kasnije po amandmanima, zato što je sasvim jasno, čitavoj javnosti Srbije, što smo mi srpski radikali, brojnim primerima dokazali, i još neke kolege iz opozicionih stranaka, da je ovaj zakon apsolutno separatistički akt i da je on način da se legalizuje statut Vojvodine koji je prekršio sve ove odredbe Ustava koje sam nabrojala. Zapravo namera onih koji su glasali o Autonomnoj Pokrajini i vas koji će glasati ovde da se Vojvodini vrati konfederalni status koji je ona imala po Ustavu iz 1974. godine, vi pamtite to vreme, gospodine Novakoviću svakako, to je onaj čuveni Brionski ustav, i zbog toga ću ja da se poslužim načinom na koji je to uradila gospođa Kolundžija. Ja ću ono što je zaista najvažniji i najviši pravni akt zemlje, a to je Ustav Srbije, da držim u desnoj ruci, jer mi svi moramo da ga se pridržavamo, a on je prekršen u brojnim odredbama, donošenjem ovog zakona koji utvrđuje neke rekla bih konkurentske nadležnosti u odnosu na već one koje ima država Srbija, Republika kao suverena u svojoj vlasti, a u ovoj drugoj levoj ruci ću da vam pokažem kako izgledaju lica brionskih poslanika, kako su ih nazvali ljudi iz ovog eminentnog nedeljnog časopisa „Pečat“, to su sve vaše fotografije. Vidite, što se ono u narodu kaže – lepi ste ko upisani, ali ste sada žutim slovima. Vi koji ste imali neku drugu ideologiju u to vreme, ne znam da li ste vi, gospodine Novakoviću, 1974. godine kada je donet taj ustav bili član Socijalističke omladine, Saveza komunista, to je nebitno, ali morate da znate da su posledice takvog ustava pokazane tek posle 15 godina. Evo, ovo su lica, dakle žutim slovima ispisana lica brionskih poslanika, onih koji žele na takav način da nas dovedu u situaciju da sutra i vaša deca, i vaši unuci i čitava Srbija živi u strahu već od ponedeljka, kada izglasate ovaj zakon i statut u kakvoj će državi da žive u Srbiji, koju ćete svakako vašom vladavinom pre svega Boris Tadić, pre svega uz pomoć svojih zapadnih mentora, svesti na nivo beogradskog pašaluka. Nastaviću po sledećem amandmanu.
Hvala. Minut i pet sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podnela grupa od 19 narodnih poslanika poslaničke grupe Demokratska stranka Srbije – Vojislav Koštunica. Reč ima gospodin Arsen Đurić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa Demokratska stranka Srbije podnela je amandman na član 23. i taj amandman se odnosi na turizam, ugostiteljstvo, banje i lečilišta. Mi smo predložili da se taj član menja, tako da smo predložili da AP Vojvodina preko svojih organa, a u okviru strategije razvoja turizma Srbije, predlaže deo koji se odnosi na AP Vojvodinu, predlaže Vladi Republike Srbije, akt o proglašenju turističkog prostora, a imenuje lice za člana komisije za kategorizaciju turističkih mesta, osniva turističku organizaciju AP Vojvodine i druge organizacije koje rade na radu i unapređenju turizma, uređuje korišćenje mineralnih i termalnih voda i uređuje osnivanje banja i lečilišta. Naš predlog člana 23. je jednostavniji, precizniji i u skladu je sa Ustavom i pravnim sistemom Srbije. Ovaj naš amandman, kao i ostali amandmani koje je podnela poslanička grupa DSS, imaju cilj da ovaj nakaradni Predlog zakona usaglase sa Ustavom i pravnim sistemom Srbije. I kao što ste videli, mi smo ovim amandmanom predložili da AP Vojvodina zaista dobije svoju suštinsku autonomiju i određene nadležnosti, ali bez elemenata državnosti i bez mogućnosti da se na teritoriji države Srbije stvara faktički nova država, pa vas pozivam da prihvatite ovaj i ostale amandmane DSS.
Na član 24. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Imate reč.
Zaista Zakon o turizmu, koji je donet u ovoj skupštini u maju, predviđa da se organizuje kvalifikacioni ispit za turističkog vodiča na području autonomne pokrajine, ali je pitanje u budućnosti šta će ti turistički vodiči da rade i kakvu Srbiju će oni moći da pokažu onima koji dođu u Srbiju. Kako ste krenuli i kako je zaista ovo jedan potpuno secesionistički akt, što se potvrđuje svim ovim nadležnostima, njih je 150, koje su protivno Ustavu i članu 182. stav 2. prenete na autonomnu pokrajinu, očigledna je namera da se tim, kako bi to pravnici rekli, numerios klasikus, kroz interpretaciju od strane gospođe Kolundžije, i onih koji su zagovornici ovog zakona, koji će imati dalekosežne posledice, zapravo dovesti dotle da deca Srbije u budućnosti neće moći da računaju na to da Srbija bude potpuno teritorija koja bi trebalo po članu 82. stav 2 .Ustava da bude sa jedinstvenim i prostorom, i sa tržištem, i sa jedinstvenom ekonomijom. Jer upravo se i oblast turizma kroz ove članove zakona, na koje amandmane podnosim, apsolutno prenosi na autonomnu pokrajinu. U Zakonu o turizmu, koji je donet u maju ove godine, jasno piše da Vlada Republike Srbije uređuje i poverava prostor u skladu sa Nacionalnom strategijom turizma. Hoćete vi sada da pravite neku novu nacionalnu strategiju Vojvodine? Da li ste vi pitali sve one građane koji žive na području naše autonomne pokrajine da li se sa time slažu? Ovaj zakon, naravno, treba da doživi ocenu ustavnostipred Ustavnim sudom, ali moram da vas podsetim, gospodine Novakoviću, na to je upozoravao još u februaru 2002. godine prof. dr Vojislav Šešelj, kada je donet onaj prvi, Omnibus zakon o utvrđivanju nadležnosti autonomne pokrajine, da ponovo po Ustavu iz 1990. godine, čini mi se po članu 190. tog tadašnjeg ustava, bilo moguće da se jedan deo tih nadležnosti poveri autonomnoj pokrajini, ali nikako da se one utvrđuju, i kako to juče reče gospodin Krasić, da vi sada devalvirate Ustav, na način na koji to vama odgovara. Da prepisujete norme Ustava i da kažete – e mi to sada interpretiramo tako. To jednostavno nije moguće. A u 23 nadležnosti iz člana 182. stava 2. Ustava ste proširili na čak 160. potpuno protivustavno.
Minut od vremena poslaničke grupe. Reč ima gospođa Nada Kolundžija.
Poštovani predsedavajući, kao što je i rečeno, član 24. je u skladu sa zakonom koji uređuje tu oblast, a pitanje da li će se nekakva, da kažem, turistička strategija praviti mimo strategije Republike Srbije uređena je članom 23. ovog zakona koji kaže da autonomna pokrajina uređuje planiranje i razvoj turizma za teritoriju AP Vojvodine u skladu sa strategijom razvoja turizma Republike Srbije.
Četrdeset sekundi od vremena poslaničke grupe. Nema replike, citiran je član bez ikakvog daljeg komentara. Gospođica Nataša Jovanović, po Poslovniku.
Gospođo Kolundžija, zaista ne ulazim u to da vi imate nameru da svaki član iz predloženog zakona koji je protivustavan na taj način branite, ali nemojte da vređate dostojanstvo Narodne skupštine. Smatram, ne morate da podižete ruku prema predsedavajućem, bolje je da gledate u mene da imamo neku argumentovanu komunikaciju, da je povređen član 104. Ustava zato što vi nemate pojma o Zakonu o turizmu. Sad na brzinu izađite ili pozovite nekoga od saradnika da vam donese Zakon o turizmu, pa ćete videti da strategiju i planiranje razvoja turizma za područje autonomne pokrajine uređuje isključivo Vlada Republike Srbije. Ako vi hoćete da suspendujete Zakon o turizmu koji ste doneli u maju ove godine kada ste, uzgred budi rečeno, protivno Poslovniku izbacili sve poslanike SRS, osim koleginice Marine Raguš, vi to možete, ali nemojte da govorite nešto o čemu očigledno ne znate. U ovoj sada ruci, samo da vam pokažem, u levoj sam držala časopis "Pečat" - "Lica brionske Srbije", tu je i vaša fotografija, to ste vi poslanici, ovo je sada žutim podvučeno, iako ste vi nekada bili član Saveza komunista, ali onda verovatno iz ideala i mislili ste da je to lepo, pa ste videli kako nam se obio Ustav iz 1974. godine o glavu, ali morate da znate, gospođo Kolundžija, da se ovaj zakon u dve odredbe, vaš zakon i ova oblast turizma, kosi i u direktnoj je suprotnosti sa Zakonom o turizmu Republike Srbije. Ako ste već hteli da na neki način to komplementarno uredite, onda ste trebali bolje da čitate Zakon o turizmu koji ste doneli u maju ove godine.
Gospođice Jovanović, niste se pozvali na član Poslovnika, pozvali ste se na član 104. Ustava, koji ni u kom slučaju ova skupština ne može da niti krši, niti da ima bilo kakvu nameru da se ponaša protivustavno. Molim vas, prvo vas podsećam da već imate dve opomene upisane, nemojte se pozivati na povrede Poslovnika koje ne postoje. Hvala na razumevanju za ubuduće. Po Poslovniku, gospođica Jovanović.
Gospodine Novakoviću, zaista ne znam zašto me niste pažljivo pratili, govorila sam o članu Ustava i 104. članu Poslovnika. Rekla sam da je gospođa Kolundžija povredila dostojanstvo Skupštine, a sada ste ga vi povredili, i član 27. i član 104, jer nemate pravo kao predsedavajući da mene podsećate na nešto ili da mi unapred dajete nekakve signale ili, ne daj bože, pretnje, znam da niste takav čovek, za razliku od nekih vaših kolega koji predsedavaju, šta ja imam i da li imam. Prvo, ako želite to realno da sagledate i da vratite film unazad, kao čovek koji se do sada korektno drži slova Poslovnika, videćete da uopšte nisam te dve kazne, kao što vi rekoste, odnosno opomene zaslužila po slovu Poslovnika, kao ni moje druge kolege. Ali, pustimo to na stranu, videla je Srbija i nema problema, ne želim da vas dovodim u situaciju da vi primenjujete bilo kakve kaznene odredbe, ali zato nemojte ni vi mene da reagujem, jer nikada i ni na jednom mestu niko nije mogao na bilo koji način, pa ni verbalno, da bilo kakvu sugestiju u pretećem smislu upućuje srpskim radikalima, bilo kome od nas, a pogotovo meni, pa vas molim da to više ne činite.
Gospođice Jovanović, niti sam pretio, niti mi ikada u životu padne na pamet da bilo kome pretim. Ovo je bilo obaveštenje, eventualno podsećanje. Moja je obaveza da vam dam objašnjenje i, dakle, nema povrede nijednog od članova na koji ste se pozvali, ali postoji jedna obaveza predsedavajućeg, predviđena u članu 100. stav 7, a tu obavezu ne bih da kršim, pa sam vam upravo zbog toga i rekao sve što sam rekao. Ako ste slučajno shvatili da je to u pretećem tonu, izvinjavam se, ali verujte da ni na kraj pameti nemam da bilo kome ikada, ne sada, uopšte pretim. Reč ima gospođa Nada Kolundžija.
Poštovani predsedavajući, učiniću napor protiv svih principa da nivo rasprave spustim na onaj nivo koji se nameće i da kažem - evo priznajem, verovatno dokvalifikovani turistički vodič o Zakonu o turizmu zna više od mene. Hvala. (Nataša Jovanović, sa mesta: Replika!)
Nemate pravo na repliku, niti ste spomenuti, dakle, u kontekstu rasprave o turizmu spomenuta je jedna od funkcija i delatnosti koja se svakako obavlja. Ne razumem. Vi ste se prepoznali? (Da.) Reč ima gospođica Nataša Jovanović. Izvolite.
Gospođo Kolundžija, zaista poštujem vašu kvalifikaciju, koliko znam vi ste diplomirani politikolog, ali iz nekog vremena kada ste zaboravili kuda je srljala Srbija kada ste bili aktivni član Saveza socijalističke omladine, pa kasnije aktivni član Komunističke partije, pa ste onda bili u Čovićevoj alternativi, pa su vas prihvatili ovi u svoje žuto krilo, pa ste sada šef svima vama koji zagovarate, kao što su lepo gospoda iz "Pečata" stavili i podvukli, žuto brionsku Srbiju. I, za razliku od mene, vi ne treba da se ponosite time što radite, jer ako krenete kroz istorijsko i kulturno nasleđe, o čemu bih eventualno mogla da vas podučim, za početak dođite u moj Kragujevac, koji je prva srpska prestonica, gde je donet i prvi srpski Ustav, koji je doduše kratko bio na snazi, ali nikome nije padalo na pamet u delu Srbije iz kojeg dolazim, ponosna sam i na svoje pretke i na sve Srbe koji su kroz vekove branili našu otadžbinu, da na ovakav način, ako su iskreni u nameri da se bore za svoju zemlju i svoj narod, razbijaju i razgrađuju Srbiju, onda vi treba zbog toga da se stidite. Ne zbog toga što bolje znam o turizmu od vas, to svakako, i ne samo u ovim prostorima, nego i u onim u koje vi hrlite, a Evropa vas nikad neće primiti, nego vam to govorim zbog činjenice da je krajnje nemoralno ovo što radite, da kroz formu zakona koji se kosi sa Ustavom idete na to, to je svima jasno, čitavoj zemlji, da razbijate ovaj prostor, što će osetiti buduće generacije. Ustavotvorci iz 1974. godine, oni koji su vama bili ideološki mentori, Josip Broz i ostali, nisu govorili tada građanima, pre svega Srbima i onima sa prostora gde su živeli na prostoru bivše SFRJ, da će da se desi to, secesija SFRJ uz pomoć Amerike i njenih zapadnih sila odigra na takav način, da mi postanemo najstradalniji narod na Balkanu. Danas imamo 500 hiljada sunarodnika koji su morali da izbegnu sa svojih vekovnih ognjišta, da ovde u parlamentu sedi predsednik Vlade Republike Srpske Krajine u progonstvu. Nije dovoljna jedna takva cinična kvalifikacija, ne znam zbog čega i iz kojih razloga ste se vi prepoznali da treba da reagujete. Samo se vratite u noviju istoriju, ne morate da idete mnogo dalje i da vidite kakva nam opasnost preti. Pitaćete se onda kada budete u poznim godinama i u nekoj dalekoj penziji, koju vam želim i da naravno kao i svi građani Srbije dugo poživite, zašto ste učestvovali u ovome i prepoznaćete ovo svoje brionsko lice.
Hvala, gospođice Jovanović. Vreme za repliku je isteklo. Na naslov iznad člana 25. i član 25. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođica Nataša Jovanović.
Danas nećete nešto da se sinhronizujete. Obično kada sedim tu pored vas, a inače mislim da je primerenije kada branim amandmane koje sam podnela u ime SRS, da vam se obraćam odvade. Zaštita životne sredine je još jedna od odredbi koja je na mnogo detaljniji način i kroz enormno proširenje nadležnosti uneta članom 25. u ovaj zakon o utvrđivanju nadležnosti. Ako pogledate nadležnost AP i vidite šta sve one mogu da rade po slovu Ustava Republike Srbije, videćete da je poljoprivreda, vodoprivreda, šumarstvo, lov i ribolov, turizam, ugostiteljstvo, banje i lečilišta, zaštite životne sredine itd, oblast koju AP u skladu sa Ustavom i svojim statutom uređuju nadležnost, izbor, organizaciju i rad, ali sve to u skladu sa zakonom. Postavlja se pitanje - zašto vam je bio potreban, takođe smo ove godine doneli set zakona iz oblasti zaštite životne sredine i zašto se tamo decidno niste odredili prema onome što će u vezi toga da radi AP Vojvodina, već ste Srbiju celovito i jedinstveno tretirali, kako se ona uostalom i tretira prema članu 82. stav 2. Ustava. Neverovatno je da smo svi imali jasni konsenzus oko donošenja Mitrovdanskog ustava, kako je on i nazvan, zato što je donet tog dana 2006. godine, a da je on sada najgrublje zloupotrebljen, tri godine posle donošenja ovakvog zakona. To je ono o čemu će istorija da sudi, a što se nas srpskih radikala tiče, mi ćemo da nastavimo da do kraja, tačku po tačku da vam govorimo o tome, bez obzira koja je oblast u pitanju. Počastvovana sam time što mogu o oblasti turizma i zaštite životne sredine da govorim, i da govorim o ovom neustavnom zakonu, ali videćete do kraja, pa kada su u pitanju nacionalne manjine, to je ono što je zapravo najveće težište onih koji se navodno zalažu deklarativno za pravo manjina, da niste u pravu da pripadniku manjine ništa novo neće doneti, niti će poboljšati njegovo položaj ovaj zakon koji je, opet ponavljam, protivustavan i koji je osnov za buduću secesiju naše AP. Godine 2003. u Narodnoj skupštini Republike Srbije je doneta deklaracija o tzv. setite se, Hakerupovim ustavnim okvirima za područje naše južne pokrajine AP KiM, koja je sada pod okupacijom. Dok ste se još onda hvalili, iako su okupacione snage NATO došle 1999. godine, posle bombardovanja, kako ipak država Srbija može tamo da sprovodi deo svoje vlasti i zakone, a gde smo sada. Sada imate situaciju da su održani nekakvi šiptarski izbori. Tamo imate dvostruku izbornu vlast i da su Srbi koji su preostali tamo da žive, potpuno poniženi i da nemaju nikakva prava. Bojim se da to ne zadesi u skorijoj budućnosti, ali ta bojazan je sasvim opravdana i argumentovana, građane Vojvodine kroz pet ili deset godina, ne bih da špekulišem, ali točak istine se, nažalost, u slučaju Srbije i svih tih negativnih bilansa i dešavanja brzo okreću. Hvala.
Iskorišćeno vreme poslaničke grupe je minut i 45 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 425. amandman je podnela grupa od 19 narodnih poslanika poslaničke grupe DSS - Vojislav Koštunica. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Milica Vojić-Marković.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, drago mi je što je gospođa Kolundžija ovde, zato što ćemo ponovo argumente iste suočiti. Član 25. se tiče zaštite životne sredine. U stavu 1. tačka 1), gde se kaže da Vojvodina uređuje, unapređuje i obezbeđuje zaštitu životne sredine za teritoriju Vojvodine, potpuno je prepisana nadležnost Republike kao nadležnost AP. Možemo govoriti o poverenim nadležnostima, ali one ne mogu biti na ovakav način prepisivane iz Ustava. Sada mi prepišemo nadležnost Republike i kažemo - eto, mi to baš volimo i kako hoćemo. Zašto sada govorim o tome šta kaže gospođa Kolundžija? Zato što nas je u toku dana nekoliko puta upozorila kako ona zamišlja decentralizaciju i da je ona predstavnik stranke koja se zalaže za decentralizaciju. Kratko ću je obavestiti o tome kako to izgleda u praksi. Kada je formiran Fond za zaštitu životne sredine, tada se lokalnim sredinama koje su imale sredstva prema Zakonu o zaštiti životne sredine, za zaštitu životne sredine na svoj teritoriji, dakle, potpuno decentralizovano, oduzela ta sredstva i prebacila u zajednički fond. To se zove, gospođo Kolundžija, centralizacija. Takav zakon ste doneli. O decentralizaciji nema reči, kao što nema reči ni ovde kada je u pitanju ovaj statut i ovaj zakon. To nema veze sa decentralizacijom. To ima veze sa vašim namerama, sa namirivanjem partijskih interesa i sličnim stvarima, i sa još jednom velikom stvari, sa time šta ste planirali da se jako velika birokratija i jako veliki apetiti koje ima birokratija na teritoriji AP na neki način namiri. Sada ćemo ih izmestiti, daćemo im taj prostor, pokušaćemo da ih namirimo raznim funkcijama, tako što ćemo im oduzimati stvari na razne načine, kao što ovde prebacujete nadležnost Republike u nadležnost AP.
Reč ima narodna poslanica gospođa Nada Kolundžija.
Poštovani gospodine predsedavajući, opet ne znam zašto se meni ovde lično obraćaju. Ovde govorim o aktu i sve ono što govorim, ne upućujem nikome lično. Prosto mislim da je to nivo rasprave koji pokazuje izvrsnu vrstu nemoći i mogući, čak netrpeljivosti, što mislim da nije mesto u Narodnoj skupštini. Ovde se takođe ne radi ni o kakvom partijskom nametanju. Ovde sada govorimo o konkretnom aktu i o tome, da li taj akt sadrži ili ne sadrži nešto što nije u skaldu sa Ustavom, da li taj akt nije dovoljno precizan, da li ga treba dopuniti, da li nešto treba menjati. Zaista, ništa apsolutno, ništa lično i ništa partijsko ne unosim u ono što danas i ovih dana radim u Skupštini Srbije. Hvala.
Od vremena poslaničke grupe je iskorišćeno minut i 10 sekundi. Na naslov iznad član 26. i član 26. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospođice Jovanović.
U međuvremenu su mi stranačke kolege iz centrale SRS donele novi časopis našeg lista "Velika Srbija", gde smo na naslovnoj strani stavili statut Vojvodine, rušenje Srbije i države i našeg ustavnog poretka. Pošto smo mi ozbiljna politička stranka i ovaj časopis, čiji je izdavač i osnivača prof. dr Vojislav Šešelj, koji je, mislim, naočigled čitave i srpske i svetske javnosti u procesu koji se pred antisrpskim haškim kazamatom već sedam godina vodi protiv njega, na osnovu političke optužnice, a objasnio genezu svih događaja. Znate. Ako malo pogledate, verujem da vi to pratite kao i mnoge kolege iz DS, koji mi stalno govore da daju čestitke dr Šešelju na toj njegovoj borbi, on je tamo uspeo da objasni ono sa čime sam počela da branim ove amandmane. U početkupredsedavajući sudija Antoaneti ništa nije razumeo, znate, ili se pravio da ne razume, ali kasnije, kako je proces odmicao, profesor Šešelj je pokazao da su Amerika i njeni zapadni saveznici, Nemačka, pre svega, Velika Britanija, imali i te kako veliku ulogu u razbijanju bivše države i našeg kulturnog, etničkog, nacionalnog, verskog prostora. To što će pokrajina da osnuje pokrajinski zavod za zaštitu životne sredine i što je to ovaj član zakona… ne znam gospođo Kolundžija, ne obraćamo se vama lično, nemojte to pogrešno da shvatite, vi ste naša uvažena koleginica s kojom mi imamo komunikaciju, da ne pomisle građani, van ovih skupštinskih debata, ali vi kao da niste od jutros od kad ste ušli u salu shvatili šta je poenta onoga što mi želimo da poručimo i zašto brišemo svaki član. Mi mislimo da je protivustavan čitav ovaj zakon jer ovaj zakon je samo osnov da vi na način na koji mislite da je to moguće vršite interpretaciju Ustava Srbije, jer pre toga ste doneli statut, pa ste posle toga doneli ovaj zakon o kome raspravljamo i kojim je utvrđen njegov konačni predlog. Da li je tako? Vi ste jedino po Ustavu, ako ste želeli da se bavite zaštitom životne sredine, čiji član tražim da se briše i naslov iznad člana 26, jedino mogli da povučete granicu između onoga šta su republičke, a šta pokrajinske nadležnosti. Vi to ne radite u svim članovima ovog zakona. U dve trećine vi unosite potpuno nove nadležnosti koje, ne kako kaže Ustav Republike Srbije, poverava AP, već ih utvrđuje. Ne samo da ste pogrešili u nazivu zakona, već vam se i sva poglavlja i svi članovi zakona kose sa slovom Ustava i već postojećim zakonima koje je ova Skupština usvojila.
Minut i 10 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima gospođa Nada Kolundžija.
Poštovani predsedavajući, da li mi govorimo o razgraničenju nadležnosti ili utvrđivanju nadležnosti, mislim da bi sada trebalo da bude druga vrsta polemike. Razgraničenje bi značilo samo u koliko Ustav nije predvideo da Republika Srbija može da prenese nadležnosti na AP Vojvodinu i u tom slučaju, govorili bismo o razgraničenju nadležnosti. S obzirom na to da Ustav nedvosmisleno kaže da Republika Srbija može da prenese nadležnosti na AP Vojvodinu, onda ipak govorimo o utvrđivanju nadležnosti, po mom dubokom uverenju.
(Nataša Jovanović, sa mesta: Replika.) Nema potrebe i nemate pravo na repliku. Na naslov iznad člana 27. i član 27. amandman u istovetnom tekstu podneli su grupa od 19 narodnih poslanika poslaničke grupe Demokratska stranka Srbije – Vojislav Koštunica, narodni poslanik Nataša Jovanović i grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Sada, za reč su se javili gospođica Jovanović, gospodin Tomislav Nikolić i gospodin Arsen Đurić. Kao džentlmen bih dao reč gospođici Jovanović, ako se slažete. Hvala. Gospođice Jovanović, izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Sada mi recite, ne morate vi, da se ne osetite ponovo lično prozvanom, gospođo Kolundžija, ali niko se od vaših kolega ne javlja, a verovatno svi prate. Verujem da će mnogi nešto da nauče iz ovog novog broja „Velika Srbija“ koji je gospodin kolega Marković sada podelio poslanicima. Sada mi pronađite u slovu zakona i Ustava – kako je moguće da vam je Ustav kroz poveravanje ovih 23 nadležnosti, koje sam, niste bili u sali, u prvom amandmanu taksativno najveći deo njih pobrojala, dao mogućnost da osnivate javno preduzeće, Nacionalni park Fruška Gora. Kakva je pozadina toga i zbog čega to radite? Kolega Plužarević je u jednom delu, pošto je i kao čovek iz te struke i kao neko kome je na svaki način veoma poznato šta se radi u Nacionalnom parku Fruška Gora, naročito stanje koje je bilo do januara ove godine, rekao da je osnivanje javnog preduzeća Nacionalni park Fruška Gora, na čijem čelu će inače biti sve do promene vlasti neko iz vaše DS ili neko iz Lige kome vi budete dali deo kolača, a da je suština u tome da ovo nacionalno blago će baš kao i, imali smo slučaj da čujemo i primer „Metals banke“, pa onda i sve one primere koje je juče kroz pljačkašku privatizaciju izneo gospodin Todorović, i neće pomoći da bolje žive građani Novog Sada, Subotice, Odžaka i Sremske Mitrovice, već da se lično bogate pojedinci iz vrha vlasti i da je to vaša prava namera, zbog čega želite da upravljate, odnosno da AP i ta vrhuška autonomaška iz Novog Sada osniva ovo preduzeće.
Reč ima narodni poslanik gospodin Tomislav Nikolić.
Kroz ovaj član se oslikava želja predlagača i zakona i statuta, zato što se u njemu seče nekoliko nadležnosti koje jednostavno pripadaju državi. Nacionalni park Fruška Gora je prirodna baština svake zemlje i u vlasništvu je države. Ako vi sada Nacionalni park Fruška Gora poverite AP Vojvodini, onda će ta javna svojina preći u svojinu AP Vojvodina, pošto ste jednim članom pre toga odlučili da to već bude tako. Da vas ne podsećam da je Srbija oduvek od kad postoji brinula o prirodi, pa čak i u Dušanovom zakoniku imate zabranu prekomerne seče šuma. Jednu stvar ovde samo da vas pitam – kakva je to decentralizacija nacionalnog parka? Kakva se decentralizacija postiže prenošenjem vlasništva nad nacionalnim parkom na AP Vojvodina? To je otuđenje države. Zamislite nacionalni park koji postoji od 1960. godine, koji je član evropskog udruženja parkova Europark. Odjednom, ove godine, pojavljuje se negde u Evropi kao nacionalni park AP Vojvodine. Ima li kraja u tom besmislu? Ne može se decentralizovati tako što će otuđiti od građana ispod, južno od Dunava i da se poveri na upravljanje, gazdovanje, prihodovanje, vlasništvo AP Vojvodini kao javna svojina. Ne ide, jer to je dragulj svih nas. Onda možete tako da nađete još desetak teritorija u Vojvodini koje još pripadaju na neki čudan način državi Srbiji. Izmislite odmah neka javna preduzeća, nacionalne parkove ili nešto. Otimajte to još dok je vreme. Možete Nacionalni park tok Dunava da uzmete, pa da prisvojite evropsku reku. Zamka je prevelika da bi mogla da bude preskočena. Neka ostane šta smo rekli, neka ostane da to ide na Ustavni sud, ali to jednostavno ne može da se brani. Jedan nacionalni park koji je evropska baština da se sada proklamovanim aktom tamo dodeli AP Vojvodini i time uskrati nama ostalima koji tamo ne živimo, kojima jednog dana neko može da kaže - izvini, gde ti je izdata lična karta? Prvo ćemo mi iz Vojvodine da obiđemo nacionalni park, pa ćete posle vi ostali.
Jedan minut od vremena poslaničke grupe ili od vašeg vremena kao predsednika. Reč ima gospodin Arsen Đurić.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo ministri, mi danas razgovaramo o jednoj veoma bitnoj temi za koju je ovlašćena čitava Vlada, a u sali, uz svo uvažavanje ministra Bradića, nema ni predsednika Vlade, nijednog potpredsednika i nijednog drugog ministra. Mislim da je to krajnje nekorektno od predstavnika Vlade. Time oni pokazuju svoj stav prema Narodnoj skupštini. Da se vratim članu 27. i naslovu iznad člana 27. To se odnosi na Nacionalni park „Fruška gora“ i članom 27. je predviđeno da AP Vojvodina osniva Nacionalni park „Fruška gora“ i preuzima svoje nadležnosti, prava, zaposlene od sadašnjeg nacionalnog parka. Mislim da je ovo suprotno svakoj elementarnoj logici da AP Vojvodina može da osniva preduzeća koja će upravljati parkovima od državnog značaja. Sam naziv nacionalni park znači da je to jedno nacionalno, državno blago i da je nemoguće da AP Vojvodina bude osnivač Nacionalnog parka „Fruška gora“. U sistemu zaštite prirode postoje niži stepeni zaštite, a to je park prirode, spomenik prirode. Bojim se da će, ako ovakav član 27. bude usvojen u ovom zakonu, morati da se izvrši neki drugi stepen zaštite Fruške gore, da on neće moći da ostane nacionalni park, jer logično je da država osniva nacionalne parkove, a ako bude proglašen neki niži stepen zaštite Fruške gore, to će značiti i devastiranje Nacionalnog parka „Fruška gora“. Ili je ovo najava onoga o čemu mi govorimo već nekoliko dana, da se zaista pravi neka nov država na teritoriji države Srbije i da onda imamo Nacionalni park „Fruška gora“ čiji je osnivač Vojvodina?
Reč ima gospođa Nada Kolundžija.
Poštovani gospodine predsedavajući, član 27. nijednom rečju ne govori da AP osniva Nacionalni park „Fruška gora“. Dakle, Nacionalni park „Fruška gora“ postoji. To je regulisano zakonom Republike Srbije, tako je on i dobio status nacionalnog parka. Dakle, ovde se radi o tome ko preuzima odgovornost za upravljanje nacionalnim parkom. Ono o čemu se ovde radi, jeste da se osniva javno preduzeće za upravljanje nacionalnim parkom. Dakle, opet dolazimo na istu tačku - da li pitanje decentralizacije znači da se o pitanjima koja su vezana za određenu teritoriju, da li je bolje da time upravlja AP, jer je na teritoriji AP, poštujući i sprovodeći zakone ili je to bolje da radi neko kome je centrala u Beogradu i o tome možemo da polemišemo. Dakle, po našem duboko uverenju, smisao decentralizacije jeste upravo u tome da se približi građanima upravljanje koje je od njihovog interesa. Ovde se nijednom rečju ne spominje vlasništvo nad nacionalnim parkom, što je ovde slučajno ili vrlo namerno pokušano da se imputira da ovaj zakon govori o tome da AP preuzima vlasništvo nad nacionalnim parkom, te tak neko ko nije iz Vojvodine možda neće moći da priviri u taj park. Dakle, apsolutno ni jednom jednim rečju ovde ne piše da nacionalni park pripada nekome. To je nacionalno državno dobro. Ovde se radi samo o tome na koji način ko veruje da se tim dobrom može odgovornije i bolje upravljati u interesu građana, da li vlašću koja je bliža građanima ili vlašću koja je udaljena od građana, pa i od samog nacionalnog parka.
U odnosu na obaveze koje smo preuzeli, niko nema prvo na repliku. Radi se o različitim tumačenjima jednog propisa i nema nikakvog dijaloga, niti obraćanja. Svako je izneo viđenje propisa i mogu kao predsedavajući da neko mišljenje uvažim ili ne uvaži, ali to su pitanja za druge nadležne organe. Gospodin Nikolić, po amandmanu, ima pravo na reč. Izvolite.
Moram da dopunim izlaganje o našem amandmanu, pravom na raspravu o amandmanu druge poslaničke grupe. Naime, ne mogu da prihvatim argumentaciju da je Fruška gora bliža Novom Sadu nego Beogradu. Voleo bih da sednete nekad u auto i da krenete na Frušku goru iz Novog Sada i iz Beograda i da vidimo ko će pre da stigne. Kakav je to osnov gde je bliže, ko je bliže, kome je centrala u Beogradu? Onome ko će od sutra da upravlja Vojvodinom centrala je u Beogradu. Znači, vaša stranka koja sve ovo radi, njena centrala je valjda u Beogradu, nije valjda u Novom Sadu. Ako je u Novom Sadu, recite nam. Ako ste osnovali DS za AP Vojvodina, recite nam to slobodno, da znamo kome se obraćamo, ali onda nemojte vi da branite ovaj zakon. Dakle, upozorio sam vas, javna svojina nad javni preduzećima koja osniva AP Vojvodinu, pripada Vojvodini. Znači, Nacionalni park „Fruška gora“ pripada Vojvodini, ne pripada Srbiji, ne pripada svim građanima Srbije. Mogli bismo da kažemo da pripada, po vama, svim građanima Vojvodine, a to je nacionalni park, to nije jedna šuma od pet hektara, to nije nečiji potok. Time se diči Srbija. Nemamo mnogo takvih. Vi sada mene ubeđujete da će bolje da brine onaj ko je bliži građanima. Kondukter je najbliži građanima, on svaki dan u autobusu se vozi s njima. Stvarno me vređa vaša argumentacija, kako vam je oko palo na Frušku goru? Nije. Znam da će ovo da ukine Ustavni sud, ovo mora da ukine Ustavni sud, ali to ste ostavili samo zato da bi Ustavni sud imao šta da ukine, pa da kažete - ukinuo je pet odredbi, pa eto, radi Ustavni sud. Ovaj zakon treba odbaciti pre njegove primene, pre nego što bude donet. Trebalo je Ustavni sud već da zaseda, da reaguje, da nas ovde ne drži besposleno 15 dana u raspravi o jednom neustavnom zakonu. Ne prebacujte to uopšte na nekakav sukob između AP Vojvodine i ostatka Srbije, kako ćemo se mi ostali zvati od sada, ostatak ćemo biti. Ovde nema nikakvog sukoba, ovde ima samo želje da sve bude naše, zajedničko, da Vojvodina može da upravlja onim što joj poveri cela država, a da sve bude naše zajedničko, tako može da funkcioniše država. A ne - teritorija formalno Srbija, a sve drugo je AP Vojvodina. Znači, razdvajate nas i sada ćete da se pokažete kao dušebrižnici koji su se borili za Vojvodinu, jer dobijate večito izbore u Vojvodini, jer ste se vi borili za Vojvodinu. Pa, i ja se borim za Vojvodinu. Ali, izađite posle na izbore u ovom našem jadnom ostatku kad krenemo na vas pa vam kažete kako ste se to izborili za Vojvodinu. Vi sada razbuktavate rat širom Srbije, sada će lokalne age i begovi da krenu u formiranje svojih autonomija, jer više ne postoji ništa što nas povezuje. Time što nas razdvajate od Vojvodine na najgrublji mogući način u svim oblastima, vi poslednji kohezioni faktor u Srbiji rušite. Šta, neće Preševo, Bujanovac da krenu da prave svoje autonomije, neće u Raškoj oblasti ovaj ministar što već u Novom Sadu formira svoju stranku, ide kod radnika i kaže - ja sam zadužen za brigu o radnicima, hoće li vaše gazde da ostanu bez posla, da vam zatvorim preduzeće ako se ne učlanite kod mene. Takvi ste nas uveli u politiku kojom mi ne želimo da se bavimo. Niti imam nameru da vas vređam, niti dozvoljavam da vređate moje dostojanstvo i moj ponos. Fruška gora je moja koliko i gospođice koja sedi pored vas.
Obaveštavam samo da ćemo izaći iz TV prenosa, reč po Poslovniku će dobiti Nataša Jovanović. Ili, želite da odredim pauzu? Da vam dam reč po Poslovniku? Izvolite.
Gospodine Novakoviću, hvala vam na informaciji, imam prijavu za Poslovnik, imam tada i amandman ili ću to da povežem sa ovim što je gospođa Kolundžija pogrešno protumačila izlaganje na član 27.
Dakle, na osnovu člana 85. stav 1, prekidam današnji rad i nastavljamo u 15.10 časova. Prijatan ručak, ko nije ručao, i hvala na saradnji.
Dame i gospodo poslanici, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu pretresom u pojedinostima i počinjemo amandmanom na član 28. koji je podnela poslanica Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanica Nataša Jovanović.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, pre pauze, u celoj seriji, pošto se tretira jedno celo poglavlje - turizam i zaštita životne sredine, iznela sam stav poslaničke grupe SRS da se mi nikako ne slažemo sa donošenjem ovog zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodina, koji u više od 150 slučajeva proširuje one ustavne okvire nadležnosti. Moram sada, pošto se radi o zaštiti životne sredine i ovog prvog stava, gde se kaže da će da se uskladi sa važećim zakonom, dapodsetim građane Srbije na to da je i vaša vlast, a naročito ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu gospodin Marković više govorio o decentralizaciji kada je u pitanju zaštita životne sredine, a naročito kroz projekat stvaranja komunalne policije. Koliko me pamćenje služi, a služi me mislim relativno dobro, pre dva meseca je komunalna policija, koja će najveći deo inspekcijskog nadzora da preuzme na sebe i od republičkih organa, zakonom koji smo ovde u Narodnoj skupštini ustanovili, upravo promovisana u Novom Sadu. Pošto je kratko vreme u kojem mogu da govorim, i sada da završim onu priču celovitu koju sam počela serijom amandmana pre pauze. Na vama je, poslanici DS, stranke LSV, SPS, LDP, G17, SPO i svih onih koji vas podržavaju, velika odgovornost. Odgovornost zbog toga što ćete sada, iako možda ne razmišljate tako, ali svakako tako razmišljaju oligarsi u Novom Sadu, da donošenjem ovog zakonskog projekta i statuta, koji ovaj zakon zapravo podupire i post festum taj statut usklađujete ovim zakonom, da zapravo učinite veliku grešku i opasnost po državu Srbiju zbog zaista svih prerogativa državnosti, u svim oblastima, samo niste obuhvatili oblast policije, eksplicitno spoljnih poslova, pored toga, da može autonomna pokrajina da sklapa međunarodne ugovorei Ministarstvo odbrane. Sve drugo, AP Vojvodina sada, po ovom zakonu, protivno članu 182. stav 2, članu 97, 178, članu 82. stav 2. Ustava ima, tako da će, što se kaže, kod nas starost da vas pita šta ste radili u nekoj mladosti ili u srednjim godinama, kako ste razmišljali, zbog čega ste to radili i veliku odgovornost snosite jer čitava patriotska srpska javnost je svesna toga da je donošenje statuta autonomne pokrajine i ovog zakona kojim se on usklađuje zapravo za budućnost i za velike sile koje nadiru na našu zemlju, pre svega, pojedine zapadne zemlje koje kroz projekte, pa i zaštite životne sredine, kroz razne fondove navodno pomažu razvoj jedne autonomne pokrajine, u stvari, cilj im je dalje teritorijalno razbijanje i u budućnosti, nažalost, otcepljivanje naše severne pokrajine. Hvala.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je minut i 40 sekundi. U elektronskom sistemu je registrovana narodna poslanica Nada Kolundžija. Da li želite reč? (Da.) Reč ima Nada Kolundžija.
Poštovana predsedavajuća, zaista se sada izvinjavam, javila sam se da govorim po amandmanu na član 27. i od tada stojim registrovana kao prijavljena. Osećam posebnu potrebu da kažem nešto o onome što je izrečeno vezano za taj član. Dakle, gospodin Tomislav Nikolić je, koristeći taj član, odnosno amandman koji su podneli, izneo strahove, pretnje, optužbe itd. da je to član zakona koji dezintegriše Srbiju, koji će dovesti do toga da osnivanjem javnog preduzeća za upravljanje Nacionalnim parkom Fruška gora, da će to biti država u državi itd. Dakle, želim da kažem da beogradska tvrđava, koja je javno dobro od najvišeg nacionalnog interesa, njome upravlja javno preduzeće koje je osnovao grad Beograd. Dakle, ako mislimo da neke nacionalne vrednosti mogu biti poverene nižim nivoima vlasti, a neke druge ne mogu biti poverene, onda zaista nedostaje logika u tome. Poveravanjem upravljanja Nacionalnim parkom Fruška gora prosto se sledi zakon kojim je omogućeno da nacionalnim parkovima i nacionalnimdobrima mogu upravljati lokalne samouprave i niži nivoi vlasti u odnosu na Republiku Srbiju. Zaista uvažavam svaki napor svakog narodnog poslanika da ukaže na nekakvu mogućnost koja bi dovela do dezintegracije države, jer ono što mi želimo da uradimo apsolutno nije to. Dakle, mi ovim zakonom i statutom želimo da potvrdimo jedinstvo Republike Srbije, ali želimo da, sprovodeći Ustav, ostvarimo ono što je Ustav sam predvideo, a to je - decentralizaciju vlasti i organizaciju vlasti na nižim nivoima.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je dva minuta i 30 sekundi. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Moraću da koristim vreme poslaničke grupe da u najkraće kažem da je to prosto makar nepotpuno tumačenje koje je ovde pokušala da da gospođa Nada Kolundžija. Znači, nije u pitanju upravljanje samim javnim dobrom. U pitanju je način regulisanja svojine nad tim javnim dobrom i to tako da vojvođanska imovina postaje jedina imovina koja je unapred regulisana zakonomkoji će regulisati tu oblast i da javna svojina, pošto sve ovo, zakon jeste onaj koji se odnosi na statut, znači, moramo u paralelnom smislu da sve vreme govorimo i o jednom i o drugom, javna svojina se na najdirektniji način ovde deli na srbijansku i vojvođansku. Vojvodina može da upravlja i da se stara o toj svojini, ali ona mora da ostane državna i to je našstav. Međutim, morate da se složite da i u pravnom smislu reč "raspolaganje", i pravno i ekonomski, u stvari podrazumeva da se država Srbija bukvalno, faktički, ovakvim rešenjima odriče svega na teritoriji Vojvodine, osim same teritorije, jer prenošenje na gazdovanje javnim preduzećima, regulisanje javne svojine, itd. jeste dokaz toga. Ona ostaje u okviru Srbije samo formalno. Da li vam dokaz za to nije sama pravna zaštita imovinskih prava i interesa AP Vojvodine, koju obavlja pokrajinsko javno pravobranilaštvo? Od koga štiti pokrajinsko javno pravobranilaštvo imovinu na teritoriji Vojvodine – u odnosu na Srbiju, Hrvatsku, Mađarsku? Koga? Znači, način raspolaganja imovinom, definisanja javne svojine, prejudiciranje zakona koji će urediti raspolaganje, i to da li će dati prvenstvo vojvođanskoj, daje nam za pravo ne da imamo strah, nego da način kako je to uređeno definiše Srbiju samo kao formalnog vlasnika teritorije, sa čije teritorije je, u stvari, sve na onom što se zove geografski Vojvodina preneto AP Vojvodini.
Reč ima gospođa Nada Kolundžija.
Opet, nažalost, moram da se vratim na Ustav, jer Ustav kaže da autonomne pokrajine upravljaju pokrajinskom imovinom. Ustav predviđa takođe da lokalne samouprave imaju imovinu i u tom smislu ne vidimo da je logično da lokalne samouprave imaju, a autonomna pokrajina nema, iako je Ustav predvideo da ima svojinu. Osim toga, o tome da pokrajina ima pravobranioca, pa i grad i opštine imaju pravobranioce i to je pitanje zaista decentralizacije funkcija koje država poverava nižim nivoima vlasti u Republici Srbiji. Rečenica da država ostaje vlasnik teritorije, za nas je nešto što teško možemo da komentarišemo. Ako pođemo od ustavne odredbe da suverenost potiče od građana i da ni jedan državni organ, politička organizacija, grupa ili pojedinac ne može prisvojiti suverenost od građana, onda polazimo od toga građani utvrđuju koji su to poslovi koje oni kao suvereni poveravaju lokalnoj samoupravi, poveravaju autonomnoj pokrajini odnosno državi. U tom smislu mislim da niti ovde neko grabi niti neko ostaje bez nadležnosti, radi se samo o tome da je decentralizovana država, kakvu je propisao ovaj Ustav, predviđa da svi oni poslovi koji su od interesa građane Srbije, što neposrednijeg interesa, uređuju se i tim pitanjima se upravlja sa najnižeg nivoa upravljanja. Hvala.
Dva minuta i 5 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima poslanica Jorgovanka Tabaković.
Gospođo Kolundžija, žena ste koju lično uvažavam, dajte da govorimo precizno. Znači, da upravlja i stara se o javnoj imovini, niko ne spori ni lokalnoj samoupravi, ni gradu, ni pokrajini, ali ta imovina mora da ostane državna. Da skratim oko nacionalnih parkova. Amerika, na koju se u mnogo čemu ugledamo, svi u naprednom svetu, ima nacionalne parkove u federalnoj svojini, federalnoj, saveznoj, znači vrhovnoj, državnoj. Kada kažete decentralizacija, ponavljam, nemojte kao DS imati dvostruke aršine oko centralizacija kompanija jer je to jeftinije, efikasnije i u javnim nabavkama i u vođenju sredstava, troškova itd, a kada je država u pitanju idemo na decentralizaciju, jer to sada nije efikasno. Da li je građaninu Sombora jednako blizu Telekom kada ima tamo sve organe koji mu mogu omogućiti uslugu na najbližem i najdirektnijem nivou, kao što bi trebao da ima i u državnom smislu? Interes za ovakav način decentralizacije ili centralizacije uopšte nije prikriven i ne može se prikriti, interesan je. Pozivanje na Ustav da li znate šta znači? Kao kada se pozivate na vašu slobodu koja je ograničena mojom slobodom. Ko će vašu slobodu i moju razgraničiti? Vi to danas govorite ovde - zakon. Koji zakon ako imamo zakone koji se sukobljavaju jedan sa drugim?
Narodna poslanice, vreme koje je na raspolaganju kao vreme poslaničke grupe je iskorišćeno. Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Zaista ne znam kako je moguće da se u čitanju istog teksta neke reči propuste. Dakle, mogu samo da pretpostavim da u tome ima namere. Autonomne pokrajine upravljaju pokrajinskom imovinom. Ustav predviđa da pokrajina ima imovinu, samo to tvrdim, ništa više.
Iskorišćeno je 25 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li se još neko javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Arsen Đurić.
Moram da reagujem. Tačno je da piše u Ustavu da se upravlja imovinom pokrajine. Međutim, nacionalni park nije imovina pokrajine, nacionalni park je državna imovina i nigde u svetu nije povereno upravljanje nacionalnim parkom bilo pokrajini ili jedinici lokalne samouprave. Znači, zaštićeno prirodno dobro koje je u nižem stepenu zaštite od nacionalnog parka može biti povereno čak i opštinama i gradovima na upravljanje, ali nacionalni parkovi nigde u svetu nisu povereni na upravljanje niti lokalnim samoupravama, niti pokrajinama, niti regijama. Država upravlja nacionalnim parkovima, jer je to nacionalno i državno dobro.
Iskorišćeno je 40 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Izvinjavam se, ali podsetiću na jedan vrlo konkretan primer i nije jedini. Javno preduzeće Beogradska tvrđava, koji upravlja sa 54ha. (Više poslanika DSS: Ali, to nije nacionalni park.) Ali je dobro od nacionalnog interesa. Zašto mislite da nacionalni park ima drugačiju, specifičniju težinu od nacionalnog dobra koje je dobro od posebnog interesa? Ovde nigde ne govori da je nacionalni park bilo čije vlasništvo, ovde se govori o tome kome se poverava upravljanje tim nacionalnim parkom. O ovome više ne želim da polemišem. (Zoran Krasić, sa mesta: Koliko je vremena utrošeno?)
Iskorišćeno je 45 sekundi od vremena poslaničke grupe. Molim narodne poslanike da ne dobacuju. Nakon izlaganja svakog narodnog poslanika jasno kažem koliko je vremena utrošeno i kažem da li se to vreme odnosi na korišćenje vremena poslaničke grupe ili na predsednika odnosno ovlašćenog predstavnika. Ono što kažem ostaje u stenogramu i možemo svi da proverimo, a govorim zato da bi svi oni koji vode svoje poslaničke grupe i vode računa o vremenu mogli da beleže i da vide i sami koliko im je vremena na raspolaganju. (Zoran Krasić, sa mesta: Koliko je ukupno preostalo vreme?) Pošto je očigledno da postoji interesovanje za to koliko je vremena preostalo u ovom trenutku, na osnovu člana 88. stav 2. obaveštavam Narodnu skupštinu da PUPS ima ukupno vreme i predsednika poslaničke grupe i poslaničke grupe, kao i Poslanička grupa manjina, poslanička grupa Nova Srbija - predsednik poslaničke grupe sedam minuta i 30 sekundi, poslanička grupa dva minuta i 20 sekundi, poslanička grupa LDP - predsednik ima svo vreme na raspolaganju, a poslanička grupa 12 minuta i 20 sekundi, poslanička grupa SPS-JS - predsednik poslaničke grupe ima na raspolaganju svo vreme, kao i poslanička grupa ukupno. Poslanička grupa Napred Srbijo - predsednik poslaničke grupe ili zamenik predsednika ima na raspolaganju 6 minuta i poslednjim izlaganjem narodne poslanice Jorgovanke Tabaković iskorišćeno je ukupno vreme poslaničke grupe, o čemu sam obavestila i narodnu poslanicu i Narodnu skupštinu, poslanička grupa DSS - vreme predsednika je iskorišćeno, a vreme na raspolaganju poslaničke grupe je 7 minuta i 20 sekundi, poslanička grupa G17 plus - vreme za predsednika stoji na raspolaganju, kao i ukupno vreme poslaničke grupe, poslanička grupa SRS - iskorišćeno je vreme ovlašćenog predstavnika, vreme na raspolaganju poslaničke grupe je 16 minuta i 20 sekundi, poslanička grupa ZES - vreme predsednice poslaničke grupe je iskorišćeno, a poslanička grupa ima na raspolaganju 66 minuta i 15 sekundi. Ko želi da dalje kontroliše, može da prati, jer ću kao i do sada, nakon svakog izlaganja obavestiti. (Zoran Krasić, sa mesta: Nada Kolundžija je svima nama odgovorila, kako je moguće da joj je toliko ostalo vremena?) Narodni poslanik Zoran Krasić i dalje dobacuje. Ponoviću objašnjenje sa rizikom da naljutim druge narodne poslanike koji su slušali da sam posle svakog narodnog poslanika kazala koliko je vremena potrošeno, da je to u stenogramu sednice Narodne skupštine i da pre nego što sebi dozvolite pravo da kažete da se ne vodi računa o tome koliko je vremena utrošeno, ostvarite uvid u stenogram i da vidite da li imate pravo ili ne. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 28. amandman je podnela grupa od 19 narodnih poslanika poslaničke grupe DSS. Da li neko želi reč? Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Da završim ovu diskusiju koju smo krenuli u prethodnom amandmanu, a koja se proteže i ovde. Očigledno je da postoji nekoliko zakona koji regulišu stepen zaštite prirodnih dobara. Nacionalni park je najviši stepen zaštite. Uvek je u nadležnosti Republike. Ne može autonomna pokrajina da upravlja time zato što je to nacionalni park. Ako bi bilo zaštićeno prirodno dobro, to je niži stepen zaštite, mogla bi autonomna pokrajina time da upravlja, ali prosto zakon ne dozvoljava tu mogućnost. Upućujem sve one koji o tome malo znaju, postoji Zakon o zaštiti prirode, pogledajte kako izgleda gradacija stepena zaštite zaštićenih prirodnih dobara, parkova itd. To je prva stvar. Druga stvar koju želim da raščistimo, jer smo je pokrenuli pre nekoliko minuta, jeste da je vrlo važno da se raščisti ekologija i zaštita životne sredine i to nije nešto što može da se seče na panju, pa kada su zagađeni vazduh i zagađenje nad Pančevom, tad se neće dogoditi ništa u Beogradu, onda ćemo neki drugi zakon da primenjujemo ovde. Nemoguće je. Postoje različiti nivoi nadležnosti, republički brine o celoj teritoriji. Teritorija AP je nešto sasvim drugo i ne možete zakone koji su opšteg tipa primenjivati tamo.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne) Na naslov iznad člana 29. i član 29. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Da)
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, za SRS je predlog ovog člana 29. protivzakonit i protivustavan. On ne odgovara duhu ekonomsko-privrednog sistema i zakonskih propisa koji se odnose na ovu oblast. To je što se tiče normativne strane. Kakvo je stanje u industriji i u preduzetništvu, neka nam posluži nekoliko primedbi da ukažu na ogromne probleme u ovim oblastima. Industrijska proizvodnja u poslednjih 10-ak godina rapidno opada. Učešće industrije u ukupnom BDP je u 2000. godini palo na 26, a u 2008. godini na 19,4%. Industrijska proizvodnja u ovoj godini u odnosu na 2006. godinu pala je po podacima iz devetog meseca negde oko 18%. Na koji način će i sa kojim sredstvima će AP Vojvodina pokrenuti industriju, kada je izvršena cunamizacija industrije? Privatizacijom su zbrisani industrijski pogoni koji su bili lokomotive privrednog razvoja gradova. Setimo se ogromnih investicionih aktivnosti 50-ih, 60-ih, 70-ih godina. Sada je sve to završeno. Kojim sredstvima? Moramo govoriti o 50 milijardi evra novčanih sredstava koje su prohujale kroz finansijski sistem RS u poslednjih osam godina. Šta je iskorišćeno za razvoj industrije? Ništa. Na koji način će to AP pokrenuti? Nikako.
Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Pre svega, sadržaj ovog amandmana je da se naslov iznad člana 29. i član 29. brišu. Član 29. kaže ovako: „AP Vojvodina, preko svojih organa u oblasti industrije i zanatstva, u skladu sa zakonom, pod jedan – donosi plan i program ravnomernog privrednog razvoja AP u skladu sa planom razvoja RS; pod dva – utvrđuje stare zanate koji su svojstveni području AP Vojvodine i utvrđuje i obezbeđuje mere za njihovo unapređenje i razvoj“. To je pun sadržaj člana 29. Ustav, član 183. kaže da: „AP u skladu sa zakonom uređuju pitanja od pokrajinskog značaja u oblasti industrije i zanatstva“. Zaista ne znam kojom mentalnom vežbom čovek može da dođe do toga da je ovo protivustavno i da ga zbog toga treba brisati. Postoji očigledna namera ovih amandmana da se ceo zakon briše. Dakle, o tome se radi. Prosto treba o tome govoriti. Namera je da se mimo ustavne obaveze ovaj zakon ne donese, da ljudi koji nas slušaju i gledaju o čemu pričamo znaju šta je namera. Dakle, oni koji hoće da brišu sve članove ovog zakona, zapravo hoće da, ne poštujući ustavnu obavezu da se utvrde nadležnosti AP Vojvodine u skladu sa Ustavom, ne postoji ovaj zakon.
Iskorišćeno je minut i 47 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Odredba člana 29. u tački 1. kaže da: „AP Vojvodina donosi plan i program ravnomernog privrednog razvoja AP Vojvodine“. To je bilo i u starom statutu. Šta je učinjeno da se oživotvori odredba u onom statutu i koje su poluge, koji su instrumenti da AP danas poradi na ravnomernom regionalnom razvoju? AP Vojvodina, shodno odredbama Zakona o privatizaciji, dobijala je 50% sredstava od privatizacije. Šta je uloženo u ravnomerni privredni razvoj? Gotovo ništa. Ono što imamo na jugu imamo po celoj Vojvodini, sem Novog Sada koji ne razvija industriju, razvija samo građevinarstvo i izgradnju stanova i možda pomalo trgovinu i trgovinske lance. Kakav privredni razvoj? O kom regionalnom privrednom razvojnom planu ćemo govoriti danas, kada imamo samo u Vojvodini razliku u privrednom razvoju između pojedinih opština po desetak puta?
Iskorišćeno je minut i 10 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Poštovani građani Srbije, što reče koleginica Kolundžija, radi onih koji nas slušaju, u ime poslaničke grupe SRS hoću da kažem samo jednu rečenicu. Tačno je da SRS smatra da ovakav zakon uopšte ne može, ne treba i ne sme da se donese. Tačno je da ovaj zakon kakav ćete vi doneti je zapravo ustav AP Vojvodine. Tačno je da Ustav RS obavezuje na donošenje statuta AP. Dakle, nigde ne postoji obaveza da se donosi ovakav zakon. Naprotiv, član 37. Ustava RS, koji govori o nadležnostima organa državne uprave, o poverenim nadležnostima, dozvoljava da se određene nadležnosti povere, ali se one poveravaju pojedinačno zakonima, a ne može kao u ovom tekstu zakona da stoji – ta i ta oblast urediće se u skladu sa zakonom. To je formulacija Ustava i zato smatramo da je ovo veoma opasno i da je uvod u otcepljenje AP Vojvodine od Srbije.
Iskorišćeno je minut i 25 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Ustav RS u članu 177. stav 2. kaže koja se pitanja od republičkog i pokrajinskog značaja određuju zakonom. Ako ovo nije taj zakon, već jednom ste vodili polemiku sa ministrom Markovićem o tome da li su to zakoni, mislim da je gospodin Martinović vodio tu polemiku, imate pravo na repliku, ili je zakon, to jeste pitanje oko koga može da se polemiše. Da li je moguće zakonom da ili to treba uraditi sa mnogim zakonima? Ali, da je ovaj zakon u skladu sa ustavnom obavezom za nas uopšte nije sporno.
Iskorišćeno je 55 sekundi od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Aleksandar Martinović, sa izrečenom merom oduzimanja reči, ima pravo na repliku po našem poslovniku i sada dobija reč.
Hvala, gospođo Čomić, zaista pokazujete da imate toplo, milostivo srce. Dakle, gospođo Kolundžija, u Ustavu RS lepo piše šta treba da uradi Narodna skupština kada su u pitanju AP. Dakle, Ustav je potpuno jasan. Zakonom se određuju koja pitanja su od republičkog a koja od pokrajinskog značaja. Kojim zakonima se to radi? U Ustavu, u članu 183. lepo vam piše. Treba da se donese zakon o industriji, zakon o zanatstvu, zakon o lovstvu, o šumama i tako dalje. I da se onda tim posebnim zakonima urede te oblasti društvenog života i da se onda kaže – ta i ta pitanja su od republičkog značaja, a ta i ta pitanja su od pokrajinskog značaja. Morate da vodite računa, gospođo Kolundžija, da Ustav mora da se tumači u celini svoga teksta, a ne vi strgnete dva člana iz Ustava i kažete – evo to je pravni osnov, a sve ostalo vas ne zanima. Dakle, u članu 137. Ustava, lepo piše koje poslove Republika Srbija može da poveri, ne samo autonomnim pokrajinama, nego i jedinicama lokalne samouprave. Tu su poslovi državne uprave. Vi ovim Predlogom zakona poveravate autonomnim pokrajinama ne poslove državne uprave, nego normativne poslove. Poveravate im praktično zakonodavnu nadležnost Skupštine, da Skupština AP Vojvodine svojim normativnim aktima reguliše određene oblasti društvenog života. To je u direktnoj suprotnosti sa članom 137. Ustava Republike Srbije. Pazite, kakav zaključak izlazi iz tog stava koji je sadržan u Predlogu zakona. Kaže – Republika Srbija može poveriti autonomnim pokrajinama sva pitanja koja su inače u njenoj nadležnosti. Šta to znači? Da sutra možete da donesete zakon kojim ćete AP Vojvodini poveriti pitanja iz oblasti odbrane, policije, sudstva i tako dalje. Gde je granica u poveravanju poslova? Ta granica je sadržana u članu 137. Poslovi državne uprave mogu da se povere, gospođo Kolundžija, ne svi poslovi koji su u nadležnosti države Srbije. To je razlog zašto vas SRS upozorava da vi na ovaj način pravite od Vojvodine državu u državi. Imaćemo dva potpuno paralelna sistema. Vi ovim predlogom zakona, ne utvrđujete koja su pitanja od pokrajinskog značaja. Vi Vojvodini ovim zakonom dajete pravo da potpuno samostalno, bez tih posebnih zakona uređuje određene oblasti društvenog života. To je problem. Vi se odričete prava Republike Srbije. To je skandalozno i to je ono što narušava suverenitet i teritorijalni integritet Republike Srbije.
Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Dakle, o tome da li Republika Srbija može poveriti u svim oblastima svoje nadležnosti lokalnoj samoupravi ili autonomnoj pokrajini, takođe se nedvosmisleno izrazio Ustav. Član 183. vrlo jasno definiše oblasti u kojima država može da poveri deo nadležnosti Autonomnoj Pokrajini Vojvodini. (Zoran Krasić, sa mesta: Pitanja, pojedina pitanja, a ne oblasti.) Upravo to je ono o čemu mi ovde, držeći se sa jedne strane Ustava, a sa druge strane zakon, pokušavamo da utvrdimo da li postoji bilo šta što Ustav nije predvideo kao nadležnost Vojvodine, a zakon to predviđa. Da li Ustav daje, odnosno da li ovaj zakon daje autonomnoj pokrajini mogućnost da ona mimo zakona Republike Srbije uređuje pojedine oblasti. Ja bih volela da mi samo jedan jedini član ovog zakona neko pokaže gde piše da autonomna pokrajina svojim zakonom uređuje bilo koju oblast. Dakle, sve oblasti definisane su nedvosmisleno jasno da u skladu sa zakonom, koji donosi naravno Republika Srbija i Skupština Republike Srbije, uređuje i sprovodi poslove iz određene nadležnosti. Hvala.
Minut i 30 sekundi iskorišćenog vremena poslaničke grupe. (Aleksandar Martinović, sa mesta: Mogao bih da odgovorim repliku, ako mi date reč.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović i pravo na repliku se ovim krugom završava, radi razjašnjenja, pojašnjenja.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da bi ste vi gospođo Kolundžija to pitanje koje ste sada uputili meni trebalo da uputite vašem ogranku, odnosno ogranku vaše stranke u Vojvodini. Naime, u onoj prvobitnoj verziji, od četiri verzije Predloga statuta AP Vojvodine, gospođo Kolundžija, stajalo je da Skupština AP Vojvodine donosi tzv. pokrajinske skupštinske odluke koje na teritoriji AP Vojvodine imaju značaj zakona. Ako ne verujete meni, pogledajte prvobitnu verziju Predloga statuta, koja je usvojena, ako se ne varam 14. oktobra prošle godine. To je ona verzija statuta oko kojih je jedaniz Demokratske strane tvrdio da je sve u skladu sa Ustavom, a predsednik Demokratske stranke Boris Tadić tvrdio da je nedopustivo da se na sedam minuta putovanja od Beograda stvara neka nova država. Dakle, vaši poslanici u Skupštini Vojvodine, gospođo Kolundžija, glasali su za to - da Vojvodina ima pravo da na svojoj teritoriji donosi nekakve odluke koje imaju značaj zakona. Hajde sad na stranu to što su loši pravnici, pa ne znaju da se ne kaže „značaj zakona“nego „snaga zakona“. Ali, u svakom slučaju, oni koji su glasali za prvobitnu verziju Predloga statuta znali su jako dobro šta rade - da Vojvodini daju pravo da donosi zakone koji će važiti na njenoj teritoriji. Ovde je gospođo Kolundžija problem u koracima koji treba da se naprave. Najpre Republika Srbija mora u svim tim oblastima društvenog života da donese zakone kojima će te oblasti u potpunosti da normira, pa kada normira te oblasti društvenog života onda u tim zakonima treba da kaže koja su to pitanja od pokrajinskog značaja koje može da uređuje autonomna pokrajina. Ne, vi ste krenuli obrnutim putem. Vi niste najpre dali, jednoj autonomnoj pokrajini, Vojvodini da ona uređuje neka pitanja od pokrajinskog značaja, nego sva pitanja u toj oblasti a Republici Srbiji šta preostane. To je ta suštinska, fundamentalna greška koja je napravljena u Predlogu zakona. Možda vi nje niste svesni. Ne kažem da vi niste dobronamerni. Neko vam je očigledno podvalio. To se tako, gospođo Kolundžija, ne radi. Ja sam vam pročitao jedno mišljenje, jednog uvaženog profesora Pravnog fakulteta, da ne možete vi jednim zakonom koji ima karakter leks specijalisa da derogirate odredbe čitavog niza posebnih zakona. Prosto, to je nemoguće. To se ne čini nigde u svetu. Ovaj zakon, koji ćete vi da izglasate, verovatno u ponedeljak, takav zakon gospođo Kolundžija ne postoji nigde. Ne možete da navedete ni jednu evropsku zemlju u kojoj postoji zakon o utvrđivanju nadležnosti, ne znam nekog regiona u Španiji. Toga nema.
Tri minuta. Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija. Pravo na repliku.
Dakle, ono što je za mene relevantno jesu akti koji su ovde. Dakle, mi ne raspravljamo o verzijama koje je neko video ili nije video, već mi raspravljamo o onim verzijama koje su sada pred nama ovde. Mi raspravljamo o verziji statuta koji je Narodnoj skupštini Republike Srbije na prethodnu saglasnost uputila Skupština AP Vojvodine i to je tekst o kome raspravljamo. Istovremeno raspravljamo o ovom zakonu i neću polemisati oko toga da li je potrebno više zakona ili je jedan zakon moguć, samo bih htela nešto da kažem. Razumem ovu raspravu, s obzirom na činjenicu da se Vlada izjasnila o amandmanima koji su podneti u smislu ove rasprave da oni koji su podneli amandmane uvere poslanike u razloge za prihvatanje amandmana. (Zoran Krasić, sa mesta: To je nemoguće.) Kao predstavnik i predsednik Poslaničke grupe ZES obrazlažem naše razloge zbog kojih ti amandmani za nas nisu prihvatljivi, pa vas još jednom molim da se ne obraćamo lično. Dakle, ovde nemam ništa lično ni s kim. U ime poslaničke grupe narodnim poslanicima, koji obrazlažući svoje amandmane pokušavaju, verujem, da ubede poslanike da ih prihvate, obrazlažem samo razloge zbog kojih je to za nas neprihvatljivo. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić. Izvolite.
Za konkretan amandman, kao i za svake druge koji su ovde u pitanju, zaista prema članu 137. Ustava nije moguće poveriti bilo kakvoj lokalnoj samoupravi ili autonomiji uređivanje oblasti kada ovde kaže - donosi plan i program razvoja, ravnomernog razvoja. Donosi plan i program, to su opšti akti, to je uređivanje materije, to ne može bitii zato se traži brisanje toga. Mi smo posle, videćete, podneli amandman, upravo je taj sledeći u pitanju, gde tražimo da se to preimenuje u predlaže plan i program itd. Znači, ne može donositi, to je nemoguće, ako se brani ta formulacija, već će to biti u saglasnosti sa zakonom, verujte mi da to ništa ne znači, jer u svakom slučaju svaki niži opšti akt i da ne napišete mora biti u saglasnosti sa Ustavom i sa zakonom itd, ne može biti suprotan bilo kojem višem pravnom aktu, pa je to pleonazam, to nepisati to je pleonazam, a to ništa ne vadi stvar. Ovim zakonom o kojem danas raspravljamo poveravate pokrajini da uradi nešto što po Ustavu nije moguće, pa ga onda vadite sentencom u skladu sa zakonom. Razumete u čemu je tu igra? Jednostavno ne možete se vaditi činjenicom da ste napisali da se jedan postupak ima urediti na nivou pokrajine u skladu sa zakonom. Ako se on ne može uređivati po Ustavu, onda džaba pišete to u skladu sa zakonom. Inače, svaka odluka opštine Novi Beograda, opštine Valjevo, Skupštine grada Beograda i da ne napišete u tim statutima ili u zakonu da mora biti u skladu, a uvek mora biti u skladu sa zakonom. Ako ovde mislite na konkretan zakon koji uređuje tu oblast i to je suvišno, jer i ta odluka na podzakonskom nivou mora, svejedno, i da ne napišete, uvek biti u saglasnosti sa zakonom koji uređuje datu materiju, tako da to vađenje na deo rečenice - u skladu sa zakonom, ovde ne igra nikakvu ulogu. Dakle, ovde je isključivo reč o tome da li može pokrajina da dobije pravo da uređuje pitanje ravnomernog privrednog razvoja, ako znamo da je uređenje tog pitanja po članu 97. Ustava neposredno stavljeno u nadležnost Republike. Tu je čitava konstrukcija zatvorena. Kada govorimo o mentalnoj igri ili mentalnoj vežbi kako da dođemo do rešenja, prosto se čudim onima koji su ovo napisali. Ti su prošli strahovite mentalne vežbe da bi došli do ovakvog zaključka, a ne mi koji branimo amandman koji treba diskvalifikovati nešto što se mora diskvalifikovati u smislu Ustava.
Dva minuta 50 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Poštovana predsedavajuća, ako sam dobro razumela, sve se može osporavati, pre svega sa stanovišta prava, mogućnosti da autonomna pokrajina ima pravo ili nema pravo da uređuje pitanja koja su joj preneta kao pitanja od njenog značaja. Opet moram da se vratim na Ustav, član 183. stav 2, koji kaže - autonomne pokrajine u skladu sa zakonom uređuju pitanja od pokrajinskog značaja u oblasti, pa onda navodi koje su to oblasti. Hvala.
Iskorišćeno je 35 sekundi od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Miloš Aligrudić ima pravo na repliku.
Vrlo ću kratko, zaista neću oduzimati vreme. Nije sporno to što ste pročitali u članu 183, gde se kaže da se pojedina pitanja mogu urediti, ali onda idemo dalje. Vrlo ću kratko. Pogledajte kako su formulisana pitanja koja se daju urediti. Jedino Ustav može da kaže u kojim oblastima se šta uređuje, pa kada te oblasti pročitate ili ta pitanja ovde koja su nabrojana, da ih ne čitam, u članu 183. i koja se uređuju, izvorni poslovi. Razumete? Znači, ne možete sva pitanja koja je Ustav ovde pobrojao šta će autonomne pokrajine ovde urediti, to su izvorni poslovi u onom delu u kome su navedeni da se uređuju. Tu nema spora, ali pazite, ovde se ne radi o izvornom poslu, ovde se radi o poslu koji se zove ravnomerni razvoj. Ravnomerni razvoj ovde nećete naći u članu 183,on je nabrojan u članu 97. eksplicitno. O tome je reč. Zato vas molim, ipak mi koji smo pravnici, koji smo naučili da čitamo propise, nešto znamo o svemu ovome.
Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Dakle, sad ste i očigledno priznali da autonomna pokrajina ima pravo da uređuje. Sad je pokušaj izmicanja da se kaže - samo ako je izvorna nadležnost, a ne ako je poverena. Dakle, ako je poverena onda ovim zakonom Republika Srbija uređuje koji su to poslovi koje poverava i u kom dometu ih poverava, ali to da ne može autonomna pokrajina imati ništa što je pitanje razvoja negira već tačka 1. člana 183. koji kaže da autonomna pokrajina uređuje pitanje od pokrajinskog značaja u oblasti prostornog planiranja i razvoja.
Pravo na repliku narodni poslanik Miloš Aligrudić.
U pravu ste da to piše, nije sporno, ali radi razjašnjenja i više se neću javljati. Razvoja da, ali u Ustavu u našem zakonodavstvu pitanje ravnomernog razvoja nije igra reči, vrlo je ozbiljna stvar, odnosi se na široku teritoriju i isključivo je u nadležnosti Republike. Prema tome, pitanje razvoja može biti opštinski razvoj, može biti pokrajinski razvoj, tu se slažem s vama, ali tako niste napisali u Predlogu člana zakona koji je sporan. O tome je reč. Vi ste u predlogu člana zakona, ne vi, nego Vlada koja je predložila, napisala je nešto što je sasvim drugo, kaže - to je plan i program ravnomernog privrednog razvoja AP Vojvodine, a ta sintagma je nemoguća. Žao mi je, da je ta sintagma data negde druge u Ustavu ranije kao mogućnost, ne bi bilo nikakvog spora oko ovoga, ali je ona nemoguća. O tome je reč. Izvinite.
Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija, pravo na repliku.
Zaista pokušavam da razumem kako sada od toga da nema pravo da uređuje ima pravo da uređuje, kako od toga da ima pravo da uređuje pitanja razvoja, a sada nema baš ravnomernog privrednog razvoja, a onda ima pravo ravnomernog privrednog razvoja Vojvodine. Dakle, član 29. zakona o kojem mi raspravljamo u tački 1. kaže - da donosiplan i program ravnomernog privrednog razvoja AP Vojvodine u skladu sa planom razvoja Republike Srbije. Čitam samo šta piše, a piše upravo ono što je Ustav predvideo da AP može da uređuje.
Narodni poslanik Miloš Aligrudić, ima pravo na poslednju repliku i da zatvorimo krug oko razjašnjavanja ovog člana. Izvolite.
Neću više, šta god gospođa Kolundžija odgovorila, jer mislim da je zaista dosta ove razmene mišljenja. Samo ću vrlo kratko. Dakle, problem je u tome što mi ovde nemamo vremena, niti je to moguće, da zaista čitamo svaki put odredbu Ustava. Vidite, razlika između ideje privrednog razvoja o kome neka pokrajina može da se stara, kao što može i opština o svom privrednom razvoju, jeste jedno, a formulacija - ravnomerni privredni razvoj je rezervisana za republičku nadležnost zbog toga što je ideja da se tu staramo o ravnomernom razvoju Republike. Moguće je zamisliti logički da je u pitanju i ravnomerni razvoj dela neke republike u odnosu na druge sitnije delove te teritorije, moguće je to zamisliti logički, ali nema uporišta u Ustavu. To su dve različite kategorije. Razumete? O tome govorim. Možete da se ne složite, ali to je prosto tako. Znači, privredni razvoj je jedno. Niko ne spori Vojvodini da vodi računa o svom privrednom razvoju, ali kada upotrebite sintagmu - ravnomerni privredni razvoj na teritoriji Vojvodine u skladu sa ravnomernim razvojem Republike, ta sintagma je ustavno nemoguća jer ispadne da Vojvodina radi unutar svoje teritorije, obezbeđuje ravnomerni razvoj, ono što radi Republika, a Republika ima obavezu, ne da usklađuje ravnomerni razvoj Vojvodine sa ostatkom Srbije, nego svake dušne opštine na teritoriji Vojvodine, o tome je reč, pa se ne mogu poslovi duplirati. To je logički nemoguće. To vam objašnjavam, ako možete da razumete.
Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Dakle, kako razumem, jedino što je logično da svaka opština, grad, pa i autonomna pokrajina i Republika Srbija vode računa o ravnomernom privrednom razvoju, te tako i opština treba da vodi računa da joj se ravnomerno privredno razvijaju svi delovi, kao što grad treba da vodi računa o tome, pa samim tim podrazumeva se i autonomna pokrajina vodi računa o tome da se ravnomerno privredno razvija.
Iskorišćeno je 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Na član 29. amandman je podnela grupa od 19 narodnih poslanika Poslaničke grupe Demokratska stranka Srbije - Vojislav Koštunica. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Donka Banović.
Hvala. Još uvek smo kod člana iznad koga stoji naslov – Industrija i zanatstvo. Pročitaću stav iz osnovnih načela, član 82. Ustava koji govori o ekonomskom uređenju i o javnim finansijama. Stav 2. kaže: „Republika Srbija je jedinstveno privredno područje sa jedinstvenim tržištem roba, rada, kapitala i usluga.“ Ako primećujte, u tom stavu se dva puta upotrebljava reč jedinstveno. Ono u čemu se sastoji naš amandman i šta mi osporavamo, to je da AP samostalno donosi svoj plan i program ravnomernog razvoja. Predlažemo i smatramo da Republika Srbija mora da ima jedinstven plan ravnomernog privrednog razvoja, a da organi AP predlažu da se u okviru tog jedinstvenog plana uvaže, naravno, specifičnosti tog područja, odnosno AP. Naravno, vi se ovde u ovom članu gde vi predlažete da ona samostalno donosi plan privrednog razvoja ograđujete rečenicom – u skladu sa planom razvoja Republike Srbije. Kao što je rekao kolega pravnik, to je nešto što se podrazumeva. Šta će se dogoditi ako na primer vi u jednom trenutku imate različitu vlast u toj vojvođanskoj vladi koju stvarate, različitu političku opciju od one koja je u Beogradu, pa se oni apsolutno ne slažu, kako ćete onda da rešite pitanja, ako taj plan i program nisu usklađeni sa opštim planom Republike. Što se tiče zanatstva, vi ovde kažete – utvrđuje stare zanate. Čini mi se da u ovom trenutku jedini zanat koji se razvija, cveta i buja, zahvaljujući DS u Vojvodini, to je zanat separatizma i razdvajanja i denacifikacije.
Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Koristim pravo na repliku, s obzirom da je prethodni govornik vređao stranku kojoj pripada, na način koji smatram krajnje neumesnim. Mi ovde vodimo jednu polemiku o jednom tekstu, a kvalifikacije grupacije pojedinaca mislim da ne doliče nikom ko hoće da se zove narodni poslanik. U tom smislu, molim da ono o čemu razgovaramo bude tekst o kome razgovaramo. Očigledno je kada nema argumenata, da je onda najbolje pribeći diskvalifikacijama. Jedino što je logično je da svako ko ima nadležnost vodi računa o privrednom razvoju koji god to subjekat bio. Ako preuzima obavezu da vodi računa o ravnomernom razvoju, onda, zaista, u tome jedino ima logike i ako se neko zalaže za nešto drugo, onda je to u sukobu sa logikom, ma kako to bilo definisano u nekim drugim aktima.
Narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite imate reč.
Kulturan sam, gospođo Čomić, pa neću da kažem da je to replika, pošto je to sam sebi neko dao repliku. Koristim vreme koje ima moja stranka. Poštovani građani, za svaki član ovog predloga zakona može da se vodi ista rasprava – da li je to poljoprivreda, da li je to vodoprivreda, da li je to lov, ribarstvo, lov i ribolov. U Ustavu piše – imate pravo u pogledu lova i ribolova, vi ste ušli u delatnost – lovstvo i ribarstvo itd. Osnovna poenta jeste u tome što ovaj predlog zakona i statut ne mogu biti u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Gospođo Kolundžija, pošto ste vi paradigma ovog pokreta da se donese ovakav zakon, pa vi branite, a Vlada ćuti. Vlada se stidi ovog predloga zakona, neće da ga brani, vi ga branite. Moram vama da se obratim. Naravno, kada se obratim vama, obratio sam se i DS i Borisu Tadiću i Mirku Cvetkoviću i svima, pošto ste vi njihov predstavnik. Moram da vam skrenem pažnju na nešto. Morate da čitate član 187. upravo onako kako je napisan, znate? U članu 187. prvi stav, navedeno je da nešto može biti od pokrajinskog značaja, ali nije određeno šta je. Rečeno je – koje može na svrsishodan način da se ostvari. Ono što je vrlo važno u tom stavu jeste, da se radi o pitanjima koja nisu u nadležnosti Republike Srbije kao države. To je ovaj kraj ovog prvog stava. Dolazimo sada i do člana 187. stav 2. On kaže vrlo jednostavno, vidite, koja su pitanja od, pa da preskočimo ovo, pokrajinskog značaja, određuje se zakonom. Ovo može da bude zakon koji određuje pitanja od pokrajinskog značaja. Međutim, tu se javlja problem. Znate li zbog čega? Što ste u ovom tipu zakona, Predlogu zakona koji je miks, koji ima nameru da obuhvati ovo iz člana 187. stav 2. i ovoga iz člana 183. stav 2, ima nameru to da obuhvati. Ubacujete i ono što je u članu 137. To su babe i žabe. Kada prebacujete ovo po članu 137, to su izvorno upravni poslovi. Član 137. prvi stav, da ne bih gubio vreme, jasan je. On se odnosi na ono što je nadležna država Republika Srbija, državna vlast, ne pokrajinska vlast koja nije državna vlast. Tu nastupaju problemi. Pazite, da uredite neko pitanje, to je jedan segment jedne velike oblasti. Oblast može da ima 1000 različitih pitanja. Procenjuje se zakonom šta je to pokrajinski značaj, što ne ugrožava republiku, pa se daje AP. Ne, vi sada Predlogom zakona idete tako što kompletne oblasti dajete. Kada kažem kompletne oblasti, onda dajete državnu nadležnost AP u gotovo svakom članu. Ovaj član možda i nije paradigma za ovo što sam vam rekao, ali to je problem. Problem je što vi možete da kažete da AP ne može da donosi zakone. Njima i ne trebaju zakoni. Za onu njihovu nameru, nekih tamo koji sede, nije ni potreban zakon. Zakoni nisu bili potrebni ni Milu Đukanoviću. On nije mogao da reguliše pitanje vojske, pa je formirao u okviru parapolicijskih snaga neku tamo jedinicu koja je radila ceo posao. Formalno-pravno, nije morao da ima carinu, jer je carina bila na saveznom nivou, pa je napravio carinsku službu. Kod Brodareva smo morali da se legitimišemo kada ulazimo. To je taj problem. Ovaj zakon je apsolutno neustavan. Videćete vi. Vi ste ovim zakonom čak dali mnogo više oblasti nego što piše u statutu. Poklonili ste čak i lokalnim samoupravama autonomne pokrajine, nego, doći ćemo i do tog člana. Nepotrebno, nepotrebno loša poruka. Mi vrlo dobro znamo ko ste i šta ste. Znači, jedno je nadležnost, drugo su pitanja, treće je oblast, četvrto je značaj. Slažem se da postoji problem u definisanju nadležnosti AP. On realno postoji. Nije to problem samo u Srbiji, to je problem na planeti Zemlji, kod svih država. Zašto? Zato što nema oblasti društvenog života koja nije regulisana Ustavom ili nekim zakonom na državnom nivou. Tim zakonom se daje odgovarajuća samouprava i autonomija nižim organima, drugim oblicima organizovanja građana na nekoj teritoriji. Zato, ono što je Martinović rekao, ako ovo treba rešiti sa 150 zakona, sa 150 zakona treba da se reši. Kako? Sa dve-tri odredbe u svakom zakonu se kaže – ovo se ustupa, ovo je od pokrajinskog značaja, ovo je od lokalnog značaja. Ali, to što se ustupa, ne sme da ugrozi državu. Ne sme da ugrozi državne funkcije. Ne sme da ugrozi prvostepeni i drugostepeni postupak, ne možete da predate prvostepeni postupak. Ako ste dali drugostepeni postupak, onda nema nadležnosti. O tome se radi.
Iskorišćeno vreme je 5,45 minuta. Vreme na raspolaganju je 11 minuta. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Opet se vraćamo na tu polemiku da li jedan zakon treba da reguliše sva ova pitanja ili to treba da reguliše 150 zakona. Mislim da je racionalno kada to reguliše jedan zakon. Mislim da to nije u suprotnosti ni sa Ustavom ni sa bilo kojim drugim zakonom. To sad ostaje pitanje o kome može da se polemiše. Po mom dubokom uverenju i naše uopšte uverenje je bilo da je racionalno to uraditi jednim zakonom. Da li se daje u više oblasti nadležnost, nego što je to Ustav predvideo, volela bih da mi navedete jednu oblast u kojoj je data veća nadležnost, a da Ustav nije predvideo oblast. Dakle, pitanje od interesa za Vojvodinu, jedno da navedete. Što se tiče nivoa nadležnosti koji se daje i koji je očigledno za neke sporan, što se tiče nas, mislimo da je ključna stvar obezbeđivanje jedinstva države, da je sve što se tiče zakonodavne vlasti isključivo na nivou Republike Srbije, sva pitanja uređuje Republika Srbija, odnosno sve zakone donosi Skupština Republike Srbije. U tom smislu je to … Ne znam šta drugo može biti više potrebno da bi se obezbedilo jedinstvo Srbije, sem da se sva pitanja uređuju zakonima Republike Srbije, koje donosi Skupština Republike Srbije. Da li nekakvi pretpostavljene separatističke, secesionističke itd. ideje postoje negde i da li je Ustav dao i onima kojima su to uradili u prethodnom periodu mogućnost da to urade, vi ste sami tvrdili da nije. Analizirajući raspad bivše Jugoslavije, vi ste dokazivali da nijedan Ustav i nijedan zakon nije dao osnova za procese koji su se desili, a oni su se ipak, nažalost, desili. Pretiti onim što se dešavalo u kontekstu ostvarivanja Ustavom zagarantovane autonomne pokrajine Vojvodine mislim da nije politički korektno i to je ono na šta smo ukazivali kao na sejanje straha među građane Srbije, jer sve ono što se dešavalo jeste izazvalo ogroman strah i jeste istina da građani Srbije imaju povećan stepen osetljivosti na sve što može da asocira na takve procese. Zato nije korektno ovo što sada radimo povezivati sa tim procesima, jer, kao što ste sami tvrdili, za te procese nije bilo utemeljenja ni u ustavima ni u zakonima. Hvala.
Tri minuta i 9 sekundi od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Zoran Krasić, pravo na repliku na osnovu direktnog pitanja da navede.
Gospođo Kolundžija, zamolio bih vas samo da me dobro shvatite. O čemu se radi? Mi smo 2000. godine imali SRJ. Očigledno je bilo potrebno da se neki odnosi urede. Krenuli ste u uređenje, ne vi direktno, ne Gordana Čomić, niko pojedinačno, ali jedna politička opcija koja je bila dominantna, DOS, krenula je u sređivanje tih odnosa i došlo se do Ustavne povelje Državne zajednice. Rečeno je – bolje neka bude i ovako labavo, samo da budemo zajedno. Znate, ona priča – dva oka da ne budu razroka itd. Onda se potpuno legitimno desilo nešto, pa je Republika Crna Gora dobila svoju nezavisnost i onda, što rekoše iz G17 plus i LDP, Srbija je na taj način dobila neku svoju nezavisnost. Upozoravali smo vas neprekidno šta se dešava, šta se valja itd. Isto ste se ovako trudili da branite svoje političke stavove, da se pozivate da mi koristimo teoriju zavere, sejemo strah, te ovo te ono, itd, ali jednostavno, činjenice i neko iskustvo su pokazali da smo ipak bili u pravu i da smo na vreme upozoravali o čemu se radi. To je vrlo važno i mora da se shvati. Kada pričamo o ovom predlogu zakona i o ovom statutu, moram da vam kažem, ovde se koriste različiti sinonimi za vrlo precizne političke i pravne procese. Evo odgovora, gospođo Čomić, na ono što je gospođa Kolundžija postavila. Uzmite član 10. i član 11. predloga ovog zakona i nađite najvećeg stručnjaka za urbanizam, prostorno planiranje u ovoj zemlji. Neće vam nabrojati nijednu stvar koja je ostala u nadležnosti Republike Srbije, Vlade i ministarstva, a tiče se izvršenja zakona od strane republičkih organa na teritoriji AP. Zašto? U članu 10. ste uzeli kompletno prostorno planiranje, kao posao ili oblast iz nadležnosti AP, a u članu 11. ste zadržali prvostepeni postupak i sad ste uzeli drugostepeni postupak, razmatranje po žalbi. Šta je ostalo od oblasti urbanizma i prostornog planiranja na nivou Republike, sa gledišta mogućnosti republičkih organa da se pitaju za neke stvari šta se radi, kako se gradi? Vi ćete – autoput, možda železnica itd, ali ste doveli u pitanje građanina koji pravi kuću, pa recimo nije dobio dozvolu, pa se žali. Njegov postupak po žalbi se završava u Novom Sadu, a svi drugi građani u Republici Srbiji sa drugih teritorija, ako žele da vode drugostepeni postupak, moraju da pitaju nadležni državni organ, organ uprave, to je ministarstvo ili na drugi način kako je to ministarstvo organizovalo…
Tri minuta. Zahvaljujem. Narodna poslanica Nada Kolundžija, pravo na repliku.
Završavam, da kažem, ovaj krug replika, jer ono što ste naveli kao oblast koja nije predviđena Ustavom, a nalazi se u ovom zakonu je oblast koja je predviđena Ustavom i zato se nalazi u ovom Ustavu. Vi ste sada pokušali da objasnite da je stepen nadležnosti, a ne oblast, odnosno pitanje, ili kako to možemo da kažemo, količina nadležnosti, slobodno rečeno, previše. Htela sam samo kratko da prokomentarišem, mislim,kada jeu pitanju raspad bivše zemlje i svi procesi koji su se dešavali, mislim da je bilo više tolerancije, više razumevanja, da je bilo više svesti o tome šta su potrebe vremena i trenutka, da je u politici bilo više osetljivosti za neke stvari, možda se sve to ne bi tako završilo.
Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, vi, gospođo Kolundžija, grešite u jednoj početnoj premisi. Mi smo vam rekli u načelnoj raspravi, pozvali smo se na mišljenje pravnih teoretičara, da čak ni po Ustavu 1974. godine bivše jugoslovenske republike nisu mogle da se otcepe, zato što je pravo na samoopredeljenje, uključujući i pravo na otcepljenje, stajalo kao preambula Ustava SFRJ. Narodi i narodnosti SFRJ, polazeći od neotuđivog prava svakog naroda nasamoopredeljenje, uključujući i pravo na otcepljenje, stvorili su SFRJ i iz te formulacije Radomir Lukić, Jovan Đorđević i drugi pravni teoretičari izvukli su sledeći zaključak – jugoslovenski narodi konzumirali su svoje pravo na svoje samoopredeljenje, uključujući i pravo na otcepljenje samom činjenicom da je stvorena Jugoslavija. To pravo je iskorišćeno i njega više nema. To je bio stav pravne teorije. Nažalost, međunarodna zajednica priznala je protivpravnu nezavisnost i Slovenije, i Hrvatske, i BiH itd. i ta činjenica da je međunarodna zajednica legalizovala nešto što inače nije bilo legalno je uzrok krvoprolića, masovnih proterivanja, etničkog čišćenja itd. Zašto vi sad ponavljate tu istu grešku? Zašto sada dajete nekome mogućnost da legalizuje nešto što nije po Ustavu Republike Srbije? To je fundamentalno pitanje. Ni Slovenija nije mogla da se otcepi od Jugoslavije, pa se otcepila. Šta sad da radimo? Vi kažete - to nije bilo u skladu sa Ustavom. Jeste, ali neko je poginuo zbog toga. Sad tu ne možemo ništa da uradimo. Hajde da ne ponavljamo onda grešku, sad kada je u pitanju Republika Srbija, odnosno kada je u pitanju jedan njen deo AP Vojvodina. Gospođo Kolundžija, ovde se takođe postavlja sledeće pitanje: da li je moguće da je u Republici Srbiji sve sjajno, nema nikakvih problema, samo još građanima da damo pravo na, kako vi kažete, široku autonomiju AP Vojvodina i njihov život će biti sjajan. Nije tako, gospođo Kolundžija. Apsolutno nije tako. Prenebregavate činjenicu da je Republika Srbija mala država. Ta potreba za širokim autonomijama postoji u velikim državama, gde su gradovi, opštine teritorijalno jako udaljeni jedni od drugi. Vi danas sa sto litara dizela možete da pređete Srbiju uzduž i popreko. Čemu? Kakav to strah vi sejete kod građana, sad tamo neki strašni Beograd vas eksploatiše, treba vi da upravljate. Objasnite mi kakvu konkretnu korist će građanin koji živi u Kikindi imati od svega ovoga što vi radite? Da li će imati nova radna mesta...
Tri minuta. Narodna poslanica Nada Kolundžija, pravo na repliku, direktno pitanje.
Opet želim samo da kažem da nisam ja ta s kojom treba sada da se obračunavate, samo obrazlažem zašto su neki amandmani neprihvatljivi i želim nešto da kažem - da, duboko verujem, da od 2000. godine naovamo mi ne ponavljamo tu grešku. Hvala vam.
Na naslov iznad člana 30. i na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Kao i kod prethodnog člana, tako i kod ovoga, SRS smatra da je protivustavan i da je u suprotnosti sa mnogobrojnim zakonskim propisima koji se odnose na sledeće delatnosti: delatnosti drumskog, rečnog i železničkog saobraćaja. Naime, predlogom ovoga člana derogiraju se mnogobrojne odredbe u zakonima iz ove oblasti i to je štetno po interese Republike Srbije. To je što se tiče normativne strane. Šta se događa u stvarnom životu? Kako se to radi u Vojvodini? Neka nam posluži primer od pre dve večeri, kada je u jednoj političkoj emisiji sekretar za finansije Jovica Đukić na pitanje novinara - kako ćete finansirati novih 150 delatnosti, oblasti koje dobijate po ovom zakonu i po statutu? On mrtvo hladno kaže - pa mi smo to radili i do sada, mi smo finansirali te delatnosti. Kako opravdati finansiranje delatnosti na koje AP Vojvodina nema pravo? Zloupotrebom prava. Izvršno veće Vojvodine direktno krši odredbe Zakona o budžetu Republike Srbije, Zakona o budžetskom sistemu, zato što finansira delatnosti koje nisu u nadležnosti. Kako to stvarno sprovode? Prvo isfinansiraju, pa onda kroz rebalanse budžeta to ugrade u odredbe odluke o budžetu. Tako radi pokrajina. Zašto ne bi sada uzela i ostalih stotinjak delatnosti, kao što je radila i do sada? Nema tu nikakve razlike. U tome je bojazan SRS, od zloupotrebe prava.
Na član 30. amandman je podnela grupa od 19 narodnih poslanika poslaničke grupe DSS. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandmane u istovetnom tekstu podneli su grupa od 19 narodnih poslanika poslaničke grupe DSS i narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami, pa narodni poslanik Milorad Buha.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, naročito svih 20 narodnih poslanika iz većine, koji su u sali, gospodine ministre, ukoliko me čujete, jer ste zaposleni, pre nego što krenem da obrazlažem amandman, samo da kažem nešto: najiskrenije se nadam da će gospođa Kolundžija danas da se javi bar još 114 puta, jer to je psihološki potpuno opravdano, kad dete pet puta kaže majci da niko nije razbio prozor, onda će biti da je prozor ipak razbijen. Razumem potrebu DSS za pravdanjem i ima za šta da se pravda sa ovakvim zakonom i ovakim statutom. Što se tiče amandmana, član je vrlo kratak i kaže: "AP Vojvodina, preko svojih organa, u oblasti javnih puteva, drumskog, rečnog i železničkog saobraćaja, u skladu sa zakonom, vrši inspekcijski nadzor na teritoriji AP Vojvodina". Naš amandman je još kraći i kaže da ovo treba izbrisati. Da ne bi bilo sumnje, ovde se ne radi o nesaglasnosti sa Ustavom, ovde se radi o nesaglasnosti sa zdravim razumom i mozgom. Naime, ako je nešto vezano za teritoriju jedne države, to su oni mnogobrojni poslovi u svim domenima iz oblasti saobraćaja, svih grana saobraćaja. Oni, štaviše, u mnogo čemu prevazilaze i granice jedne države. Verujte mi, možda i najveći broj konvencija u Evropi je donešen upravo iz oblasti saobraćaja. Sada vi hoćete da kažete da će neko vršiti inspekcijske poslove, na primer na železnici, do mosta kod Pančeva, a južnije odatle će neko drugi da vrši inspekcijske poslove. To je besmisleno. Isto to možete da kažete i za reku Dunav i za sve ostalo što je ovde navedeno. Drugim rečima, nesumnjivo je da ovaj član zakona reguliše nešto što ne treba ovako regulisati. Dozvolite mi nekoliko napomena vezanih za raspravu koju smo imali ovih dana. Veoma pažljivo sam je slušao, posebno sam slušao predstavnike onih stranaka i onih koji su na vlasti i onih koji nisu na vlasti, koji brane ovakav zakon i ovakav statut. Uočio sam da postoje dve stvari koje su se provlačile kroz te odbrane. Jedna od tih stvari je, tobož, velika želja i velika briga za decentralizacijom Srbije. Decentralizacija u Srbiji uopšte nije sporna ali, nažalost, ovaj zakon i statut ne vrši decentralizaciju, oni vrše jednu novu centralizaciju, jer ćete umesto jednog centra - Beograda, sada imati dva centra. Imaćete Beograd i jedan asimetričan centar, asimetričan u odnosu na ostatak Srbije, a to je Novi Sad. Šta imaju građani Sombora, Pančeva, Sremske Mitrovice, Subotice od ovog zakona i ovog statuta? Da li oni dobijaju nešto time što umesto da im novci idu u Beograd idu u Novi Sad ili, što je još gore i najgore, da idu i u Beograd i u Novi Sad. Ako hoćete da stvarno izvršite decentralizaciju u Srbiji, onda ostavite opštinama i u Vojvodini, ali i van Vojvodine, jedan deo njihovih izvornih prihoda. Izvolite, smanjite državne poreze i uvedite opštinske poreze, pa će onda svaka opština imati interesa da što višezaradi i neće širom Srbije po velikim gradovima u centru grada zvrjati prazni lokali. Oni zvrje prazni zato što lokalne vlasti nemaju nikakav interes, jer ne ubiru prihode od prometa roba, usluga itd. Druga stvar koja se takođe proteže i koja je negde zajednička svima, bilo onima koji time žele da operu svoju savest, bilo onima koji time žele da još koji dan ili mesec ostanu na vlasti, bilo onima koji nisu na vlasti, a otprilike rezonuju po principu: učiniću šta mogu, pa ako me se drugovi sete - sete. To je da pokušavaju sve vreme da nas ubede kako je moguće biti malo trudan. Biti malo trudan, nažalost, nije moguće. Naravno, ono što meni lično ostavlja gorak ukus u ustima (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, vreme koje je na raspolaganju poslaničke grupe je isteklo.) jeste da se bojim, jako se bojim, da sa ovim statutom i ovim zakonom državi Srbiji radite ono što trudnoći obično prethodi. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Zbog javnosti moram pročitati odredbe Predloga zakona, člana 31: Autonomna pokrajina Vojvodina, preko svojih organa, u oblasti javnih puteva drumskog, rečnog i železničkog saobraćaja, u skladu sa zakonom vrši inspekcijski nadzor na teritoriji AP Vojvodine. Formalno-pravno gledajući, to je činila i do sada. Na koji način? Ministarstvo nadležno za poslove drumskog, rečnog i železničkog saobraćaja je imalo organ, dislocirani organ, organizaciona jedinica čije je sedište bilo u AP Vojvodini, u pokrajinskom izvršnom veću. Sva prava su ostvarivali preko ministarstva. Po predlogu ovoga člana, ovoga zakona, oni se faktički izvlače iz organizacionog dela tog ministarstva i postaju pokrajinski organ uprave. Sredstva za zarade za materijalne, nematerijalne troškove dobijali su iz republičkog budžeta, a sada će se sve to finansirati iz pokrajinskog budžeta. Samo neće biti onaj broj radnika koji je bio do sada, nego verovatno puta dva, puta tri itd. Šta će tu dobiti građani Vojvodine? Objektivno, šta će dobiti više u nadležnostima ovi radnici nego što su imali do sada? Ovo je toliko neracionalno, da se to graniči sa prostom logikom, zato što sve što su radili do sada, radiće i ubuduće, samo što će troškovi pasti na troškove pokrajinske vlasti. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Srđan Miković. Izvolite.
U svakom slučaju, predlažem da se ne prihvati podneti amandman. Samo ukazujem da poslanik Milorad Buha nije pročitao član 31, već samo jedan deo člana 31.
Na naslov iznad člana 32. i član 32. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Kao i kod prethodnog člana, neću ga sada čitati, da ne bih došao u koliziju sa pojedinim poslanicima, nego ću samo dati određeno tumačenje. Ponovo smatram, što je i stav SRS, da se radi o protivustavnom i protivzakonitoj odredbi i da kao takva derogira određene zakonske propise na nejasan način, da je sam zakon krnj, da je nepotpun, izazvaće ogromne probleme. S druge strane, ono što brine SRS jeste da iza svega ovoga stoji DS, to je evidentno. Međutim, centri moći koji diriguju DS su ti koji nalažu određene poteze i političke i ekonomske i finansijske. Znači, sve ovo što je napravljeno, napravljeno je po diktatu nekoga spolja. Oni koji drže finansije, oni koji drže političku moć, nisu ljudi iz DS. To najbolje pokazuje ovo razilaženje itd, to su podele koje su izazvane spolja, a reperkusije doživljavamo ovde. Imamo četiri primera određenih projekata zakonskih i drugih podzakonskih akata koje dobijamo ovde, a u osnovi jeto sve izazvano spolja. To je bojazan SRS. To je bojazan građana Vojvodine, da će doći do određenih drugih projekata koji će narušiti ustavni i zakonski sistem Republike Srbije, razbiti ga i imaćemo ono što niko ne želi, a to je cepanje Srbije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vlatko Ratković.
Predlažem da se amandman kolege Milorada Buhe odbije, iz dva razloga. Prvi razlog je odredba člana 183. koja, između ostalog, kaže da AP Vojvodina, u skladu sa zakonom, uređuje pitanja od pokrajinskog značaja u oblasti, između ostalog, i priređivanja sajmova i drugih privrednih manifestacija. Tako glasi naslov desetog poglavlja. Sadržina ove ustavne odredbe razrađena je u članu 32. Predloga zakona, tako što AP Vojvodina, preko svojih organa, a u skladu sa zakonom, uređuje sajmove i druge privredne manifestacije od pokrajinskog značaja i uređuje osnivanja kategorizacije i način rada sajamskih centara i uređuje mrežu sajamskih i drugih privrednih manifestacija na teritoriji AP Vojvodine. Spomenuću samo još i jedan fakticitet, a to je da Novosadski sajam ima izuzetno dugu tradiciju i da on promoviše, ne samo u oblasti privrede, turizma itd,nečega samo što se odnosi samo na teritoriju AP Vojvodinu, nego na teritoriju cele Republike Srbije, a ono što je takođe izuzetno značajno, taj sajam promoviše Republiku Srbijui sve njene potencijale jer je međunarodnog karaktera. Hvala.
Minut i 28 sekundi iskorišćeno je od vremena poslaničke grupe. Na naslov i podnaslov iznad člana 33. i član 33. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman je podnela grupa od 19 narodnih poslanika poslaničke grupe DSS. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Mi smo podneli amandmane na članove 33, 34, 35. i 36. koji regulišu poslove u domenu prosvete. Zajedničko svim tim amandmanima je da smo mi naprosto od ovog broja poslova koji je ovde naveden u zakonu zadržali neke razumne poslove koje valja da obavlja autonomna pokrajina. Čim ovaj sastanak Vlada završi, ja ću da nastavim. Dakle, pri tome smo, naravno, polazili od osnovne činjenice da je prosveta nešto od, verovatno, vitalnog državnog interesa, da organizacija prosvete na teritoriji cele države mora biti jedinstvena i obavljana po istim uslovima za sve, uslovima koji subolji ili lošiji, zavisno od toga koliko država ima volje ili novca da u prosvetu ulaže i da naprostose neki poslovi ne mogu prebacivati na niže organe vlasti, pa ni na autonomnu pokrajinu. Na primer, u članu 33, jedan od poslova za koji mi mislimo da ne treba da stoji ovde, kaže - daje saglasnost na akt o mreži osnovnih škola koji donosi skupština jedinica lokalne samouprave, na osnovu kriterijuma koje utvrdi Vlada. Znate šta, mreža osnovnih škola se valjda pravipo nekoj zajedničkoj logici za celu državu. Zašto bi se po jednoj logici pravila, ne znam, u istočnoj Srbiji ili Užicu, a po drugoj logici u Kikindi ili Somboru. Prema tome, to je posao koji obavlja Ministarstvo prosvete i mi mislimo da to i dalje isključivo treba da obavlja Ministarstvo prosvete.
Narodni poslaniče, dva minuta.
Zahvaljujem, nastaviću, pošto su srodni amandmani.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jelena Budimirović.
Poštovane kolege, poštovani građani Srbije, ovo je još jedan u nizu amandmana koje je poslanička grupa Napred Srbijo - SNS podnela u cilju usklađivanja ovog predloga zakona sa najvišim pravnim aktom Republike Srbije. Odredbe Ustava Republike Srbije se ne mogu primenjivati selektivno. To kažem zato što, kada pojedinci kažu da ustavna obaveza jeste donošenje ovog zakona, pridržavaju se Ustava, a sa druge strane, krše pojedine odredbe Ustava. Ustav Republike Srbije je predvideo dve autonomne pokrajine, kao i njihove nadležnosti i nijednim zakonom se te nadležnosti ne mogu širiti. Iz tog razloga smo kolege i ja podneli amandman na član 33. koji se odnosi na oblast predškolskog i osnovnog obrazovanja i vaspitanja. Amandmanom smo predložili brisanje reči "Republika Srbija" iz tačke 5) i iz tačke 6). Tačka 5) kaže da AP Vojvodina u oblasti predškolskog i osnovnog obrazovanja i vaspitanja daje saglasnost o odluku o proširenju delatnosti ustanove, čiji je osnivač Republika Srbija, AP Vojvodina ili jedinica lokalne samouprave. Ne možemo nižu instancu stavljati ispred više instance, niti stavljati autonomnu pokrajinu ispred Republike Srbije. Amandmanom smo predložili i brisanje tačke 12) koja kaže da AP Vojvodina propisuje školski kalendar za osnovne škole na teritoriji AP Vojvodine, zbog čega se mora propisivati školski kalendar za AP Vojvodinu drugačiji nego za čitavu teritoriju Republike Srbije. Predvideli smo i brisanje tačke 17, 19. i 20. Sve ove odredbe koje sam nabrojala su neustavne i smatramo da su u nadležnosti Ministarstva prosvete Republike Srbije, te stoga predlažem da u danu za glasanje prihvatite ovaj amandman.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 33. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević, Aleksandra Ilić i Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na podnaslov iznad člana 34. i član 34. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman je podnela grupa od 19 narodnih poslanika poslaničke grupe DSS. Narodni poslanik Zoran Šami ima reč.
Nastaviću tamo gde sam stao, ista je materija, samo se odnosi na srednju školu. Ono što meni posebno bode oči je jedan od poslova koji se prenosi autonomnoj pokrajini. Kaže se: "sporazumno sa nadležnim ministrom odobrava udžbenike i nastavna sredstva za pojedine predmete od interesa za nacionalne manjine". Sve nacionalne manjine u državi Srbiji trebaju da imaju ista prava, iste obaveze, sve isto. Zašto bi za Albance na jugu Srbije ili Bošnjake u Sandžaku ili za neku treću nacionalnu manjinu van teritorije AP Vojvodine udžbenike propisivao isključivo ministar prosvete, a za nacionalne manjine koji žive na teritoriji pokrajine Vojvodine, pa čak i za one koji žive i van teritorije i na teritoriji propisivala vlast u autonomnom pokrajini? Ne vidim tu nikakvu logiku i ne vidim ni garanciju da će sve nacionalne manjine biti u ravnopravnom položaju. Isto to što se odnosilo i za osnovne škole pominje se i u članu 34. Kaže: "utvrđuje mrežu srednjih škola na teritoriji AP Vojvodine". Mreža srednjih škola na teritoriji države Srbije mora biti regulisana na jedan jednak način, sa jednakim polaznim pretpostavkama, sa jednakom strategijom koja će to da sprovede. Prema tome ne vidim nikakav razlog da se ovaj posao prebacuje AP Vojvodini. Zahvaljujem.
Reč ima ministar Svetozar Čiplić.
Uvažena potpredsednice, uvažene poslanice, uvaženi poslanici, uvek na pitanje zašto možemo da kažemo da nismo od onog tradicionalnog i uobičajenog morali da krenemo dalje. Na ovo pitanje zašto, verovatno bi mogli da potražimo odgovor od samog ustavotvorca. Možda sami i ne znamo zašto je ustavotvorac nešto propisao, ali moramo da priznamo da ustavotvorac jeste nešto propisao. Član 79. Ustava koji nosi naslov "Pravo na očuvanje posebnosti" u svom poslednjem stavu kaže da u skladu sa Ustavom, na osnovu zakona, pokrajinskim propisima mogu se ustanoviti dodatna prava pripadnika nacionalnih manjina. Možemo izražavati nesaglasnost u smislu političke nesaglasnosti sa Ustavom Republike Srbije, ali ne možemo osporavati da Ustav Republike Srbije to dozvoljava i to prepušta kao mogućnost AP Vojvodini. Ovde sam citirao član Ustava koji stoji u odeljku posvećen manjinskim pravima, ali isto tako kada je reč o odeljku koji se tiče nadležnosti i položaja autonomne pokrajine, postoji i onaj član koji upravo predviđa da se mogu ustanovljavati dodatna prava nacionalnih manjina u AP propisima AP. Koji je razlog? Lično mislim da je rezultat tog razloga ovakvim zakonom i predviđen, a to je da u AP Vojvodini živi 28 nacionalnih manjina. Ako znamo na osnovu Zakona o nacionalnim savetima sada imamo prijavljeno formiranje 19 nacionalnih saveta, a da više od jedne trećine ima svoje sedište na teritoriji centralne Srbije, a ostali su na teritoriji AP Vojvodine, to znači da veliki broj nacionalnih manjina ne ulazi u opšti okvir Ustava i opšti okvir zakonodavstva. Zato je ustavotvorac predvideo mogućnost da zbog nacionalnih manjina koje su malobrojne, a to je specifičnost onog dela Republike Srbije, a garant toga je ovaj Ustav Republike Srbije da se njima posveti posebna pažnja. U krajnjoj liniji, ovo predstavlja jednu od nadležnosti, jednu od poslova i zadataka koje nisu novina, već od 2002. godine, po Zakonu o utvrđivanju posebnih nadležnosti, ovako pravo na primerno utvrđivanje mreža srednjoškolskih ustanova pripada autonomnoj pokrajini, a pošto to često zaboravljamo kada argumentujemo, autonomna pokrajina jeste deo Republike Srbije, a Ustav Republike Srbije jeste autonomnoj pokrajini dao tu nadležnost, pri čemu zaboravljamo da nadležnost nije samo pravo nego je i obaveza, onda nema nikakve dileme da se ustavotvorac na vrlo delikatan način starao da nacionalne manjine u delu Republike Srbije koji se zove AP Vojvodina uživaju određena prava. Hvala vam.
Pravo na repliku narodni poslanik Zoran Šami.
Gospodine ministre, kucate na otvorena vrata. Uopšte nisam sporio ustavnu odredbu da se nacionalnim manjinama na teritoriji pokrajine, iz razloga koje ste naveli, mogu dati dodatna prava ili dodatne obaveze, svejedno. Nije poenta u tome. Poenta je u tome što ne mislim da je dodatno pravo što će pokrajina da odobrava udžbenike. To nije dodatno pravo za nacionalne manjine. Prema tome, sve to što ste rekli stoji, samo nema veze sa ovim o čemu smo pričali.
Ministar Čiplić ima reč. Izvolite.
Odobravanje udžbenika je svakako u domenu ostvarivanja prava svih nacionalnih manjina, pa u ovom slučaju i manjina koje žive na teritoriji Republike Srbije vezano za obrazovanje. Ono što svi možemo da potvrdimo jeste da često odobravanje tih udžbenika predstavlja za ministarstvo posao koji je dodatan napor, a u smislu decentralizacije funkcije ne bi li ta funkcija bila što fleksibilnija i u smislu da ta funkcija svakom građaninu treba da služi, a u ovom slučaju onim građanima čija se deca obrazuju i školuju u skladu sa Ustavom Republike Srbije ili, još bolje, u skladu sa garancijom Ustava Republike Srbije, onda i to odobravanje udžbenika jedna decentralizacija nadležnosti koja nikome neće zla i štete naneti. Drugo, jedna decentralizacija koja svakako hoće dovesti do nečeg dobrog, da učenici imaju udžbenike u skladu što Ustav RS garantuje i u kom ne postoji mehanizam, ili ako hoćete, postoji mehanizam koji će svaki problem koji bi eventualno ili svaku sumnju koja bi eventualno mogla da nastane iz ove funkcije republičko ministarstvo moći da otkloni. Drugim rečima, ako bi se pojavio udžbenik koji bi RS procenila da nije po bilo kom osnovu u skladu sa obrazovnim sistemom RS, planom i programom, ministarstvo RS takav problem može da ispravi. Dakle, tu nema dileme.
Narodni poslanik Zoran Šami.
Gospodine ministre, evo vam primer. Imate Rumune, oni žive i na teritoriji AP Vojvodine, ali i na teritoriji Srbije van AP Vojvodine. Sada će za ove Rumune sa ove strane Dunava i Save ministar to da određuje odnosno Ministarstvo prosvete. To je u redu. Za one Rumune preko Dunava i Save će to da određuje AP. Kakve to logike ima? Ne mislim da je AP dobila neku posebnu vlast time što će da odobrava udžbenike ili što će neku mrežu škola, kažete na osnovu zakona z 1982. godine. Lično mislim da je to tada pogrešeno, ali dobro, ne raspravljamo o tom zakonu. Dakle, reč je o tome da ove stvari nisu logične. Nije logično, postoji mehanizam kojim se odobravaju udžbenici za pripadnike nacionalnih manjina. Mora da bude jedinstven i da važi za sve nacionalne manjine, bez obzira da li neko živeo na teritoriji AP Vojvodine ili živeo na teritoriji van AP Vojvodine. Ima nacionalnih manjina kojih, na kraju krajeva, ima i u Beogradu, Mađara, zašto da ne?
Reč ima ministar Svetozar Čiplić.
Ovu raspravu smatram veoma bitnom, jer ćemo na ovaj način iskristalisati mehanizam koji se osporava u parlamentu, što je sasvim legitimno, ali mehanizam koji uveliko postoji i funkcioniše tamo gde funkcioniše, ne mogu da kažem besprekorno, ali na način da ne pravi problema deci koja treba da uživaju ovo pravo. Naime, kada je reč o Rumunima, čini mi se, verujem da neću pogrešiti, samo 10% Rumuna živi na delu teritorije RS koji ne pokriva teritoriju AP Vojvodinu, koji ne ulazi u teritoriju AP Vojvodine. Kada ukrstimo ovaj zakon, a u ovom zakonu je uvaženo ono što već stoji u Zakonu o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, onda ćemo videti da ova nadležnost AP Vojvodine, kao i nadležnost republičkog ministarstva se ukršta sa nacionalnim savetom, u ovom slučaju, na primer, rumunske nacionalne manjine, koji predlaže u ovom slučaju organima AP Vojvodine udžbenike, a s obzirom da je Rumunski nacionalni savet sa svojim sedištem registrovan u Novom Sadu, onda s obzirom na tu činjenicu se radi uz asistenciju pokrajinskih organa. Dakle, kada je reč eventualno o Romima, kojih je po celoj RS, Nacionalni savet Roma je registrovan u Beogradu i ministarstvu RS. Nacionalni savet Roma određuje te udžbenike. Kada je reč o ovom delu, o obrazovanju, lično sam ubeđen da je sistem postavljen tako da niko neće trpeti. Naprotiv, da će deca koja su, to je fakat i to je činjenica, do sada trpela, recimo, u periodu od 2004. do 2008. godine, jer se dešavalo da nemaju udžbenike na koje ih zakon obavezuje, odnosno daje im pravo da imaju, u ovom slučaju će zaista te udžbenike imati. Čini mi se da je sasvim neopravdano ovaj deo zakona, ova funkcija, ova nadležnost organa AP napadnuta bez ikakvog osnova, pogotovo što nije nova, sa jedne strane i pogotovo što jako dobro funkcioniše na teritoriji AP Vojvodine.
Na član 34. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Milan Knežević.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, i ovaj amandman je u sklopu nekoliko naših amandmana koje je poslanička grupa Napred Srbijo, SNS, podnela, a odnosi se na prosvetu u obrazovanje. U konkretnom amandmanu, koji se odnosi na član 34, nekoliko tačaka je predloženo da se brišu, smatrajući ih neustavnim i korekcije koje smo dali u tački 6. i 7, da krenemo od njih, gde se praktično organima AP daje pravo da daju saglasnost na neke odluke institucija čiji je osnivač RS, što je stvarno neustavno i nije u redu. Ovde imamo tačke o kojima je malopre bilo govora, da se briše tačka 13, gde se propisuje školski kalendar za srednje škole za teritoriju AP Vojvodine, onda tačka 19, gde se organima AP Vojvodine daju da vrše nostrifikaciju i priznavanje ekvivalencije svedočanstava stečenih u inostranstvu. Tačka 22. da donose nastavne programe za jezike nacionalnih manjina i da odobravaju udžbenike i nastavna sredstva. Predlažemo da se ove tačke brišu, smatrajući ih neustavnim, ako krenemo od toga da je za svaku državu, pa i našu, obrazovanje, prosveta od krucijalnog interesa, da obrazovanje treba da bude jednostrano doktrinarno, stručno, metodološki, organizovano jedinstveno za celu Srbiju i da nema nikakvih posebnosti u školskom kalendaru, u pravljenju nastavnih planova za nacionalne manjine, a isto tako i udžbenike koji su zajednički za preostali deo Srbije i da to treba ipak da bude u ingerenciji RS, bez obzira na prethodnu diskusiju. Zato smatram da ove amandmane treba usvojiti.
Na član 34. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević, Aleksandra Ilić i Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovana gospodo iz Vlade, ovo je amandman kojim nikako nismo želeli da uđemo u one druge polemike oko ovog predloga zakona i smatram da je bar u prvom delu neizbežno bilo da ga prihvatite. Evo zašto. Pre svega, član 34. obrađuje oblast srednjeg obrazovanja i vaspitanja. Stavili smo amandman u prvom delu na tačku 26. U zakonu ona glasi ovako: „Za srednje škole od posebnog interesa za RS i unikatne škole predlaže skupštini jedinici lokalne samouprave tri istaknuta predstavnika privredne komore, udruženja poslodavaca, nacionalne službe za zapošljavanje, sindikata i drugih zainteresovanih za škole, za članove školskog odbora“. Odnosi se naravno na ovlašćenja i imenovanja lica koja će biti članovi školskog odbora. Školski odbori su posebno osetljiva tela. To su tela koja nisu plaćena. To su tela koja moraju da funkcionišu sa posebnom motivacijom i pre svega sa poznavanjem problema kojima se bave. Moraju se birati ljudi koji će poznavati problematiku srednjih unikatnih škola ili onih škola koje su od posebnog značaja. Zato smo predložili da u školski odbor umesto svih ovih koji su ovde navedeni, koji bi tu došli isključivo po političkom ključu i ne bi školi bili ni od kakve koristi, jer ne vidim nijednu zdravu motivaciju kod ovih pobrojanih, da tačka 26, posle reči: „lokalne samouprave“ tekst se briše do kraja i zamenjuje rečima: „da se predlažu dva istaknuta stručna lica iz oblasti za koje škola obrazuje kadrove za članove školskog odbora“. Znači, sva lica koja su se istakla upravo u toj profesiji, koja mogu stručno, kvalifikovano da pomognu u radu škole. To je ono što je veoma važno. Pomislite samo, recimo na Srednju baletsku školu. Zamislite predstavnika Privredne komore ili predstavnika sindikata, ili bilo koga od ovih lica, koliko je bitan njegov angažman u radu školskog odbora pri Srednjoj baletske škole ili Srednjoj muzičkoj školi, na primer koja se bavi novim smerom dizajniranja zvuka. Tako je kod ovog amandmana trebalo uzeti njegovu, pre svega, dobronamernost i stručnost u obzir i uvrstiti ga kao amandman koji je već prihvaćen, ako se već ne odlučite da ga prihvatite na sednici kada se bude glasalo o amandmanima.
Pedeset sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Na podnaslov iznad člana 35. i član 35. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podnela grupa od 19narodnih poslanika poslaničke grupe Demokratska stranka Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
U ovaj član, koji se odnosi na visoko obrazovanje, i mi smo samo našim predlogom poslova koje obavlja AP Vojvodina izostavili neke poslove koji su se našli u ovom spisku. Ja ću posebno da apostrofiram dva takva posla. Jedan od poslova je kaže – osnivaju se samostalne visokoškolske ustanove. Pazite, mi u državi imamo dve vrste visokoškolskih ustanova - državne fakultete i privatne fakultete. Sada ćemo da imamo i pokrajinske fakultete. Ako znamo, a znamo, da takva definicija ne postoji, da postoje pokrajinski fakulteti, onda je jedino logičko tumačenje -da pokrajinu tretiramo kao državu. Pazite šta još treba da radi pokrajina. Kaže – izdaje dozvole za rad visokoškolskim ustanovama na teritoriji AP Vojvodine. Znači, sve ono što država Srbija radi, sva ona procedura koja postoji da bi neki fakultet bio verifikovan, da bi zadovoljio uslove koji su propisani. Dakle, ne kaže se kako, na koji način, kojom metodologijom, ne piše ništa, ni u skladu sa zakonom, ni u skladu sa nekim pravilom igre, ne, nego kaže – izdaje dozvolu za rad visokoškolskih ustanova. Naravno da smo mi predložili, da se taj posao izbriše, kao i ovaj posao osnivanja samostalnih visokoškolskih ustanova. Ne vidim zašto bi? Hajde da to pravo damo, pa da osnujemo valjevsku akademiju nauka i umetnosti, pa užički fakultet i tako dalje. Ne razumem o čemu se ovde radi. Nažalost razumem, ali o tome ne vredi pričati.
Reč ima ministar Svetozar Čiplić.
U ovom slučaju, uvaženi profesore, nemamo puno mogućnosti, s obzirom da Zakon o visokom obrazovanju to već predviđa. Ova odredba zapravo, postojeća, pravo, nadležnost, koja je postojeća od 2002. godine, a po Zakonu o visokom obrazovanju, to tako stoji, pa ako ne bi uvrstili onda bi zapravo imali nešto što stoji u drugom zakonu. U krajnjoj liniji ne vidim zašto Zakon o visokom obrazovanju kada tu nadležnost već daje autonomnoj pokrajini, kada autonomna pokrajina po tom matičnom zakonu ima to pravo, zašto u zakonu, u ovome o kome sada raspravljamo, ako već imamo ambiciju da napravimo jednu preglednu, preciznu, jasnu paletu nadležnosti poslova i zadataka za AP Vojvodinu, da ne bi bilo nikakvih problema unapred, zašto bi sada nju prećutali, a po Zakonu o visokom obrazovanju već to imamo.
Na član 35. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica.
Evo, da vidimo šta smo uspeli sa ovom kompilacijom koju su napravile dve političke stranke, kao neku vrstu, nadam se oborivog testamenta, vrlo skoro oborivog testamenta, da urade u sferi visokog obrazovanja. Čuo sam obrazloženje ministra, čuo sam komentar kolega, ali kod izdavanja dozvola za rad visokošolskim ustanovama nije isto što je bilo u Omnibus zakonu, po kome su se utvrđivali uslovi za osnivanje fakulteta, iako može da Pokrajina osniva fakultete i univerzitete. Dolazimo dakle u koliziji sa članom 41. Zakona o visokom obrazovanju ili bar to nismo morali ugraditi u ovaj zakon. Nismo morali ni u tački 5), jer mi predlažemo brisanje nekoliko tačaka, pobrojaću one najvažnije. Nismo morali da pristanemo u ovom zakonu, da kod prestanka rada visokoškolske ustanove, pokrajina a ne ministarstvo odlučuje gde će studenti nastaviti završetak školovanja. Nismo morali u zakonu da predvidimo da proglašavanjem diplome, iz člana 101. stav 1. tačka 1) proglasimo nevažećim, da ga vrši autonomni organ pokrajine, nego da se to vrši prema zakonu kako je predvidelo ministarstvo. Član 104. i član 105. Zakona o visokom obrazovanju predviđa ingerencije ministarstva, a ne ingerencije koje moraju i neizostavno u skladu sa prenosom nadležnosti biti prenete u nadležnost organa autonomne pokrajine. Dakle, zato mi predlažemo da se tačke 2), 4), 6), 7), 8), 9) i 10) brišu i da se otprilike svede na nešto više od nivoa koje su, prema prethodnom zakonu o prenosu nadležnosti, omnibus zakonu kako ga zovete, imali. Mi zaista treba da se pitamo, ako se ovako usvoji, hoćemo li ove studente, koji jasno prepoznaju loše efekte Bolonje, onda moći da ih primimo u Beogradu i da ih sve usmerimo u Novi Sad. Razlike nema. Hoće li kod upisa, praktično, jednog dana da ih sačeka iznenađenje da će prioritet, kakav god, posebno sa aspekta člana 9, odnosno ako nekim podzakonskim aktom da će nekakav prioritet imati neka preferencijalna manjina, ili neko drugi, da se neće ravno upisivati svi, onda dolazi do ogromnih problema, evo koje nismo predvideli kod Zakona o visokom obrazovanju – i evo studenti su na ulicama. Kratkoća vremena, žao mi je, jer bih još mogao da vam govorim.
Reč ima ministar Svetozar Čiplić.
Razumem da možemo mi da raspravljamo oko mera, oko nadležnosti, oko načina na koji visokoškolske ustanove primenjuju pojedina prava i obaveze. Nije mi se dopalo, možda sam pogrešno razumeo i nikako ne bih voleo da u javnosti postoji najmanja sumnja koja je sledeća: kada govorimo o nacionalnim manjinama i o visokoškolskim ustanovama, jedina nacionalna manjina koja je sa pravom povlašćena, a tiče se upisa, jeste romska nacionalna manjina. Za sve visokoškolske ustanove, bile one državom osnovane, bilo one privatne, svi građani, odnosno svi kandidati za studije su jednaki. Sasvim je opravdano da romska nacionalna manjina, da naši sugrađani studenti, brucoši romske nacionalnosti imaju tu vrstu privilegije. Tu vrstu privilegije im garantuje Republika Srbije. Verujem da to nije sporno. Svi ostali su jednaki. Dakle, ne možemo govoriti nikada o tome da će neka manjina na račun neke većine imati privilegiju u obrazovanju ili u nekom slučaju, u nekoj situaciji, koja proizilazi iz funkcionisanja visokoškolske ustanove. To ovde ne stoji. Niti jedna jedina nadležnost, koja već od 2002. godine, već u najvećoj meri, ali svakako po Zakonu o visokoškolskom obrazovanju, koja je ovde utkana, dakle, niti iz jedne od tih nadležnosti ne može da dođe do diskriminacije po bilo kom osnovu.
Narodni poslanik Mileta Poskurica ima pravo na repliku, razjašnjenje.
Gospodine ministre, naravno vi ste govorili o nečemu što nisam pomenuo. To je samo primer, ako zloupotrebimo ono što smo hteli da uništimo našim amandmanom na stav 3. u članu 9, gde može Skupština AP Vojvodine da donese podzakonski akt i time reguliše stanje sprovođenja nekoga, već donetog zakona i zakona koji se, recimo, danas donosi i dok ga Tadić potpiše, oni preko noći mogu da formiraju jedan podzakonski akt za sprovođenje i da urade čudo i u pogledu upisa i ne mora biti uopšte nacionalna manjina. Što pominjete romsku, uopšte mi nije palo na pamet, ja bih pre možda mislio o nekim drugim koje su učestvovale u kompilaciji ovog zakona, ako bi licitirao manjinama, ali mi to ne pada na pomet. Dakle, to nisam hteo da kažem. Govorim o potencijalnoj zloupotrebi koja proizilazi iz člana 9. i govorio sam, naravno, o nekoliko članova Zakona o visokom obrazovanju, koji su zaista mogli da ostanu u nadležnosti Ministarstva za obrazovanje, onoga što smo imali. Odista se postavlja pitanje, ako se bude kako jeste, mi ćemo moći studentske nemire, studentske proteste, da nam nešto bude lakše, da podelimo na dva, tri dela. Idite u Novi Sad, imate tamo nadležnost svake vrste. Nostrifikacija diploma, ukidanje diploma, to su stvari koje su bile u različitim ministarstvima, tu nema dileme. Vrednovanje stranih studentskih programa. Što bismo sada davali to pokrajinskom sekretarijatu ili nekom drugom da to radi? Ne znam. Zašto se toliko išlo u te detalje? Mi samo kažemo da se nešto toga skine, da ostane na nivou onoga što smo imali sa omnibus zakonom, da se eventualno nešto i doda, da se neke stvari promene, ulazi se u nacionalni savet koji ranije postojao. Te nužne promene koje su prihvatljive i otuda oni mogu da kontrolišu i da se bore za svoja prava. Plus saveti nacionalnih manjina gde zaista mogu da urade dosta. Upravo to je bio smisao intervencije. Hvala.
Na podnaslov iznad člana 36. i član 36. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman je podnela grupa od 19 narodnih poslanika poslaničke grupe Demokratska stranka Srbije - Vojislav Koštunica.Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Neću mnogo govoriti o tom amandmanu, to je očigledno uzaludan posao. Samo bih rekao gospodinu ministru, ali sumnjam da će da me čuje. Gospodine ministre, nemojte nam objašnjavati stvari sa kojima se svi slažemo. Kakve veze imaju primedbe ovde sa time iz razumljivih razloga romska nacionalna manjina treba da bude povlašćena u nekom pogledu? To se podrazumeva. To je jedno. Drugo, vi opravdavate nešto što piše u ovom zakonu koji danas donosimo nečim što piše u nekim drugim zakonima. Recimo da su odredbe u tim drugim zakonima pogrešne. To vam otprilike dođe ovako - u receptu vam piše da jelo treba da zagori i onda se vi naravno pridržavate recepta i pravite zagorelo jelo. To je malo nelogično. To što je nekad u nekom zakonu nešto loše definisano, onda je verovatno dobro da se to ispravi i u tom zakonu i da se to percipira i u ovom zakonu. Dakle, sva ta opravdanja da je to negde nešto napisano, da je napisala ova ili ona vlada, završeno je svejedno koja vlada, potpuno je svejedno, ako neka odredba nije dobra, ona nije dobra. Ja sam izrekao stav DSS-a da nije dobro da autonomna pokrajina osniva fakultete, a može da piše koliko god hoćete zakona, verujem vam da piše, ali to onda nije dobra odredba tog zakona. Fakultete treba da organizuje ili država ili da postoje, kao što postoje, brojni privatni fakulteti koji opet moraju da ispunjavaju određene uslove da bi bili fakulteti. Samo toliko.
Reč ima ministar Svetozar Čiplić.
Zaista ću biti jako kratak. Govorim o jednoj drugoj argumentaciji, a to je da kada su zakoni sa kojima je ovaj zakon hteo da bude harmonizovan, i to je stvar pristojne nomotohnike, nije stvar pravne obaveze, ti zakoni kada su bili donošeni ovakve odredbe, identične odredbe nisu napadane kao pretpostavka separatizma, odvajanja itd, a ovde sada te iste norme doživljavamo, odnosno doživljavaju se kao još jedan element rastakanja jedinstvene državne nadležnosti, pogotovo u domenu obrazovanja koje je krajnje delikatno i mi se sa time slažemo, da jeste delikatno, svi se slažemo, pogotovo oni koji rade u obrazovanju. Nije mi jasno zašto tada kada je Zakon o visokoškolskom obrazovanju donošen ovakva nadležnost koja je zapisana u AP Vojvodini nije napadana kao moguće seme separatizma? Sasvim je razumljivo, zato što tog semena nema. Druga stvar, zapravo zakonodavac ima pravo utvrđujući zakonodavnu politiku da kaže sledeću stvar - ako država Republika Srbija ima pravo da osniva univerzitet ili fakultete, ako to imaju i privatna lica, pravna lica koja imaju privatni kapital, sasvim je normalno da imaju i autonomne pokrajine. Ne vidim razlog zašto bi privatno lice ili grupa privatnih lica kroz pravno lice se bolje staralo o naučnoj obrazovnoj visokoškolskoj funkciji, obrazujući ustanovu, a to ne bi bila sposobna autonomna pokrajina. Tu zaista nema argumenata. Pri tome, autonomna pokrajina nema pravo da uređuje ono što se uređuje Zakonom ovisokoškolskom obrazovanju. Mreža, sistem visokoškolskog obrazovanja je identična za celu Republiku Srbiju. Nikakvih tu problema nema. Da vratim stvar na početak, ono što sam zapravo hteo da kažem. Ako prilikom donošenja ovog zakona ova nadležnost nije bila sporna ni po pitanju jedinstvene funkcije Republike Srbije, a ni po pitanju smisla osnivanjaprivatnih fakulteta, odnosno fakulteta koji su privatni i državni, i ovaj je fakultet državni jer ga osniva deo Republike Srbije koji se zove AP Vojvodina, a pri tome svi funkcionišu u jedinstvenom obrazovnom sistemu, onda tu nema nikakvih problema, kao što i do sada nije bilo.
Narodni poslanik Zoran Šami ima pravo na repliku.
Vrlo ću kratko. Gospodine ministre, ne sumnjam da ste se vi dobro pripremali i trenirali za nastup u parlamentu, samo vas podsećam da u napadu na ove članove ovog zakona koji se odnose na prosvetu ja jednom jedinom rečju nisam pomenuo separatizam. Te članove napadam iz drugih razloga, ne zato što su u nesaglasnosti sa Ustavom ili u saglasnosti sa separatizmom, nego zato što su u nesaglasnosti sa zdravim razumom. Zato ih napadam. Hvala.
Narodni poslanik Aleksandar Martinović ima pravo na repliku po osnovu objašnjavanja i tumačenja spora oko zakona.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj član 35, gospodine ministre, Predloga zakona o utvrđivanju nadležnosti Vojvodine je u stvari najbolji dokaz koliko vam je ceo Predlog zakona protivustavan. Naime, u članu 35. kaže se da AP Vojvodina između ostalog osniva samostalne visokoškolske ustanove. To piše u stavu 1. u tački 4, a u stavu 2. kaže se da se svi poslovi iz stava 1. ovog člana vrše kao povereni, osim poslova iz tačke 1. Dakle, ovaj posao iz tačke 4. vrši se kao poveren. Dakle, kada AP Vojvodina osniva visokoškolske ustanove, ona to ne radi kao svoj izvorni posao, nego kao poveren posao, a mi smo vam citirali nekoliko puta član 137. ustava gde se kaže da Republika Srbija može poveriti autonomnim pokrajinama vršenje poslova iz svoje nadležnosti, ali samo poslova državne uprave, a složićete se, gospodine ministre, osnivanje fakulteta nije posao državne uprave, jer setite se odredbe Zakona o Vladi. Ko vrši osnivačka prava nad javnim preduzećima i ustanovama u smislu Zakona o javnim službama? Vlada Republike Srbije. Dakle, vi sada AP Vojvodini poveravate posao iz nadležnosti Vlade i to je dokaz više koliko kršite Ustav. To je dokaz više da je u pravu SRS kada kaže da po toj logici vi sutra možete da poverite AP Vojvodini i prava koja inače vrši Narodna skupština i prava koja vrše sudovi itd. To znači da nema granice u poveravanju poslova. Znači, po vama može sve, može iz nadležnosti državne uprave, iz nadležnosti Vlade, iz nadležnosti Skupštine i iz nadležnosti sudova. Onda se postavlja pitanje – da li ćemo mi za pet ili 10 godina, ili možda čak i ranije, dobiti neki predlog zakona kojim ćemo AP Vojvodini bukvalno poveriti svu državnu vlast na njenoj teritoriji? Šta će onda ostati od Republike Srbije. Vas Ustav, gospodo, obavezuje. Ne možete vi da citirate samo odredbe Ustava koje vama idu u prilog, a ono što vam ne ide u prilog, to čak i ne stavite u Predlog zakona. Ovaj član je dokaz da vi AP Vojvodini prenosite nadležnosti Vlade Republike Srbije. To je nemoguće po Ustavu Republike Srbije.
Reč ima ministar Svetozar Čiplić.
Mislim uvaženi kolega da i od vas i od mene, svakako ovo pitanje zaslužuje jednu naučnu raspravu, ali s obzirom da je reč o parlamentu, moramo da imamo u vidu dve činjenice. Član 137. i član 178. Nesporno je da u članu Ustava 137. koji ima naziv, čiji je rubrum – poveravanje javnih ovlašćenja javne službe, stoji to što ste rekli. Isto tako, nesporno je da time Republika Srbija nije sebe ograničila, jer u članu 178. koji govori o poveravanju nadležnosti, kaže šta Republika Srbija ne ograničavajući sebe može sve da uradi. Član 137. govori o poveravanju javnih ovlašćenja. Govori o poslovima upravljanja. Član 178. govori nešto drugo. Govori o tome da možemo kada imamo problem, da vrlo jednostavno pročitamo šta kaže Ustav. Znači, imamo dilemu, da čujemo šta kaže Ustav - Republika Srbija, reč je o članu 178, može zakonom poveriti AP, jedinicama lokalne samouprave pojedina pitanja iz svoje nadležnosti. Pošto ustavotvorac nije rekao da kada je reč o AP, sebe ičim ograničava, pa ograničava ga zdravom logikom. Ograničava ga ustavnopravnim sistemom, ali ga ne ograničava samo na državnu upravu. Jer, da je on to hteo da kaže, onda osim člana 137, ni jedan drugi član ne bi rekao, a on je upravo hteo da izdvoji AP iz toga. Tu nema nikakve dileme. Hvala.
Narodni poslanik Aleksandar Martinović. Ovo je poslednja replika.
Gospodine ministre, vi zaboravljate jedno važno načelo ustavnog prava, a to je načelo ustavnog kontinuiteta. Ustav iz 2006. godine kada je donošen, nije donošen kao Ustav diskontinuiteta, nego kao Ustav kontinuiteta sa Ustavom 1990. godine. Inače, da je bilo suprotno, Srpska radikalna stranka u tom poslu izrade Ustava ne bi ni učestvovala. Ustav iz 1990. godine jedinu mogućnost koju je davala, kada je reč o poveravanju poslova koji su u nadležnosti Republike Srbije, mislio je isključivo na poslove državne uprave. Na toj koncepciji stoji i Ustav Republike Srbije iz 2006. godine. Ovo sad što vi govorite, upravo potvrđuje našu tezu, da za vas ne postoji granica u poveravanju poslova. Hajde sada da zauzmemo jedan logični stav. Da li mi koji smo glasali za Ustav Republike Srbije, da li smo mi hteli da nema granica u poveravanju nadležnosti Republike Srbije? Nismo hteli. Hteli smo neke granice, jer je ta granica, granica između države i AP. Ako te granice nema, onda Vojvodina zaista postaje država u državi. Onda ovu Skupštinu, odnosno vladajuću koaliciju, a nadamo se da do tada, ta vladajuća koalicija više neće biti vladajuća, ništa ne sprečava, da uskoro u proceduru Narodne skupštine stavi Predlog zakona o poveravanju Vojvodini pitanja, recimo, da formira svoju vojsku, svoju policiju, svoje sudove. Na ovaj način ste, gospodine ministre, AP Vojvodini poverili prava iz nadležnosti Vlade, iz nadležnosti Narodne skupštine. Sada, u dobroj ste meri već ostvarili program Nenada Čanka, o Vojvodini koja ima svoju zakonodavnu, izvršnu i sudsku vlast. Sada se dešava nešto što se svojevremeno desilo u Crnoj Gori. U Crnoj Gori više ne mora da postoji Liberalna partija Slavka Perovića, postoji DPS. DPS je potpuno preuzeo program liberala iz Crne Gore. Tako i sad, Čankova partija više ne mora da postoji. Postoji DS. Sve što je Čanak tražio, vi sada ispunjavate. Prosto, gubi se smisao postojanja jedne političke partije, jer je jedna već mnogo veća politička partija, u potpunosti preuzela program partije Nenada Čanka. Ovo što vi radite, zaista jeste na tragu te ekstremne autonomaške politike, da Vojvodina bude republika koja će imati svoju zakonodavnu, izvršnu i sudsku vlast. To je krucijalna opasnost koja je sadržana u Predlogu zakona i u Predlogu statuta.
Reč ima ministar Svetozar Čiplić, pa ministar Milan Marković.
Veoma je bitno i očekivao sam da ćemo ostati na nivou pravne argumentacije, ali očigledno, ako pravna argumentacija nije dovoljna, onda po prirodi stvari se krene u argumentaciju politike. Svakako da kada govorimo o ustavnom kontinuitetu, svakako da ne govorimo o kontinuitetu sadržine Ustava. Zaboga, zašto bi donosili novi Ustav. Govorimo o kontinuitetu procedure. Novi Ustav se i donosi da bi neke stvari regulisao drugačije nego što je prethodni to regulisao. Kontinuitet je vezan za proceduru, kao što je diskontinuitet, takođe, vezan za proceduru, a norma može da bude promenjena, u krajnjoj liniji, ponavljam Ustavom i svim novim zakonima koji se donose. Ako kažete, uvaženi poslaniče i uvaženi kolega, da onda Republika Srbija može da decentralizuje i poveri sve poslove, onda zapravo od te pravne činjenice, daleko više brine sumnja da će bilo koja državna vlast to učiniti. Da će bilo koja državna vlast koja stoji pod ovim Ustavom tako nešto učiniti. Tu pravnu argumentaciju nemam, osim političke. Ne postoji državna vlast, ne postoji politička stranka u ovoj državi koja ima predstavnike u ovom parlamentu koja će tako nešto uraditi. Govorim o sledećoj stvari, ako je Ustav jasan i kaže da Republika Srbija može da poveri poslove iz svoje nadležnosti, ne ograničavajući sebe i da u ovom zakonu to jeste ispoštovano, da nemamo problem sa neustavnošću, onda dobijamo kao kontra argument separatizam. Onda ja kažem i ponavljam – ne postoji u ovoj državi ni jedna politička stranka koja ima poslanike ovde. Ne postoji ni jedna državna vlast koja će na način na koji ste vi uvaženi kolega pročitali ovu odredbu, uništiti samu sebe. To naprosto nije tačno. To naprosto nije tačno i neće biti tačno, jer Ustav takođe ima i one odredbe koje kažu da se ne može nasilno menjati, da se ne može menjati ustavno-pravni poredak, da je teritorija jedinstvena. Zabluda, Ustav je sistem. Ne možemo izvući jednu ustavnu normu i tumačiti je na jedan način, a zaboraviti da ovaj Ustav jeste ustavni sistem.
Na podnaslov iznad člana 37. i član 37. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman je podnela grupa od 19 narodnih poslanika poslaničke grupe Demokratska stranka Srbije – Vojislav Koštunica. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Donka Banović.
Naslov iznad člana 37. je neformalno obrazovanje odraslih. Jako je dobro što je u ovom Predlogu zakona prepoznat značaj obrazovanja odraslih. Prethodne vlade i ova vlada su takođe prepoznale to, pa mi u ovom trenutku imamo nacionalnu strategiju za obrazovanje odraslih i imamo formiran Nacionalni savet za obrazovanje odraslih. Inače je ovaj član preuzet ili ste smatrali da je dobar, iz Predloga zakona DSS iz aprila, osim što je ovde dodato, na kraju, zapeta, kao pitanja od pokrajinskog značaja. Ovaj član i ovaj primer koji sad navodim, nekako pokazuje i indikativan je koliko se u svakom ovom članu išlo u cepidlačenje. Nije mogao da stoji taj član kakvog ste ga preuzeli, nego ste morali ovo da dodate. To je onako malo iritirajuće. Zašto? Zato što obrazovanje odraslih nije pitanje od pokrajinskog značaja. Prvo je to pitanje ličnog značaja. Osoba kada odluči da se prekvalifikuje, dokvalifikuje to je njegova stvar. Kada bi neko ovo bukvalno tumačio, onda možete, recimo, ako ste nezaposleni, hoćete da se prekvalifikujete, znate, recimo, da u Čačku, Aranđelovcu, postoji deficit građevinskih radnika, npr. keramičara, ali vi živite u Beloj Crkvi, ali, recimo,na teritoriji AP Vojvodina ne postoji deficit takvih radnika i to po ovom članu kaže da nije od pokrajinskog značaja. Ovo treba prihvatiti i treba brisati. Hvala.
Na naslov iznad člana 38. i član 38. amandman u istovetnom tekstu podneli su grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbije i narodna poslanica Marina Toman. Da li neko želi reč?Oto Kišmarton, pa narodna poslanica Marina Toman.
Poštovane kolege narodni poslanici, moje kolege i ja iz SNS podneli smo veći broj amandmana na ovaj zakon u cilju popravka ovog zakona o utvrđivanju nadležnosti. Mi iz opozicije nismo konsultovani oko izrade ovog zakona i zato smo pokušali amandmanima da popravimo ovaj zakon i da ga uredimo u interesu građana Srbije, kako bi bio prihvatljiv za sve nas. Ni jedan amandman opozicije nije usvojen, pa ni mi ovakav Predlog zakona ne možemo prihvatiti. Naš amandman se odnosi na naslov iznad člana 38. i na član 38. Amandmanom predlažemo brisanje člana 38. i naslova iznad ovog člana. Amandmanom se brišu odredbe po kojima AP Vojvodina preko svojih organa bliže uređuje i obezbeđuje ostvarivanje prava nacionalnih manjina na teritoriji AP, obrazovanje na maternjem jeziku, na svim nivoima i u skladu sa zakonom. Potpuno se slažemo mi iz SNS da pripadnici nacionalnih manjina u Srbiji imaju i treba da imaju ista prava, kao i većinski narod u Srbiji, pa tako i pravo na obrazovanje na maternjem jeziku na svim nivoima obrazovanja u skladu sa zakonom. Pripadnici svih nacionalnih manjina su građani Srbije i o njihovom pravu na obrazovanje na teritoriji Srbije treba da brine država, kako u Preševu, tako i u Novom Sadu, kako za Rusine, tako i za Bošnjake, na primer. Ne sme se dozvoliti neravnopravan položaj pripadnika nacionalnih manjina u bilo kom delu Srbije i treba voditi računa da nacionalne manjine u svim delovima Srbije imaju potpuno ista prava. O pravima nacionalnih manjina treba da brine država, a ne pokrajina. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Marina Toman.
Dame i gospodo, podneli smo amandman kojim predlažemo brisanje podnaslova iznad člana 38. i član 38. Vrlo je važno da se školstvo uredi na centralnom republičkom nivou. To je vrlo važno pitanje i ne može da se spušta na pokrajinski nivo. Tačno je da je Ustav to dozvolio, ali samo u pojedinim delovima ove oblasti. Takođe, ova materija je već regulisana i drugim zakonima. Ako Vlada misli da tako radi u interesu nacionalnih manjina, greši. Time, na neki način, radi protiv njihovih interesa, tako što umanjuje njihovu važnost puštajući njihovosprovođenje na niži pokrajinski nivo. Država se polako oslobađa svake vrste odgovornosti u sprovođenju ustavnih odredbi koje se odnose na zaštitu i sprovođenje prava pripadnika nacionalnih manjina. Nešto je Vlada prebacila već na nacionalne savete nacionalnih manjina, sada na pokrajinu. Šta je sledeće? Najlakše je osloboditi se svake vrste odgovornosti. Da li ovo treba sada da tumačimo da obrazovanje pripadnika nacionalnih manjina nije deo jedinstvenog obrazovnog sistema Srbije, da država Srbija nema više kontrolu nad tim procesom. Zar nismo i mi pripadnici nacionalnih manjina državljani Srbije ili, kako nas statut protivustavno kvalifikuje kao članove brojčano manje zastupljene nacionalne zajednice? O ostvarivanju našeg prava treba država da se bavi, odnosno da se to pravo dešava na republičkom nivou. Ovako ta prava prelaze u nadležnost pokrajine koja tu svoju nadležnost može da prebaci na nacionalne savete nacionalnih manjina. Statut predviđa da AP Vojvodina može pokrajinskom skupštinskom odlukom poveriti jedinicama lokalne samouprave i nacionalnim savetima nacionalnih manjina obavljanje pojedinih poslova iz svoje nadležnosti. Skandalozno je što će se o mnogo važnim problemima, o načinu njihovog rešavanja odlučivati jednom pokrajinskom skupštinskom odlukom. Već smo vas upozoravali, kada je donošen Zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, da davanje nacionalnim savetima mogućnosti, da recimo nacionalni saveti nacionalnih manjina daju mišljenja nacionalnom prosvetnom savetu na nastavne programe srpskog jezika, kao ne maternjegje loša odluka koja će proizvesti manjinama mnoge probleme u praksi, odnosno neusaglašeni nastavni programi. Sada se to isto ponavlja. Tada smo upozoravali da se radi na getoizaciji nacionalnih manjina. Danas to isto upozoravamo. U sistemu državnog obrazovanja stvara se nezavisan, zatvoren obrazovni sistem. Da li je to na neki način feudalizacija Srbije? Mislimo da jeste. Ukoliko ovo pokušavate da odbranite tezu da pokrajina ima bolji uvid u stvarne potrebe, moram da postavim ono pitanje koje su postavile moje kolege – šta ćemo sa onim pripadnicima nacionalnih manjina koji ne žive na teritoriji Vojvodine, Bugari, Vlasi? Onda oni nisu u ravnopravnom položaju sa ostalim manjinama, sa ostalim građanima Srbije, a Ustav im jemči to pravo. Šta ćemo sa pojedinim pripadnicima jedne nacionalne manjine koji žive raštrkani na čitavoj teritoriji Srbije? Oni će se školovati pod različitim uslovima. To što samo 10% Rumuna živi van teritorije AP Vojvodine, kako vi tvrdite, ministre, ne rešava problem i način njihovog rešavanja,kako se vi objasnili, prilično je konfuzan i s druge strane, moramo da postavimo pitanje – šta ćemo sa onim nacionalnim manjinama koje nemaju nacionalne savete? Isto pitanje rešavaće se na različite načine, a ovo je ipak još uvek jedna država ili bar su se neke stvari ovog statuta promenile. Umesto da svi težimo idemo ka stvaranju jedne funkcionalne države, sa razvijenom jakom lokalnom samoupravom, ovakav predlog zakona samo vodi suprotno, vodi ka jačanju birokratije, širenju administracije. Šta će građani Vojvodine, osim skupe administracije time dobiti, samim tim i pripadnici nacionalnih manjina? Neće dobiti ništa, ali će zato država Srbija izgubiti mnogo. S druge strane, ako Vlada već želi da pokaže brigu za nacionalne manjine, uostalom, to stalno u javnosti ponavlja, što se ne uhvati u koštac sa rešavanjem njihovih egzistencijalnih problema i nacionalne manjine, nas, pripadnike nacionalnihmanjina muče isti problemi kao i Srbe – nezaposlenost, neregulisano socijalno, zdravstveno, penzijsko osiguranje. Tvrdnjama da ovo predstavlja kamen temeljac budućeg razvoja i većeg životnog standarda, tvrdnjama da se na ovaj način stvaraju uslovi za bolji život svih građana Vojvodine, ne samo što te iste građane obmanjujete, već priznajete da do sada na tom polju niste uradili mnogo. Time priznajete svoj poraz. Zašto bi neko u to sada poverovao, kada umesto racionalizacije, investicije, otvaranja novih mesta, uvodite nove namete? Ko će da finansira ovakvu preglomaznu administraciju? Građani Srbije, građani Vojvodine. Ako neko kaže da nije važno da li iza ostvarivanja nečijih prava stoji Republika ili pokrajina, grdno se vara, jer je Republika još uvek veći garant u ostvarivanju tih prava.
Tri minuta i 40 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Na naslov iznad člana 39.i član 39. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Živkov.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 39. koji reguliše oblast sporta za AP Vojvodinu po ovom zakonu. Hteo bih vrlo kratko da obrazložim zašto sam podneo amandman na član 39. - briše se. Iz više razloga, ali obzirom da imam jako malo vremena da obrazložim kompletnu priču, podneo sam amandman i na član 40, pa ću valjda uspeti da iskažem sve što sam mislio. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, verovatno se dobro sećate, a nije bilo davno, koliko je bilo značajno i bitno, oblast sporta za naše društvo, kada simboli i zastave pod kojima se borila naša reprezentacija i svi naši timovi koji su predstavljali državu, staru, sadašnju, bivšu itd. koliko je bilo značajno dok se nije dobila adekvatna himna, adekvatno obeležje, da bi uspeh sporta bio onaj koji je trebalo da bude. Ovde, u ovom zakonu, vi apsolutno dajete pravo AP Vojvodina da predlaže pokrajinskom organu uprave, koji se po ovom zakonu ovako zove, briše se, ne pominje se nigde sekretarijat koji je do sada vodio oblast sporta u AP Vojvodina i smatram da je apsolutno zabranjeno korišćenje politike i guranje Vojvodine u ovo u šta pokušavate da je gurnete, naročito preko sporta. Koliko to daleko ide, to se može videti po lokalnoj samoupravi odakle dolazim, to je opština Bečej, koja je značajan grb promenila, stari u novi, a to je grb Habzburške monarhije i zastavu koju će koristiti u svim manifestacijama, a to je ovakav grb i ovakva zastava, gde se deca, ako opština Bečej bude organizovala neka takmičenja, učestvovati pod ovom zastavom i ovim grbom. Ova zastava i grb su doneti u skupštini opštine, koje je baronica Eufemija Jovića ostavila svom narodu u opštini Bečej, vrlo značajno, jer sportsko delovanje i manifestacije koje će se organizovati, kao što se do sada organizovalo, sigurno neće imati efekta kao što je do sada imalo. Po ovom članu sam toliko hteo, a za sledeći član ću još obrazložiti.
Trideset sekundi je iskorišćeno vreme od poslaničke grupe. Na član 39. amandman je podnela grupa od 19 narodnih poslanika poslaničke grupe DSS. Da li neko želi reč? Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, drago mi je da vas vidim, nije vas bilo ceo dan ovde sa nama u poslaničkim klupama. Naime, poslanici DSS su danima upozoravali, u raspravi u načelu i u raspravi u pojedinostima, da ovaj zakon nije dobar, da je protivustavan, da derogira Ustav, da suspenduje Ustav, da svara određeni novi uslov za državu u državi. Mi smo podneli amandman na član 39, a koji govori o prenosu nadležnosti u vezi društvene delatnosti - sporta. Vi znate da jedna država najlakše svoju promociju može da izvrši preko sporta, preko svojih sportista. Obzirom da Vojvodina ima i grb i zastavu, pretpostavimo da određeni Frenk Sinatra iz Vojvodine napravi himnu, eto prilike da Vojvodina sa svojom reprezentacijom, a to joj dozvoljava ovaj zakon koji omogućava AP Vojvodina da napravi određene ugovore sa određenim regijama i pošto imate sve ove komponente, postoji hipotetička mogućnost da se u budućnosti odigra utakmica između Vojvodine i Kosova. To je tačno, to je činjenica. Na taj način ćemo videti u svečanoj loži možda vas, gospodine Čipliću, ne verujem pošto ste republički organ, možda gospodina Pajtića sa gospodinom Tačijem. Dakle, naša namera je da u ovom članu izbrišemo tačku 3. koja utvrđuje program međunarodnih sportskih takmičenja od interesa za AP Vojvodinu. Šta to znači? To znači da Vojvodina, kao AP, može da organizuje međunarodna takmičenja i da na tim takmičenjima učestvuje i njena reprezentacija, bilo u fudbalu, bilo u odbojci, košarci, vaterpolu ili u nekom drugom sportu.
Reč ima ministar Svetozar Čiplić.
Zaista i nisam očekivao da u ovako bezazlenim odredbama vi uspete da pronađete reprezentacije. Kako do sada reprezentacije, za koje hipotetički verujete da će možda nastati, sa istim ovakvim nadležnostima nisu nastajale? Kako možete da "utvrđujete programe međunarodnih sportskih takmičenja", vi pronađete reprezentaciju? Moram da postavim jedno pitanje - da li mi uopšte znamo kako sport funkcioniše u susednim državama. Postoji sport koji je od interesa za državu i ta ista država, na isti način kao što se ovde radi, u ovom zakonu, decentralizuje neka pitanja sportskog organizovanja na niže sfere svoje organizacije. Ne može država da kapilarno uređuje sport. Vrlo jednostavno, zato što ne može kapilarno da uređuje sport, zato što ne može da utvrđuje da li će se u kojoj opštini koliko sportskih hala urediti. Ona to radi na ovaj način. U ovom članu ima sve to. Znači, međunarodna sportska takmičenja, kao što sam vam pročitao, a pročitali ste i vi, nisu međudržavna sportska takmičenja nego međunarodna sportska takmičenja i ta međunarodna sportska takmičenja se tako zovu iz prostog razloga jer ih svetske federacije sportskih udruženja na taj način regulišu i ona sama utvrđuju da se pojedini delovi država mogu organizovati i međusobno organizovati takmičenja na ovaj način. Zapravo, ne znam ako se primenjuju propisi – međunarodni standardi. Ako je na ovakav način organizovan po vertikali, naniže sport i u drugim evropskim državama koje nisu tako zabrinute za svoju teritorijalnu celovitost, jer ne mogu da pronađu u sportu problem. Ako već imamo ovakve nadležnosti, pazite, ne po Ustavu iz 2006. nego po Ustavu iz 1990. godine. Onda ne vidim šta je zaista problem toliko da može da se vidi hipotetički u odredbi koja govori o međunarodnom, da vi vidite međudržavnom. To naprosto, blago rečeno, nije korektno zbog građana.
Narodni poslanik Aleksandar Pejčić. Pravo na repliku.
Gospodine Čipliću, ovde jasno piše u tački 3) stava 1, kaže – utvrđuje program međunarodnih sportskih takmičenja od interesa za AP Vojvodinu. Koji su to interesi za AP Vojvodinu? Ja sam malopre rekao, znači AP Vojvodina ima i grb, ima i zastavu, postoji mogućnost da dobije i himnu u nekoj perspektivi. Ima, kažu da ima. S obzirom da ima mogućnost kroz ovu tačku da organizuje međunarodni sport, ko će se pojaviti kao subjekat na takmičenju? Možda Srbija. Ne, ovde je organizator AP Vojvodina. Znači, prijaviće se neko iz AP Vojvodine. Zvala se ona reprezentacija ili selekcija, to je svejedno. Objasniću da u Velikoj Britaniji, kao međunarodno-pravno priznatoj državi, postoje reprezentacije poput Engleske, Velsa, Severne Irske, ali nemaju zakon o prenosu nadležnosti. Jedna je država. Oni su regulisali to na sasvim drugi način, a ovo ukazuje na to da u budućnosti možemo da očekujemo novu reprezentaciju Vojvodine. Ovako je radila i Crna Gora pre nego što se otcepila od Srbije. Šta je radila? Formirala je svoju reprezentaciju, tj. savezi su imali izričitu naredbu da formiraju reprezentacije i pre nego što se otcepila, oni su već igrali utakmice i sa Albanijom, i sa Hrvatskom i sa Bosnom. Znači, već su se pripremali za tako nešto. Očekujemo to i od AP Vojvodina.
Ministar Svetozar Čiplić.
Potrudiću se da budem krajnje kratak. Vrlo je jednostavna stvar. Da je ovde neko želeo da obezbedi to što vi vidite u ovoj normi, on bi rekao – međudržavna. Kada se govori o međunarodnim, onda to znači da u međunarodnom aspektu niži nivo, kao što je Vojvodina, to uopšte nije sporno. Šta je od interesa? Od interesa je što nije za državu, to je za autonomnu pokrajinu, u ovom slučaju AP Vojvodina. To podrazumeva da AP Vojvodina može da organizuje, da finansira, da na primer, vaterpolo klub Vojvodina ili vaterpolo klub Novi Sad učestvuju u takmičenju gde će doći i klubovi iz drugih regiona, drugih država, ali kao organizator. Zaista, i pored najbolje volje, ne mogu da razumem o čemu se ovde radi. Dakle, radi se o tome da vi povezujete ovu normu, dakle, normu, nadležnost, koja već duži niz godina postoji. Postoji po Ustavu iz 1990. godine, sa primerom Velike Britanije i dovodite do ovoga. To je samo poruka koja se upućuje građanima, a koja nema temelja ni u čemu, osim u hipotezi. (Aleksandar Pejčić, sa mesta: Replika.)
Nemate više prava na repliku. Na član 39. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Izvolite.
Gospodine ministre, SNS je na ovaj član zakona intervenisala tako što je u tom stavu 3. ovlastila Vladu da vam daje saglasnost na utvrđivanje programa međunarodnih sportskih takmičenja od interesa za AP Vojvodinu i to, pozivajući se na nadležnost Republike Srbije, definisane članom 97. tačkom 10, gde ne postoji precizno odvajanje onog što se može preneti na niži nivo, autonomiju ili lokalnu samoupravu, i ne prihvatajući ovde danas iznošenu floskulu, da jedan zakon, ovaj o utvrđivanju nadležnosti, može da zameni ustavnu odredbu koja kaže da se regionalni razvoj, zaduživanje, reguliše u skladu sa zakonom. Zašto to nije neosnovan strah nego činjenica? Danas kada je Državna revizorska institucija dala izveštaj o zloupotrebi budžeta, i to pre svega na korišćenju javnih nabavki i na neobuhvaćenoj i nedefinisanoj, neevidentiranoj imovini, i tako dalje, o tome ćemo pričati. Sasvim je jasno da strahovi koji se danas ovde iznose nisu u domenu emocionalnih pretpostavki i sumnji. Vlada koja ovde predlaže zakone, na osnovu kojih troši novac, ima lagodnu većinu, sve može da uradi, pa se usudila da direktno prekrši zakon, što bi u normalnoj državi, s takvom ocenom revizije budžeta, trebalo da dovede jednostavno do stavke Vlade. Hoću da vas pitam - da li je vama normalno da kad neko kaže "reguliše pitanja", ne piše sva, ali ih neko, neko ko ovaj zakon ovde predlaže, tumači svim pitanjima? Kada definiše izvršavanje zakona, nigde ne piše da su to republički zakoni koje izvršava pokrajina. To se podrazumeva. Pitam gospodina Dragina i gospodina, trenutno odsutnog, Dulića, s obzirom na članove 10, 11, 13, 14, lovstvo, poljoprivredu, nadležnost nad predlaganjem uvoza, izvoza, itd, koje se prepuštaju iz domena republičke vlasti na AP Vojvodinu - da li će posle usvajanja ovog zakona ikada ministar u Vladi Republike Srbije moći da bude neko iz Vojvodine? Prosto je način prenošenja ovih nadležnosti sa podrazumevajućim i nedefinisanim zakonima koji ovo regulišu postavio autonomnu Vojvodinu u situaciju da radi samo ono što ona hoće, prihvatajući da zakon, Ustav, prenos nadležnosti i poveravanja poslova znači - uzeću samo ono što mi odgovara i radiću samo ono što ja mislim da jeste moja nadležnost.
Minut i deset sekundi je iskorišćeno od vremena zamenika predsednika poslaničke grupe. Reč ima ministar Saša Dragin.
Pre svega želim da se zahvalim gospođi Jorgovanki Tabaković na postavljenom pitanju. Ono što mogu da vam kažem, to je da smo pri odlučivanju o tome šta je moguće i šta je adekvatno preneti u nadležnosti AP Vojvodine iz domena Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, pre svega se rukovodili dobrom evropskom praksom. Ono što je u svim članicama EU praksa, to je da se sem dve izuzetno važne oblasti, a to je rukovođenje poljoprivrednim zemljištem i subvencijama vezanih za isto, kao i deo koji se bavi bezbednošću hrane, ostale nadležnosti se spuštaju na niži nivo, čisto radi efikasnosti obavljanja poslova, odnosno rada na nižim nivoima. Mi smo se odlučili, iz tog razloga, na isti način da neke delove koji već, ako se pogleda, na kraju krajeva, i omnibus zakon, se već nalaze u nadležnosti AP Vojvodine. Kao što znate, šumama, recimo, na teritoriji AP Vojvodine, gazduje Javno preduzeće "Šume Vojvodine", odnosno vodama na teritoriji AP Vojvodine gazduje Javno preduzeće "Vode Vojvodine", da te nadležnosti i u ovom zakonskom aktu ostavimo u nadležnosti pokrajine. Ono što je takođe jako važno, to je da država mora efikasno da radi, da deluje i da svi državni organi imaju svoj posao i da odgovaraju za delokrug svog rada. Iz tog razloga mislili smo da je jako bitno da u skladu sa dobrom evropskom praksom i Sekretarijat za poljoprivredu, vodoprivredu i šumarstvo AP Vojvodine preuzme deo odgovornosti koji se tiče poljoprivrede, naravno, u skladu sa onim što regionalne vlade u ostalim zemljama Evrope rade. Na takav način smo sa jedne strane omogućili Ministarstvu poljoprivrede da pre svega prema poljoprivrednicima bude daleko efikasnije u ispunjavanju svojih obaveza, jer će ljudi koji su do sada obavljali ove poslove moći više da se skoncentrišu na one poslove koji su vezani za subvencionisanje poljoprivrednika, kontrolu onog dela koji se zove - bezbednost hrane, kontrolu poljoprivrednog zemljišta i svega onoga što ono nosi. Iz tog razloga je nama bilo jako važno da se deo nadležnosti prenese na AP Vojvodinu. Na isti način bismo rado voleli da prenesemo i nadležnost na neke možda druge regionalne, konstituisane u budućnosti, forme koje će moći da preuzmu odgovornost za vođenje određenih delova agrarne politike u našoj zemlji. Hvala lepo.
Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković, pravo na repliku.
Kako to gospođa Čomić radi kada Nada preuzme vođenje sednice. Zahvaljujem se na replici. Danas ste bili izuzetno korektni. Nisam zaslužila repliku, ali imam jedno dopunsko pitanje. Da li negde postoji dobra praksa da se nacionalni park, javno dobro od nacionalnog značaja, prenese na upravljanje nekom nižem organu upravljanja, a da to nije država? Da li postoji i jedna zemlja gde je to uređeno na takav način, pogotovo što član 27. kaže da se ovim zakonom osniva javno preduzeće Nacionalni park Fruška Gora, koji prepušta imovinu, predmete, obaveze Javnom preduzeću Nacionalni park Fruška Gora? Kakva se efikasnost, koja se razlika dobija ovakvim načinom prenosa? Još mi kažete da je to dobra evropska praksa. Kada kažete da je to posao vas u oblasti poljoprivrede, objasnite mi, gospodine Dragin, molim vas, da li postoji zemlja koja je prepustila jednom delu svoje teritorije nadležnost nad zaduživanjem, pa kada se monetarna stabilnost koja je nadležnost države ugrozi prevelikim zaduživanjem, ugrozi na način da morate fiskalno restriktivno da delujete, odnosno uvodite nove poreze, onda će svi građani Srbije da trpe opterećenje poreza zato što se jedna pokrajina zaduživala kako je shodno njenim interesima to bilo u jednom trenutku moguće i dozvoljeno. Ovaj pristup je rađen 126 većine ovde, ministarstvo sa ministarstvom, jedan novi omnibus zakon koji je od ovog Ustava napravio neupotrebljiv dokumenat odnosno bezvredan i uverena sam da nam neće trebati ni Državna revizorska institucija poput budžeta, koja će vrlo brzo da pokaže da ovaj i ovakav zakon prosto nije primenjiv, što dokazuje i ona vaša komisija za usaglašavanje, mislim da je član 5. ovog zakona, gde imate ustanovljenu komisiju koja će probleme koji se već vide da usaglašava između pokrajinskih i republičkih organa. Da li je to međudržavna ili međunarodna neka organizacija u sportskim takmičenjima? Nemojmo se ovde braniti terminima. Ovo su zaista vrlo opasne stvari. Ovo nije za ovako lagodno i nežno objašnjavanje. Ovo su stvari koje će dovesti do mnogo opasnih pojava. Još jednom zahvaljujem, gospođo Čomić, na pravu koje nisam zaslužila.
Reč ima ministar.
Moram da podsetim da je mogućnost otkrivanja nacionalnih parkova poverena AP Vojvodini još Omnibus zakonom, tako da to nije nikakva novina. Ono što je takođe povereno AP Vojvodini to je ekološka inspekcija koja već niz godina radi svoj posao na teritoriji AP Vojvodine. Kao ministar za zaštitu životne sredine video sam u tome i nesklad da sa jedne strane sam nadležan za Nacionalni park Fruška Gora, a sa druge strane inspekcija koja je nadležna se nalazi pod rukovodstvom Pokrajinskog sekretarijata za zaštitu životne sredine. Iz tog razloga mislim da je ovo adekvatno. Pored toga, ovo nije deo koji je vezan za Ministarstvo poljoprivrede, nego za zaštitu životne sredine.
Za danas završavamo rad. Rad nastavljamo u ponedeljak, 30. novembra, raspravom u pojedinostima o tački dnevnog reda koju smo i danas radili, a prvi amandman koji će u ponedeljak biti predmet pretresa biće amandman na član 40, koji je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Hvala.