Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2021. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 89 narodnih poslanika. Radi redovnog utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u elektronske jedinice. Zahvaljujem. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 98 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obrazloženje, odnosno obaveštenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Prvi reč ima narodni poslanik Milija Miletić.
Zahvaljujem se doktore Orliću. Uvažene kolege, građani Srbije, ja ću kao i do sada postaviti nekoliko pitanja koja se tiču baš naših ljudi koji se bave poljoprivredom. Kao prvo bih se zahvalio našem ministru poljoprivrede, gospodinu Nedimoviću, koji je zajedno sa svojim Kabinetom uspeo konačno da se obezbede uslovi da se izvozi u EU pileće meso. To unazad 30 godina nije bilo moguće. To je velika stvar za sve naše proizvođače pilećeg mesa, za sve naše živinare, a očekuje se vrlo brzo da će u toku naredne godine, početkom 2022. godine imati mogućnost da se obezbedi izvoz i za svinjsko meso, što znači da će naši proizvođači, a naši poljoprivredni proizvođači imati mogućnost da svoje proizvode koji su kvalitetni, zdravi, moći da izvezu na veliko evropsko tržište. Ali, jedna od bitnih stvari da bi mogao svaki kilogram piletine, svinjetine da se izveze, da se proda, vrlo je bitno da taj deo prethodni bude urađen na najbolji način, da bude povoljno za naše proizvođače, što znači da hrana za tu našu živinu, za te naše krave, za naše ovce, za te naše svinje, za tu našu stoku bude, što se kaže, veoma kvalitetna. Zato treba da bude i jeftina ili da se obezbede veće subvencije da bi svaki kilogram toga bio jeftiniji, da može da bude konkurentnije na evropskim tržištima. Podaci koje imam vezano za koncentrate koji se daju za proizvodnju piletine, za proizvodnju teletine, za mlekarstvo, da je cena koncentrata unazad pet, šest meseci poveća blizu za 50% u zavisnosti za šta je. Mislim da zbog toga što imamo sada šansu da izvozimo u EU piletinu, nadam se da će biti i svinjetina, da se iznađe mogućnost da se što više obezbede veće subvencije za te naše proizvođače, sa posebnim akcentom da to budu veća sredstva za one ljude koji žive u tim marginalnim područjima, u nerazvijenim područjima, jer tamo je bogom dato da se ljudi bave stočarstvom, proizvodnjom i svinja, i ovaca, i krava, i piladi, i teladi. Sa druge strane, moramo obezbediti veće subvencije. Još jedna bitna stvar jeste da subvencije budu redovne. Kada podnese zahtev taj naš proizvođač, taj seljak da se zahtev obradi i da mu se do kraja te godine obezbede sredstva, jer imamo situaciju da ima više godina da se ne isplate subvencije i sada ti ljudi su obezbedili sredstva, obezbedili koncentrate, a skočila je cena koncentrata, oni su se zadužili i sada prodaju ta svoja grla. Zbog toga mislim da bi bilo dobro da se poveća visina subvencije, ali subvencije da budu redovne i da se isplate svakom onom čoveku, ali u prvom delu da to bude isplativo ljudima koji žive u tim brckoplaninskim područjima, ljudima koji žive u nerazvijenim područjima. To je za nas veoma bitno zato što je to šansa za razvoj poljoprivrede i jedini način. Jedna od bitnih stvari istog hteo bih da kažem konkretno da dam podršku našem ministru Lončaru, čoveku koji vodi Ministarstvo zdravlja, koji svojim radom, svojim angažovanjem, zajedno sa svim našim doktorima i sestrama u svakom trenutku pomaže našim ljudima da izađemo iz ove teške situacije, iz ove kovid situacije. Velika podrška ministru, velika podrška našim doktorima, sestrama, svima onima koji učestvuju u ovoj teškoj situaciji da se zaštiti i da se spasi svaki ljudski život. Jedan najbitnija stvar za sve nas jeste vakcinacija, vakcinacija i vakcinacija. Vakcinišite se da bismo spasili živote i da bi smo na taj način imali mogućnost da idemo napred. Ja bih sada postavio još jedno pitanje. Imamo situaciju, konkretno ovde u Beogradu, „Slavija hoteli“. To je kompleks hotela koji se nalaze u centru Beograda, koji imaju preko 120 radnika koji do sada nisu koristili nikakva sredstva, to je državno vlasništvo. Oni nisu imali priliku da koriste sredstva koja je država davala za svaki krevet, za svaku sobu, a sa druge strane svi oni doktori i sestre koji dolaze ovde u Beograd da pomažu u ovoj teškoj situaciji, oni imaju mogućnost da spavaju u hotelima „Slavija“ i da to bude za potrebe svih naših ljudi koji žive ovde u Beogradu. Mislim da bi smo imali mogućnost i potrebu da se hotelima „Slavija“ obezbede isti uslovi kao i privatnim hotelima, da mogu da prevaziđu ovu tešku situaciju zato što kada je najteže oni su tu da pomažu našim ljudima. Konkretno sada se radi o našim medicinarima koji su ovde i pomažu u Beogradu da se leče ljudi i da se borimo protiv pandemije. Još jednom uvažene kolege i prijatelji, mislim da država Srbija i naš predsednik rade najbolje što mogu i još jednom pozivam sve da se uradi vakcinacija, jer je to jedini spas za borbu protiv pandemije.
Hvala gospodine Miletiću. Reč ima potpredsednica Narodne skupštine Marija Jevđić.
Zahvaljujem, poštovani potpredsedniče. Poštovani narodni poslanici, svoje današnje pitanje ispred poslaničke grupe Jedinstvene Srbije, na osnovu člana 287. Poslovnika Narodna skupštine, upućujem ministru zdravlja Zlatiboru Lončaru. U Srbiji, kao i u Evropi, svaki šesti par ima problem sa začećem, odnosno problem sa sterilitetom. Do sada je na svet putem vantelesne oplodnje rođeno više od 8.000.000 beba, to pokazuju podaci evropskog društva za humanu reprodukciju i embriologiju. Pohvalno je da je Srbija jedna od retkih država u Evropi koja finansira neograničen broj pokušaja o trošku fonda za prvo dete do 43 godine života. Do te godine žene, ukoliko par nema nijedno dete, a postoje medicinske indikacije za vantelesnu oplodnju, parovi imaju pravo da preko RFZO apliciraju za vantelesnu oplodnju. Postoje komisije koje oni moraju da prođu i u Srbiji trenutno postoji šest državnih i jedanaest privatnih klinika koje mogu da biraju i to je svakako velika podrška svim parovima koji se bore sa sterilitetom. Međutim, problem koji se javlja, a koji je možda nedovoljno poznat javnosti, jer se o njemu ne govori dovoljno kao o primarnom sterilitetu, jeste sekundarni sterilitet. On je postao čest problem mladih parova. Koliko je taj problem učestao govori podatak da od 50 dnevnih telefonskih poziva na nacionalni broj za vantelesnu oplodnju 15 je vezano za sekundarni sterilitet. Sekundarni sterilitet je problem kada parovi prvo dete dobiju prirodnim putem, a u međuvremenu se javi zdravstveni problem kod muškarca ili kod žena i ne mogu prirodnim putem da dobiju dete, a Fond ih kao takve ne prepoznaje jer su prvo dete dobili prirodnim putem. I pored medicinske dokumentacije da nije moguće začeće prirodnim putem, Fond za vantelesnu oplodnju ne može po postojećim odredbama da im pomogne da prošire porodicu. Jedini grad koji je napravio iskorak po ovom pitanju jeste grad Beograd, koji je pre nekih mesec dana doneo odluku i odvojio oko 30.000.000 dinara da pomogne oko 100 parova koji su već jednom postali roditelji prirodnim putem, a sada zbog sekundarnog steriliteta moraju vantelesnom oplodnjom da dobiju drugo dete. Međutim, jedan grad u Srbiji nije dovoljan, iza ovog problema mora da stane država, mora da stane fond. Ako znamo da se u Srbiji rađa oko 100.000 beba manje nego pre 70 godina, da samo sedam opština u Srbiji ima pozitivan prirodni priraštaj, da svakog dana čujemo jedan težak podatak, a to je da svake godine nas je sve manje i da otprilike godišnje nestane jedan grad veličine Novog Bečeja. I bez obzira koliko država pomaže finansijski porodicama sa decom za rađanje prvog, drugog, trećeg deteta, trebalo bi da prepoznamo i problem parova koji žele da prošire svoje porodice, a zbog pojave sekundarnog steriliteta i toga da su prvo dete dobili prirodnim putem nisu vidljivi za postojeći zdravstveni sistem. Svaku odluku koju donesemo ovde u Skupštini sprovodimo u cilju da Srbija bude pre svega zdravije i bolje mesto za život naše dece i briga o natalitetu jeste strateški cilj ove Vlade, ali i svih nas. Za Jedinstvenu Srbiju očuvanje srpske porodice je prioritet, jer je porodica svetinja i bez zdrave porodice ne možemo govoriti ni o jednom segmentu društva. Naša direktna borba je da se iskoreni bela kuga, da se svake godine rađa sve više dece, da podatak da će nas do 2050. godine biti ispod šest miliona bude samo statistička greška. Zbog toga, danas postavljam pitanje ministru zdravlja Zlatiboru Lončaru – da li postoji mogućnost da se kroz Fond za vantelesnu oplodnju nađu sredstva za pomoć parovima koji zbog sekundarnog steriliteta nisu u mogućnosti da prošire svoju porodicu, a to žele? Zahvaljujem.
Hvala, gospođo Jevđić. Reč ima potpredsednik Narodne skupštine, Stefan Krkobabić.
Uvaženi potpredsedniče Orliću, uvaženi ministre, uvaženi narodni poslanici, na proleće nas očekuju redovni predsednički, beogradski i izbori u još nekoliko lokalnih samouprava, kao i vrlo verovatno vanredni izbori za poslanike za Narodnu skupštinu Republike Srbije. Otpočeo je i proces primene svega onoga što je s ciljem poboljšanja izbornih uslova dogovoreno u dijalogu između vlasti i opozicije, uz posredovanje predsednika Republike, odnosno facilitatorsku ulogu predsednika Narodne skupštine i predstavnika Evropskog parlamenta. Najveći deo dogovorenog tiče se pre svega zadovoljavanja interesa i obezbeđivanja što ravnopravnijeg položaja političkih stranaka, kako vlasti, tako i opozicije. Naše glavno pitanje ima i prethodno pitanje Vladi Republike Srbije – da li će se, u cilju sprovođenja dogovorenog u dijalogu, posezati sa eventualnim izmenama u delu izbornog zakonodavstva, kao što je to npr. učinjeno prošle godine kada je izborni cenzus spušten sa pet na tri posto, takođe ozakonjena, pa kroz izborni proces 2021. i realizovana pozitivna diskriminacija manje zastupljenog pola u parlamentu? Ako je odgovor pozitivan, Poslanička grupa PUPS „Tri P“ smatra da bi trebalo da se izmeni i dopuni izborno zakonodavstvo u smeru obezbeđivanja prava osoba sa invaliditetom, da budu birani i ravnopravno zastupljeni u najvišem predstavničkom zakonodavnom telu na državnom nivou, ali i organima lokalne samouprave. Pojedini zakoni delimično regulišu prava osoba sa invaliditetom, ali pogotovo u izbornom zakonodavstvu postoji prostor za unapređenje. Članom 40a stav 1. Zakona o izboru narodnih poslanika definisano je da na izbornim listama mora biti 40% manje zastupljenog pola i da među svakih pet kandidata po redosledu na listi mora biti po dva kandidata manje zastupljenog pola. Iako je procenat osoba sa invaliditetom u ukupnoj populaciji mnogo veći, ovo zakonsko rešenje je veliki napredak u odnosu na ranija rešenja. Prema studiji Republičkog zavoda za statistiku iz 2014. godine, osobe sa invaliditetom u Srbiji još uvek nisu dovoljno zastupljene ni u ekonomskom ni u društvenom smislu. Da se podsetimo, osobe sa invaliditetom se definišu kao one koje su u većem riziku nego opšta populacija u doživljavanju ograničenja i prepreka u obavljanju specifičnih aktivnosti ili ograničenja u društvenom učešću. Probleme osoba sa invaliditetom prepoznale su i UN koje su, u skladu sa načelom društvene uključenosti i jednakih prava osoba sa invaliditetom, 2006. godine donele Konvenciju o pravima osoba sa invaliditetom, čime je uspostavljena namera da se način posmatranja invaliditeta suštinski izmeni, a shodno tome i svi pravni sistemi politike i planiranja vezana za tretman, prava i položaj osoba sa invaliditetom na nacionalnom nivou. Republika Srbija je još 2007. godine potpisala ovu konvenciju, čime je ona postala deo srpskog pravnog sistema, a usvojila je i Strategiju unapređenja položaja osoba sa invaliditetom. Svetska zdravstvena organizacija procenjuje da trenutno u svetu živi više od jedne milijarde ljudi sa nekim oblikom invaliditeta, što čini oko 15% ukupne svetske populacije. Poseban izveštaj Poverenika za zaštitu od diskriminacije posvećen je posmatranju diskriminacije osoba sa invaliditetom. U Srbiji se rukovodi procenom da osobe sa invaliditetom čine oko 10% ukupne populacije u Republici Srbiji, između 700 i 800 hiljada ljudi. Sva istraživanja naglašavaju da je položaj žena u ukupnoj populaciji osoba sa invaliditetom u Republici Srbiji vidljivo nepovoljniji od položaja muškaraca, što znači da uz sve neravnopravnosti i nepovoljnosti statusa osoba sa invaliditetom u Republici Srbiji žene sa invaliditetom su dodatno u nepovoljnijem položaju u pogledu obrazovanja, ekonomske aktivnosti i opšteg ekonomskog i društvenog položaja. Ukupan broj birača u Republici Srbiji je nešto viši od šest i po miliona, iz čega zaključujemo sa osobe sa invaliditetom koje bi mogle da budu birane u organe lokalnih jedinica samouprave ili u parlament čine 12% biračkog tela. S obzirom na sadašnji broj od 250 narodnih poslanika, ukoliko bismo želeli da osobe sa invaliditetom budu odgovarajuće zastupljene u ovom najvišem državnom domu, bilo bi potrebno i da među poslanicima bude barem isti procenat osoba sa invaliditetom, tj. da u skupštinskim klupama bude 30 osoba sa statusom osoba sa invaliditetom. Moje pitanje za Vladu Republike Srbije jeste da li bi izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika i Zakona o lokalnoj samoupravi bilo izvodljivo da se odredba o većoj zastupljenosti osoba sa invaliditetom u organima zakonodavne vlasti i lokalnim skupštinama uvrsti u izborne zakone već za izbore koji nas očekuju početkom naredne godine? Zahvaljujem se na pažnji.
Hvala, gospodine Krkobabiću. Reč ima predsednik poslaničke grupe SPS, Đorđe Milićević.
Zahvaljujem, uvaženi potpredsedniče, gospodine Orliću. Poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što postavim pitanje, ako dozvolite, osvrnuo bih se na pitanje koje je postavio kolega Krkobabić. Ono jeste opravdano i takvo pitanje već postoji, ali nećemo mi, kolega, implementirati onaj deo dijaloga koji se vodi na drugom koloseku, već ćemo implementirati sve ono što je dogovoreno sa evropskim parlamentarcima, a onaj drugi deo dijaloga sa političkim strankama koje ne žele da razgovaraju sa evropskim parlamentarcima još uvek je u toku. Tu imamo, znate, ono pravilo „chat and house“. Dakle, ništa nije gotovo dok ne bude gotovo i onog trenutka kada bude definisan čitav predlog i set mera za poboljšanje izbornih uslova, svakako da tada možemo govoriti o tome. To, naravno, podrazumeva određenu zakonodavnu aktivnost, jer svakako da sve ono što su i evropskim parlamentarci predložili i što je prihvaćeno i što će biti implementirano podrazumeva zakonodavnu aktivnost i određene izmene i dopune zakona ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Tako je i bilo i tokom prve faze međustranačkog dijaloga. Ništa zlonamerno, samo prosto da znate da takav predlog već postoji. Moje pitanje je za danas sledeće. Kada je u pitanju naš evropski put, opredeljenje Srbije je potpuno jasno. Naš strateški cilj da postanemo članica EU ispunjavamo svakodnevno, transparentno, usklađujući kompletan zakonodavni okvir sa pravom EU, ali i sprovodeći brojne infrastrukturne i druge razvojne projekte koji Srbiju približavaju evropskoj porodici naroda. Isto tako, sve aktivnosti države na spoljnopolitičkom planu i na regionalnom nivou dokaz su naše čvrste opredeljenosti da suštinski uvedemo međunarodne standarde u sve sektore života, ne samo radi ispunjavanja zahteva EU, već pre svega zato što građani zaslužuju bolji život, a naša država bolji međunarodni položaj i bolji međunarodni ugled i imidž. Na tome naše državno rukovodstvo, naša zakonodavna vlast, čiji smo mi predstavnici, i naša izvršna vlast svakodnevno rade. Srbija je ojačala i ekonomski i politički, postala faktor političke stabilnosti u regionu i pokretač mnogih afirmativnih regionalnih inicijativa koje treba da doprinesu miru, stabilnosti i ekonomskom napretku regiona. Jedna od najvažnijih regionalnih inicijativa jeste svakako mini Šengen, za koji se sada koristi naziv – otvoreni Balkan, to jeste po mišljenju poslaničke grupe SPS vizionarski potez. Srbija je zarad regionalnog povezivanja i intenziviranja ekonomske saradnje u regionu potpisala i brojne bilateralne sporazume sa susednim zemljama, pre svega sa Severnom Makedonijom i sa Albanijom. Dakle, tri države su se opredelile. Ne želimo više da gledamo u prošlost, želimo da gledamo u sadašnjost i u budućnost, u interesu naših građana. Dakle, Srbija je integrativni faktor zapadnog Balkana, ma koliko nekima iz okruženja to smetalo. Napredak Srbije evidentno je da ne odgovara svima. Zato imamo i očigledne pokušaje sabotiranja našeg evropskog puta. S druge strane, iz Evrope ne dolaze baš najsjajnije vesti po Srbiju. Datumi našeg pristupanja EU se stalno pomeraju. Na poslednjem samitu EU sa zemljama zapadnog Balkana, održanog u Sloveniji proteklih dana, saopšteno nam je da je perspektiva ulaska zemalja ovog regiona, a time i Republike Srbije, u EU 2030. godine. Govori se o perspektivi proširenja, a ne o stvaranom ulasku u EU. U Deklaraciji usvojenoj juče, 6. oktobra, na samitu u Sloveniji, EU ponovo potvrđuje svoju nedvosmislenu podršku evropskoj perspektivi zapadnog Balkana. Da podsetim da je ta ista formulacija bila sadržana i u Deklaraciji sa samita održanog još 2003. godine u Solunu. Stiče se utisak iz ovoga da smo na istom mestu gde smo bili i te 2003. godine. Da nije tako i da je Srbija danas potpuno drugačija od Srbije 2003. godine jasno je svima, ali se nama stalno nameću novi uslovi i od nas traži ispunjenje posebnih zahteva koji ni za jednu drugu zemlju kandidata nisu postojali, niti danas postoje. Evropska unija je očigledno ranjiva kada je u pitanju zapadni Balkan i ne može još uvek da ponudi objektivna i prihvatljiva rešenja. U vezi sa tim, a povodom juče završenog samita u Kranju u Sloveniji, želim da postavim pitanje Vladi Republike Srbije. Šta se očekuje od samita EU sa zemljama zapadnog Balkana, održanog u Sloveniji? Da li se očekuje da EU objektivnije sagledava dešavanja u regionu, pritiske koji se na Srbiju vrše i sabotiranja regionalnih inicijativa koje Srbija pokreće, a koje treba da doprinesu integraciji zapadnog Balkana i pre svega jačanju ekonomskih i političkih veza na ovim prostorima, što je sve preduslov za evropske integracije zapadnog Balkana? Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Da li još neko od narodnih poslanika želi da zatraži objašnjenje? Reč ima narodni poslanik Uglješa Mrdić.
Zahvaljujem predsedavajuća. Uvaženi ministre gospodine Dmitroviću sa saradnicima, uvažene kolege narodni poslanici, danas u ime naše poslaničke grupe „Aleksandar Vučić – Za našu decu“, imam dva pitanja. Prvo pitanje se tiče malverzacija i poslovanja Dragana Đilasa i njegovih saradnika i šta su uradile nadležne institucije što se tiče istrage povodom svih onih malverzacija koje je Dragan Đilas napravio dok je bio gradonačelnik Beograda i dok je bio ministar i dok je vodio tzv. Narodnu kancelariju predsednika Republike Srbije. Želeo bih da podsetim i na 619 miliona evra koje je oteo od građana Srbije, na njegove račune u inostranstvu. Istražni organi su utvrdili da on ima račune na Mauricijusu, u Švajcarskoj i još mnogim zemljama i egzotičnim mestima. Da se do kraja istraži i koliko je uzeo novca i na koji način, što se tiče afere „Most na Adi“ i što se tiče podzemnih kontejnera u Beogradu i što se tiče uništavanja poslovanja preduzeća, tj. gradskih javnih preduzeća u Beogradu, i svih onih drugih malverzacija koje su mu omogućile da stekne 619 miliona evra. Razumem nervozu Dragana Đilasa, moga komšije sa Vračara, mada on na Vračaru ima nekoliko desetina stanova, kako on, tako i njegov brat Gojko, i tako i na drugim luksuznim mestima u Beogradu, na Dedinju itd. Razumem njegovu nervozu jer više ne može da otima od građana Srbije, ali isto tako molim nadležne državne institucije da istraže sve do kraja, kako se ne bi moglo dogoditi da ljudi poput Dragana Đilasa ponovo otimaju od građana Srbije. Drugo moje pitanje koje se upućuje nadležnim institucijama, kako u zemlji, a oni će to morati da urade i sa određenim svetskim i evropskim institucijama, tj. istražnim institucijama, a tiče se Dragana Šolaka i poslovanja „Junajted grupe“. Ovih dana i Dragan Đilas i Dragan Šolak, ja razumem i zašto, pokazuju nervozu zato što su svesni da oni ne mogu da se vrate na vlast, da ih narod neće. Narod neće na vlasti one koji otimaju. Samo da podsetim zašto Dragan Šolak sada napada „Telekom Srbije“, napada „Poštu“. Šta god uradi, neko dobro javno preduzeće uradi nešto dobro za građane, kao što je u pitanju „Telekom“, odmah i Dragan Šolak i Đilas pokazuju nervozu. Njima ne odgovara ni jačanje državnih preduzeća, niti institucija. Zato im smeta i Aleksandar Vučić i vi iz Vlade Srbije i mi narodni poslanici. Koliko je Dragan Šolak sposoban da otima, to smo imali prilike da čujemo od mojih kolega narodnih poslanika, a samo želim da saopštim neke detalje što se tiče finansijskog poslovanja Dragana Šolaka i „Junajted grupe“ i voleo bih da istražni organi to do kraja istraže. Dakle, firma Dragana Šolaka „Junajted grupa“ 2019. godine dugovala je 2,10 milijardi evra, 2020. godine ta dugovanja su porasla na četiri milijarde 140 miliona evra, a danas ukupan dug „Junajted grupe“ Dragana Šolaka, glavnog partnera Dragana Đilasa, iznosi 4.352.482.000 evra, dakle, 4,35 milijardi evra duguje „Junajted grupa“ Dragana Šolaka. E, zato su danas nervozni i Dragan Đilas i Dragan Šolak i zato treba istražni organi i u Srbiji i u Evropi i u svetu do kraja ovo sve da istraže kako bi svi znali ko su i šta su oni, koliko su sposobni. Oni su sposobni da otimaju, oni su sposobni da duguju, oni su sposobni da milione i milijarde stave u svoje džepove. Ali zato nisu, na sreću, sposobni da dođu na vlast u Srbiji, zato što ih narod neće. Ali, s druge strane, građani ne samo Srbije, nego građani u celoj Evropi i u svetu moraju da znaju i ko je Dragan Šolak i ko je Dragan Đilas. Prema tome, zato su na potezu nadležni istražni organi i naravno tu očekujemo reakciju i određenih međunarodnih policijskih institucija i određenih tužilaštava i naravno svih drugih istražnih organa gde se i nalaze ovi Đilasovi računi i gde se nalaze sedišta kako „Multikoma“, tako i „Junajted grupe“. Verujem u državne institucije u Republici Srbiji i građani Srbije veruju u državne institucije u Republici Srbiji. Zato i verujem da ću dobiti odgovore na ova pitanja i da građani Srbije znaju zašto su nervozni Dragan Šolak, Dragan Đilas i njihovi zaposleni Marinika Tepić i njihovi partneri, poput Vuka Jeremića, zato što su ljuti na Srbiju, ljuti su na građane Srbije, ljuti su zato što ne mogu da dođu na vlast jer ih Srbija neće, a Srbija je više puta pokazala da hoće Aleksandra Vučića i njegove saradnike, hoće ih zato što Aleksandar Vučić vodi našu Srbiju u sigurnu budućnost. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Saglasno članu 27. i članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese zakone iz dnevnog reda ove sednice. Nastavljamo sa radom i prelazimo na načelni pretres o šestoj tački dnevnog reda - PREDLOG ZAKONA O IZMENI ZAKONA O MUZEJSKOJ DELATNOSTI Saglasno članu 90. stavu 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju: Maja Gojković, potpredsednica Vlade i ministar kulture i informisanja, Radomir Ratko Dmitrović, ministar za brigu o porodici i demografiji i Danijela Vanušić i Radovan Jokić, vršioci dužnosti pomoćnika ministra kulture i informisanja. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona o izmeni Zakona o muzejskoj delatnosti. Da li predstavnici predlagača žele reč? Za reč se javio ministar Radomir Dmitrović. Izvolite.
Želeo bih da kažem da se radi o sledećim izmenama: u čl. 1. i 2, u Zakonu o muzejskoj delatnosti, u članu 49. stav 3. menja se i glasi: "Direktor i vršilac dužnosti direktora muzeja može biti lice koje ispunjava uslove utvrđene odredbama zakona kojim se uređuje oblast kulture", i član 2: "Ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku" Republike Srbije, a primenjuje se od 17. oktobra 2021. godine". Evo, poštovana potpredsednice, to bi bilo to.
Zahvaljujem. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Za reč se javila Sandra Božić, predsednik Odbora za kulturu i informisanje. Izvolite.
Zahvaljujem, uvažena potpredsednice. Ja ću vrlo kratko, samo da izvestim narodne poslanike i građane Republike Srbije vezano za izmene Zakona o muzejskoj delatnosti i za tok same sednice koja se bavila ovom temom. Pre svega, želim da kažem da su se muzeji uvek nalazili u službi čovečanstva i njegovog prosperiteta. Uvek su muzeji bili mesto novih ideja, centar istraživanja, sedište naučne i svake druge kulturne delatnosti, i obrazovne i mesto koje oslikava istorijske i društvene tokove, koje podleže promenama, mesto na kojima mi zapravo, a to smo pokazali i ovde kada smo usvojili ovaj Zakon o muzejskoj delatnosti u aprilu ove godine, čuvamo tradiciju, kulturne vrednosti našeg naroda i, složićete se, od dolaska SNS na vlast odnosno od, kako je i ministarka kulture, gospođa Maja Gojković, čini mi se da smo mi apostrofirali i te kako sve ono što je izuzetno važno za očuvanje naše tradicije i vrednosti srpskog naroda i da smo nekako oživeli taj segment i muzejske delatnosti koji je, čini mi se, bio i te kako devastiran i zapostavljen. Donošenjem ovog zakona i Vlada i Ministarstvo kulture i informisanja prepoznali su značaj očuvanja kulturnog nasleđa, a izmenama ovog zakona dolazi do usaglašavanja Zakona o muzejskoj delatnosti sa Zakonom o kulturi, u delu koji se odnosi na uslove koje treba da ispuni direktor i vršilac dužnosti direktora muzeja. Na ovaj način još jednom pokazujemo da je uspostavljanje efikasnijih procedura i poboljšanje upravo i pravne regulative trajni proces na kojem svakodnevno radimo, usmeravajući svu pažnju na sprovođenje ideje i ciljeva u službi zakona, pravičnosti, pravde i istine. Svakako da je kulturna mapa Srbije obogaćena otvaranjem dva najznačajnija muzeja - Muzej savremene umetnosti i Narodni muzej. Takođe, Muzej grada Beograda je dobio novu zgradu posle 118. godina od njegovog osnivanja, a Istorijski muzej biće premešten u zgradu bivše Glavne železničke stanice, koja je kao spomenik kulture renovirana. Muzej "Nikole Tesle", takođe, u kojem su izložena kulturna dobra vezana za život našeg najvećeg naučnika, odlukom Vlade Republike Srbije biće premešten u zgradu termoelektrane "Snaga i svetlost". Kroz ovako značajne projekte sagledavaju se neki od osnovnih prioriteta u našem političkom delovanju, a to je zaštita i očuvanje srpskog identiteta i kulture, kao što sam rekla s početka svog izlaganja, i sprovođenje strateških ciljeva kulturološke i kulturne politike Republike Srbije. Odbor za kulturu i informisanje je predložio Narodnoj skupštini da prihvati Predlog izmene Zakona o muzejskoj delatnosti, tako da pozivam i narodne poslanike da to učine. Hvala.
Zahvaljujem, koleginice. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa, žele reč? Za reč se javio potpredsednik Narodne skupštine, dr Muamer Zukorlić.
Poštovana predsedavajuća, potpredsednice sa saradnikom, poštovana potpredsednice Kovač, uvaženi ministre sa saradnikom, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, ponovo imamo jedano od zakona koji tretiraju polje kulture, ovaj puta Zakon o muzejskoj delatnosti, istina sa minimalnom intervencijom u pogledu izmena i dopuna kojom se reguliše efikasnija mogućnost imenovanja kvalitetnije uprave, odnosno rukovodstva muzeja, što svakako treba podržati. Međutim, kada su u pitanju zakoni iz oblasti kulture, uz svakako uvažavanje značaja konkretne promene, odnosno zakonske izmene i dopune, Zakon o kulturi, odnosno zakona iz oblasti kulture, uvek je više od obične intervencije u samoj regulativi.Tema kultura, odnosno zakoni iz oblasti kulture predstavljaju neiscrpnu temu kojom koliko god da se ovde bavimo nećemo sigurno potrošiti sav materijal u pogledu potreba važnosti, pa čak i nužnosti jačeg, značajnijeg i boljeg tretiranja kulture sa svih pozicija, a posebno sa pozicije nas narodnih poslanika članova najvišeg zakonodavnog predstavničkog i nadzornog tela u ovoj zemlji. Dakle, muzeji su onaj najdelikatniji ili najdelikatesniji aspekt kulture. Dakle, po kvalitetu muzeja zapravo možete procenjivati elitnost same percepcije, ali i akcije u odnosu prema poimanju kulture u jednoj zemlji, odnosno u jednom društvu. Ona zemlja, onaj narod, ona nacija, ona zajednica, ono društvo koje ima kapaciteta da podigne, održava i uređuje dobre muzeje zapravo pokazuje potencijal i kapacitet elitnosti u pogledu percepcije i organizacije institucija kulture. Međutim, sama uloga muzeja jeste čuvanje i osiguranje mogućnosti, odnosno osiguranje vidljivosti muzejskih eksponata koji predstavljaju svedočanstvo o postojanju jednog naroda, jedne kulture iz prošlosti, bilo da su to u pitanju eksponate koji govore o izrazito visoko kulturnim momentima, detaljima, akcijama i produktima iz prošlosti ili da su to predmeti, odnosno eksponati koji svedoče o elementarnom načinu življenja, odnosno o kulturi življenja iz srednje ili daleke prošlosti. Dakle, to je ono što je uloga muzeja i to svakako ima svoj značaj. Jedan od aspekata važnosti muzeja jeste da svedoči postojanje jednog naroda, jedne kulture u srednjoj ili dalekoj prošlosti, što je jako važno za izgradnju i očuvanje samosvesti o sebi, bilo u individualno, bilo u kolektivnom smislu. Čovek ili zajednica su poput drveta u meri u kojoj imaju duboke i snažne korene, u toj meri će imati kapaciteta i potencijala da rastu u visinu. Ne samo da rastu i razvijaju se i daju plodove prema visini, odnosno prema cilju, već ono što je još važnije od samog rasta prema gore, jeste snaga održanja pod raznim bočnim vetrovima i olujama. Jer, drvo može biti koliko god veliko, jakog stabla, jakih grana i jake konstrukcije, međutim ukoliko drvo nema jake korene, prvi vetar, a pogotovo snažne oluje će ga iščupati. Tako je i sa narodom, tako je i sa kulturom. Ukoliko ona nema jake korene, jaka utemeljenje, ona neće moći uspeti. Ukoliko uzmete analizirati moćne države koje su kroz istoriju nastajale na našim ili širim prostorima ili širom sveta, vi ćete naći vrlo jasnu razliku između onoga što su bile stamene imperije koja su trajale decenijama, odnosno vekovima, stotinama godina i onoga što su bile imperije u pokušaju. Dakle, analizirajući te pojave vrlo jednostavno ćete uočiti značajnu razliku. One imperije koje su uspevale da se etabliraju, da se uspostave i da opstanu, definitivno su imale jake korene, pre svega u kulturi, a potom su uspevale i da na toj kulturi uspostave kvalitetnu civilizaciju ili kvalitetne stubove civilizacije. Dok one druge, da kažem, imperije u pokušaju ili sistemi koji su uspostavljeni na silu, navodili smo primere kao što su Avari, kao što su bili Huni, kao što je bila vojska ili imperija u pokušaju Džingisa Kana, odnosno Mongola, dakle to su bile u tom trenutku najmoćnije vojne formacije, ali one nisu mogle uspeti da se uspostave. One su imale nedovoljan celokupni potencijal u pogledu održanja, a ključni nedostatak je zapravo bio kulturni koren ili kulturno postolje, odnosno kulturni temelj. Dok one druge imperije, kao što je rimska, kao što je kasnije osmanska, pa austrougarska itd, pored jako dobre vojne organizacije i organizacije koja uređuje civilni aspekt u pogledu civilizacijskom, vi ćete naći vrlo jako kulturno ukorenjenje. Dakle, to je zakonitost i za imperije i za velike narode, ali jednaka ili isto to je takođe princip zakonitosti i za manje narode, manje zajednice i manja društva. Samo ukoliko imate kulturno ukorenjenje, imate jake kulturne korene, odnosno imate tradiciju u kvalitetnoj kulturi. Dakle, onda vi imate mogućnost da zapravo gradite i druge segmente vašeg održanja i vaše budućnosti. Uloga muzeja u tom kontekstu jeste da zapravo bude ili osiguran svedočenje, svedočanstvo o datiranju iz srednje ili daleke prošlosti, a pored toga, ne samo u tom načelnom smislu svedočenja, već ono što je jako važno da se na osnovu muzejski eksponata može održavati dinamika edukacije, tačnije dinamika obrazovanja mladih ljudi pre svega, ali i uopšte svih građana na kojim se može graditi prava svest o sebi, odnosno o prošlosti, ali tačnije o ukorenjenju sebe, sopstvene kulture i sopstvenog naroda. Međutim, ukoliko bi se jedan narod fokusirao samo na aspekte kulture koji tretiraju prošlost time bi rizikovao svojevrsnu deformaciju u kulturnoj orijentaciji. Zato je jako važno, pored ove orijentacije očuvanja, da kažem, kulturnog nasleđa iz prošlosti, bilo da su u pitanju kulturno-istorijski spomenici, bilo da su u pitanju muzejski eksponati, bilo da je u pitanju dalje održanje dinamike arheoloških istraživanja kroz koji će se dolaziti do novih saznanja, i to polje je takođe nepresušno i pored višedecenijskih istraživanja, i na našim lokalitetima je jako puno i dalje ne istraženih potencijala gde treba podstaći i bodriti nadležne, pre svega stručne organizacije, ali i sve druge koje treba da im daju podršku i logistiku da nastave sa jačim intenzitetom u pogledu arheoloških istraživanja. Kažem, ukoliko bi se ostalo isključivo na fokusu prema prošlosti, tu se rizikuje određena devijacija pasivnosti koja bi nastala zbog pasivnosti u dva pravca. Jedan pravac bi bio pasivnost u kulturnoj produkciji za budućnost. Prema tome, ono što se danas zove kulturno nasleđe jeste produkt, kulturni produkt naših predaka. Oni su to izgradili, podigli, proizveli i ostavili, a mi sada smo dužni kao njihova pokolenja, njihovi naslednici da to čuvamo, da sa toga prašinu skidamo i da to koristimo i u pogledu unapređenja sećanja i svesti o sebi, ali i u pogledu obrazovanja naših mladih generacija o sebi i sopstvenoj kulturi. Međutim, drugi rizik u pogledu fokusiranja isključivo prema nasleđu iz prošlosti, kulturnom nasleđu iz prošlosti jeste zapravo to što će se time zapostaviti ono što jeste stvarna uloga kulture. Stvarna uloga kulture jeste zapravo definisanje obrasca, kulturnog profiliranja naše dece, odnosno našeg čoveka. To je centralna uloga kulture. U odnosu na ovu centralnu ulogu kulture, može se kazati da su sve ove druge reflekcije kojima se bavimo važne, ali nikako ne mogu zameniti centralnu ulogu kulture, a to je definisanje, a potom i dinamiziranje obrasca, kulturnog obrasca prema kome se formira mlado biće, dete, a kasnije čovek. Ono što treba da bude najvažnija tema, doduše ne na agendi Narodne skupštine, već pre svega na agendi inteligencije u ovoj zemlji, intelektualaca, svih profila, naučnika, pisaca, umetnika, filozofa jeste zapravo neka vrsta, da kažem, redefinisanja pristupa kulturi. Mislim da se u tom pogledu nalazimo u svojevrsnoj konfuziji, istina to nije ni čudo.I nije samo naša zemlja pred tom konfuzijom, niti samo naš region, čak možda ovde na Balkanu imamo ponajviše materijala i da kažem, još nešto soka, na kome se može oživeti isprava, zdrav odnos prema poimanju kulture, ali ne samo poimanju, već i zdrav odnos u pogledu dinamiziranja uloge kulture u našim životima, dakle u ostatku sveta, u onom najrazvijenijem delu sveta zapadne civilizacije, i tu je konfuzija još veća. Tu je potpuna dezorijentacija u pogledu shvatanja i dinamiziranja kulture u ličnim porodičnim, kolektivnim životima i zato nije mali broj filozofa i književnika, koji danas sve više pišu na temu postkulturnog društva na zapadu ili postidejnog društva na zapadu, gde imamo jednu svojevrsnu pustoš ideja, svojevrsnu pustoš inspiracije od umetnosti do drugih segmenata, pristupa kulturi i pogotovo onog živog dela kulture. Da ne bismo upali u to, a s obzirom da mi, narodi na Balkanu i u ovoj zemlji imamo još, da kažem, potencijala i soka u pogledu oživljavanja zdravog odnosa u kulturi, odnosno, prema kulturi, potrebno je ove teme aktualizirati, potrebno je podići što više glasova, što više poziva, pa čak, i krikova ukazujući na važnost definisanja, ali i dinamizirinja kulturnog obrasca. Pođite od sebe, pa onda analizirajte i vašu decu koju ste i kako ste, ili kako smo, odgajali, pa ćete često sebe zapitati kada vam baš ne ide sve u tom odgoju kako treba - da li sam pogrešio, gde sam pogrešio u odgoju, u obrazovanju, da li mi je, zapravo, kulturni obrazac po kome sam pokušao podizati svoje dete bio ispravan i da li sam u tome bio uspešan. Naravno, ključni aspekt, ili inicijalni aspekt u pogledu formiranja kulturnog obrasca i njegovog dinamiziranja se dešava i uvek će se dešavati u porodici, bilo da je ona očuvana ili nije, u oba slučaja će reflekcije na dete biti vrlo izrazite. Posebno važan period ili momenat u pogledu formiranja kulturnog obrasca i njegovog dinamiziranja u obrazovanju i formiranju ličnosti jeste škola. Zato samo oni narodi i nacije koje su znali da nađu i načelnu i dinamičku spregu između kulture i obrazovanja oni su uspeli. Molim vas, obratite na ovo pažnju, samo oni narodi koji su uspeli da uspostave i očuvaju spregu između kulture, kulturnih institucija, celokupnog pristupa kulturi i obrazovanju su uspeli da održe svoju naciju, svoj narod u kulturnoj zdravosti i kulturnoj vitalnosti i dinamičnosti. Tamo gde imamo, nažalost, mi nismo taj korak očuvali, pogotovo zbog lutanja kroz drugu polovinu 20. stoleća, kroz dominaciju tog aktivnost i više ili manje agresivnog antiteizma i bezbožništva, tu smo izgubili trag kojim smo trebali hodati, a potom dodatna dezorijentacija kroz celokupni haos devedesetih, potom i sve ovo što nam u matici, ili nus pojavi donosi tzv. tranzicija. Dakle, mi imamo jedan predug period od 70, 80 godina te dezorijentacije. Mi se sa tim moramo suočiti. Moramo to sagledati. Tu opasnost moramo poznati i priznati i pogledati joj u oči. To je verujte jedini način. Ukoliko mi po inerciji prihvatimo, kultura je održanje ovog što smo zatekli, skidanje prašine sa ovog što su naši preci napravili. Eto, mi smo kao nešto vredni, mi se kao nešto bavimo kulturom, eto, malo nešto tamo, pozorište, filmovi, serije, malo biznisa, malo kulture, malo pseudo kulture, malo kvazi kulture. S druge strane ukoliko obrazovanje isto tako doživljavamo kao reciklažu onoga što je već neka uobičajena matrica sa sve ovim primesama, trovanjima koja nam dolaze iz raznih kornera od igrica koje se deci plasiraju na raznim platformama mobilnih telefona ili kompjutera, do svih novih problema sa kojima se organizaciono suočavamo i ukoliko mi uspešno obrazovanje tretiramo da je dobro kad nam krene septembar pa, nema štrajkova, ili samo da smo eto, uspeli nekako da se protnemo kroz opasnosti od kovida minimalno. Ovo sve jeste nužno, ovo sve jeste dobro, ali nije dovoljno. Nema uspešne uloge obrazovanja bez jasne, stroge, organizovane i veoma kvalitetne sprege između kulture i obrazovanja. Ako uspemo tu povratiti zdravlje krvotoka, tu nam je taj vaskularni sistem zakazao zbog svih ovih tereta istorijsko-ideološki o kojima govorim. Hajde da ga povratimo. Ova zemlja, ovaj narod, ovi narodi različitih konfesija i kultura u nečemu isti, u nečemu srodni, u nečemu različiti, ali imaju potencijala za ovo, ali moraju se probuditi intelektualci, pisci i mislioci, moraju progovoriti. Ne mogu se zadovoljiti da ostanu na tezgama, na časovima i na bavljenjem sopstvenim statusima. Imajući ovo u vodu svakako da bi i muzeji i muzejski eksponati značajno dobili na dinamici i važnosti. Hvala puno.
Zahvaljujem. Reč ima zamenik predsednika poslaničke grupe Jedinstvene Srbije Života Starčević. Izvolite.
Hvala, potpredsednice Narodne skupštine, gospođo Jevđić. Uvaženi ministre Mitroviću, dame i gospodo narodni poslanici, danas razmatramo Zakon o izmenama i dopunama Zakona o muzejskoj delatnosti, zakona koji smo doneli 16. aprila 2021. godine, koji treba da stupi na snagu 17. oktobra 2021. godine. Izmene jesu male, kao što ste, vi ministre, rekli, menja se član 49. stav 3. koji definiše uslove za izbor direktora i vršioca direktora muzeja, izmena je mala i tom izmenom usklađujemo ovaj zakon sa Zakonom o kulturi. Kažem, izmena je naizgled mala, ali za nas iz Jedinstvene Srbije veoma važna jer se tiče menadžmenta muzeja. Pokušaću u ovom izlaganju da objasnim i zašto je to važno. Naravno, Jedinstvena Srbija će u danu za glasanje podržati ovaj Predlog zakona. Naime, muzej je neprofitna stalna ustanova u službi naroda i njegovog društva i njegovog razvoja. Muzej je otvoren za javnost, ustanova koja sakuplja, čuva, istražuje, komunicira i izlaže materijalna svedočanstva čoveka i njegove okoline, i to je sad jako važno, radi proučavanja, radi obrazovanja, ali i radi zabave. Prvi zapisi o umetničkoj zbirci dragocenosti skupljenih u ratnim pohodima se javljaju još iz perioda pre nove ere, iz 1176. godine, iz grada Suzi, tadašnje Mesopotamije, odnosno na području današnjeg Irana. Bilo je i palata, pominjane su u Staroj Grčkoj u Persepolju palate pune izloženih rizničkih materijala, kao i umetničkih skulptura Stare Grčke, koje su za vreme nekih svečanosti povremeno otvarane i izložene javnosti. Ali ipak muzeji današnjeg tipa prvi put se javljaju u doba renesanse, u Italiji. Recimo to da je Zbirka Lorenca Veličanstvenog u Firenci nazvana Muzej kodeksa i umetničkih relikvija i od 16. veka to zanimanje i interesovanje za prikupljanje građe raste i javljaju se galerije u kojima se čuvaju umetnička dela. Muzeji mogu biti umetnički i naučni. Naučni su arheološki, istorijski, etnografski, prirodnjački, tehnički, vojni, kriminalistički, itd. Umetnički to su oni koji sadrže zbirke slika, skulptura, grafika, objekata primenjene umetnosti, itd. Po svom karakteru, strukturi i teritorijalne kompetencije mogu biti nacionalni, mogu biti zavičajni, mogu biti gradski, itd. Ono što je bitno, muzejska delatnost je jako raširena u svetu i posvećuje joj se dosta pažnje. S toga su pojedini muzeji poput Luvra, Metropolitena, jako posećeni. Muzeji se trude da na različite načine privuku posetioce. U tome često koriste i savremene tehnologije, kao što su internet prezentacije, društvene mreže, tri de tehnologiju, pa i ovu najnoviju, vi art tehnologiju, odnosno tehnologiju virtuelne realnosti i sve čine kako bi svoje riznice, svoje eksponate približili posetiocima. Međutim, kod nas među zaposlenima u muzejskoj delatnosti često je mišljenje da je to elitistička delatnost, što jeste i treba da bude, čak da je to delatnost tesno povezana sa naučnom delatnošću, što takođe treba da bude i što jeste, ali negde naši radnici u muzejskoj delatnosti često odbijaju da budu marketinški menadžeri i da svojim marketinškim nastupom se potrude da povećaju posetu naših muzeja. Smatram da takav pristup se mora promeniti i možda je danas, dok razgovaramo upravo o izmeni tog dela Zakona o muzejskoj delatnosti, gde govorimo o menadžmentu, o izboru direktora ili vršioca dužnosti direktora, odličan trenutak da raspravljamo o tome, jer muzeji imaju i kulturološku, ali imaju i edukativnu ulogu. Muzeji imaju ulogu stvaranja i čuvanja identiteta, kako nacionalnog, tako i lokalnog. Na kraju krajeva, muzeji imaju i ulogu koja možda nije najvažnija, ali nije nevažna, a to je ulogu turističke atrakcije. Sve ove uloge i sve ovo je objedinjeno u radu muzeja i nijedna od tih uloga neće biti ostvarena i ispunjena ako muzej nema publiku. To vam je isto kao kada kao kupac imate mnoštvo prodavnica oko sebe i ako imate prodavnicu koja nema nikakav marketinški nastup i aktivnosti u tom smislu, teško da ćete ući u nju. Pre ćete u one druge koje imaju razrađenu marketinšku aktivnost. Naravno da će takva porodica vremenom bankrotirati. Muzeji, naravno, neće bankrotirati zbog toga što nemaju posetioce i JS je protiv tog neoliberalnog shvatanja funkcionisanja tako važnih ustanova, kao što je muzej. Muzej mora da ima svog osnivača. Osnivač mora brinuti o muzeju. Nije komercijalni deo i komercijalna uloga muzeja najbitnija i najvažnija svakako, ali moramo naći načina da povećamo posetu naših muzeja i to je, pre svega, uloga koju treba da ostvari menadžment muzejskih ustanova. Zato sam i rekao na početku da je za nas iz JS ova promena jako važna i da treba diskutovati danas o tome. Naravno, neophodno je da se uvede potpuni marketinški pristup. To ne podrazumeva samo reklamu. Na prvom mestu, marketing je formirati proizvod koji je zanimljiv posetiocima, koji će da ga zainteresuje, koji je atraktivan, ali koji neće podilaziti posetiocima, potom da se taj proizvod dobro prezentira. Na primer, jedan Luvr godišnje poseti 10.200.000 ljudi, jedan Kineski nacionalni muzej godišnje poseti 8.600.000 ljudi, jedan Metropoliten u Njujorku posti bez malo sedam miliona ljudi, ali to nikako ne znači komercijalizaciju tih muzeja i nikako ne znači smanjivanje vrednosti umetničke, kulturne i svake druge vrednosti tih eksponata i tih muzeja. Naprotiv, sve suprotno. Zato je potrebno dosta uraditi na promociji. Mi u Srbiji, negde sam našao podatak, imamo između 180 i 200 muzeja i moramo zaista u narednom periodu učiniti da ti muzeji kod nas ne budu samo nemi svedoci naše istorije, kulture i umetnosti, već aktivni učesnici u toj promociji. Ja sam poslanik koji dolazi iz Jagodine i posebno sam ponosan na grad koji ima tri muzeja dobra, kvalitetna muzeja, od kojih su dva jako specifična i poznata i jedinstvena u Srbiji i po tome prepoznata i u svetu. To su Muzej voštanih figura, Muzej naivnih i marginalnih umetnosti i Zavičajni muzej. Muzej voštanih figura u Jagodini otvoren je 2008. godine. Jedan je od šest takvih muzeja u Evropi i prvi i jedini u Srbiji. Muzej godišnje poseti oko 50 hiljada turista i to pre svega đačkih ekskurzija, jer je obilazak tog muzeja svojevrsna i veoma atraktivna šetnja kroz istoriju naše države, od Svetoga Save do danas. Muzej svake godine dopunjava se novim voštanim figurama i evo, 5. oktobra, na dan kada se upokojila naša srpska heroina Milunka Savić, mi smo u Muzej voštanih figura uneli novu figuru, figuru Milunke Savić. Reč je o našoj srpskoj heroini, balkanskih i Prvog svetskog rata, koja je ranjavana devet puta, koja je živela, po jednim podacima, od 1890. godine, po drugom podatku od 1892. godine do tog 5. oktobra 1973. godine, ženi koja je najviše odlikovana u istoriji srpskog ratovanja, koja je krila svoj pol kako bi učestvovala u tim ratovima. Nosilac je ordena Legije časti, Karađorđeve zvezde sa mačevima i jedina žena nosilac francuskog odlikovanja Ratni krst sa zlatnom palminom granom. Figura je rad vajara, slikara i kostimografa Marijane Pejkić, Ljiljane Vejvodić, Snežane Simonović i Tatjane Stajić. Kao što rekoh, muzej svake godine obogaćuje se novim figurama, tako da, ja sam se nadao da će i ministarka Gojković biti prisutna, možda je i vreme da polako razmišljamo i o nekom novom, većem prostoru, s obzirom na to da se sadržaj Muzeja voštanih figura obogaćuje svake godine. Muzej naivne i marginalne umetnosti je specijalizovana institucija, jedinstvena u našoj zemlji, sa posebnim programom muzeološke zaštite, dela naivne i marginalne umetnosti, putem aktivnosti prikupljanja, sistematizovanja, kroz muzeološku dokumentaciju, proučavanja, izlaganja i publikovanja. Osnovan je 1960. godine. Prvo se zvao Galerija samoukih likovnih umetnika, a od 1985. godine promenio je naziv u Muzej naivne umetnosti, koji je 2007. godine promenio ponovo naziv u Muzej naivne i marginalne umetnosti. Jedinstven je takav u Srbiji, jedan od nekoliko u svetu i jako poznat i posećen. Zbirka tog muzeja je internacionalnog karaktera. Broji preko 3.000 dela oko 350 umetnika u periodu od tridesetih godina 20. veka do danas i zastupljeni su svi umetnici naivne umetnosti od Srbije, preko Crne Gore, Hrvatske, Bosne i Hercegovine i drugih država u regionu, ali i Nemačke, Italije, Kipra, Slovačke, Belorusije itd. U njima se nalaze reprezentativna dela naših svetskih klasika naivne i marginalne umetnosti, od Janka Brašića iz Oparića, pa preko Martina Janoša i Jana Sokola i Anujke Miran i Marije Balan. Što se tiče Zavičajnog muzeja, izrastao je u značajnu ustanovu kulture u Jagodini, ali i u celom Pomoravlju, koja prikuplja na desetine hiljada vrednih predmeta prirodnjačkog, arheološkog, istorijskog, etnološkog i umetničkog karaktera. Osnovan je 1954. godine i od tada o zbirki starina koje je sakupljao čuveni jagodinski profesor u tadašnjoj učiteljskoj školi Dušan Vukičević Duja i taj Zavičajni muzej je smešten u zgradi nekadašnjeg Sokolskog doma, koji je, takođe, građevina i spomenik kulture i to je omogućilo da se postavi stalna izložba eksponata i svakom posetiocu se pruža jedinstvena prilika da na jednom mestu sazna o vekovnim tokovima života i rada ljudi na prostoru Pomoravlja. U tom fondu se nalazi preko 50 zbirki, a najviše od neolita i neolitske plastike, čuvene u svetu, zbirke stakala, jer je prva srpska fabrika stakla uopšte postojala upravo u Jagodini od 1846. godine, zbirka numizmatike, legati akademskih slikara 19. i 20. veka itd. Da rezimiram na kraju. Danas menjamo Zakon o muzejskoj delatnosti u delu u kome usklađujemo ovaj zakon sa Zakonom o kulturi, a tiče se neophodnih uslova koje treba da ispuni direktor muzeja ili vršilac dužnosti direktora muzeja. Da bi muzeji ostvarili svoju ulogu i misiju kulturološku, edukativnu, misiju čuvara nacionalnog, regionalnog i lokalnog identiteta, neophodno je da direktor muzeja osnovnih uslova koje danas propisujemo ima i menadžerskih sposobnosti kojima bi naše muzeje približili najširem spektru stanovništva. Danas u eri informacionih tehnologija, u eri virtuelne stvarnosti i 3D tehnologija, u eri kada zahvaljujući moćnim sredstvima komunikacije informacije postaju dostupne u realnom vremenu, u vremenu društvenih mreža, veoma je važno da naši muzeji iskoriste te prednosti današnjice i naše muzeje i njihove bogate riznice i depoe da približimo svakom stanovniku ne samo Srbije, već i čitavog sveta. U tom smislu, mi iz Jedinstvene Srbije posmatramo ove izmene i dopune Zakona o muzejskoj delatnosti i to su razlozi zašto ćemo u danu za glasanje podržati ovaj zakon. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Samira Ćosović. Izvolite.
Uvaženi ministre, poštovani saradniče ministarke kulture i informisanja, drage kolege narodni poslanici, Zakonom o muzejskoj delatnosti uređen je sistem zaštite korišćenja muzejske građe. Na snazi je od aprila ove godine i to je prvi put da se oblast muzejske delatnosti definiše specijalizovanim zakonom, budući da se muzejska delatnost do sada uređivala Zakonom o kulturnim dobrima iz 1994. godine, koji po svom karakteru i opštem propisu uređuje opšta i zajednička pitanja zaštite kulturnih dobara. S obzirom na društveno-političke promene koje su se desile u ovom dugom periodu od tri decenije, kao i terminološku zastarelost prethodnog zakona, bilo je neophodno da se Ministarstvo kulture i informisanja prihvati važnog posla kao što je donošenje Zakona o muzejskoj delatnosti. Cilj zakona je sistemsko unapređenje oblasti kroz jačanje muzejskih ustanova i približavanje evropskoj praksi uvođenjem najsavremenijih muzeoloških standarda, od propisanih uslova za osnivanje, čuvanje, proučavanje, zaštitu i predstavljanje baštine. Takođe, ovaj zakon omogućava da uspostavljanjem kvalitetne i stabilne muzejske mreže Srbije, povezivanjem institucija i podsticanjem edukacije muzejskih stručnjaka, budu stvoreni uslovi za unapređenje čitave muzejske struke u Srbiji. Zakon o muzejskoj delatnosti na snazi je od aprila, a počeće sa primenom 17. oktobra ove godine. Međutim, prethodno mora doći do izmene koja se odnosi na potrebu usaglašavanja ovog zakona sa Zakonom o kulturi u delu zakona kojim se regulišu uslovi koje treba da ispuni kandidat za direktora i vršioca dužnosti direktora muzeja. U Zakonu o kulturi je utvrđeno da kandidati za direktore ustanova kulture moraju imati visoko obrazovanje i najmanje pet godina iskustva u kulturi. Smatram da je ovo dobro rešenje i da je veoma važno za direktore kulturnih ustanova da budu imenovani kandidati koji su imali dodira sa kulturom i imaju osećaj za kulturu. Ranije je bilo potrebno pet godina iskustva u struci, pa su neki direktori kulturnih ustanova bili daleko od kulture, nisu imali osećaja za kulturu, pa su možda čak radili i suprotno interesima kulturne ustanove. Takođe, u Zakonu o muzejskoj delatnosti u članu 49. stav 3. je utvrđeno da direktor i vršilac dužnosti direktora muzeja, pored uslova utvrđenih odredbama zakona kojim se uređuje oblast kulture, može biti lice koje ima položen stručni ispit i najmanje pet godina rada u muzejskoj delatnosti. Kada smo u martu ove godine raspravljali o Predlogu Zakona o muzejskoj delatnosti, ukazala sam da bi ovo u praksi moglo predstavljati ozbiljan problem, posebno u manjim sredinama. Naime, u situaciji kada nema novih zapošljavanja, a stari kadar odlazi u penziju, znači da se sužava izbor i u nekim muzejima bi verovatno došlo do situacije da ne mogu biti ispoštovane sve odrednice člana u zakonu kojim se reguliše imenovanje direktora. Ovde posebno mislim na muzeje u unutrašnjosti Srbije, dakle, u manjim sredinama. Da bi muzejska delatnost istinski napredovala, nije dovoljan samo dobar zakon, potrebni su i mladi stručni muzejski kadrovi koje će nositi važan deo posla u oblasti arheologije, konzervacije, etnologije, istorije, itd. Nažalost, zabrana zapošljavanja u javnom sektoru dovela je do toga da u muzejima nema dovoljno muzejskih stručnjaka neophodnih za unapređenje muzejske delatnosti. Ja sam u nekim prethodnim izlaganjima govorila o muzeju u Prijepolju, koji je osnovan 1990. godine i teritorijalno je nadležan za opštine Prijepolje i Priboj. Takođe, dobitnik je specijalne nagrade Evropskog muzejskog foruma 2012. godine. Ipak, ovom muzeju nedostaju stručni radnici, pa umesto četiri stručna radnika imaju samo dva i muzeju nedostaju arheolog i kustos dokumentarista, kako bi muzej kvalitetno obavljao svoju primarnu delatnost. Otežano zapošljavanje ovakvih stručnih saradnika predstavlja ozbiljnu otežavajuću okolnost u redovnom obavljanju rada ova ustanove kulture. Dakle, zabrana zapošljavanje u javnom sektoru i smanjenje broja radnika prirodnim odlivom umanjuju broj muzejskih stručnjaka. Takođe, uzak izbor visokostručnih radnika u muzeju predstavlja i posebnu prepreku prilikom izbora direktora i imenovanje vršioca dužnosti direktora muzeja. Smatram da ovi problemi moraju biti prevaziđeni tokom budućeg vremena, kako bi se omogućilo nesmetano obavljanje i unapređenje muzejske delatnosti. Nadam se da su izmene koje danas usvajamo dobar signal da Vlada razmišlja u tom pravcu i da je prepoznala ovaj problem sa kojim se susreću ustanove kulture u manjim sredinama. Jačanjem ustanova kulture kroz omogućavanje lakšeg zapošljavanja stručnjaka značajno će doprineti očuvanju kulturno-istorijskog blaga u svim sredinama u kojima upravo nedostatak dovoljnog broja stručnjaka sprečava obimniji rad na njegovom prikupljanju, očuvanju, predstavljanju. S obzirom da dolazim iz opštine Prijepolje, želim da iskoristim priliku i izrazim zahvalnost Ministarstvu kulture i informisanja, koje je učinilo pravi potez izborom Prijepolja za mesto odigravanja centralnog događaja manifestacije „Dani evropske baštine“ u našoj zemlji. Tako je jedna mala opština, poznata kao jedinstvena multietnička sredina i kraj sa izrazito bogatim kulturnim nasleđem, bila domaćin velike kulturne manifestacije. „Dani evropske baštine“, kao zajednički program Saveta Evrope i Evropske komisije, obeležavaju se u 50 evropskih država programima čiji je cilj da se širokoj javnosti u svim evropskim državama približi i učini dostupnim kulturno nasleđe i da se tom prilikom istakne jedinstvo raznolikosti zajedničkog evropskog nasleđa kao jednog od najkarakterističnijih činilaca evropskog identiteta. „Dani evropske baštine“ se u Srbiji organizuju od 2002. godine, a od 2003. godine pod pokroviteljstvom Ministarstva kulture i informisanja, od kada je naša zemlja pristupila Savetu Evrope. Ove godine Prijepolju je pripala čast i zadovoljstvo da bude domaćin centralnom republičkom programu manifestacije. Mislim da se Prijepolje prepoznalo i preporučilo za domaćinstvo samom temom ovogodišnjih „Dana evropske baštine“, kulturno nasleđe za sve ol-inkluziv. U Prijepolju se vrlo brzo nauči da različitosti mogu da žive u harmoniji, bilo da je reč o religiji, kulturi i arhitekturi, narodnim običajima, jelima, odeći ili nekim drugim segmentima svakodnevnog života. Dom kulture u Prijepolju kao nosilac kulturno-umetničkog rada u opštini Prijepolje se pokazao kao odličan domaćin i na taj način je opravdao poverenje koje mu je ukazalo Ministarstvo kulture. Mislim da ovaj primer može da posluži kao podstrek u daljem radu svim kulturnim ustanovama u manjim sredinama širom Srbije i da ih ohrabri da u budućnosti i one preuzmu na sebe organizovanje velikih i značajnih manifestacija i da to što su iz male sredine ne mora nužno da ograničava njihove ambicije. Još jednom bih izrazila zadovoljstvo i zahvalnost Ministarstvu kulture, koje je uvažilo moje sugestije iz marta, kada sam napomenula da Zakon o muzejskoj delatnosti, uz niz dobrih rešenja, sadrži i manje slabosti koje će se usvajanjem ovih izmena otkloniti. Imajući u vidu značaj ovog zakona i unapređenja koje donose ove izmene, poslanička grupa SDPS podržaće u danu za glasanje Predlog zakona o izmenama Zakona o muzejskoj delatnosti. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nandor Kiš. Izvolite.
Hvala vam lepo, poštovana predsedavajuća. Poštovani gospodine ministre, predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, na samom početku svog izlaganja želeo bih da naglasim da će poslanička grupa SVM u danu za glasanje podržati Predlog izmene Zakona o muzejskoj delatnosti. Kao što sam u jednom od svojih prethodnih izlaganja govorio o važnosti kulture za nacionalne manjine, smatram da je veoma bitno naglasiti i sada koliko nam znače pitanja vezana za kulturu i način na koji možemo negovati kulturu sećanja kroz delatnosti muzeja iz našeg okruženja. Predložena izmena u zakonu je tehničkog karaktera i kao što smo čuli, služi usklađivanju Zakona o muzejskoj delatnosti sa Zakonom o kulturi, a tiče se toga da direktor i vršilac dužnosti direktora muzeja ne mora da poseduje stručni ispit, kao što je bilo dosadašnjom odredbom, već da direktor i vršilac dužnosti direktora muzeja mora imati visoko obrazovanje i najmanje pet godina radnog iskustva u kulturi. Poslanička grupa SVM prihvata ovu promenu, jer doprinosi pojednostavljanju procedura raspisivanja konkursa za direktora muzeja. Kao što sam i u svom prethodnom izlaganju spomenuo, na teritoriji Republike Srbije ima ukupno 149 muzeja osnovanih od strane Republike, autonomne pokrajine, lokalne samouprave, ali ima i privatnih muzeja. Želim sa skrenem pažnju da na teritoriji AP Vojvodine ima samo 54 muzeja, a od 54 institucije u pet slučajeva je osnivač AP Vojvodina, u sedam lokalne samouprave. Među muzejima na teritoriji AP Vojvodine ima više onih koji su od posebnog značaja za nacionalne manjine, dakle, oni koji su u skladu sa Zakonom o nacionalnim savetima nacionalnih manjina proglašeni za institucije od posebnog značaja za jednu ili više nacionalnih manjina. Voleo bih još jednom posebno da naglasim i pohvalim činjenicu da je Zakon o muzejskoj delatnosti u potpunosti usklađen kako sa Zakonom o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, tako i sa Zakonom o nadležnostima AP Vojvodine. U statutima šest institucija stoji da su ti muzeji od posebnog značaja za mađarsku nacionalnu manjinu. Oni imaju vrlo dobru saradnju sa Nacionalnim savetom mađarske nacionalne manjine. Ti muzeji su Gradski muzej u Subotici, Bečeju, Novom Sadu, Zrenjaninu i Somboru, kao i Pozorišni muzej Vojvodine. Nacionalni savet mađarske nacionalne manjine je među osnivačima i muzeja opštine Bačka Topola. Neko bi pomislio da značaj tih malih muzeja nije veliki, pošto ne poseduju veliku muzejsku građu, niti veliki izložbeni prostor za izlaganje svojih eksponata. Mi u SVM smatramo da nikako ne smemo da zaboravimo ni manje muzeje. Kao što je u slučaju ostalih muzeja, među uobičajene muzejske delatnosti, na primer, kod muzeja opštine Bačka Topola spadaju prikupljanje građe iz okoline, njeno arhiviranje i organizacija u izložbi, ali to ne pokriva ni polovinu svakodnevnog posla muzeja, jer sa druge strane on vrši izuzetno značajnu obrazovnu delatnost u vidu širenja informacija o istoriji, o načinu života u prošlosti, čuva, deli i prenosi informacije o pojedinim okolnim kulturama. Pored toga, često se organizuju radionice namenjene učenicima kako bi se mladi ljudi bliže upoznali sa radom muzeja. Još jedan veliki potencijalni muzeja jeste da, pored ostalih interesantnih vrednosti, bude deo ponude turističkih atrakcija lokalne samouprave. Mi u SVM smatramo da je od izuzetne važnosti da se nacionalnim manjinama omogući kontakt sa institucijama koje neguju kulturu i identitet nacionalnih manjina koje su živele i žive na teritoriji Republike Srbije. Nadamo da će se u budućnosti nivo saradnje povećati i da će Zakon o muzejskoj delatnosti omogućiti lakše i bolje upravljanje mrežama muzeja, kako bismo zajedno mogli sačuvati raznolikost kultura na teritoriji AP Vojvodine. Iskoristio bih priliku da pomenem da je u toku izrada strategije pozorišta mađarske nacionalne manjine. Nedavno je formulisana ideja o tome da se kroz saradnju direktora mađarskih pozorišta u Vojvodini izradi srednjoročna strategija mađarskih pozorišta. Cilj je usaglašavanje ciljeva tih pozorišta, promovisanje, kao i utvrđivanje potreba istih. U ovom delu SVM je zauzeo poziciju medijatora i zajedno sa Nacionalnim savetom mađarske nacionalne manjine pruža pomoć u izradi plana. Smatramo značajnim da se kroz saradnju dođe do rešenja koje će služiti publici na najbolji mogući način, jer na kraju zadovoljstvo gledalaca je najbitnije. Još jednom bih voleo da naglasim da će poslanička grupa SVM u danu za glasanje podržati Predlog zakona o izmenama Zakona o muzejskoj delatnosti. Hvala na pažnji.
Reč ima potpredsednik Narodne skupštine Stefan Krkobabić. Izvolite.
Zahvaljujem, potpredsednice Jevđić. Uvaženi ministre, dobar dan još jedanput i dobrodošli, vašem uvaženom saradniku, takođe, uvažena potpredsednice Kovač, uvaženi narodni poslanici, aktuelni zakon donet je ne tako davno 16. aprila ove godine, a na snagu stupa uskoro, već 17. oktobra, i zato je veoma bitno da pre nego što zakon počne da se primenjuje bude promenjen stav 3. u članu 49. Pre donošenja ovog zakona muzejska delatnost nije bila regulisana posebnim zakonom, već Zakonom o kulturnim dobrima koji je ipak bio samo opšti propis koji uređuje zajednička pitanja zaštite svih kulturnih dobara. Zato su Zakonom o muzejskoj delatnosti uređeni uslovi i način obavljanja, te struktura i organizacija isključivo muzejske delatnosti, kao i delokrug i način zaštite rada muzeja, kao i korišćenje i obrada muzejske građe i vođenje muzejske dokumentacije. Razlog za donošenje izmene zakona jeste neophodnost usaglašavanja ovog zakona sa Zakonom o kulturi, a u delu zakona koji reguliše uslove koje treba da ispunjava direktor i vršilac dužnosti direktora muzeja. Tako je u Zakonu o kulturi utvrđeno da kandidati za direktora ustanova kulture, dakle i direktori muzeja, moraju imati visoko obrazovanje i najmanje pet godina radnog iskustva u kulturi uopšte. Na drugoj strani, u Zakonu o muzejskoj delatnosti u članu 49. stav 3. je bilo utvrđeno da direktor i vršilac dužnosti direktora muzeja, pored uslova utvrđenih odredbama zakona kojim se uređuje oblast kulture, može biti lice koje ima položen stručni ispit i najmanje pet godina rada baš u muzejskoj delatnosti. Ovom izmenom Zakona o muzejskoj delatnosti nedoumica se reguliše tako što se odredba člana 49. stav 3. menja u skladu sa rešenjem iz navedenih odredbi Zakona o kulturi, a čime će se ubuduće u praksi izbeći pomenuti problemi u pogledu primene različitih zakona u postupcima izbora direktora muzeja. Svi ostali uslovi za izbor kandidata za direktora ustanove utvrđuje se statutom konkretne, u ovom slučaju, muzejske ustanove. Ova izmena Zakona o muzejskoj delatnosti koju ćemo, nadam se, svi podržati glasi – direktor i vršilac dužnosti direktora muzeja može biti lice koje ispunjava uslove utvrđene odredbama zakona kojim se uređuje oblast kulture. Važno je još jednom podsetiti da je upravo ovaj saziv Narodne skupštine proletos prvi put u našoj modernoj i parlamentarnoj praksi izglasao jedan ovakav krucijalni akt, kakav je Zakon o muzejskoj delatnosti, koji na najdirektniji način pravno utemeljuje one elemente srpskog, državnog i nacionalnog identiteta, kakve su naše nacionalne i državotvorne istorija i tradicija. Partija ujedinjenih penzionera Srbije, kao partija koja poštuje tekovine svih naših narodnooslobodilačkih ratova, ponosna je što je deo vladajuće koalicije u Srbiji u godini u kojoj je predsednik Republike Aleksandar Vučić, zajedno sa patrijarhom srpskim gospodinom Porfirijem i članom Predsedništva BiH Miloradom Dodikom, dogovorio izgradnju svesrpskog svetilišta, velikog memorijalnog centra u Donjoj Gradini u Republici Srpskoj gde je nekada bio kompleks ustaškog logora Jasenovac. Radujemo se što ćemo već za dve ili tri godine moći da pohodimo Muzej grada Beograda u njegovom novom monumentalnom prostoru na uglu Resavske i Nemanjine ulice. Očekujemo da će se vrlo brzo obistiniti obećanje predstavnika našeg najvišeg državnog rukovodstva i da ćemo na Savskom trgu u zgradi bivše železničke stanice iz 19. veka, iza spomenika osnivaču srednjovekovne srpske države Stefana Nemanje, dobiti muzej srednjovekovne Srbije. Zdušno stojimo iza inicijative za izgradnju memorijalnog centra svih srpskih žrtava genocida tokom 20. veka koji bi bio naš „zid plača“ poput onog u Jerusalimu i u kome bi bili poimenično upisani svi pobijeni i izginuli naši sunarodnici od Prvog, preko Drugog svetskog rata, pa do ratova iz 90-ih godina 20. veka i koji bi istovremeno bio memorijal i muzej i edukativni centar da pokolenja koja dolaze nikada ne zaborave žrtve svojih slavnih predaka. Zato još jednom ističem značaj Zakona o muzejskoj delatnosti koji je u jednom svom delu definisao i tzv. „pokretna kulturna dobra“, muzejske predmete i registrovane elemente nematerijalnog kulturnog nasleđa, kao dobra od opšteg interesa za Republiku Srbiju koja uživaju posebnu zaštitu utvrđenu zakonom, a delatnost zaštite muzejske građe i nematerijalnog kulturnog nasleđa kao delatnost od opšteg interesa za Republiku Srbiju. Inače, muzejsku građu prema ovom zakonu čine muzejski predmeti, predmeti ili grupe predmeta koji samostalno ili zajednički imaju posebno svojstvo od značaja za upoznavanje društvenog, istorijskog, umetničkog, kulturnog, naučnog i tehničkog razvoja, prirode i njenog razvoja, bez obzira da li se nalaze u muzejima organizovani u odgovarajuće zbirke ili izvan njih. Muzejska građa je zaštićena zakonom bez obzira na to u čijem je vlasništvu ili posedu, odnosno kod koga se nalazi. Takođe, zakonom je predviđeno da se organizacija i koordinacija rada muzeja u Republici Srbiji obavlja kroz poslove muzejskog saveta Republike Srbije koji se osniva pri centralnoj ustanovi i kroz mrežu muzeja koju čine centralna ustanova, matični muzeji, teritorijalno nadležni muzeji i drugi muzeji iz evidencije muzeja. Naš Narodni muzej je ta centralna ustanova zaštite muzejske građe, koja pored ostalog vodi centralni registar i registar kulturnih dobara od izuzetnog i velikog značaja u Republici Srbiji, utvrđuje kulturno dobro od velikog značaja, predlaže dobro od izuzetnog značaja koje proglašava Narodna skupština Republike Srbije i učestvuje u izradi Strategije razvoja ustanova zaštite kulturnih dobara u Republici Srbiji. Dok na drugoj strani matični muzeji sprovode matičnu muzejsku delatnost prema vrsti muzejske građe i osobenosti vršenju muzejske delatnosti, stručnoj osposobljenosti zaposlenih, kao i raspoloživom muzejskom dokumentacijom i opremom za rad. U cilju efikasnog čuvanja, korišćenja i prezentacije muzejske građe, svi muzeji se povezuju u jedinstveni informacioni sistem za muzeje u Republici Srbiji. Na kraju, da podsetimo građane, a i sve nas zaboravne, da smo prošlog aprila članom 90. Zakona o muzejskoj delatnosti izglasali obavezu Narodnog muzeja u Beogradu da kao nezaobilazan čuvar istorije i tradicije srpskog identiteta već za godinu dana, dakle, do 17. oktobra 2022. godine promeni svoj dosadašnji nedorečeni naziv u ime kojim ćemo se svi ponositi, a to je – Narodni muzej Srbije. U danu za glasanje poslanički klub PUPS „Tri P“ podržaće ovaj zakonski predlog. Zahvaljujem se ministre. Zahvaljujem se narodni poslanici. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Jelena Mihailović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Uvaženi predstavnici Vlade, kolege narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, kao što je i u obrazloženju izmene Zakona o muzejskoj delatnosti navedeno i kao što su kolege poslanici već i rekli, razlog za donošenje ove izmene zakona se odnosi na potrebu usaglašavanja ovog zakona sa Zakonom o kulturi u kontekstu dela zakona kojim se regulišu uslovi koje treba da ispunjava direktor i vršilac dužnosti direktora Muzeja, a u cilju preciziranja tumačenja i sprečavanja različitih tumačenja odredaba Zakona o kulturi i Zakona o muzejskoj delatnosti, u članovima koji se tiču izbora direktora i vršilaca dužnosti direktora. Odredbe Zakona za izbor pojedinaca na pomenute funkcije su jasne. Kandidati moraju imati visoko obrazovanje, kao i najmanje pet godina rada u sektoru kulture, dok se ostali uslovi za izbor kandidata utvrđuju Statutom svake ustanove pojedinačno. Ono što je suština svakog konkursa na kom se biraju rukovodioci, bilo ustanova kulture, konkretno muzeja o kojima danas govorimo, ili bilo koje druge ustanove ili institucije ili državne funkcije, je da moramo izgraditi i ojačati sistem vrednosti i da pri svakom izboru biramo najbolje pojedince ili da to bar radimo u najboljem znanju i umeću. Moramo biti pametniji od svakog zakona, dati šansu pravim pojedincima na za njih pravim pozicijama i onda posledično, ako za tim ima potrebe unaprediti i zakonske okvire. Uvek me raduje svaka nova sednica na kojoj možemo govoriti o temama koje se tiču sektora kulture, te je izuzetno važna aktivnost Ministarstva kulture i informisanja, na čelu sa ministarkom Gojković, jer da Ministarstvo nije agilno i posvećeno i da ne donosi te predloge pred Narodnu skupštinu na razmatranje, bojim se da bi kultura kada govorimo o odnosu države prema njoj bila u zapećku iz kog je, slikovito rečeno, ponekad i pomalo, nekad možda malo više provirivala i podsećala nas da se njoj kao društvo moramo više posvetiti i opredeliti se za kurs koji bi naš kulturni kapital uvećao i konstantno uvećavao u smislu osvešćivanja važnosti učestvovanja u kulturnom životu, razvijanju kulturnih potreba i navika, kao što je to definisao i sociolog Pjer Kurdje. Na tom procesu mora da se radi kontinuirano i odlučno a i u tom procesu, kao i u svakom drugom segmentu života, rada i politike, ključna reč je doslednost. Kako današnji dnevni red određuje temu muzejske delatnosti kao temu za raspravu, muzeji kao čuvari vremena su neodvojiv deo korpusa jednog društva, države i njene istorije ali i svih događaja i vremena koja su prohujala na određenim prostorima. Vreme kao odrednica je dokaz da postojimo i da je neko pre nas nekada postojao. Ako bismo se ponovo podsetili da je prva evropska civilizacija potekla sa prostora naše Srbije ili da ili da je sveti manastir Hilandar osnovan pre skoro 800 godina kada neke današnje velike sile nisu bile ni blizu svoje današnje suverenosti, da je Srbija zemlja Nikole Teske, Mihajla Pupina o kome će detaljnije govoriti njegov potomak, poslanica Justina Pupin, da je na teritoriji Srbije rođeno 17 rimskih imperatora i da tlo naše zemlje i dan-danas čuva mnoga neotkrivena blaga, kako iz rimskog perioda, tako i iz svih drugih vekova pre i posle Hrista, koji su svedoci i dokazi civilizacije na teritoriji naše zemlje, opet bi smo potvrdili da je Srbija bogata zemlja, ali da bogatstvo nije i ne može uvek biti samo materijalno. Naše bogatstvo su naši vekovi postojanja i zbog tla koje pamti 1000 godina pre Hrista, dužni smo da vodimo računa o nasleđu koje nam je dato na čuvanje. Muzeji kao ustanove kulture imaju upravo ulogu čuvara vremena, te zbog svega navedenog mi nemamo luksuz i opravdanje da zatvaramo muzeje, da ih renoviramo decenijama, već je neophodno sva raspoloživa sredstva usmeriti ka stvaranju i umnožavanju kulturnog kapitala. U tom kontekstu, moram da istaknem važnost ponovnog otvaranja Narodnog muzeja, Muzeja savremene umetnosti, kao i drugih na teritoriji države, a koji će sigurno poslužiti kao dobar primer u nastojanju da se i ostali započeti projekti renoviranja što pre dovedu do njihovih otvaranja i davanja našim državljanima, ali i inostranim posetiocima na upotrebu. Imajući u vidu da su već u pripremi i rebalans budžeta, kao i nacrt budžeta za sledeću godinu, odličan je momenat da iskoristim priliku i istaknem da sam uverena da će pre svega Ministarstvo finansija, ali i Vlada prepoznati činjenično stanje u kulturi, a koje podrazumeva da 1% za kulturu treba da bude novo normalno i podrazumevajuće, ali kao što sam u svom prethodnom izlaganju u ovom visokom domu navela i prevaziđeno u godini i godinama koje dolaze. U Srbiji je registrovano 149 muzeja, od kojih je 65% otvoreno između 1946. godine do 1990. Možda bi neko rekao da je to mali broj muzeja, ako posmatramo broj muzeja po glavi stanovnika, ali moramo razmišljati i o kvantitetu, ali i kvalitetu rada i sadržaja tih ustanova. Neophodno je zbirke i građu muzeja koji funkcionišu decenijama osvežiti, dopuniti, osavremeniti njihovu prezentaciju kako bi se muzejska publika mogla uvećati i proširiti na sve segmente društva, jer lično smatram, a sigurna sam da nisam u tom stavu usamljena je da muzeji, kao ni ostale institucije kulture, kao i kultura i umetnost u celini nikako ne smeju biti privilegija samo elite, već prisutni u svim segmentima korpusa društva. S obzirom da je aktuelna tema evropske prestonice kulture Novi Sad, podsetila bih da je Melina Merkuri, jedna od idejnih tvoraca evropske prestonice kulture kao najuspelije ideje EU, ministarka kulture Grčke, za vreme svog mandata otvorila muzeje za grčke državljane i omogućila da besplatno posete svoje muzeje i upoznaju se sa svojim nasleđem. Ono što bi smo mi sigurno mogli da primenimo je da obrazovni sistem u saradnji sa sektorom kulture organizuje obavezne posete muzejima učenika osnovnih i srednjih škola, kroz raspored časova ili vannastavne aktivnosti, a što bi moglo enormno da doprinese podizanju svesti o tome ko smo, koliko postojimo, ko su naši preci stvaraoci, heroji i umetnici, jačanju patriotskog, ali i kosmopolitskog duha, ali i stvaranju novih konzumenata kulture i umetnosti. Takođe, kroz organizaciju kulturno-umetničkih sekcija u školama uz vannastavne aktivnosti bi se mogla postaviti baza interesovanja za kulturne, istorijske i umetničke sadržaje, ali i na isti način obezbedilo oko pet hiljada radnih mesta za mlade, obrazovane pojedince koji bi na sebe mogli da preuzmu rad, tj. slikovito rečeno, u fabrici znanja i kreativnosti koja bi u svih 1.136 osnovih i 517 srednjih škola kod dece i mladih moglo unaprediti znanje, a posebno poduprela originalnost, entuzijazam i hrabrost i takođe na određen način doprinela i sprečavanju odliva mozgova i stvaranju šansi za zaposlenje kvalitetnog, mladog, obrazovanog kadra. Ono što je važno, o čemu se već govori i na čemu se intenzivno radi, osmišljavanje prezentacije zbirki, prezentacija muzejske građe, ali i svih drugih kulturnih sadržaja kako za decu, tako i za odrasle konzumente, koji bi pratili digitalizaciju naše postojanja, a na koji način bismo zainteresovali i zaintrigirali novu muzejsku publiku. Kada govorimo o prezentaciji sadržaja gradiva dece i mladima moramo koristiti sve raspoložive resurse koji bi nam omogućili da ispratimo vreme i tehnološku revoluciju koja se odigrava maltene svakodnevno. Deci više nije dovoljno da u knjizi iz istorije ili muzičke kulture vide sliku Napoleona ili Betovena, već se sadržaj mora potkrepiti i video animacijama u kojima bi na njima savremen način bili prikazani događaji i pojedinci. Sama sam kreirala edukativni animirani serijal za decu o velikanima muzičke umetnosti koji se emitovao svojevremeno na Javnom medijskom servisu. Uvidevši reakcije gledalaca i rezultat koji smo kao tim sa takvim projektom postigli, zaključila sam da se na taj način sigurno lakše mogu prikazati i deci na mnogo prijemčljiviji način približiti životi i delo, recimo, Mocarta, Šopena, Čajkovskog, ali i Bitlsa i Džimija Hendriksa. Muzeji kao ustanove kulture nisu samo zgrade sa adresom, ulicom i brojem i eksponatima koje prate kratki opisi i tekstovi i kustosi koji će vam rado sa uživanjem predstaviti građu kojom muzej raspolaže ili izložbu koja je trenutno aktuelna. Muzeji su i gradovi arhitektura koja ih prati. Kao čuvari vremena i postojanja muzeji mogu biti i koncertne dvorane, a eksponati npr. svaka stolica u sali Kolarca i parket na bini čija svaka rupica od oštre noge violončela pamti određene spektakularne umetničke trenutke. Klavir na Kolarcu pamti artikulaciju prstiju najvećih pijanista sveta. Mikrofoni u Kapital rekord studiju u Los Anđelesu ili Ebi Roud u Londonu na kojima su snimljeni najveći hitovi pop i rok muzike stvoreni za večnost su takođe svedoci nekih vremena i sa ove vremenske distance već mogu biti izuzetno vredni eksponati. Prostor koji imamo prazan, otvoren za rad i manevar je svakako turistički potencijal koji kulturno nasleđe sa sobom nosi, ako za primer uzmemo podatak da turistička grana bazirana na nasleđu u Ujedinjenom kraljevstvu pravi godišnji promet od oko 20 milijardi funti. Nepravedno i nelogično je porediti kako našu, ali i evropsku muzejsku mrežu sa mrežom koje ima Ujedinjeno kraljevstvo, s obzirom da se London tretira kao nezvanična muzejska predstonica Evrope, ako uzmemo u obzir podatak da je od dvadesetak najpopularnijih muzeja u Evropi, čak njih šest smešteno u Londonu. Svakako će premeštanje muzeja „Nikole Tesle“ u zgradu Termoelektrane „Snaga i svetlost“ kao istorijskog muzeja u zgradu glavne Železničke stanice izuzetno doprineti očuvanju i unapređivanju zbirki koje poseduju, njihovoj aktivnosti i izložbama i projektima koji će na ovim prostorima njihovi rukovodioci sa svojim timovima moći nesmetano da kreiraju i realizuju, muzejskoj mreži, muzejskoj delatnosti, ali i turističkoj ponudi za koju će zasigurno biti izuzetno interesantni. Takođe, kao korak ka približavanju muzejskih sadržaja širom auditorijumu je prisutna i ideja osnivanja manjih muzeja koji bi tretirali istoriografiju pojedinih mesta, delova gradova ili manjih regiona, a za šta je svakako dobar primer koji bi istakla, Muzej Čukarica-Žarkovo koji predstavlja dobru saradnju građana, na čiju inicijativu je i doneta odluka da se staroj školi promeni namena i otvori muzej privrede, rukovodstvo opštine i grada, a što bi moglo da posluži kao primer i drugim sredinama. Zbog navedenog održavanje jednog procenta za kulturu, njegovo ustanovljavanje kao novog normalnog, a poželjno i prevaziđenog u budućem periodu bi bilo neophodno kako zbog Kolarčeve zadužbine koja bi se u 2020. godini ugasila da nije bilo odluke Vlade o pomoći koju je isplatilo Ministarstvo finansija, da nije bilo bespovratne pomoći Ministarstva kulture u iznosu od 15 miliona dinara, kao i određenih donatorstava, zbog muzeja i unapređivanja turističke ponude koju bi činilo i obogaćeno kulturno nasleđe, zbog ulaganje u kulturno-umetničke sekcije i vraćanje kulture u škole, nova istraživanja koja se tiču muzejske delatnosti, ali i svih drugih delatnosti iz sektora kulture, a koja nisu rađena dugi niz godina, tako i zbog naših vinčanskih predaka, Nemanjića, Obilića, Pupina i Tesle i mnogih drugih gromada kojima se ponosimo, ali i pokolenja duhovno bogatih koje moramo stvoriti za ponos. Za kraj svog izlaganja želim da izrazim duboku zahvalnost i poštovanje velikom umetniku i stvaraocu, našem kolegi Ivanu Tasovcu koji je ostavio nemerljiv doprinos u sektoru kulture i muzičke umetnosti koristeći sav svoj talenat i znanje da unapredi rad Beogradske filharmonije i da joj da reputaciju koju danas imamo u evropskim, ali i u svetskim umetničkim krugovima. Pročitala sam negde predlog kolega umetnika da buduća nova koncertna dvorana Beogradske filharmonije treba da nosi njegovo ime, što može biti predlog za razmatranje u nekoj bližoj budućnosti. I nova koncertna dvorana, za koju se gospodin Tasovac zalagao, će jednog dana predstavljati dokaz postojanja, dokaz želje, misli, ideje i ostvarenog sna, pogotovo ako bi se u okviru tog novog zdanja interpolirao muzejski prostor koji bi mogao da posluži kao svojevrstan omaž muzičkom stvaralaštvu sa celokupnog prostora naše zemlje koji bi vizuelno, kao i zvučno podsetio na velike stvaraoce i pregaoce na polju muzičke umetnosti u našoj zemlji. Svoje izlaganje bih završila sa onim što odslikava i slaže se sa svim što sam navela „Ars longa vita brevis“, umetnost je duga, život je kratak. Moramo učiniti sve što možda do sada nismo da kulturno nasleđe ostane i opstane vekovima posle nas. Zahvaljujem.
Zahvaljujem uvaženoj narodnoj poslanici. Predstavnik poslaničkog kluba Aleksandar Vučić – Za našu decu, uvaženi prof. Marko Atlagić. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine, poštovani gospodine Dmitroviću sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, gospodine ministre drago mi je da vas češće vidim u ovom visokom domu jer ste vi svojevremeno, a i danas jedan od najboljih novinara na području bivše Jugoslavije, vrlo retki, mogao bih nabrojiti na prste, što dokazuje i nedavno objavljena vaša knjiga. Vi ste jedan od retkih novinara koji se držao svih elemenata kodeksa novinara od prvog do poslednjeg. Nažalost, danas ih možemo prebrojiti na prstima od dve ruke. Poštovani narodni poslanici, kako znate, Narodna skupština Republike Srbije je u aprilu ove godine usvojila Zakon o muzejskoj delatnosti. Nas sada gledaju svi poslanici kulture i svi kulturni radnici, muzejski radnici u muzejima. Zato je ovo izuzetno važan ne samo zakon koji smo doneli u aprilu, a primenjuje se sada od 17.10. nego i uopšte Zakon o kulturnoj delatnosti. Pre donošenja ovog Zakona o muzejskoj delatnosti, kako rekoh, mi smo u aprilu ove godine muzejsku delatnost tako definisali u okviru jednog zakona jer ona nije bila regulisana posebnim zakonom uopšte, nego je muzejska delatnosti bila uređena Zakonom o kulturnim dobrima iz 1994. godine, kasnije dopunjeno 2011. godine i 2020. godine. Ovo posebno podvlačim radi kulturnih radnika i muzejskih, arhivskih u ovoj zemlji. Od tada, govorim od 1994. godine, do danas promenjena su dva ustava i čitav društveno politički sistem. To građani i radnici u muzejima i kulturnim delatnostima, ustanovama znaju. Ukinut je socijalistički sistem, a uveden je kapitalistički sistem, rekao bi restauracija kapitalističkog sistema. Zakon o kulturnim delatnostima ili dobrima je opšti propis. Ovo posebno naglašavam. To je opšti propis koji uređuje zajednička pitanja zaštite kulturnih dobara, a kojih dobara? Arhivske građe, muzejske građe, retke knjige, kinoteku i nepokretnih kulturnih dobara i drugih. Ovo je vrlo važno da podvučem ne samo radi građana Republike Srbije nego i radnika koji rade u kulturnim delatnostima. Šta je nama cilj danas? Uređenje, i ne samo danas, nego cilj ove Vlade i ministarstva koje izuzetno obavlja svoj posao kada su u pitanju donošenje zakona jer smo imali neuređeno to dugo godina, a samo u zadnjih godinu dana doneli smo nekoliko zakona. Dakle, cilj nam je da pojedinačna oblast svih kulturnih dobara, od arhivske građe, zaštitimo i donesemo zakon o posebnim dobrima i posebnoj građi. Na primer, kada je u pitanju arhivska građa, Zakon o arhivskoj građi. Jesmo ga doneli? Jesmo. Samo da se podsetimo, u ovom mandatu, ove ministarke Gojković i ovog Ministarstva kulture. Da zaštitimo muzejsku delatnost, šta smo učinili? U aprilu mesecu doneli smo Zakon o muzejskoj delatnosti čija snaga počinje da važi od 17. ovog meseca. I izmena ovog člana o kojoj je gospodin Dmitrović govorio upravo se uklapa u taj deo. Doneli smo Zakon o muzejskoj delatnosti, kako rekoh, u aprilu ove godine, a njegova primena počinje 17. oktobra 2021. godine. Ja posebno muzejske radnike, u prvom redu kustose i direktore pojedinih muzeja upozoravam na ovu primenu zakona i na ono što piše u tom zakonu i šta su muzeji dužni i u koje vreme da naprave, odnosno prilagode svoja akta u određenom momentu, jer tu imamo zaista određenih lutanja u pojedinim muzejima, dok u pojedinim imamo izvanredne stvari. Međutim, nama je Ministarstvo kulture i informisanja podnelo ovaj Predlog zakona o izmeni Zakona o muzejima, muzejskoj delatnosti, koji se odnosi, kako je rekao ministar Dmitrović, samo na jedan član, tj. član 49. stav 3. a odnosi se na izbor direktora i v.d. direktora u muzejima. To je izuzetno važno. Direktno muzeja je izuzetno važna osoba. Malo ću se zadržati na tome, da bi videli kakva nam je praksa, od lokalnih zajednica u čitavoj Republici, do republičkog nivoa. Mi ćemo ovaj član 49. stav 3, podvlačim to, Zakona o muzejima, upodobiti sa Zakonom o kulturi, kako u praksi ne bi bilo različitih situacija, a ja ću reći koje su to situacije, jer vidim da i među nama ima nedoumica. U Zakonu o muzejskoj delatnosti iz aprila 2021. godine, član 49. stav 3. propisano je da direktor i v.d. direktora muzeja, pored uslova, podvlačim ovom, tu je zabuna, kod direktora i kod određenih, čak i kod poslanika određenog dela, "pored uslova utvrđenih odredbama zakona kojim se uređuje oblast kulture", to je Zakon o kulturi, onaj opšti, koji sam naglasio na početku, "može biti lice koje ima položen stručni ispit i najmanje pet godina u muzejskoj delatnosti". Šta imamo u praksi? U praksi imamo različite situacije. Ako je direktor određenog muzeja kustos i ima organizacione sposobnosti, to je idealna stvar. Ali, imamo situaciju da direktor muzeja nije kustos i da nije čak iz područja kulture, kao i da nema organizacione sposobnosti, e, tu ima strašnih problema u pojedinim muzejima. Reći ću sad o kojim se problemima radi. U većini muzeja imamo dobre rukovodioce, a u jednom delu imamo problematične. U Zakonu o kulturi utvrđeno je da kandidat za direktora i v.d. direktora ustanove kulture moraju, podvlačim, moraju imati visoko obrazovanje i najmanje pet godina radnog iskustva u kulturi. Tu nastaje problem. Onda muzejski radnici, odnosno kustosi, kažu - mi imamo prednost. Ne. Bilo bi idealno da je i kustos i direktor muzeja, ali to ne daje garanciju. Mi imamo takvih slučajeva gde nemaju organizatorske sposobnosti, uništavaju eksponate i obrnuto, gde nemaju, visokoobrazovni iz kulture ili muzejske delatnosti uništavaju muzeje i obrnuto, i jedno i drugo. Dakle, to je od muzeja do muzeja i tu inspekcije na nivou lokalne zajednice i Republike, ja se nadam, u sledećoj godini, kod primene zakona će ići dubinski i verujem u Ministarstvo da će to raditi. Poštovani narodni poslanici, kad smo ovde kod direktora, dozvolite da kažem da kod pojedinih direktora imamo takvu situaciju da su, na primer, ključevi od muzeja, pazite, ključevi, dostupni svima. Kustos nema kontrolu nad zbirkom. Da li možete pojmiti da se to dešava u Republici Srbiji? Stvari se čak iznose, uništavaju, građa rasuta, razbacana. Uprkos brojnim upozorenjima kustosa i pozivanje na Zakon o kulturi i Zakon o kulturnim dobrima, stvari se iznose iz pojedinih muzeja i nemaju adekvatnu zaštitu. Zato ih nalazimo na tržištu i ponovo ih otkupljujemo. E, tu moramo uvesti red. Ja vam garantujem i Ministarstvo koje vodi Maja Gojković, da će se uvesti reda sledeće godine, kad ove zakonske stvari dovedemo do kraja. Zamislite šta se još dešava u praksi. Mimo znanja kustosa zaduženog za zbirku određenim licima se na osnovu muzejske pozajmice daju eksponati bez prethodno popunjenog obrasca. Da li možete zamisliti u 21. veku da se to dešava? Dalje, onemogućavanje i blokiranje rada kustosa, ako nije sposoban direktor, nemogućnost da rade izložbe, oduzimanje čak izložbi kustosu koji je već priveo rad kraju, tobože zbog nedostatka novčanih sredstava. I da budemo načisto šta u zakonu stoji, kojeg smo mi doneli u aprilu ove godine. Tačno se plan mora navesti za svaku godinu i odrediti sredstva za svaku izložbu. Imamo zaista kustosa koji su na teškim mukama, čak doživljavaju mobing. Dobijamo pismene primedbe, narodni poslanici, članovi Odbora za kulturu, kao što smo dobijali i u Odboru za obrazovanje. Dalje - neodržavanje stručnog veća. Da li možete to pojmiti? Samim tim se blokira rad kustosa. Kustosi ne učestvuju u planu i programu rada muzeja. Da li možete to pojmiti? Nije to samo u lokalnim zajednicama, to imamo i u Beogradu. Ali, to ćemo sređivati sledeće godine, kad ove zakone privedemo kraju. Dalje - oduzimanje telefona iz kancelarije, čime je onemogućena komunikacija strankama. Jel to možete zamisliti? Čak je promenjena agencija za čuvare, dugogodišnji čuvar oteran a neprofesionalni doveden, itd. Znate zbog čega? Da dalje ne govorim zbog čega. Uzimaju se na 10 ljudi, pomoćnici direktora, koji nije savetnik, čak ni stručni ispit kustosa nije imao nego su kasnije položili. Imamo i situaciju da u muzeje dolaze ljudi koji nemaju nikakve veze sa muzejima, a stavili smo u zakonu da ćemo raditi na stručnom usavršavanju muzejskih i drugih radnika. Tu zaista moramo dosta učiniti. E sada, dozvolite narodni poslanici, dame i gospodo, sada ću u drugom delu, jer je u ovom delu naš odbor doneo zaključak da prihvata zakon i obrazložila ga je naša predsednica koja izuzetno vodi naš Odbor za kulturu i glasaćemo za to. A u drugom govoriću koliko se kultura odražava u praksi. Mi smo svedoci svakodnevnog, evo i juče, napada na predsednika republike, gospodina Aleksandra Vučića. Juče se pridružio, verovali ili ne, portal BIRN. Ja ću danas razobličiti taj list građanima Srbije da vidite sa kim ima posla Dragan Đilas i Marinika Tepić, električni zec politički. Dakle, BIRN, na koji se pozvala Đilasova potpredsednica juče, Marinika Tepić, i lažno optužila predsednika Vučića i njegovog brata Andreja i Srpsku naprednu stranku da su 2014. godine, citiram – platili sedam miliona za usluge i da to SNS nije prijavio, završen citat, što je notorna laž. Sada ćete videti ko je taj BIRN, a o KRIK-u ću drugi put, jer nemam vremena. Dakle, BIRN, na koji se poziva Marinika Tepić, je lagao, zamislite, da je bilo manipulacije oko izbora firme koja je trebalo biti zadužena za ispumpavanje vode na kopu Tamnava-Zapadno polje prilikom poplava u Obrenovcu 2014. godine. Sećate se, vi koji ste u mandatu bili, ovde diskusija u tom smislu. Te gnusne laži demantovao je tadašnji predsednik Vlade, a današnji predsednik Republike Srbije Aleksandar Vučić. Gle čuda, poštovani građani, čak je te njihove gnusne laži demantovala i Svetska banka. Je li tako, gospodo iz BIRN-a i gospodo iz opozicije? Iziđite i recite da li je istina ili ne. Ko je BIRN na koji se poziva Đilasov električni politički zec Marinika Tepić juče i blati predsednika svakodnevno i njegovog brata Andreja i iznosi laži? Balkanska istraživačka mreža Srbije je nastavljač medijske organizacije koja je bila poznata pod nazivom Institut za istraživanje o ratu i miru. U Republici Srbiji bio je poznat i po tome, obratite pažnju poštovani građani, što je objavio tekst kraljevačkog novinara Miroslava Filipovića, dopisnika lista „Danas“, „Frans-Pres“ i BIRN-a, u kojem je lažno optužio Vojsku Jugoslavije da je 1999. godine na KiM za vreme bombardovanja naše otadžbine namerno, citiram ovog novinara i BIRN, pobila najmanje 800 albanske dece manje od pet godina i njihove odsečene glave prodavala roditeljima te dece, završen citat. To su lagali. Novinar BIRN-a, na koji se poziva Marinika Tepić, politički električni zec Dragana Đilasa, bio je osuđen u vojnom sudu za klevetu i špijunažu na sedam godina. Pratite još nekoliko minuta, pa ćete videti kako su završili. Pomilovali su ga petooktobarski prvoborci Dragana Đilasa, Vuka Jeremića, Borisa Tadića i Vojislava Koštunice, tada čelnici DOS-a, a danas čelnici Saveza za Srbiju na čelu sa Draganom Đilasom. Za klevete i špijunažu, novinar Filipović je bio proglašen za internetskog novinara godine od strane zapadnih zemalja. Pratite dalje. Pomilovao ga je predsednik dr Vojislav Koštunica po službenoj dužnosti, posle žestokih pritisaka zapadnih zemalja i čelnika DOS-a, a danas čelnika Saveza za Srbiju. Čak je i tadašnji portparol SAD, Filip Riker, intervenisao u njegovu odbranu kod čelnika DOS-a i to je već i objavljeno. Doktor Vojislav Koštunica tada je rekao, obratite pažnju, citiram: „Osuđujem presudu Miroslavu Filipoviću i smatram da mu nije mesto u zatvoru.“ Podvlačim ovo što je dalje Koštunica rekao: „Istovremeno, nisam spreman da se složim sa stavom da je Filipović osuđen zbog toga što je navodno iznosio istinu.“ Završen citat, „NIN“, tada normalni list, broj 26-25, enigma Filipović, časna i čestita Ljiljana Smajlović i novinar, čini mi se da se zove još Ivanović ili Janković. Novinar Filipović je već 12. maja 2000. godine, zamislite, pušten iz zatvora zbog pritiska zapadnih zemalja i domaćih NATO prašinara, čelnika DOS-a i mnogih nevladinih organizacija. Poštovani građani Republike Srbije, gle čuda, kada je pušten iz vojnog zatvora u Nišu, verovali ili ne, ali je istina, prozivam ga sada neka kaže da li je istina, ispred zgrade dočekao ga je buketom cveća tadašnji gradonačelnik Niša, a kasnije predsednik Vlade Republike Srbije Zoran Živković. Gospodine Živkoviću, prozivam vas, da li je istina ili ne? Samo da pitam, mogu li oduzeti vreme od poslaničke grupe da završim ovo, a da kasnije ne govorim? (Da.) Hvala. Dakle, pozivam gospodina Živkovića da kaže da li su ovo tačne informacije ili ne. Filipović je postavljen za sekretara za informisanje u Vladi Zorana Đinđića kao kadar i bio je dugogodišnji član Demokratske stranke. Eto, poštovani građani, na koga se poziva Marinika Tepić i Dragan Đilas, sa kim zajednički svakodnevno danas izmišljaju laži o predsedniku Vučiću i njegovom bratu Andreju, majici Angelini, Anđelku ocu i njegovoj porodici. Poštovani građani Republike Srbije, sada ste shvatili ko je BIRN na koji se poziva, ko su Marinika Tepić i Dragan Đilas, a pozivaju se u jučerašnjoj štampi, čak i u inostranoj i domaćoj na portal BIRN. I na kraju da kažem, ima još čelnika DOS-a koji gnusne laži iznose ovih dana i uvrede. Samo ću da kažem i podsetim vas, poštovani narodni poslanici, da smo ovih dana čuli Sašu Jankovića koji je 14.09.2011. godine rekao, citiram – da su ga vrbovale strane diplomate da uđe u SNS i tako sruši Aleksandra Vučića, završen citat, jer ima problema sa srcem. Znate li ko je to još izrekao? Ja ću vas podsetiti. Ima neko ko pamti u ovom visokom domu i u ovoj državi. To je izrečeno 19.11.2011. godine od strane Boška Obradovića. Citiram: „Vučić mora na hitnu operaciju srca u SAD kako bi preživeo, baš zato sada je pravi momenat da se intenziviraju napadi na njega iz svih raspoloživih oružja.“ Završen citat. Gospodine Obradoviću, gospodine Kostiću koji si prekjuče gostovao na televiziji, da li je ovo istina ili nije? Izađite pred lice naroda i recite. Ima još od Jankovića 2021. godine šta je sve izgovarao i pretio ulicom predsedniku Vučiću gore nego što je pretio bivšem predsedniku Miloševiću. Tu imamo još nekoliko značajnih ličnosti, a među njima ovih dana svakodnevno je i dr Vesna Pešić. Ona me ne čudi, jer ona to svakodnevno radi. Ona je 19.01.2020. godine za „Večernje novosti“ izjavila, citiram: „Ako Brnabićka da ostavku, da znate da se sprema doživotni Vučić. E, nema tu bojkota, samo cev.“ Završen citat. Gospođo Pešić, pitam vas kao bivšeg profesora univerziteta, da li ste to izrekli ili ne 19.01. gospodnje 2020. godine? Dalje da ih ne nabrajam, ali dozvolite, svim novinarima, pošto ste vi, gospodine ministre, te profesije, koji iznose gnusne laži o predsedniku države, kao što su iznosili satanizaciju predsednika Miloševića, Srbije i srpskog naroda devedesetih godina i nastavili do sada, ja ću završiti samo jednim citatom. Svi oni neka kažu da li to čine ili ne, ja nemam problem da ih prozovem drugi put, ali završiću citatom Džon Svintona, bivšeg šefa osoblja u „Njujork tajmsu“, na zdravici koju je održao ispred Njujork pres kluba daleke 1953. godine. On je rekao, obratite pažnju, poštovani građani: „Posao novinara je da uništi istinu, da otvoreno lažu, da izvrću, da se klanjaju pred zlatnim teletom i da prodaju vlastitu zemlju i narod da bi zaradili hleb, svi to znaju. Mi smo oruđe i sluge bogataša“, u ovom slučaju Dragana Đilasa i Šolaka, „koji su iza kulisa, mi smo marionete, oni vuku konce, a mi plešemo.“ Dodaje dalje: „Naš talenat, naše mogućnosti, naš život, vlasništvo su drugih ljudi.“ Gospodo novinari, vi koji svakodnevno pljujete po državi, po predsedniku države, po njegovim roditeljima, i nekim uvaženim narodnim poslanicima, ako ste imali priliku dr Orliću i dr Martinoviću ovih dana, ja vas pitam – da li se nalazite u ovim citatima? Zadnji citat: „Mi smo intelektualne prostitutke“, završen citat, rekao je Džon Svinton, bivši šef osoblja u „Njujork tajmsu“, na zdravici daleke 1953. godine. Sa punim ponosom, gospodine ministre, kažem da se vi ne nalazite u ovom citatu, jer ste bili častan, čestit, čestito vršili svoj posao i danas se zbog toga napadate. Na kraju, dok Dragan Đilas, Boris Tadić, Vuk Jeremić svakodnevno, Marinika Tepić, izmišljaju neistine o predsedniku Republike, njegovoj porodici, njegovim roditeljima, o čemu sam govorio pre dva dana, u koordinaciji sa pojedinim faktorima van naše zemlje, dotle naš predsednik Aleksandar Vučić sve jače i jače, zajedno sa građanima Republike Srbije, sprovodi politiku mira, politiku bezbednosti naše zemlje, politiku zdravlja svih naših građana, politiku ubrzanog ekonomskog napretka i ubrzanu modernizaciju Republike Srbije, a kako znam često reći, a motor te ubrzane modernizacije Republike Srbije je naš predsednik Aleksandar Vučić. Na kraju, poštovani građani, poštovani roditelji đaka, poštovani studenti, moji bivši studenti, moji bivši đaci, kolege profesori, vakcina, vakcina, vakcina. Molim vas, kao Boga vas molim, kao prosvetar dugogodišnji, koji živi za decu, vakcina, vakcina, studenti, omladino, vakcina. To je isto kao da ja ustanem pred studente i da kažem – gospodo studenti, ne dolazite na fakultet. Tako i pojedini lekari antivakseri govore svojim pacijentima. Imam slučajeva bivših studenata, čitave porodice su sada u teškoj situaciji jer su antivakseri, kao što je Mila Alečković, i da ih ne nabrajam, prozivao sam ih ovde. Imate li malo morala i malo nesebičnosti? Nemojte biti sebični. Vodite računa o svojoj deci, deci svih građana Republike Srbije. Još jednom, kao profesor, kao pedagog dugogodišnji, molim vas i zaista vam klečim, roditelji, vakcinišite svoju decu i kontrolišite. Zadnji primer, prekjuče idem autobusom, kako Beograđani znaju svakog dana, gradskim, majka dovodi učenicu 8. razreda, nosi masku do ulaza u autobus, da ne kažem broj, ona se, brižna majka okreće, dete ulazi u autobus, skida masku. Dolazi u školu od prvog do četvrtog razreda, svi nose masku. Znate zašto je to? Isterali smo vaspitanje i obrazovanje 2000. godine, kada je DOS došao na vlast. Vratili smo to donekle, ali trebaće još mnogo truda, kako danas neko reče, mnogo truda, jer taj posao prosvetnog radnika je jako težak, kao rudara, raditi da to stavimo na svoje mesto. U to ime, živeo naš predsednik, živela Srbija.
Zahvaljujem, profesore Atlagiću. Mislim da je bilo neophodno da ovo svi čujemo, zato sam i imao u potpunosti razumevanja. Hvala i narodnim poslanicima na tome. Prelazimo na listu govornika. Prvi na listi govornika je predstavnik poslaničkog kluba Stranke pravde i pomirenja Samir Tandir. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine Krkobabiću, koleginice i kolege narodni poslanici, građanke i građani, poštovani ministre, poštovani predstavniče Ministarstva, danas govorimo o Zakonu o muzejskoj delatnosti. Ovde imamo tehničke ispravke i Stranka pravde i pomirenja, kao najjača bošnjačka stranka u Republici Srbiji, u danu za glasanje podržaće ovaj zakon i sve zakone o kojima smo u plenumu diskutovali ove nedelje. Sama izmena Zakona je tehničke prirode i tiče se onoga ko može biti direktor, v.d. direktor, odnosno rukovodilac muzeja. Ono što je osim stručnih kompetencija jako važno i u načelu hoću da kažem jesu te menadžerske sposobnosti. Znači, onog trenutka kada vi završite određenu školu, postanete ili ekonomista ili pravnik ili kustos ili arheolog, to samo znači da u određenoj oblasti ste dobili određeno stručno znanje i za to imate diplomu. Međutim, biti direktor, biti menadžer je nešto mnogo više i to zahteva određene ljudske sposobnosti, organizacijske sposobnosti, jednu ljudsku širinu, diplomatske sposobnosti itd. To je na Ministarstvu, to je na lokalnim samoupravama, svima onima koji nekog u određenom trenutku kandiduju i predlažu da imaju to u vidu. Jer ništa nije dobro kao što bi moglo da bude, pa i u kulturi. Hoću da kažem da potpuno podržavam uspostavu privatnih muzeja. To je nešto što je jako interesantno, da imamo situaciju da su privatni muzeji jako posećeni, da oni ostvaruju određeni profit ili dobar profit, da investitori, ljudi prepoznaju šansu u tome. To je nešto što je jako dobro i za našu zemlju, jer ona se pojavljuje na mapi i sa takvom ponudom na kulturnoj je i turističkoj mapi, međutim, imamo situaciju da pojedini državni muzeji kaskaju, kao što smo čuli i od drugih kolega, imaju problem u funkcionisanju do te mere da određene postavke naprosto nestaju i da se onda pojavljuju na crnom tržištu i to je nešto čemu moramo stati na kraj, a staćemo na kraj onog trenutka kada stručne, kompetentne i sposobne ljude koji znaju šta je pravi domaćin, a direktor je domaćin određene ustanove, u ovom slučaju muzeja, kulturne ustanove, budemo postavili na takve pozicije. Muzeji su svakako jako važni. Oni nam govore o našoj istoriji, oni nam govore o našoj kulturi i civilizaciji, ali nam jasno i nedvosmisleno daju putokaze za budućnost i zato su važni zbog naše dece. Jako je i to se takođe u diskusiji spomenulo važno da zakonodavac obrati pažnju, mi danas u rubnim opštinama naše zemlje i u unutrašnjosti imamo problem ne da nađemo kustosa i arheologa, mi imamo problem da nađemo diplomiranog pravnika sa položenim pravosudnim ispitom koji će obavljati funkciju npr. opštinskog pravobranioca. Znači, mi imamo problem u našoj zemlji kvalifikovane radne snage, a ne kadrova. Problem kadrova je globalna jedna priča i SAD imaju problem sa kadrovima, a ne mi. Zato je jako važno kada usvajamo zakone, kada donosimo te propise da znamo kako ćemo ih primenjivati i u Crnoj Travi, u Sjenici, u Tutinu, u Prijepolju, a ne samo ovde u Beogradu. Ono što hoću da kažem jeste da se ponekad desi da se u procesu restitucije, imam jedan takav primer, pojavljuju muzeji. Znači, muzeji i sve druge kulturne ustanove, oni su važni partneri, ali oni ne mogu obavljati funkciju verskih zajednica. Znači, ono što je vlasništvo verske zajednice bilo mora se njoj vratiti, bez obzira da li se radi o islamskoj zajednici, SPC ili katoličkoj ili jevrejskoj zajednici, muzej se ne može javljati da on bude nosilac vlasništva, on samo u procesu restauracije, svakako je nezaobilazan faktor. Ovde govorim konkretno o primeru povraćaja Vakufske parcele Musala, u Prijepolju i ono što od nadležnih organa, Agencije za restituciju očekujem da se taj prostor koji je od izuzetne duhovne važnosti za sve muslimane, u Republici Srbiji, vrati islamskoj zajednici. Ono što hoću da istaknem, jeste da, na primer u Sarajevu imamo muzej Valtera, a kao što znamo Vladimir Perić Valter, jeste iz Prijepolja. Ono što očekujem od predstavnika ministarstva, jeste da pokrenemo i podržimo lokalne inicijative da Prijepolje dobije taj muzej i moramo permanentno raditi na boljem povezivanju politike, razvoja turizma i naših kulturnih bogatstava, pogotovo ovde, naveo sam primer Valtera, znamo koliko je on popularan u Narodnoj Republici Kini, koliko turista dolazi da poseti naše krajeve i sada većinu njih da upitate oni misle da je Valter iz Sarajeva, a kao što znamo samo je on u naslovu filma. Jako sam zadovoljan što ste vi, ministre i hoću da iskoristim tu priliku danas ovde, Sjenica, opština Sjenica nema muzej i kada govorimo o demografskoj politici, kada govorimo o pokušaju da taj točak vratimo i da zadržimo mlade i u unutrašnjosti, rubnim opštinama, ovde govorim o sandžačkim opštinama, svaka opština u Sandžaku ima direktan i u našoj, naravno zemlji, većina opština iz unutrašnjosti ima direktne linije ka zapadnoj Evropi. Pozvaću vas da posetite te opštine, opštinu Prijepolje i opštinu Sjenica. Vaši saradnici su dolazili, ali ja očekujem da vi dođete i da vidimo šta je politika vašeg ministarstva, da učinimo nešto, jer bojim se da ako sada ovu priliku propustimo, da druge neće biti. Znači, moramo da radimo na decentralizaciji. Svaka čast, Beograd je glavni grad, ali evo, ljudi u Sjenici nemaju muzej, a oni hoće i pozorište, hoće i muzej, hoće i sportske događaje, znači nešto što bi njihov život učinilo kvalitetnim da, zapravo znaju zašto oni treba tu da ostanu da žive i zasnivaju svoju porodicu. U danu za glasanje podržaćemo zakon. Hvala vam.
Zahvaljujem, uvaženom narodnom poslaniku. Sledeći je predstavnik poslaničkog kluba JS, uvaženi magistar Đorđe Kosanić. Izvolite.
Poštovani ministre, sa saradnikom iz Ministarstva, poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Predlog zakona o izmenama Zakona o muzejskoj delatnosti i kako je moj uvaženi kolega, Života Starčević, kao ovlašćeni, ispred poslaničke grupe JS danas već rekao, a ja ću samo ponoviti, da će poslanička grupa JS u danu za glasanje, podržati pomenuti Predlog zakona o izmenama Zakona o muzejskoj delatnosti. Na samom početku, kada govorimo o muzejima, o muzejskoj delatnosti, sa druge strane o muzejskoj građi, treba reći da oni predstavljaju instrument za čuvanje naše bogate tradicije i nacionalnog identiteta. Ništa novo ministre neću reći, ako kažem, sa jedne strane da bez toga ne možemo da razumemo ni našu prošlost, ne možemo da razumemo ni našu sadašnjost, ali složićete se, ne možemo da razumemo ni našu budućnost. Muzeji su riznica našeg kulturnog blaga, deo obrazovnog procesa svih sadašnjih, ali svakako i budućih generacija. Iz tog razloga, moram da kažem, za svaku pohvalu je ono što je uradilo Ministarstvo kulture, u prethodnom periodu. Dakle, jedan od prvih važnih odluka je bila da se ustanove, da kažemo da ustanove kulture dostave i urade popis i reviziju. Prav istina je da mi praktično u Srbiji i ne znamo kakvim kulturnim blagom raspolažemo, znači nismo svesni toga. Sa druge strane, ministri, i tu ćete se složiti sa mnom, da u našoj zemlji postoji ogroman potencijal za razvoj kulturnog turizma. Kao, što sam rekao na samom početku, Srbija je zemlja muzeja, sa druge strane geografski položaj Srbije, zatim bogate i burne istorije, koju Srbija ima, ali svakako i specifičnost naših regiona, a sa druge strane specifičnost kulturne ponude koju Srbija ima. Verovatno bi trajalo u nedogled, kada bi sada počeo da brojim kulturno blago Srbije, ali sa druge strane zaključak je svakako samo jedan, da postoji ogroman potencijal. Srbija svakako mora da radi na atraktivnosti svoje kulturne ponude. Inače, muzeji odavno u svetu nisu privilegija, da kažem, visoke klase i elita, danas su dostupni svima, ali ono što nas odvaja, da kažem od svih ostalih, jeste da u Srbiji muzeji, ulaznica u muzeje nije skupa. Kada to kažem imam u vidu kako to stoji u svetu, pa evo, reći ću, ulaz u palatu Dvoranu oružja u Moskvi iznosi 40 eura, ulaznica za muzej austrijske carice Elizabete u Beču je 20 evra, ili recimo, Mocartova rodna kuća u Salzburgu obilazi se za 12 eura. Ministre, zaista zvuči u najmanju ruku neverovatno kada čujemo sve ovo, da toliko vremena nismo bacili akcenat na ovu važnu oblast, nismo razumeli kakvo kulturno blago Srbija poseduje. Trebalo nam je blizu pola veka da donesemo jedan ovakav zakon o kulturnoj delatnosti, tačnije, čini mi se još 1977. godine u tadašnjoj Jugoslaviji je donete zakon koji je definisao oblast o muzejskoj delatnosti. Pre izvesnog vremena, tačnije u aprilu mesecu, donet je zakon koji govori o muzejskoj delatnosti, dakle prvi u istoriji Republike Srbije i pomenuti zakon je, kako ste vi rekli, na snazi o 16. aprila i biće u primeni od 17. oktobra 2021. godine. Izmene Zakona o muzejskoj delatnosti koji su danas pred nama, tiču se eto, samo da kažem, promena što se tiče usaglašavanja dva zakona, jedan je Zakon o kulturi, drugi je Zakon o muzejskoj delatnosti i te izmene se odnose na deo zakona kojim se regulišu uslovi koje treba da ispunjava kako direktor tako i vršilac dužnosti direktora. Ono što je ovde važno, sadašnja rešenja imala su mnogo problema u praksi. Tako da recimo u jednom gradu mogli smo da postavimo direktora na nekog muzeja i da definišemo Zakon o muzejskoj delatnosti, a u drugom gradu, direktora, da kažem slične ustave to jest muzeja, i da definišemo Zakon o kulturi koji predviđa pet godina rada u kulturi, sa druge strane visoku stručnu spremu ali isto tako sve ostalo je definisano statutom te firme. Donošenjem ovog zakona više nećemo imati probleme sa tim, usaglasićemo oba zakona i neće biti problema u praksi. Na samom kraju, još jednom da kažem da će poslanička grupa JS u danu za glasanje podržati pomenuti predlog zakona o izmenama Zakona o muzejskoj delatnosti. Hvala vam.
Zahvaljujem. Sledeći na listi Justina Pupin Košćal. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani predstavnici Vlade, kolege narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, pre nekoliko meseci usvojili smo Zakon o muzejskoj delatnosti kojim se prvi put posebno reguliše delatnost muzeja kao ustanova kulture. Muzeji čuvaju istorijska svedočanstva o postojanju naroda. Muzeji su čuvari istorije, tradicije i kulture, čuvari kulture sećanja na istorijske događaje i znamenite ličnosti koje su obeležile našu prošlost, zato je važno pitanje čuvanja i zaštite muzejske građe i muzejskih predmeta koji su deo našeg dragocenog nematerijalnog kulturnog nasleđa. Iako je danas reč o pravno-tehničkoj izmeni Zakona o muzejskoj delatnosti, iskoristila bih priliku da skrenem pažnju na značaj muzeja posvećenih znamenitih ličnostima naše istorije, a takvih ličnosti Srbija ima mnogo, neke od njih su jedinstvene i neponovljive. Nije samo kulturno-istorijsko nasleđe naših predaka, naše ogromno bogatstvo i obeležje našeg nacionalnog identiteta, to su upravo i znamenite ličnosti. Danas muzeji čuvaju dokumenta o njihovom životu i radu, o njihovoj ulozi u srpskoj i svetskoj istoriji, jer mnogi su ne samo naše već i svetske poznate ličnosti koje su menjale svet i ostavile pečat svog rada na razvoj čitavog čovečanstva. Pre svega mislim na tri srpska velikana svetske nauke, Mihajla Pupina, Nikolu Teslu i Milutina Milankovića i na način na koji mi kao narod i država čuvamo svedočanstvo o njihovom životu i doprinosu svetskoj nauci. Oni jesu ponos Srbije, oni su proneli slavu Srbije u svetu još u svoje vreme. U Beogradu postoji muzej Nikole Tesle, osnovan još 1952. godine i njega godišnje poseti više desetina hiljada turista koji se kroz muzejsku građu upoznaju sa Teslinim naučnim dostignućima. S druge strane, Mihajlo Pupin i Milutin Milanković, dva naša poznata i svetski priznata velikana nauke nemaju svoje nacionalne muzeje. Doduše, u rodnom Idvoru postoji muzejski kompleks posvećen Mihajlu Pupinu, koji ih čine rodna kuća Mihajla Pupina, stara škola u kojoj se nalazi muzejska postavka i Narodni dom Mihajla Pupina koje je njegova zadužbina u Idvorcima. Ovu muzejsku postavku u staroj školi koja je izgrađena još 1843. godine izradio je Muzej Vojvodine iz Novog Sada 1979. godine i od tada se ona nije menjala. Postavka prikazuje životni put velikog naučnika od prvog saznanja o svetu u roditeljskom domu do priznanja i slave za svoja naučna dostignuća, kako u Americi tako i u otadžbini. Činjenica je da Pupinovo rodno mesto čuva uspomenu na svog najpoznatijeg Idvorca, ali isto tako činjenica da finansijske moći ove lokalne zajednice nisu dovoljne da se održava prilično oronula zgrada muzeja stara gotovo 180 godina, da se brine o svim eksponatima i sadržajima, o njihovo zaštiti i promociji. Uverena sam da se svi slažemo da muzej posvećen Mihajlu Pupinu treba da bude podržan i od strane pokrajinskih i od strane republičkih vlasti. Mihajlo Pupin nije bio samo naučnik, on je bio inovator, počasni doktor 18 univerziteta u SAD, jedan od osnivača NASE po kome jedan krater na Mesecu nosi ime, nosilac Pulicerove nagrade za autobiografiju, veliki srpski patriota, najveći srpski lobista svih vremena i Generalni konzul Srbije u Njujorku za vreme Prvog svetskog rata, veliki pobornik pravoslavlja i svetosavlja, zadužbinar i ktitor brojnih crkava i zadužbina. Mihajlo Pupin je zaslužan i za to što se 28. jula 1918. godina srpska zastava vijorila na Beloj Kući. Budimo ponosni na njegovu ulogu u svetskoj nauci, ali i njegov patriotizam i njegovu ljubav prema Srbiji i srpskom narodu, koji je iskazivao na svakom koraku. Mihajlo Pupin zaslužuje da njegova otadžbina na dostojan način čuva svedočanstvo o njegovom životu i naučnim dostignućima. Dug prema Pupinu, kao i prema ostalim srpskim velikanima ne treba da ostane samo na povremenim sećanjima ili samo na osećanju ponosa. Dug prema njemu je, pre svega, briga o čuvanju i predstavljanju budućim generacijama originalnih dokumenata arhivske i muzejske građe o njegovom životu i radu. U tom smislu država treba da preuzme brigu o muzejskom čuvanju svega što je vezano za Pupina uz opštinu Kovačica, Idvor i pokrajinske vlasti i država Srbija bi trebala da se uključi u finansijsku podršku rekonstrukcije i održavanja ovog značajnog muzejskog kompleksa. Mihajlo Pupin je rođen 9. oktobra 1854. godine. Za dva dana biće 167 godina od njegovog rođenja. Za tri godine, odnosno 2024. obeležavaće se jubilej 170 godina od rođenja Mihajla Pupina. I to je prilika da skrenemo pažnju na istorijsku ulogu Pupinovog dela, ali i da mu se na dostojan način odužimo. Zato bih iskoristila priliku da predložim da se razmotri mogućnost da se u naredne tri godine iz budžeta Republike izdvoje određena sredstva kojima bi se rekonstruisala, odnosno sanirala zgrada stare škole u Idvoru, koja za dve godine obeležava 180 godina i sama je po sebi istorijska vrednost, a u kojoj je muzejska postavka posvećena Pupinu. Na taj način bismo se odužili Mihajlu Pupinu za sve ono što je uradio za Srbiji, jer složićete se da bi za našu državu i narod bila neprilično da se 170 godina od rođenja Mihajla Pupina obeležava u ruiniranoj i zubu vremena izloženoj staroj školi. Takođe smatram da Mihajlo Pupin zaslužuje da ima spomenik u Beogradu, u našem glavnom gradu, u najvećem turističkom centru Srbije, gde je i primereno da ovakav velikan nauke, zajedno sa Teslom, i Milankovićem ima spomenik. U znak zahvalnosti srpskog naroda i njihovih ličnosti, njihovom delu, zahvaljujući kome je Srbija bila priznata i poznata širom sveta. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem uvaženoj narodnoj poslanici. Sledeća na redu je Adrijana Pupovac, iz poslaničkog kluba Aleksandar Vučić – za našu decu.
Zahvaljujem, uvaženi potpredsedniče, gospodine Krkobabiću, poštovani ministre sa saradnikom, koleginice i kolege narodni poslanici, i na prvom mestu cenjene građanke i građani Republike Srbije. Pred nama je izuzetno važan predlog zakona o izmeni Zakona o muzejskoj delatnosti, imajući u vidu činjenicu, da državu čini sistem, a da sistem čine ljudi, i da jedino pravi ljudi na pravim mestima mogu očuvati značajno kulturno i istorijsko nasleđe u Republici Srbiji. Ovim izmenama izbeći će se dosadašnji problemi koji su se aplikovali u praksi i umesto dopunskih uslova, koji su se utvrđivali statutima u ustanovama, zakon će biti jednak za sve, tako da će se direktori i vršioci dužnosti direktora, birati u skladu sa izmenama Zakona o muzejskoj delatnosti, i moraće ispunjavati uslove utvrđene odredbama zakona kojima se utvrđuje oblast kulture. Imajući u vidu činjenicu da je Zakon o kulturi krovni zakon mnogih zakona, pohvalila bih gospođu ministar Maju Gojković, na velikoj agilnosti i doprinosu, kvalitetnoj izmeni pratećih zakona i njihovoj, sada već izvesnoj realnoj budućoj implementaciji. Koliko je bitno ko će biti na čelu muzejske ustanove u Boru, govori i činjenica da je jedan od najlepših antropogenih turističkih vrednosti Borskog okruga, upravo Muzej rudarstva metalurgije u Boru, koji predstavlja jednu savremenu i modernu, opremljenu, i muzeološki kompletnu ustanovu. Muzej raspolaže velikim brojem eksponata, koji su razvrstani kroz arheološku, etnološku i istorijsku, umetničku, tehničku i minerološku zbirku i obuhvata period od 4500 godina pre nove ere, pa sve do kraja 20. veka, nove ere. O sponi rudarstva i kulture govori stalna postavka koja obuhvata kvizicije, koje su usmerene na upoznavanje sa istorijatom rudarstva i metalurgije, na terenima severoistočne Srbije. Rudarske i metalurške alatke, korišćene su u rudarstvu od praistorije do danas, kao i mnoštvo interesantnih predmeta, vezanih za rudarsku kulturu stanovništva Bora i okoline, od 1903. godine, kada je otvoren Borski rudnik, pa sve do dolaska našeg najvećeg investitorskog partnera, kineske kompanije „ZiĐin“. Kada smo kod kulture, ne mogu a da ne spomenem prethodna dešavanja i da kao majka, ćerka, žena ne pružim punu podršku kulturnoj pristojnoj i dostojnoj poštovanja ženi, koja svojim ponašanjem u svoje ime nosi epitet jedne od najvećih dama u Republici Srbiji, majci predsednika Aleksandra Vučića, gospođi Angelini Vučić. Sagledavajući celokupnu političku situaciju, uprkos pojedincima koji lažima žele drugačije da je prikažu, sigurna sam u to, kao što sam bila i 2008. godine, kada sam još sa dva poverenika osnovala SNS, u Boru, da će naše nepoznavanje imena supružnika, roditelja, dece, naših političkih, neću reći protivnika, već ću reći oponenata, kako na lokalnom nivou, tako i u Republici, građani znati da nagrade i da će na izborima kazniti nekulturu kako bi se još lagodnije valjali u blatu primitivizma, tamo gde joj je mesto, iza svih kulturnih dešavanja, van parlamenta i iza svih institucija koje su dostojne poštovanja kulturnog čoveka. U to ime, živeo naš predsednik Aleksandar Vučić, živela SNS sa svojim koalicionim partnerima i živela pristojna Srbija.
Zahvaljujem uvaženoj narodnoj poslanici. Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnikom, poštovane kolege narodni poslanici i poštovani građani Srbije, sa čim se prvo susretnete u novom gradu? Šta ostavi utisak na vas? Ljubaznost ljudi, čistoća ulica, uređenost uskog gradskog jezgra i naravno, muzeji. Neretko smo se nonšalantno ponašali prema svojoj istoriji. Neretko mnogi ne znaju da cene ono što je staro vekovima. Ko god da je putovao po inostranstvu zna kako se stranci ophode prema svojim starinama. Na osnovu onog prikazanog muzejima stičemo poštovanje prema određenom narodu. Pitala sam se, na primer, na Krfu, da li iko od stranaca poseti muzej o Golgoti, koju su prošli Srbi, a mnogi i preminuli prelazeći preko Albanije. Vrlo je loše obeležena ta kuća muzej u kome su izložene fotografije, predmeti koji svedoče o stradanju našeg naroda. Mi Srbi znamo za Vido i obavezno posećujemo to mesto stradanja, ali je cilj da to vide i stranci, jer njihovi preci su ti koji su bili na drugoj strani. Jedini način jeste uspostavljanje saradnje između Ministarstva kulture Grčke i Ministarstva kulture Srbije, i da putokazi do muzeja i ostrva Vido budu transparentniji. Navešću još jedan slučaj. Prisustvovala sam divnom i poučnom predavanju doktorki Jasmine Ćirić, docenta na Filološko-umetničkom fakultetu u Kragujevcu, u okviru Dana kulturne baštine sa temom - srednjovekovno kulturno nasleđe je u opasnosti, nasleđe celog čovečanstva. Ona je iznela primere zadužbine Stefana Nemanje i cara Dušana. Preko 50 manastira je sačuvano srpskih srednjovekovnih zadužbina Nemanjića na teritoriji Severne Makedonije. Mnogi manastiri ne mogu da se vide, jer su zatvoreni i pristup zabranjen, ali se prekrivaju freske srpskih zadužbinara ili prekraja istorija stavljanjem drugih imena ispod fresaka. Bila sam zatečena ovim predavanjem i saznanjem sa dokumentovanim slikama i argumentima, doktorke Jasmine Ćirić koja izučava ovo godinama. Veliki problem je očuvanje ovih svetinja koje jedino mogu da urade srpski restauratori i ikonopisci. Naša obaveza je prema precima, ali i našoj pravoslavnoj crkvi i veri da sprečimo dalje uništavanja i propadanje fresaka. To možemo uraditi jedino inicijativom i boljom saradnjom, takođe između Ministarstava kulture Srbije i Severne Makedonije. Iskoristila bih priliku pošto je Zakon o muzejima u proceduri, ali naravno, žao mi je i što tu nije ministarka Maja Gojković u Skupštini da čuje ovo o čemu pričam, jer je ona započela mnoge zaboravljene teme. Još kao predsednica Skupštine ona je pokrenula pitanje posledica NATO bombardovanja i tada je formirana Komisija za utvrđivanje i istraživanje posledica NATO bombardovanja. U skorije vreme, evo, sada 15. septembra ove godine smo usvojili Zakon o upotrebi srpskog jezika u javnom životu i zaštiti očuvanja ćiriličnog pisma, a izmena Zakona o muzejskoj delatnosti nije manje bitna, jer uključuje istraživanje, prikupljanje, dokumentovanje, zaštitu, sprečavanje štetnih uticaja, obezbeđivanje uslova za čuvanje, vrednovanje, edukaciju javnosti, ali i naravno, uvođenje jedinstvenog informacionog sistema u cilju efikasnijeg čuvanja, korišćenja i prezentaciju muzejske građe. Na kraju bih rekla svoja zapažanja obilazeći gradove po Srbiji, kao što sam na početku rekla, jedan od utisaka koje neko ima o nekom gradu su, naravno i muzeji, a većina gradova ih ima. Osim eksponata su vrlo važni i ljudi koji tu rade. Najveći broj tih kustosa, ovom prilikom ne želim da imenujem ni muzeje, ni te gradove, mrzi ih da pričaju, da objasne, zatim uključe rasvetu ili virtuelne prikaze tamo gde oni postoje, puštaju vas da sami tumarate po muzeju dok on igra igrice na kompjuteru i treba da vam bude neprijatno što ste ih prekinuli u doručku ili u telefoniranju. Obeležja eksponata su često pocepana i tu je dovoljna dobra volja da se zamene etikete ili sijalice. Ovde se mora pooštriti kontrola. Zbog toga ovo i govorim. Na čelu muzeja moraju biti menadžeri koji će aktivno sarađivati sa turističkim organizacijama u tim gradovima i sa Turističkim savezom Srbije, sa opštinama i školama, a ne naučnici, arheolozi koji su u nekom svom svetu, naravno ima i tu divnih, izvrsnih menadžera. Vrlo je važno prosvetljenje građana, a posebno dece, jer je važna povezanost sa školama da što ranije saznaju šta je to što ima njihov grad i po čemu je specifičan. Ako im se to lepo prezentira znaće bolje da cene i da čuvaju svoj grad. Na primer, muzej u Mladenovcu koji je istureno odeljenje grada Beograda, jako sam bila presrećna kada je posle deset godina restauriran i ponovo proradio, ima nedovoljno zaposlenih, tu je samo jedan zaposlen, a to znači u stvari da je i nedovoljno za kvalitet rada tog muzeja. Predlažem, takođe da se uvede nn lice, kontrola, koja će ići po muzejima i zapisivati utiske šta promeniti ili koga radi adekvatnog poboljšanja usluge, kao to što imaju, znate i sami, banke. Ovo su sve dobronamerne sugestije radi podizanja muzejske delatnosti na nivo kakav zaslužuje. Inače, zaista apsolutno podržavam sve ove izmene zakona o muzejima, uz opasku i drugih kolega ovo je trebalo biti mnogo ranije. Ove izmene su više nego neophodne kako bi zaista muzejska delatnost bila podignuta na viši nivo. Zahvaljujem svima na pažnji.
Zahvaljujem se uvaženoj narodnoj poslanici. Reč ima narodni poslanik Luka Kebara. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Uvaženo rukovodstvo Narodne skupštine Republike Srbije, uvaženi ministre Mitroviću sa saradnikom, dame i gospodo narodni poslanici, drage građanke i građani Srbije, na današnjoj sednici Narodne skupštine Republike Srbije govorimo o izmenama Zakona o muzejskoj delatnosti. Ovaj Zakon je jako bitno, naime ove izmene Zakona se tiču određenih promena u normativnom smislu, odnosno usklađivanja sa onim normama koje su deo Zakona o kulturi. Ovde se radi o određenim izmenama u kojima su propisani određeni zahtevi da bi neko postao direktor muzeja. Sve to imamo u Zakonu o kulturi. Znači, radi se o jednom, da kažem, tehničkom usklađivanju sa tim važnim Zakonom o kulturi, kako u praksi ne bi došlo do primene različitih odredaba jednog ili drugog zakona. Inače, Zakon o muzejskoj delatnosti je samo jedan od primera kako Vlada Republike Srbije i predsednik Aleksandar Vučić deluju u pravcu očuvanja naše kulture, naše tradicije i našeg identiteta, očuvanje ćirilice, obnova muzeja, izgradnja spomenika Stefanu Nemanji, dovršetak radova na Hramu Svetog Save, ulaganje u filmove koji govore o stradanju srpskog naroda samo su neki od tih uspešnih indikatora, odnosno rezultata politike Srpske napredne stranke, politike napretka, politike progresa. Ali, vi sa jedne strane imate upravo to, zalaganje, trud i rezultate Vlade Republike Srbije, predsednika Aleksandra Vučića, a sa druge strane, nažalost, imate određeno delovanje pojedinih pripadnika tajkunskog žutog režima, ljudi koji su devastirali ovu državu. Moram da se osvrnem na prošlonedeljna dešavanja, jer sam zaista šokiran i zgrožen, mogu tako da se izrazim sa tim nekim dešavanjima. Naime, prostačko vređanje predsednika Republike Aleksandra Vučića od strane Đilasovog „novinarčića“, kvazi novinara, čoveka koji je od Pravnog fakulteta video samo pauzu između časova predavanja i časova vežbi i takav kvazi novinar, kvazi pravnik u sred svoje emisije vređa majku predsednika Aleksandra Vučića. Zamislite samo ovu situaciju da je jedan funkcioner, aktivista, član, bilo ko iz Srpske napredne stranke opsovao majku Đilasu, Jeremiću, Aleksiću, Mariniki Tepić ili bilo kom drugom pripadniku tog tajkunskog režima? Zamislite samo da je izgovorio tako gnusne reči, tako gnusne, prostačke, kafanske uvrede? Pa, ja mislim da bi se svi mogući zaštitnici slobodnih medija, razna udruženja, razne organizacije, svi bi se obrušili na nas i rekli bi da smo, maltene, u nekoj diktaturi. Potom, Lutovac, koji za sebe tvrdi da je istaknuti pripadnik neke elite, demokratske elite, on u svom jednom citatu na Tviteru kaže da je taj Đilasov novinarčić ostao nedorečen. Pa, na šta je on mislio? Da li je trebao taj Đilasov novinarčić onda da opsuje… Znači, nije dovoljno onda što je opsovao majku, već je trebao da opsuje i oca, i brata, i sinove i kćerku predsednika Aleksandra Vučića, da bi ovaj Lutovac bio zadovoljan? Pa, na šta to liči? Na šta to liči? Potom, sin funkcionera Jeremićeve partije demolira prostorije GO SNS u Novom Sadu. Zamislite ovu situaciju da je jedan bilo koji član SNS otišao ispred prostorija Đilasove ili Jeremićeve partije i da je jednim kamenom pogodio vrata od tih prostorija? Pa, ja mislim da bi nas bombardovali. Mislim da bi se svi obrušili na nas, proglasili bi nas za nekakav diktatorski režim, za nekakav totalitarni, autoritarni režim. Mislim da bi Srbija bila, maltene, poistovećena sa Severnom Korejom. Zamislite samo tu situaciju. Onda funkcioner Đilasove partije preti da će srušiti vlast na ulici i da će svaki njihov član loviti po jednog naprednjaka. Ljudi, ja mislim da su ove reči, ove intencije, ova namera tog Đilasovog funkcionera eklatantni primer fašizma. To je čist fašizam. Dakle, vi pretite da ćete na ulici loviti, doslovce, po jednog svog političkog protivnika. Da li je ikada i jedan funkcioner, aktivista, član SNS izgovorio takve monstruozne stvari Đilasu, Jeremiću, Tadiću i ostalima? Nikada nam ne bi palo na pamet da radimo takve stvari, a taj Đilasov funkcioner, onako, bez ikakvih skrupula izgovara najstrašnije, najmonstruoznije uvrede i pretnje na naš račun i niko to ne osuđuje. Ove grozne stvari se ne smeju dešavati i više se neće dešavati. Pristojna Srbija, Srbija napretka, Srbija progresa će pobediti. Živeo naš predsednik Aleksandar Vučić! Živela Srbija!
Zahvaljujem narodnom poslaniku Kebari. Sledeća je na listi uvažena narodna poslanica Milica Dačić.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvažene kolege i koleginice narodni poslanici, uvaženi predstavnici Vlade i pre svega dragi građani Srbije, opet govorimo o jednom zakonskom aktu iz oblasti kulture, izmenama i dopunama Zakona o muzejskoj delatnosti koji smo, svi se sećamo, izglasali u aprilu mesecu ove godine. To je bio prvi specijalizovani zakon nakon 50 godina koji smo doneli u ovoj oblasti. Saglasna sam, naravno, da je ova izmena neophodna kako bi se otklonile bilo kakve nedoumice po pitanju različitog tumačenja između Zakona o kulturi i Zakona o muzejskoj delatnosti i u danu za glasanje, naravno, daću podršku ovom predlogu. Međutim, dozvolite mi da, kada govorimo o ovoj temi, temi kulture, napravim jedan osvrt na izvanrednu vest koja je za sve nas koji dolazimo iz Čačka pristigla juče iz Ministarstva kulture i informisanja. Na konkursu koji je prvi put raspisan u ovoj godini, dakle, u godini kada je na čelu Ministarstva gospođa Maja Gojković, grad Čačak je proglašen za prvu nacionalnu prestonicu kulture za 2023. godinu. Time je grad iz koga dolazim, grad bogate istorije, kulture i umetnosti, grad sporta, grad Ovčarsko-kablarske klisure, Vladislava Petkovića Disa, majora Gavrilovića, Vojvode Stepe i moram da naglasim Nadežde Petrović, jer ona, pored toga što je bila čuvena slikarka, humanistički radnik, književnica, bila je i veliki borac za ženska prava, dobio potvrdu i blagoslov za svoja kulturna nastojanja i podvige, ali i ubrizgavanje u krvotok grada jedne nove vizije, jer će, pored programskog sadržaja, od države za ovu namenu biti opredeljena oko 300 miliona dinara, a sam grad će opredeliti preko 100 miliona. Muzejski kompleks u srcu grada koji krasi konak Jovana Obrenovića će dobiti nove kapacitete za bezbednu postavku svog istorijskog blaga, a Čačak i Srbija će dobiti i prvi muzej košarke, jer to Čačak, a pogotovo Srbija sa svojim velikim košarkaškim imenima duguje herojima ovog sporta. Naravno, ja ću ovde i čestitati kulturnim radnicima i rukovodstvu grada Čačka koje je i najviše zaslužno što je Čačak dobio ovako laskavu titulu, jer je mnogo toga učinjeno na polju kulture u prethodnim godinama. Međutim, sve ovo što se dešava u Čačku i dešavaće se u narednim godinama, dešava se u čitavoj Srbiji. Srpska napredna stranka, čije pripadnike, kada hoće da ih omalovaže, nazivaju krezubima, sendvičarima i ostalim vređajućim terminima, jako je dobro razumela onu čuvenu Čerčilovu opservaciju na situaciju pred napad Hitlera na Britaniju, kada su ministri većali sa kog će izvora prebaciti sredstva za odbranu i kada su neki predložili da to učine sa pozicije kulture, na šta je ovaj čuveni političar rekao – a šta ćemo onda da branimo. Zato je jako bitno što je ovaj skupštinski saziv doneo i Zakon o očuvanju ćiriličkog pisma i zato što smo doneli zakon o očuvanju kulturnog i istorijskog nasleđa Svetog manastira Hilandar. Zato je bitan i ovaj projekat koji je u ovoj godini pokrenulo Ministarstvo kulture i informisanja, jer država na taj način pomaže kulturu, ali pomaže i kulturne radnike koji na ovaj način mogu da ostvare svoje zamisli. Istovremeno, time inkorporiramo i produžavamo duh evropskih vrednosti koji donosi Novi Sad kao evropska prestonica kulture za 2022. godinu, s obzirom da će, baš kao i Novi Sad, koji će biti u duhu ovog projekta, u 2022. godini i grad Čačak biti u duhu projekta nacionalne prestonice kulture u 2023. godini. Sada bih naglasila i povezala privredu i kulturu, jer za ovakva ulaganja je potrebna jaka privredna aktivnost i verovatno da većina nas nije primetila istraživanje Ministarstva privrede, koje je pokazalo da su mala i srednja preduzeća u 2020. godini, godini krize, pokazala trend rasta, ali i povećala procenat izvoza, što je jako bitno i za zaposlenost i za rast BDP-a i pokazuje stabilnost srpske ekonomije. S druge strane, dovoljno smo stabilni da možemo i da vraćamo dugove bivše vlasti, jer samo pre nekoliko dana je iz Ministarstva finansija stigla vest da je vraćen dug bivše vlasti od 700 miliona dolara. Svega toga, naravno, ne bi bilo da u prethodnim godinama nismo sproveli snažne ekonomske reforme i da sada možemo da kažemo sa ponosom da nismo zavisni od drugih. S druge strane, na taj način i predsednik Vučić može da izgovori da će se Srbija dobro nositi i sa energetskom krizom koja preti velikim ekonomijama, zbog rasta cene energenata i da će domovi u Srbiji biti topli, što je za naše građane najbitnije. Zato na ovoj temi upravo govorim o privredi, zato što kultura jeste temelj na kome je izgrađena država, ali da bismo sve ove namere ostvarili, potrebna je jaka privreda. Zato je, takođe, bitno što danas u Novom Sadu otvaramo još jednu fabriku, fabriku čokolade. Naravno, najbitnije od svega je da građani Srbije znaju da ono što obećamo, mi to i uradimo, da završavamo ono što su drugi započeli, ali da završavamo i ono što mi započnemo. U tom smislu, ponekad čini mi se da je potrebno podsetiti na onu čuvenu latinsku sentencu –res non verba, odnosno dela, ne reči. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Sledeći je uvaženi narodni poslanik Mladen Bošković.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, danas govorimo o veoma važnom Predlogu zakona o izmeni Zakona o muzejskoj delatnosti. Ministarstvo kulture i informisanja podnelo je Predlog zakona o izmeni Zakona o muzejskog delatnosti, koji se odnosi na izmenu jednog člana, člana 49. stav 3. i koji se odnosi na izbor direktora i vršioca dužnosti u muzejima. Razlog jeste da se ovaj član upodobi sa Zakonom o kulturi, u smislu da se uslovi upodobe, kako u praksi, kako sutra u primeni ne bismo imali različite situacije. U Zakonu o muzejskoj delatnosti predviđeno da uslovi za direktora i vršioca dužnosti direktora može biti lice koje ispunjava uslove, ali i lice koje ima položen stručni ispit i najmanje pet godina rada u muzejskoj delatnosti, dok su Zakonom o kulturi u članu 36. i 37. ovi uslovi su opšteg karaktera. Šta to znači? Naime, radi se o uslovima za izbor direktora i to je visoka stručna sprema i pet godina iskustva u kulturi. Kako u praksi ne bi došlo do primene različitih odredaba zakona, ministarstvo je pripremilo, a skupštinski Odbor za kulturu je prihvatio izmenu i dopunu člana 49. Zakona o muzejskoj delatnosti, koji ćemo moje kolege iz poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu i ja da podržimo u danu za glasanje. Inače, u Republici Srbiji na snazi je Zakon o kulturnim dobrima, usvojen još 1994. godine. Od tada, da podsetim naše građane, da su promenjena dva Ustava i da je promenjen celokupan politički sistem u našoj zemlji. Ovaj zakon uređuje zajednička pitanja zaštite kulturnih dobara. Imajući u vidu potrebu sistemskog uređenja svake pojedinačne oblasti zaštite kulturnih dobara, shodno specifičnostima, neophodno je donošenje propisa kojima bi se uredio sistem zaštite muzejske građe. Na taj način bi se stvorio zakonski okvir da Republika Srbija sveobuhvatno uredi muzejsku delatnost i zaštitu muzejske građe, pogotovo ako se ima u vidu značaj ovih institucija i kulturnog nasleđa, ne samo za istoriju, ne samo za nauku i kulturu, već i za zadovoljavanje potreba građana naše zemlje. Imajući u vidu značaj muzejske građe, kao dela kulturnog nasleđa i vrste pokretnih kulturnih dobara u savremenom svetu koji ih je prepoznao i kao jedan od bitnih elemenata pokretača privrednog rasta, kao pokretača turističke ponude jedne zemlje i bitnog uslova za razumevanje kako prošlosti, tako i budućnosti jednog naroda, neophodno je da sva pitanja u vezi nastanka muzejske građe uredimo zakonom kojim ćemo postaviti i sistemski urediti muzejsku delatnost. Ovim zakonom koji smo osvojili u aprilu ove godine ne samo da se definišu muzejska delatnost i njena usklađenost sa međunarodno prihvaćenim dokumentima i profesionalnim standardima prepoznatim u Statutu Međunarodnog saveta za muzeje i Kodeksu profesionalne etike, već je uređeno i evidentiranjem muzeja u Evidenciju muzeja Republike Srbije. Naveo bih i odličnu saradnju koju ima opština Negotin, iz koje ja dolazim, i Muzej Krajine sa Ministarstvom kulture, gde smo za realizaciju projekata u oblasti kulturnog nasleđa savremenog stvaralaštva, digitalizaciju i očuvanje arhivske građe, Ministarstvo kulture i opština Negotin u prethodne četiri godine uložili preko 50 miliona dinara i tu spadaju radovi na uređenju četiri arheološka nalazišta u okviru Rimskog limesa na Dunavu, radovi na uređenju arheološkog nalazišta Vrelo u Šarkamenu, publikacije o Hajduk Veljku Petroviću, koji je poznat po svojoj čuvenoj rečenici: „Glavu dajem, a Krajinu ne dajem“ i za koga je Stevan Stojanović Mokranjac, rodom iz Negotina, napisao svoju čuvenu „Šestu rukovet“. Pored ovih ulaganja, uložili smo i u sam Muzej Krajine, zatim, u Muzej Hajduk Veljka i ulažemo i u rodnu kuću Stevana Stojanovića Mokranjca, gde smo ove godine u septembru tradicionalno otvorili 55. festival Mokranjčevi dani. Da li mislite da je sve ovo moglo da se uradi u kulturi, a i u drugim oblastima, da nije Srbija ekonomski ojačala od 2012. godine? Pa, sigurno da nije moglo. Zahvaljujući predsedniku Aleksandru Vučiću, mi danas možemo da ulažemo kako u putnu infrastrukturu, gde se nikada nije više ulagalo, tako ulažemo u fabrike, u nova radna mesta, u povećanje plata i penzija, u razvoj poljoprivrede, u sport, u vrtiće, u bolnice, u škole i u pravoslavne objekte. Takođe, na kraju, moram da podsetim naše građane kada je obnovljen i otvoren ponovo Narodni muzej u Beogradu, koji je osnovan 1844. godine i koji je najstarija muzejska ustanova u Srbiji, kao, takođe, i Muzej savremene umetnosti. Za posetioce zgrada Muzeja savremene umetnosti je otvorena 20. oktobra 1965. godine, a zatvorena je znate kada? Pa u vreme, kako ja volim da kažem, žutih egzotičnih tajkunskih hobotnica, poput Đilasa, Vuka Jeremića, Borisa Tadića i drugih koji su tada bili na vlasti, i pored svih oblasti naše zemlje, uništili su i kulturu, a to je 2007. godine. Napokon je Muzej savremene umetnosti rekonstruisan, obnovljen i otvoren 20. oktobra 2017. godine. Takođe, da se osvrnem i na Narodni muzej, koji nije obnovljen 10 godina, poštovani građani, naša najstarija muzejska ustanova, koja je krenula sa svojim radom još 1844. godine, zatvorena je znate kada? Pa 2003. godine, opet u vreme vlasti tih žutih egzotičnih tajkunskih hobotnica, koje sam malopre pomenuo, a ne bih opet da im spominjem imena. A, znate li kada je obnovljen i otvoren Narodni muzej? Pa, u vreme predsednika Aleksandra Vučića, 28. juna 2018. godine. Kako je tada rekla na otvaranju premijerka Ana Brnabić, konačno Narodni muzej vraćamo svim našim građanima i kulturu stavljamo na mesto koje joj pripada. Živela Srbija!
Zahvaljujem. Sledeća na listi je uvažena narodna poslanica Nataša Mihailović Vacić, predstavnik poslaničkog kluba SDPS. Izvolite.
Zahvaljujem. Kada smo donosili Zakon o muzejskoj delatnosti u aprilu, poslanici SDPS ukazivali su na važnost njegovog donošenja, naročito imajući u vidu činjenicu da je muzejska delatnost bila regulisana Zakonom o kulturnim dobrima iz 1994. godine. Značajna odredba Zakona o muzejskoj delatnosti za nas je svakako bila i formiranje i jeste još uvek formiranje Muzejskog saveta koji će se baviti razvojem i unapređivanjem muzejske delatnosti, istraživati modele saradnje između muzeja i srodnih obrazovnih, strukovnih, naučnih i međunarodnih institucija, kao i razvojem i uspostavljanjem saradnje muzeja sa zajednicama u kojima služe. Naravno da je odredba da posao u okviru muzejske delatnosti mogu obavljati visoko stručni kadrovi i lica koja imaju i položen stručni ispit, bila je gotovo revolucionarna, imajući upravo u vidu značaj regulisanja muzejske delatnosti kroz jedan takav poseban zakon. Danas menjamo upravo tu odredbu. Verujem da u praksi i primeni te odredbe, kakva postoji u zakonu, može doći do određenih problema, iako, sa druge strane, ono što stoji u obrazloženju izmena i dopuna ovog člana, nije baš najjasnije, meni lično jeste – zašto bi se pri izboru direktora muzeja primenjivao Zakon o kulturi, ako već imamo zakon koji precizno reguliše način izbora direktora u muzeju, a koji reguliše Zakon o muzejskoj delatnosti? Verujem da će ostali uslovi koji se utvrđuju statutom ustanove imati u vidu tu malu, filigransku razliku između iskustva rada u kulturi i iskustva u muzejskoj delatnosti, jer to pravi ogromnu razliku u samom radu onoga ko vodi muzej. Muzej kao institucija pozicioniran između prošlosti i budućnosti mesto je u kome određeno društvo stvara vrednosti sopstvenog identiteta. U društvima u kojima je vrednosni sistem ugrožena kategorija usled brzog i krnjeg prelaska iz socijalističkog ka neoliberalnom modelu, institucija kulture i sećanja igraju važnu ulogu sagovornika, ako hoćete, preispitivača i kritičara promena. Stvaralaštvo i savremena umetnost je globalno, ne samo zbog globalne distribucije, nego zato što globalno pokreće mnoga pitanja koja proživljava svet i njegova kritika dotiče i one mehanizme koji oblikuju savremenu odnosno globalnu savremenost. U tom smislu, ono što je lokalno i što se tiče fragmenata stvarnosti ostaje globalno. Dakle, muzeji nisu ustanovljeni samo da bi izlagali istoriju umetnosti, već i da bi pokazali svet u ogledalu savremene umetnosti. Kada smo donosili Zakon o muzejima, ponoviću još jednom, za mene je to bio gotovo revolucionarni zakon koji menja tradicionalnu muzejsku praksu i uvodi koncept novog muzeja, novih praksi u muzejskoj delatnosti. Ako je tradicionalnim muzejima praksa postala troma, prevaziđena i nedovoljno angažovana u današnjem savremenom društvu, potreban nam je muzej kao mesto na kome će se ogledati društvene različitosti, edukovati najširi društveni slojevi, dobijati kroz postavke i izložbe i odgovori na aktuelne društvene i globalne izazove i probleme. Zakon sam videla i kao promenu te postojeće paradigme i kao otvaranje novih mogućnosti za sve one najstručnije iz oblasti kulture, ali sa iskustvom u muzejskoj delatnosti, kao novu šansu. Budući da imamo potpuno novi zakon koji reguliše muzejsku delatnost, imamo i potpuno jedan novi i drugačiji, proaktivni pristup i njegovoj primeni u praksi, zato što to onda otvara prostor da muzeji budu korisni današnjici i upravo postavljeni na temelju istorijskog iskustva, kako bi sva ta iskustva integrisala i usmeravala na moguće strategije odgovora na tekuća pitanja i globalne izazove. Nema dileme da će poslanička grupa Socijaldemokratske partije Srbije u danu za glasanje podržati ove izmene zakona, u veri da će, kao što sam već i navela, ostali uslovi, pored onih koje propisuje Zakon o kulturi, odnosno statuti ustanova odnosno muzeja, imati u vidu važnost i te stručnosti i posebnih veština koje svakako razlikuju direktora jednog muzeja od direktora bilo koje druge kulturne ustanove. Hvala.
Zahvaljujem uvaženoj narodnoj poslanici na sveobuhvatnoj diskusiji. Reč ima uvaženi narodni poslanik Milan Jugović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, uvaženi sugrađani, kao što smo čuli, pred nama je danas Predlog zakona o izmeni Zakona o muzejskoj delatnosti. U prethodnom toku diskusije čuli smo dosta toga, tako da se ja neću preterano ponavljati. Želeo bih na ovu temu da kažem nekoliko rečenica da bih, između ostalog, ostavio vreme za kolege koje su posle mene na listi. Do pre tri ili četiri meseca, kada je u pitanju oblast kulture, na snazi je bio Zakon o kulturnim dobrima iz 1994. godine, koji je po svim aspektima bio prevaziđen, prevashodno zato što je sačinjen u jednom društvenom sistemu koji je promenjen, koji je prevaziđen, ali i po tome zato što je bio veoma uopšten propis koji je regulisao opšta pitanja zaštite kulturnih dobara, ne zalazeći ni u jednu užu oblast. Naime, kako je potrebno regulisati sistemski, na jedan sveobuhvatan način, i svaku pojedinačnu oblast, mi smo, ako se ne varam, u aprilu mesecu napravili važan iskorak donošenjem Zakona o muzejskoj delatnosti, koji će omogućiti da se muzejska građana kao jedan značajan deo našeg kulturnog nasleđa sačuva na jedan veoma, veoma kvalitetan način. Kada je u pitanju sama izmena ovog zakona koji se danas nalazi pred nama, čuli smo da se u principu radi o proceduralnim izmenama, odnosno o usklađivanju Zakona o muzejskoj delatnosti sa Zakonom o kulturi kada je u pitanju izbor direktora i tu zaista nema ništa posebno da se kaže. Prethodnih godina naša država, naše državno rukovodstvo preduzelo je niz ozbiljnih koraka, niz ozbiljnih mera u cilju negovanja našeg nacionalnog identiteta, u cilju očuvanja našeg kulturnog blaga i ono što bih ja želeo da kažem, između ostalog, da je i ovaj visoki dom, dakle Narodna skupština, doneo nekoliko veoma važnih zakona iz oblasti kulture. Dakle, pored Zakona o muzejskoj delatnosti, usvojen je Zakon o kulturi, Zakon o manastiru Hilandar, Zakon o upotrebi srpskog jezika u javnom životu i očuvanju ćirilice. Kada sam pomenuo već Zakon o upotrebi srpskog jezika u javnom životu i zaštiti ćirilice, ne mogu da se ne osvrnem ovom prilikom na poslednji u nizu napada koji su u prethodnom periodu dolazili iz Hrvatske na račun našeg predsednika, na račun naše zemlje. Naime, poslednji napad, juče ili prekjuče, desio se od strane jednog zvaničnika hrvatske vlade, konkretno ministra spoljnih poslova Gordana Grlića Radmana koji napada Srbiju, optužuje za navodno negiranje hrvatskog jezika, optužuje Srbije gde, tim tobožnjim negiranjem hrvatskog jezika vređa hrvatsku zajednicu u Srbiji, u Vojvodini, gde falsifikuje istoriju, itd, itd, dok ističe, primera radi, da Hrvatska poštuje sve svoje međunarodno preuzete obaveze, međunarodne sporazume i konvencije koje je potpisala za zaštitu prava nacionalnih manjina. Ja bih se usudio da postavim pitanje i gospodinu Grliću i ostalim iz Hrvatske koji se ophode na jedan licemeran način - da li je poštovanje prava nacionalnih manjina zabrana srpskom narodu u 23 lokalne samouprave u Hrvatskoj da koriste svoj jezik i svoje pismo, dakle u lokalnim samoupravama gde Srbi čine više od jedne trećine stanovništva, na osnovu čega po Ustavu Hrvatske imaju pravo na upotrebu svog jezika i svog pisma, gde je najizraženiji i najekstremniji primer Vukovar, gde su dvojezične table na latinici i ćirilici razbijene? Da li je to poimanje demokratije na hrvatski način? Da li je to poimanje prava nacionalnih manjina na hrvatski način? Ili je možda poimanje ljudskih prava na hrvatski način i promovisanje evropskih vrednosti prebijanje migranata na hrvatskim granicama, nedozvoljavanje evropskim posmatračima, evropskim predstavnicima da dođu na iste te granice da sagledaju situaciju? Sa druge strane, ako je nepoštovanje hrvatske zajednice u Srbiji obnova kuće Bana Jelačića u Petrovaradinu, proglašavanje hrvatskog jezika u Subotici za zvaničan jezik gde hrvatska populacija čini manje od 10% stanovništva, dakle ako je ovo i slične aktivnosti koje preduzima država Srbija nepoštovanje hrvatske zajednice, onda ćemo mi i u buduće na ovakav način, uslovno, nepoštovati hrvatsku zajednicu. Dalje, da li je poštovanje prava nacionalnih manjina ruganje srpskim žrtvama, iskrivljivanje istorijske istine koja se najbolje ogleda u izjavi koju je dao Zoran Milanović pre dva ili tri dana, gde on kaže da su Srbi otišli iz Hrvatske zahvaljujući Beogradu, da ih Zagreb nije oterao? Ponovo pitam, da li je Beograd u „Oluji“ proterao 280 hiljada ljudi? Da li je Beograd u „Oluji“ ubio dve hiljade svojih građana? Da li je Beograd u „Oluji“ uništio 40 hiljada objekata? Da li je Beograd u „Oluji“ srušio 78 crkava? I tako dalje, da ne navodim dalje podatke. Rekao bih da, slobodno mogu reći, frustracije koje dolaze iz Zagreba na račun Srbije, oličavaju ljubomoru, zavist na ekonomski napredak naše zemlje, na privredni rast, jer ne postoji logično objašnjenje da Hrvatskoj u Srbiji sve smeta, od imena sina predsednika države, pa na dalje, izuzev ako nije u pitanju čista zavist i čista ljubomora. Ono što je nažalost očigledno je da naši zapadni susedi i dalje ne mogu da se otrgnu iz zagrljaja ustaškog nasleđa i umesto da se okrenu izgradnji dobrosusedskih odnosa, da se okrenu međusobnoj saradnji, oni i dalje robuju prošlosti. Međutim, neka se oni bave nama slobodno, nemamo ništa protiv, a SNS, predsednik Aleksandar Vučić se neće baviti njima. Kao i do sada, baviće se Srbijom, srpskim narodom, srpskom ekonomijom. Kao što je prošle godine Srbija imala jedan od najboljih ekonomskih rezultata u Evropi, dakle pad od svega minus 0,9%, a Hrvatska minus 9%, i kao što je javni dug Srbije 56,3%, a Hrvatske 87,4%, tako će i u budućnosti ekonomski pokazatelji još izraženiji biti u korist Srbije. Sasvim na kraju, još jednom, kao i sve moje kolege, glasaću naravno za predlog zakona koji je na dnevnom redu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem uvaženom narodnom poslaniku. Najavljujem prof. dr Marka Atlagića. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine, počeću od koleginice Vacić, koja je naglasila da kada je u pitanju izbor direktora, da i statut muzeja, odnosno i drugi akti mogu regulisati neke stvari. Potpuno ste u pravu i to je u ingerenciji izvršnih odbora, upravnih odbora, a i akata statuta, a i praktičnog pojedinog konkursa koji se raspiše i onda da se vide sposobnosti pojedinog muzeja, svaki pojedini imaće svoje karakteristike. Potpuno se slažem i verujem da će se ići u tom pravcu. Međutim, sada ću se osvrnuti, dobili smo dojavu kao da se muzeji pojavljuju u 19. veku nekoliko rečenica. Znači, prvi podaci, najpre su postojale muzejske zbirke. Prvi podatak o nekoj zbirci potiče iz 12. veka pre nove ere. Vidite koliko je to daleko, 12. vek pre nove ere kada su Elamiti, u današnjem Iraku, bivšoj Mesopotamiji opljačkali Vavilon ili Babilon kako neki kažu, a osvojeno blago odneli u hram boga, da bi istakli kraljevsku moć i kraljevski uspeh. To je prva zbirka, tada nastaje prva zbirka. O zbirki kasnije imamo druge formacije. Odmah u 9. veku, dakle ovo je bilo u 12, pitaju me neki narodni poslanici kako preskačemo od 12. do 9. veka, a pre Hrista godine su se u obrnutom smislu brojale, od većeg ka manjem, a tek od prve Hrista, nulte godine od prve pa do danas 2020. godine da, to rade učenici i studenti u hronologiji, nauci o računanju vremena. Dakle, u 9. veku pre nove ere u zapadnoj kuli grada Asura, jednog od glavnih gradova Asirije, današnji Irak, bila je pohranjena zbirka dragocenih umetničkih predmeta. Evo, i tu imamo zbirku. Još nemamo muzeja. Reč muzej, da i to razjasnimo, dolazi od grčke reči, neko reče latinske, ne, od grčke – muzejon, što znači – hram. To je suština, znači hram posvećen muzama, zaštitnicama nauke i umetnosti. To je ono osnovno. Na kraju ću da kažem najsavremeniju definiciju muzeja, jer vidim da brkamo danas ovde. Tu su i predstavnici ministarstva, neka me koriguju ako ne budem tačan. Aleksandarski muzej za koji ste čuli utemeljio je Ptolojem pod Aristotelovim uticajem 250. godine pre nove ere. Sabirao je knjige i druge, kako znate, dragocene retkosti. Imamo čitav antički svet, nastavio je praksu prikupljanja, čuvanja raznovrsnih predmeta u hramovima. Dakle, u antičkom svetu, riznicama i prirodnjačkim kolekcijama. Carski Rim za koji ste svi učili ako ne u srednjoj školi, uči se i u osnovnoj školi i na fakultetu, postao je stecište blaga prikupljenog u ratnim pohodima. Znači, to je vrlo važno da kažemo i u vreme Oktavijana Augusta, grad Rim postao je raskošna prestonica sa lepim bazilikama, odnosno ranohrišćanskim bogomoljama, trgovima i fontanama. Gle čuda, verovali ili ne, tako da je čitav grad Rim postao muzej, kao što mi danas Sremske Karlovce pokušavamo, odnosno proglasili smo sa posebnim zakonom i na neki način pokušavamo to učiniti od Sremskih Karlovaca. Imamo srednji vek, posebno mesto sakupljanje građe pripadalo je u nekoliko moćnih vladara i vrlo bitno, moćnoj hrišćanskoj crkvi. Tu imamo manastirske riznice, tj. mesta gde su se čuvali umetnički predmeti, umetničko blago, tj. od zlata, plemenitih predmeta i druge materijalne i duhovne, podvlačim duhovne, vrednosti koje personifikuju moć i bogatstvo. Upravo tada, ovo naglašavam, počinje praksa utakanja moštiju svetaca zlatnim i srebrnim i drugim kamenjem, pa su se manastirske riznice pretvorile u bogate grobnice vladara. To imamo u srednjem veku vrlo kratko, da kažem. Upravo ta reč „riznica“ može se smatrati početkom zvaničnih muzeja. Znači, može se smatrati, a povremeno izlaganje crkvenih relikvija, iz njih mogu se nazvati prvim izložbama. To mi koji smo sa studentima radili vrlo dobro znaju, evo imam tu i svojih bivših studenata, gospodin Popović, on vrlo dobro to zna, dok procesije i dvorske svečanosti javnim događajima i manifestacijama od javnog značaja. To je vrlo bitno. Doba preporoda. Istraživanje i sakupljanje predmeta okreću se arheološkim iskopavanjima. Dakle, u vreme preporoda imamo arheološka iskopavanja, tada stvaraju se kolekcije nereligioznog sadržaja – stare knjige, medalje, zbirke, dokumenti, zbirke novca, umetnički predmeti itd. Doba velikih otkrića. Posle 1492. godine imamo pojavu novog veka, a to jeste otkrivanje novih kontinenata. Okreće se racionalizmu i empirizmu, daje se razvoju i čuvanju zbirki. Zbirke se stavljaju u posebne objekte, ovo naglašavam, koje se nazivaju kabineti. Kabineti retkosti u kojima se izlažu javna materijalna dostignuća, od kornjačinog, kako znam često reći često, jajeta do roga jednoroga. Dakle, to je taj period i da idemo dalje. U vreme između 16. i 17. veka, naglašavam, formira se muzej Luvr, koji je generacijama bio sinonim muzejske institucije, jedan od najvećih i najznačajnijih muzeja u svetu sa 35 hiljada predmeta od praistorije do 19. veka. Osnovan je, formiran tek 1793. kada je postao dostupan javnosti. To je vrlo jako bitno da se kaže. U 18. veku javljaju se teoretske rasprave, već tada o muzejima i muzejskim zbirkama. U Londonu je osnovan, kako znate, Britiš muzej 1753. godine, a za javnost 1759. godine. Devetnaesti, čitavi vek, idemo na njega, muzejska epoha kada se muzeji otvaraju svuda u Evropi. Nema, tako reći, gde se muzej nije otvorio. Dvadeseti vek, velike muzejske delatnosti. Moram da vam kažem, u 20. veku imamo tako divnih, u svetu muzeja, ali i u našoj bivšoj državi i u našoj dragoj Srbiji, sve do danas. Dozvolite na kraju da kažem ono što sam obećao na početku da dam definiciju, premda ih jako mnogo ima, ovo ću podvući, jer danas vidim različite koncepcije, to verovatno iz štampe. Tu su predstavnici muzejske delatnosti, ministarstva, ja sam sklon ovoj definiciji - muzej je nekonvencionalna stalna ustanova u službi društva i njegovog razvoja, otvoren prema javnosti, koji sakuplja, čuva, istražuje, objavljuje i izlaže materijalnu i nematerijalnu baštinu o ljudima i njihovoj okolini radi proučavanja, obrazovanja i estetskog doživljaja. Ako ovo analiziramo, svaku pojedinu reč, pa ćemo videti koliko novinari greše u definiciji muzeja, koliko je on složena ustanova, jedna zaista ustanova, kako vidite, dugotrajnu tradiciji. Na koncu, poštovani građani, opet ću se osvrnuti na jedan deo zbog javnosti, naših političkih protivnika, pogotovo medija pod kontrolom Dragana Đilasa. Opet na onog nesretnog, Vidojkovića, ime mu neću da spominjem, jer koliko znam, u svom životu ime Marko je sveto ime časnih i poštenih ljudi. Da kažem da je on nastavio i dalje, da ne citiram, šta, ali ga je podržala profesorka Vodinelić Rakić. Kako bi većina građana razumela, ona je rekla, podržala, da on psuje majku predsedniku koloritno, što u prevodu znači živopisno, i citiram, psuje gustiozno, nije latinska reč, nego nemačka, što znači prijatno. Da li možete, poštovani građani, poštovane kolege profesori, verovati da to izlazi iz usta univerzitetskog profesora i, čini mi se, predsednika političkog odbora Jeremićeve ili Đilasove stranke? Da li zna gospođa profesorka da psovanje i vređanje majke kod pojedinih naroda je najveća moguća uvreda pogotovo što su često roditelji motivi svojoj deci, kao što je bilo u slučaju našeg predsednika Vučića. Moram da kažem okamio se na predsednika Vučića dr. Teodorović, gde čuda, podržao nasilje i podržao nasilje nad Nevenom Đurić i rekao – treba da se pretuče, citiram. Da li možete verovati da je ovo rekao, citiram – roditelji tucite decu na vreme, završen citat. Znate li koje je taj doktor Teodorović? Predsednik Odbora za obrazovanje SANU. Poštovani pedagozi širom Republike Srbije i Evrope, deca se ne tuku nego vaspitavaju. Jel predsednik Odbora SANU za obrazovanje tukao i vaspitavao decu? Znate šta je još radio? Pretio našem časnom glumcu Nenadu Jezdiću samo što se pojavio na otvaranju autoputa Miloš Veliki i zapretio mu neće otkupljivati rakiju, koja je inače odlučna, i kaže – dobro ću te zapamtiti. I ne samo njega nego i još mnogim glumcima. I nama, narodnim poslanicima, 18.7.2019. godine je rekao, citiram – da su poslanici primitivci, a predsednik države nevaspitan čovek i da je Staljin, Hitler, Musolini i Franko. Gospodine akademiče, profesore, doktore, mi možemo biti primitivci, ali nikada, nikada, nikada nećemo raditi protiv interesa svoje države. Vi ste, gospodine akademiče, kada je počelo bombardovanje naše zemlje pobegli sa Saobraćajnog fakulteta u zemlju koja nas je bombardovala dve godine, vratili ste se, jel tačno, gospodine akademiče, kada je završeno bombardovanje i vratila vas je protivzakonito na posao bivša pomoćnica, čini mi se da je bila pomoćnik ministra, Srbijanka Turajlić. Na koncu, vi ste, gospodine akademiče, 22.7.2012. godine rekli, citiram – Kosovo nije sastavni deo Srbije, završen citat. Kako bi drugačije i rekli kada ste pobegli kada je bilo bombardovanje. Dok naš predsednik svakodnevno radi i izgrađuje zemlju, promoviše u međunarodnim okvirima dotle ga vi i jedna grupa stalno pljujete lažima poput onog BIRN koga sam raskrinkavao ne samo danas nego u zadnjih pet godina. Poštovani narodni poslanici, uvaženi građani Republike Srbije, ja verujem da vi dobro razumete ono što naš predsednik svakodnevno radi. Hvala lepo.
Zahvaljujem se puno profesoru Marku Atlagiću na celokupnoj današnjoj diskusiji. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, zaključujem pretres u načelu i određujem redovnu pauzu. Zahvaljujem.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Prelazimo na pretres u pojedinostima po prvoj tački dnevnog reda – Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju: Siniša Mali, ministar finansija, Vanja Udovičić, ministar omladine i sporta, Slavica Savičić i Saša Stevanović, državni sekretari, dr Dragan Demirović, pomoćnik ministra i Marijan Blešić, rukovodilac Grupe u Ministarstvu finansija. Primili ste amandman koji je na Predlog zakona podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski, kao i amandman Vlade. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava, kao i mišljenje Vlade o podnetom amandmanu. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pozdravljam ministre. Dobro nam došli. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Za raspravu po ovom amandmanu prijavio se prvo narodni poslanik Dejan Kesar. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, cenjeni ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, danas kada raspravljamo o amandmanima na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i administraciji, važno je reći nekoliko bitnih stvari. Pre svega da se amandmanima na Zakon o poreskom postupku i poreskoj administraciji i samim tekstom osnovnog zakona vrši usklađivanje i ti amandmani će svakako doprineti unapređenju našeg poreskog sistema, ali važno je isto reći da ovim Predlogom zakona o poreskom sistemu i administraciji istovremeno dobro utičemo i na Predlog zakona o fiskalizaciji. Kada govorimo o Predlogu zakona o fiskalizaciji, važno je reći da se ovim zakonom definiše prelazni period za obveznike fiskalizacije kako bi se prilagodili novom sistemu fiskalizacije. Kao dobra strana ovog predloga zakona jeste i što će planirane troškove zamene fiskalnih uređaja, kada govorimo o privredi, snositi država, a ne obveznici fiskalizacije. Umesto da se pojedini mediji bave dobrim stvarima koje se nalaze i u Predlogu zakona o porezima i poreskoj administraciji, kao i u Predlogu o izmenama i dopunama Zakona o fiskalizaciji, danas se mediji prethodnih nekoliko dana bave iznošenjem krupnih neistina, i to je najblaža reč koju mogu da kažem, kada govorimo o određenim naslovima koje možemo pročitati u medijima koji su danas bliski predstavnicima opozicionih stranaka. Umesto da govorimo o onim rešenjima koja će unaprediti našu privredu i koja će unaprediti doprinos celokupne privrede našem poreskom sistemu, mi se danas bavimo špekulacijama i neosnovanim napadima. Umesto da danas ti mediji govore o svim onim dobrim stvarima koje je ministar Siniša Mali uradio od početka svog mandata, a koje su jasno doprinele jačanju našeg fiskalnog sistema, koje su doprinele jačanju našeg ekonomskog sistema, oni se svakodnevno bave napadima na lik i delo ministra finansija. Ti napadi jesu zasnovani na onim neistinama koje se danas recikliraju, a koje su dokazane kao notorne neistine. Danas predstavnici opozicije koriste isključivo svoje medije da bi ministra Malog napali kako on tobože ima 24 stana. Ta 24 stana mi danas možemo da pomnožimo i sa deset i sa sto i sa dvesta i da kažemo da danas ministar Mali možda ima 240 ili 2400 stanova. Isto tako, možemo da optužimo bilo koga od ministara ili od ovde prisutnih narodnih poslanika da imaju dvesta ili trista stanova, ali mi vrlo dobro znamo da je to jedna dokazana neistina. Kontekst ove teme napada na ministra Malog jeste da se zamaskiraju sve one stvari koje se dešavaju u redovima opozicije. Mi od 2012. godine tražimo od svih nadležnih organa da nam odgovore kako je to bivši gradonačelnik grada Beograda Dragan Đilas stekao toliko enormno bogatstvo i da se niko od nadležnih pravosudnih organa nije temeljno bavio njegovim razvojnim putem od trenutka kada je prijavio da je kao uspešni preduzetnik iz Češke prijavio 70 hiljada evra i jedan star automobil, a kada je odlazio sa te funkcije prijavio skoro 22 miliona evra u nekretninama? Da on ima danas 22 miliona evra u nekretninama, a ja mislim da ima i mnogo više, ne kažem ja, ne kažu samo predstavnici SNS, to dokazuje prijava iz Agencije za sprečavanje korupcije. Kada Agencija za sprečavanje korupcije kao nadležni organ kaže da Dragan Đilas danas poseduje toliku imovinu, mi moramo, svi građani Srbije, da se zapitamo kako je neko od zarade od 100, 120 ili 150 hiljada dinara, koliko je on imao kao gradonačelnik Beograda, mogao da stekne tolike nekretnine? Očigledno je da postoje određene sumnje da on to nije stekao u skladu sa zakonom. Da nije tu imovinu stekao u skladu sa zakonom, možemo govoriti i o funkcionisanju „Multikom grupe“ koja je bila pod njegovom šapom dok je on bio gradonačelnik Beograda. Kada kažem pod njegovom šapom, mislim zato što je on direktno rukovodio radom te „Multikom grupe“, a direktno kao gradonačelnik Beograda je obezbeđivao da ta „Multikom grupa“ sarađuje sa gradskim preduzećima i gradskim ustanovama. To opet ne kažem ja, nego to kaže izveštaj Verice Barać, u kome je jasno taksativno napisano kako je „Multikom grupa“ dobijala određene poslove i kako je Dragan Đilas preko te „Multikom grupe“ vršio određeni uticaj na određena gradska i državna preduzeća kako bi „Multikom grupa“ dobila te poslove. U tom izveštaju se jasno navodi kako je „Multikum grupa“ uvećavala svoj neto prihod od 2008. godine do 2012. godine, kako je „Multikum grupa“ dobijala mogućnost da preprodaje sekunde po desetostruko većim cenama nego kolika je cena iznosila na RTS-u, čak da su i određene štamparije koje su bile u okviru „Multikum grupe“ dobijale poslove od Narodnog pozorišta i tako dalje. I kada želite da zamaskirate nedela onih koji su vaši direktni osnivači, kada govorim o određenim televizijama i tabloidima, najbolje je da nekog napadnete iz SNS, zato što mogućnost da sakrijete određenu istinu, vi pokušavate da je sakrijete određenim napadima. Kao što sam rekao, kontekst cele priče jeste da se zamaskiraju određene istine. I takođe ti napadi nisu samo usmereni da se zamaskira istina, nego su ti napadi usmereni i na Aleksandra Vučića, predsednika Republike Srbije. I na vašu veliku žalost, Aleksandar Vučić nema račune po belom svetu, kao što ima Dragan Đilas, nema 68 miliona evra na 17 računa po belom svetu i nema svoju firmu, kao što je „Multikum grupa“ i da njome direktno rukovodi i da obezbeđuje određene poslove za tu firmu kako bi se on enormno obogatio. Ali, ne samo da napadate ministra Malog, vi takođe napadate i određene narodne poslanike, svakodnevno i određene ministre, samo zato što rade isključivo u interesu Republike Srbije i zato što svi zajedno imaju rezultate kojima mi kao SNS možemo da se podičimo od 2012. godine. O rezultatima te politike ne moramo samo da govorimo, rezultate te politike možemo da vidimo, da vidimo kada se vozimo autoputevima, da vidimo kada idemo u nove bolnice, u nove škole, a možemo da osetimo i u našem novčaniku, danas kada imamo platu od 560 evra, a da je ona iznosila 320 evra 2012. godine. Kada vidite sve te stvari koje danas praktično mogu da se osete, vi morate da vršite jednu beskrupuloznu kampanju kako bi dehumanizovali određene ljude i kako bi sproveli klasičnu autoprojekciju onoga što ste vi radili do 2012. godine. I rezultat te histerije i te kampanje laži koje vi želite da sakrijete vidi se i kroz aferu „Jovanjica“ koju vi prebacujete već nekoliko dana kroz vaše medije, a direktna meta toga jeste i predsednik i njegov brat Andrej Vučić i kompletna porodica Vučić. Kao što sam na jučerašnjoj sednici, ovde u Narodnoj skupštini govorio, nije to afera, to je sudski postupak koji se danas vodi pred nadležnim sudskim organima i mi ćemo taj epilog sudskog postupka videti, da li za godinu, dve, tri ili četiri godine, ali svakako ćemo dočekati da vidimo epilog tog sudskog postupka. Nije vas briga za sudski postupak, nije vas briga šta će se na kraju tog sudskog postupka dokazati ili nedokazati, vama je bitno da u epicentru te priče bude konstantno Aleksandar Vučić, da bude Andrej Vučić, da budu svi članovi porodice Vučić, kako biste vi, vašim biračima pokazali da ono što ste vi radili, tobože, je mnogo manje nego što danas radite i što želite da pripišete Aleksandru Vučiću. Vas brinu sve one stvari koje će se uskoro saznati i zato je prisutna histerija u vašim redovima, a predvodnik te potpune histerije, da se ne bi saznala istina ko je sa kim radio, ko je za čiji račun radio, ko je sa kojim stranim faktorima i stranim ambasadama radio u napadima na Aleksandra Vučića, jeste potpredsednik Narodne stranke, Miroslav Aleksić. I ne samo da je dokazano da je Miroslav Aleksić grupo slagao i da je osvedočeni lažov kada je govorio da se Andrej Vučić čuo sa nekim iz predmeta „Jovanjica“, ne da se nije čuo ni sa kim iz predmeta „Jovanjica“, nego se nije ni video, a to da je osvedočeni lažov ne govorim ja, nego to govori presuda Prvog osnovnog suda u Beogradu. Ali, da takvi ljudi su spremni na sve stvari, samo da bi dobili određene političke poene, pokuje upravo i ovo svedočanstvo Miroslava Aleksića u kome piše da je gospodin potpredsednik Narodne stranke morao da završava treću godinu srednjeg obrazovanja u avgustu. Zamislite sada čoveka koji je krio sve ove godine da je srednju školu završavao sa ocenama dva i tri, da je završavao u avgustu, zamislite na šta je sve spreman taj čovek da kaže i da uradi da bi direktno napao svoje političke oponente. Ali ne napada on te političke oponente zato što u tim nekim njegovim izjavama i reakcijama ima istine, nego zato što Miroslav Aleksić danas pokušava da pobegne sa broda koji je udario u stenu i pokušava sada da pobegne sa tog broda zato što je dobijao informacije od određenih ljudi koji nisu želeli dobro ni Aleksandru Vučiću, ni njegovoj porodici. Ima izjava Aleksandra Vučića koju bih želeo da podelim sa vama ovde, nadam se da je većina vas pročitala, a to je da primetna histerija u redovima opozicionih stranaka, a i u redovima određenih službenika MUP-a zato što su mislili da su oni tu tobože istinu, dobro zapakovali, da će građani Srbije to da prihvate. Neće građani Srbije to da prihvate zato što su oni svedoci svega onoga što ste radili od 2012. godine sa jedinim ciljem da se destabilizuje Srbija i da se diskredituje porodica Vučić. Da bi ostavio dovoljno vremena mojim kolegama za raspravu, želim da kažem da takvim notornim neistinama i lažima nikada nećete dobiti podršku građana Srbije, zato što građani Srbije vide koliko smo obezbedili autoputeva, koliko smo obezbedili novih škola i bolnica, koliko smo vrsta vakcina obezbedili i to su one stvari koje pobeđuju na izborima. Nadam se da će građani Srbije na predstojećim izborima pokazati predstavnicima opozicionih stranaka gde oni stvarno pripadaju, a to je na smetlištu političke istorije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč po amandmanu ima narodni poslanik Srbislav Filipović. Izvolite.
Hvala predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, znate zbog čega je ova ovolika histerija i panika u redovima dela opozicije u Srbiji? Ne samo zbog toga što se iz dana u dan otkriva kako su pljačkali ovaj naš nesrećni narod, koliko su imovine pokrali, koliko su milijardi Beograd zadužili, koliko stotina miliona strpali u svoje džepove, kakve vile imaju i automobile, to je jedna strana priče, onih 50 računa u inostranstvu. Zbog svega toga oni jesu u panici, ali ih hvata panika zbog jedne druge stvari mnogo više. Zbog toga što se izbori približavaju i kako koji mesec prolazi, dan za danom panika je sve veća. Zbog čega? Svesni su oni šta god pričali, kakve god sami recitovali neka istraživanja javnog mnjenja, jer iza toga nikakva istraživanja ne postoje, nego lepe želje Đilasa, Marinike i ostalih, a verovatno je izvesno kada se našmrkaju ili naduvaju marihuane ili čega već, oni posebno haluciniraju neke svoje izborne velike pobede i rezultate, pa onda podivljaju po tviteru i tako nadahnutim psovkama, bljuvotinama i uvredama koje oni i njihovi botovi svakodnevno pišu i ispljuvavaju po raznim svojim portalima, medijima itd. onda oni pomisle u jednom trenutku da su pobednici u nečemu i da će oni uzeti neku vlast. Ali kada pogledaju prava istraživanja, kada izađu među građane na ulicu, kada naprave neki svoj mini skup negde i vide da se tu okupi dva-tri čoveka, oni shvate da je pobeda na izborima za njih samo san. Kada pogledaju nove puteve, kada pogledaju, evo i danas, nova fabrika čokolade, preko stotinu novih radnih mesta, preko 50.000 kilograma čokolade na godišnjem nivou koje će se proizvesti iz te fabrike, oni vide da je njima život sve gorči i gorči. Građanima sve bolji. Plate će, najavljeno je već, zbog dobrih rezultata Vlade Republike Srbije na polju ekonomije, finansija, rasti i ove godine, i sledeće godine, i penzije, naravno, ljudi sve zadovoljniji, sve više osećaju potrebu i mogućnost, vide da ostanu u svojoj zemlji, da u njoj grade svoje porodice i svoju budućnost, a s te druge strane gledate neke žalosne i tužne likove, koji, naravno, tope se ti silni milioni, željni da obnove tu svoju pljačkašku politiku, tajkunsku, mafijašku, a opet tu postoje dva protivnika koji stoje na tom putu – naravno, građani Srbije, a i onaj glavni na koga ukazuju svi, pa i njihovi prijatelji u Prištini i na nekim drugim destinacijama, njihov glavni protivnik, najveća prepreka mafiji u Srbiji, najveći neprijatelj mafiji u Srbiji, predsednik Srbije Aleksandar Vučić. Sve bi se to njima ostvarilo samo kada ne bi bilo Aleksandra Vučića, pa kažu – zabranimo Aleksandru Vučiću da izađe na izbore, zabranite Vučiću da se kandiduje, zabranite listama da nose u sebi ime predsednika Aleksandra Vučića. Samo da Vučića nema, oni bi bili najsrećniji, zato što znaju da kad nema Vučića u Srbiji, onda oni imaju priliku i mafija ponovo da zaposednu položaje, funkcije, fotelje, da se zgrabi kasa što pre, da se što pre isprazni i kažu – biće rezultata u prvih šest meseci. Nema nikakve dileme. Posle 12 godina u kojima su bili na vlasti, oni jesu uvideli svoje greške, a znate koje greške. Zato što je možda neki sitni dinar ostao, nisu tu siću još uspeli bili da pokradu. E, te greške su uvideli i naučili su na tome i sada su spremni da u roku od šest meseci sve ono što je Aleksandar Vučić, zajedno sa građanima Srbije, vredno, naporno i posvećeno radio svih ovih godina, da oni sednu i da opljačkaju. E, pa to neće da prođe. Neće to da prođe ni Đilasu, ni Mariniki, ni Jeremiću, ni Bošku i u koliko god kolona jednu, dve, tri, pet se oni delili, ni njihovim Šolacima, ni ostalim njihovim raznim finansijerima, prijateljima, kriminalcima, uličarima i ostalima da ponovo Srbiju povuku u ralje nesreće kriminala. Mogu oni da govore šta god hoće o nama, mogu da pričaju o parlamentu šta god hoće. Verujte mi, mogu da zameraju rečniku koji ponekad koriste, pa da pišu šta god, izražava se ovako ili onako. Sve je to blago i, verujte mi, suzdržavam se da o njima kažem i najgore moguće reči koje se nalaze u rečniku srpskog jezika, koje su oni zaslužili zato što je nenormalno da imate platu 150.000 dinara ili 200.000 i 300.000 dinara, a da imate 620 miliona evra. Ja bih bio totalna budala kada bih poverovao da to može neki čovek da skupi 620 miliona, a ni onih 24 zvaničnih. Nek mi neko objasni kojom tom matematikom možeš da imaš 50 računa u inostranstvu. Kako to može? Koji to digitron može, koji to, kako reče koleginica, tehnički mozak, pa i onaj Krang iz „Nindža kornjača“ lepši je od njega, može da izračuna. Evo, stavite prosto na papir. Pa čovek sa osnovnom školom, 150.000 dinara kada izračuna, koliko treba stoleća, vekova da radi da bi skupio to što je Đilas za nekoliko godina na vlasti stekao. I naravno da on sve nas gleda kao budale. Mi za njega to jesmo. Radimo pošteno za platu, građani Srbije rade za prosečnu platu danas preko 500 evra, 2025. godine će ta plata biti 1.000 evra, penzioneri nikad nisu imali veće penzije nego danas, rastu. Da li je to sve dovoljno? Nije, ali je tri puta veće nego što je bilo u vreme Dragana Đilasa. Da li su ljudi tada mogli da kupe stan na kredit? Nisu. Danas mogu. Pogledajte po Beogradu koliko gradilišta imate, na sve strane se zida, gradi. Neko to mora da kupi. Nije kupio Aleksandar Vučić vile i 40 stanova, kupio je Gojko i Dragan, oni su to kupili. Nema Siniša Mali 24 stana, ali Gojko i Dragan imaju 50. Nije Aleksandar sa bratom uzurpirao garažu, nego je tu garažu uzurpirao pa decenijama zloupotrebljavao Dragan Đilas, pa su morali da ga izbace iz te garaže. Dizala se panika onda. Jer kako, pa zamislite lopovu se usudite da uzmete nešto što je ukrao. Ne uspe nikog da okupi ni da ga brani. Ne shvata čovek, toliko zaslepljen mržnjom. Ja ne mogu da shvatim da imate nekoga ko toliko može da mrzi sopstvenu zemlju i svoj narod. To je već patološka mržnja, on je čovek bolestan. Ne treba samo da izgubi izbore, on treba da se leči. Treba tom čoveku pomoći. Njemu nije lako. Zamislite kako njemu izgleda kada pogleda dnevnik nacionalni u pola osam i kada vidi koliko puteva u Srbiji i fabrika je izgrađeno. On zna da je toliko puta deset glasova manje onda za njega. Kako da mu bude kad vidi danas novih sto radnih mesta koja su otvorena? Kako da se oseća taj čovek koji je zatvorio 400.000 radnih mesta dok je bio na vlasti? Pa njemu nije dobro, njemu pozli svaki dan kad gleda dnevnik. Kad pogleda naslovne strane novina i vidi kako isplivava iz dana u dan pljačka od 12 godina koje je otimao građanima Srbije ne samo novca, novac smo nadoknadili i vraća se, ljudima je ukradeno ono što niko ne može da vrati, 12 godina života je oteto svima nama. Dvanaest godina je lopov ukrao građanima Srbije. Tih 12 godina ne možete ljudima da vratite. Sve može da se sazida, da se obnovi, ali život ne može da se vrati i ne može niko da nam plati tih 12 godina. I zato građani Srbije neće nikada više dati priliku bilo kome da obnavlja bilo kakav peti oktobar, šesti oktobar, sedmi, bilo kakav datum kojim se oni ponose. Čime se ponose? Time što je zapaljena ova zgrada, time što je zapaljen RTS, što su kalašnjikove krali iz Majke Jevrosime? I tačno, reći će oni – jeste, neki od nas su tada podržavali da dođe do promena 5. oktobra, ali evo ja javno kažem i rekao sam to i 5. oktobra – 5. oktobar je najveća greška u poslednjih 30 godina koju smo kao narod napravili, najveća greška koja je preskupo i najviše koštala ovaj narod i tako nešto više nikad ne sme da nam se ponovi. Sazreli smo kao narod i u političkom i u demokratskom smislu, znamo da biramo, znamo da merimo rezultate. Jednom smo bili naivni, dva puta ne može to da bude. Đilas neće imati dva puta priliku da se vrati i da nas pljačka jer onda nešto s nama ne bi bilo u redu. Ova Srbija danas podržava Aleksandra Vučića, i završavam, podržava ga zbog rezultata, podržava ga zbog radnih mesta, podržava ga zbog boljeg života koji nije serija nego stvarni bolji život, podržava ga zbog puteva, fabrika, plata i penzija, podržava ga zbog realnog života, podržavaju ga i ti penzioneri koji se gade Draganu Đilasu, zato što njihovi unuci ostaju u Srbiji i na sledećim izborima i svakim drugim će pobeđivati politika i Aleksandar Vučić zato što Srbija želi da ide napred, želi krupnim koracima da napreduje, da se gradi i da radi. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ilija Matejić. Izvolite.
Hvala vam, poštovana predsedavajuća. Dakle, u glavnoj raspravi i danas moje kolege su rekle dosta toga i o Zakonu o zaštiti od buke u životnoj sredini i o Zakonu o poreskom postupku i poreskoj administraciji, kao i danas o zakonima o muzejima. Ja tu zaista ne bih imao šta novo da dodam, rasprava je bila zaista odlična. Ali želeo bih da porazgovaram, pošto je bilo puno reči danas o kulturi, o kulturi u Srbiji i u mojoj opštini, ali i o političkoj kulturi koja kod nas postoji takva kakva je. Pre svega, kada govorim o kulturi, tu moram da spomenem moju opštinu koja ima Galeriju naivne umetnosti koju naša braća Slovaci održavaju živom. Neki su čak i ceo svoj život tome posvetili i zaista je predivna i poznati su i u kulturno-umetničkim krugovima Srbije, ali i čitave Evrope po toj svojoj naivnoj umetnosti. Takođe moram da spomenem da mi u opštini Kovačica u jednom malom selu Idvor imamo Memorijalni kompleks Mihailo Pupin koji sačinjava njegova stara škola, njegova rodna kuća, kao i narodni dom Mihaila Pupina. To je zaista ono čime se mi ponosimo. U toku je postupak obnove njegove stare škole. Opština Kovačica je prvi put, hajde da kažem, primećena konačno od naše države, odnosno naša država je primetila i mala mesta i dobili smo od Ministarstva za kulturu i informisanje sredstva za obnovu te škole, odnosno za izradu projektne dokumentacije, kao i za rekonstrukciju, na čemu smo veoma, veoma zahvalni. Zaista bih vas sve pozvao, i vas poštovani građani, i vas koleginice i kolege, da ako volite svoju zemlju dođete i da posetite taj Memorijalni centar „Mihajla Pupina“. Zašto kažem, ako volite svoju zemlju? Pa, kada govorimo Mihajlu Pupinu i o tome šta je on uradio za našu zemlju, mislim da je malo jedna sednica Narodne skupštine. Mogu samo da napomenem da je posle Prvog svetskog rata trebalo da bude sklopljen Versajski sporazum koji je trebalo da potpiše Nikola Pašić, ali je tu Mihajlo Pupin odigrao glavnu ulogu. Naime, čitav Banat, sve do Pančeva je trebalo da pripadne Rumuniji i to je sve bilo već gotovo, dakle, čitav Banat sve do Pančeva, i bilo je dovoljno samo jedno pismo Mihajla Pupina američkom predsedniku Vudrou Vilsonu da se to ne dogodi i da Banat koji je i dan danas naš pripadne tada nama. Pazite samo kakav je on ugled imao u svetu kada je jedno pismo bilo dovoljno za to. Koliko je američki predsednik tada Vudro Vilson cenio Srbiju govori podatak, a to je rekla jedna moja koleginica da je 1918. godine okačio zastavu Srbije na Belu kuću i rekao za Srbe: „Srbi su odvažni i plemeniti narod čiji duh nije slomljen iako im je zemlja razorena.“ Dakle, govorio sam o tome već za ovom govornicom, ukoliko u svojoj karijeri budem za svoju državu 5% uradio od onoga što je uradi Mihajlo Pupin zaista ću smatrati sebe dostojnim da obavljam ovu funkciju. Što se tiče naše političke kulture ili nekulture, dakle, prisustvovali smo svi nekim ružnim scenama, ja bih tako nazvao, prošle nedelje, kada je u nekoj emisiji jedan pisac, ni manje ni više nego opsovao majku predsedniku Republike Aleksandru Vučiću. Slušamo svaki dan u medijima kako mi živimo u nekoj diktaturi, kako živimo u nekom mraku, kako nema izbornih uslova zbog toga, medijski mrak itd, a pazite, ni manje ni više, slobodno psuješ majku predsedniku Republike i da ti zbog toga ne fali ni dlaka sa glave. Pa, šta bi bilo onda da te „diktature“ tek nema. Što je najgore, niko od te političke elite koju čini naša opozicija nije ni reč rekao da osudi to, da se izvini itd. Ali, to samo govori više o njima, o tome koliko oni nemaju ideju, o tome kolika je njihova nemoć. Govorio sam već da fali džentlmenstva u toj borbi za političku scenu Srbije. Evo i ministar je sportista i svako ko se bavio sportom zna kako se časno bori za nešto, ako imaš neki cilj, kako se časno bori, a ne ovako kako oni to rade. Znate, danas si jako popularan kada pljuješ nekoga. Da li taj Vučić ima poneku grešku? Pa, ja ne znam za jednog čoveka na svetu koji radi svakog dana a da nema nijednu grešku. Jedino su valjda bezgrešni oni koji po ceo dan sede i pljuju po internetu, koji pišu raznorazne tekstove i šta ti ja znam, a oni koji rade, pa, normalno da će nekad i da pogreše. Sada, pošto sam ja, eto, subjektivan, hajde tako da kažemo, želim da postavim jedno pitanje za koje sumnjam da ću dobiti odgovor. Ako taj Vučić, baš toliko ne valja, a zašto ga onda pljuju toliko mediji iz Hrvatske? Pljuju ga pod nalogom njihove političke elite iz Hrvatske. Zašto? Zašto ga pljuju mediji iz Bosne i Hercegovine po istom principu? Zašto ga pljuju mediji iz Crne Gore, koji su pod kontrolom Mila Đukanovića? Mi svi moramo da sarađujemo sa našim komšijama, ali ako nam oni žele dobro zašto onda to rade? Zašto je, ako je on toliko loš, Aljbin Kurti rekao 19. septembra ove godine: „Kosovo nije problem, problem je Vučić“. Da li je to rekao zato što Aljbin Kurti voli Srbiju? On bi trebao da je voli, jer je to njegova zemlja, ali sumnjam da je rekao da mu je Vučić problem zato što je Vučić loš za Srbiju i da se on brine za našu dobrobit. Dakle, da završim, nije njima problem Aleksandar Vučić, njima je u stvari problem jaka Srbija. Znate, ovu sednicu smo započeli 5. oktobra na taj jedan nemili datum u političkoj istoriji naše zemlje i tada su na vlast na krilima i stranaca, na krilima i naših narko klanova došli oni koji su imali poverenje naroda, imali su i podršku naroda tada i došli su na vlast na krilima ideje da obnovimo našu zemlju posle bombardovanja, ali su izneverili to poverenje naroda i umesto obnove Srbije mi smo dobili pljačku, mi smo dobili prodaju svih naših firmi, dobili smo Pogrom Srba 2004. godine na Kosovu i Metohiji, jednostranu nezavisnost 2008. godine itd. Mi, pogotovo mi mlađi koji smo došli ovde zaista moramo da se borimo, da u budućnosti stvorimo jednu modernu, jednu kulturnu, jednu jaku Srbiju koja nije više crna rupa na Balkanu i da ne prestajemo sa svojim radom, jakim radom, teškim radom sve dok sve velike sile na svetu ne budu o Srbiji govorile kao što je to Vudru Vilson govorio 191. godine. Živela Srbija.
Reč ima narodni poslanik, Miloš Terzić. Izvolite.
Hvala, predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, poštovani građani Srbije, javio sam se da govorim o amandmanu na važan Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji. Slažem se sa stavom Vlade da se ovaj amandman ne prihvati zato što smatram da je Vlada predvidela prihvatljiv rok zakonskim rešenjem za podnošenje primedbi. Svakako smatram da se uređivanjem ove materije daje dodatni doprinos pravnoj sigurnosti i obezbeđuje transparentnost u vođenju poreske politike, ali isto tako smatram da je važno da ovaj zakon o kojem govorimo da on bude usklađen sa Zakonom o fiskalizacije, jer na taj način dokazujemo da smo posvećeni tome da nastavimo sa sveobuhvatnim procesom digitalizacije i osavremenjivanje našeg sistema i dokazujemo da hoćemo da idemo u korak sa vremenom i sa novim tehnologijama. Set finansijskih zakona o kojima smo raspravljali ove nedelje imaju za cilj da Srbija pre svega nastavi svoj ekonomski napredak, naravno kroz ulaganja u infrastrukturu, izgradnju novih auto-puteva, brzih pruga. Mi danas imamo ekonomski snažnu državu i takođe možemo da govorimo o dodatnim merama podrške našim građanima usled uticaja pandemije virusa korona. Do ovakvih mogućnosti smo došli zahvaljujući neophodnim reformama koje smo sproveli, koje sprovela SNS 2014. godine. Zahvaljujući tim reformama uspeli smo da konsolidujemo naše javne finansije, uspeli smo da osnažimo srpsku ekonomiju i sada nam je cilj da te rezultate sačuvamo, da u narednom periodu postižemo još bolje rezultate, a u prethodnom periodu uspeli smo da obezbedimo sve u vreme krize što je bilo neophodno za potrebe naše države, za potrebe naših građana. Mislim da smo jedna od retkih država u Evropi koja je i u trenucima krize prouzrokovane virusom korona uspela da podigne plate i penzije za naše građane. Više puta smo tokom godine podigli plate zdravstvenim radnicima i to dokazuje da smo od 2014. godine zaista nešto radili, da smo nešto zaradili i uspeli smo da pomognemo nezaposlenima kojih je danas tri puta manje nego što je to bio slučaj 2012. godine. Kruna svega, mogu slobodno da kažem, u borbi protiv pandemije jeste to što smo uspeli da izgradimo tri nove kovid bolnice i da dokažemo da nam je borba za živote naših građana pre svega prioritet. Mislim da je retko koja država u Evropi, pa čak i u svetu uspela da to uradi tako brzo i tako kvalitetno. Što se srpske ekonomije tiče uspeli smo održimo najveći nivo direktnih investicija, dakle, Srbija ima najviše direktnih investicija ako uporedimo to sa svim zemljama u regionu zapadnog Balkana. Nije bilo zatvaranja fabrika, čak je bilo i otvaranja novih radnih mesta i svi ekonomski pokazatelji jasno govore o tome da će Srbija nastaviti i narednih godina da bude najbrža rastuća ekonomija u Evropi. Jedino što je dobro u ovoj globalnoj krizi jeste što nas ona nije zadesila 2012. godine kada su ovu zemlju vodili rasipnici iz DS, Đilas, Tadić i Jeremić, jer onda ne bismo imali ni prijatelje u međunarodnim krugovima koji bi mogli da nam pomognu kada nam je pomoć bila neophodna, ne bismo mogli ni kao država finansijski da izdržimo teret ove krize jer je država do 2012. godine u potpunosti bila, zahvaljujući takvim politikantima iz bivšeg režima u potpunosti ekonomski i politički uništena. Zašto to govorim? Zato što je klupko očigledne pljačke države od strane bivšeg režima konačno počelo da se odmotava i neko će morati da snosi odgovornost za ekonomsko i političko uništavanje Republike Srbije. Mi ne smemo nikada više da dozvolimo da nam se na vlast vrati, da nam se ponovo dogode nekakvi Đilasi i nekakvi Jeremići, jer u tom trenutku od Srbije ništa neće ostati. Pre svega, zato što je mnogo truda, rada, znoja i marljivosti uloženo u to da se srpska država konačno ponovo vrati na noge. Jedino što nude ovi iz bivšeg režima to je politika nasilja, nekakvih obojenih revolucija, kako bez političke volje građana Srbije pokušali da dođu na vlast i uz svesrdnu pomoć i podršku stranih agentura, kako bi mogli da nastave tamo gde su stali, a to je da kradu novac građana Republike Srbije i da pune svoje džepove. Hoću takođe da iskoristim priliku, ako mi dozvolite da čestitam hrabrom srpskom narodu na KiM, jer su u prethodnom periodu pokazali čeličnu volju, hrabrost, jedinstvo, slogu da ostanu i opstanu na KiM. Mislim da je sada svima jasno da je, pre svega, zahvaljujući predsedniku Aleksandru Vučiću, Srbija je takva zemlja sa kojom više niko ne može da razgovara jezikom pretnji i jezikom ucena. Pokazali smo baš po pitanju KiM da je Srbija danas neuporedivo snažnija nego što je to bio slučaj 2004. i 2008. godine, kada je predstavnike bivše režima bilo baš briga za srpski narod na KiM, kada im je taj narod služio samo kao predmet trgovine, kako bi otvarali što više tajnih računa svuda po svetu. Mislim da je svima jasno da je sa politikom ponižavanja i vređanja nacionalnog dostojanstva srpskog naroda gotovo. Mi po prvi put, posle 22 godine od završetka rata na KiM, od potpisivanja vojno-tehničkog sporazuma u Kumanovu 10. juna 1999. godine i od usvajanja Rezolucije Saveta bezbednosti 1244, imamo državnika, imamo predsednika Aleksandra Vučića koji je zbog rezultata, pre svega onih ekonomskih, ali i vojnih i političkih, koje je Srbija ostvarivala u prethodnom periodu, sposoban da kaže jednom NATO paktu – ako ne reagujete vi, reagovaćemo mi i zaštiti ćemo pre svega živote naših sunarodnika u južnoj pokrajini, ako to situacija bude zahtevala. Upravo zbog toga Aleksandar Vučić i SNS imaju apsolutnu podršku i apsolutno poverenje koje im pružaju građani Srbije na KiM. Mi 2004. godine, kada je sprovođeno etničko čišćenje nad srpskim narodom na KiM, kada su gorele naše crkve i naši manastiri, mi nismo smeli jedno borno vozilo Vojske Srbije da izvedemo na ulice Beograda, a kamo li uz administrativnu liniju. Mi do 2012. godine, zahvaljujući ponižavajućoj i puzajućoj politici Ponoša, Šutanovca, koji su vodili puzajuću politiku pristupanja Srbije NATO paktu, nismo imali jedan, jedini avion koji je mogao da poleti. Mislim da su građani Srbije na KiM razumeli poruku kada su videli našu avijaciju uz Jarinje i Brnjak. To je poruka koja podrazumeva da će Srbija uvek da se bori, pre svega za mir i stabilnost, ali da nikada više nećemo dozvoliti nove pogrome, nove „Oluje“ i da nikada više nećemo dozvoliti da bilo ko ugrozi živote naših građana. Iskreno me ne čudi uopšte što se Hašim Tači, trgovac ljudskim organima, na sednici Saveta bezbednosti UN zahvaljivao Vuku Jeremiću, jer znaju teroristi iz Prištine da ako takvi politikanti upravljaju srpskom državom, da će oni moći da ostvare svoje ciljeve, baš kao što su bili na pragu toga do 2012. godine. Zato im jednima i drugima i ovim drugosrbijancima iz Beograda koji su predvođeni Draganom Đilasom i Vukom Jeremićem i teroristima iz Prištine smeta i kao najveći pretnju definišu upravo Aleksandra Vučića. Malo, malo pa se teroristi iz Prištine zahvale i Đilasu i Tadiću i Jeremiću, jer znaju da nisu bili sposobni od 2008. do 2012. godine da utiču na to da jedna zemlja u svetu donese odluku kojom bi povukla priznanje lažne države. Što se tiče sporazuma sa Prištinom, kada smo već kod teme koja se odnosi na KiM, nama je jasno da Albanci nešto neće, iskren da budem, nisam ni očekivao da nešto hoće, ali EUje ta i čitava međunarodna zajednica koja mora da prinude Albance da poštuju potpisane sporazume. Podsetiću građane Srbije da od 10. juna 1999. godine imamo ukupno potpisanih 48 sporazuma i da Albanci u Prištini ne poštuju apsolutno ni jedan. Podsetiću građane Srbije da je posle tog famoznog datuma na teritoriju KiM ušlo više od 50.000 dobro obučenih i dobro opremljenih NATO vojnika, da su se najveći zločini na KiM, upravo dogodili posle 10. juna 1999. godine, da su sve to nemo posmatrali NATO vojnici. Onda smo imali 2004. godinu i ponovo etničko čišćenje, ponovo su gorele srpske crkve i srpski manastiri, opet su sve to nemo posmatrali NATO vojnici, pripadnici KFOR-a, ali je to isto nemo posmatrao i režim u Beogradu, zato što su već do 2004. godine kroz pljačkaške privatizacije toliko uništili Srbiju, da Srbija nije mogla i bila sposobna da na bilo koji način odreaguje i pomogne našem narodu na KiM. Zato ne smemo da se uzdamo u druge već moramo da nastavimo sa odgovornom politikom koju sprovodi SNS, koja podrazumeva da nadjačamo našu ekonomsku, našu vojnu, kao i zdravstvenu moć kako bismo bili sposobni da u svakom trenutku pomognemo našem narodu, ma gde on živeo. Podsetiću građane Srbije i da je Briselski sporazum ispoštovan, do svega ovoga do čega je došlo prethodnih nedelja na KiM, to se jednostavno ne bi dogodilo, da je ispoštovan taj sporazum, jer bismo imali situaciju da imamo formiranu zajednicu srpskih opština i imali bismo ispoštovanu tačku 10. Briselskog sporazuma koja se odnosi na pravosuđe i niko ne bi mogao i smeo da pozove Ivana Todosijevića, na izdržavanje kazne zatvora, zbog istine koju je rekao o Račku, da je pravde i da je prava, jedini koji bi trebalo da bude u zatvoru i da izdržava kaznu zatvora, zbog slučaja Račak, jeste Vilijem Voker, a ne Ivan Todosijević. Da je ispoštovan deo Briselskog sporazuma koji se odnosi na policiju, Srbi bi imali komandira na severu i bez njegovog odobrenja ni pripadnici KBS, ni pripadnici ROSU, ne bi smeli da priđu sredinama u kojima žive Srbi. Potpuno je jasno iz svega ovoga što sam rekao, ko je faktor destabilizacije na Balkanu, i Međunarodna zajednica i EU, moraju da znaju da ako se u budućnosti nešto loše bude desilo na ovim prostorima, da će to biti isključivo zbog nasilnih pokušaja da se stvori velika Albanija i zato EU, snosi jedan deo odgovornosti. Zato EU i čitava Međunarodna zajednica moraju da rade na tome, da dođe pre svega do ekonomske normalizacije i da se u punom kapacitetu realizuje inicijativa predsednika Aleksandra Vučića, „ Otvoreni Balkan“, jer oko nekih političkih pitanja se svakako nikada u regionu nećemo složiti, ali hajde da kroz takve naše inicijative, da naše ekonomija napreduje i da naše ekonomije budu deset puta snažnije. Srbija će naravno, uvek imati i snage i volje, i želje i energije da se bori za KiM, u sastavu srpske države, ali je mnogo važno da nastavimo sa ekonomskim napretkom, jer jedino ekonomski snažna Srbija može da garantuje sigurnu budućnost našem narodu i našoj južnoj pokrajini. Mislim da je svima kristalno jasno i sa tim ću zaključiti da novih „Oluja“, traktorskih kolona, pogroma, nikada više neće biti zato što danas imamo zahvaljujući SNS, državu za razliku od perioda do 2012. godine. Danas imamo državu koja je i ekonomski i vojno dovoljno snažna da očuva mir i stabilnost, ali i da zaštiti srpski narod, bar tamo gde je najteže, a to je na KiM.
Reč ima narodni poslanik Viktor Jevtović.
Zahvaljujem predsedavajuća. Poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, danas ću govoriti po amandmanu o Predlogu zakona o poreskom postupku i administraciji kojim se predlaže da Poreska uprava preduzima poslove vođenja jedinstvenog informativnog sistema lokalnih poreskih administracija, propisanim članom 159. ZPPPA-a, počev od 1. januara 2024. godine. Imajući u vidu, brojne reformske aktivnosti koje su u toku i u okviru reforme Poreske uprave, kao i softversko rešenje jedinstvenog informacionog sistema lokalnih poreskih administracija integrisano sa brojnim sistemima elektronske uprave i u kontinuitetu sa unapređenjem i uspostavljanjem i funkcionalnošću novih informacionih sistema, samim tim se efikasnije i jednostavnije vode poslovne transakcije, a ujedno doprinosi i pravnoj sigurnosti, obezbeđuje javnu dostupnost u pogledu vođenje poreske politike kao opšti pravni akt i stvaraju jednaka prava i obaveze za sve subjekte koji se nađu u istoj poreskoj situaciji. U skladu sa vremenom i unapređenjem informacionih tehnologija, bez kojih svakodnevni život ne bi bio zamisliv, a ujedno i u skladu sa evropskim standardima i propisima u duhu budućnosti moderne Srbije, koji svakodnevno teži Aleksandar Vučić, da imamo jedan od najboljih elektronskih sistema uprave na svetu i apostrofiranjem novih tehnologija i elektronskih rešenja višestruko se umanjuje rizik od malverzacija, kao i skraćenje u procesu poslovanja ali i ostalih segmenata koji su do sada oduzimali vreme, a samim tim i novac, ne samo privrednicima, nego i građanima. Iz tog razloga svakodnevno se radi na unapređenju informacionih tehnologija, što možemo videti i u školama, gradskim upravama i ostalim institucijama. U skladu sa tim, Srbija na čelu sa Aleksandrom Vučićem otvorila je naučno tehnološke parkove u Nišu, Novom Sadu i drugim gradovima gde u korak sa svetom pratimo trendove novih informacionih tehnologija, što se najbolje videlo kroz proces vakcinacije, koji se pokazao kao jedan od najboljih u svetu, ujedno unapređujemo celokupno društvo i radimo za dobrobit svih građana Srbije i naše dece. Jer to je naš zadatak, to je i naša obaveza i ono na čemu konstantno radi predsednik Srbije Aleksandar Vučić, koji je nekada poniženu Srbiju, koja je bilo slepo crevo Evrope sada postavio na pijedestal vodeće zemlje u regionu, prvenstveno u ekonomskom smislu, a samim tim i u svim drugim sferama društvenog života. Čime se bivši režim predvođen tajkunom Draganom Đilasom, može pohvaliti po pitanju unapređenja Srbije sem bezobzirne pljačke od 619 miliona evra i računima širom sveta? Na čelu Beograda upropastio je sve što mu je palo šaka, od vrtića, dečijeg dodatka, podzemnih kontenjera, stotine hiljada ugašenih radnih mesta na nivou države, a da ne govorimo o Mostu na Adi, koji je ujedno i najskuplji most na svetu. Tu su i dugi prsti koje je uperio u „Telekom“ i RTS, gde je sa svojim pajtašem Draganom Šolakom, napravio ugovor koji su samo njima odgovarali, kako bi monopolizovali tržište, krali minute i debelo ih naplaćivali, ne ostavljajući medijski prostor nikome ko misli svojom glavom i radi drugačije. Sve u skladu sa onim što oni jesu ovekovečeni lopovi i vođe tajkunsko-mafijaške hobotnice, koji su Srbiji popločali put do propasti. Sada kada su maske pale i kada narod zna sa kakvim banditima je imao posla u vreme njihove pljačke oni doslovno linčuju porodicu predsednika Aleksandra Vučića, gde preko svog daktilobiroa, i to javno na najgnusniji način, vređaju maju Aleksandra Vučića, uz odvratne, perfidne i prljave psovke i skupa sa njihovim mafijaškim plaćenicima, Marinikom Tepić, Lutovcem, Markom Vidojkovićem, Aleksićem, koji kao zmije palacaju otrovnim jezicima, kao poslednji ljudski i politički škart, nemoćni idu svakoga dana još dalje u svoje histerije. Dobro je da se sve čuje i da narod vidi kakve i od koga te odvratne, prljave i perfidne psovke dolaze, kao i fizički napadi, kao što je lomljenje kancelarije Srpske napredne stranke u Novom Sadu od strane alkoholom ohrabrenog sina visokog funkcionera Jeremićeve stranke, Bore Solunca, što je za njih sasvim normalno, jer huliganstvo i teror su u statutu njihovog programa. Samo se pitam kako bi reagovali da je to uradio sin predsednika Srbije, kome u svom ludilu crtaju metu, čak i kada diše. Što se njihovih ogavnih postupaka tiče, to je valjda za njih sve normalno, jer je to ipak njihov program koji nude narodu Srbije, rasulo, teror, uništavanje i pljačka. I dok Aleksandar Vučić vodi politiku da zaštiti srpski narod na Kosovu i Metohiji i izvuče ga iz kaljuge u koju su ga gurnuli tajkunski bednici, Vuk Jeremić i Dragan Đilas kojima se verovatno sprema spomenik od strane separatista kao nagrada za sve što su učinili za njih oni su bezbroj puta javno hvalili Aljbina Kurtija i ni jednog jedinog trenutka nisu stali uz naš narod na Kosovu i Metohiji, čak ni rečenicu. Sve što imaju da kažu stane im u onu čuvenu … da smo genocidan narod. Takvi bednici i kukavice sa besmislenom politikom uništenja nikada neće moći da stanu na crtu Aleksandru Vučiću, fabrikama, putevima, školama i standardu za koji se Vučić lavovski bori. Na čelu države više nema mesta za plaćenike stranih ambasada koji su obleteli kao kolibri i bili pajaci za šaku dolara, a Srbiju vukli na dno, a sve zarad svojih ličnih interesa. Ali, narod Srbije to vidi, sve razume. Narod Srbije im to neće dozvoliti, jer kada su te bitange spremne da udare na tuđu porodicu zarad isključivo novca građana Srbije šta su tek u stanju da rade ako se ponovo dočepaju vlasti i kakav im je plan i program koji bi ponudili građanima, sem nasilja i još miliona na svojim računima. Oni plan i program nemaju, sem da bez izbora opet zajašu državne jasle, da narod opet bude gladan i država na rubu propasti. Narod Srbije i to vidi, narod Srbije i to dobro zna i zato će taj narod falange ovekovečenih lopova i secikesa potopiti na izborima jednom za sva vremena na dno njihove močvare gde im je i mesto. Znamo mi dobro ko se bori za Srbiju, za našu decu, za novo poglavlje istorije, da najzad hrabro koračamo ka vrhu. Nismo više poslednja rupa sveta. To je ono za šta se bori Aleksandar Vučić, to je ono što većina građana Srbije i podržava. Bez obzira na brutalne napade i pritiske sa svih strana ni jednog trenutka, ni jedan … neće Srbija skrenuti sa tog puta. Nemamo pravo da ne uspemo, nećemo da se povlačimo pred najgorima. Takvu smo borbu odabrali i u njoj ćemo pobediti. Predaja nije opcija. Živela Srbija.
Zahvaljujem. Na član 13. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava prihvatio je amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajuća. Uvaženi ministre, poštovane kolege, još jedan predlog amandmana koji je naša Vlada, na čelu sa premijerkom, podnela, a to jeste znak da će ovaj zakon biti bolji, da će imati još mogućnosti da preko svih ovih amandmana, preko ovih zakona koje ćemo danas usvojiti, da se obezbedi više sredstava za svakog našeg građanina, za svakog čoveka, za ljude koji žive na selu i za ljude koji žive od sela, jer samo tako može i tako treba da bude, da se obezbeđuju sredstva i da se pomaže svima, bez obzira da li oni žive u Svrljigu, Nišu, Subotici ili bilo kom drugom delu Srbije. Svi prethodni govornici koji su govorili o svim negativnim stvarima koje se dešavaju od strane ljudi koji pokušavaju da sruše ovu vlast, koji na najgori način govore neistine o našem predsedniku i njegovoj porodici i o svima nama koji ovde sedimo, ja mogu samo da kažem da to nije u redu, da to nije domaćinski, kako se kaže kod nas, ali, najbitnije od svega jeste da u svakom trenutku mi koji smo tu, na čelu sa našim predsednikom, imamo i mogućnost i obavezu da obezbedimo za svako dete, za svakog čoveka, da može bolje da živi. Sve ove stvari koje su do sada urađene, svi ovi putevi, auto-putevi koji se rade, sve bolnice, škole, sve ono što se radi, to se radi za našu decu i za decu naše dece. Srbija je nešto za šta živimo, za šta su ginuli naši preci i mi to moramo sačuvati. Još jednom, ja ću kao predsednik Ujedinjene seljačke stranke i kao poslanik podržati i ovaj amandman i Predlog zakona i sve predloge zakona koji daju mogućnost da se ide napred. Ali, dozvolite mi, uvažena predsedavajuća, da ovde sa skupštinske govornice kao poslanik, kao predsednik Ujedinjene seljačke stranke, da čestitam rođendan našem prijatelju, predsedniku Ruske Federacije, Vladimiru Vladimiroviču Putinu - Srećan rođendan uvaženi predsedniče Ruske Federacije, da zajedno sa Vama i uz Vas naša Srbija ide napred, da svi zajedno, ceo naš pravoslavni narod bude zajedno i da bude svima bolje. Živela Srbija i sve najbolje!
Reč ima narodni poslanik Uglješa Mrdić.
Zahvaljujem predsedavajuća, gospođo Kovač. Uvažena predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre Udovičiću sa saradnicima, uvažene kolege narodni poslanici, uvaženi građani Republike Srbije, ja ću da se osvrnem na ovaj deo koji se tiče oblasti finansija. Kao što znamo, narod u Srbiji uvek izabere dobar put, tako i od 2012. godine do danas. Drugi put je uništavanje naše finansijske politike. Prvi put je jačanje naše države i u ekonomskom i u svakom drugom smislu. Tako je Srbija birala i 2012. i 2014. i 2016. i 2017, i prošle godine, i tako će, bože zdravlja, birati svih narednih godina. A zašto? Zbog budućnosti naše dece, zbog interesa i naše države i njenih građana. Kad govorim o finansijama, moram da istaknem, upravo zahvaljujući najboljoj finansijskoj politici u modernoj srpskoj istoriji, pun je budžet Republike Srbije i u ovom teškom vremenu borbe protiv korona virusa imali smo i imamo dovoljno novca u budžetu i za nabavku respiratora i vakcina i izgradnju kovid bolnica i ulaganje u zdravstveni sistem. Isto je tako i kada je u pitanju ulaganje i u otvaranje fabrika, novih radnih mesta, kao što smo imali danas prilike da vidimo, i što se tiče izgradnje novih puteva, auto-puteva, svih vrsta puteva i, naravno, što se tiče izgradnje i otvaranja novih škola i predškolskih ustanova. Sve to imamo zahvaljujući tome što više na vlasti nisu oni koji kradu, nisu oni koji otimaju. Imali smo prilike da vidimo kako je to kad vode finansijsku politiku Dragan Đilas, Boris Tadić, Vuk Jeremić i njihovi saborci. Tada smo imali uništenje Srbije. Na sreću, to je za nas daleka prošlost. Želeo bih da iskoristim prisustvo ministra Udovičića pa da se osvrnem i na ulaganja naše države i u izgradnju i renoviranje sportskih objekata, organizaciju brojnih sportskih takmičenja, svetskih, evropskih i drugih prvenstava i još jedan primer, što nismo ranije imali slučaj, što se redovno isplaćuju i nacionalne penzije našim vrhunskim sportistima i sportskim radnicima, svima koji su ostvarili uspehe prethodnih decenija, a isto tako, kada god naši sportisti osvoje medalje na olimpijskim, svetskim ili evropskim prvenstvima, dobijaju adekvatne obećane nagrade u rekordnom roku. Svega toga ne bi bilo da nema i odlične politike koju vodi i Ministarstvo omladine i sporta i Vlada Republike Srbije, a pre svega naš predsednik Aleksandar Vučić. Dakle, onaj koji osvoji medalju za Srbiju, koji s ponosom peva našu himnu, ističe našu zastavu i promoviše i našu Srbiju i slavu naše države, on zaslužuje nagradu i on dobije nagradu, ali to ranije nije bio slučaj. To ranije nije bio slučaj, pod broj jedan, zato što oni koji su bili na vlasti baš ih je bilo briga da nagrađuju i one koji to zaslužuju, a razlog broj dva je što nije bilo novca u budžetu. A novca u budžetu nije bilo zato što se kralo i otimalo od građana Republike Srbije. Zato ja kao narodni poslanik sa liste "Aleksandar Vučić - Za našu decu", podržavam finansijsku politiku koju vodi i Vlada Republike Srbije i naš predsednik Aleksandar Vučić, jer ova finansijska politika i svi ovi zakoni koji se tiču i oblasti finansija i poreske politike oni podstiču to da naš budžet bude puniji, da se stane na put kriminalu i korupciji, naročito u finansijama, da Srbija ima više novca u budžetu, da Srbija može da ulaže u svoje jačanje. Jer, nema oblasti u našoj Republici Srbiji a da država ne ulaže u tu oblast, da li je to sport, omladina, kultura, da li je to ekonomija, privreda, energetika, infrastruktura, saobraćaj, zdravstvo - u svaku oblast država ulaže. A ulaže zato što ima odgovornu vlast, zato što se više ne otima i zato što se budžet puni, zahvaljujući najboljoj ekonomskoj politici u Evropi. A da je to najbolja politika, to pokazuju i pokazatelji koje smo imali prilike da vidimo i koji su nam prezentovani tokom prošle i ove godine, u ovom teškom vremenu borbe protiv korona virusa. Najbolja ekonomska politika u Evropi je ona koju vodi Srbija i mi jedini u odnosu na sve druge države u Evropi imamo rast. Zbog svega toga podržavam finansijsku politiku Vlade Srbije i podržavam sve ono što radi naš predsednik Aleksandar Vučić, koji našu Srbiju vodi u sigurnu i stabilnu budućnost. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miodrag Linta. Izvolite.
Hvala, poštovana predsedavajuća. Poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, želim da podsetim da smo u Narodnoj skupštini u aprilu ove godine usvojili Zakon o privremenom registru punoletnih građana Srbije kojima se uplaćuje novčana pomoć za ublažavanje posledica pandemije korona virusa, čime je stvoren osnov za isplatu 60 evra u ovoj godini svakom punoletnom građaninu. U utorak smo imali na raspravi izmene i dopune ovog zakona kojim je obezbeđena isplata još dodatnih 20 evra za sve punoletne građane Srbije. Podsećam da je Vlada i želim da pohvalim Vladu, donela niz mera sa ciljem da se građanima i pravnim subjektima pomogne da lakše prevaziđu negativne posledice pandemije korona virusa. Prošle godine Vlada je donela odluku da isplati 100 evra svim punoletnim građanima, da u dva navrata isplati dodatno 9.000 dinara svim penzionerima, korisnicima Fonda PIO. Ove godine, dakle, pored ovih 80 evra za sve punoletne građane, već je isplaćeno 5.900 dinara ili 50 evra dodatno za penzionere, zatim 3.000 dinara za sve vakcinisane građane, 60 evra za nezaposlena lica i, ponavljam, dodatna sredstva za mikro, srednja, mala preduzeća, naravno i za velika preduzeća. Međutim, pored svih ovih mera koje, ponavljam, pozdravljam, imamo dve ciljne grupe koje nisu obuhvaćene ovim merama Vlade Republike Srbije. To su penzioneri koji su rodom i poreklom iz država nastalih na području bivše Jugoslavije. Njih oko 124 hiljade, od toga broja 59 hiljada penzionera rodom iz Hrvatske, 41 hiljada rodom sa područja Republike Srpske Federacije BiH i više od 24 hiljade penzionera sa područja današnje Slovenije, Makedonije i Crne Gore. Od ove 124 hiljade penzionera rodom iz regiona, svega mali broj njih je bio obuhvaćen i dobio je novčanu pomoć, prošle godine devet hiljada, ove godine skoro šest hiljada i planira se februara i marta sledeće godine dodatnih 20 hiljada dinara, dakle za 1,7 miliona penzionera korisnika Fonda PIO Srbije. Međutim, najveći deo od te 124 hiljade penzionera nisu korisnici Fonda PIO Srbije i oni nisu obuhvaćeni ovom merom. Ti penzioneri su ogorčeni, nezadovoljni, razočarani, jer časno, odgovorno i savesno ispunjavaju sve obaveze prema ovoj državi u kojoj žive. Diskriminisani su iz razloga što su ostvarili penziju na području današnje Hrvatske i BiH, međutim pošto tamo nemaju prebivalište penzioni fondovi Hrvatske i BiH im ne isplaćuju novčanu pomoć. Ovde im se kaže – pošto niste ostvarili ni dana radnog staža u Srbiji i ovde nemate pravo na novčanu pomoć. Dakle, radi se više od 100 hiljada penzionera rodom iz regiona, koji su u suštini građani drugog reda. Moje mišljenje, ja sam se više puta obraćao Vladi Srbije, premijerki Brnabić sa molbom, sa apelom da se ispravi ova nepravda i da se tim penzionerima takođe isplati novčana pomoć, jer i oni takođe moraju da prevaziđu posledice korona virusa. Podsećam da značajan deo penzionera iz Hrvatske i BiH su imali tzv. novčani dodatak, imaju male penzije, u Hrvatskoj i BiH i kada su odjavili prebivalište na području Hrvatske i BiH, dakle Republike Srpske ili Federacije BiH i prijavili prebivalište na području Republike Srbije, automatski su im penzioni fondovi u Zagrebu, Sarajevu ukinuli zaštitni dodatak. Mi sada imamo ovde penzionere, građane Srbije koji imaju 68, 70, 75 godina i imaju recimo penziju od tri i po hiljade dinara, pet hiljada dinara, sedam hiljada dinara, deset hiljada dinara. Sad, zamislite osećaj tih ljudi, kaže, 1,7 miliona penzionera je dobilo novčanu pomoć, a nas 100 hiljada nismo dobili. Sad imate komšiju, domaćeg penzionera koji ima penziju od 40, 50 hiljada i on dobije prošle godine devet hiljada novčanu pomoć, ove godine skoro šest hiljada, u februaru i martu sledeće godine dobiće 20 hiljada, a ovaj pored njega koji ima penziju, rodom iz Hrvatske ili BiH, koji ima penziju četiri, pet, šest, sedam, osam ili deset hiljada dinara, on neće dobiti. Zato što vi penzioneri iz Hrvatske i BiH i drugih država regiona niste korisnici Fonda PIO Srbije. To jeste ispravno sa formalno-pravnog stanovišta, ali sa ljudskog stanovišta, sa stanovišta pravde, sa stanovišta solidarnosti to je diskriminacija. Ako smo omogućili i našli sredstva za milion i 700 hiljada penzionera, pa hajde da nađemo i sredstva za tih 100 hiljada penzionera od kojih, ponavljam, značajna većina ima penzije od kojih ne mogu da žive zato što su im ukinuti zaštitni dodaci od strane penzionih fondova u Zagrebu i Sarajevu. Apelujem ovde na ministra Udovičića da prenese premijerki Brnabić još jednom moj apel da Vlada nađe način i donese jednu pravednu odluku da se isplati, za ovih više od 100 hiljada penzionera sa područja Hrvatske, BiH i drugih država regiona, devet hiljada za prošlu godinu, 5.900 za ovu godinu, što je već isplaćeno i da tih sto hiljada takođe dobiju najavljenih 20 hiljada dinara koje će biti isplaćene sledeće godine tokom februara i marta. Ponavljam, to bi bila jedna pravedna odluka i to bi bila jedna poruka države da ona uvažava te građane, jer se radi, podsećam, o najvećim žrtvama rata na prostoru bivše Jugoslavije, radi se o proteranim Srbima. Uvek moram da istaknem činjenicu da ne bi voleo da bilo koji građanin Srbije, a to su, nažalost, doživeli građani sa područja Kosova i Metohije, mora da uzme svoju torbu i da ode 400, 500 kilometara dalje od svog mesta. Niko nije otišao iz svog stana, niko nije otišao iz svoje kuće od dobre volje. Otišao je zato što, nisu otišli, nego su proterani od strane proustaškog režima Franje Tuđmana i islamističkog režima Alije Izetbegovića i to su činjenice koje mislim da bi Vlada morala da uzme u obzir. Druga ciljna grupa, koja je takođe diskriminisana, koja nije uzeta u obzir, radi se o 26.000 građana Srbije koji imaju izbegličku ili prognaničku kartu. Dakle, radi se o proteranim Srbima koji su proterani sa područja današnje Hrvatske i Federacije BiH. Podsećam, Vlada je prošle godine isplatila 100 evra za sve punoletne građane. Ove godine će isplatiti 80 evra. Više od pet miliona građana je obuhvaćeno ovom merom, ali nažalost, tih 26.000 građana nije obuhvaćeno merom, zato što se kaže u odluci Vlade – isplaćujemo ovu novčanu pomoć za građane koji imaju prebivalište. A pošto vas 26.000 izbeglih lica imate boravište, vama nećemo da isplatimo tih 100 evra prošle godine i 80 evra ove godine. Sad ja podsećam na jednu nespornu činjenicu. Te izbegličke karte izdao je MUP na onom istom mestu gde izdaje i lične karte za sve ostale građane. Pa ako MUP smatra da izbeglička karta nije validan dokument, zašto ga onda izdaje? Tih 26.000 građana i dalje su zadržali izbegličku kartu ne od dobre volje, ne što žele da imaju dalje formalno izbeglički status, iz dva razloga. Jedan je razlog što se i dalje bore, zadržali su prebivalište u Hrvatskoj ili u Federaciji BiH da pokušaju da ostvare oteta imovinska, stečena, statusna i druga prava. Podsećam, svima nam je poznato da političko Sarajevo, politički Zagreb vode već evo 26 godina od završetka rata u Hrvatskoj i BiH politiku cementiranja etničkog čišćenja našeg naroda, a to uključuje i plansku i sistematsku otimačinu i uzurpaciju imovine proteranih Srba. Zato je jedan deo njih zadržao te izbegličke karte da bi pokušali da vrate svoje kuće, da vrate vojne stanove u Sarajevu, da vide da vrate uzurpiranu ili otetu zemlju, poljoprivredno zemljište, šume, da reše deo staža koji su zasluženo ostvarili do početka rata, a sad im, recimo, ne priznaju osam godina od 1983. do 1991. godine ili deset godina od 1970. do 1980. godine itd. Dakle, zadržali su izbegličku kartu zbog borbe za svoja prava. Drugi razlog, jedan deo tih, od 26 hiljada, građana koji imaju formalnu izbegličku kartu su taj dokumenat zadržali iz razloga zato što je to jedini način da mogu da ostvare zdravstveno osiguranje. Nemaju drugi način. Dakle, prinuđeni su, još uvek, da imaju te dokumente, a MUP još uvek nije donelo odluku da kaže da taj dokument ne važi i da će biti ukinut od tog i tog dana. Dakle, ti su ljudi ogorčeni, razočarani, osećaju se građanima drugog reda. Uputio sam jedno pismo premijerki Brnabić i u prilogu dostavio spisak od 65 građana koji imaju izbegličku kartu, koji su me lično zvali i molili da vidimo kako da Vlada uzme u obzir i njih i njihove potrebe i da ih izjednači u pravima sa svim ostalim građanima. Dakle, i ovom prilikom želim da apelujem na Vladu Srbije na premijerku Brnabić da se donesu dve odluke. Prva odluka, još jednom ponavljam, da se isplati novčana pomoć za sve penzionere rodom i poreklom sa područja današnje Hrvatske, BiH, i drugih država regiona. Dakle, devet hiljada evra što su dobili penzioneri korisnici Fonda PIO Srbije prošle godine, pet hiljada i 900 dinara isplaćeno domaćim penzionerima ove godine i najavljenih 20 hiljada dinara koji će biti isplaćeni penzionerima korisnicima Fonda PIO Srbije sledećeg februara i marta. Druga odluka Vlade da se nađe način da se isplati novčana pomoć za 26 hiljada građana Srbije koji imaju izbegličku kartu, nemaju formalno prebivalište, već imaju boravište. Dakle, da im se isplati 100 evra koji su isplaćeni svim punoletnim građanima prošle godine i da im se ove godine isplati 80 evra, pošto je već 30 evra isplaćeno u maju. U novembru će, ako se ne varam, biti isplaćeno novih 30 i sada ovim izmenama i dopunama zakona smo omogućili da se u decembru isplati i dodatnih 20 evra. Mislim da bi te dve mere poslale snažnu poruku penzionerima rodom iz regiona, kao i 26 hiljada proteranih Srba koji imaju izbegličke karte, da Vlada jednako tretira sve građane i da neće gledati formalno-pravne razloge, nego će sa aspekta pravednosti, solidarnosti pomoći i tim ljudima da i oni jednako, kao i svi ostali građani Srbije, lakše prebrode posledice pandemije korona virusa. Hvala.
Zahvaljujem. U međuvremenu je stigao ministar finansija Siniša Mali. Dobro došli. Nastavljamo. Reč ima narodni poslanik Zoran Tomić.
Zahvaljujem predsedavajuća. Poštovani ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, amandman koji je danas pred nama omogućiće da se dodatno unapredi sam Zakon o poreskom postupku i poreskoj administraciji, kao i izmene i dopune koje su ovde pred nama iz razloga što radimo na usklađivanju samog zakona sa Zakonom o fiskalizaciji koji smo doneli, a koji je u stvari još jedan od dokaza da Srbija danas ide napred ka boljoj i svetlijoj budućnosti, da se modernizuje. Ovo je još jedan od dokaza kada govorimo o uspesima i na polju digitalizacije, primene novih tehnologija. Imali smo prilike da čujemo i od uvaženog ministra koliko je zapravo u pitanju i tehnološki značaj i napredak kada je u pitanju novi sistem fiskalizacije, odnosno uređaji koji će naši privrednici, trgovci koristiti. Ono što je jako bitno da napomenemo, za razliku od perioda kada su pripadnici bivšeg režima uvodili fiskalne kase, gde nisu vodili računa o mogućnostima i potencijalu privrednika da sve te propise i zahteve zadovolje i da sagledavaju finansijski aspekt troškova koje oni imaju, kada je u pitanju uvođenje tih fiskalnih kasa, mi danas imamo situaciju da je država ta koja će pomoći svim privrednicima da uđu u novi sistem fiskalizacije i da te uređaje koje imaju zamene, a da ih pri tom to ne košta ni jedna dinar. To je domaćinska politika koja se vodi, to je politika predsednika Aleksandra Vučića, koja na prvom mestu stavlja potrebe građana, potrebe privrede, pa i same izmene i dopune zakona koje su ovde ispred nas su u stvari proizašle iz komunikacije koja je konstantna i koja je u kontinuitetu sa privrednicima, jer za razliku od pripadnika bivšeg režima koji su gledali samo svoje sopstvene potrebe, koji su gledali da sopstvena preduzeća i sopstveni biznis razvijaju na konto građana Srbije, na konto njihovih primanja, danas vodimo računa o svima i danas su potrebe građana i privrednika na prvom mestu zbog čega se i izašlo sa ovim izmenama i dopunama zakona. Kao što i sami vidimo, sve ono što se dobro radi u Srbiji, sve što donosi rezultate, odmah sa njihove strane, sa strane te đilasovske tajkunske opozicije, kreću napadi i radi ta industrija laži, kako volim da kažem, Dragana Đilasa, pa ona ne posustaje ni danas, niti ovih dana. Šta je to što njih boli? Konkretno, Dragana Đilasa može da boli to što je u vreme kada je on bio gradonačelnik Beograd ostavio sa 1,2 milijarde evra deficita, odnosno duga, sa deficitom koji su imali u budžetu i tada je Srbija imala neverovatnih 25 i više procenata nezapošljenih građana. Danas u vreme kada je predsednik Aleksandar Vučić taj koji vodi Srbiju ka boljoj budućnosti, kada se sprovodi njegova politika i Program Srbija 2025, mi smo u vreme pandemije sa kojom se suočava čitav svet uspeli da obezbedimo, da imamo stabilne finansije, da pomognemo građanima i privredi, da obezbedimo da se sam nivo nezaposlenosti ne poveća, čak je i pao, jer je država merama koje je preduzela uspela da pomogne građanima da pokrenu svoje poslove i da se sami zaposle i ono što je ministar istakao – za ove dve godine, koliko se borimo sa pandemijom, preko osam milijardi evra je pomoći uloženo i privredi i građanima, a sve u cilju da taj točak ekonomije, u tim kriznim situacijama, kada je najbitnije nikad ne stane, već da se dalje okreće. Upravo smo zbog i šampioni u regionu, zbog toga smo u prethodnoj godini imali najmanji pad BDP koji iznosi 1%, zbog toga su i prognoze koje su bile da će realni rast BDP ove godine iznositi 6% premašene i one će biti 7%, realni rast. Ono što je svakako za pohvalu jeste što to potvrđuju međunarodne institucije, među kojima je i Svetska banka koju je svoju prognozu sa 5% podigla na 6%, a sigurni smo da će sa ovakvim trendom taj rast biti dostižan i biti 7%, a možda i više od 7%, što će te institucije, a kasnije i statistički podaci da potvrde. Ono što njih boli jeste što smo u ovom periodu borbe protiv korone uspeli da izgradi tri nove kovid bolnice u rekordnom vremenskom periodu, čime smo dokazali da smo odgovorna država, da vodimo računa o građanima. Njih boli to što su obezbeđene dovoljne količine vakcina i što se radi intenzivno na kampanji imunizacije i da se dođe do tog potrebnog nivoa kolektivnog imuniteta, kako bismo se izborili sa ovom pošasti. Umesto da kao ljudi koji treba da osete neku savest, sabornost, valjda da pomognu svojim komšijama i prijateljima i da tu kampanju podrže, ne, oni se maksimalno trude da to sve omalovaže i kritikuju i napadaju i sam štab koji se bori i koji donosi važne odluke kada je u pitanju borba protiv korone, pa u situacijama kada smo se na početku borili, kada su morale da se primene mere, oni su bili protiv tih mera. Danas kada imamo dovoljne količine vakcina, kada proizvodimo i „Sputnjik V“ i „Sinofarm“ vakcinu, kada smo postali kamen temeljac za novu fabriku zajedno sa kineskim i arapskim partnerima da izgradimo fabriku za proizvodnju te „Sinofarmove“ vakcine i kada je donesena logična odluka da se nastavi dalje sa kampanjom vakcinacije i da se preduzimaju sve potrebne mere da se zaštiti zdravlje građana, a da pri tom naša ekonomija, privreda i život nastavi da teče, oni su za to da se ljudi zatvaraju, što zapravo samo govori da je njihova politika politika kontriranja, bez ikakvih argumenata, već je samo važno reći – ne, ne, vi ne znate ništa, sve suprotno treba da se radi. Kao što ste imali u brojnim ekonomskim doktrinama kritičare koji su samo kritikovali radi kritike, pa se na kraju ispostavilo u praksi da to baš nije tako jednostavno. Šta njih boli? Njih boli što oni za sebe tvrde da su uspešni menadžeri, a praksa nam dokazuje da nisu. I kolega Kesar je govorio o čuvenom „obor knezu“ Aleksiću, o njegovim uspesima u školi, gde se ne bih nadovezivao i ponavljao, samo bih još jednom sa govornice uputio apel da pokaže diplomu Ekonomskog fakulteta, pošto se hvalio svojevremeno kako je vrhunski ekonomista. Pri tome, ni u jednom trenutku niti znamo na kom fakultetu je završio, a o ocenama neću ni govoriti s obzirom da je jedino u srednjoj školi peticu imao iz fizičkog. Verovatno kada ga uhvate u nekoj prevari da može bude sposoban da što pre pobegne od ruke pravde, ali svi će biti dostižni ruci pravde koji su grešili. Neka pokaže, ako ništa drugo, barem vrata od tog fakulteta da barem znamo adresu ako je već možda diplomu zaturio ili bi onu čuvenu, hajde da kažemo rečenicu, rekao – pas mi je pojeo domaći, što vole učenici da kažu. Možda mu je neki pas pojeo diplomu, pa nema šta da pokaže, a ne želi da izvadi kopiju diplome. Mada, sa druge strane, njegovog šefa Vuka Jeremića, koji je najzaslužniji zbog svih problema koji se dešavaju u našoj pokrajini Kosovo, o čemu je uvaženi kolega Terzić govorio, i neću ni tu dužiti, samo želim da kažem da građani Srbije nisu zaboravili njegov mozak i njegov genij kako se borio za interese građana u AP Kosovo i Metohija. Borio se tako što kada mu je bila potrebna podrška išao je da obilazi Albance u Prizrenu i sa njima da se rukuje u predsedničkoj kampanji. Borio se tako što je sa belosvetskim lopurdama i lopovima prao novac preko svoje nevladine organizacije koju je odmah osnovao pošto je završio svoju kampanju i priču u Ujedinjenim nacijama pošto je bio poražen, a svi znamo koliko je Srbija pomogla i radila da on bude ono što smo se borili da bude generalni sekretar, ali na žalost, odluke su takve bile da tu ne možemo da utičemo, ali odmah mu je za to kriva Srbija, krivi su građani Srbije i kriv mu je Aleksandar Vučić. Isti onaj Jeremić koji je postavio glupo pitanje pred Međunarodnim sudom pravde i kome će Albanci podići spomenik na Kosovu i Metohiji kao nacionalnom heroju, jer je on taj koji je njima, maltene, poklonio stolicu u Ujedinjenim nacijama. Onda kada na Javnom servisu, uvaženi kolega Kesar, sve to predoči njegovom čoveku, on odmah kreće sa nekim kontriranjima, sa nekim izmišljotinama, pa verovatno zato što istina boli. I onda kada kažete čoveku istinu u lice, kada on nema šta drugo da kaže, on kreće sa kontranapadom, jer je verovatno napad najbolja odbrana. To je ono što Đilas radi, to je ono što Jeremić radi, to je ono što zapravo sva ova opozicija kojoj je mržnja glavna stvar u političkom delovanju radi. I naravno na kraju tu je i Dragan Đilas koji, eto, već danim pokušava, kada već ne može predsedniku Vučiću da nađe nikakav greh koji je načinio ili možda neku ofšor kompaniju ili račune, pokušava da to prišije njegovim saradnicima, bratu, uskoro ja mislim da će krenuti i na decu, pa će kao što su nažalost napadali i malog Vukana, verovatno će izmisliti da je i mali Vukan otvorio neku ofšor kompaniju, a on dete ima svega četiri godine. Njihovoj mržnji nema kraja, instrumentima koje koriste nema kraja, jer oni idu onom idejom da cilj opravdava sredstvo, a sredstva ne biraju u toj borbi. Jedino neće na fer i korektan način da se bore. I svi ovi uspesi koji su postignuti njega bole, a posebno kada na konferenciji za novinare dođe novinar koji postavi sasvim logično pitanje vezano za njegove medije i rad njegovih medija i finansiranje, a znate šta je njegov odgovor? Pa dobro mi smo „Multikom“ kompanija koja ima novca, pa volimo da pozajmljujemo kome je to potrebno i kada god je to potrebno, ali mi ne finansiramo nikakve medije, mi nemamo naše medije. A, onda vidite i onu situaciju koja se desila i sa psovanjem majke predsedniku Vučiću, kada se jedva na konferenciji na kojoj su novinari naravno pokrenuli to pitanje i jedva je osudio sam taj čin, ali brže bolje je pokrio svog saradnika, rekao: „Pa znate, nije njegova majka bila cilj, nego je bio predsednik Vučić cilj“. Verovatno hoće da kaže da njegov izvršilac naloga nije odradio posao kako treba, odnosno kako je gazda Đilas to zamislio. Pa i kada govori o ovom pozajmljivanju novca drugima, ja opet mogu da vidim još jednu laž, jer kao čovek koji je igrao igricu zvanu 619 miliona već je obrnuo jednom i hoće da obrne tu igricu par puta. Ja lično mislim, a i siguran sam da i građani Srbije to znaju da kod njega nema pozajmice. On može ili da vam da novac u zelenaškom činu u smislu da od vas traži protivuslugu ili da vas kupi, kao što to radi i sa medijima preko svojih pajtosa i saradnika Šolaka i drugih. Onda kupuje i medije van Srbije, gde naravno brže-bolje ide da pljuje po Srbiji i da podržava politiku njegove saradnice Marinike Tepić da su Srbi genocidan narod i da prosto, eto, ne osudi takav jedan čin koji je ona uradila, nego svojim nastupom samo potvrđuje i što jasno vama govori građani Srbije i kolege poslanici, da zapravo njegova politika se ne bazira i nije okrenuta ka građanima Srbije, već ka ličnom džepu, ka krugu dvojke, ka tome da Srbija postane deo multikorporacije. Svi njegovi članovi te strančice koju je takođe kupio kao što je Jeremić kupio svoju je uposlio u „Multikom“ kompaniji gde primaju masne plate da bi sprovodili njegovu mrziteljsku politiku. Na kraju, ono što se i danas desilo, što je još jedan dokaz opozicije, kažu: „Nema slobode medija, nemaju pristup“, dolaze na Javni servis gde treba zapravo da promovišu svoju politiku, ako je uopšte imaju i šta njima smeta? Njima smetaju mladi borbeni ljudi SNS koji promovišu politiku i brane politiku predsednika Aleksandra Vučića, ali hajde to, navikli smo već na te napade i videli smo šta rade, već počinju i da napadaju sam Javni servis. Ljute se kada novinar Javnog servisa brani svoju medijsku kuću u kojoj radi. Valjda taj novinar najbolje zna kako Javni servis funkcioniše i šta radi. Zašto im to sve smeta? Zato što ne funkcioniše po principu gazda Đilasa, koji je preprodavao sekunde na RTS po desetostruko većoj ceni i na taj način došao do novca preko koga je sebe samoproklamovao za najboljeg biznismena u Srbiji, a siguran sam da bi to učinio i da bude u svetu. Ne postaje se uspešan biznismen tako što zloupotrebite javnu funkciju, tako što promovišete svoju kompaniju da radi sve poslove u državi. A da li ste stvarno dobar biznismen vidi se posle silaska sa vlasti, a to jasno možemo da vidimo i po finansijskim papirima i uspesima koje imaju. Da je imao uspeha ne bi se vraćao u politiku, ne bi napadao državu i ne bi tražio da ponovo igra igricu zvanu 619 miliona. Samo, ovo bi bila apdejtovana verzija 619+miliona. Naravno, kada se uradi istraživanja javnog mnjenja i kada ta istraživanja jasno kažu da apsolutnu podršku građani Srbije daju Aleksandru Vučiću i SNS, gde po poslednjim istraživanjima ona ide i do 58%, a ove bojkot opozicije, kukavičke opozicije nema ni da pređe cenzus ili se bore za cenzus, naravno njih to ne interesuje jer odmah brže-bolje se spremaju da primene svoju neku doktrinu ekonomske škole, svoju doktrinu statističke analize, gde pokušavaju da prigrabe i tih nekih 40 i nešto posto opozicije koju oni smatraju svojom i da sebe samoproklamuju nekakvom novom budućom vlašću. E pa gospodo, zeznuli ste se, zato što građani Srbije su ti koji na izborima putem olovke i glasačkog listića odlučuju i o budućnosti Srbije i o tome ko je kako radio i o tome u kom pravcu treba dalje Srbija da ide. Apsolutno sam siguran da će građani Srbije na izborima koji nam slede izabrati onu stranku i onog lidera koji iza sebe ima rezultate, koji iza sebe ima rad, koji iza sebe ima neprospavane noći da bi obezbedio građanima Srbije bolju budućnost, a sigurno je da neće dati podršku onome ko samo radi na tome da magla industrija radi, da truje ove građane i da Srbiju kupi da ponovo bude njegova prćija. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević.
Zahvaljujem uvažena potpredsednice Narodne skupštine Republike Srbije, gospođo Kovač. Poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, kolega Tomić je maločas postavio jedno pitanje kada je reč o jednom delu opozicije, najpre zašto ponovo u politici? Kolega, to je jedini način da, zapravo najpre da se pokuša doći do vlasti bez izbora, a onda putem te iste vlasti sačuvati kapital. To je razlog zašto u politici. Pomenuli ste jednog, takođe, opozicionara. Ja neću da govorim o njegovim nazovite uspesima kada je reč o nacionalnom i državnom pitanju, kada je reč o pitanju Kosova i Metohije, mislim na Jeremića, ali ću podsetiti na nešto što se desilo krajem 2013. godine upravo u ovoj sali, kada smo razgovarali o budžetu Republike Srbije za 2014. godinu, kada smo kretali u jedan reformski kurs Vlade i kada je zapravo sve počelo. To je bio taj osnov da bi danas imali zdrav sistem koji je zasnovan na zdravim osnovama. Tada je taj isti Jeremić glasao za budžet, a razlog zašto je glasao za budžet je zapravo bio zato što je usvojen supstancijalni amandman, ma šta to u tom trenutku značilo, a u prevedenom to je značilo - dajte mi podršku da budem ponovno generalni sekretar i sve će biti u redu i dajete mi dovoljno finansijskih sredstava. Iako je, da se vratim na amandman, amandman Vlade na član 13. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji postao sastavni deo zakona, želeo bih u ime poslaničke grupe SPS da na ovaj način podržim amandman, stav Vlade koji se u suštini odnosi na rad lokalnih samouprava poreskih administracija, mislim na konkretan amandman. Naime, Vlada amandmanom predlaže da poslove vođenje jedinstvenog informacionog sistema lokalnih poreskih administracija preuzme Ministarstvo finansija, odnosno Poreska uprava kao organ u sastavu Ministarstva finansija. To preuzimanje se predviđa potpuno i treba da se završi do januara 2024. godine. Dakle, i ovde je dat duži period za preuzimanje ovog značajnog posla kojim će se podaci o naplati PDV i automatsko preuzimanje plaćenog PDV od obveznika fiskalizacije voditi na nivou Poreske uprave kao poreskog organa u sastavu Ministarstva finansija što smatramo da je veoma opravdano i da je pozitivno. Verujemo da će ovako planiran način vođenja jedinstvenog informacionog sistema apsolutno doprineti efikasnosti rada poreske administracije, boljoj kontroli naplate i sagledavanju obima naplate PDV na teritoriji Republike na dnevnom nivou. Mislimo da je to jako važno. Ovaj sistem je u velikoj meri i sada integrisan, ali će se potpunim preuzimanjem od strane Poreske uprave, pored ostalog, ostvariti jedan od ciljeva, a to je transformacija Poreske uprave u još efikasniji poreski organ čiji rad će doprineti i boljim poreskim projekcijama koji se shodno odnose i na budžetsko planiranje između ostalog. Ne zaboravimo da je PDV jedan od poreskih prihoda državnog budžeta. Koristim priliku da se osvrnem na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji koji predstavlja pravni osnov za realizaciju poreske politike naše države. Moje kolege iz Poslaničke grupe SPS su govorili u načelnoj raspravi i o ovom Predlogu zakona, ali nije na odmet ponovo reći da sve predložene izmene Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji doprinose još efikasnije poreskom sistemu. Valjda je to interes svih nas, valjda je to interes privrede, valjda je to interes građana Srbije. Ove izmene su neophodne takođe jer se zakonska rešenja usklađuju sa izmenama i dopunama Zakona o fiskalizaciji, o kome takođe raspravljamo na ovoj sednici. Dakle, još jedan važan zakonski predlog. Pohvalio bih poresku politiku koju vodi Vlada Republike Srbije jer je zaista vidljivi efekat ozbiljnog pristupa u planiranju i naplati svih oblika poreza, što posledično znači i bolje punjenje budžeta, a time i više novca za ostvarivanje funkcija same države. Tu mislim na više velikih i značajnih investicija i na ostvarivanje socijalne funkcije države, socijalnog aspekta socijalne funkcije države na koje mi posebno stavljamo akcenat. Maločas je takođe bilo reči o ekonomiji i o egzaktnim podacima i o ekonomskoj politici koju vodi Vlada Republike Srbije. Tačno je da jedan deo opozicije, ali ne samo i jedan deo opozicije već i oni koji sebe nazivaju nezavisnim regulatornim telima, ja ću ponovo reći da mi nemamo ništa protiv nezavisnih regulatornih tela, tu smo da ih podržimo, da ojačaju, da osnaže, ali ne moramo uvek imati identična mišljenja jer onda bi se moglo postaviti, ako bi uvek imali isto mišljenje, pitanje suštine njihovog postojanja. Ovako je bolje da mislimo različito jer kada bi svi mislili isto ne bi mislili dovoljno, a to svakako nije dobro. Međutim, jasno je i vidljivo, da kažem, da jedan deo opozicije, ali i jedan deo nezavisnih regulatornih tela smatra da je ovo društvo na jedan određen način izgubilo osećaj da prepozna prave prioritete, da je ovo društvo izgubilo osećaj da na pravi način prepozna i vrednuje rezultate. Na njihovu veliku žalost nije. Znate, vi možete da pokušate da prevarite, možete da govorite neistine, ali kada govorite i kada pričate o ekonomiji, tu su pokazatelji i podaci egzaktni i tu nema prevare. Dakle, to su činjenice, a činjenice su neumoljive. Ne možete činiti to kada je reč o ekonomiji. Što se tiče SPS ja ću ponoviti po ko zna koji put da Poslanička grupa SPS daje punu podršku ekonomskoj politici Vlade Republike Srbije iz jasnog razloga, jer Vlada vodi ekonomsko-socijalno odgovornu politiku u čijem središtu je običan čovek, građanin Srbije i kada slušam ove kvazi stručnjake koji smatraju da je usko stručna politika čaroban štapić – nije i ne može biti. Živa politika je nešto drugo. ta živa politika koju uspešno vodi Vlada Republike Srbije i predsednik Republike je upravo donela rezultate, donela nove kovid bolnice, dovoljno medicinske opreme, dovoljno na vreme, kada je to bilo neophodno, respiratore, dovoljno vakcina, obnovila Torlak, izgradila zajedno sa UAE i Kinom fabriku za proizvodnju vakcine „Sinofarm“, počela u Torlaku sa proizvodnjom vakcine „Sputnjik V“. Dakle, to je ta živa politika. Tu ne pije vodu ova usko stranačka politika, odnosno usko stručna politika i analiza i nekakvi izveštaji koji se sačinjavaju onako iz dubokih i udobnih fotelja nezavisnih regulatornih tela sa dobrim platama. Dobro, ne mogu da govorim ništa protiv plata jer za te plate smo mi glasali, ali možemo nekada da ih malo isproveravamo, da li su realne i da li su realistične u skladu sa vremenom u kojem živimo. Kažu da se zadužujemo. Tačno je, zadužujemo se, ali se ne zadužuje Srbija da bi plaćala plate i penzije, kao što je to nekada činjeno, već se zadužuje za budućnost, zadužuje se za infrastrukturne projekte pre svega, za nešto što će vratiti novac u periodu koji je pred nama. Kada govorimo o konkretnim ekonomskim pokazateljima izaći ću samo sa nekoliko egzaktnih i tačnih podataka. Minimalna cena rada recimo, poređenja radi, u 2012. godini u januaru i februaru i martu je bila 102 dinara, u aprilu 115 dinara, a 2021. godine iznosila je 189,93 dinara. Minimalna cena rada u 2022. godini iznosiće 35.012. dinara, što je povećanje od čak 9,4%. Prosečna plata u dinarima, podsetiću, 2012. godine je bila 41.377 dinara, a prosečna plata za jun 2021. godine 65.070 dinara. Dakle, plate zdravstvenih radnika su uvećane, kao što znate, u 2021. godini za 5%, plate zaposlenih u javnom sektoru najpre za 3,5%, a potom za još 1,5% od aprila 2021. godine. Što se tiče plata u zdravstvu, one su poslednjih godinu dana povećane za oko 30%, 2019. godine u novembru bile su povećane za 15% medicinskim sestrama, 10% lekarima, u aprilu 2020. godine svi medicinski radnici dobili su povećanje od 10%, takođe imali smo jednokratne isplate za medicinske radnike od 10.000 dinara. Penzije su povećane shodno švajcarskom modelu za 5,9% i prosečna penzija za jul 2021. godine iznosila je 29.376 dinara, a 2012. je bila 23.024 dinara. Potpuno smo ubeđeni da ovako jaka i ekonomski stabilna Srbija sa potpunim uverenjem da ćemo realizovati onu projektovanu stopu BDP, kako je to ministar rekao tokom jučerašnjeg izlaganja, koja može biti i preko 7% ćemo realizovati onaj naš krajnji cilj Srbija 20-25 kada će prosečna penzija u Srbiji biti 430 evra a plata 900 evra. Što se tiče nezaposlenosti 2012. godine o tome smo već govorili, 23,9% je bila nezaposlenost 2012. a 2020. rekordnih 9%. Maločas sam govorio o zaduživanju, na dan 30. juna 2021. godine javni dug iznosi 55%, što je manje od nivoa mastrihta od 60%. Dakle, 60% BDP, kriterijum iz mastrihta koji je ustanovljen još 1991. godine unutar tadašnje Evropske zajednice, odnosi se na to koliko je nivo duga koji države mogu da imaju da bi bile kandidat za članstvo u evrozoni, odnosno valutnoj uniji, od tada figurira taj podatak od tih 60%. Strane direktne investicije, o tome sam govorio tokom jučerašnjeg dana. Dakle, u 2020. godini, onda kada je bilo najteže 2,902 milijarde evra, a u periodu od januara do maja 2021. godine 1,274 milijarde evra. Nije slučajno i prema „Fajnenšl tajmsu“ Srbija među prvim najatraktivnijim destinacijama, ne samo u Evropi, već i u svetu. Kada se postavi pitanje odakle novac? Vrlo je jednostavan odgovor. Ne od zaduživanja, naravno, ali novac je upravo od onoga o čemu sam govorio na početku kada je gospodin Jeremić usvojio, glasao za budžet i glasao za ekonomsku politiku Vlade, podržao ekonomsku politiku Vlade, zato što smo usvojili ovaj supstencijalni amandman. Dakle, novac u budžetu imamo, jer smo započeli jedan reformski kurs Vlade Republike Srbije koji se ne zasniva na priči, lepim željama i onome što bi građani želeli da čuju, već na onome što je život i što je ekonomija i upravo zahvaljujući tom reformskom kursu Vlade Republike Srbije mi danas imamo zdrav sistem koji je zasnovan na zdravim osnovama. Tri godine za redom smo imali suficit u budžetu. Mislim da smo 2019. godine ministre, poslednji put imali rebalans budžeta, ne zato što smo imali deficit, već zato što smo imali suficit u budžetu. Tada se jedan deo opozicije ovde u sali smejao, a mi smo rekli - završili smo period fiskalne konsolidacije, naredna faza je razvoj Srbije, cilj je, dakle, da ovaj suficit sada usmerimo na pravi način, odnosno da sačuvamo makroekonomsku stabilnost, da pokrenemo razvoj, da prihvatimo sve one podsticaje i inicijative koje vode ka razvoju, da sačuvamo ona teško stečena fiskalna dostignuća. Ja sam ubeđen i sa time želim da završim, dakle, naravno da će poslanička grupa Socijalističke partije Srbije kao što sam rekao tokom jučerašnjeg dana, podržati sva četiri zakonska predloga, ali smo potpuno ubeđeni ministre da ćemo uspeti da realizujemo pre svega onu projektovanu stopu BDP o kojoj ste govorili krajem ove godine i da ćemo moći da pogledamo, pa, hajde da ne budem protiv regiona i da ne bude da sam pričao protiv regiona, jer Srbija je simbol novih vrednosti u regionu, ali reći ću slobodno da onda vidimo ko u regionu vodi jalovu politiku, kada u decembru podvučemo crtu i pogledamo ekonomske pokazatelje, Srbija ili neke druge države. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona. Peta tačka dnevnog reda – Predlog zakona o zaštiti od buke u životnoj sredini. (Mihailo Jokić: Javio sam se po amandmanu.) Biće prilike. Nastavljamo. Saglasno članu … (Mihailo Jokić: Javio sam se ministru da kažem, o porezima.) Ministar će ostati do kraja. Molim vas da mi ne dobacujete. (Mihailo Jokić: Povreda Poslovnika.) Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju Irena Vujović, ministar zaštite životne sredine, Siniša Mali, ministar finansija, Vanja Udovičić, ministar omladine i sporta, Jelena Tanasković i Aleksandar Dujanović, državni sekretari u Ministarstvu zaštite životne sredine, Aleksandra Imširagić Đurić, vršilac dužnosti pomoćnika ministra zaštite životne sredine, Sara Pavkov, posebna savetnika u kabinetu ministra zaštite životne sredine i Slađana Brđić, šef odseka u Ministarstvu zaštite životne sredine. Primile ste amandmane koje su na predlog zakona podneli narodni poslanici Đorđe Komlenski, Zoran Tomić, kao i Odbor za zaštitu životne sredine. Primili ste izveštaj Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za zaštitu životne sredine, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres predloga zakona u pojedinostima. Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo predloga zakona. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Đorđe Dabić. (Mihailo Jokić: Tražio sam povredu Poslovnika.)
Zahvaljujem predsedavajuća. Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo uvaženi ministre sa saradnicama, danas imamo pred nama amandmane koje će naša poslanička grupa podržati, a tiču se unapređenja teksta samog zakona. I ove nedelje smo imali kao i prethodnih nedelja i kao uopšte od početka rada ovog saziva Narodne skupštine jedan niz dobrih zakonskih rešenja koji će doprineti unapređenju poslovne klime u našoj državi. To je ono što je konstanta od početka rada Narodne skupštine u ovom sazivu. Da podsetimo građane Srbije, tu su bili Zakon o uvođenju jedinstvenog registra administrativnih postupaka, usvojili smo Zakon o fakturisanju, Zakon o fiskalizaciji i to su sve zakoni koji direktno unapređuju poslovnu klimu i ambijent u našoj državi. Sve je to na fonu onoga što jeste agenda ove Vlade i prethodne Vlade, od kada je SNS preuzela vlast, a to je digitalizacija koja na svaki mogući način doprinosi tome da investitori imaju olakšanu proceduru kada investiraju novac u našu državu. Naravno da su svi veliki investitori koji su dolazili, u prvom redu i američki „DFC“ u zadnjim saopštenjima je upravo sve vreme apelovao na tome da moramo još više da radimo na tome da digitalizujemo našu javnu upravu i da olakšamo preobimne procedure i birokratske prepreke koje postoje u našoj državi. Vlada upravo na tome insistira i sa svim ovim zakonskim rešenjima mi odgovaramo na potrebe investicija zato što je nama pre svega važno da taj rast bude konstantan, da privreda konstantno napreduje, jer nam to donosi mogućnost da investiramo, da i dalje ulažemo ovoliko mnogo novca i u javne radove, pre svega na autoputeve. Da možemo da ulažemo u železničku infrastrukturu, da možemo i dalje da gradimo škole, bolnice, da možemo i dalje da omogućujemo da privredna klima bude na tako visokom nivou koji dovodi do velikog privrednog rasta. Mnogi su osporavali prognoze ministra Siniše Malog kada je reč o rastu BDP za ovu godinu. Ministarstvo je dalo prognozu da će biti rast 6,5%, setimo se, iz Fiskalnog saveta su osporavali te prognoze. To govori o činjenici da država i te kako zna dobro svoj posao i da ministarstvo na čijem je čelu gospodin Siniša Mali i te kako dobro radi, ima dobre rezultate. Ovako visok rast nije bio moguć bez ozbiljnih strukturnih reformi i svih ovih zakona koje je Narodna skupština u prethodnom periodu usvojila. Šta to znači direktno za građane Srbije? Znači, kada imate visok rast i dalje možete da planirate ovako masivne radove koji se dešavaju na nivou cele države. Mi govorimo o tome da ove godine sedam novih autoputeva počinjemo i radimo brze saobraćajnice, takođe ćemo nastaviti ulaganje u sve ono što je započeto prethodnih godina. Evo samo u Zlatiborskom okrugu, iz koga ja dolazim, predsednik Aleksandar Vučić bio je u poseti pre nekih mesec dana. Dobili smo najave, i to danas kada se kaže – dobili smo najave, svi znaju da će to biti urađeno. Ranije je to bilo predizborno obećanje, kada se neko iz vlasti bivšeg režima obrati i nešto kaže, budite sigurni da se to nikada neće desiti. Danas kada se nešto najavi, vidimo da se sasvim sigurno i dešava. Predsednik je najavio 200 miliona evra investicija u Zlatiborski okrug, od toga 80 miliona evra u sam zdravstveni centar koji će dobiti mogućnost da uz tako velike i masovne investicije postane peti klinički centar u Srbiji. To je nešto što potpuno menja sliku našeg regiona. To nije slučaj samo kod nas, to je slučaj na nivou cele Srbije. Kada govorimo o našem regionu, 200 miliona evra, da ljudi znaju, to je nešto što nije ušlo u naš region u proteklih 45 godina, 45 godina mi nismo imali toliko veliki obim investicija. Ono što je predsednik najavio, krenulo je već sa realizacijom. Radiće se prva faza rekonstrukcije zdravstvenog centra, to je već u toku. Imamo i završetak radova, najavljuje se da će do Požege biti naredne godine gotov autoput „Miloš Veliki“, radimo obilaznicu oko Užica, radimo obilaznicu oko Zlatibora. Na sam Zlatibor država ulaže danas već osam miliona evra u razvoj sportsko-rekreativnih terena. Dok mi ovde govorimo, mašine su u Tripkovi, radi se put za Aerodrom „Ponikve“, 136 miliona dinara direktne investicije iz budžeta. Dakle, ne postoji nijedno selo, zaseok, ne postoji nijedna opština u Srbiji da danas država ne ulaže ogromne količine novca. To se vidi, to je nešto što niko ne može da negira. Jak rast je jedina garancija da će i dalje da se sve te investicije odvijaju, kao što je sada slučaj. Upravo zbog toga svi ovi zakoni koji su pred nama zapravo jesu polazna osnova da bi mogli da dođemo da tako visokog rasta. Sve kada saberemo i pogledamo šta se dešava u celom regionu, vidimo da naša država sa velikim i jakim privrednim rastom pretiče ostale u regionu i po platama i po ukupnom BDP-u. Zbog toga je velika histerija prisutna u celom regionu. Zbog toga su veliki napadi i na našu državu. Svuda u regionu čujemo razne povike na našu državu, kako oni kažu, na taj veliki bauk velikosrpskog nacionalizma. Sve je to posledica činjenice da danas vi vidite da Srbija velikim koracima ide napred, da danas možemo da dostignemo taj evropski kvalitet života i to je nešto što svi vide. Zato su i velika osporavanja i veliki napadi. To će, siguran sam, i u narednim mesecima da se intenzivira, s obzirom da danas možete da primetite da ćemo i po prosečnoj plati prestići Hrvatsku i po ukupnom BDP-u. To je nezamislivo bilo do pre devet godina. Zato danas imate ovoliku tenziju u regionu. Videli smo i na primeru poslednjih dešavanja na KiM, kako su neki mislili da sa Srbijom danas može da se pregovara po nekom receptu od ranije, kada dođe do svršenog čina, pa mi moramo da prihvatimo zatečeno stanje i onda kažu – hajde da sada to zatečeno stanje pretvorimo u realnost i da mi moramo da se saglasimo sa svim tim što je dolazilo kao diktat spolja i iz regiona od određenih krugova. Danas to više nije slučaj. Sa Srbijom mora da se pregovara. Niko više Srbiju ne doživljava kao što je to ranije bio slučaj, kao neku vreću za udaranje. Danas je Srbija stabilna i možemo da govorimo o dobrim rezultatima koje naša država postiže na svim poljima. To nam daje i mogućnost da investiramo i u naše sredine na KiM i u Republiku Srpsku. Ne postoji nijedna opština, pored Srbije, ne postoji nijedna opština u Republici Srpskoj i tri u Federaciji gde su Srbi većina, da Srbija nije uložila novac. To pre 2012. godine nije bilo moguće ni govoriti, ni razmišljati, jer nismo imali dovoljno novca ni za sopstvene plate i penzije, a danas kada imamo stabilnu državu, stabilnu ekonomiju, imamo mogućnost da govorimo o svim tim stvarima koje su bitne za naš narod u celini. Ono što je takođe konstanta jeste da se odvijaju nesmanjeni napadi na našu državu iznutra. Vidimo i sami da prosto naša opozicija, koja u nedostatku bilo kakvog političkog programa, sada već prelazi onu granicu gde je potpuno normalno pozivati na neki terorizam, linč, kako kaže onaj Bulatović iz Đilasove stranke, kaže – svako će tražiti svog naprednjaka po Srbiji. Potpuno je to prošlo nezapaženo. Normalno je, dakle, da pozivate na građanski rat i apsolutno se i slažemo da treba da se tako ophode, zato što je to pokazatelj svega onoga što smo mi govorili. Mi smo demaskirali tu njihovu politiku, govorili smo da je njihova politika jedino rušenje Srbije, a oni sada sami priznaju da je to jedina politika. I treba to da govore, da građani Srbije znaju. S jedne strane imate stabilnu vlast, imate ljude u vlasti koji se bore za ovu državu, a sa druge strane imate ljude koji najavljuju krvoproliće, građanske ratove. Čini mi se da je to poštenije za građane Srbije da odmah mogu da vide ko je šta ponudio pred izbore i da se u skladu sa tim opredele. Mi smo potpuno sigurni da građani nikad neće glasati za takve jedne neodgovorne političare koji su doveli do praktično bankrota naše države u proteklom periodu, a danas nam, kažem, plasiraju takve teze o tome da je potrebno da se u Srbiji desi neko krvoproliće da bi oni došli na vlast. Zamislite šta bi bilo da mi pozovemo naših 700.000 članova da jure njihovih nekoliko stotina pristalica. Da li bi to bilo normalno ponašanje jedne odgovorne stranke? Mi, naravno, nikada nećemo pozivati ni na kakve sukobe. Nama je bitno da ovde bude mir, i u našoj državi i u regionu, jer nama taj mir obezbeđuje prosperitet i naša država će sasvim sigurno u narednim godinama, na čelu sa predsednikom Aleksandrom Vučićem, imati mogućnost da još više napreduje i, kao što je predsednik rekao, da pravi još veću razliku u odnosu na region. Dakle, nije dovoljno što smo ih pretekli, treba da pravimo još veću razliku kako bismo i narednih godina imali tako visok nivo investicija i prosto mogućnost da našu državu zaista dovedemo do nivoa da ovde bude evropski kvalitet života, čemu se svi nadamo i čemu težimo. Naravno da napadi koji dolaze od strane opozicije i na vas direktno, gospodine Mali, nisu slučajni, jer vi ste pored predsednika Aleksandra Vučića najzaslužniji čovek za to što se danas dešava ovoliki privredni rast naše države i potpuno je normalno očekivati da i dalje budu napadi na vas lično, na porodicu predsednika Vučića, na sve ljude koji nešto rade u ovoj državi će biti najintenzivniji napadi. A čudno je to da nema napada na one koji ne rade ništa, a ima ih i u Vladi, ima ih i na drugim mestima, na njih nema nikakvih napada i po tome možete da vidite kome se najviše ta opozicija zamera, kome smeta. Znači, smeta im Aleksandar Vučić, smetaju im njegovi najbliži saradnici koji rade za ovu državu. Naravno da apsolutno imate podršku ovog parlamenta za sve što radite, zato što sve ovo o čemu mi danas govorimo je direktno rezultat jednog odgovornog pristupa Vlade Republike Srbije, predsednika Aleksandra Vučića tome da država Srbija konačno može da postane jedna evropska država sa evropskim kvalitetom života, kažem, čemu svi mi težimo. U danu za glasanje ćemo sasvim sigurno podržati sve ove zakone i amandmane koji su na dnevnom redu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Mihailo Jokić.
Prvo da iskažem protest. Vi ste resetovali sistem, bila je nula, a ja sam bio treći. U međuvremenu, govorilo je pet poslanika.
To nije tačno.
Ne znam zašto ste to uradili, povredili ste Poslovnik, ali ja vam to opraštam. Poštovana gospodo, posebno mi je zadovoljstvo što sam prisutan kada je prisutan i ministar finansija. Hteo bih nekoliko praktičnih stvari da kažem. Prvo, da li su ovi podaci, ministre, tačni koje sad ja iznosim, a koji su vezani za avgust mesec 2021. godine, da je prihod 110,3 milijarde, da je porez 98,5 milijardi, da je to procentualno 89,3%? Ako je to tačno, a verovatno je tačno, to govori o tome koliko je porez bitan kada je u pitanju budžet i da se može prosto reći da njegova popunjenost, njegova veličina zavisi od poreza. E sad, šta treba uraditi da taj porez bude još veći i u apsolutnom iznosu i u ovom relativnom iznosu? Moji predlozi su sledeći. Porez kada se izračuna obvezniku mora biti tačan. Ta veličina u apsolutnom iznosu ne sme biti rastuća. Ona, ministre, mora biti manja ili jednaka. To stvara sigurnost, to povećava broj onih koji plaćaju porez. Drugo, ministre, obim obveznika mora se povećavati. Mislim da vi dobro znate i svi mi znamo da postoje ljudi koji ne plaćaju porez. Sada se postavlja pitanje – kako to u lokalnim sredinama, kako te ljude uvući u sistem, stvoriti im obavezu da plaćaju porez? Na tome se mora intenzivno raditi. Moraju se pronaći mehanizmi da se povećava obim. Treća stvar, mi smo zaštitili dužnike, otpišemo kamatu, otpišemo glavnicu, otpišemo i glavnicu i kamatu itd, pa ispada da je bolje ne plaćati porez nego ga redovno plaćati. Sad kad je glavnica razdvojena od kamate i kad se posebno plaća glavnica i prvo plaća glavnica, a ne kamata, naravno da je obveznik u povoljnijem položaju nego što je bio pre pet, šest ili deset godina. Šta ja predlažem? Ja predlažem da isto tako kao što štitimo dužnike, jer bolje je živ dužnik nego mrtav, znači, bolje je da je on tu prisutan i pomoći mu da se izvuče, ali mi moramo naći mehanizme, ministre, da stimulišemo one koji plaćaju redovno porez. Oni moraju imati neke benefite. Evo jedna digresija. Ja sam vam to predlagao, ali vi niste bili tu. Recimo, uzmite porez na imovinu. Porez na imovinu se plaća kvartalno u četiri rate. Zašto se ne pruži mogućnost građanima koji imaju novac da to plate odjednom i da ostvare neki benefit, da imaju neki popust od 5 do 8%? Znate li vi koliko bi ljudi to uradilo ako oni koji uzimaju porez, a to su gradovi i opštine, znaju šta će uraditi sa tim novcem. I mnoge druge stvari. Na primer, treba u poreskoj politici uvesti princip avansa, da neko ko ima novac u datom trenutku, pošto je cena novca na svetskom tržištu u ovom trenutku vrlo mala, da plati celokupan porez a da za to ima određene benefite. To u praksi mora da se neguje da bi, kažem, porez koji je prisutan, videli ste u avgustu mesecu u kom procentu je u celom budžetu, bio u još većem procentu, odnosno da bi bio u apsolutnom iznosu još veći. Druga stvar na koju želim da ukažem a koja je vrlo osetljiva jeste državna svojina, kao oblik javne svojine. Ne treba juriti i ne treba žuriti i ne treba državnu svojinu po svaku cenu eliminisati, da sve bude privatna svojina. Ja odgovorno tvrdim da kada postoji dobar menadžment, sposobni ljudi, odgovorni ljudi, da niko nije odgovorniji prema državi i prema budžetu nego državno vlasništvo, odnosno državno preduzeće. Možda je vreme da se uradi zakon o javnoj svojini? Vi niste ovde bili prisutni, ja sam i u prošlom mandatu, a i ovde sad, nastavio da pričam o dolaru. To je moja omiljena tema. Ja smatram da u svim oblicima u javnom dugu treba bežati od dolara. Dolar je vrlo opasno oružje. Ja sam rekao u jednom momentu - opasnije od atomske bombe. Ministre, vi verovatno znate taj podatak ali možda neki poslanici ne znaju, Amerikanci sa 67,5 milijardi dolara pružaju podršku i garant su, upamtite, za 4,3 triliona dolara. Koja je to prevara? Koja je to hartija? Koja je to vrednost? To je toalet papir. Znači, mi kad ulazimo u aranžmane, uzeli smo kredite od Kine u juanima, moramo jačati nacionalnu valutu, nema potrebe da mi ulazimo u dolare. Dolar je, ministre, to je moje lično mišljenje, velika prevara i može da bude za nas velika opasnost. Mi moramo, kad su u pitanju i devizne rezerve i javni dug, čuvati se dolara i jačati svoju sopstvenu valutu i ići na nacionalne valute ako želimo da sačuvamo svoju nezavisnost, jer će taj dolar kao valuta u datom trenutku sigurno biti zloupotrebljena. Još sam nešto hteo da kažem ali sam se dekoncentrisao, dugo sam čekao i malo sam se iznervirao jer sam neopravdano bio pomeren, ali to su stvari, ministre, o kojima bi trebalo razmišljati. Sad sam se setio! Ove zelene obveznice koje ste emitovali, sad vi pomozite meni, ja imam podatak da je ročište 15 godina a da je kamata 1,25. Ako je to tačno, svaka vama čast. I ako je 2%, opet je svaka vama čast, jer je 2012. godine bilo, čini mi se, 7,5%, 8,5%. To je onaj put kojim treba ići. Znači, treba isplatiti onaj dug sa visokom kamatom, uzimati nove kredite, jer je sad kamata negde 2 ili 2,5%. Vi to radite izvrsno i ja vam na tome čestitam. Hvala i toliko od mene.
Hvala, gospodine Jokiću. Na član 39. amandman je podneo Odbor za zaštitu životne sredine. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Molim predstavnika predlagača da se izjasni o ovom amandmanu. Reč ima ministar Siniša Mali.
Hvala puno. Prihvatamo ovaj amandman.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Za reč se javila Olja Petrović. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicom, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovane građanke i građani Republike Srbije, juče smo imali konstruktivnu raspravu o Predlogu zakona o zaštiti od buke u životnoj sredini u načelu, a danas i u pojedinostima i poslanička grupa "Aleksandar Vučić - Za našu decu" podržaće predložene amandmane na ovaj zakon, s obzirom da oni unapređuju predloženi tekst zakona. Mogli smo da čujemo, pored informacija o zakonu, i sve ono što se u prethodnom periodu uradilo na podizanju standarda životne sredine, ali i boljeg kvaliteta života građana, s obzirom da se sada pristupilo ozbiljnom rešavanju višedecenijskih problema. Zalaganje da budućim generacijama ostavimo čistiju i zdravu životnu sredinu vidi se kroz delovanje i kroz raznorazne akcije i projekte koji su sprovedeni, koji su trenutno u toku, ali i sve one koje su planirane za naredni period. Neki problemi, s obzirom na oblast koju obuhvataju, ne mogu biti rešeni preko noći, ali se pomak i napredak i te kako vide, za razliku od vremena kada smo imali ogromne egzistencijalne probleme i kada o ovim pitanjima nismo ni razmišljali, već smo imali druge prioritete za rešavanje. Zakon o zaštiti od buke u životnoj sredini, kao što smo čuli, jedan je od zakona koji je pripremljen u postupku usklađivanja domaće legislative sa propisima EU koji ovu oblast uređuje koherentno i celovito. Neophodno je uspostavljanje jedinstvenog funkcionalnog sistema praćenja i kontrole nivoa buke i održavanje baze podataka u okviru jedinstvenog informacionog sistema, obavljanje odgovarajućih merenja nivoa buke, izrada strateških karta buke na osnovu kojih će se izraditi i akcioni planovi kojima će se utvrditi mere zaštite od buke u cilju sprečavanja i smanjenja dalje izloženosti štetnim efektima buke tamo gde nivoi izloženosti mogu ugroziti životnu sredinu, ali i zdravlje ljudi i poboljšati kvalitet preduzimanjem odgovarajućih mera zaštite. U područjima gde izloženost buci je ispod graničnih vrednosti, odnosno zadovoljavajući potrebno je da održimo postojeći nivo buke. Pravno lice koje je vlasnik, odnosno korisnik izvora buke dužno je da u skladu sa zakonom obezbedi merenje buke koju emituje i snosi troškove merenja buke u zoni uticaja, kao i da primenjuje mere zaštite od buke propisane ovim zakonom. Zakon o zaštiti od buke u životnoj sredini uticaće na sve građane s obzirom na materiju koju uređuje, ali ne predviđa troškove za sve građane. Troškovi će nastati za zagađivača, odnosno za vlasnike i korisnike izvora buke zbog obaveznog usaglašavanja sa odredbama ovog zakona. Pomenuti troškovi vezani su za preduzimanje odgovarajućih tehničkih, tehnoloških i drugih mera zaštite i praćenje uticaja delatnosti na nivo buke i oni nisu novi već su postojali i do sada u važećim propisima po kojima su preduzeća, ali i druga pravna lica u obavezi da u okviru svojih investicionih i proizvodnih troškova uračunavaju troškove zaštite životne sredine, a tu naravno spadaju i troškovi zaštite od buke. Svi ovi troškovi opravdavaju ciljeve koji bi trebalo ostvariti ovaj Zakon o zaštiti od buke u životnoj sredini, a koji su u javnom interesu što bi značilo u interesu očuvanja zdravlja građana i životne sredine u celini. Očuvanje života i zdravlje građana su nam svakako najvažniji. Srbija je imala tu sreću da se, zahvaljujući odgovornoj politici Aleksandra Vučića, među prvima imamo dostupne vakcine i to celu paletu vakcina koje su bile stavljene pred građane i oni su mogli da biraju. Ovu priliku bih iskoristila da ponovo apelujem na sve ljude koji se do sada nisu vakcinisali da to i učine, a ovde pre svega mislim na mlade ljude, jer je među njima i najmanji procenat vakcinisanih. Mi smo retka država u svetu koja može da se pohvali sa izgrađene tri potpuno nove kovid bolnice, ali i pored toga rekonstruisali smo i mnoge postojeće, kao što je i Opšta bolnica u Pirotu odakle ja dolazim. Pored toga, u Srbiji se već proizvodi jedna vrsta vakcina, u pitanju je ruska vakcina, a već će se u narednom periodu proizvoditi još jedna vakcina, a to je kineska ili Sinofarm vakcina. Predsednik Aleksandar Vučić najavio je i kad je bio u poseti Dubaiju, da je jedna od tema razgovora sa šeikom Muhamedom bila o lekovima koji su se pojavili na tržištu, koji su inovativni i jako dobri za korona virus. Nadamo se da će u narednom periodu i oni biti dostupni građanima Republike Srbije. Takođe, u pregovorima smo i sa Fajzerom oko istih lekova koji bi trebalo, oko sličnih lekova, koji bi trebalo da se pojave na tržištu. Ne postoji ništa važnije i skuplje od života ljudi. Zato naš predsednik radi sve, koristeći čak i svoje prijateljske odnose, da sve što postoji, sve što bude izašlo na svetsko tržište bude dostupno i građanima Republike Srbije. Takođe, želimo da pomognemo i svim našim susedima u regionu. To se moglo videti na delu i kada smo im donirali vakcine u vremenu kada su njima jako značile. Srpska napredna stranka, na čelu sa Aleksandrom Vučićem, trudi se da svaki segment našeg društva poboljša. Počev od očuvanja života i zdravlja ljudi, od velikih infrastrukturnih projekata, od novi puteva, pruga, bolnica, vrtića, fabrika, novih radnih mesta, preko povećanja plata i penzija, pa sve do poboljšanja standarda životne sredine i kvalitetnijeg života građana. Na drugoj strani pojedinci ne prestaju da rade i govore protiv svoje države i protiv svog naroda samo zarad svojih ličnih interesa i bogaćenja. Ali, narod ne mogu da prevare. Zato nemaju apsolutno nikakvu podršku građana i oni su toga i svesni i verovatno se iz tog straha i boje da izađu na izbore, izađu pred jedini sud za naš rad, a to su građani. Građani ne žele da žive u strahu do nesigurne egzistencije dok se pojedinci nenormalno bogate. Građani žele da žive u mirnoj, stabilnoj i ekonomski jakoj Srbiji kakva je danas. Apsolutno je ružni i nedopustivo da politički program jedne stranke budu stalni i sve jači napadi na predsednika, na njegovu porodicu, na vas ministre i na sve one koji se bore za bolju Srbiju i za još jaču Srbiju. Svi oni smetaju opoziciji, jer su stopirali dalje punjenje džepova i računa, svi oni koji se bore za politiku SNS i svi mi koji ulažemo da Srbija bude još bolje mesto za život, stopirali su dalje bogaćenje opozicije i punjenje njihovih računa. Građani su to prepoznali i apsolutno ne podržavaju da više budu pljačkani. Osim stalnih napada koji uznemiravaju javnost, prošle nedelje videli smo i demoliranje SNS u Novom Sadu. Građani ne podržavaju ovakav način političke borbe, već žele konkretne rezultate, žele plani program i to jasno kažu i na izborima. Upravo zbog vas, dragi građani Republike Srbije i zbog poverenja koje ste nam ukazali, mi ćemo nastaviti da se trudimo i radimo na čelu sa Aleksandrom Vučićem, da još više jačamo Srbiju koja će sa godinama biti još bolje, stabilnije i zdravije mesto za život i na koju ćemo se svi ponositi. Danas ulažemo u životnu sredinu i očuvanje zdravlja građana Republike Srbije čisteći Srbiju, a ne čisteći budžet Republike Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Tomić. Da li neko želi reč? Ministar? Izvolite.
Hvala uvaženi poslanici. Dakle, prihvatamo ovaj amandman. Ako mi dozvolite samo par trenutaka da poslaniku Jokiću odgovorim na teme koje je napomenuo u svom obraćanju. Dakle, gospodine Jokiću, par veoma interesantnih tema ste pokrenuli, najpre oko strukture naplate, pomenuli ste mesec avgust, da, najveći deo prihoda su naravno prihodi od naplate poreza, veliki deo je deo prihoda od naplate akciza. Ono što treba napraviti razliku su prihodi koje naplaćuje država od prihoda koje naplaćuje lokalna samouprava. Dakle, malopre ste pomenuli da kažem, proširenje baze poreskih platiša ako je to pitanje poreza na imovinu, radi se onda o lokalnoj samoupravi koja treba da uradi sve što je moguće, što je njoj u mogućnosti na svom terenu da kroz redovnu poresku ili terensku kontrolu, utvrdi i broj zgrada, broj objekata, površinu tih objekata i svega ostalog što je važno za njihovu upravu javnih prihoda koja se time bavi. To smo inače u Gradu Beogradu i radili, mi smo u gradu Beogradu kroz povećanje broja onih koji plaćaju porez na imovinu, upravo uspeli da povećamo prihode od poreza na imovinu, bez povećanja samih stopa poreza. Kada je država u pitanju, najveći prihodi našeg budžeta su od poreza na dodatu vrednost, dakle, to je najvažnija prihodna stavka budžeta. Kada govorimo o tome, to je naravno direktno vezano za nivo ekonomskih aktivnosti, privrednih aktivnosti u našoj zemlji, i zato je veoma važno da nam BDP raste iz meseca u mesec, iz godine u godinu. Dakle, što se više roba i usluga proizvede u Srbiji, dakle, imamo i više prihoda od PDV, i to je ono što je važno takođe, to je da je to porez na dodatu vrednost, dakle, naplaćuje se samo u slučaju da postoji promet, da postoji kupovina, prodaja, i nije namet sam po sebi, u smislu bilo kakve naknade ili takse. Dakle, ako pogledate te stavke o kojima sam malopre pričao, videćete da je ovaj novi sistem fiskalizacije, jedan od zakona koji je danas pred vama upravo usmeren da se sa jedne strane poveća broj obveznika, koji ulaze u proces fiskalizacije, kako bi imali mnogo veću efikasnost, ne samo naplate, nego i kontrole, u okviru maloprodaje i suzbijanja sive ekonomije, tako da sa te strane ne povećavamo ništa od stope PDV, ili bilo čega drugog, samo proširujemo obim obveznika koji treba da bude u sistemu fiskalizacije upravo kako bi na takav način, ne samo povećali prihode , pošto to samo po sebi nije cilj, nego suzbili sivu ekonomiju i smanjili nelojalnu konkurenciju za one koji rade u skladu sa svim zakonima. Ono što je interesantno pitanje koje ste vi pomenuli je pitanje plaćanja poreza, i kada ćemo uvesti avans ili mogućnost avansnog plaćanja poreza, to je sjajno pitanje. Evo sada za one koji se ne bave time toliko i možda neću biti jasan svima, u ovom trenutku kada biste hteli da pitate ili kada biste pitali poresku upravu, dobro, koliko taj i taj pojedinac duguje za porez na imovinu, za porez na dohodak, za bilo kakvu drugu poresku obavezu, ne biste tako lako dobili taj odgovor, upravo zbog toga mi već dve i po godine, sprovodimo reformu poreske uprave, koja treba da bude do kraja 2023. godine gotova, koja će imati takav sistem, da ćete vi kroz vaš ili na vašem mobilnom telefonu, na bezbedan način moći da se ulogujete u svoju adresu poreske uprave i da dobijete odmah informaciju koliko dugujete ukoliko nešto dugujete i da u istom trenutku, preko svoje kreditne kartice i platite sve svoje obaveze. Pogledajte, sada jednu interesantnu stvar ako me pratite, zamislite da ste vi jedan pojedinac koji duguje recimo 3.500 hiljada dinara za porez. Vi sada kažete, čekaj, nemam vremena da se bavim time, evo ja ću 5000 dinara da prebacim poreskoj upravi pa neka se oni snalaze, ja pokrijem dugove, i imam još nešto, da kažem, unapred sam platio neki porez. To u ovom trenutku nije moguće, a to će ovim novim sistemom biti moguće. Verovali ili ne, mi imamo preko 180, ako se ne varam, 184 računa ili pod računa ili na koje građani Srbije sada plaćaju razne svoje poreske obaveze, takse itd. Dakle, da li je jedan okrug u pitanju, drugi grad, jedan poreski oblik, treći poreski oblik, itd. Mi hoćemo da postoji samo jedan. I biće za godinu i po do dve dana, samo jedan račun za sve poreze i za sve obaveze koje građani imaju prema Republici Srbiji, a onda će preko algoritma na odgovarajući način da se sve te uplate, da kažem, kategorišu na način na koji bi sada trebalo. Dakle, radi se o jednom ogromnom sistemu, sistemu koji menjamo. To je ono što građani ne vide svojim okom, videće tek kada budu mogli da kažem, na jedan prost jednostavan način da plaćaju svoje poreske obaveze i da u isto vreme i dobijaju potvrde da ništa ne duguju i da nemaju nikakvu drugu obavezu po tom pitanju. Dakle, ogromna je reforma u pitanju i time se bavimo. Uvek sam, gospodine Jokiću na raspolaganju vama oko detalja. Radimo intenzivno. Do kraja 2023. godine sigurna sam da će taj sistem potpuno da zaživi. Još dva vrlo kratka osvrta na ono što ste govorili. Jedno je dolar. Dakle, tu ste takođe potpuno u pravu. Negde 2013. godine, ako se dobro sećam, 2014. godine mi smo imali skoro 30% učešća u našem javnom dugu, dolarskog duga. Srbija nema tzv. prirodan hedž, ili da kažem, prirodno pokriće za dolar, jer nama je EU naš najveći trgovinski partner, nama su transakcije uglavnom u evrima ili u dinarima. Mi smo od 2013/2014, pogotovo u protekle dve ili tri godine smanjili udeo našeg dolarskog duga sa 30%, danas smo negde na 12 ili 13%. To je veoma prihvatljivo. U međuvremenu smo povećali emisiju obveznica u dinarima. Vi sada sa nekih niskih 15,20%, već smo na neki 30%. Dakle, ako pogledate strukturu našeg javnog duga, otprilike 50% je u evrima, 30+% u dinarima, oko 12 ili 13% u dolarima, i ostalo su ostale valute. Definitivno taj trend koji ide u cilju smanjenja učešća dolarskih obaveza je prisutan, to je mudar potez, odgovoran potez. Nama dolar nije prirodna valuta, ako tako mogu da se izrazim, već je to evro, odnosno, naravno naš dinar takođe. Konačno, oko zelenih obveznica, veoma smo ponosni na to. Dakle, svi pričaju, danas pričamo i oko zaštite od buke i drugih zakona koji su važni za očuvanje životne sredine, ali mi smo prva zemlja u regionu, jedna od retkih zemalja u razvoju koja je izašla na međunarodno tržište kapitala sa zelenim obveznicama, koja je kandidovala svoje projekte i mi smo za tih milijardu evra dobili preko tri, skoro četiri milijarde tražnje. Dakle, imali smo investitore koji su četiri puta više verovali u nas, nego koliko mi imamo projekta da kandidujemo u ovom trenutku. Oko godina da znate, nama je na 15 godina obveznica 205, a ova zelena je na sedam godina tačno 1%, a one prethodne vlasti na 10 godina bila je 7,25% rekao bih, stvarno jedna zelenaška kamata koja je simbol neuspeha Srbije. Te smo dugove i taj dug, poslednju ratu tog duga smo vratili pre desetak dana, tako da nećemo opterećivati našu decu i buduće generacije sa tim zelenaškim dugovima. Ono što je važno, Srbija jeste priznata na međunarodnom finansijskom tržištu, dakle, redovno smo prisutni tamo. Broj investitora koji kupuje naše obveznice se širi iz dana u dan. Naš kreditni rejting je sve bolji i bolji. Jednostavno, kad imate stabilne javne finansije, kad imate jasnu i odgovornu ekonomsku politiku, kada vam je stopa rasta, biće ove godine 7%, kada se na pravi način borite protiv korone, kada gradite kovid bolnice kada je to potrebno, kada gradite autoputeve, škole i sve ono što je neophodno za jedan ubrzani razvoj jedne ekonomije, kao što i mi radimo, onda, naravno, imate i priznanje od onih kojih su, ja bih rekao najteži kada je priznanje u pitanju, a to su ti investitori koji, na kraju krajeva daju vama svoje pare koje vi ulažete i treba da im to vratite uz, za nas u ovom trenutku istorijski niske kamatne stope koje upravo pokazuju koliko smo postali pouzdani partner. Nadam se da sam pokrio sve ove teme koje ste vi kandidovali. Ovo oko poreza, uvaženi gospodine Jokiću je tema o kojoj možemo da diskutujemo malo duže, pa da ne zamaramo sve građane Srbije i poslanike Narodne skupštine, jer u svakom slučaju u pravu ste. Upravo su to aktivnosti i način na koji vodimo poresku politiku koja ide ka tome da ne dižemo poreske stope nego da proširimo bazu poreskih obveznika kako bismo ostvarili cilj većih prihoda, a ne da ne utičemo na kvalitet života i na standard građana Srbije. Hvala puno.
Zahvaljujem. Pošto su Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine prihvatili ovaj amandman, Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Pomaže Bog svima. Drago mi je, ministre, da ste ovde. Žao mi je što gospođa Vujović nije ovde takođe. Imao bi i njoj što šta da kažem. Nisu pohvale u pitanju, naprotiv. Mislim da ovde mora da se uputi vama i celoj Vladi jedna žestoka kritika, pre svega u načinu kako vi prezentujete javnosti i šta ste uradili. Malopre ste nabrojali sve ovo i verovali ili ne, širu javnost da pitate, a mnogo toga je dobrog urađeno, u tome je problem, zapravo, u tome je sreća, ali problem je što to retko ko razume i retko ko čuje. Ljude kada pitate šta je urađeno nemaju pojma. Zašto? Zato što ili je problem u vašem timu i timu Vlade, u tom potpunom medijskom ne snalaženju da prikažete narodu i državi šta je sve urađeno. Pogledajte samo naše finansije, pogledajte inflaciju koja je zaista na krajnje niskom nivou, pogledajte kako smo sredili finansije, pogledajte, recimo, koliko se gradi u Srbiji, nikad povoljniji krediti nisu bili. To je dokaz apsolutne ekonomske stabilnosti u državi, ali o tome se ne priča. O tome se ne govori. Vi danas kada ukucate na „Guglu“ - Siniša Mali, izađu panamski papiri zato što je neko napravio zastrašujuće spinovanje, i nažalost, odavde je od strane „Gugla“, Fejsbuka i ostalih velikih multinacionalnih kompanija koje drže internet uzet tzv. opskurni jedan portal koji se zove „Istinomer“, kao da su njegove vesti jedine tačne i vi ne možete nigde ništa da pročitate pozitivno šta je država uradila, samo čitate gluposti, budalaštine, izmišljene afere lažnih novinara, lažnih medijskih kuća. Ministre, ja ne znam zašto ta naša Poreska uprava više to jednom ne preispita. Imamo ovde dve tzv. televizije koje nisu registrovane televizije u Srbiji, ne plaćaju porez uopšte, prave problem drugim medijima koji su ovde registrovani i plaćaju porez ovoj državi, a ovi ne plaćaju nikakav porez ni na reklame, ni na šta ne plaćaju porez. Rade ovde, uzimaju novac, iznose iz zemlje i nikom ništa. A, da ne govorim o ovim tzv. medijskim kućama poput Krika. To su udruženja građana, izbegavaju porez da plate ovde. Zamislite, udruženje građana sebe predstavlja kao medije i oni lansiraju takve gluposti i niko ovde ne reaguje ništa. Moram tu da uputim kritiku Poreskoj upravi. Zašto jednom ne uđete tamo kod njih i da vidimo koliko se to duguje ovoj državi i kako se iznosi novac iz ove zemlje, kako se to šeta signal od Beograda do Luksenburga, preko Ljubljane, pa nazad i emituje program. Zakon definiše da oni nemaju pravo da imaju političke programe zato što su registrovani u nekoj drugoj državi. Ali, dobro, ko ovde mari za zakon. Gledao sam pre neki dan vašu konferenciju za štampu gde ste vi izneli toliko pozitivnih stvari, neverovatno pozitivnih stvari. Pogledajte sad sa ovom fiskalizacijom, mi modernizujemo Srbiju. Inače, ja tvrdim da mi imamo jedan od najboljih poreskih sistema u Evropi. Izvanredno ste to napravili. Ne može više da se vara država kao u njihovo vreme, ne možete da ne platite porez. Jednostavno, država je to zaista utegla, što bi se reklo. Svaka čast na tome, ali i dalje odvijamo konstatnu kritiku kako je sve loše, kako je katastrofa, kako ništa ne valja. Zašto? Zato što nigde ne odgovorite ljudski. Mi stalno dobijamo potrebu da se njima nešto pravdamo. Oni dođu na konferenciju za štampu i tu maltretiraju svakog, umesto da neko kaže - prestani više, dobila si odgovor, ima neko drugi ovde da postavi pitanje. Ne, mi se stalno nešto pravdamo. Gomila naših funkcionera se sklanja, jer neće da prođe medijskog zeca toplog, itd. E, ljudi, ima, bre, da se borimo protiv njih. Ima da se borimo, bre! Nećemo više da dopustimo da nas takvi gaze. Inače, najviše volim kada pišu o meni, kada lažu o meni. Ja uživam u tome, jer znam da sam ih nečim pogodio. Pogledajte samo ovih nekoliko dana koliko ih boli što sam uradio intervju sa Koluvijom i to kao njegov advokat. Ništa nisam prekršio. I ponosan sam što sam to uradio, uradio bih ga opet samo da bih njih nervirao, jer pogledajte koliko ih je pogodilo, jer su dve godine lagali, brutalno lagali i nastavljaju sada da lažu. Naravno da ih je ovo pogodilo zato što je konačno negde neko objavio neku drugu stranu, ali valjda je nama zabranjeno da imamo drugačiju verziju. Mi moramo da se uskladimo kako oni razmišljaju. Jel tako? I, dokle više da ćutimo? Dokle njima da se pravdamo? Dokle ćemo konstantno da trpimo te ludorije kada nam dođu ne konferenciju za štampu? Trebalo je onaj dan da prekinete, da kažete - dosta više! Dosta! Došli smo ovde da pričamo o jednoj temi. Ako imate nešto, dođite u kabinet, ili gde god hoćete, ali nemate pravo da zloupotrebljavate konferenciju za štampu. Tačka. Često nas pitaju što ne idemo u njihove medije. Pa, neću da idem u njihove medije. Neću, zato što su ostrašćeni, zato što su bezobrazni, zato što su pokvareni, zato što nisu mediji, zato što neću da dajem legitimitet mediju koji vara ovu državu, nije registrovan u Republici Srbiji. Neću zato da gostujem tamo nikako. Dva puta sam otišao, pobedio ih. Bilo mi je baš onako divno da uživam kako se znoji Ćosić itd. Više nema potrebe. Pokazali smo koliki su licemeri i kraj priče. Jednostavno, neću tamo da gostujem. Nema potrebe da im se pravdamo. Kada dođu, kada stave mikrofon, pomerim mikrofon. Neću da ti odgovorim na pitanje, nisi registrovan u Srbiji. Tačka. Jednom mora da se ovde uspostavi neki red. Ja vas molim da ojačate medijski tim. Ja vas molim da zaista na bolji način prikazujete ljudima šta je urađeno. Srbija je procvetala. Bukvalno je procvetala. Prosto je neverovatno da mi stalno nešto… Pogledajte, recimo, grad Beograd. Pogledajte "Beograd na vodi". Pogledajte koliko se gradi u Beogradu. Pogledajte koliko novih saobraćajnica. Pogledajte šta je sve urađeno, a mi nigde ne možemo ništa da kažemo, jer stalno neko izmišlja kojekakve glupave afere, pa onda, ne znam, te zatrovaćete nam vodu, te Vinča, te ne znam šta, a sve nasleđeno od njih i neko danas to sređuje, ali to niko ne može da prikaže da se to danas sređuje zato što, jednostavno, vodi se jedna monstruozna kampanja i gde vi jednostavno ne dođete ni u priliku da negde nešto kažete. Samo, molim vas, pogledajte internet. Ukucajte vaše ime i prezime. Ukucajte bilo kog ministra ime i prezime, isključivo su namestili da ide, kada listate "Gugl", afere o tim ljudima i to izmišljene afere. Sve je laž notorna. Mada, moram da kažem, i vi drage kolege poslanici, posebno vi mlađi koje ovako napadaju, ponosite se time kada vas oni napadaju. To vam je najveće odlikovanje. Kada vas napadnu "Nova S", "N1", "Direktno.rs" i ostale te lažne medijske kuće, a vi ponosno, kao Karađorđevu zvezdu da ste dobili, e tako imate da se ponosite zato što jurišate na takve i tako se borite. Ja vam čestitam na svakom napadu. Posebno mi je drago kada vidim kako besne kada neki naš mladi poslanik ode na RTS, pa onako brutalno pobedi nekoga tog njihovog nesrećnika. Onda oni izmišljaju, lažu, spinuju kako je loše postupila. Evo, recimo, koleginica Nevena Đurić bila je izvanredna, kako je onog nesrećnog iz one stranke Sergeja Trifunovića… Kako ga je razbila u onom duelu, to je bilo uživanje gledati. Zaista, uživanje gledati. Ja vas molim, ljudi, nemojte da pokleknete. Nemate razloga da im se pravdate. Ova Srbija je podignuta zahvaljujući sadašnjoj vladajućoj garnituri. Podignuta, radi se nešto u ovoj zemlji. Ponosite se time, borite se i nemojte nikada da im se pravdate. Mi imamo razloga da se ponosimo. Mi imamo šta da pokažemo. Oni, sem lopovluka i bezobrazluka i laži, nemaju apsolutno ništa. Ja vas molim, sada idu izbori, u žestoku borbu do pobede.
Zahvaljujem. Na član 41. amandman je podneo Odbor za zaštitu životne sredine. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Molim predstavnika predlagača da se izjasni o ovom amandmanu. Reč ima ministar Siniša Mali.
Hvala puno. Uvaženi narodni poslanici, prihvatamo ovaj amandman. Gospodine Đukanoviću, samo da se osvrnem, ako mi dozvolite, na vaše izlaganje. Ja sam svestan da se izbori ne dobijaju tako što sedite za svojim stolom i u svojoj fotelji i onda na internetu ili na tviteru kucate razne smicalice, kao što to rade neki iz opozicije, neki koji ne rade ništa. Mi do naroda i sa narodom razgovaramo i borimo se iz dana u dan na terenu i konkretnim rezultatima i tako ćemo i nastaviti i kada govorite o tome da li na pravi način promovišemo ili ne naše rezultate, ja mislim da da, da li dovoljno, mislim da ne, ali ono što građani sigurno osećaju i sigurno vide, oni vide novi kilometre autoputeva koje smo napravili. Oni su svesni da je prosečna plata 2012. godine, kada je Srbija bila na ivice bankrota, a do ivice bankrota nas je doveo prethodni režim u kojem su bili i Vuk Jeremić i Dragan Đilas i svi ostali koji su sebi punili svoje džepove, a nisu brinuli o građanima, dakle, tada je prosečna plata bila 320 evra, a u decembru mesecu ove godine biće 618 evra. Dakle, skoro duplo pa više. Minimalan zarada 2011. godine bila je 15.700 dinara, a od 1. januara biće preko 35.000 dinara. Mi smo 2012. godine, uvaženi narodni poslanici, imali 25,9%, skoro 26% nezaposlenih u Srbiji. Svaki četvrti građanin Srbije nije imao posao. Danas smo na 10%. I dalje smatramo da je to visoko. Predsednik Vučić je 250 fabrika otvorio u proteklih par godina. I dalje smatramo da je 10% visoko. Borimo se za svako novo radno mesto, ali je dva i po puta manje od 25,9% odnosno 26%, koje je bilo u njegovo vreme. U doba ove najveće ekonomske krize izazvane korona virusom, uvaženi narodni poslanici, poštovani građani Srbije, mi imamo borbu na frontu gde se borimo za zdravlje naših građana, gde smo tri nove kovid bolnice, potpuno nove napravili u ovako kratkom vremenskom periodu, gde naši građani imaju sve potrebne i moguće vakcine, lekove i sve ostalo, gde smo našu privredu podržali i naše građane sa osam milijardi evra upravo zahvaljujući odgovornim reformama. Odgovornom ekonomskom politikom vodili smo računa u neka bolja vremena o svakom dinaru da bi danas, kada je kriza, mogli da pomognemo i to se nikada nije u istoriji desilo. Uvek je država bila ta koja je bežala od pomoći i privredi i svima, da se mi zaštitimo kao država kada je bila kriza, pa su imali i zatvarane fabrike i stotine hiljada ljudi koje je ostajalo bez posla. Vi sada nemate to. Vi imate odgovornu ekonomsku politiku, stabilne javne finansije. Malopre ste spomenuli kurs. Evo, recite mi koliko se kurs promenio u poslednjih 18 meseci, a najveća je ekonomska kriza u svetu, ne samo u Srbiji? Pa, ni malo. Štitimo interese građana Srbije, štitimo njihov životni standard. Dakle, plate rastu iz meseca u mesec. Penzije, za koje nismo imali novac, odnosno nije postojao novac 2012. godine, sada su stabilne, rastu iz godine u godinu. Pomažemo penzionere kada god možemo. Pre samo desetak dana, 22. septembra, isplatili smo im i dodatnu pomoć od 50 evra. Isplatićemo još 20.000 dinara u februaru mesecu. Po švajcarskoj formuli penzije će od 1. januara rasti najmanje još 5%. Dakle, uvaženi poslanici, mi govorimo o odgovornoj ekonomskoj politici, o odgovornom vođenju javnih finansija, o tome da šta god da radimo, a nikada se više nije gradilo i radilo, mi držimo taj nivo javnog duga u odnosu na BDP, ispod 60% i bićemo uspešni u tome. Bili smo i prošle godine, a bićemo i ove, a bićemo i naredne, uprkos ovoj najvećoj krizi sa kojom se susrećemo. I, ono što je najvažnije, kada pogledate, nama će stopa rasta naše ekonomije do kraja godine biti najmanje 7%, minus 0,9 prošle godine, kada su mnogo veće i razvijenije ekonomije padale sa minus 10, minus 11, minus 12 odsto. Dakle, minus 0,9 i ovih 7% plus će biti. Bićemo prva, druga ili treća najbolja ekonomija u Evropi. Pa, kada se to dešavalo da Srbija pobeđuje u ekonomiji i to u doba najveće ekonomske krize? Pa, nikada, ali se dešava sada i dešava se s obzirom na odgovornu politiku predsednika Vučića, Vlade Republike Srbije. Teške mere su iza nas, ali se nadam, uvaženi gospodine Đukanoviću, ako svi ne primećuju, da se svi bar trudimo da građani Srbije na svakom ćošku, na svakom koraku primete neku promenu na bolje. Ako možda nismo stigli do svakog čoveka i to nam je obaveza za budućnost da stignemo do svakoga, da svako oseti neki boljitak, da vidi da je popravljena ulica, da je napravljen neki novi trotoar, da je napravljen neki novi parkić za decu, novi vrtić, da dom zdravlja izgleda bolje, da je škola digitalno povezana, da kad odu u bolnicu iz bilo kog razloga, da je to sve novo, okrečeno sa novom opremom, kao što jeste sada. Dakle, Srbija postaje primer u regionu, pa čak i u Evropi, mogu da se izrazim tako, po pitanju privrednog rasta, razvoja i napretka u proteklih par godina, a najbolji dani, verujem, su tek ispred nas, jer sa stabilnim javnim finansijama, sa projektima koji imamo, dakle, u ovom trenutku sedam autoputeva i brzih saobraćajnica gradimo u našoj zemlji, gradićemo još tri do kraja godine krenuće da se radi, 10, a recite mi u kojoj zemlji u Evropi se gradi 10 novih autoputeva u doba korone? Pa, nigde, osim u Srbiji. Na prolećemo ćemo putovati i do Novog Sada brzim vozom, za 35 minuta stižemo do tamo. Dakle, stvari su se, gospodine Đukanoviću, i znam da vi sve to znate, promenile. Nadam se da se glas čuje. Ako se i ne čuje, nadam se, takođe, da građani Srbije svakodnevno mogu da vide promene koje se dešavaju. Na nama je da se borimo, da damo sve od sebe. Borimo se. Evo, sada koliko je sati, pa sedimo, radimo. Neki iz te opozicije sede verovatno kući i piju piće u nekom kafiću ili nešto tvituju iz svojih lepih, sigurnih, toplih fotelja. Mi se ovde borimo za građane, borimo se za ovaj Zakon o buci. Borimo se za izmene Zakona o fiskalizaciji i borimo se za zakon o kome treba vi da raspravljate uskoro, o 20 evra, dakle, da u decembru mesecu svim građanima Srbije isplatimo 20 evra kao pomoć i podršku da bi se umanjile negativne posledice Kovida – 19. Dakle, svako svoje obećanje koje smo dali, ispunili smo u dan, ispunili smo u dinar. Po meni je to slika jedne drugačije, bolje, uspešnije Srbije. I na nama ostaje samo da se još više borimo, da još više energije uložimo u to, a rezultati, kao što sada dolaze, doći će i biće još bolji. Hvala puno.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Dakle, konstatujem da je, nakon što je na sednici prihvatio amandman na član 39. predstavnik Vlade na isti način prihvatio i amandman na član 41. Dame i gospodo narodni poslanici, pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će se u danu za glasanje izjasniti o Predlogu zakona u celini. Hvala vam puno na današnjem radu. Saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određujem četvrtak, 7. oktobar 2021. godine, sa početkom u 18.00 časova, kao dan za glasanje o tačkama dnevnog reda Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2021. godini. Molim narodne poslanike da pristupe radi glasanja, koje ćemo početi za nekih tri minuta.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što pređemo na odlučivanje o tačkama dnevnog reda, potrebno je da utvrdimo kvorum. Saglasno članu 108. stav 5. Poslovnika, kvorum za rad Narodne skupštine u danu za glasanje postoji ako je na sednici Narodne skupštine prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Molim poslanike da ubace kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da su u sali prisutna 162 narodna poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da prema tome postoje uslovi za odlučivanje. Prelazimo na odlučivanje. Prva tačka dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PORESKOM POSTUPKU I PORESKOJ ADMINISTRACIJI Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji, u načelu. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 166, za – 166. Konstatujem da je Narodna skupština jednoglasno prihvatila Predlog zakona, u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanu. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 166, za – četiri, protiv – jedan, nije glasao – 161. Konstatujem da Narodna skupština većinom glasova nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanu, pristupamo glasanju o Predlogu zakona, u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji, u celini. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 166, za – 166. Konstatujem da je Narodna skupština jednoglasno usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji. Druga tačka dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA FISKALIZACIJI Podsećam vas da je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu, a s obzirom na to da na Predlog zakona nisu podneti amandmani, Narodna skupština će, saglasno članu 160. stav 3. Poslovnika, odlučivati samo o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o fiskalizaciji, u celini. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 166, za – 166. Konstatujem da je Narodna skupština jednoglasno usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o fiskalizaciji. Treća tačka dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PRIVREMENOM REGISTRU PUNOLETNIH DRŽAVLjANA REPUBLIKE SRBIJE KOJIMA SE UPLAĆUJE NOVČANA POMOĆ ZA UBLAŽAVANjE POSLEDICA PANDEMIJE BOLESTI KOVID-19 IZAZVANE VIRUSOM SARS-COV-2 Podsećam vas da je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu, a s obzirom da na Predlog zakona nisu podneti amandmani, Narodna skupština će, saglasno članu 160. stav 3. Poslovnika, odlučivati samo o Predlogu zakona, u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 166, za – 166. Konstatujem da je Narodna skupština jednoglasno usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privremenom registru punoletnih državljana Republike Srbije kojima se uplaćuje novčana pomoć za ublažavanje posledica pandemije bolesti Kovid-19 izazvane virusom SARS-CoV-2. Četvrta tačka dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O ZADUŽIVANjU REPUBLIKE SRBIJE KOD OTP BANKE SRBIJA A.D. NOVI SAD ZA POTREBE FINANSIRANjA PROJEKTA REKONSTRUKCIJE I MODERNIZACIJE ŽELEZNIČKE PRUGE SUBOTICA-HORGOŠ GRANICA SA MAĐARSKOM (SEGEDIN) Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres o Predlogu zakona, a pre prelaska na odlučivanje, podsećam vas da, na osnovu člana 105. stav 3. tačka 4. Ustava Srbije, Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika odlučuje o zakonima kojima se uređuje javno zaduživanje. Takođe vas podsećam da na Predlog zakona nisu podneti amandmani. Stavljam na glasanje Predlog zakona o zaduživanju Republike Srbije kod OTP banke Srbija a.d. Novi Sad za potrebe finansiranja Projekta rekonstrukcije i modernizacije železničke pruge Subotica-Horgoš granica sa Mađarskom (Segedin), u celini. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 167, za – 167. Konstatujem da je Narodna skupština jednoglasno usvojila Predlog zakona. Peta tačka dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O ZAŠTITI OD BUKE U ŽIVOTNOJ SREDINI Podsećam vas da je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, a s obzirom na to da su podneti amandmani postali sastavni deo Predloga zakona, Narodna skupština će, saglasno članu 160. stav 3. Poslovnika, odlučivati samo o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o zaštiti od buke u životnoj sredini, u celini. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 167, za – 167. Konstatujem da je Narodna skupština jednoglasno usvojila Predlog zakona o zaštiti od buke u životnoj sredini. Šesta tačka dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENI ZAKONA O MUZEJSKOJ DELATNOSTI Podsećam vas da je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu, a s obzirom na to da na Predlog zakona nisu podneti amandmani, Narodna skupština će, saglasno članu 160. stav 3. Poslovnika, odlučivati samo o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmeni Zakona o muzejskoj delatnosti, u celini. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaključujem glasanje i saopštavam: ukupno - 167, za – 167. Konstatujem da je Narodna skupština, jednoglasno, usvojila Predlog zakona o izmeni Zakona o muzejskoj delatnosti. Pre zaključivanja sednice, samo da vas podsetim da sam zakazao Drugu sednicu Drugog redovnog zasedanja za sredu, 13. oktobar u 10,00 časova sa dnevnim redom: 1) Predlog odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, 2) Izveštaj o radu Komisije za zaštitu konkurencije za 2020. godinu, 3) Izveštaj o radu Fiskalnog saveta za 2020. godinu, 4) Izveštaj o radu Agencije za energetiku za 2020. godinu, 5) Izveštaj o radu DRI za 2020. godinu. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje svih tačaka dnevnog reda ove sednice i odlučivanja o njima, saglasno članu 102. Poslovnika zaključujem Prvu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2021. godini. Zahvaljujem. (Sednica je završena 18.15 časova)