Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Šestu sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2021. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 107 narodnih poslanika. Podsećam vas da je članom 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine, prilikom usvajanja zapisnika i utvrđivanja dnevnog reda, postoji ako je na sednici prisutno više od većine od ukupnog broja narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Zahvaljujem. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno, u ovom trenutku, 150 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine, u smislu člana 88. stav 5. Poslovnika. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa, želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje, u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedniče Skupštine. Ja ću postaviti nekoliko pitanja koja su bitna za sve građane Republike Srbije, bez obzira da li oni žive u seoskim ili gradskim područjima, da li žive na jugoistoku Srbije, u Raškoj ili Vojvodini, sve je to problem. Kao prvo, veliko interesovanje, a ja ovo pitam baš zbog toga što veliki broj mojih komšija i sugrađana pitaju, svi su svedoci da unazad, prošle i ove godine, imamo veliki problem sa pandemijom i velika pažnja se stavlja na proizvode koji su bitni za život ljudi, konkretno mislim na hranu. Moje pitanje je usmereno ka Ministarstvu trgovine, a tiče se konkretno proizvoda ulje ili zejtin, jer svi ti životni proizvodi koji su najbitniji, šećer, so, brašno, mleko, cena nije promenjena u velikom delu, možda nekoliko procenata, u odnosu 2019. do 2021. godine, dok je cena zejtina skoro duplirana. Mene interesuje zašto je to tako i da li ima mogućnost da se na to utiče, da bude manja cena, normalnija, zato što je zejtin veoma bitan proizvod za sve nas? Velika potreba nas koji živimo u Svrljigu i okolnim mestima je da koristimo mast, ali to neko ne koristi već koristi zejtin, a cena zejtina je veoma visoka, kreće se do 180 dinara, a 2019. godine je bila cena između 90 i 100 dinara. Mislim da je to preterana cena. Cena suncokreta jeste bila nešto veća, ali bila je verovatnoća da je najveća količina suncokreta izvezena. Mislim da bi na to trebali da obratimo više pažnju, zato što je to veoma bitno za sve građane. Ja znam da je cena naših poljoprivrednih proizvoda veoma mala, otkupna cena mleka, sira i svega ostalog, jer seljak uvek nosi najteži teret zbog celokupnog društva, ali mislim da cena zejtina jeste velika i na tome moramo da radimo, da se stavi cena koja je normalna, shodna situaciji u našim sredinama. To je prvo pitanje. Drugo pitanje upućeno je Ministarstvu poljoprivrede. Veliki broj naših sugrađana koji žive u brdsko-planinskim područjima, koji žive u opštinama na teritoriji Nišavskog okruga, Topličkog okruga, na teritoriji jugoistočne Srbije i u drugim delovima Srbije, u Raškoj, svuda je slična situacija, jeste da određivanje područja sa otežanim uslovima života se određuje pravilnikom do 500 metara nadmorske visine je područje sa težim uslovima života, a ispod 500 je proizvodnja lakša, bolja i za ta područja se ne dobijaju veća sredstva, kao što se dobijaju za područja koja imaju preko 500 metara nadmorske visine. Ja sam predlagao da se taj pravilnik promeni, da se drugačije to rangira, da opštine koje su nerazvijene, brdsko-planinska područja, opštine koje su devastirane, u tim opštinama treba da budu sva područja sa otežanim uslovima života, jer nije isto selo iz kojeg sam ja, da to selo ima povoljnije uslove, odnosno nepovoljnije uslove, a selo do mene, u istoj opštini, ima povoljnije uslove. Mislim da na tome moramo da radimo i bilo bi dobro da se taj pravilnik promeni i da bude drugačiji, da se rangira na način da sva područja koja su na teritoriji opštine koja je četvrta ili peta grupa nerazvijenosti, brdsko-planinske, demografski ugrožene, koliko je rođeno dece, da se na osnovu toga određuje koja su područja sa otežanim uslovima života i da se tu izdvajaju veća sredstva. Još jedno pitanje Ministarstvu poljoprivrede jeste, ja ću ovo da kažem pohvalno, zato što je donesen pravilnik i uredba, konkretno, vezano za pomoć u nabavci mehanizacije, učešće 50%. Od celokupne cene, 50% vraća Ministarstvo poljoprivrede, 40% se dobija kredit koji vraća taj poljoprivrednik a 10% učešće za to gazdinstvo. To je odlična odluka, to je odlična inicijativa našeg Ministarstva poljoprivrede i to znači da ukoliko neki poljoprivrednik iz mog kraja ili okoline želi da kupi neki traktor, neku priključnu mašinu, njemu se vraća 50% od cene, 40% od cene uzima kredit a 10% je učešće tog poljoprivrednika. Predlažem da se u okviru ovog, ta minimalna stvar jeste 20 hiljada evra. Mislim da je to visoka skala za male poljoprivredne proizvođače, zato što veliki broj poljoprivrednih proizvođača, konkretno iz krajeva o kojima sam malo pre govorio, nemaju mogućnost da obezbede tih 20 hiljada evra. Zato predlažem da minimalno učešće za to bude 10 hiljada evra, jer svako gazdinstvo i na jugoistoku Srbije i u ostalim delovima Srbije koji su nerazvijena područja može da obezbedi 10 hiljada evra za nabavku nekog traktora, neke priključne mašine, a na ovaj način stimulišemo i proizvođače koji rade ovde kod nas u Srbiji, da to nisu uvozne mašine. To je velika stvar, dobro je, ali da se stavi na 10 hiljada evra, da ta cena bude manja.
Milija, moram da vas prekinem. Dobili ste još minut na lepotu. Reč ima Šaip Kamberi.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, mirdita, dobar dan, poslanička grupa kojoj pripadam kao jedina poslanička grupa opoziciona od prve sednice ovog saziva pokušava da argumentovano govori o problemima sa kojima se prvenstveno suočavaju albanska i bošnjačka zajednica, ali i o onim problemima sa kojima se suočavaju svi građani Republike Srbije. Govorili smo o potrebi pomirenja među narodima, o važnosti učestvovanja pripadnika nacionalnih manjina u javnom i političkom životu u Srbiji, o integraciji, o slobodi medija, o vladavini prava, o jeziku mržnje državnih zvaničnika. Govorili smo o nerazjašnjenim ubistvima, o potrebi suočavanja sa prošlošću, o štetnosti glorifikacije ratnih zločinaca i negaciji ratnih zločina i mnogim drugim pitanjima, a sve u cilju kako bismo raščistili sa prošlošću i krenuli ka boljoj budućnosti. Ali vi, umesto da pokažete strpljenje i da pažljivo slušate izabrali ste metod dobacivanja. Umesto da razumete, birali ste da napadate. Možda se od vlasti i ne može očekivati drugačiji odnos jer, kako kaže Meša Selimović, niko na vlasti nije trpeljiv jer svi mrze promenu i niko pametan, jer i pametni brzo gube razbor. Jedini reakcija na govor o diskriminaciji Albanaca i Bošnjaka u nedostatku političke volje za integraciju su vaši odgovori da je eto Srbija demokratska država jer narodni poslanik može slobodno da govori. Zamislite zemlju u kojoj je merilo demokratije sloboda narodnog poslanika da govori u parlamentu, kao da je demokratija milostinja u kojoj je eto skupštinska većina odlučila da pokloni jednom narodnom poslaniku, koji barem u formalno pravnom smislu, u načinu izbora jednak sa svim ostalim poslanicima. Ćutalo se kada je ministar Vulin koristio uvredljivi pežurativni rasistički termin – šiptari. Ćutalo se i kada je viši sud legalizovao na neki način upotrebu jezika mržnje oslobodivši, odnosno proglasivši nevinim ministra Vulina. Na sve primedbe koje smo ovde izneli ispostavilo se da vam je jedino bilo važno znati ko piše naše govore. Upravo takvim odnosom prema poštovanju ljudskih prava, vladavini zakona, poštovanju demokratskih principa i evropskih standarda došli smo do situacije u kojoj za samo poslednja tri meseca imamo tri izveštaja relevantnih međunarodnih institucija koje daju ozbiljne primedbe na sva ova pitanja koja smo u ovom domu pokrenuli. U izveštaju o progresu, rezoluciji Evropskog parlamenta i izveštaju Stejt departmenta o stanju ljudskih prava u Srbiji između ostalog se govori o nazadovanju demokratije u Srbiji. Ovo je ozbiljan problem. Ako je rezolucija Evropskog parlamenta primljena arogantno uz upućivanje i uvrede na račun evro poslanika izveštaj Stejt departmenta se ne bi smeo tako tretirati. Naprotiv, najozbiljnije razmotriti i uzeti u obzir. Ono što je važno, je da poslednjem izveštaju Stejt departmenta SAD se govori o tome da su pripadnici albanske i bošnjačke manjine izloženi diskriminaciji i poteškoćama kada je u pitanju njihovo zapošljavanje, ali se eksplicitno govori o tome kako državni zvaničnici koriste jezik mržnje prema albanskoj zajednici u Srbiji. Ove primedbe i sugestije iznesene u pomenutim izveštajima nije napisala opozicija, ni ona parlamentarna, ni vanparlamentarna, već eksperti koji su na osnovu svojih analiza došli do ovakvih zaključaka. Obzirom da se radi o veoma relevantnim institucijama EU i SAD, čije ne uvažavanje može imati posledice po budućnost evropskog puta ove zemlje, moje pitanje za predsednicu Vlade Republike Srbije, glasi - da li Vlada ima strategiju rešavanja svih ovih pitanja koja su se kao problematične našle u izveštaju o ostvarivanju ljudskih prava u Srbiji, odnosno o napretku Srbije na njenom evropskom putu? Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Arpad Fremond.
Poštovani predsedniče, poštovano predstavništvo, dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SVM želim da postavim pitanje ministarki zaštite životne sredine, a pitanje se tiče problema zagađenja Krivaje. O neophodnosti rešavanja problema zagađenja reke Krivaje kod Bačke Topole, ali i u celom slivu reke sam govorio i ranije, a na pitanja koja sam postavio pre nekoliko nedelja dobio sam odgovor Ministarstva zaštite životne sredine da su ona pravna lica, koja su najveći zagađivači u obavezi da do 2025. godine izgrade svoje prečistače. Preciznije, Uredbom o graničnim vrednostima emisije zagađujućih materija u vodi i rokovima za njihovo dostizanje kompanijama u čijem poslovanju postoji rizik zagađenja životne sredine je naloženo da donesu akcione planove na osnovu kojih će regulisati ispuštanje otpadnih voda u reku, a za pravna lica krajnji rok za implementaciju ovih akcionih planova je 2025. godina. Svesni smo da je reč o kompleksnim, teškim i dugotrajnim procesima, a za građane Bajše, Bačke Topole, Malog Iđoša i Srbobrana je važan svaki dan i svaka nedelja, svaki mesec, a ne svaka godina. Ozdravljenje životne sredine ne sme da čeka i zbog toga se ponovo obraćam Ministarstvu zaštite životne sredine, sa pitanjem - da li postoji način za ubrzavanje rešavanja problema da svi zajedno Ministarstvo, lokalna samouprava, privredni subjekti se uključimo u rešavanje ovog problema? Da li postoje sredstva i fondovi preko kojih bi Ministarstvo moglo da podrži projekte opštine Bačka Topola, koja bi omogućila rešavanje ovog problema? Dugotrajno rešenje podrazumeva da pored centralnog prečistača, svaka kompanija izgradi vlastiti, sopstveni primarni i sekundarni prečistač. Međutim, nužna pretpostavka za realizaciju ove ideje je zainteresovanost i uključenost svih aktera. Šta je urađeno do sada, kakva je zainteresovanosti na lokalnom nivou? Ono što govori u prilog zainteresovanosti svih ključnih aktera, jesu aktivnosti AP Vojvodine i opštine Bačka Topola, i kompanije čije poslovanje ugrožava životnu sredinu u slivu reke Krivaje. Projekat centralnog gradskog prečistača finansiraju AP Vojvodina i lokalna samouprava Bačka Topola, a očekuje se da će gradski prečistač, sa probnim radom početi još u toku ove godine. Autonomna pokrajina Vojvodina i lokalna samouprava Bačka Topola su inače u ovaj projekat uložile više od 600 miliona dinara, međutim neophodna je dodatna podrška Ministarstva zaštite životne sredine kako bi se pomoglo kompanijama u izgradnji primarnih i sekundarnih prečistača. Izgradnja primarnih prečistača je uslov da se ove firme priključe na glavni gradski prečistač. Lokalna samouprava sarađuje sa predstavnicima kompanija, posebno sa predstavnicima firmi „Žibel“ i „Perutnina Ptuj - Topiko“. Zahvaljujući gospodinu Staniću, direktoru „Žibela“ izgrađen je primarni prečistač za tehničke otpadne vode i napravljen projekat za sekundarno filitriranje otpadnih voda. Firma „Žibel“ planira i dodatna sredstva kako bi se smanjila jačina neprijatnog mirisa. Inače, firma „Žibel“ u zadnje vreme u ove projekte je uložila oko 140 miliona dinara sopstvenih sredstava. „Perutnina Ptuj - Topiko“ takođe je izdvojila značajna sredstva za izgradnju svog primarnog prečistača. Dakle, na lokalnom nivou postoji spremnost da se zajednički radi, ali je nužna dodatna pomoć i zato se i obraćam Ministarstvu zaštite životne sredine sa pitanje da li postoje fondovi kroz koje bi se olakšala izgradnja privatnih i sekundarnih prečistača. Za sad primarni prečistač nema industrija mesa „Topola“, nadamo se da će i ta firma započeti sa projektom izgradnje tog prečistača. Poslanička grupa SVM je stava da samo zajedničkim radom možemo napraviti boljitak i sa strane lokalnih samouprave, privatnih subjekata i AP Vojvodine je urađen deo posla, ali nam je potreba pomoć ministarstva i zbog toga u ime građana tri opštine Bačka Topola, Mali Iđoš i Srbobran postavlja pitanje – da li postoji način da Ministarstvo zaštite životne sredine podrži projekte koji će za rezultat imati rešenje problema zagađenja rečice Krivaje? Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jovanović.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo poslanici, poštovani građani Srbije, kao jedan od ciljeva prošle, ove Vlade, ali verovatno i svih narednih vlada i predsednika Srbije i svih nas jeste ono što stalno govore mnogi u floskulama, a to je spas Srbije. Da bismo spasili našu majku potrebno je da spasimo njen mozak, za koji se mnogi slažu da je Beograd, sa čime se ne bih totalno složio, ali ono sa čime bih, to je da spasimo njeno srce, a to su sela Srbije. Kao jedan od prioriteta i u tom cilju ostvarenja prioriteta, osnovano je Ministarstvo za brigu o selima, koje je za svih ovih nekoliko meseci radilo, kako se svi slažu sa čistom desetkom i na čijem čelu se nalazi Milan Krkobabić, ministar. Ne bih da pominjem njihove akcije, već bih želeo da postavim pitanje Ministarstvu infrastrukture i građevine i Ministarstvu turizma, bez čije pomoći nema spasa Srbije. Kada sam pre godinu i nešto dana u razgovoru sa predsednikom Srbije pomenuo mesto koje se zove Kamena Gora, posle nekih 60 sekundi priče o tome da je reč o skrivenom biseru Srbije, o mestu za koje su mnogi sasvim slučajno otkrili i na prečac se u njega zaljubili, kao i u čitav taj kraj, kao selu stogodišnjaka, kao u selu u kome se nalazi verovatno najčuvenije drvo u Evropi i kao u jednom od sela Srbije koje umiru, predsednik me je posle 60 sekundi prekinuo i uradio nešto što nijedan predsednik do tada nije uradio, a obično su gledali samo šta oni imaju od toga. On je iste sekunde pozvao telefonom svoje saradnike, resorna ministarstva i rekao im da ovaj biser mora da bude izglancan što pre. Zatražio je izradu projekta za izgradnju malog turističkog kompleksa u tom selu i već sutradan ga najavio u svom programu 20-25. Tog trenutka, barem mene je kupio za sva vremena. Šta se desilo od tada do danas, samo su mediji o tome pisali, mi smo postavljali neka od pitanja ovde, sela u okolini Prijepolja i dalje umiru. Ono što želim da postavim je pitanje Ministarstvu infrastrukture i Ministarstvu turizma i molim vas da u vašem odgovoru ne bude reči kovid, jer kovid ne može da bude alibi za sve ono što ne uradimo dobro. Pošto je projekat taj koji je predsednik tražio, evo nalazi se u mojoj ruci, pokazaću kako treba da izgleda taj hotel, urađen je za nekih mesec dana od kada je predsednik najavio projekat, postavljam pitanje – u kom statusu se nalazi ovaj projekat, da li je u planu početak izgradnje ovog turističkog kompleksa u selu Kamena Gora? Takođe postavljam pitanje – da li je u planu hitna sanacija puta između mesta Bare na regionalnom putu Prijepolje-Jabuka, puta koji vodi od magistrale do sela Kamena Gora od koga zavise mnoga druga sela u tom kraju? Da li je moguće ubrzati rad na revitalizaciji vodovoda u tom kraju, jer koliko znam u budžetu regionalne samouprave sredstva za tu realizaciju su odavno odobrena, ali su volšebno uvek preusmeravana u nekom drugom smeru? Ne postavljam ovo pitanje zbog toga što sam rođen u tom kraju, niti postavljam ovo pitanje zbog toga što ja imam nekakav lični interes od tog kraja, postavljam ovo pitanje zato što mesta poput Kamene Gore ima širom Srbije i zato što smo potrebni svi mi koji ne moramo da se ovde u ovom domu bavimo samo politikom, već i životom, da bismo shvatili da dok ne prežive ta i takva mesta i ne postanu biseri od kojih će Srbija živeti, ne možemo da se krijemo samo u Beogradu. I da ne govorimo da su srce Srbije, da su sela srce Srbije samo kada je potrebno to reći kao floskulu, već da svi zajedno usmerimo svoje snage, svoje ideje i svoje predloge kako bismo locirali ovakve probleme i probali zajednički da ih rešimo. Molim Ministarstvo turizma i Ministarstvo infrastrukture da mi ukoliko mogu odgovore na ova pitanja, ukoliko ne, potrudiću se da im ih i lično uručim. Hvala puno.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Uglješa Marković. Izvolite.
Zahvaljujem se predsedniče. Uvažene kolege narodni poslenici, poštovani građani Republike Srbije, ispred poslaničke grupe SPS svoje pitanje uputio bih Vladi Republike Srbije i Ministarstvu zdravlja. Više od godinu dana živimo u krizi koja je izazvana pandemijom korona virusa i usled novonastalih okolnosti život svih nas je poprimio potpuno nove obrise. Brojna istraživanja pokazuju da je ova kriza izazvana pandemijom najviše uticala i najviše utiče na mlade uzraste između 20 i 30 godina. Poznato je da su mladi najveći pobornici druženja koji im pruža i osećaj sigurnosti, ali i pripadnosti i to im omogućava da se osete i potvrđeno, ali i bitno utiče pozitivno na njihovo sazrevanje. Takođe, promena načina školovanja, njihovo fizičko udaljavanje od njihovih vršnjaka za posledicu ima nedovoljnu socijalizaciju i osećaj usamljenosti. Istraživanje koje je sproveo OEBS u saradnji sa Krovnom organizacijom mladih Srbije je dalo uznemirujuće podatke, a to je da je izolacija kojom smo svi bili izloženi usled vanrednog stanja, loše ili jako loše uticala na 53,4% procenata mladih. Depresiju je imalo 33,9%, napade panike 21,5%, osećaj anksioznosti 43,1% izazvanih usled zabrinutosti za porodicu, prijatelje, nemoći i neizvesnosti. Pre same pandemije drugi najčešći uzrok smrti kod mladih ljudi je bilo samoubistvo. Pre par nedelja, samo u jednoj noći, troje mladih ljudi je sebi oduzelo život, a poslednjih meseci ove brojke su sve alarmantnije. Mali je broj onih koji imaju svest i prepoznaju simptome, pri tome se i ne stide da pričaju na ovu temu i potraže stručnu pomoć. Dodatno im otežava situaciju i sama činjenica da u Srbiji na 27.000 mladih ljudi dolazi jedan lekar specijalista psihijatrije koji bi mogao da im pruži stručnu pomoć. Mišljena sam da kao i država i kao društvo sa mnogo većom pažnjom bi trebalo da pristupimo ovom problemu i kada prođe sama pandemija, iskreno se nadam da će kraj doći veoma brzo, mislim da nas tek čekaju posledice ove vrste, odnosno svi nus efekti na mentalno zdravlje celokupne nacije, a pogotovo mentalno zdravlje mladih kao najosetljivije grupacije i najranjivije grupacije. Zato je moje pitanje u ime poslaničke grupe SPS-a, da li postoji direktna korelacija između pandemije i suicida kod mladih? Da li je rađena studija koja bi dala komparaciju između brojeva ovih slučaja kod mladih u 2020. godini u odnosu na 2019. godinu? Da li se radi na strategiji pomoći mladima nakon što se ova pandemija završi? Takođe, kao neko ko je preležao ovu bolest, odnosno koronu i ko se neposredno upoznao sa njom, apelujem na sve mlade ljude da se strpimo i budemo odgovorni i da se odazovemo vakcinaciji kako bismo što pre imali mogućnost radovanja onim sitnicama koje su se ispostavile da život znače, a koje su nam trenutno uskraćene. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, zagrebački „Večernji list“ je pre nekoliko dana objavio jedan pohvalni tekst o Srbiji, predsedniku Srbije Aleksandru Vučiću, o postignutim rezultatima Srbije po pitanju vakcinacije, odnosno borbi protiv korona virusa. Zapravo, samo je konstatovana realnost da je Srbija apsolutni lider u regionu, ali i u Evropi. Citiraću nekoliko delova – dok nas premijer Andrej Plenković svakodnevno zabavlja prepucavanjem sa predsednikom Zoranom Milanovićem, Hrvatska je pod Plenkovićem doživela jednu od najvećih blamaža od kraja rata. Činjenica da su građani Hrvatske na poziv srbijanskih vlast prošlog vikenda putovali na cijepljenje protiv Kovid 19 u Srbiju, nedvojbeno predstavlja težak debakl za Hrvatsku, za hrvatsku političku elitu i za hrvatski plan cijepljenja koji je doživeo potpuni neuspeh. Dalje kaže - Srbijanski predsednik, Aleksandar Vučić ovu je partiju odigrao sjajno. Vučić se i ovim potezom, kada je reč o borbi protiv pandemije, a cijepljenje protiv kovida celi svet prepoznaje kao jedini način za izlazak iz ovog haosa, definitivno potvrdio kao lider regije, pa čak i cele Evrope s obzirom na to da je Srbija u pogledu procepljenosti svog stanovništva trenutno među najboljima u Evropi i svetu. Preciznije, Srbija je u ovom trenutku prva u Evropi i sedma u svetu prema stopi pune procepljenosti stanovništva. U Srbiji je prvu dozu primilo gotovo dva i po miliona građana, a dvema dozama cepljeno je gotovo milion Srba. Od tada se taj procenat još u povećao. Takođe, hrvatski portal „Sedam dnevno“ je nedavno objavio članak u kom se navodi da je Srbija vojno daleko nadmoćnija od Hrvatske i da je u pogledu vojne sposobnosti takođe lider u regionu, a pozivajući se na godišnji izveštaj renomiranog sajta „Global Firepower“ koji svake godine pravi rang listu nacionalnih oružanih snaga pojedinih zemalja. Citiraću neke delove. U naslovu kaže – to nam nije drago čuti, ali Srbija je vojno jača od Hrvatske. Kaže – ništa nije iznenađujuće iz jednostavnog razloga što je Srbija od 2018. godine u ogromnom procesu obnavljanja svojih oružanih snaga. Realizovali su donaciju migova iz Belorusije, donaciju migova i modernizaciju iz Rusije, iz Kine su nabavili bespilotne letelice dugog dometa, iz Izraela i Turske nabavljaju bespilotne letelice, tenkove T72 od Rusije, obnavljaju protivzračnu odbranu francuskim raketama „mistral“ i ruskim protivzračnim sustavima Pancir- S1, tako da to nije nikakva novost. Predsedavajući, zašto sve ovo iznosim? Zato što je zanimljivo kakav odnos neki domaći mediji, uglavnom oni mediji pod kontrolom Dragana Đilasa, imaju kada je reč o Aleksandru Vučiću, kada je reč o Vladi Srbije, o dosadašnjim rezultatima koje niko, pa čak niko i spolja, iz sveta ne može da ospori. Dovoljno je pogledati naslovne strane određenih novina proteklih dana. Evo, uzmimo za primer jedan niskotiražni tabloid koji je odavno postao Đilasov dnevni bilten, samo vidite njihove naslove, jučerašnje izdanje kaže – predsednik može samo greškom da kaže istinu. Dan pre toga naslov – penzionerima vitamini, a Vučiću lek za pamćenje. Nekoliko dana pre toga – vlast napravila gužvu, jer vakcini ističe rok. Sada se oni tu bave nekim teorijama zavere, kao ističe vakcini rok, pa je zato vlast napravila gužvu. Nekoliko dana ranije kaže – zašto je baš u Rudnoj Glavi Vučić najavio vakcinaciju? Sad ih to zanima, sada je to jedino važno, zašto baš u Rudnoj Glavi. Tako oni vide i tako izveštavaju o rezultatima Vlade Srbije, predsednika Srbije. Dakle, ono zašta ceo svet odaje Srbiji priznanje, za njih to nije važno, to njima nije bitno, za njih to nije čak ni vest, odnosno jeste vest, ali ako oni to nekako pokušaju da stave u kontekst dnevne politike, ako uspeju nekako da to pretvore u kampanju protiv Vučića, da naruže nekako Vučića i da ga optuže za funkcionersku kampanju ili ostale gluposti. Očigledno je da su u svojoj mržnji prema Vučiću potpuno izgubili kompas, pa su počeli da napadaju, pazite, čak jedan krajnje ljudski gest, jedan krajnje human gest. U pitanju je paket pomoći penzionerima u vidu raznih vitamina, itd. Sad, ni to ne valja, sad ni to nije dobro, sad i protiv toga vode kampanju. Pritom, ne govorim o redovnom paketu pomoći penzionerima, finansijskom paketu, dakle, 110 evra svakom penzioneru, 30 plus 50 evra, nego o ovoj vanrednoj akciji u sklopu borbe protiv korona virusa, a u cilju pospešivanja imuniteta kod penzionera. Sada i to ne valja. Sada vode kampanju i protiv toga, pa kažu populističke mere i ostale gluposti. Pogledajte dokle to ide. Završavam uskoro. Pogledajte tu zamenu teza i tu protivrečnost. Danima na N1 vrte priču kako država ne vodi ozbiljnu medijsku kampanju za vakcinaciju, kako ne ulažemo dovoljno napora u tom smislu, a rezultati su takvi da smo najbolji u Evropi po tome, najbolji u Evropi, a među prvima u svetu. To vam samo govori da je u borbi protiv Vučića dozvoljeno apsolutno sve i da su u stanju da napadnu ama baš svaku temu s tim u vezi. Po ko zna koji put ću ponoviti na samom kraju, budite vi opozicija ovoj vlasti, nemamo mi nikakav problem sa tim, ali prestanite da se ponašate kao opozicija državi, kao opozicija narodu i nacionalnim interesima. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Pošto se niko više od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Dame i gospodo narodni poslanici, dostavljeni su vam zapisnici 3. i 4. sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine u 2021. godini. Pošto današnjoj sednici prisustvuje većina od ukupnog broja narodnih poslanika, konstatujem da postoji kvorum za usvajanje zapisnika sa navedenih sednica. Prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje zapisnik 3. sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine u 2021. godini, održane 16, 17. i 18. marta 2021. godine. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno - 158, za – 141, nije glasalo - 17. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik 3. sednice Prvog redovnog zasedanja. Stavljam na glasanje zapisnik 4. sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine u 2021. godini, održane 23, 24. i 25. marta 2021. godine. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno - 158, za – 142, nije glasalo - 16. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik 4. sednice Prvog redovnog zasedanja u 2021. godini. U sazivu ove sednice, koji vam je dostavljen, sadržan je Predlog dnevnog reda sednice. Pre utvrđivanja dnevnog reda, saglasno članu 92. stav 2. i članu 93. Poslovnika Narodne skupštine, potrebno je da Narodna skupština odluči o predlozima za dopunu predloženog dnevnog reda. Narodni poslanik Miodrag Linta, na osnovu člana 92. Poslovnika, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izbeglicama, koji je podneo Narodnoj skupštini 23. marta. Da li poslanik Linta želi reč? (Da.) Izvolite, imate tri minuta.
Hvala, poštovani gospodine predsedniče. Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, suštinski razlog zbog čega sam podneo Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izbeglicama jeste da se na jedan pravedan i sveobuhvatan način konačno reši stambeno pitanje svih proteranih Srba iz Hrvatske i Federacije BiH. Radi se o najvećim žrtvama ratova na prostoru bivše Jugoslavije, zajedno sa interno raseljenim licima sa Kosova i Metohije. Podsećam javnost da je Komesarijat za izbeglice i migracije u prethodnom periodu uradio jednu anketu i prema njoj evidentirao više od 17.000 prognanih porodica koje žive kao podstanari ili u neljudskih uslovima koji nisu dostojni čoveka u 21. veku. Srbija je 2012. godine počela da realizuje tzv. regionalni stambeni program, čiji je cilj bio da u narednih pet godina, dakle do 2017. godine, reši ovih 17.000 prognanih porodica, da reši njihovo stambeno pitanje. Nažalost, program se sprovodio veoma sporo, neprofesionalno. Komesar za izbeglice i migracije, Vladimir Cucić, izjavio je pre nekoliko meseci da će biti rešeno svega 7.500 prognanih porodica. Program je, takođe, produžen četiri godine, dakle, do kraja 2021. godine. Apsolutno je neprihvatljivo i nedopustivo da se program završi, a da 9.500 prognanih porodica koje su anketirane, a pored toga još ima nekoliko hiljada porodica koje nisu evidentirane, da ostanu u statusu podstanara ili da žive u neljudskih uslovima. Zbog toga sam predložio da Vlada preuzme obavezu, da ima obavezu da reši stambeno pitanje svih proteranih Srba i da se ovaj stambeni program produži dok to pitanje ne bude rešeno. Takođe, predložio sam ovim izmenama i dopunama Zakona o izbeglicama da se reši, odnosno da se omogući da preko 1000 prognanih porodica reši svoje stambeno pitanje. Radi se o porodicama koje nisu imali formalno-pravni status izbeglice ili prognanika, ali su suštinski proterani, a Komesarijat za izbeglice im nije omogućio da konkurišu za rešavanje svojih stambenih pitanja kroz stanove, dodelu građevinskog materijala, montažne kuće i seoska imanja. Treće, ima nekoliko kategorija prognanih porodica kojima nije omogućen otkup njihovih stanova. Ovim izmenama i dopunama Zakona o izbeglicama tražim da se to omogući porodicama takozvanog SIR programa. To je program trajne integracije u sedam lokalnih samouprava koje je finansirala italijanska Vlada. Dakle, da se njima omogući pravo otkupa, da se omogući 49 prognanim porodicama koje žive u stanovima DIPOS-a, da se omogući svim prognanim porodicama koje su dobile svoje stanove kroz tzv. Projekat socijalno stanovanja u zaštitnim uslovima. Takođe, tražim da se kroz izmene i dopune Zakona o izbeglicama smanji otkupna cena sa 50% na 75%, iz nekoliko razloga. Prvi razlog jeste što se radi o najvećim žrtvama ratova. Drugi razlog je to što je najveći broj tih stanova urađeno loše i nekvalitetno. Treći, najvažniji razlog jeste što je najveći deo sredstava dala EU i drugi međunarodni donatori. Konačno, na kraju, tražim ovim izmenama i dopunama Zakona o izbeglicama da onaj deo prognanih porodica koje su već potpisale ugovore o kupoprodaji, da im se omogući aneks ugovora i da se njima smanji otkupna cena sa 50% na 75%, da im se omogući dvostruki popust. Na kraju, završavam, apel da se usvoje izmene i dopune Zakona o izbeglicama i da Vlada nastavi regionalni stambeni program i reši stambeno pitanje svih proteranih Srba iz Hrvatske i Federacije BiH kao ključno pitanje integracija. Hvala.
Hvala. Samo bih hteo da zamolim sve poslanike koji su iskoristili svoje pravo da budu predlagači određenih zakonskih predloga, odnosno inicijativa i akata, da probaju da sa nadležnim ministarstvima obave određene konsultacije oko svih ovih tema, kako bismo mogli da realizujemo neke ideje koje su sa našeg aspekta i aspekta većine opravdane, ali je sada pitanje da se to sve uklopi u jednu opštu politiku koju Vlada Srbije vodi. Mi smo imali tu jednu inicijativu gde smo prošli put imali na dnevnom redu izmene i dopune Zakona o sudijama i Vlada je to prihvatila, ali su tu, sa druge strane, proistekli neki drugi problemi. Dok se to ne reši, predlagač je povukao taj predlog zakona. Tako da, da ne bismo gubili na vremenu, predlažem, gospodine Linta, da se razgovara sa nadležnim ministarstvom, pretpostavljam da je to Komesarijat ili Ministarstvo Darije Kisić. Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaustavljam glasanje: ukupno – 159, za – sedam, nije glasalo 152. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Ana Karadžić, na osnovu člana 92. Poslovnika, predložila je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog odluke o obrazovanju komisije za istragu i utvrđenje broja žrtava agresije NATO pakta 1999. godine, koji su Narodnoj skupštini podneli narodni poslanici Đorđe Komlenski, Marijan Rističević, Ana Karadžić i Bojan Torbica 16. novembra 2020. godine. Reč ima Ana Karadžić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, danas po ko zna koji put predlažemo da se dnevni red dopuni tačkom za formiranje komisije za utvrđivanje tačnog broja žrtava NATO agresije i danas neću govoriti ni o Madlen Olbrajt, ni Žaku Širaku, ni o Klintonu, sve to možete lepo pogledati u jednoj izložbi „Odbrana 78“, ukoliko do sada to niste učinili, jer je tamo u potpunosti dočarana njihova zasluga žrtvama agresije. Ne želim ni da pominjem 2000. godine kada su oni koji su mogli mnogo više da urade, jer se agresija dogodila 1999. godine, kada je svi bilo sveže i kada su mogli da dođu do tačnog broja žrtava NATO agresije, kada su mogli da dođu do onih koji su direktni krivci, oni ništa nisu radili, osim što su svoje političke protivnike izručivali Haškom tribunalu i dozvolili da im neko drugi sudi. Ali danas to nije tema, danas želim da odam poštu žrtvama NATO agresije i da kažem da nisu zaboravljeni, iako je prošlo 22 godine od kada su stradali i civili i vojnici, kada su gađane i kasarne i škole i vrtići. Prošlo je 22 godine od kada niko nije odgovarao za ovaj zločin. Ubijeno je 2.500 civila, 6.000 je ranjeno, od toga 2.700 dece. Verujem da je ovo jedinstveni slučaj kada je legitimna meta bombardovanja bila jedna medijska kuća, kao što je RTS, kada je poginulo šesnaestoro ljudi. Ja sam tada imala 10,5 godina i moje emocije su bile pomešane, nisam se ni plašila, nisam ni znala šta se dešava, ali naši roditelji su se plašili za nas, i to sa razlogom, jer mi danas sedimo ovde, ali mnogi roditelji su izgubili svoju decu, 97 dece je ubijeno, 97 dece su ubili NATO agresori. Pod bombama ugašen je život jedanaestomesečne Bojane Tošović iz Merdara kod Kuršumlije, ona bi danas imala 22 godine, dvogodišnji Marko Simić, koji je poginuo u naručju oca Vladana prilikom bombardovanja stambene zgrade, on bi danas imamo 23 godine, mala Milica Rakić, koja je ubijena na svojoj noši u svom kupatilu, danas bi imala 24 godine, u Grdeličkoj klisuri ubijen je šestogodišnji Branimir Stojković, danas bi imao 27 godina. Sigurno se sećate da smo posećivali i koncert “Pesmom protiv bombi“ i razne druge skupove, jer to je jedino što smo tada i u tim godinama mogli, ali danas mi koji smo imali pet, šest, sedam, deset, dvanaest godina, danas sedimo u Narodnoj skupštini i možemo mnogo više, dužni smo da uradimo nešto za žrtve NATO agresije, dužni smo da kažemo imenom i prezimenom ko su ti ljudi koji su poginuli, odnosno ubijeni od NATO zločinaca. Mi smo dužni da napravimo tačan spisak imenom i prezimenom i molim narodne poslanike da shvate da je prošlo već previše vremena i da je ovo prilika da zaista uradimo nešto što je do nas. Predsedniče, vi ste rekli da treba da vidimo da li može da nastane neki drugi problem ukoliko usvojimo i ovo stavimo na dnevni red. Ja zaista ne vidim kome može da smeta da napravimo jedan spisak ubijene naše dece, nedužnih civila i svih onih koji su štitili našu zemlju, vojnika, policajaca, svih koji su ubijeni te 1999. godine. Ja zaista ne vidim kome bi to moglo da smeta i zašto ne možemo već jednom da stavimo na dnevni red. Molim narodne poslanike da glasaju za ovaj predlog i da konačno oformimo komisiju koja će to konačno i uraditi, da znamo imenom i prezimenom ko su ti ljudi koje su ubili NATO agresori. Hvala.
Hvala. Nisam rekao da će vaš predlog da izazove povodom ove tačke dnevnog reda, nego sam govorio o tome kako izgleda kada narodni poslanik ili neko drugi ko nije Vlada Srbije podnese zakonski tekst, uvek postoje dve stvari, a to je – koja su sredstva potrebna za realizaciju toga i drugo, da li postoji politička saglasnost. Tako da i svako ko predlaže to bilo bi potrebno da obavi određene konsultacije sa poslaničkim grupama oko toga da li postoji mogućnost da to bude usvojeno ili ne. Govorim načelno. A što se tiče ove tačke, to nema veze sa tim. Prošla tačka o sudijama je morala da bude skinuta zato što je za realizaciju toga moralo da se izdvoji nešto, dolazilo je do promena u finansijskom sistemu i jednostavno je moralo da bude skinuto. Ali to nema veze sa ovim, da sada ne mešamo teme. Sada moram da stavim na glasanje ovaj predlog. Zaustavljam glasanje: ukupno – 158, za – 15, nije glasalo – 143. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Pošto smo se izjasnili o predlozima za dopunu predloženog dnevnog reda, na osnovu člana 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, stavljam na glasanje predlog dnevnog reda u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaključujem glasanje: ukupno – 158, za – 140, nije glasalo – 18. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova utvrdila dnevni red Šeste sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2021. godini, u celini. D n e v n i r e d: 1. Predlog odluke o izboru predsednika Vrhovnog kasacionog suda Prelazimo na rad po utvrđenom dnevnom redu sednice. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je pozvan da sednici prisustvuje Dragomir Milojević, predsednik Visokog saveta sudstva. Ja ga pozdravljam. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za red sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članovima 192. stav 3. i 201. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke o izboru predsednika Vrhovnog kasacionog suda, koji je podneo Visoki savet sudstva, od 16. marta 2021. godine. Pretpostavljam da će predstavnik predlagača gospodin Milojević da obrazloži ovaj predlog, ali pre nego što dam reč njemu i izvestiocima nadležnog odbora, samo da vas još jednom podsetim na ono što smo već rekli, a to je da ćemo danas raditi po ovoj tački dnevnog reda i da će po okončanju rasprave biti glasanje, tako da ćemo danas završiti ovu tačku dnevnog reda, da računate da će onda glasanje biti negde u kasnim popodnevnim satima, kada istekne vreme koje je predviđeno poslaničkim grupama. Gospodine Milojeviću, samo se prijavite za reč. Izvolite.
Uvaženi predsedniče Skupštine gospodine Dačiću, uvaženo predsedništvo, poštovani narodni poslanici, pred vama je predlog Visokog saveta sudstva za izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Mišljenja sam da ćemo ukoliko se držimo dnevnog reda brzo završiti ovu tačku dnevnog reda, ne samo zato što se na oglas za predsednika Vrhovnog kasacionog suda javio jedan kandidat, već i zato što se radi o dobrom kandidatu koji će, nadam se, opravdati naše poverenje, pre svega poverenje svih sudija Vrhovnog suda koji su joj dali jednoglasnu podršku. Ja ću vas ukratko, iako imate taj materijal, podsetiti na genezu celog ovog postupka izbora, zbog javnosti, da je sredinom decembra 2020. godine Visoki savet sudstva doneo odluku da se raspiše oglas za predsednika Vrhovnog kasacionog suda, da je taj konkurs, oglas, izašao 23. decembra, čini mi se, u „Službenom glasniku Republike Srbije“, u dnevnom listu „Politika“ i na taj oglas se javila samo kandidat sudija Jasmina Vasović, sudija Vrhovnog kasacionog suda. U skladu sa odgovarajućim Poslovnikom i kriterijumima za izbor sudija i predsednika sudova, oformljena je komisija koja je razmotrila njenu prijavu, molbu i program rada. Komisija je i ocenila taj program rada, obavila razgovor sa kandidatom i ona je dobila najvišu ocenu. S obzirom na prikupljene podatke, ta komisija je predložila Visokom savetu sudstva da sudiju, Jasminu Vasović predložimo Narodnoj skupštini za izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda. To je učinjeno na sednici, kako reče predsednik, od 16. marta ove godine. Taj predlog ste vi dobili, obrazloženi predlog i pored toga, nužno je reći da je i opšta sednica Vrhovnog kasacionog suda, kao što sam i malopre pomenuo dala jednoglasnu podršku kandidatu sudiji, Jasmini Vasović, u nadi da će ona opravdati naše poverenje. Ukratko da vas podsetim malo i zbog javnosti na njenu biografiju, s obzirom da se digla neka mala prašina. Dosta se čulo, da kažemo, nekih primedbi i negativnih tonova vezano zašto se prijavio jedan kandidat. Inače, kada je Visoki savet sudstva doneo odluku da se pristupi izboru i da se raspiše oglas, ja sam sve sudije Vrhovnog kasacionog suda obavestio o tome, a zatim i kada je oglas izašao, svi su dobili fotokopiju oglasa konkursa, tako da su svi bili obavešteni i bili u mogućnosti da glasaju. Zašto i ko nije glasao, to su lične stvari, a i sami znate lepoticu sveta biramo između kandidata koji su se prijavili, tako je i u ovom slučaju. Dakle, Visoki savet sudstva je utvrdio predlog da Jasmina Vasović bude izabrana za predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Koleginica je rođena 1. avgusta 1969. godine u Čačku. Na Pravnom fakultetu, Univerziteta u Beogradu, diplomirala je 1995. godine, a pravosudni ispit položila je 27. juna 2020. godine. Od 1998. do 2000. godine je bila u Pravo opštinskom sudu, a zatim u periodu od 27. juna do 9. januara 2002. godine kao sudijski pomoćnik u istom sudu. Za sudiju Prvog opštinskog suda izabrana je 27. decembra 2001. godine gde je do juna 2002. godine bila istražni sudija, od juna 2002. godine do jula 2003. godine u Građanskom odeljenju. U periodu od 2003. do 2009. godine bila je raspoređena da postupa u Krivičnom odeljenju Prvog opštinskog suda u Beogradu, a 6. decembra 2009. godine izabrana je za sudiju Višeg suda u Beogradu, gde je raspoređena u Odeljenje istrage, a od 2011. godine u Krivično odeljenje istog suda. Dvadesetdrugog oktobra 2013. godine izabrana je i raspoređena u Krivično odeljenje, a januara 2015. godine postupala je u predmetu Posebnog odeljenja za organizovani kriminal, 2013. za sudiju Apelacionog suda. Za sudiju Vrhovnog kasacionog suda izabrana je 19. oktobra 2018. godine, gde je raspoređena u Krivično odeljenje. Predstavnik je, ovo su njene vansudske aktivnosti, pored ovog rada u sudećoj materiji, ona je bila i predstavnik Republike Srbije u Evropskoj pravosudnoj mreži. Član je Progresnog saveta Pravosudne akademije, mentor, predavač i trener na Pravosudnoj akademiji. Učesnik je brojnih seminara iz oblasti pravosuđa u zemlji i inostranstvu. Bila je član Radne grupe i autor je predgovora za Zakon za suđenje u razumnom roku. Autor je više radova objavljenih u pravosudnim biltenima. Poseduje sertifikate o završenoj obuci za mentora u organizaciji Pravosudne akademije, za predavača za tužilaštvo, policiju i pravosuđe u korupciji i privrednom kriminalu, za trenera u vezi sa primenom novog Zakonika o krivičnom postupku, za efikasno upravljanje postupcima, o pravima deteta, maloletnim učiniocima krivičnih dela i u krivično-pravnoj zaštiti maloletnih lica, kao i posedovanju posebnih znanja iz oblasti prava deteta i prestupništva mladih. To je bila ukratko biografija kandidata za predsednika Vrhovnog kasacionog suda sudije Jasmine Vasović. U ime Visokog saveta sudstva i u svoje lično ime i ime svih sudija Vrhovnog kasacionog suda, pozivam vas da podržite ovaj predlog Visokog saveta sudstva i sudiju, Jasminu Vasović izaberete za predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem, gospodine Milojeviće. Da li izvestilac nadležnog odbora želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč je zatražio narodni poslanik, Muamer Zukorlić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani predstavniče Visokog saveta sudstva, dame i gospodo narodni poslanici, izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda je veoma važna tema za nas narodne poslanike Stranke pravde i pomirenja, kao iz sve narodne poslanike Narodne skupštine i svakako da ćemo joj u skladu sa mogućnostima posvetiti značajnu pažnju. Čuli smo da su proceduralno ispunjeni svi uslovi za izbor predloženog kandidata. Psihološki možda jeste manjkavost što nije bilo više kandidata, ali neko nema obavezu da natera bilo koga da se kandiduje. Procedura je ispunjena, svi koji su imali za to volju ili želju su se mogli kandidovati i mi danas imamo zapravo mogućnost i obavezu da izglasamo predloženog kandidata. Svakako uz pravo svih narodnih poslanika da iznesu svoje stavove, mišljenja. Naravno, ako imaju i neke informacije koje nam nisu poznate i o samom kandidatu, sve dok se kandidat ne izabere on nije izabran, svaka diskusija će dobro doći. Svakako da je ovo prilika da se ponovno progovori o samoj temi pravosuđa, pogotovo što danas biramo jednu od najznačajnijih funkcija pravosuđa koja zapravo na neki način predstavlja poslednju instancu, utvrđivanje pravde. Ukoliko se desi, a dešava se veoma često, da pravda ne funkcioniše na nižim nivoima pravosuđa, onda su zapravo te višestepene instance prilika da se eventualna nepravda ili propusti u samoj proceduri utvrđivanja pravde isprave na tom najvišem nivou. Naravno, da je od posebnog značaja da imamo zdrav pravosudni sistem na najvišem nivou. Isto tako ne sme nas to na neki način skrenuti sa pažnje utvrđivanja zdravosti celokupnog pravosudnog sistema, pa makar to bili i najniži sudovi, osnovni sudovi ili neka njihova odeljenja. Zapravo, pravosudni sistem je kao vaskularni sistem jednog organizma i ne možete i ne smete potceniti najmanji deo tog vaskularnog sistema, pa makar to bio i običan kapilar. Začepljenje tog kapilara, začepljenje tog, da kažemo, dela vaskularnog sistema na samim ekstremitetima može da izazove oboljenje organizma koje kreće sa periferije, a onda se najčešće razliva i raznosi po ostalom telu, odnosno po celokupnom, u ovom slučaju pravosudnom sistemu. Zato Narodna skupština jeste i najbitnije mesto i najpozvanije telo da sagledava sve aspekte u ovom slučaju pravosuđa i da prosto ovde sublimiramo sve informacije, sva gledišta, a potom da iz svega onoga što ovde dobijemo zapravo tražimo načine kako da rešimo postojeće probleme ili kako da lečimo one delove organizma odnosno tog pravosudnog vaskularnog sistema. Lično sam više puta kao što znate govorio o temi pravosuđa, odnosno na temu pravosuđa. Istina često i sa nekom, da kažem, teorijskog aspekta ali u daljem periodu ćemo biti pozvani da sve više silazimo na nivo onoga sa čime se suočava obični građanin, a na kraju to jeste i najbitnije. Jer zapravo pravosuđe kao i celi državni sistem postoje da zaštite čoveka, da zaštite građanina, da zaštite svakog stanovnika ove zemlje i da zapravo, budu okvir u kome će svako moći da bude čovek u skladu sa važećim principima, zakonskim normama, opšte civilizacijskim vrednostima da razvija svoj individualni, ali isto tako i svoj kolektivni subjektivitet i identitet. Zato određene pojave koje imamo na terenu, ne možemo smatrati nebitnim pa makar se one nalazile tamo u nekoj Sjenici koja je decenijama, godinama zapostavljena od celokupnog sistema, uključujući i sistem pravosuđa. Istina, decenijama dok je Sjenica bila pod jednim kompaktnim sistemom vlasti, koji je funkcionisao po modelu korupcije i kriminala u punoj sprezi između lokalne samouprave, pravosuđa, policije i tužilaštva zapravo tamo gde su bili najveći problemi, izgledao je kao da ih nema, jer kad postoji puna sloga i puna saradnja na toj osnovi, mi zapravo ne znamo za problem. Dakle, bolest izjeda organizam ili jedan njegov deo, ali informacija ne dolazi do mozga. I kada se dešava, zapravo, eskalacija problema? Onog trenutka kada uspevamo da jedan od konstituenata to, da kažemo kriminalnog udruženja, koje decenijama vlada Sjenicom izvadimo, iščupamo iz tih kandži. Znači, desi se promena lokalne vlasti, odnosno na proteklim izborima se smeni vlast koja drži u mraku Sjenicu ili koja je držala u mraku Sjenicu, više decenija i sada odjednom dobijamo uznemirenost ostalih komponenata. I nije prvi put da o tome govorim, ali iz dana u dan mi imamo eskalaciju problema u kojoj se potvrđuje oboljenje određenih aspekata državnog sistema na tom području u ovom slučaju i samog pravosuđa i tužilaštva i policije, nažalost. Dakle, pre nekoliko dana, a nije prvi put, dešava se blokada deponije za odlaganje smeća u gradu, odnosno opštini Sjenica, istina jeste u pitanju, ne sanitarna deponija, ili kako se to zove, divlja deponija koja nije jedina u ovoj zemlji, znate da smo prošlih dana govorili i o svetlom primeru rešavanja jedne takve deponije u Prijepolju, međutim, nažalost mi svega, par desetina kilometara istočno od te deponije, koju smo rešili zajedno sa Vladom i nadležnim ministarstvom u Prijepolju, istočno imamo ovu kod Sjenice i jednu drugu, na svega nekoliko kilometara kod Priboja, što verujem da će biti tema i da već jeste tema Vlade i nadležnog ministarstva, ali znamo koliko je komplicirano rešavanje ovog problema. Međutim, ovde se dešava jedan drugi problem. Problem koji ne može da čeka njegovo rešavanje. Znači, postoji jedna grupa ljudi koji žive na području, u blizini te deponije i koji istina jesu ugroženi, dakle, divlja ili nesanitarna deponija ugrožava ljude, međutim, jedna grupa ljudi je u tome videla svoju šansu, čak i za vreme prethodne vlasti, oni bi s vremena na vreme blokirali tu deponiju, i sprečili opštinske odnosno komunalne organe da odlažu smeće na tu deponiju i time bi zapravo naterali opštinsku vlast da sa njima pregovara, a u pregovorima najčešće nije bio zahtev da se deponija reši i odgodi. Već su oni imali svoje lične zahteve, da se neko od njih zaposli, da dobije posao. Dakle, oni su tim ucenama vrlo često postizali određene, da kažemo, efekte za sebe i tako bi problem bio odgođen pa bi onda opet oni odmorili par godina i ponovo bi se javili kad im porastu ili im se rode novi apetiti i tako ucenjuju opštinsku vlast. Mi sada imamo opštinsku vlast koja ne podleže ucenama, koja neće sa njima da trguje na taj način i naravno da opštinska vlast se obraća državnim organima. Zamislite sada ovde u Beogradu ili bilo kom drugom većem gradu Srbije, da neko odluči da protestvuje iz nekog svog razloga, ličnog ili političkog, blokira deponiju. Blokira odgađanje smeća. Šta biste uradili? Da li bi to bio politički problem? Naravno da ne bi to bio politički problem. To bi bio problem na relaciji policije ili eventualno tužilaštva i pravosuđa. Dakle, postoji zakon o tome kako se protestvuje, postoji zakon o tome kako se izražava određeno negodovanje, ili određeni stav građana ili bilo koga, ali da blokirate funkcionisanje jedne opštine i da time pored ovolikog problema sa pandemijom i bolestima koje proizilaze iz tog problema, mi sad dobijamo u Sjenici, novu opasnost gušenja i novih opasnosti od epidemije trovanja zbog neodnošenja smeća. Dakle, mi smo već nekoliko dana u ozbiljnom problemu, a šta kaže policija? Znate, mi nismo nadležni, mi ne možemo bez tužioca, šta kaže tužioc - kaže nema elemenata krivičnog dela, ja ne mogu da funkcionišem, šta kaže pravosuđe? Isto tako. Nije se desio problem. Molim vas, i kakvu mi sliku šaljemo, ako tome dodamo o i činjenicu da smo svega pet dana do Ramazana, do ramazanskog posta za Muslimane, posebno bitnog po raznim osnovama. I šta će sada? Mi ulazimo u Sjenici u Ramazan zatrpani smećem, gde je komunalna služba odnosno opštinska uprava sprečena da građane spasi, odnosno da građane izloži, ne izloži opasnostima bolesti zaraze i svega ostalog. Dakle, to je isto ono pravosuđe isti oni tužioci, ista ona policija o kojoj sam govorio kada su se pre svega tri sedmice izjašnjavali o bezbednosnoj situaciji u Sjenici kada smo imali otmicu direktora škole. Kada su kazali, to je redovno, to dešava se. Dakle, izabraćemo predsednika Vrhovnog kasacionog suda i pokazati da država funkcioniše na najvišem nivou, ali da li funkcioniše na najnižem nivou. Kakve mi poruke šaljemo? Kakva je to država u kojoj se pravi atmosfera. Ja znam da nije tako, bar znam evo ovde u Skupštini, bar znam u svojim komunikacijama, sa ostalim instancama ove vlasti, ali se pravi atmosfera zahvaljujući tome da se proteklih decenija dopustilo da u nekim opštinama Sjenica je jedna od tih žrtava, tamo izrastaju ljudi u policiji, tužilaštvu i pravosuđu kao lokalne kabadahije, jer je to zapostavljeno, hajde tamo sve propada, baš nas briga, ne čuje se, ne vidi se, itd. Ne, to tako ne može. Ne možemo kazati sve je u redu zato što se problem dešava 300 kilometara od Beograda, ne možemo se s time pomiriti. I ne možemo ostati na nivou simboličke političke, dakle, komunikacije. Ovde se mora reagovati. Policija je obavezna, molim vas, bez tužilaštva i bez bilo kojih drugih organa, ali ako se već obrate, onda moraju biti podržani od tužilaštva i od pravosuđa, ali ko god blokira funkcionisanje sistema, funkcionisanje života, on mora biti dakle uklonjen sa prostora, odnosno mora biti procesuiran i ne sme mu se dozvoliti da ugrožava živote ljudi. Zatrpavanje ljudi smećem, neodnošenje smeća iz jednog malog grada, iz jedne varoši, je direktan udar na živote i zdravlje tih ljudi. Sa druge strane, sećate se, da sam govorio, govoreći o organizovanom kriminalu, u jednom od prošlih svojih izlaganja, naveo primer proizvođača nameštaja u Novom Pazaru, nekih od proizvođača nameštaja, koji svoj kriminal , kriminal trgovine drogom i kriminal šverca cigaretama, kriju iza svojih fabrika i proizvodnje nameštaja, idealno mnogo kamiona, veliki transportni kamioni, za nameštaj koji zapravo predstavljaju samo paravan za jedan veliki kriminal. Taj moj govor je izazvao veliku pažnju, posebno u Novom Pazaru, i ja sam nakon povratka u Pazar, primio jednu delegaciju, koju predstavljaju proizvođači nameštaja i koji su mi se zahvalili što sam to pitanje delegirao ovde u Skupštini, ali su isto tako tražili da prenesem nadležnim državnim organima da reaguju i da se odvoji žito od kukolja, jer oni kažu, a u pravu su, da tih par kriminalaca, zapravo nanose veliku štetu ovim ozbiljnim, poštenim proizvođačima nameštaja, koji dakle, rade pošteno i ne bave se kriminalom. Nanose im štetu prvo time što u taj biznis ubacuju mnogo prljavog kapitala i eliminišu poštenu konkurenciju, lojalnu konkurenciju, jer su oni prljavim parama konkurentniji i zapravo guše ove normalne proizvođače. S druge strane, svakako kaljaju njihov ugled. Zato su me zamolili da prenesem nadležnim državnim organima da se pojača, zapravo da se preduzme ono što je potrebno da se ti koji se bave kriminalom pod plaštom proizvodnje nameštaja zapravo procesuiraju. Treća stvar, koja takođe ima veze sa pravosuđem, a koju želim ovde da istaknem, koja me je posebno jutros inspirisala dok sam se spremao da dođem ovde, video sam, na jednoj televiziji sa nacionalnim signalom gostuje lice koje je pravnosnažno osuđeno za terorizam, čime se otvoreno vrši promocija terorizma. Dakle, lice koje je pravnosnažno osuđeno za čin terorizma, koje je odležalo zakonsku kaznu sada dobija priliku da o tome sočno govori, kako je vršio, pripremao svoje terorističke akcije, bacao bombe, pucao sa ciljem ubijanja, itd. To se dešava na televiziji koja ima nacionalni signal, koja ima dozvolu, dakle, nadležne agencije, što je resurs svih građana. Ne samo to, pre nekoliko dana list, odnosno novina, najtiražnija novina u ovoj zemlji, dnevna najtiražnija novina je tom istom čoveku posvetila naslovnu stranicu i nekoliko stranica za veliki intervju, da govori o svojim aktima nasilja i ideologija. Taj čovek je iz Novog Pazara, taj čovek dolazi iz reda muslimana Bošnjaka i ja se dodatno tu osećam loše i uznemireno, da pored ovoliko godina naše aktivnosti da zapravo donesemo ovde u Beograd pravu sliku o Sandžaku Bošnjacima i muslimanima. Ponovo se pravi slika koja nije pravo lice ni Sandžaka, ni Bošnjaka, ni muslimana. To je nedopustivo. Pri tome, ono što on u tom intervjuu kaže da je sudiju koji ga je osudio na višegodišnju kaznu nakon izlaska iz zatvora primio, ugostio u Novom Pazaru, a pritom u istom intervjuu kaže da je bio u samici u zatvoru, i to sa obrazloženjem da ne bi ugrozio sudiju i tužioca koji su mu presudili. Molim vas, recite mi gde se to desilo na kugli zemaljskoj da sudija koji je sudio nekome za čin terorizma i osudio ga na višegodišnju kaznu mu ide u goste? Molim vas, kakva je to slika države, slika pravosuđa, o medijima da ne govorim? To je tema za neku drugu priliku gde mi zapravo omogućavamo jednu takvu promociju kroz koju se izaziva veoma negativna emocija nemuslimana, hrišćana, naših komšija koji će da kažu – čekajte, vidite ko raste, ko se razvija, ko pretenduje da vodi, da govori o veri, da tumači veru, Islam, itd. Dame i gospodo, to su nedopustive stvari. Ne mogu da zamislim kakav je to sudija, ako je to tačno. Ja sam samo citirao šta je ta osoba kazala. Molim vas, nadležni organi moraju to da provere, pa makar tu bio bivši sudija. I bivši sudija je i dalje sudija. On nosi, dakle, lice pravosuđa. Kakva je to poruka? Da li je namera i tog sudije i onih koji mu omogućavaju ovakvu promociju na medijima i ko je još sve u to uključen? Dame i gospodo, mi se moramo pozabaviti onim što se očito zove neka podzemna država, neki delovi bezbednosnih službi ili kvazi službi ili ne znam šta je to više, ali ovo zaudara na loše, ovo što možemo da vidimo, evo što smo jutros videli, dakle, u pitanju je emisija koja je trajala više od pola sata u udarnom terminu jutarnjeg programa, to su strašne stvari. Ako ćemo na ovaj način sve ove procese, pomirenja, dijaloga, međusobnog upoznavanja i normalne atmosfere života zapravo zaustavljati i ugrožavati ovakvim činovima, molim vas da nam se onda to kaže, da nam se kaže da je besmisleno ovo što mi radimo ako će se na taj način nuditi jedno grozno lice onoga što muslimani nisu, onoga što Bošnjaci nisu, onoga što Sandžak nije. Meni se čini da nekako ovim postupcima se ostavlja efekat mogućnosti haosa i mogućnosti da svako zapravo uzima zakon u svoje ruke, da svako čini šta hoće, da preti i da predstavlja one stvari koje su jako destruktivne. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Socijaldemokratske partije Srbije, Sanja Jefić Branković. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Koleginice i kolege narodni poslanici, uvaženi gospodine Milojeviću, mi danas razgovaramo o Predlogu odluke za izbor predsednika najvišeg suda u našoj zemlji, odnosno predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Tendenciozno kažem predsednik iako se radi o pripadnici ženskog pola, kako ne bih prejudicirala prerano donošenje zaključaka. Za početak mogu reći da kao društvo možemo biti zadovoljni situacijom, odnosno načinom na koji se rodna ravnopravnost sprovodi u našoj zemlji. Tu mislim na činjenicu da se pripadnici manje zastupljenog pola nalaze na nekim veoma važnim i odgovornim funkcijama, ne samo u okviru izvršne, već i u okviru zakonodavne, sada vidimo i u okviru sudske vlasti u Republici Srbiji. Vrhovni kasacioni sud je najviši sud u Republici Srbiji. On je počeo sa radom 2010. godine i trenutno ima 41 postupajućeg sudiju. Njegov zadatak, pre svega, jeste da koordinira, kontroliše i da usaglašava rad svih sudova na nivou naše zemlje. Složićete se da to nije ni malo jednostavan zadatak, jer se, između ostalog, od njega očekuje da se bavi brojnim pitanjima koja kao takva jesu vrlo kompleksna, odnosno složena. Tu mislim na obezbeđenje jednake pravne zaštite svih građana u Republici Srbiji, pre svega sprovođenjem zakonitih postupaka, zatim organizacija rešavanja predmeta, u skladu sa načelima pravičnosti postupka u razumnom roku i sve to uz poštovanje ljudskih i manjinskih prava i osnovnih sloboda svih građana koji žive na teritoriji Republike Srbije. Osim toga, dobro pravosuđe zavisi od delotvornog upravljanja, ali i od kvalitetnog i racionalnog korišćenja resursa kojima pravosudni sistem u jednoj zemlji raspolaže. Dakle, vidimo da se ovde radi o jednoj uzročno-posredničinoj vezi između svega onoga što Vrhovni kasacioni sud sa jedne strane radi, i svih sudova sa druge strane. On se mora posmatrati isključivo na ovaj način, odnosno svako drugačije shvatanje bilo bi pogrešno. Vrlo često se u javnosti pominje da je pravosuđe sinonim za sudove. Naprotiv. Pravosudni sistem ima jedno potpuno šire značenje i ono obuhvata niz institucija koje svaka u okviru svojih ingerencija može doprineti stvaranju jedne uobičajene, odnosno jedne jedinstvene slike o stanju pravosuđa u jednoj zemlji. Isto tako, moram da pomenem da sudovi nisu ni generatori mnogih društvenih problema koje mi imamo, iako se tako ponekad čini. Ako posmatramo kvalitet pravde kroz način postupanja sudija, ja moram da izdvojim da ona zavisi od niza faktora. Jedan od njih su kvalitetno zakonodavna rešenja koja moraju biti usaglašena sa međunarodnim standardima, zatim dobre obuke nosilaca sudske vlasti koja podrazumeva i njihovo permanentno usavršavanje, odgovarajuća teritorijalna organizacija sudova, što znači da moraju biti adekvatno podeljeni u smislu njihove stvarne nadležnosti i na kraju, obezbeđenjem adekvatnog broja sudija i sudijskog osoblja kako bi sav taj posao mogao i da se kvalitetno iznese. Započeta sudska reforma, odnosno reforma sudske vlasti nije moguća samo uz izmene Ustava. Tačno je, Ustav predstavlja i početnu i krajnju fazu, odnosno segment uređenja jednog pravosudnog sistema, ali mislim da mi kao društvo moramo stvoriti jedan ambijent u kome će se položaj sudske vlasti posmatrati na jedan nezavisan način u smislu da ne sme zavisiti ni od kog drugog organa vlasti koje u zemlji imamo, ali samo u onoj meri i onom obimu koji je neophodan da bi mu se ta nezavisnost i samostalnost obezbedila. Pomenuću i to da Vrhovni kasacioni sud ima priliv od preko 15.000 predmeta godišnje, odnosno da otprilike 15.000 predmeta godišnje završi pred ovim sudom, od čega su krivičari znatno manje opterećeni u odnosu na građansku materiju, što je i logično ako uzmemo u obzir da ona obuhvata i radno pravo i privrednu materiju. To jeste ogromno opterećenje za sam Vrhovni kasacioni sud. Mi tu ne smemo zaboraviti da, osim ovih predmeta po kojima Vrhovni kasacioni mora da postupa, on ima i neke druge obaveze izvan suđenja, a koje u krajnjoj liniji utiču na celokupno sudstvo, suđenje i sudove na nivou cele zemlje. On se mora baviti ujednačavanjem sudske prakse kako bi sprečio, odnosno otklonio nejednako postupanje sudija u istim ili sličnim predmetima. Zatim, mora se baviti zauzimanjem jedinstvenih stavova oko spornih pitanja koja još uvek izazivaju nedoumice, pa zatim ponovo stvaraju neujednačenu sudsku praksu. Zatim, Vrhovni kasacioni sud mora aktivno učestvovati u samom procesu donošenja zakona. Tu mislim na davanje određenih predloga kako bi se stvorile, odnosno kako bi u zakone ušle pravne norme koje bi bile primenljive i koje bi kasnije mogle da otklone potencijalne probleme u funkcionisanju pravosuđa. Dakle, vidimo da se ovde radi o jednom veoma širokom spektru međusobno povezanih pitanja koja samo u jednoj zajedničkoj sinergiji mogu dati odgovarajuće evekte. One se velikim delom već rešavaju na sednicama građanskog odeljenja koje se održavaju jednom mesečno u okviru Vrhovnog kasacionog suda i oni jesu primer dobre prakse, jer predstavljaju neku vrstu usavršavanja, razmenom mišljenja i to jeste u suštini zadatak Vrhovnog kasacionog suda. Pomenuću i to da su napori Vrhovnog kasacionog suda na ujednačavanju sudske prakse pohvaljeni od strane Evropskog suda za ljudska prava. Recimo, stav Vrhovnog kasacionog suda o konverziji kredita koji su uzeti u švajcarskim francima, poslužio je kao inspiracija za donošenje zakona. Kao takav on jeste pravičan iz mnogo razloga. Najpre, pomirio je suprotstavljene interese, održao je zaključene ugovore na snazi, olakšao je položaj dužnika, otklonio je eventualnu, krizu bankarskog sistema koja je mogla nastupiti u tom slučaju i, na kraju, potencijalno je smanjio broj sudskih predmeta koji su mogli znatno usporiti rad sudova, koji su i onako do tada bili dovoljno opterećeni. Navešću primer Slovenije koja je upravo po modelu, odnosno stavu Vrhovnog kasacionog suda po ovom pitanju donela svoj zakon o konverziji i to jeste pohvalno, odnosno pokazuje da je, kada je reč o ovom pitanju, Vrhovni kasacioni sud zaista uložio napore da se ovim pitanjem ozbiljno i pozabavi. Gospodine Milojeviću, vi ste pre nekih mesec dana, ukoliko se ne varam, među prioritetne aktivnosti Vrhovnog kasacionog suda naveli rešavanje starih predmeta i u tom smislu izneli svoj predlog jedinstvenog programa rešavanja starih predmeta u Srbiji za period od 2021 - 2025. godine. Mislim da je važno da o tome govorimo sve češće i sve glasnije kako bismo razumeli značaj rešavanja ovih predmeta, jer jedino na taj način možemo sumirati realan rad sudova u ovom trenutku, a koji bi bili rasterećeni tih starih predmeta koje nosimo godinama unazad. Tako je Vrhovni kasacioni sud, uz podršku EU, kroz projekat izvršio analizu rešavanja starih predmeta prema izmenjenom jedinstvenom programu za period 2016 - 2020. godine. Nakon toga, izvršena je sveobuhvatna analiza onoga što je urađeno po pitanju starih predmeta za period od 2012. do 2020. godine i ja moram da kažem naglas da rezultati nisu bili pohvalni, odnosno oni ukazuju da nije ispunjen program koji je predviđen strateškim dokumentima Vrhovnog kasacionog suda. Tu ne bih odsustvo rezultata povezivala sa radom sudija i sudova. Naprotiv, ne smemo ih posmatrati subjektivno i za to postoje verovatno mnogi objektivni razlozi koje moramo sumirati i sagledati da bismo znali da pronađemo uzrok neispunjenja onih planova koji je strateškim dokumentima Vrhovni kasacioni sud odredio. Tu mislim na preopterećenje beogradskih sudova i sudova u sedištima apelacije, odnosno na manje opterećene sudove. Zatim mislim na neočekivani priliv novih predmeta,zbog čega je u sudski sistem u tom periodu ušlo preko dva miliona novih predmeta koji nisu ni planirani ni obuhvaćeni ovim strateškim dokumentom. Mogu reći da jedan od razloga za to može biti i nepopunjavanje slobodnih sudskih mesta, kojih je u zadnje četiri godine otprilike bilo 400 na godišnjem nivou. Taj trend se u poslednjih godinu, dve znatno poboljšao u smislu da se zaista vodi računa o tome da se slobodna, odnosno upražnjena sudijska mesta popunjavaju kako bi se posao mogao što pre završiti. Na kraju, ne manje važna jeste situacija oko vanrednog stanja i pandemije virusa Kovid, koja je u velikoj meri smanjila efikasnost, odnosno usporila trend smanjenja ovih starih predmeta. Sudski sistem se jeste stabilizovao u tom smislu 2018. i 2019. godine, ali još uvek treba raditi na tome se preispitaju razlozi postojanja starih predmeta, pre svega u građanskoj materiji, što nije slučaj i sa krivičarima, da se popune, odnosno da se dopune pojedinačni programi njihovog rešavanja, jer ćemo jedino na taj način, aktivnošću samih predsednika sudova moći da pronađemo uzrok, a samim tim i rešenje ovog problema. Vi ćete se složiti sa mnom da formiranje timova za praćenje rešavanja starih predmeta u sudovima, takođe, nisu dali očekivane rezultate, a razlog za to je možda bio što oni nisu bili dovoljno produktivno iskorišćeni, što možda mehanizam za njihovu kontrolu u smislu izveštavanja, obaveze redovnog sastajanja i ostalih sitnih segmenata koji u krajnjoj liniji mogu imati krucijalni značaj za smanjenje predmet. Osim toga, prema zaključku radne grupe koja je trebalo da prati rešavanje, odnosno sprovođenje tog jedinstvenog programa, ideja je bila da se stari predmeti dodeljuju isključivo iskusnim sudijama. Praksa je pokazivala da u pojedinim sudovima te iste predmete rešavaju mlađe sudije koji su ili nedovoljno iskusni ili, prosto, nisu toliko u materiji da bi se njom mogli ozbiljno baviti. Na kraju, kandidatkinja za predsednika Vrhovnog kasacionog suda gospođa Vasović je u svom programu unapređenje rada sudova kao neki od osnovnih ciljeva navela niz stvari. Ja ću pokušati da ih sumiram na jedan jednostavan način. To podrazumeva ujednačavanje sudske prakse, o kojoj sam malopre govorila, zatim unapređenje stručnosti pravosuđa kroz usavršavanje rada samih sudija, unapređenje transparentnosti i dostupnosti samog pravosuđa i, na kraju, institucionalno jačanje sudske vlasti i jačanje saradnje sa ostalim institucijama koje zajedno čine jedan pravosudni sistem. Priznaćete da jedan ovakav plan jeste prilično ambiciozan, ali, kao što je Gete govorio, svaka smela ideja u početku izgleda kao ludost i zato, nesumnjajući u dobre namere kandidatkinje, kao i spremnost da se navedenim pitanjima zaista ozbiljno i pozabavi, Socijaldemokratska partija Srbije Rasima Ljajića će u danu kada se bude odlučivalo o njenom izboru podržati vaš predlog. Hvala.
Zahvaljujem, koleginice. Reč ima ovlašćeni predstavnik Socijalističke partije Srbije, narodni poslanik Toma Fila. Izvolite.
Uvažene kolege i koleginice narodni poslanici, dobar deo onoga što sam hteo da govorim izgovorila je prethodna govornica i ja je podržavam i ne mislim da ako pet puta izgovorim jednu istinu, da više vredi nego kada se jednom kaže. Znači, ovo što ste vi izgovorili je apsolutno dobro. Posebno želim da pozdravim bivšeg predsednika Vrhovnog kasacionog suda Dragomira Milovića, jer sam imao i čast da branim pred njegovim većem. On je vrsni krivičar i dobro će razumeti ono što ću ja da kažem. Ono što je najbitnije da kažem jeste da će u danu za glasanje poslanici Socijalističke partije Srbije podržati za predsednika Vrhovnog kasacionog suda Jasminu Vasović. Video sam biografiju, video sam sve što je potrebno. Ne smeta mi što je jedina predložena. To ne znači da je odsustvo demokratije. Možda bi se drugi i uplašili kada vide takvog kandidata. Advokatska komora i komore nemaju ništa protiv. Prema tome, mi smo svi u Socijalističkoj partiji za. Ono što hoću da iskoristim deo ovog vremena koji imam jeste za razgovor o pravosuđu, a taj razgovor nikad nije dovoljan. Generacije su učile na Pravnom fakultetu, kojoj ja pripadam, jednu maksimu da je Bog na nebu, a sud na zemlji. To je ideal pravosuđa koji je i moja generacija, kao i prethodne, pokušala da dostigne, ali nismo. Nadam se da ćete vi mlađi možda da dostignete. Želeo bih da dostignete taj nivo pravosuđa koji će biti – Bog na nebu, a sud na zemlji. Da bi se to postiglo, sud mora biti nezavisan. Kad kažem sud, to podrazumeva i tužilaštvo i advokaturu. Ali, sud je ključ priče. Da bi sudije bile nezavisne, moraju dobro plaćene. Znate, ja jako dugo trajem, skoro 60 godina sam advokat, od 1965. godine. Bio sam prisutan, kada sam počinjao, bilo je dve žene sudije u Okružnom sudu u Beogradu, sada ima dva-tri muškarca. Nije to zbog ravnopravnosti polova, da smo mi to hteli, nego je došlo do katastrofe u platama sudija i nastalo je bežanje muškaraca iz suda. Mnogi su otišli u advokaturu, mnogi su uspeli u advokaturi i jedan od njih, Novak, koga zna i predsednik, neću reći prezime, nije ni zgodno, mi je rekao, posle pet-šest meseci advokature - prvi put sa ženom ulazimo u samoposlugu a da ne moram da gledam cene. Plate sudija treba da budu takve, da i oni ne moraju da gledaju cene, ako hoćete nezavisno pravosuđe. Jer, tada možemo očekivati od suda da sude po Ustavu, zakonu, međunarodnim ugovorima itd, a ne da sude kao što je u zakonu cara Dušana, kraj bio, da sudije sude po zakonu a ne po strahu. Kakvo mi pravosuđe u stvari želimo? Ja ću vam opet dati primer. Evo, ovde je sada aktuelna „Porodica“, priča se o Miloševiću, priča se kako je bilo i šta je bilo. Ja ću vam reći, pošto sam bio akter, prisutan i branilac Slobodana Miloševića. Ja ću vam ispričati i ono što je divno za sud u tom postupku, a što je loše za tužilaštvo. Dana 31. 3. 2001. godine, bila je subota, Slobodan Milošević je sa mnom otišao u CZ, u kolima su bili istražni sudija Goran Čovlina. Saslušan je Slobodan Milošević. Na isti taj dan kada je hapšen, 31. marta, podnet je zahtev okružnog tužioca za određivanje pritvora, zahtev za sprovođenje istrage i predlog za određivanje pritvora. To je uradio Goran Čovlina, kao istražni sudija, i tada je postupak protiv Slobodana Miloševića ušao tamo gde i treba da bude, u zakonit tok, tamo gde rukovodi sud, sudije. To znači da pre 31-og nije postojao zahtev ovlašćenog tužioca, a prema tome nije postojao ni istražni sudija, jer ne može da bude istražni sudija pre tužioca. I onda vas pitam – a šta je to bilo u petak, kad se pucalo, kad su ljudi u mantilima, ne u uniformi, u mantilima sa dugačkim cevima pucali na ove koji su obezbeđivali vilu i bivšeg predsednika, bili ranjeni, itd? Šta je onda to bilo? Pravno nije. Onda je bilo nešto nepravno, a to nepravno se zove banditizam. Sada se zove terorizam, to je novi izraz. Znači, onda je valjda trebalo da pošto utvrdimo da pravnog ničeg nije moglo da bude, 30. marta tužilaštvo ispita ko je to bio na toj ogradi, ko je to pucao, ko je ranio policajca, šta je to bilo uopšte, ko su ti ljudi? Međutim, tužilaštvo ne tada nego ni dan danas ne zna. Evo, ovaj Legija javlja iz zatvora, koliko mu je verovati, da to nisu bili Surčinci nego njegovi iz JSO, a to znači da je policija, državna policija. Jedan političar koji je do skoro sedeo ovde u klupi tvrdi da mu je Dušan Spasojević rekao da su oni oštećeni za pet miliona, koliko bi dobili da su ugrabili Miloševića i odveli ga u Tuzlu. Kome verovati, ne znam? Jedno je sigurno, da nikakav zahtev tužilaštva 30. marta nije postojao. Znači, to su bili banditi, organizovani od države ili na svoju ruku, sve jedno je. Ja govorim pravno. Mi smo podelili uloge ovde, koleginica i ja, Dubravka i ja govorimo o pravu, drugi govore, evo, koleginica o muzici, ima i o medicini i o svemu ostalom. Dakle, ja ću pravno da govorim, ne politički, to me ne interesuje. Nije me interesovala politika kad sam bio mlad, a ne interesuje me ni sada. Donošenjem rešenja o pritvoru i istrazi, koja se odnosila, a rešenje o istrazi se odnosilo na carinu, da je Milošević oštetio Saveznu carinu tako što pare iz Republičke carine nije slao u državnu carinu. To je ostalo do odlaska u Hag. Kasnije je proširena istraga, kada je već bio u Hagu. Dakle, da nije tužno, bilo bi smešno da bivši predsednik Republike treba da ide u zatvor zbog carine, a pri tom drugi optuženi, koji su bili, Zebić itd, su svi kod kuće. Bilo je jasno i ja sam mu rekao da su mu te garancije za tu noć. Sad slušam razne, one čemerne članove Vlade koji su inženjeri, ne znam šta su i govore kako je jedan pravnik, kao Toma Fila, mogao da poveruje tom aneksu na koji je udaren državni pečat Vlade Srbije i potpisao Zoran Đinđić, onaj glasnik Čeda u njegovo ime. Kako sam mogao da poverujem? Nisam poverovao. Poverovao je Milošević, jer je verovao, sad nije važno kojima, kojima je obećao Zoran Đinđić da ga neće izdati, izručiti u Hag. Znate, kada vam neko nešto priča tako, onda pomislite da li su oni zaboravili da su 31. marta do ponoći morali da izruče Miloševića, da ga uteraju u zatvor, ako su računali da će dobiti to što im je obećano od strane Amerike itd. Da li im je dato? Ne znam, ali su obećali i to je već sad politika i to me ne zanima. Šta se sad dalje dešava? Vlada te Srbije, ta tzv. Vlada, shvata da nešto nije u redu, da imaju tu zapreku i valjda im je profesor Grubač to objašnjavao, Bog da mu dušu prosti, i donose nekakvu uredbu kojom hoće da ih pošalju, ne samo Miloševića, već navodno i sve druge, u Hag. Šta se sada dešava? Mi advokati Slobodana Miloševića, bilo nas je mnogo, mislim da je Zdenko Tomanović napisao taj zahtev Ustavnom sudu, ja znam da nisam, ili Miša Ognjenović, neko od nas, svi smo potpisali, podnesemo ocenu da uredba nije u skladu sa Ustavom Jugoslavije. Ustavni sud donosi da tačno… Ja uvek želim da vam pokažem papire, da ne pričam napamet Ustavni sud je stavlja vam snage, a onda 6. novembra kada je već Milošević gore, taj isti Ustavni sud, izvestilac je bio Aranđel Markićević, donosi odluku da je neustavna uredba Savezne Vlade u saradnji sa Haškim tribunalom. Imamo sada drugu zapreku, ne samo aneks, koji eto ja kakav sam nikakav pravnik mogu da progutam, sada imate i odluku Ustavnog suda da ne može. Šta se sada dešava? Kao što znate, Centralni zatvor nije hodnik, nije to železnička stanica. Da bi ste otišli u istražni zatvor, mora da bude akt sudije i tako aktom sudije Čavline, Gorana Čavline, istražnog sudije Okružnog suda u Beogradu, Slobodan Milošević postaje stanovnik ili pritvorenik, bolje rečeno, Centralnog zatvora. Kada je doneta ta odluka Ustavnog suda, pojure sad za sudijama, jer sud je smestio Slobodana Miloševića u zatvor. Treba sud i da dozvoli da on bude transportovan u Hag. Zašto sam ovo ispričao? Zato što te sudije su nam potrebne, kao što su bili i predsednik Vrhovnog suda i Okružnog sud i istražni sudija, neću da im kažem imena, zato što da ne pomisle da nešto radim. Oni su svi u opoziciji danas. Šta sam hteo da kažem? Znači, nijedan sudija nije hteo da potpiše takav jedan protivustavni, nezakoniti i bedni akt ne samo na Vidovdan, nego što uopšte tog dana. Šta rade? Traže nekog službenika u ministarstvu da im to potpiše. Zapamtite svi, vi koji slušate i svi oni koji su bili članovi te Vlade, nije samo zapreka za izručivanje Miloševića u Hag bila garancija Zorana Đinđića, nego i odluka Ustavnog suda Jugoslavije da to ne može i odbijanje sudija da potpišu akt kojim dozvoljavaju da se Slobodan Milošević transferiše u Hag. Tri prepreke postoje, ali ovi pritisnuti onim što su pritisnuti, to i urade. Zato ja govorim da čestitom sudijama tada, takve nam sudije trebaju, hrabre, nezavisne, a takvi tužioci nam ne trebaju koji će sedeti i trčati u Vladu da čuju šta treba da rade. Kako je mogao Milošević da izađe iz suda, iz zatvora, bez odluke suda? Pa, sud ga je i smestio u zatvor. Taj koji te smesti, taj može da te i izmesti. Nikada nisam do sada video da je pritvor ukinut odlukom Zorana Đinđića ili sličnog njemu. Nego, sud koji odredi pritvor, taj ti ga i ukine ili Vrhovni sud po žalbi itd. Sada se pitam, po drugi put, šta tužilaštvo preduzima? Upravnik zatvora daje, predaje Slobodana Miloševića, Čedomiru Jovanoviću koji pravno nije ništa, niko i ništa i koji ga prati u helikopter, a onda dozvoljavaju fotografisanje, slikanje i te slike se pojavljuju u listu „Telegraf“ ili ne znam kako se zvao, što je i uvreda za čoveka i povreda ljudskih prava. Ali, najmanje je ta povreda. Zato mi moramo da znamo da nam ovakvi ljudi kao taj upravnik zatvora, kao ljudi koji su sačekali njega i pratili, i sada skoro ispade da su ti ljudi sačuvali njega, ko zna šta bi mu se desilo da nije bilo njih… Šta je tužilaštvo uradilo? Jel upravnik zatvora dao? Jel je ovaj učestvovao u tome? Da li je uradilo on nešto? Ništa, samo imate tri sudije kojima, po treći put ponavljam, po treći put govorim, svaka kapa … što kažu Francuzi. Da završim do kraja, zato je ova inicijativa Vlade Srbije u smislu promene Ustava da bi se ojačao sud i tužilaštvo neophodna. Ako to ne bude u mandatu ove Skupštine, ja vam želim da u idućem mandatu, većina vas će biti tu, ja iz nekih određenih, naročito zbog krštenice neću biti, ali vi ćete biti, da to uradite. Mislim da nije naš posao da biramo predsednika Vrhovnog i ne treba Kasacionog. To su babe i žabe, ali biće verovatno i Vrhovni sud, kako i treba da bude i kako je bio u moje vreme. Moramo da ojačamo to. Imamo pandemiju danas. Danas lekare dižemo u nebesa, ali je sud osnova priče, osnova demokratije, zaštite ljudskih prava. Bez suda nema ništa i ne govorim to kao advokat, nego govorim zato što je to tako. Što se tiče onih koji pričaju – nije onaj aneks vredeo, i o vama i o nama, slušam ih po televizijama raznoraznim, znate Ajnštajn je jednom rekao – dve stvari su nemerljive, ljudska glupost i vasiona, a za vasionu nije siguran. Hvala lepo. To je sve što sam hteo da vam kažem.
Zahvaljujem gospodine Fila. Reč ima ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu, narodni poslanik Milenko Jovanov. Izvolite.
Hvala najlepše. Poštovani gospodine Milojeviću, poštovane kolege, mi smo dobili predlog koji ste vi obrazložili. Dobili smo i biografiju koju ste obrazložili. Ja se na tome neću nešto zadržavati iskreno rečeno. Primetili smo i mi, ne bih ja to nazvao šumovima, ne bih nazvao na način ili definisao na način na koji ste vi to učinili, ali jesmo primetili aktivnosti nekih ljudi iz pravosuđa koji su na dnevnom nivou gosti tajkunskih medija i koji za potrebe jedne političke grupacije okupljene oko najbogatijih ljudi u politici, ne samo u Srbiji nego i šire, Dragana Đilasa, Vuka Jeremića i ostalih, iznose određene stavove i iznose određene stvari koje u principu nemaju mnogo utemeljenja sa onim što su činjenice, ali verovatno tim gore po same činjenice. Meni je drago da danas baš govorimo o tome da se gospodin Miodrag Majić oglasio u NIN-u. Ispozirao je na naslovnoj strani. Vidite, imate ovu sliku ovako sa ovim rukama i blagim pogledom ka gore levo, a imate i ovu fotografiju posebno sa prekrštenim rukama, a pogled se negde u daljini gubi dok brine o tome kako će funkcionisati država Srbija. Za čim žali gospodin Majić, pa ću onda i tome šta je rekao o kandidatkinji o kojoj danas govorimo. Gospodin Majić je pre četiri godine najavio pobunu u pravosuđu koja se na njegovu žalost nije desila i sada lamentira nad tom činjenicom, najgore govoreći o svojim kolegama, gospodine Milojeviću. On o vama govori u prvom delu svog intervjua, pa kaže da ste pristali na nivo činovnika, kaže da ste razočarana i defetistični. Žali se i na narod jer narod želi čvrstu ruku pa mu ništa ne smeta u ovoj zemlji. Žali se na mlade ljude koji su prihvatili poltronstvo, a ne kao on nekakvu borbu ili šta već. Dakle, kriv je narod, krive su mu kolege. Naravno, kriv mu je predsednik Republike koji se provlači kroz svaki odgovor, a kriva mu je i Skupština Srbije jer se moj uvaženi kolega Verolju Arsić u jednoj raspravi drznuo da ga pita o tome zašto štiti silovatelje i da bi on kao poslanik voleo da vidi gospodina Majića ovde, da ga priupita šta on to radi. Naravno, sudija Majić je skandalizovan, samom idejom da njega neko pozove u Skupštinu da on odgovara. Evo ja mu sada poručujem da niti ćemo ga zvati, niti želimo da ga vidimo. Mi se njega iskreno rečeno gadimo, jer ja ne mogu da nađem drugi izraz za čoveka koji je sudio onako kako je on sudio i obrazlagao presude onako kako ih je on obrazlagao. I posebno mi je drago, što danas na Svetski dan Roma koji želim da čestitam našim sugrađanima i prijateljima Romima, imamo priliku da govorimo o skandaloznoj presudi sudije Majića za koju kaže da niko od nas nije pročitao. Evo je presuda – KŽ 1392/2019 od 10. juna 2019. godine kojom je sudija Majić kao predsednik Veća oslobodio od optužbe optuženog, okrivljenog da je od 20. jula 2017. godine do 24. avgusta 2017. godine počinio krivično delo obljuba sa detetom iz člana 180. stav 2, a u vezi stav 1. KZ. Pošto želi kolega Majić da se priča o presudi, evo pričaćemo i o presudi. Prvostepeni sud kaže da okrivljeni nije postupao u neotklonjivoj pravnoj zabludi koja isključuje postojanje krivičnog dela i izveo je zaključak da je okrivljeni kao prosečan građanin bio svestan da je stupanje u polne odnose sa detetom zabranjeno, da je pre prvog stupanja u polne odnose sa detetom insistirao na starosnoj dobi oštećene, da je kasnije utvrđena trudnoća kod oštećene, kao i da se stiču sva obeležja krivičnog dela koja mu se stavljaju na teret određena zakonom i tako dalje i tako dalje. Međutim, tada na scenu stupa upravo sudija Majić. A, ja sam uveren da poštovane dame iz SPS poseban senzibilitet imaju kada su u pitanju devojčice od 13 godina, nad kojima neko vrši obljubu. I da su posebno zainteresovane da iskažu svoj protest zbog toga što osoba koja vrši obljubu nad detetom od 13 godina bude oslobođena zbog neotklonjive pravne zablude, jer je oštećena bila pripadnica Romske nacionalne zajednice. I to poštovane dame stoji u obrazloženju presude sudije Majića. Polazeći od činjenice da su okrivljeni i oštećena pripadnici Romske nacionalne manjine, Apelacioni sud u Beogradu je najpre okolnosti konkretnog slučaja cenio u sklopu sociološko-kulturoloških osobenosti navedene etničke zajednice u pogledu obrasca bračnih i porodičnih odnosa. Ovo je draga gospodo fašizam, ovo je rasizam. I zato nam se gadi sudija Majić i zato ga nikada nećemo pozvati da sedi ovde sa nama. Ono što nas zanima, to je da srpsko pravosuđe smogne hrabrosti da sudi onima koji za sebe smatraju da imaju pravo da ne odgovaraju nikome za ono što su radili. Nažalost jedan deo srpskog pravosuđa je saučesnik u maltretiranju političkih protivnika Dragana Đilasa. Više stotina tužbi je taj giga lopov podneo protiv svakoga ko mu je rekao da je giga lopov, jer kada je krao i otimao od ovoga naroda i ove države niko nije smeo da ga pita šta to radiš, jer je bio vlast, a sada kada treba da odgovara za ono što je radio, niko ne sme da ga pita, jer će da ga tuži. I to je ideja kojom se on vodi kada podnosi više stotina tužbi protiv svojih političkih protivnika. To je taktika nazvana „slap“ ili „slep“u SAD, kao šamar, kojom se suštinski strahom i materijalnim iscrpljivanjem postiže tišina koju on želi. Da se niko ne usudi da kaže lopovu da je lopov, da se niko ne usudi da pita odakle ti pare na Mauricijusu, u Luksemburgu, u Holandiji, u SAD, u Švajcarskoj, u Italiji, u Hrvatskoj, u Bosni i Hercegovini, u Crnoj Gori, u Srbiji, u Makedoniji, u Bugarskoj, u Moldaviji, u Češkoj, u Sloveniji, Kipru, Hong Kongu? Gde bre više nemaš pare čoveče? I sve ukupno 67.966.814 dolara i 35 centi. Vaših para, naših para, jer ove pare nisu pale s neba, nego su otete od vas, od vaših roditelja, od vaših baka i deka. I kada pitaju što nema ovoga i što nema onoga, pa evo zašto nema i zašto nije bilo. Jer ne može da bude i 68 miliona dolara na računima Dragana Đilasa i puta od Zrenjanina do Novog Sada u četiri trake. Ne može, nema dovoljno za sve. Evo šta je bio prioritet i njega i njegove vlasti. Ne to da mi imamo puteve, ne to da mi imamo bolnice, ne to da penzioneri imaju penzije, nego da on ima 68 miliona dolara u 17 zemalja, na 53 računa. Sada se pokreće pitanje odgovornosti. Konačno pitanje odgovornosti. To rade državni organi. Imaćemo uskoro, odnosno već je počela primena Zakona o ispitivanju porekla imovine, pa ćemo da vidimo ko je kako stekao imovinu i ko je kako postao toliko bogat. Da li su tu oštećeni i koliko su oštećeni, jer sam uveren da jesu i država i njeni građani. U svakom od tih slučajeva mora neko da sudi. Neko ko ima dovoljno hrabrosti i neko ko ima dovoljno integriteta da se odupre ovoj kriminalnoj hobotnici Dragana Đilas, neko ko ima dovoljno hrabrosti i dovoljno integriteta da odgovori na pitanje zašto je jedna strana ambasada Vuku Jeremiću uplaćivala novac za bavljenje politikom u Srbiji? Odakle sedam miliona evra za predsedničku kampanju 2017. godine predsedničkom kandidatu Vuku Jeremiću itd.? Odakle milioneri u evrima nakon svega nekoliko godina provedenih na vlasti? Odakle su došli i kako su došli dotle da njihovo čukununuče ništa osim kašike ne treba da podigne, a da bude milioner? I kako su došli baš u tu poziciju u vreme kada je ova država najviše propadala, kada su podelili 500.000 otkaza, kada su uništili privatni sektor, kada su posle toga uništili javni sektor, kada su faktički uništili sve? Pravdu čeka narod. Pravdu želi da vidi. Znam i razumem da su pravo i pravda nažalost dve različite kategorije, ali treba težiti tome da budu koliko toliko bliske. Narod čeka pravdu, jer mu je dosta lopuža poput Dragana Đilasa koje ga pravim blesavim svih ovih godina, koji nas gledaju u lice i koji nam se smeju i koji sada podnosi krivične prijave protiv onih koji kažu da ima ove račune, ali ne piše u krivičnim prijavama da računa nema, nego da ono što je pokazano nisu izvodi. Znači, predmet spora nije to da li Đilas ima ili nema pare, nego to da li je ono izvod ili nije izvod, da li je šija ili vrat. Pa, ako nije šija, nego je vrat, onda ćemo da mašemo presudom i kažemo - aha, evo, vidite kako su lagali. Niko nije lagao. Lažov je Đilas, kao što je i lopov. Normalno je da neće da kaže da ima 68 miliona dolara na stranim računima, jer je to kraj političke karijere. Zato je i ćutao tri dana, jer nije znao šta će da odgovori kada su ga pitali. Onda se setio da ne odgovara na pitanja, kao genijalnu taktiku da primeni ćutanje, brani se ćutanjem. Kako će se braniti pred državnim organima i pred sudovima ove zemlje, to ćemo imati prilike da vidimo. Ono što nama treba, to su sudije koje su slobodne, koje su nezavisne i koje su hrabre da sude po zakonu i prema svima jednako, i kada su u pitanju Đilas i njegovi lopovi, i kada su u pitanju ljudi koji su zloupotrebili činjenicu da Aleksandar Vučić svakoga dana radi za Srbiju, pa su iza njegovih leđa trpali u džepove. I oni moraju da odgovaraju i nikome članska karta ne može da bude ni izgovor niti oproštajnica, nijedne stranke, ni vladajuće, ni opozicione, ni SPS. Prema tome, to je ono što će dovesti do zadovoljenja pravde i vere naroda u pravosuđe, da vidi da konačno sve one bitange po lokalnim samoupravama koje su ni iz čega postali milioneri odgovaraju na to kako su stekli te pare dok su oni krpili kraj sa krajem. Na kraju, drago mi je da je kandidatkinja Jasmina Vasović, između ostalog, prošla obuke o pravima deteta, o krivičnopravnoj zaštiti maloletnih lica itd, i jako bi me zanimalo šta bi imala da kaže na ovaj skandal od presude Miodraga Majića. Dakle, da se još jednom osvrnem na presudu broj KŽ 1392/2019, pošto kaže uvaženi sudija da se mi time ne bavimo i da bi ga ovde neko gađao paradajzom kad bi došao. Kao što rekoh, ne bavimo se mi njime zato što nam je to zadovoljstvo, nego zato što ovo ne sme da bude uzor ni za jednog sudiju. Ovo ne sme da bude slika našeg pravosuđa. Ovo ne može i ne sme da bude pravilo u Srbiji. Umesto da se bavi svojim poslom, on deli lekcije drugima, čekajući pobunu valjda sudija, na čijem će čelu biti on, pa će tako svi pobunjeni da urade ne znam ni ja šta. Nije on 5. oktobra bio u nekoj mišjoj rupi. Pošto je mnogo osetljiv na političko postavljenje, nije mu smetalo političko postavljenje njegovo od strane pokojnog ministra Zorana Stojkovića. To je bilo u redu? Znači, kada je on u pitanju, onda politika nema veze, onda je politika u redu. Ali, kada su drugi u pitanju, onda traži dlaku u jajetu i trun u oku koji mu ne smeta kada je u njegovom pitanju. Sve u svemu, mi ćemo, naravno, u danu za glasanje, odnosno danas podržati izbor kandidatkinje za predsednicu Vrhovnog kasacionog suda, Jasminu Vasović, sa uverenjem i nadom da će i ovo postavljenje dovesti do toga da građani Srbije, da Srbija vidi pravdu, oseti pravdu i da se svakom sudi u skladu sa onim što je radio. Hvala vam.
Zahvaljujem. Pretpostavljam replika. Reč ima koleginica Snežana Paunović.
Poštovane kolege, uvaženi kolega Jovanov, kvalitetno ste govorili, to potvrđuje aplauz koji sam sačekala da prođe da bih mogla da ne repliciram, pojasnim. Imali ste intervenciju, izvesno je s pravom, o zainteresovanosti ili ne i govorili o jednom specifičnom slučaju koji je, nažalost, na sramotu za sve ljude koji obraza imaju, ne i za one koji su takvu presudu doneli. Nemojte imati dilemu, ni vi ni građani Srbije, da kada su u pitanju takvi presedani poslanici Socijalističke partije Srbije apsolutno stoje protiv toga i boriće se protiv toga dok god nas ima u ovoj sali. Ono što se, takođe, dešava kada govorimo, jeste da umemo da ponekad jedni druge ne čujemo ili nam nešto drugo, što nam se čini važnim, odvuče pažnju, a opomenuli ste koleginice koje se spremaju da ne tako vešto i ne tako iskusno kao vi govore na istu ovu temu, koja nije lagana. Dakle, kada govorimo o sudijama, bojim se da smo svi svedoci o tome da bi socijalisti mogli na tu temu dugo govoriti, kako to izgleda kada neprofesionalne sudije optužuju i sude. Ako je neko bio žrtva toga, onda su to bili pripadnici, članovi i funkcioneri Socijalističke partije Srbije decenijama unazad. Mnogo je stvari zloupotrebljeno kada je u pitanju pravosuđe. Mnogo puta smo mi bili žrtve toga i potpuno se sa vama slažem kada stavljate akcenat na neprofesionalnost, kada stavljate akcenat na činjenicu da strogo moramo voditi računa ko su ljudi kojima ukazujemo poverenje, naročito danas kada mi se čini da sa nekih bočnih strana ponovo imamo pokušaje da nam se kojekakva kukavičja jaja poture. Dakle, reagujem, i pošto je kraj vremena za repliku, uzimajući u obzir i onaj početak koji sam sačekala, nije ovo bila replika nego jedno objašnjenje, imajte malo tolerancije prema mlađim kolegama, njima iskustvo manjka u odnosu na nas koji smo stari vukovi. Hvala vam.
Zahvaljujem. Replika, Milenko Jovanov.
Nije to apsolutno ništa sporno, koleginice Paunović, samo smatram da postoje neke teme… Inače, meni ne smeta ni graja ni dobacivanje, apsolutno nemam problem sa tim. Parlament je takav da prosto živi i kada neko od nas govori ljudi razgovaraju, nije to ništa sporno. Na kraju krajeva, i neki naši poslanici razgovaraju kada ja govorim i kada vi govorite. Nije to ništa sporno, ali prosto smatram da postoje nekad neke teme pred kojima treba zaćutati i koje ne znam ni kako bih okarakterisao. Znate, kada dođete u situaciju da moramo danas da objašnjavamo čoveku koji svima deli lekcije ovde, vama i meni, Vladi, ministarstvima, predsedniku, svojim kolegama, građanima i narodu, mladima, dakle, svima on zna šta treba da kaže, onda se bavimo time da moramo da objasnimo da ne može objašnjenje da bude onako kakvo je dato. Postavlja se samo jedno jedino pitanje – da li bi gospodin Majić isto presudio da je u pitanju njegova ćerka od 13 godina i deset meseci, kako piše u presudi? Samo to neka mi kaže. Da li bi isto presudio ili bi rekao – eto, znate, moja ćerka nije Romkinja i na nju se ne odnose ta pravila koja sam primenio u ovom slučaju? Zato samo molim i apelujem na kraju, ove po ambasadama koje posećuje, a za šta kažu ovi ljudi iz tih tajkunskih medija, koji su prepoznali u mojim rečima i kada ga nisam spomenuo da je baš on taj koji ide po stranim ambasadama, da mu više ne daju vetar u jedra pričajući mu kako je on mnogo bitan itd, jer posle mi s tim ludacima koje oni napumpaju informacijama i pohvalama ne znamo šta da radimo. Neka mu objasne da treba da radi svoj posao, pošto izgleda samo njih sluša. Neka mu kažu da treba da sudi po zakonu i neka mu kažu da je dete dete, ma čije bilo. Hvala.
Hvala. Replika, Snežana Paunović.
Posebno se radujem što govorite o devojčici koja je romske nacionalne pripadnosti na današnji dan, koji je i Međunarodni dan Roma i dobro je na to staviti akcenat i potpuno ste u pravu, dešava se ovde graja kada mi imamo važne teme. Tim pre ste me, ja mislim, među prvima razumeli, kada sam, možda i emotivnije reagovala u jednom trenutku govoreći o važnoj temi, a bez jedne pažnje koju sam očekivala. Sasvim podržavam sve što ste rekli. Imam dilemu, kao i vi, rado bih čula taj odgovor na to pitanje koje ste postavili i bojim se još jedne krajnosti koja nije nemoguća u Srbiji, a to je da nekada budemo okruženi ljudima koji su usko sebični u odnosu čak i na prvu liniju. To je ona opasnost koja nam kao naciji preti da prepoznamo šta su hendikepi, da prepoznamo šta su bazični problemi i da prepoznamo šta je nadogradnja svih problema koji se dogode u ljudskoj glavi kada se pojavi preterana ambicija, kada se pojavi strah, kada se pojavi bilo šta što nema način da se realizuje i bilo što je bez pokrića. Hvala vam još jednom.
Zahvaljujem. Replika, Milenko Jovanov.
Sve ste vi u pravu, samo ima jedna stvar znate. Nekada su ljude sa viškom ambicija vodili na određena mesta, pa im objašnjavali da to baš ne biva. Kad neko umisli da je Napoleon ne daju mu vojsku, nego mu objašnjavaju da nije Napoleon. To se leči ako se krene na vreme. Mi ovde imamo jedan drugi problem da se nešto pospešuje i gura da to raste, da buja, da ne znam ni ja šta. Vraćam se na ono što je problem, da, rekao sam i sam, da je eto igra sudbine dovela dotle da danas pričamo o čoveku koji je doneo tu skandaloznu presudu sa još skandaloznijim obrazloženjem. Znači, obrazloženje je sporno više nego sama presuda. Vi možete da kažete ovo ili ono, ali kada vidite na kojim vrednostima je to zasnovano, pa to je stvarno da se čovek zapita ko je ovde lud. I, onda nam ti isti pričaju o vrednostima, o tome šta je bitno, šta nije, kako ko treba da se ponaša itd. Tako da kažem, nije stvar u tome šta ko o sebi misli, nego je problem u onima koji ih ne razuveravaju kada su ta uverenja u pitanju. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto više nema prijavljenih predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa, a pre nego što pređemo na listu govornika jedno obaveštenje. Poštovani narodni poslanici, saglasno čl. 27. i 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akta iz dnevnog reda ove sednice. Prelazimo na listu govornika. Reč ima narodni poslanik Samir Tandir. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani predstavniče VSS, danas govorimo o izboru predsednika VSS jako važna tema. Mi kao najjača bošnjačka stranka, stranka Pravde i pomirenja podržaćemo predloženog kandidata. Iz obrazloženja se jasno vidi stručne kompetencije, moralni kvalitet i kredibilitet. Ono što na početku svog govora hoću da istaknem jeste da kada gledamo razvijanje ljudske civilizacije, društava i imperija videćemo da su se oni razvijali, rasli i bili dominantni, ne koliko su ekonomski bili jaki ili vojno nadmoćni. Imperije su počele da se urušavaju da padaju i propadaju, društvo i civilizacija onog trenutka kada bi nestalo pravde, kada sudije ne bi sudile po pravdi i istini, već kada bi se taj kantar nakrivio u zavisnosti od nekih, danas bi to kazali, partikularnih ličnih interesa. Znači, onog trenutka kada nestane pravde počinje i društvo da se urušava. Doista je bilo jako puno nepravde u proteklom periodu i ratni profiteri i privatizacija i lov u mutnom i izrabljivanje radničke klase. Jedan od razloga zašto mi podržavamo ovu Vladu Republike Srbije jeste zato što su predsednik države i predsednica Vlade najavili beskompromisnu borbu protiv kriminala i korupcije. Ako pogledamo agendu naše stranke, programska načela, videćemo da borba protiv kriminala i korupcije zauzima visoku poziciju na toj listi prioriteta. Lider naše stranke akademik Muamer Zukorlić je poznati borac protiv kriminala i korupcije i sigurno da nema skoro skupštinskog zasedanja da ne govorimo na tu temu. Zato ovo o čemu danas govorimo je jako važno. Ono što hoću da pozdravim jeste ta opredeljenost, rešenost, ali i konkretno činjenje predstavnika Vlade Republike Srbije, jer nema organizovanog kriminala bez pomoći iznutra, iz sistema. Onog trenutka kada se otkriju oni koji iz sistema, a počela su ta otkrivanja, procesuiranja, ja očekujem pravosnažne presude. Ljudi iz tužilaštva, iz policije, iz sudstva, kada se oni otkriju, koji su davali podršku onima koji su pljačkali i zloupotrebljavali muku našeg naroda, e tada više neće biti organizovanog kriminala i to je nešto što apsolutno treba pozdraviti i ono na šta posebno želim da skrenem pažnju jeste rad unutrašnjih kontrola i kada je u pitanju policija, ali i tih nadzornih organa koji funkcionišu u okviru pravosuđa, jer ne mogu ljudi koji imaju kupljene diplome, koji imaju nekakve završene večernje škole da se bore borbom protiv kriminala i korupcije. Kako će borbom protiv kriminala da se bavi neko ko je na kriminalan način stekao srednje ili visoko obrazovanje ili ga je stekao na neki sumnjiv način ili nema kvalitetno obrazovanje. Ono što je jako važno jeste da vidimo kakve su biografije onih koji rade na tim predmetima. Ne može neko ko ima 20, 30, 40 krivičnih prijava za zloupotrebe svog položaja da se bavi borbom protiv kriminala i korupcije. Znači, svi oni koji su čestiti, pošteni, koji odgovorno obavljaju svoje dužnosti će svakako imati podršku naše poslaničke grupe i siguran sam ovog parlamenta. Međutim, moramo opredeljenost države na najvećem nivou, na nivou Vlade, na nivou ministarstva je neupitna, ali moramo da vidimo šta se to dešava na nižim nivoima vlasti. Ne može cela čaršija da priča da određene tajkun ili da određeni kriminalac ima svog tužioca, ima svog sudiju, ima svog načelnika SUP-a. Lider naše stranke u prvom obraćanju govorio je o fenomenu određene industrije, proizvodnje nameštaja u Novom Pazaru, a ja moram da se pozabavim nekim drugim fenomenima kao što su špediterske firme. To je nešto na šta treba posebno obratiti pažnju, jer je nemoguće da neke firme rastu kao iz vode, da njima baš sve tako dobro ide, a da vidimo da neki ljudi se jako bore za preživljavanje na tržištu. Ono što hoću takođe da iskoristim ovu priliku, kada govorim o nepravdi u pravosuđu, hoću da podsetim da su pripadnici mog naroda devedesetih godina takođe u montiranim sudskim procesima bili proganjani i u tim procesima i osuđivani. Drago mi je što danas živimo u jednom demokratskom društvu i zaista verujem da se to više nikada neće ponoviti. Ono što je takođe jako važno jeste istaći procentualnu zastupljenost Bošnjaka u sudstvu, u tužilaštvu, u policiji. To je nešto na čemu moramo permanentno da radimo, da stručnost mora da ima prioritet, ali ne mogu da prihvatim ni to obrazloženje da baš niko iz mog naroda nije stručan i sposoban. Znači, na tome moramo permanentno raditi. U danu za glasanje podržaćemo predloženog kandidata. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Danijela Veljović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. U domaćem pravnom poretku, u pravnom sistemu Republike Srbije, Vrhovni kasacioni sud je najviši sud i njegov predsednik treba da bude najbolji među najboljima. Za predsednika tako važnog sudskog tela Visoki savet sudija je predložio Jasminu Vasović, sudiju Vrhovnog suda. Kandidatkinja je prilikom predstavljanja svoje radne biografije i ciljeva istakla da će se zalagati za strogo poštovanje zakona o suđenju u razumnom roku, jer smatra da se novac gubi razvlačenjem procesa. Od važnih ciljeva izdvojila je rad na jedinstvenoj sudskoj primeni prava i jednakosti stranaka u sudskom postupku, unapređenje stručnosti pravosuđa, transparentnost, efikasnost, kao i institucionalno jačanje i saradnja sa drugim institucijama. Upravo stupanjem na snagu Zakona o zaštiti prava na suđenje u razumnom roku januara 2016. godine nadležnost Vrhovnog kasacionog suda je detaljno uređena. Pravna sredstva kojima se štiti pravo na suđenje u razumnom roku su prigovor radi ubrzavanja postupka, žalba, zahtev za pravično zadovoljenje. Vrhovni kasacioni sud odlučuje o prigovoru i žalbi. Takođe, značajna aktivnost Vrhovnog kasacionog suda izvan suđenja je u ujednačavanju sudske prakse među sudovima u Srbiji. Međutim, nema jednoobraznog pristupa implementaciji, ovlašćenje i smernice i odgovornost su vrlo ograničene. Akteri pravosuđa iznose da glavna odrednica učinka suda nije njegova lokacija, broj novih predmeta ili infrastruktura, već kvalitet svakog pojedinca, a menadžerske sposobnosti predsednika sudova su veoma važne za uspeh. Socijaldemokratska partija Srbije podržava sve napore da se unapredi rad pravosudnih organa, jer svaka uređena država, osim što ima efikasan poreski sistem, ima i efikasno pravosuđe. Ovo je važno pre svega da bi borba protiv korupcije i organizovanog kriminala bila efikasna, a institucije države jake i stabilne. Nezavisno sudstvo zavisi od samih sudija. Oni moraju odbraniti svoju nezavisnost tako što će suditi savesno, sa integritetom, u skladu sa pravnim poretkom Srbije. Zbog svega navedenog, princip podele vlasti je značajan, a Visoki savet sudstva je važna institucija koja analizira ocene rada kandidata i vrednuje program rada. Iz tog razloga verujem da su upravo oni, odnosno da je Savet najbolje ocenio stručnost i znanje kandidata za predsednika Vrhovnog kasacionog suda, tako da ćemo i mi poslanici Socijaldemokratske partije Srbije u danu za glasanje podržati upravo predlog najstručnijih. Hvala.
Zahvaljujem se narodnoj poslanici Danijeli Veljović. Reč ima narodni poslanik Vladan Glišić. Izvolite.
Kao advokat, neću dovoditi u pitanje slobodno sudijsko uverenje sudije Jasmine Vasović po pitanju oslobađajuće presude, najmanje rečeno, kontroverznom biznismenu Stanku Subotiću Canetu u postupku šverca cigareta. Nisam pratio taj postupak konkretno, pa neću time da se bavim, ali hoću da se bavim tragom koji ide preko Stanka Subotića do velikih problema koje mi imamo u pravosuđu, u sudstvu, u tužilaštvima i u nekim posebnim odeljenjima MUP-a koja deluju ne u interesu naše države i našeg naroda, već direktno pod nalozima struktura NATO pakta u našoj zemlji. Kada je pravljena Srpska napredna stranka, i to govorim sa svešću o tome da među vašim biračima ima puno patriota, da među vama ovde u Skupštini ima puno patriota, ali kako se ide ka vrhu SNS sve je manja sposobnost i spremnost ljudi na tim vrhovima da se suprotstavljaju strukturama NATO-a u našoj zemlji. To govorim zato što je gospodin Subotić bio jedan od ključnih ljudi na sastanku u Parizu kada je pravljena Srpska napredna stranka i kada smo došli u situaciju da se pitamo zašto bi jedan takav čovek se bavio takvim političkim razaranjem Srpske radikalne stranke i pravljenjem jedne druge stranke. Niko ne veruje da je on pročitao politički program i došao da podrži ljude, već je on tamo otišao zato što je imao dogovor sa francuskim obaveštajnim strukturama i drugim NATO strukturama. To ne kažem ja i ne filozofiram ja, to su izveštaji Vikiliksa, koji objašnjavaju kako onda mi danas imamo situaciju da kada se borite protiv antivaksera Sulejman Ugljanin može da kaže da su maske trovane, da se preko maski neko bori da otruje ljude u vreme kada je krenula pandemija ili, recimo, dr Radovanović vodi kampanju protiv kineskih vakcina, a protiv njih niko ne pokreće u Tužilaštvu postupak, ne uleću im u kuću pred decom ujutru u šest sati policijski službenici, ne privode ih na način koji je bio ponižavajući i po dr Jovanu Stojković i po prof. Aleka Račića. Zašto je moguće da po istom krivičnom delu neki ljudi budu procesuirani, bez ikakvog osnova, a drugi budu zaštićeni i niko ne sme da ih pipne? Pa vrlo je jednostavno, ono što javnost ne zna ili malo zna, dr Jovana Stojković je već više od deset godina istaknuti anti-NATO aktivista, učesnik u mnogim kampanjama srpskih patriota, kao i prof. Račić. Nasuprot tome, Sulejman Ugljanin je neko koga vi, gospodo, ne smete ni da pipnete, a zaslužuje da daje svoje odgovore pred mnogim tužilačkim organima. I gospodin dr Radovanović je čovek koji je sebi zaštitu stekao tako što je jedan od retkih lekara, možda i jedini rekao da NATO bombardovanje osiromašenim uranijumom nije izazvalo kancer u Srbiji. Znači, ta vrsta snishodljivosti prema NATO strukturama i ta vrsta iživljavanja nad srpskim patriotama koji sumnjaju u vakcine govori o tome da imate dvojne aršine. E sad, ja sam advokat i nisam zdravstveni radnik i ne mogu se opredeljivati da li sam za vakcine ili nisam za vakcine. Kada bude trebalo da se vakcinišem neću to odbiti, zato što verujem svojoj državi. Ali isto tako mnogo dobro znam kako se u društvu spuštaju tenzije i kako se pravi jedna normalna atmosfera. Znači, ne tako što se ljudi koji imaju sumnje u vakcine hapse i izvode pred tužioce, već tako što im se omogući da svoje sumnje kažu u medijima, a da onda s druge strane dođu ljudi koji će im objasniti, i njima i svim građanima, da te njihove sumnje nisu opravdane. Znači, ako hoćemo da razgovaramo i da sprečimo to što se zove antivakserski lobi moramo da razgovaramo sa ljudima, a ne da ih hapsimo. Sada se postavlja suštinsko pitanje – zašto mi imamo toliko ljudi koji sumnjaju u vakcine? Ne zato što postoji neki jaki pokret antivaksera i lobi, svi znamo da to nema svoju snagu, već zato što postoji jedno suštinsko, dubinsko nepoverenje u institucije sistema, pa i u Krizni štab. Jer ne zaboravite, braćo iz Srpske napredne stranke, pre deset i više godina kada smo se zajedno Jovana Stojković, ja i vi borili protiv žutog režima, koji vi zovete „žuti kartel“, ljudi koji vam sada vode Krizni štab su bili u aferi svinjskog gripa i vakcina koje ni danas nisu razrešene. Ako vi kažete da je to „žuti kartel“, kako se zovu lekari iz Kriznog štaba koji su tada bili sa tim ljudima, dok smo se mi borili protiv žutog režima? E kada date odgovor na to pitanje biće vam jasno zašto se hapse ljudi koji se bore protiv NATO-a i suštinski se bore protiv politike „Evropska unija nema alternativu“, koju vi i dalje sledite.
Pravo na repliku, Milenko Jovanov. Izvolite.
Prvo, apsolutno ne vodimo politiku „Evropska unija nema alternativu“, kod nas samo Srbija nema alternativu, gospodine Glišiću. Za Srbiju se borimo, za Srbiju živimo, sve što možemo da uradimo radimo za Srbiju i vodimo računa o tome šta je interes Srbije. Što se antivakcinaša tiče, pa najveći antivakcinaš je u Srbiji, prvi antivakcinaš je bio Dragan Đilas, kako se njega niste setili? On je prvi rekao da neće dati da se u Srbiji vakcinišu tamo nekim vakcinama kineskim, pa on nam je prvu kampanju protiv kineskih vakcina vodio. Kako se njega niste setili? Ali ne samo da je vodio kampanju protiv kineskih vakcina, gospodine Glišiću, nego je vodio kampanju i protiv kineskih investicija u Smederevu, protiv kineskih investicija u Boru, kineske izgradnje puteva u Srbiji, svemu tome je protivnik Dragan Đilas, ali niste to primetili. Što se tiče tog našeg, kako ste rekli, „Evropska unija nema alternativu“, pa vidite i sami ko ima podršku danas nekih struktura koje dolaze iz Evropske unije, nije to sigurno SNS, mnogo drugih ljudi može da se pohvali ozbiljnijom podrškom, posebno nekih evroposlanika. Što se našeg odnosa sa NATO-om tiče, gospodine Glišiću, lepo je i bezbrižno biti neodgovoran i znati da sve što kažeš ne pravi nikakve posledice za zemlju. Mi moramo da vodimo računa o tome da smo jedina zemlja u potpunom okruženju NATO-a, zajedno sa Republikom Srpskom, ali ljubomorno čuvamo svoju vojnu neutralnost. Imamo saradnju sa NATO-om, imamo saradnju sa ODKB-om, znači, trudimo se da tu neutralnost sačuvamo. Od koga smo nabavljali oružje? Odakle MIG-ovi? Od NATO-a? Pa neće biti da NATO daje MIG-ove srpskoj vojsci. Što se na kraju antivakcinaša tiče, jedno je sumnjati u vakcine, a drugo je širiti paniku. To su dve različite stvari. U jednoj se reaguje argumentima, a u drugom mora da reaguje država. Na kraju, nemojte se zamajavati, otkriću vam tajnu, stranim službama, tajnim organizacijama koje stoje iza SNS, iza SNS stranke stoji srpski narod i zato imamo snagu koju imamo. Nikakve strane službe gospodine Glišiću.
Pravo na repliku, Vladan Glišić. Izvolite.
Ne pričam o onima protiv kojih sam se borio i ne pričam o njima zato što oni nisu vlast. Vi ste ih porazili i nemam problem sa tim opet da ih porazite. Pričam o vama jer ste vi vlast i vi imate odgovornost. Pričam o vama, jer vi imate istorijsku šansu sa ovoliko mobilizacijskom snagom, da uradite prave stvari za ovu zemlju. I zato i reagujem. U svemu ovome kada govorim o NATO ja ne govorim o tome da se naša država opredelila da ide u NATO pakt, ja govorim o tome da nismo očistili njihove strukture po dubini, a nismo ih očistili zato što se neko plaši da ih očisti. Kada govorite o tome da je jedno sumnja u vakcine, kao što i ja sumnjam, ali pošto nemam pravo stručno da iznosim stavove koje nisam svojim stručnim radom potvrdio, ja sam spreman da se vakcinišem. Ali, s druge strane da li je ponašanje Sulejmana Ugljanina kada kaže da su maske zatrovane u sred epidemiološke krize? Sumnja u epidemiološke mere ili širenja panike ili svega ostalog o čemu smo govorili? Da li je doktor Radovanović koji kaže da su kineske vakcine deo eksperimenta i da svako ko bude uzeo kinesku vakcinu u stvari preuzima odgovornost na svoju ruku kako će proći, da li je to sumnja u vakcine ili je to sa vrlo jasnim interesnim upiranjem u jednu vrstu vakcine, antivakcerska kampanja? Zašto njima policija nije upala u stan? Zašto njih pred decom nije privodila? Zašto je njih poštedela? Pa, zato što vi, i ako ne idete u NATO poštujete njihove strukture koje vršljaju po Srbiji, a imate 700 hiljada članova, imate dva miliona glasača, nemate nijedan razlog da ne branite interese ovog naroda.
Ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Aleksandar Vučić - Za našu decu, Milenko Jovanov.
Srpski narod i građani Srbije vrlo dobro znaju ko se zalaže za njegove interese i ne treba niko sa strane da mu kaže - e, ovo je tvoj interes, ovo nije tvoj interes. Oni sami znaju šta je interes i zato glasaju za SNS i zato podržavaju Aleksandra Vučića. Nema potrebe da vi sad narodu govorite - ovi rade u interesu ili ne, zna narod kako ko radi i zato smo tu gde smo. Istorijsku šansu koju smo dobili, koristimo odlično. Srbija danas ekonomski raste, ne stagnira, ne nazaduje. Broj zaposlenih je veći nego ikada. Plate rastu, penzije rastu, imamo snage i finansijskih mogućnosti da se nosimo sa ovom krizom koja je usledila nakon korone bolje nego sve zemlje u regionu i boga mi bolje od najvećeg broja zemalja u Evropi. Da li koristimo mi tu šansu? To što biste vi da mi sa 700 hiljada članova jurimo veštice po ulici to se neće desiti, zato što smo odgovorni, ne zato što nas je strah. Najlakše je tako reći, odstranite sve, odsecite sve. Ja vas pitam šta su posledice? Jel vi stvarno mislite, prvo da te NATO strukture kako ih zamišljate, ne mogu ni da percipiram, ali da to stvarno postoji ako stvarno mislite da tako postoji da bismo mi mogli tek tako da se time bavimo, a da to ne ostavi nikakve posledice po zemlju, hajde razmislite o tome. Dakle, ne radi se o tome da se ičega plašimo, nego se radi o tome da vodimo računa o državi Srbiji, a što se tiče vakcina i antivakcinaša i Sulejmana Ugljanina i Radovanovića, itd, ja samo građane mogu da pozovem da se vakcinišu. Ja sam dobio i prvu i drugu vakcinu, nemam čip, ne pretvaram se u reptila, ne mislim da je zemlja ravna ploča, ne mislim da ljudi noću menjaju oblike itd. Sve je ostalo isto, samo sam zaštićeniji od ovog opakog virusa koji ozbiljno napada ljude i koji može da dovede do vrlo teških ishoda. Ljudi treba da se vakcinišu, niko od nas nije stručan ni kad je u pitanju aspirin, pa ga koristimo. Hvala.
Zahvaljujem, ja bih sa ovom porukom i zatvorila krug replika jer zaista vas nije pominjao, samo je odgovorio. Narodna poslanica, Biljana Pantić Pilja.
Zahvaljujem se predsedavajuća. Poštovani gospodine Milojeviću, kolege poslanici, građani Republike Srbije, radi javnosti samo na početku odmah, pošto bile su danas neki naslovi u novinama da Narodna skupština bira predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Ne, mi ćemo odluku da podržimo Visokog saveta sudstva. Pošto često spočitavaju narodnim poslanicima da se mešaju u rad srpskog pravosuđa, da imamo neke velike ingerencije u toj oblasti, što zaista nije tačno. Ono što mi radimo, jeste da podržimo danas ili ne podržimo odluku koju je Visoki savet sudstva dostavio nama kao narodnim poslanicima gde su dali predlog da izaberemo gospođu Vasović, kao jedinog kandidata, ali jednog od sudija Vrhovnog kasacionog suda. To se isto dešava kada biramo sudije koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, pa nam kažu da smo vršili uticaj u izboru sudija. Zaista zbog sudija koji se biraju na te funkcije, želim da kažem da to nije tačno, da mi kao, prvo Odbor za pravosuđe dobijamo predlog odluke, a ona i ovde u plenumu prostom aklamacijom podržimo tako nešto. Tako da ipak mislim da sudijsku funkciju ničim ne ugrožava diskusija narodnih poslanika u Skupštini. Što se tiče ove odluke, za gospođu Jasminu Vasović ću glasati, pre svega što sam pročitala njenu biografiju i nema ništa sporno u biografiji iste, a i ako su je već predložile kolege iz Vrhovnog kasacionog suda, odnosno podržale njenu kandidaturu, smatram da nismo baš toliko kompetentni da joj nešto zameramo za razliku od onih koje ste vi gospodine Milojeviću sami spomenuli, a da su se čuli neki tihi šumovi oko izbora predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Ti šumovi koji su se čuli, čuli su se od onih koji su učestovali u mračnom dobu srpskog pravosuđa, u reformi pravosuđa 2009. godine. Nemamo mi kolektivnu amneziju kada se spomene ta reforma. Reforma u kojoj su baš ti učestvovali koji danas nešto spočitavaju za ove izbore kako danas za predsednika Vrhovnog kasacionog suda, tako i za sudije koje se biraju prvi put na svoju funkciju ili sudije koje se biraju na stalnu sudijsku funkciju, zato što ta reforma pravosuđa je izrodila 44 miliona evra štete za Republiku Srbiju, 836 sudija i 76 zamenika tužioca je ostalo u toj reformi bez posla zato što je ta reforma pravosuđa rađena u prostorijama DS kada su pravljeni spiskovi podobnih i nepodobnih sudija. Kada je na čelu Vrhovnog kasacionog suda, tadašnjeg Vrhovnog suda bila gospođa Nata Mesarović koju su ovi sadašnji opozicionari, borci za nezavisno pravosuđe postavili. Sećate se i vi gospodine Milojeviću te reforme vrlo dobro, čini mi se, da ste trpeli posledice iste. Mislim da niste imali lak zadatak kada ste gospođu Mesarević nasledili na mesto predsednika Vrhovnog kasacionog suda, samim tim i na mestu predsednika Viskog saveta sudstva, pošto je ista razrešena i koliko znam i dan danas nisu je primili u Advokatsku komoru gde je podnosila zahteve kao nedostojna ali očigledno današnja opozicija i tajkunski mediji to zaboravljaju da spomenu, samo stavljaju na naslovnice određene sudije koje su očigledno za njih podobni ili nisu. Takođe bih zamolila buduću predsednicu Vrhovnog kasacionog suda da primenjuje zakone, pa Zakon o sudijama član 30. kaže da sudija ne može biti član političke stranke niti politički delovati na drugi način, baviti se bilo kojim javnim ili privatnim, plaćenim poslom. Ove sudije što javno istupaju, nikome ne može biti zabranjena sloboda govora, tu ću se složiti, ali sudije koje daju političke izjave, a onda im smeta kada ih neko prozove, mislim da je pitanje disciplinske odgovornosti koju treba da vodi Visoki savet sudstva i Vrhovni kasacioni sud. Ne možete očekivati, ja ću primeni raspravno načelo, odnosno načelo dvostranosti postupka, ne možete očekivati da pojedine sudije izađu u medijima i napadaju ili narodne poslanike ili predsednika, a da niko ne može da im uzvrati. To su, verovatno, videli od ovih tajkunskih medija koji smatraju da mogu sve da objave. Danas imamo taj sistem demokratije, očigledno. To je sistem demokratije gde svako ko sebe naziva nezavisnim, a smatram da nije nezavistan, može da kaže šta hoće, može da kaže o kome šta hoće, ali taj drugi ne sme da mu odgovori zato što će odmah da osvane na naslovnicama tih tajkunskih medija, zato što je to vid demokratije za koju se oni zalažu. Što se tiče buduće predsednice, pošto verujem da ćemo joj danas dati podršku, imam velika očekivanja od nje, ne pritiske, kako će verovatno da prenesu, nego očekivanja, očekivanja da sprovede svoj program koji je predstavila. Očekujem beskompromisnu borbu protiv korupcije, da dostojno obavlja svoj posao, da bira, zajedno sa ostalim članovima Visokog saveta sudstva, časne i dostojne ljude za sudije. Takođe, očekujem da se drži slova zakona i da primenjuje član 30. Zakona o sudijama, pa da se sprovode disciplinski postupci protiv sudija koji nastupaju onako kako ne bi trebao jedan dostojan sudija da istupa. Jer, ako će sudija da se bavi politikom onda lepo podnese ostavku, razreše ga i onda uđe u političku arenu. Takođe, pošto je, videla sam, kandidatkinja je učestvovala, bila je član Radne grupe Zakona o suđenju u razumnom roku, nadam se da će se malo više posvetiti pažnje suđenjima u razumnom roku. Mi danas imamo preopterećene sudove, imamo suđenja koja se zakazuju već za 2022. godinu, imamo neke sudije koji ne zakazuju suđenja po dve godine, to sve košta državu Srbiju. Takođe, imam jednu ličnu zamerku za Vrhovni kasacioni sud koji bi trebao da zauzima nedvosmislene pravne stavove, a ne kao što je uradio za određeno pravno pitanje koje se tiče obrade kredita, vi znate o čemu ja govorim. Vrhovni kasacioni sud je zauzeo takav stav da može da bude, a ne mora da znači. Zbog takvog stava, koji nije bio nedvosmislen, došlo je do više desetina hiljada tužbi, čime su zatrpani bukvalno srpski sudovi, pre svega beogradski i novosadski, pa je došlo do toga da se vrši delegacija, koju je isto Vrhovni kasacioni sud dozvolio, pa sad opet imamo problem u sudovima koji ne znaju kako će da preraspodele predmete, kako će da spakuju te iste predmete, ko zna gde će završiti ti predmeti, koliko će dugo da se čeka na zakazivanje tih suđenja. Tako da, očekujem od nove predsednice da se malo više povede računa o suđenjima u razumnom roku, jer je to u korist građana Srbije, da se zauzimaju nedvosmisleni stavovi i očekujem da vodi računa ona, kao i sve ostale sudije i kao svi ostali članovi Visokog saveta sudstva o dostojnosti sudija koje biramo mi kao Narodna skupština prvi put na tu sudijsku funkciji i da, kao što u Advokatskoj komori imamo Kodeks kog se moramo pridržavati i kao što svi ostali imaju svoja neka pravila, isto tako očekujem da i sudije se pridržavaju svojih pravila, a ne da se slikaju na naslovnicama i daju političke stavove, a sud ništa ne preduzima povodom toga. Hvala vam.
Zahvaljujem se narodnoj poslanici Biljani Pantić Pilja. Reč ima potpredsednica Narodne skupštine, narodna poslanica Marija Jevđić. Izvolite.
Zahvaljujem, poštovana potpredsednice. Poštovani gospodine Milojeviću, danas imamo priliku da raspravljamo o jednom važnom predlogu koji se odnosi na izbor predsednice Kasacionog suda. Vrhovni kasacioni sud predstavlja najviši organ sudske vlasti u Srbiji koji je zadužen za ujednačavanje sudske prakse. Predsednicu ovog suda biramo na predlog Visokog saveta sudstva. Jedinstvena Srbija će u danu za glasanje podržati predloženi predlog. Mnogo puta je poslanička Jedinstvene Srbije isticala da se zalaže za samostalnost, nezavisnost nosioca sudskih funkcija, kao i za osnaživanje kapaciteta našeg pravosuđa, jer smo svesni da pravosudni sistem predstavlja prvi stub vladavine prava. Što se tiče predložene kandidatkinje, dobile smo njenu biografiju. Tu se vidi da je prošla sve nivoe sudova, znači duga sudska praksa, što ukazuje na profesionalnost i vrlo je važno što izborom predsednika Kasacionog suda dobijamo i predsednika Visokog saveta sudstva. To je bitno zbog izbora sudija, jer smo upravo 5. aprila dobili novi sastav Visokog saveta sudstva iz redova sudija i ova odluka će kompletirati sastav koji će moći da nastavi da nesmetano predlaže sudije koji se biraju u ovom visokom Domu. Za svaku državu koja pretenduje da bude demokratska, važno je da ima najpre i efikasan pravosudni sistem iz koga proizilaze dobri pokazatelji i za ostale stubove vladavine prava. Srbija je upravo zemlja koja tome teži, na putu ka EU, čije osnovne vrednosti obuhvataju vladavinu prava i poštovanje ljudskih prava, Srbija je u procesu pristupanja, ovu oblast regulisala kroz Poglavlje 23. i opšti zaključak Evropske komisije, jeste da je pravosudni sistem u Srbiji ostvario izvestan nivo pripremljenosti. Znamo da skoro sve države koje su članice Evropske unije su morale da menjaju svoje ustave, kako bi uspešno privele kraju proces pristupanja EU, pa tako i Srbija, koja ima status kandidata za članstvo, predstoji ustavna reforma koja se odnosi na pravosuđe sa ciljem jačanja sudske nezavisnosti i tužilačke nezavisnosti, kao jednim od osnovnih načela vladavine prava. Time još jednom Srbija potvrđuje svoju opredeljenost u sprovođenju reformskih procesa i ispunjavanju aktivnosti za revidiranog akcionog plana za Poglavlje 23. Dalekosežni efekti ovog procesa nameću blagovremenu pripremu predloga i otvorenu na argumentima zasnovanu raspravu svih relevantnih učesnika, odnosno aktera u javnom životu Srbije. Samo treba da budemo svesni da je Srbija u proteklih 10 godina prošla kroz sveobuhvatne reforme, u pogledu pravosuđa, a sve u cilju da nova organizacija sudova iznese sav teret reformi i čuli smo od prethodne govornice koliko su sudovi preopterećeni, a kao krajnji cilj je vidljiv razlog samo pravosudnog sistema u našoj zemlji. Želim da iskoristim priliku da spomenem i pravosudnu infrastrukturu. Imate u Kragujevcu, počela je izgradnja Palate pravde na nekih 25 hiljada kvadrata, gde će svih 11 pravosudnih organa biti smešteni, i tužilaštvo, preko 800 zaposlenih i to je dobro, jer na jednom mestu, s obzirom da su u Kragujevcu bili prosto raštrkani ti sudovi, na jednom mestu ćete imati sve pravosudne organe i to će biti lakše i za građane, a i za same vršioce pravosudne dužnosti. Takođe u Kraljevu je otvoren sud za organizovani kriminal i tako i po drugim gradovima, i vidimo da se stavlja akcenat i na izgradnju infrastrukture, i da se radi na samom unapređivanju, otvaranju sudova širom Srbije. Samo ću u par rečenica da se osvrnem na 2009. godinu i da se osvrnem na decembar u toj godini kada je bukvalno u dva dana preko 1000 sudija i tužilaca, ostalo bez posla i to bez zakonom predviđene procedure, objašnjenje i prava na žalbu, a glavni izbor, kriterijum za izbor sudija je bio taj ko je simpatizer koje stranke, i sudije se jednom biraju na dužnost, ako one revnosno rade svoj posao, nema razloga da ostanu bez posla i nadam se da se takva praksa u budućnosti nikada neće ponoviti. To je nažalost dovelo i do nove podele među samim sudijama i to je nažalost koštalo i Srbiju, preko 44 miliona evra je koštao reizbor sudija, napravljena je velika šteta društvu, mnogim građanima je produžio već preduge sporove i donekle je poljuljao veru u nezavisno pravosuđe i iz jedne takve situacije došli smo do toga da mi danas u Skupštini možemo na jedan demokratski način da pričamo o manama i vrlinama našeg pravosudnog sistema. Kada sam već spomenula dužinu sudskih procesa, sprovođenje nacionalnog programa za smanjenje broja zaostalih predmeta i upravu nadležnosti Vrhovnog kasacionog suda, to ima pozitivan uticaj na efikasnost sudova u pogledu smanjenja broja starih izvršnih slučajeva. Definicija starih predmeta podrazumeva predmete starije od tri godine, i ja sam mnogo puta govoreći na temu izbora sudija, upravo ukazivala na to da je stvarno apsurdno da imamo sudske procese koji traju po 20 godina, da bukvalno, neko uz nasledstvo dobije nasleđene sporove koji traju decenijama unazad. Kada pogledamo statistiku iz 2019. i 2020. godine, vidi se da se broj takvih slučajeva smanjuje i to dobro. Nadam se da u budućnosti nećemo imati procese koji će trajati decenijama i u nedogled. Trenutno je u toku izmena disciplinskih pravila i etičkih kodeksa Visokog saveta sudstva. Ove izmene su neophodne kako bi se definisalo protivpravno delo, ojačali kapaciteti disciplinskih tela, pojasnilo koje odredbe treba da podrazumevaju disciplinsku odgovornost za njihovo nepoštovanje. U 2019. godini, disciplinski tužilac Visokog saveta sudstva primio je 491 pritužbu protiv sudija, uglavnom od strane građana. To je bitno, jer građani mogu da ukažu na određene problema da u slučaju sudija nije bio nepristrasan, jer u krajnjem slučaju, sudije i donose presudu u ime naroda, i upravo nepristrasnost sudija se odražava u odnosu sudije prema strankama u sudskom postupku. Za sudiju to predstavlja obavezu da ne bude naklonjen nijednoj ni drugoj strani. On je dužan da čuje i jednu i drugu stranu. Jedinstvena Srbija smatra da principi sudske nepristrasnosti i nezavisnosti predstavljaju centralni osnov za jedno demokratsko i moderno društvo koje je zasnovano na vladavini prava i da je sudska nezavisnost institucionalno sredstvo za zaštitu ljudskih prava i sloboda. Tu ne sme doći do zloupotrebe ni po kojem osnovu, jer jedini interes ove države treba i mora da bude jednakost i ravnopravnost svih građana. Smatram da smo kao društvo dovoljno odgovorni i zreli da gradimo zemlju upravo na ovakvim principima. Želim da iskoristim priliku da ispred poslaničke grupe Jedinstvene Srbije čestitam svim pripadnicima romske nacionalnosti, svetski dan Roma, da im pružimo podršku za njihovo uključivanje u društvo i za ravnopravnost, jer pripadnici romske nacionalne manjine su naši sugrađani. Država je mnogo uradila proteklih godina za poboljšanje njihovog položaja i njihovo uključivanje u društvo, ali ako svako od nas se uključi u taj proces, bez ikakvih predrasuda, mislim da ćemo mnogo brzo i mnogo lakše doći do toga da se oni prosto osećaju kao ravnopravni građani ove zemlje. Jedna od bitnih uloga za izgradnju ovakvog jednog ravnopravnog društva imaju upravo i sudije. Dobar sudija je onaj koji je položio zakletvu da će suditi po pravdi i zakonu, koji nije potčinjen samovolji, već pošteno i časno radi svoj posao. Verujem da današnja kandidatkinja je upravo takva. Da će profesionalno raditi svoj posao, poštujući vladavinu prava, i naravno, Ustav Republike Srbije, da će opravdati poverenje Visokog saveta sudstva i naše poverenje, kao narodnih poslanika. Nadam se da će u danu za glasanje biti izglasana. Kao što sam rekla, JS će podržati predlog Visokog saveta sudstva za izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se potpredsednici Narodne skupštine. Reč ima narodna poslanica Dubravka Kralj. Izvolite.
Hvala vam, uvažena predsedavajuća. Uvaženi gospodine Milojeviću, dame i gospodo narodni poslanici, kao što su kolege koje su pre mene govorile već rekle, mi danas odlučujemo o jednom izuzetno važnom kadrovskom pitanju, pitanju ko će biti na čelu najvišeg suda Republici Srbiji. Važno je, kao što je važan i sam Vrhovni kasacioni sud, jer mi ovde govorimo o sudu trećeg stepena, koji je nadležan za odlučivanje po vanrednim pravnim lekovima koji su često poslednja šansa da se isprave, eventualni, propusti, nedostaci i greške koje su učinjeni u presudama koje su doneli nižestepeni sudovi. Odluke koje tim povodom Vrhovni kasacioni sud donosi nisu važne samo zbog toga što se njima najčešće stavlja tačka na rešavanje pojedinačnih slučajeva, već zato što stavovi koje Vrhovni kasacioni sud zauzme u tim odlukama imaju izuzetan značaj, značaj u svim narednim postupcima koji se povodom istog pravnog pitanja povedu pred nižestepenim sudovima. U tim slučajevima osnovni ili viši sudovi, zavisno od toga ko je nadležan, uglavnom pod tim stavovima postupaju. Pravna pitanja koja je Vrhovni kasacioni sud već razmatrao mogu se smatrati već unapred rešenim, što u velikoj meri relativizuje činjenicu da u našem pravnom sistemu sudska praksa nije izvor prava. Advokati iz stranke se veoma često u svojim zahtevima koje podnose sudu pozivaju na odluke i pravna shvatanja Vrhovnog kasacionog suda. Na taj način sebi obezbeđuju dodatnu argumentaciju. To poštovanje odluka Vrhovnog kasacionog suda od strane sudova nižeg ranga je verovatno rezultat toga što se ocenjivanje kvaliteta rada sudija meri kroz prizmu broja odluka koje su ukinute ili preinačeni. Zbog toga se sudije najčešće pridržavaju stavova i tumačenja zakona koji su već prihvaćeni, što ne mislim da je loše, već naprotiv, mislim da je ujednačena sudska praksa najvažniji zadatak i najvažnija nadležnost Vrhovnog kasacionog suda, jer pred zakonom svi moraju biti jednaki. Sve devojčice ovog sveta moraju biti jednake pred zakonom, a mi moramo da se trudimo da budu jednake u Srbiji, to je pravo naših građana. Hajde da govorimo o ovim predmetima koji su u poslednje vreme najčešći, a povodom kojih se javljaju kontradiktorne odluke. Mislim na ove postupke koji se vode protiv banaka zbog troškova obrade kredita. Evo navešću primer Novosadskog suda, gde se zna da polovina sudija usvaja te tužbene zahteve, a polovina ih odbija, iako naravno, poštujem slobodno sudijsko uverenje ne mislim da je to dobro. Tačno se zna koji sudija odlučuje na koji način i onda advokati često kada podnose tužbu ako dobiju sudiju koji im ne odgovara, onda je povuku, pa ponovo podnose da bi izdejstvovali usvajajuću presudu. Mislim da to nije dobro. Zbog toga je po ovom pitanju izuzetno važan stav Vrhovnog kasacionog suda i uopšte njegova uloga na ujednačavanju sudske prakse. Zbog toga smatram da je izuzetno važno da Vrhovni kasacioni sud usvaja jasne i nedvosmislene stavove uvek kada se pojavi neko sporno pravno pitanje, a naročito kada je reč o pitanjima koja u tolikoj meri interesuje građane kao što je to slučaj u ovim sporovima koji se vode protiv banaka. Tim povodom ja moram da kažem da sam kao čovek, kao narodni poslanik, kao socijalista, kao neko ko prati politiku predsednika SPS, Ivice Dačića, uvek na strani čoveka, na strani ratnog veterana, na strani građana koji su već godinama u agoniji zbog kredita indeksiranih u švajcarcima, zbog svih onih koji se smatraju diskriminisano, prevareno, i na bilo koji drugi način oštećeno. Za te ljude mi moramo da se borimo i socijalista će to uvek raditi. Ali, sa druge strane, ja kao pravnik razumem da sudije prilikom donošenja odluka ne treba da se rukovode time da njihove odluke budu opšte prihvaćene i da budu dopadljive. Baš sam ovde na ovom mestu, na nekoj od prethodnih sednica i rekla da sudije ni ne treba da teže ka tome da budu voljene, omiljene i popularne u narodu, već samo tome da budu poštovane. To će postići ukoliko uvek, u svakom slučaju hrabro budu na strani zakona, a njihovim presudama će uvek neko biti nezadovoljan. Naime, u tome je i suština spora, da postoji suprostavljenost interesa i u tome jeste težina sudijske funkcije. Važno je da Vrhovni kasacioni sud i u buduće, i u mandatu novog predsednika još revnosnije ispunjava svoju obavezu ujednačavanja sudske prakse i zauzima stavove o aktuelnim pravnim pitanjima, jer neujednačena praksa i neujednačeno odlučivanje može da dovede u pitanje pravično suđenje, može da dovede stranke koje se nalaze u potpuno jednakim pravnim situacijama, u nejednak položaj, čime se izaziva pravna nesigurnost, narušava ugled pravosuđa. U krajnjoj liniji, jedna ozbiljna država mora da omogući da se zna šta se može očekivati, za šta se može odgovarati i šta se može dobiti. I toga moramo da se pridržavamo, ako želimo da nosimo epitet pravne države, a sudovi u njenoj izgradnji imaju najvažniju ulogu. Hajde da kažem i jednu praktičnu stvar koja je u kontekstu ujednačavanja sudske prakse veoma korisna i pohvalna, a to je što su sve odluke, stavovi i pravna shvatanja Vrhovnog kasacionog suda svima veoma lako dostupna putem njegovog sajta, koji se veoma lako pretražuje i mislim da je to korisno i strankama i njihovim punomoćnicima, odnosno braniocima koji na taj način pribavljaju i dodatnu argumentaciju, ali mogu i da procene kakve su šanse za uspeh u nekom sporu. Pošto sam već pomenula masovne tužbe, prokomentarisaću i pitanje preopterećenosti sudova, kojem one značajno doprinose. Evo, ispričaću i primer jednog mog druga koji radi u jednoj advokatskoj kancelariji. Dobio je zadatak da, verovali ili ne, napiše 500 gotovo istovetnih tužbi. Kad god ga zovemo i pitamo ga šta radi, on kaže – pišem tužbe za kredite. I stvarno, sudovi jesu preopterećeni. Pročitala sam podatak da sudije Trećeg osnovnog suda imaju u radu svako po 2.500 predmeta, a da im svakog meseca stigne, govorim o svakom sudiji pojedinačno, još po 250 predmeta. Zato ja smatram da je korisno rešenje Vrhovnog kasacionog suda da se deo tih predmeta po kriterijumu mesta prebivališta tužioca delegira na sudove u manjim mestima, na sudove u unutrašnjosti, pre svega i zbog toga što to olakšava podnošenje tužbe, znači da je u interesu građana, a i zato što će dovesti do rasterećenja najopterećenijih sudova. U manjim mestima sudije imaju manje predmeta u radu, ali svakako sumnjam da će im se ovo rešenje dopasti. Vrhovni kasacioni sud je usvojio novi program za rešavanje starih predmeta, odnosno cilj tog novog programa jeste da se smanji ukupan broj starih predmeta negde za oko trećinu. Predviđen je čitav niz konkretnih mera koje tome treba da doprinesu. Neću ih ja sada nabrajati, ali svakako smatram da je najvažnije da se poveća broj sudija i zbog toga mi je drago što u ovom skupštinskom sazivu veoma često na dnevnom redu imamo izbor novih sudija. Evo, to će na dnevnom redu biti sledeće nedelje, u utorak, i radujem se tome. Videla sam u izveštaju za prethodni period da je značajno smanjen broj nerešenih predmeta u izvršnim postupcima i potpuno mi je jasno da je sam pomen izvršenja veoma neprijatan, ali izvršenje mora biti efikasno, ko god ga sprovodio, zato što poverioci nisu samo komunalna preduzeća, nisu samo zle banke, nisu samo pohlepni zajmodavci, poverioci su i deca koja potražuju alimentaciju, poverioci su žene koje se bore za svoj udeo u imovini nakon razvoda, poverioci su radnici kojima nije isplaćena zarada i za njih i zbog njih moramo da se borimo da prinudna naplata potraživanja bude efikasna. Mogla bih ja ovako do sutra, ali hajde da vidimo ko će biti nov predsednik Vrhovnog kasacionog suda u koji su u poslednje vreme toliko često bili upereni pogledi građana. Podsetiću da predsednik Vrhovnog kasacionog suda istovremeno postaje i predsednik Visokog saveta sudstva, tela koje ima ogroman značaj i važnu ulogu u cilju unapređenja pravosuđa. Kao što su kolege već rekle, za ovu poziciju je predložena Jasmina Vasović, aktuelna sudija Vrhovnog kasacionog suda, koja je dobila jednoglasnu podršku na opštoj sednici Vrhovnog kasacionog suda. Visoki savet sudstva je utvrdio da ispunjava sve kriterijume i sva merila koja se traže za izbor na ovu funkciju i verujemo da je to urađeno na adekvatan način. Ono što ja želim da kažem vezano za predloženog kandidata jeste da me izuzetno raduje što je u pitanju žena, jer žene jesu većina u pravosuđu. O tome smo ovde i pričali. Mislim da sam jednom prilikom prokomentarisala, kada su se birale nove sudije, čini mi se za sud u Kragujevcu ili Kraljevu, da će u tom gradu pravda biti u ženskim rukama, zato što su sve predložene kandidatkinje bile žene. Ali, žene su ređe na rukovodećim pozicijama. U svim oblastima je tako, pa i u pravosuđu. Recimo, žene su češće zamenici javnog tužioca, a ređe su javni tužioci. Ređe su predsednici sudova, ređe su šefovi odeljenja. Čuli smo kada je pričao uvaženi gospodin Fila o tome kako je u njegovo vreme u sudovima bilo svega dve sudije, a sada ćemo na čelu Vrhovnog kasacionog suda imati ženu. Ja to iz razloga ženske solidarnosti želim da pozdravim, u nadi da u skoroj budućnosti to više uopšte neće biti stvar interesantna za isticanje, već nešto potpuno obično. Želim da kažem da sam u medijima pročitala, bilo je posebno naglašeno, da je reč o jednoj od najmlađih sudija Vrhovnog kasacionog suda i negde mi se učinilo kao da je to navedeno u negativnom kontekstu. Ja bih sada prećutala svoje iskreno mišljenje ako ne bih rekla da mi to izuzetno laska i da smatram da novim licima i treba dati šansu da zaista u našem pravosuđu uvedu neke dobre promene, ali moram da naglasim da je takva tvrdnja bespredmetna, iz razloga što je reč o sudiji koja ima 23 godina radnog iskustva. Gospodin Milojević je ovde i pročitao njenu biografiju i zaista se tu ne može ništa zameriti. Socijalistička partija Srbije će podržati njen izbor, zato što verujemo da se radi o ženi koja je svesna svih problema u srpskom pravosuđu i, naravno, očekujemo snažne napore u njihovom rešavanju. Ona je sama istakla problem trajanja sudskih postupaka i mi se pridružujemo isticanju prava na suđenje u razumnom roku, kao jednom od prioriteta. Ono što takođe treba da se završi u razumnom roku jeste ova epidemija korona virusa i zato, za sam kraj svog izlaganja, želim da pozovem građane da daju doprinos u tom cilju i da se vakcinišu. Hvala vam.
Zahvaljujem se narodnoj poslanici Dubravki Kralj. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo, narodni poslanici, danas biramo predsednika VKS i moram reći da sam u mandatu prošlog čini mi se predsednika bio zadovoljan proglašenjem presude Gnjilanskoj grupi Apelacionog suda kao nazakonita. Dakle, radi se o presudi koju je u dva navrata doneo Apelacioni sud i koji je rešio da 80 žrtava i 24 nestala građana Srbije, stanovnika KiM nealbanske nacionalnosti, nisu vredni života, odnosno nisu vredni kažnjavanja zločinaca koji su im život uzeli laganim uzimanjem duša. Živimo u vremenu u kome imate nedostatak opozicionog delovanja, političkog delovanja. Toga smo mi svesni. Opozicioni političari se ne daju oslabiti. Toliko su slabi da svaki naš pokušaj da ih oslabimo je nemoguć. Ali, gle čuda, u tom nedostatku delovanja ili želje da se ozbiljno politički deluje, pojavljuju se novinari koji postaju parapolitičari, novinarska udruženja koja postaju parapolitička udruženja, a u takvu vrstu udruženja su ušle i sudije. Ovo se zove CEPRIS, jel tako? Ja bih voleo da znam ko finansira organizaciju, po meni parapolitičku organizaciju, koju vodi Miodrag Majić. Njegovu presudu je Vrhovni kasacioni sud proglasio nezakonitom. Njegovu presudu je Vrhovni kasacioni sud, na zahtev tužilaštva o zaštiti zakonitosti, proglasio nezakonitom. Ali, gle čuda, VSS nije našao da je došlo do kršenja zakona od strane sudije, mislim da je i Hadži Omerović bio tu. Čovek je dao intervju. Mi koji se bavimo politikom znamo kako fotoreporteri slikaju, i nije sporno, ali ovo nije informator o pravosuđu. Ja bi razumeo da postoji informator, da se sudije obaveštavaju o tome, o presudama, o načinu donošenja, o greškama, o nekoj vrsti propozicija u pravosuđu, da se međusobno konsultuju itd, ali ja se bojim da se ne radi o tome. Radi se o klasično političkom intervju. Sada se ja pitam, a pitam gospodina Martinovića, koji se bolje razume u pravo, od mene, da li sudija može bez odobrenja starešine suda da nastupi u medijima, a posebno da daje političke intervjue u časopisima političke sadržine koji su na nekoliko strana, i da su u tom intervjuu uglavnom političke kvalifikacije? Ne govori o tome kako je pogrešio oslobađajući „Gnjilansku grupu“, po njima sudija ne odgovara za presudu koju donese, pa čak ni za onu koja bude proglašena nezakonitom. Vi imate CEPRIS, nevladinu organizaciju, koja okuplja sudije. Ali, ja sam čuo da se u toj organizaciji često nađe i sudija i advokat i tužilac, koji sude isti predmet. Sada mi nije jasno da li to, u tom udruženju, može da dođe do sukoba interesa, konflikta interesa koji nama često prebacuju. Mi ne pokušavamo da sudimo, ali imamo pravo da komentarišemo. Sudska nezavisnost nije božanska, sudije moraju da budu zavisne od zakona, a mi valjda imamo pravo da komentarišemo da li zakoni koji se donose u Skupštini se sprovode na odgovarajući način. Sud je taj koji treba na osnovu zakona da donese presudu, a ne samo na osnovu slobodnih sudijskih uverenja, kao ove fudbalske sudije, pa može penal, igra rukom i kada lopta ide po zemlji, i sudije onda presude ovim fudbalskim sudijama, sa pravom da su prekršile svoje nadležnosti. Dame i gospodo, da se mi zapitamo, kud plovi naš pravosudni brod i po pitanju ovoga. Ja sam, između ostalog našao, kaže - nova demonstracija bahatosti u skupštini, na CEPRIS-u. Znači, to vodi sudija Majić, moja malenkost, uz optužbe da ja, ne znam, gasim „N1“, „Novu S“, itd. Kritika zašto sam predložio zakon, dame i gospodo narodni poslanici, u tom njihovom sajtu ili šta je već, kaže - narodni poslanici van svojih ovlašćenja, pa u slučaju Cvijan, političari ne bi trebalo da ubeđuju narod, pa o Administrativnom odboru, pa nova demonstracija bahatosti u Skupštini, to je zbog ovog predloga zakona, jer poslanik se usudio da predloži zakon. To je jedno od naših ovlašćenja, ustavnih i zakonitih ovlašćenja. Sada se pojavi zbir sudija koji su ušli u neku parapolitičku organizaciju. Ja ne mogu drugačije da tumačim ukoliko na njihovom sajtu nađem ovo. Pa kaže - arhaična despotija Srbija. Ako ovo nisu političke stvari, ako sudije nisu preuzele rad političara, posebno ovih opozicionih, kako će oni glasati i koja su njihova uverenja ja u to ne ulazim, ali ovo su javni nastupi. Ne znam da li imaju pravo da se organizuju na ovakav način CEPRIS centar itd, posebno da se u njima nađu advokati, tužioci i sudije, pa još iz istih predmeta, onda možete misliti koliko to može da utiče na presudu i da li mogu da nam se dese i neke druge presude u kojima neće biti kažnjeni krivi, već nevini, gde nevini treba da budu zaštićeni na kraju ispadnu krivi. Ljudi, oni su ušli u naš posao. Ja vam to stalno govorim, ali sada sam se potrudio da prelistam njihov sajt i pročitao sam, ovo su među prvima okačili, verovatno ima i više ovih političkih kvalifikacija i njihovih nastupa. Ovo nije o pravosuđu, ovo je o Skupštini, ovo je o nama. Nemam ništa protiv da glasaju kako god hoće, da iskoriste svoje pravo, biračko pravo na bilo koji način, ali oni su se prihvatili opozicionog rada. Šta nama ostaje, ako se oni bave politikom šta sad mi treba da uzmemo? Zauzmemo njihove sudnice i počnemo da donosimo presude. Ukoliko oni mogu da govore o politici, da tumače političke odluke, da arbitriraju u Skupštini, pa Kodeks narodnih poslanika isto, ne razumem što se toliko pravosuđe upinje u nešto što je unutrašnja stvar ovog parlamenta, odnosno na određen način narodni poslanici mogu da dobiju neke kazne koje nisu pravosudne prirode. Znači, ne radi se o sudskom kažnjavanju, ali evo vidite, može da bude – političari ne bi trebalo da ubeđuju narod. Šta treba onda da radimo, ako ne možemo da ubeđujemo narod, za čega mi to onda služimo? Mislim da sudije ne treba da ubeđuju političare na koji način treba da vode politiku, pa se još kaže, sudija Majić kaže da nije video da je neki predstavnik vlast pred sudom. Ja sam bio nekoliko puta. Gospodin Martinović je bio nekoliko puta, ali nisam video sudiju Majića pred sudom za nezakonitu odluku. Ja sam po raznim osnovama iako me štiti Ustav, bio pozvan u Prvi osnovni sud da mi se sudi za reči izgovorene za govornicom, iako Ustav, član 103. kaže – narodni poslanik ne može biti pozvan na krivičnu i drugu odgovornost za izneto mišljenje prilikom vršenja svoje funkcije. Ja sam bio pozvan više puta, što je nezakonito, neustavno, ali sudija koji je to učinio ni na koji način nije odgovarao. Ukoliko oni kreću političke rasprave, nećemo valjda mi krenuti da sudimo. Nama to ne pada na pamet. Svako treba da se drži svojih ovlašćenja. Pa onda ima nešto – vlast. Vlast je razna, podela vlasti je na tri dela. Sudija Majić je zaboravio. Kaže – vlast će uraditi to i to. Da, ali on je vlast, on je treća grana vlasti. Pa i ova udruženja kako se zovu, nevladina, to neko ubraja u četvrtu granu vlasti. Izgleda da je on zagazio u dve grane vlasti. Ova, kako se zove neprofitna, a kako je zovu, negde četvrta grana vlasti, a treća je sudska i on je vlast. Ali, on pod vlašću misli samo da treba kritikovati ovu koja je zakonodavna i koja je izvršna. Sada mi treba da se odlučimo, kako dozvoliti da bez kontrole neko ko ima političke aspiracije, verovatno i na političke funkcije, pod pravosudnim plaštom vodi politiku, osnuje političku organizaciju, nema nikakve razlike između njegove organizacije i recimo Saše Radulovića. I jedan i drugi koriste udruženjem građana kao podlogom za politički rad. Nadam se da budući predsednik VKS će sve učiniti da ovakve pojave barem ne budu u Vrhovnom sudu. Cenim što je Vrhovni sud oborio nezakonitu presudu koju su doneli Hadži Omerović i Majić, iz razloga što bi da je ta presuda ostala, jer je ona tumačila da albanski zločini nisu tretirani kao ratni, jer su pobogu učinjeni posle potpisivanja Kumanovskog sporazuma. I Vrhovni kasacioni sud je sa pravom označio da to nije tačno i da je presuda bila nezakonita. Da to nije učinjeno, bespredmetan bi bio sud koji sada sudi Albancima, bio bi doveden u pitanje, jer evo srpska strana tvrdi da prilikom presuda ne mogu da budu Albanci terećeni za ratni zločin koji je počinjen posle jula 1999. godine. A da vas podsetim, OVK je većinu tih zločina počinio posle ulaska NATO trupa iza njihovih leđa, posle juna meseca 1999. godine i na hiljade nealbanskog stanovništva je pogubljeno, a mnogima su vađeni organi radi prodaje na crnom tržištu. Ukoliko to neko ne želi da kazni, taj ne želi dobro ne samo Srbima, taj ubuduće ne želi dobro bilo kom građaninu bilo koje nacionalnosti. Hvala.
Reč ima predsednik poslaničke grupe SPS narodni poslanik Đorđe Milićević.
Zahvaljujem, uvažena predsedavajuća. Gospodine Milojeviću, na samom početku koristim priliku da ispred poslaničke grupe SPS svim pripadnicima romske populacije čestitam praznik – Svetski dan Roma. Mnogo tema je danas pokrenuto i smatram da svaka tema ima određenu važnost i značaj i pokušaću da se osvrnem, između ostalog, na sve ono o čemu je bilo reči, a počeću sa onim što jeste tačka dnevnog reda. Dakle, danas na dnevnom redu imamo Predlog odluke o izboru predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Za izbor predsednika predložena je sudija Jasmina Vasović. Prema Ustavu i Zakonu o sudijama, predsednika Vrhovnog kasacionog suda među sudijama tog suda, na predlog Visokog saveta sudstva, bira Narodna Skupština na period od pet godina, bez prava ponovnog izbora. Predsedniku Vrhovnog kasacionog suda može prestati mandat, odnosno prestati funkcija pre isteka vremena na koji je izabran na lični zahtev, prestankom sudijske funkcije ili razrešenjem iz zakonom propisanih razloga za razrešenje predsednika suda. Predsednik Vrhovnog kasacionog suda, najvišeg suda u zemlji, je po funkciji i predsednik Visokog saveta sudstva, dakle, sve je to vrlo jasno i precizno definisano. Jasan je značaj ove funkcije, o čemu svedoči stepen velike odgovornosti, i iz tog razloga jako je bitno da na funkciju dođe kandidat visokih kvaliteta i kompetencija, kvalitetnog obrazovanja i pre svega moralnog integriteta. U svom Programu za unapređenje rada sudova predloženi kandidat Jasmina Vasović je istakla pet osnovnih ciljeva kojima će težiti tokom svog mandata. To su: posvećen rad na obezbeđenju jedinstvene sudske primene prava i jednakosti stranaka u sudskim postupcima, unapređenje stručnosti pravosuđa, unapređenje transparentnosti, dostupnosti pravosuđa, poboljšanje efikasnosti pravosuđa, institucionalno jačanje suda i saradnja sa drugim institucijama. Što se tiče ciljeva koji su postavljeni, koji su definisani, oni su za nas u potpunosti opravdani, u potpunosti prihvatljivi i poslanička grupa će naravno u danu za glasanje podržati predloženog kandidata. E sada, nekoliko reči o svemu onome o čemu se danas govorilo, a takođe važna i značajna pitanja. Gospodin Rističević maločas je govorio o jednom od sudija koji, maločas sam imao prilike tu od kolege da pogledam, kako bih nazvao, nije to izjava, to je više intervju u nekom od nedeljnih listova, gde kaže: „Nova demonstracija bahatosti u Skupštini“. Vrlo je interesantno da o toj bahatosti u Skupštini gospodin Majić govori danas, a nije govorio kada su završeni izbori za narodne poslanike. Sećate se noći u Republičkoj izbornoj komisiji, jedna, druga fotografija, treća fotografija. Ovo verovatno ne prestavlja bahatost, način na koji se tada opozicija ponašala ne predstavlja bahatost, ili nije bio trenutak da se tada o tome govori. Onda idemo na sledeću, način na koji se opozicija ponašala u plenumu, verovatno nije bio pogodan trenutak da se govori o bahatosti u Narodnoj skupštini. Pa onda unošenje kamena prvi put u Narodnu skupštinu Republike Srbije, ovo nije bahatost, ovo je normalno ponašanje jednog poslanika koji predstavlja građane Srbije u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Gospodin Rističević je čak utvrdio poreklo ovog kamena, koji je navodno došao sa Kosova, a gospodin Rističević utvrdio poreklo odakle je zapravo ovaj kamen. Pa onda način na koji narodni poslanici, pazite, narodni poslanici uz srpsku zastavu, probijanjem pokušavaju da dođu do Narodne skupštine, ovo nije bahatost i na ovo nije trebalo odreagovati, verovatno nije trebalo ni pravosuđe da odreaguje i gospodin Majić je verovatno i na ovo trebalo da odćuti. Ali eto, sada je trenutak i pogodan politički trenutak da o svemu ovome govorim. E sada, vrlo interesantno je pitanje zašto baš sada i zbog čega baš sada. Verovatno postoje politički afiniteti, postoje politički ciljevi, postoje politički razlozi. Ako bi pogledali i ako bi sagledali i analizirali kako su se ponašali predstavnici pojedinih opozicionih poslaničkih grupa ovde u parlamentu, o tome smo uglavnom svi govorili, ali hajde da krenemo od onoga što je osnov, onoga što je suština, kako su se oni uopšte našli u parlamentu. Izbori su bili završeni. Oni nisu imali dovoljan broj glasova da imaju svoje predstavnike u Narodnoj skupštini Republike Srbije, a onda čitava tada opozicija, čitava opozicija, čitava nazovite opoziciona elita se okuplja oko njih i poziva svoje birače da glasaju za tu listu. Ko je mogao ovu opoziciju da okupi u Srbiji? Pa samo jedan faktor, neka budu toliko korektni i neka kažu ko ih je okupio, zahvaljujući kome su svi zajedno bili ovde i zahvaljujući čijem pozivu su imali svoje predstavnike u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Pominjane su devedesete godine. Što se tiče 90-ih godina, mi smo više puta rekli – od prošlosti i iz prošlosti se ne živi. Od prošlosti treba izvući pouke, treba afirmisati ono što je dobro, ali ono što mi želimo jeste da zajedno sa koalicionim partnerima gradimo i realizujemo ciljeve i one ključne probleme sadašnjosti i da gradimo temelje nove budućnosti. Ne sme prošlost da nam bude sadašnjost i ne sme prošlost da nam bude jedina budućnost. Želim da podsetim da je ovaj parlament, više puta sam o tome govorio, usvojio Deklaraciju Narodne skupštine Republike Srbije o osudi zločina u Srebrenici. Reći ću zašto o ovome govorim. Donošenjem ovoga izvršio je i moralnu i međunarodnu obavezu, dakle, osudili zločine u Srebrenici, izrazili saučešće porodicama žrtava i smatramo da smo time dali doprinos obnovi poverenja na prostoru bivše Jugoslavije. Srbija, naime, pokazuje odlučnost da se ovakvi zločini koji su se dešavali na stranama u sukobima nikada više ne ponove, jer naš glavni cilj, glavni cilj Srbije danas je i celog okruženja mir i stabilnost u regionu. Dakle, Srbija želi da vodi politiku mira, dobrosusedskih odnosa, ekonomskog prosperiteta i saradnje. Ova deklaracija, kao što je između ostalog rečeno, insistirala je na tome da su zločini pojedinačni, a ne nacionalni i utvrđuje rešenost da oni koji su zločine počinili treba da odgovaraju, da nije kriv narod nego pojedinci. Osudom zločina mogu samo da se stvore realne osnove za obnovu poverenja. Sa moralnog, sa političkog, sa nacionalnog, državnog stanovišta, to je po našem mišljenju veoma važno. Mi smo očekivali da će predstavnici parlamenata i ostalih regiona učiniti neki pomak ka pomirenju i doneti slične rezolucije, ali nisu to učinili. Ovu rezoluciju mi ne posmatramo kao izolovan politički dokument, već kao dokument komplementaran sa rezolucijom koja će osuditi sve zločine. Ne znam da li ste imali prilike da vidite, ali moram to danas da pomenem, naročito danas i posebno danas kada je međunarodni ili Svetski dan Roma. Nemački ambasador, kada već govorimo o prošlosti, dao je izjavu da je bombardovanje Jugoslavije 1999. godine kontroverzno pitanje, ali da je reakcija bila potrebna jer je trebalo sprečiti humanitarnu katastrofu i genocid na Kosovu. Najblaže rečeno, ova izjava je sramna, ova izjava je licemerna. Srbija je bombardovana, Jugoslavija je zapravo najpre bombardovana 1941. godine i 1999. godine, i to je bio zločin, SR Jugoslavija je napadnuta zbog odbijanja da potpiše svoj nestanak u Rambujeu i zbog odnosa prema albanskoj manjini. Kada ambasador jedne velike države u Srbiji govori o genocidu i kada pominje Kosovo ne treba nikada da zaboravi 230.000 Srba koji su proterani sa prostora Kosova i Metohije. Onda mi imamo puno pravo da postavimo pitanje gospodinu ambasadoru, kako ga nije sramota? Ne treba nama da uputi izvinjenje, neka uputi izvinjenje onima koji ne mogu da se vrate na svoja ognjišta danas. Neka uputi izvinjenje za svaku suzu koja je prolivena od svakog deteta koje je moralo da napusti svoj i ode sa prostora Kosova i Metohije. Nama je potpuno jasno, ovo je nastavak kampanje pojedinih zapadnih zemalja da se srpski narod proglasi za genocid. Video sam da je gospodin Bakarec odreagovao, i složiću se sa njim, da je ovo objašnjenje slično onom o bombardovanju Beograda 1941. godine, koji su dali Adolf Hitler i Aleksandar Ler. Sramno i ono što mi očekujemo, najmanje u ovom trenutku ambasador jedne velike države EU može da učini, je da uputi izvinjenje. Sada što se tiče pravosuđa, nekoliko stvari vezane za izveštaj, pre svega, Evropske komisije, a odnosi se na temu pravosuđa. Dakle, ne treba da govorimo ponovo o odlučnosti i opredeljenosti Srbije da postane punopravan član EU, to smo potvrdili i u parlamentu, tom svojom odlučnošću i putem koji ide, kada je reč o evropskim integracijama, čini i radi Vlada Republike Srbije. Srbija u svom procesu pristupanja EU obavezala se na sprovođenje važnih ustavnih reformi, čiji je cilj jačanje nezavisnosti i nepristrasnosti pravosuđa, ali i odgovornosti nosilaca pravosudnih funkcija. Reforma pravosuđa u cilju jačanja njegove nezavisnost i efikasnosti predstavlja prioritet u radu Narodne skupštine i Vlade. Vlada je izradila predlog ustavnih reformi koje je poslala nadležnom odboru Narodne skupštine. Vladavina prava jeste i mora ostati jedan od ključnih ciljeva pored depolitizacije pravosuđa i jačanja njegove nezavisnosti u pristupnim pregovorima. Međutim, ovi ciljevi se ne smeju vezivati isključivo za proces pristupanja EU, to su osnovni postulati jedne pravne, uređene države, kakva Srbija danas i jeste. Kada Evropska komisija govori o vladavini prava onda treba da se zapita i da se osvrne i na Briselski sporazum, da li je vladavina prava to što je Srbija ispoštovala sve ono što je definisano Briselskim sporazumom, a Priština za sedam godina nije mogla da ispoštuje jednu stvar, a to je formiranje zajednice srpskih opština. Da li je to vladavina prava? Nije to šamar Srbiji, to je šamar Briselu i EU, jer čitav pregovarački proces se upravo vodi pod pokroviteljstvom Brisela i EU. Evropski parlamentarci su još gori u svojim konstatacijama, one su još sramnije i licemernije u odnosu na izveštaj Evropskog parlamenta. U izveštaju Evropskih parlamentaraca koji je usvojen, a koji će razmatrati odbor kojim predsedava uvažena predsedavajuća, gospođa Elvira Kovač, između ostalog kaže – postoji ozbiljna zabrinutost zbog obima kontinuiranog političkog uticaja na pravosuđe i konstatuje se potreba za jačom zaštitom odgovornosti profesionalizma, nezavisnosti, celokupne efikasnosti pravosuđa. Takođe, Evropska komisija apeluje na Srbiju da reši afere poput Krušika, Jovanjice, Telekoma Srbije, kao i da poboljša rezultate u istragama položaja u optužbi i izricanju presuda u slučajevima korupcije na viskom nivou. Država je razrešila aferu Jovanjica, koliko je nama poznato. Kada je reč kako oni kažu o ostalim aferama, koliko je nama poznato postupci su u toku. Na ovakav način, Evropski parlamentarci čine samo jedno, a to je da vrše pritisak na nezavisnost sudstva u Srbiji. Dakle, ne vršimo ga mi, nemojte gospodo, dame i gospodo to nama spočitavati. To činite vi, ovakvim konstatacijama. Kada već pominjete fabrikovane afere, pa kako se ne setiste i Mauricijusa, i Hong Konga i mnogih drugih afera ili vam to u ovom trenutku nije odgovaralo, jer zapravo imate drugačiji cilj. Jedan argument, da li je Aleksandar Vučić, predsednik Republike Srbije, odnosno da li je Aleksandru Vučiću predsedniku Republike Srbije u januaru mesecu ove godine izrečena presuda da plati dve stotine hiljade dinara jednom nazovite lideru opozicije zbog izrečene uvrede zbog koje je navodno isti taj nazovite lider pretrpeo duševni bol. Pa, to je parekselans da nisu u pravu političari i mediji koji tvrde da srpsko pravosuđe nije nezavisno i da se njime upravlja iz političkih krugova. Dakle, ovo treba da imaju na umu kada govore o nezavisnosti srpskog pravosuđa. Podsetiću vas, dakle, kada kažu da nema političke volje u Srbiji da se obračuna sa kriminalom i korupcijom. Ne, nije tačno. I predsednik, i Vlada Republike Srbije, ponavljam po ko zna koji put, delima, a ne rečima pokazuju da vode jednu odlučnu, ne selektivnu, organizovanu i kontinuiranu borbu protiv kriminala i korupcije. Da je zadat jedan ozbiljan udarac organizovanom kriminalu i da se na tome neće stati. Da će nadležni organi i nadležne institucije nastaviti da rade svoj posao i da će u tome imati podršku parlamenta u potpunosti. Dakle, imamo jednu sinergiju, praktičnog delovanja i zakonodavne aktivnosti. Ta sinergija daje rezultate. Što se tiče Vlade, predsednika i nas u Skupštini, nultu stepen tolerancije kada je reč o korupciji. Dakle, nulti stepen tolerancije kada je reč o korupciji. Mi smo u parlamentu ponavljam, opet po ko zna koji put, usvojili Zakon o poreklu imovine. Niko nije kritikovao taj zakon, osim onih koji su imali pravi razlog za tako nešto. Predsednik je prvi rekao, ja sam spreman da budem prvi predmet provere. Mi smo rekli u parlamentu, spremni smo da budemo predmet provere. Oni koji su imali razlog da se plaše, a sada da vidimo šta je razlog, su sve vreme govorili da je taj zakon zapravo prostor za obračun sa političkim neistomišljenicima. Ne, nije. Nema selektivnih meta. Zakon je isti za sve i niko nije iznad zakona, bio on u vlasti, bio predstavnik vlasti ili bio predstavnik opozicije. Ali, niko nije jači iznad zakona i niko nije i neće biti jači od države. Valjda je to danas potpuno svima jasno. U tome će svakako i Vlada Republike Srbije i Narodna skupština Republike Srbije i predsednik Republike Srbije, imati punu podršku poslaničke grupe SPS. Znam da je vreme isteklo i zahvaljujem vam se na toleranciji. Hvala puno.
Zahvaljujem. Vreme vaše poslaničke grupe je potrošeno. Gospodine Bakarec, nije vas spomenuo u negativnom kontekstu, svakako bih dala pauzu za ručak, ukoliko se slažete. On jeste vas spominjao, ali ne u negativnom kontekstu. Dobro, u redu, dva minuta, pravo na repliku, Nebojša Bakarec.
Hvala vam poštovana predsedavajuća. Poštovani poslanici, ja ću biti kratak. Samo sam hteo da uputim i ovu paralelu. Da li se iko ikada u Srbiji seirio i iživljavao nad nemačkim žrtvama, bombardovanja od strane SAD i Velike Britanije, koje se dešavalo za vreme Drugog svetskog rata, kada su bombardovani Berlin, Bremen, Hamburg, Minhen i mnogi drugi gradovi? Da li smo mi to ikada radili? Nismo. Kako bi se ambasador Šib osećao da se ovde bilo ko iživljava nad tim pitanjem? Da završim sa tim, u toj svojoj reakciji koju pominje cenjeni gospodin Milićević, ja sam samo zapitao i ovo – da li je razlika jedina između gospodina Šiba i ove dvojice koje je pomenuo gospodin Milićević u tome što on nema brkove i kosu? Hvala vam.
Poštovani narodni poslanici, u skladu sa članom 87. Poslovnika Narodne skupštine, sada određujem pauzu u trajanju od jednog časa. Sa radom nastavljamo u 15.00 časova. Hvala vam.
Dame i gospodo, nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Dejan Kesar. Izvolite.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine Milojeviću, građani Republike Srbije, kao što su moje cenjene kolege u toku današnje rasprave istakle, danas ćemo razgovarati o Predlogu odluke o izboru predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Sam izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda je s jedne strane čast za sve nas koji se nalazimo u parlamentu, jer govorimo o instituciji koja je osnovana davne 1846. godine, dok s druge strane predstavlja veliku obavezu, jer danas biramo kandidata koji će u narednih pet godina biti prvi među jednakima u oblastima pravosuđa. Vrhovni kasacioni sud je najviši sud na teritoriji Republike Srbije i on je kao takav prošao kroz različite istorijske i vremenske periode i zaista smatram da njegov ugled do dan danas nije ostao okrnjen i da je on usmeren pre svega na ostvarivanje prava i pravde na teritoriji Republike Srbije. Vrhovni kasacioni sud je ustanovljen novom mrežom sudova iz 2010. godine, pa čak ni on nije bio pošteđen posledica reforme pravosuđa koja je iza sebe ostavila mnoge posledice. Kada govorimo o predloženoj odluci o izboru predsednika Vrhovnog kasacionog suda, izuzetno mi je drago što danas možemo da razgovaramo i da debatujemo o kandidatu koji će zaista u narednih pet godina biti prvi među jednakima. Na tu izuzetno odgovornu i važnu funkciju a od strane Visokog saveta sudstva je predložena sudija Vrhovnog kasacionog suda, gospođa Jasmina Vasović. Gospođa Vasović je prilikom podnošenja kandidature Vrhovnom kasacionom sudu takođe dostavila i program za unapređenje rada sudova na teritoriji Republike Srbije. U tom programu, koji je od strane VSS ocenjen najvišom ocenom, odnosno ocenom pet, je izloženo pet osnovnih ali ne jedinih ciljeva kojim će kandidat težiti tokom svog petogodišnjeg mandata, a to jesu ostvarivanje jedinstvene sudske prakse, zatim, jednakost stranaka pred sudovima, unapređenje stručnosti i transparentnosti, jačanje institucije sudova, kao i saradnja sa drugim institucijama. Kada pročitamo biografiju sudije Vasović, možemo videti da ona zaista iza sebe ima bogato iskustvo koje je stekla obavljajući funkciju sudije Opštinskog, Višeg, Apelacionog, pa i Vrhovnog kasacionog suda. Ono što bih želeo da napomenem jeste da je sudija Vasović tokom svoje karijere postupala u predmetima krivične materije, a da je kao sudija Apelacionog suda postupala u Veću za organizovani kriminal i tom prilikom donosila odluke o najosetljivijim predmetima. Zato bih sa ovog mesta želeo da poručim sudiji Vasović da biti predsednik Vrhovnog kasacionog suda je čast, odgovornost i obaveza koja vas neće pratiti samo tokom petogodišnjeg mandata, već tokom celokupne karijere. Baš vi ćete biti nosilac najviše pravosudne funkcije na teritoriji Republike Srbije i nadam se da ćete svojim znanjem i iskustvom unaprediti rad pravosuđa u postizanju zakonom propisanih ciljeva, a da ćete svojim iskustvom uticati da naše pravosuđe ostane objektivno i nezavisno, kao što je to dan danas slučaj. Predsednik Vrhovnog kasacionog suda je po funkciji predsednik Visokog saveta, a jedna od nadležnosti VSS jeste biranje nosilaca pravosudnih funkcija. Ovu funkciju zaista do 2012. godine su pratile različite kontroverze, pa i reforma pravosuđa nakon kojih je 1.000 nosilaca pravosudnih funkcija ostalo na ulici. Zaista bi želeo da zamolim sve čelnike današnjeg pravosuđa da nikada više ne dozvolimo da nam se dogodi reforma pravosuđa koja je dovela do tektonskih poremećaja i onih posledica koje mi pokušavamo danas da saniramo. Mi pokušavamo da popravimo sve ono što su učinili oni koji do 2012. godine nisu želeli dobro srpskom pravosuđu, koji nisu želeli dobro građanima Srbije i koji nisu želeli dobro Srbiji, oni su želeli isključivo dobro samo onim delovima i onim ljudima koji su bili bliski njima i onim delovima pravosuđa koji nisu želeli da stanu u odbranu od njihovog ludila koja se nazivala reforma pravosuđa. Na čelu Vrhovnog kasacionog suda te 2009. godine, kada se reforma naširoko spremala je bila Nata Mesarović, koja je u tom trenutku bila prva, ali ne među jednakima i koja je želela da sprovede kompletnu reformu pravosuđa. Tadašnje Ministarstvo pravde na čijem čelu je bila Snežana Malović iz DS je raspisalo oglas za opšti izbor sudija za novoformirane osnovne, više, apelacione, pa i uključujući Vrhovni kasacioni sud. Taj oglas je raspisan iako je Zakonom o sudijama predviđena stalnost sudijske funkcije, koja predviđa da sudijska funkcija traje od prvog izbora do navršenja radnog veka. Stalnost sudijske funkcije takođe propisuje da nijedan sudija, ma bilo kog suda ne može biti razrešen zbog svog mišljenja ili zbog svoje presude samovoljno ili nečijom voljom, već isključivo svojevoljno i zakonom propisanih uslova. Takođe, stalnost sudijske funkcije, a to i vi gospodine Milojeviću, veoma dobro znate da uključuje i nepokretnost sudija, odnosno da sudijama bilo kog suda ne može biti premešten u drugi sud bez svog izričitog pristanka. Čak i Monteskje, jedan od tvoraca podele vlasti je navodio da ukoliko želimo pravnu, ispravnu državu moramo da imamo odvojenu izvršnu vlast od zakonodavne, pa i sudske. U 2010. godini mi imamo najflagantnije kršenje podele vlasti i jasan uticaj izvršne vlasi u izbor nosilaca pravosudnih funkcija i to zato što je to u tom trenutku bilo nužno neophodno. Nužno neophodno je bilo zato što sudije nisu mogle da odgovore na političke i lične interese tadašnje demokratske stranke. Mi moramo da kažemo, takođe, da je Ustavni sud 2012. godine rekao da je ta reforma neustavna. Moram da vas podsetim da bilo koja reforma da se sprovodi, pa i reforma pravosuđa bila ona sveobuhvatna, bila ona detaljna, bila ona temeljna, ne može da bude ustavna ukoliko je povređeno bilo koje osnovno načelo o sudijskom pozivu. To je rekao Ustavni sud 2012. godine. Ustavni sud je 2012. godine rekao da je ta reforma neustavna na onaj način na koji su nam govorile i evropske institucije, i Venecijanska komisija. Nakon te reforme 1000 nosilaca pravosudnih funkcija je ostalo na ulici. Znate zašto je ostalo na ulici? Ostali su na ulici zato što svoje znanje, čast, nisu želeli da zamene članskom kartom Demokratske stranke i nisu želeli da zamene svoju čast za pohvale tadašnjih gradskih odbora Demokratske stranke. Oni su želeli da svoj posao rade isključivo u skladu sa zakonom. Oni su želeli da svoj posao rade na isti onaj način kako su podneli zakletvu u Narodnoj skupštini. Tada 2010. godine počinje jedna nejednaka borba 850 delilaca pravde sa sistemom koji je već unapred doneo odluku, a ta odluka je bila a vi to znate takođe gospodine Milojeviću, u odlukama Prvog saziva Visokog saveta da su ste sudije i tužioci nedostojni. Ne postoji terminološki malicioznija reč za one ljude koji su se u tom trenutku suprotstavili nedemokratskim principima Demokratske stranke. Ne postoji gora reč za njihove porodice, za njihove supružnike da nekome kažete da je nedostojan, a da je godinu dana ranije postupao u predmetima krivične, građanske, upravne materije i donosio zakonite odluke. Jedini osnovni kriterijum tadašnjih sudija u reformi pravosuđa jeste bio zato što su tadašnji članovi Visokog saveta koristili podatke, netačne podatke o njihovom učinku i njihovim rezultatima. I to je bio jedini njihov argument. Jer, su se u tom postupku koristili mogu slobodno reći falsifikovani dokumenti. A dokaz tome je zato što je nekoliko sudija podnelo desetine krivičnih prijava protiv gospođe Malović, Mesarević i prvih članova Visokog saveta sudstva. Takođe moram reći, da jedini njihov argument takođe u toj reformi pravosuđa jeste da se otvore arhive Visokog saveta sudstva i da su sudije koje su dolazile na razgovore u drugi saziv Visokog saveta sudstva jeste da im se daju ti dokumenti na uvid. Oni ni to nisu želeli. Dokaz da je reforma pravosuđa sprovedena nakaradno jeste bilo što su ljudi koji su bili tadašnji poznavaoci pravosuđa odlazili kod Borisa Tadića na Andrićev venac i govorili mu šta se dešava u postupku pravosuđa. Govorili mu koji ljudi postupaju u reformi pravosuđa. Govorili mu čiji se rođaci biraju na sudijske funkcije čiji su članovi Visokog saveta sudstva, on na to nije reagovao, on je ostao inferioran. Znate zašto je ostao inferioran? Zato što je postavljao ljude u vrh srpskog pravosuđa po sopstvenoj svesti i oni su bili dželati srpskog ponosnog pravosuđa. Zašto kažem srpsko ponosno pravosuđe? Jer, danas 2021. godine, tada 2011. godine, verujte mi da postoje poštene sudije, da postoje savesne sudije koje donose presude na osnovu svog znanja i iskustva. Oni nisu želeli da svoje sudijske funkcije zamene pohvalama gradskog i opštinskog odbora. To je bio jedini njihov kriterijum. A kriterijumi koji su korišćeni protiv njih jesu bili falsifikovani izveštaji, izveštaji gradskih odbora Demokratske stranke gde se navodi da li su oni dobri, da li su lepi, da li ne donose odluke u korist Demokratske stranke. Još jedan najgori argument jeste bio što ukoliko je sudija u nekom trenutku bio u braku sa nosiocem pravosudnih funkcija, vi ste morali da donesete presudu o razvodu braka. I zato bih želeo da postavim sa ovog mesta pitanje i Mesarevićki i Malovićki i svim članovima Visokog saveta sudstva – ljudi, da li ste ste vi u tom trenutku osetili nedostojnim da obavljate ove funkcije? Da li ste vi pitali kako se osećaju tih 850 sudija i njihove porodice? To se niste pitali. Ne, nego ste se samo pitali u Krunskoj ulici kako ćete da dobijete pohvale tadašnjeg vrha Demokratske stranke? Ko je u Krunskoj ulici tada menjao spiskove o Visokom savetu sudstva? Ko je tada škrabao markerima koje sudije ne smeju da prođu na sledeće izbore? I onda jel ste znali šta ste uradili, promenili ste kompletan sastav prvog Visokog saveta sudstva i doveli ste ljude u drugi Visoki savet da oni obave razgovore sa tih 850 sudija da bi tobože oni rekli - da, mi možda nismo pogrešili, ali će ti vi kad tad biti vraćeni na svoje funkcije, a kada će da budu vraćene, 2012. godine? I Ustavni sud donese 2012. godine odluku, ali onda ti isti reformatori kažu - pa da vi ste imali članske karte SNS. Evo 10 godina kasnije sudija nije izneo člansku kartu SNS, a i nisam pogrešio zato što su i pojedinci imali članske karte Demokratske stranke i to većina u pravosuđu zna. Na sreću, građani 2012. godine znajući šta ste radili u pravosuđu, znajući šta ste radili u privredi, znajući šta ste radili u zdravstvu su vam dali crveni karton, da se više nikada ne vratite na vlast. Oni su vam dali crveni karton, zato što ste pravosuđe gledali kao svoju nahiju, a sudije ste gledali kao državne činovnike koji moraju da se podvedu pod vaše političke i lične interese. Znate šta se desilo? Sudije kao jedan ozbiljan i odgovoran sistem su vam u tom trenutku rekle da njihov integritet je najvažniji i da oni nisu teren za osvajanje jeftinih političkih poena. I umesto tada da ste uzeli političke poene, vi ste te političke poene izgubili i otišli ste sa vlasti 2012. godine. Verujete mi, zbog tih sudija, zbog tih porodica, nadam se da ćemo svi u narednim izborima glasati da se vi više nikada ne vratite na vlast. Mi nikada više ne smemo da dozvolimo da jedna sudija Mesarević nama govori kako sudije moraju da donose presude. Setiće se da je sudija Mesarević u jednom krivičnom postupku rekla prilikom izricanja presude da je ona u tom trenutku dobila presudu, apostrofiram da je dobila presudu i da želi da pročita tu presudu. To sudije danas ne rade. Sudije su danas deo jednog nezavisnog objektivnog i naizgled pravičnog sistema. Danas sudije zbog svoje presude se ne plaše da budu premeštene u drugi sud ili da budu podvrgnute novom reizboru. Danas sudije ne idu u sudnice da čitaju naslovne strane dnevne štampe, pa čitajući između redova da vide kako tadašnji politički vrh sa Andrićevog venca želi da se odluči u nekom predmetu. To se danas ne dešava, jer su sudije danas kompletno odvojene od izvršne i zakonodavne vlasti. Zato želim da vam kažem i da poručim svim građanima, ne smemo nikad više da dozvolimo da ova grupacija ljudi nam reformiše pravosuđe, zdravstvo, privredu i druge segmente života. Moramo da imamo u svakom trenutku jako pravosuđe, a građani treba da imaju poverenje u naše institucije. Jer, ukoliko nemamo jako pravosuđe, nemamo državu, a ukoliko građani nemaju poverenja u njene istitucije, mi Srbiju vraćamo u 2012. godinu kada su Srbijom vladali oni koji nisu želeli modernu i jaku Srbiju. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem predsedniče Skupštine. Poštovani gospodine Milojeviću, poštovane kolege narodni poslanici, slažem se da za vladavinu prava i zaštitu ljudskih prava u državi je neophodno nezavisno, stručno i delotvorno pravosuđe. Građani su zainteresovani da vide da postoji sistem imenovanja, napredovanja, odgovornosti i premeštanja sudija i tužilaca koji je zasnovan na objektivnim kriterijumima. Tužilaštvo je apsolutno nezavisno, čak toliko da rade na svoju ruku i selektivno. Više puta smo mi narodni poslanici ukazivali o potrebi brzog reagovanja. Došli smo u situaciju da naš šef poslaničke grupe SNS, Aleksandar Martinović i zamenik šefa poslaničke grupe Sandra Božić štrajkuju glađu kako bi skrenuli pažnju tužilaštvu na ogroman problem i da reaguju, tj. samo da rade svoj posao. Toliko o samostalnosti. Njihov zadatak je da čim se nešto pojavi u javnosti, da to preispitaju i utvrde da li ima osnova za dalji postupak. Takav sistem predstavlja ključni korak u obezbeđivanju nezavisnosti pravosuđa i tužilaštva, jer nečinjenje nije isto što i nezavisnost, a činjenje treba isključivo biti u skladu sa zakletvom koju su i položaji, koja inače i počinje: „Zaklinjem se svojom čašću da svoju funkciju vršiti verno Ustavu i zakonu“. Demokratska vlast je 2009. godine u traljavom postupku opšteg reizbora nosilaca pravosudnih funkcija razrešila 837 sudija i preko 200 tužilaca. Ustavni sud je sasvim opravdano poništio ove odluke kao neustavne 2012. godine. Epilog toga su milionske odštete koje je država Srbija platila tim istim sudijama, jer su nezakonski bili smenjeni. Niko nije snosio posledice, ni tadašnja ministarska Malović, ni drugi koji su u ovome učestvovali. Ovo je koštalo državu Srbiju 44 miliona evra. Posledice toga i sada osećamo. Možda i među razrešenim sudijama je bilo nestručnih i nedostojnih, a možda je i među onima koji su reizabrani bilo takvih. Nesumnjivo je jedno, da je taj proces bio istorijska greška koju će pamtiti svi u pravosudnom sistemu. Ministarstvo pravde je uputilo poziv društvu sudija za davanje sugestija u vezi izmena i dopuna Zakona o parničnom postupku i društvo sudija je ukazalo da u sudstvu postoje četiri osnovna problema, nedovoljna, institucionalne i stvarna nezavisnost sudstva. Zatim manjkava obuka sudija, pod tri, neravnomerno opterećenje sudija i sudova i neusaglašen zakonski okvir. Društvo sudija je upravo reklo da će poverenje građana u sudije i sudove biti značajno unapređeno kada budu stvoreni uslovi za potpunu nezavisnost sudija i sudova, za njihovu bolju obuku i njihovo ravnomernije opterećenje, a zakoni budu kvalitetniji i usaglašeni. Ne bih se složila da sudije u današnje vreme nisu nezavisne. Ima poštenih i kvalitetnih sudija, ali ima i onih koji tumače pravo samo na svoj način, upravo krijući se iza toga da su oni nezavisni. Poštovani gospodine Milojeviću, evo, na primer, poslušajte konkretan primer, a govori o neusaglašenosti sudstva, gde vidimo da se zakon tumači, a on ne treba da se tumači, on treba da se primenjuje. Kako drugačije objasniti slučaj da sudija Osnovnog suda ne reaguje na nepravilnosti u postupku i pogrešno tumačenje zakona na pune dve A4 strane na koje je ukazao Apelacioni sud. Na povredu tumačenja prava od strane sudije Osnovnog suda i greške u vođenju postupka, u vraćenom postupku u Osnovnom sudu sudija presudi potpuno identično kao i prvi put, ne uvažavajući nijedan argument Apelacionog suda. U ponovnom vraćanju Apelacionom sudu, ali predmet preuzima sada drugo veće sudija, ne daje se nikakva zamerka na presudu, niti komentarišu oglušivanja o činjenje na koje su navele kolege prošli put, nego potvrdi presudu Osnovnog suda. Ne treba biti pravnik ni sudija, a da se ne pomisli šta je ovo i da li oni čitaju iste zakone. Ovde se ne radi o manjku slobode sudstva, već se radi o bespomoćnosti građana da dođu do pravde koja je nekad tumačena na jedan, a nekada na drugi način. Sudija ne snosi apsolutno nikakve konsekvence u ovakvom ili u sličnim slučajevima, a stavljanje postupka na reviziju je onemogućeno zbog male vrednosti spora. Šta reći o skandaloznim presudama sudije Majića, o čemu je govorio moj uvaženi kolega Jovanov? Koje konsekvence imaju sudije koje zakon tumače na sebi svoj znan način. Često zbog nedolaženja stranaka na ročište postupci se odužuju u nedogled, ali advokati uredno naplaćuju svoje tarife i ko je tu na gubitku? Sud ne. Samo građani koji su došli po pravdu. Po meni je neefikasnost jedan od najvećih problema srpskog sudstva, ali se zapostavlja i pitanje kvaliteta pravne zaštite i zakona koji se primenjuju. Unapređenje efikasnosti sudstva nije moguće ukoliko se na sveobuhvatan način ne pristupi rešavanju problema neravnomerne i prevelike opterećenosti pojedinih sudova, o čemu je pričala koleginica Kralj, pre svega na području Grada Beograda. To su tri osnovna suda i Viši sud u Beogradu, u parničnoj materiji. Trend opterećenja i brzina kojom se to dešava u pomenutim sudovima su alarmantni. Broj predmeta prispelih u Prvi i Treći sud je od 2019. do 2020. godine više nego duplo povećan. Sa 61.000 na 131.779 predmeta. Iako su sudije rešavale trostruko veći broj predmeta mesečno od onog koji im je propisan, kao i njihova mesečna norma, postavlja se pitanje mogu li sudije da se udube u predmet? Ili, kao što sam navela u konkretnom slučaju, prosuditi po automatizmu, ne udubljujući se u stav kolega iz istog suda i očigledno učiniti povredu prava i stvoriti nepoverenje građana u pravosuđe, jer se ispostavlja da je najvažnije ko ti sudi i kako taj sudija tumači zakon. Jer, kako drugačije objasniti dijametralno suprotne stavove po istom pitanju? Novoj predsednici Vrhovnog kasacionog suda neće biti lako, ali s obzirom na njeno iskustvo i čitajući njenu biografiju mislim da ima znanja i snage da se uhvati u koštac sa problemima u ovoj oblasti. Važno je ovo dijagnostikovati i onda će lakše se krenuti u rešavanje. Osnovni i glavni problem je što je sve prioritet. Podržaću kandidata predsednicu Vrhovnog kasacionog suda, Jasminu Vasović u nadi da će pošteno i savesno obavljati svoj posao, da će se isključivo donositi presude po zakonu jednakom za sve. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima koleginica Milanka Jevtović Vukojičić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi gospodine Milojeviću, dame i gospodo narodni poslanici i poslanice, poštovani građani Republike Srbije, pred nama se danas nalazi Predlog VSS za izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Iz dostavljenog predloga VSS vidljivo je, jasno i precizno definisano da su ispoštovani svi postupci koji se tiču Zakona o sudijama i VSS predlaže da se za predsednicu VKS izabere gospođa Jasmina Vasović. Iz dostavljene biografije jasno se vidi da je gospođa Jasmina Vasović sve godine radnog staža provela u sudovima i to od najnižeg suda, pa do najvišeg, a to je VKS u kojem se nalazi od 2018. godine. Takođe, iz njene biografije vidljivo je da je ona završila i mnoge obuke kojima je stekla dodatna znanja i kompetencije iz mnogih oblasti, a ja bih ovde prioritet dana i naglasila, u stvari, da je stekla znanja i prošla obuke koje se tiču zaštite prava deteta, kao i krivično-pravne zaštite maloletnih lica. Takođe je značajno da je u ovom postupku ona jednoglasno podržana od opšte sednice VKS, što znači da su svi glasali za taj predlog. Nadam se da će časno, odgovorno i pošteno obavljati dužnost predsednice VKS, a na tome upućuje i njen program koji je dostavila prilikom konkurisanja, a odnosi se na unapređenje rada sudstva u kome, između ostalog, navodi da će se zalagati za efikasno sudstvo, za suđenje u razumnom roku, za dalju obuku nosilaca pravosudnih obuka, za njihovu dalju edukaciju, ali naravno program se odnosi i na transparentnost i saradnju suda sa drugim institucijama. Ono što hoću da kažem, moram da se osvrnem na period do 2012. godine kada je zemljom Srbijom upravljalo žuto tajkunsko preduzeće oličeno u liku i nedelima Dragana Đilasa, pljačkaša narodnih para, oličeno u liku i delovima rušitelja svih segmenata društvenog života Republike Srbije, a među tim institucijama koje su žuti tajkuni i žuti pljačkaši narodnih para vršili bio je naravno i pravosudni sistem. Ne mogu, a da ne pomenem katastrofalnu reformu pravosuđa koju je izvela tadašnja Vlada, tadašnji predsednik i tadašnja ministarka pravde, kao i predsednica VKS, gospođa Snežana Malović. Naime, tada je hiljadu sudija i tužilaca ostalo bez posla, bez ikakvog obrazloženja, sa obrazloženjem u stvari koji je bio „kopi-pejst“ za sve sudije u tužioce, a to je u stvari ono što je i najviše pogađalo sudije i tužioce, a odnosilo se na njihovu nedostojnost. Ima li šta sramnije što je tadašnje Ministarstvo pravde moglo da izrekne sudijama koji nisu reizabrani, od toga da nisu dostojni sudijske funkcije? To je direktni atak bio na njihov integritet. To je direktan atak bio na njihove porodice, ali o tome žuti tajkuni i reformatori tadašnjeg pravosuđa nisu se obazirali. Nažalost, dok su tražili pravdu pred Ustavnim sudom Republike Srbije neki od tih sudija i tužilaca su umrli. Moram da napomenem da je Ustavni sud postupajući po tim tužbama sve sudije vratio, odnosno proglasio potpuno neustavnom tadašnju odluku o reformi pravosuđa i tadašnju odluku da 1.000 sudija i tužilaca ostane bez posla. Na to je, naravno, ukazivala i Evropska komisija, Evropska unija i Venecijanska komisija, ali pljačkaši narodnih para nisu se na to obazirali, jer su bili sigurni da urušavanjem pravosuđa urušavaju jedan od osnovnih sistema svake demokratski uređene države, a to je upravo sudstvo i pravosudni sistem. Žuti tajkuni i lopovi Dragan Đilas, Vuk Jeremić, Tadić, Borko Stefanović donosili su zakone po nalogu tajkuna, te zakone su ovde izglasavali u Narodnoj skupštini, a zakoni su bili takvi da ih uopšte nisu poštovali ili ako su ih donosili, donosili su na taj način da su mogli komotno da pljačkaju građane Srbije. Oni su samo u ovoj neuspeloj reformi pravosuđa opljačkali građane Srbije za 44 miliona evra, jer toliko je država Srbija morala da isplati sudijama, tužiocima, zatim tu su naravno i advokati koji su angažovani po službenoj dužnosti, koji takođe nisu godinama plaćani, do 2012. godine, tu su tumači, tu su drugi zaposleni u sudovima koji su tom katastrofalnom reformom ostali bez posla. Bilo, ne ponovilo se. Građani 2012. godine te žute tajkune i lopove, pljačkaše i perače narodnih para poslali su na smetlište istorije. Ono što je za SNS i za poslaničku grupu Aleksandar Vučić – Za našu decu prioritet i što je jedan od ciljeva ove Vlade, to je borba protiv korupcije svuda i na svim nivoima i to smo pokazali za vreme vršenja naše vlasti pri višim sudovima, organizovane su udarne grupe, hapšeni su svi oni za koje su postojali elementi da su se svojim koruptivnim radnjama ogrešili o zakon. Među njima ima blizu 1.000 osuđujućih presuda i nije se gledalo kojoj političkoj opciji pripadaju, jer lopovluk je lopovluk, to je krivično delo, to se kažnjava bez obzira kojoj političkoj partiji i kojoj političkoj opciji pripada. Međutim, ono što je sa današnjeg aspekta značajno, to je da je nekadašnji gradonačelnik i član DS žuti tajkun i pljačkaš Dragan Đilas, koji je profitirao na budžetskim parama, 619 miliona evra i naravno taj novac iznosio i na račune na Mauricijusu, u Hong Kongu, u Luksemburgu, u Holandiji, u našim susednim zemljama. Na tim računima nalazi se oko 67 miliona dolara. Ono što je prioritet svih nadležnih institucija, počev od policije, preko Uprave za sprečavanje pranja novca, tužilaštva i suda je da ispitaju kako i na koji način je tajkun Dragan Đilas došao do ovih para, da ispitaju poreklo ovog novca, ne samo radi nas, nego radi građana Srbije, jer taj novac sigurno potiče od građana Republike Srbije, stečen je u vreme kada je Dragan Đilas, žuti tajkun i lopov, obavljao i vršio vlast. Ko može da se toliko obogati da stekne stanove koji se mere ne u metrima kvadratnim, u arima, čije se garaže takođe ne mere u metrima kvadratnim, nego u arima, ko može da stekne vršeći neku javnu funkciju, a da nije upleten u neke druge radnje? Iz tog razloga sav ovaj novac koji je stekao Dragan Đilas pozivam nadležne institucije da preduzmu sve mere kako bi bilo istraženo i kako bi narod dobio i odgovor od pravosudnih institucija i drugih nadležnih organa. Srpska napredna stranka ima nultu toleranciju prema korupciji i borimo se svom snagom i svakog dana da svi kriminalci i svi lopovi budu privedeni pred lice pravde. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Sledeći je narodni poslanik Mihailo Jokić. Izvolite.
Da se ne bi ponavljali, da kažem samo jednu rečenicu. Znači, 2008. godine sudstvo, naš sistem je uništio zapad. Da li je to bilo preko Nate ili Nade ili Milojke, to je sasvim svejedno. Mi smo došli u situaciju da danas gradimo svoje sudstvo i pričamo o nezavisnom sudstvu. Nema nezavisnog sudstva bez nezavisnog sudije, a da bi sudija bio nezavistan, on mora biti ekonomski nezavistan. Sudijama treba dodeliti zlatne kartice na godinu dana, ako je zasluže. Kako treba da je zasluže? Ne postoji zahvalnija oblast za merenje rezultata rada nego što je sudstvo. Vi imate nivoe, osnovni, viši, apelacioni, kasacioni. Odluka na svakom nivou se proverava na višoj instanci. Tačno se zna po sudiji koliko je u određenom vremenskom periodu uradio konačnih rešenja, konačnih rešenja. Prema tom broju treba mu dodeliti određeni tzv. ja bih rekao kardinalni broj. Prema tom broju treba mu odrediti platu. To treba raditi svake godine. Treba stalno u toj grupaciji, u tom skupu sudija koji se sad trenutno našao stvarati kvalitet nagrađivanjem, ne baviti se onima koji vuku nazad, stalno razmišljati i nagrađivati one koji vuku, njih nagrađivati i obezbediti im tu ekonomsku nezavisnost. S druge strane, obezbediti im i društveni položaj. Da se razumemo, pored ovog ekonomskog dela treba za sudije uraditi, i to narod očekuje, kodeks oblačenja, kodeks ponašanja. Recimo, ako sud počinje da radi u sedam sati, vi ako uđete u hodnik, u zgradu bilo kojeg suda, da li vi možete da prepoznate i da kažete u toj gomili ljudi ko je sudija? Da li možete da kažete na ulici ako znate da je sudija, ko je sudija? Sudija mora da bude gospodin. Sudija je nekad bio gospodin. Sudija je morao da sudi u odelu, sa kravatom. Sudija danas sudi u dukserici, u džemperu, jedino što ne sudi možda u kratkim pantalonama. Znam da postoje pravilnici koji su doneti na nivou svih sudova, ali ko proverava da li se to poštuje? Ja sam prisustvovao i bio na suđenju kada je sudio sudija koji je bio u džemperu. Možete vi zamisliti šta je to. Drugo, ako se neko opredeli da bude sudija, on je sudija 24 sata na javnom mestu. Ne može se sudija u malom mestu pojaviti u kratkim pantalonama u popodnevnim satima na javnim skupovima. O svemu tome moramo da razmišljamo jer narod to gleda. S druge strane, mora se voditi računa s kim se druže te sudije po tim malim mestima. Ja dolazim iz malog mesta relativno. Ne može sudija da sedi i ćaska u popodnevnim satima kada ne radi sa kriminalcem, sa čovekom sa koga celo mesto zna da je kriminalac. To su neke stvari možda nebitne za nekoga, ali po meni za narod veoma, veoma bitne. Sve se to da urediti. Znači, još jednom ponavljam, može se u sudu izmeriti učinak svakog pojedinca, pre svega sudija, pa onda ta akontaciona plata koja se daje tokom godine da se na kraju godine kada se svakom sudiji dodeli taj kardinalni broj, da mu se onda isplati konačna plata. Treba one koji vuku, koji rešavaju, njih treba nagraditi, a one koji vuku nazad, koji ne mogu da budu sudije, njih treba ostaviti u bunaru, oni će sami napustiti. Šta još predlažem? Mi smo doneli odluku o sudskim izvršiteljima. Ne bih se vraćao na tu temu da to ukidamo, ali se zalažem, to je moje mišljenje, poštujem mišljenje većine i sud treba da radi poslove sudskih izvršitelja. Kako? Onaj službenik u sudu koji radi poslove sudskog izvršitelja njemu treba omogućiti da zaradi preko plate, on ima normu, ako tu normu prebaci, on treba da zaradi. Ako mi njemu omogućimo da zaradi, on će zaraditi i za sud, on će zaraditi i za državu, jer se velike pare prelivaju u privatne ruke. Privatnici nemaju konkurenciju, oni moraju imati konkurenciju u sudu. S druge strane, notari. Notari takođe, moraju imati konkurenciju. Ko treba da bude konkurencija notarima? Konkurencija notarima takođe treba da bude sud, da postoji čovek u sudu koji će da radi taj posao, koji treba da ima normu, ali taj čovek mora biti zainteresovan da prebaci tu normu, da zaradi duplu, troduplu platu, da učini, napravi konkurenciju tom notaru da bi cena bila niža, da bi građani profitirali. Treća stvar o kojoj želim da govorim, i mislim da sam to jednom pričao, kaže se sudija za prethodni postupak. Pazite, sudija za prethodni postupak, ne mogu uvek da se setim toga. Ko je bio istražni sudija, ne znam kome je uopšte palo na pamet da umesto reč istražni sudija, kaže sudija za prethodni postupak. Notorna glupost. Molim vas, da se varate neke stvari koje su bile dobre. Znači, još jednom ponavljam, sudska oblast, sudska vlast je najzahvalnija da se uredi, i apelujem na novu predsednicu, vidim tu njenu biografiju, da ona svojim iskustvom, pošto je radila u osnovnom, pa u višem i tako dalje, apelacionom, znači, može i poznaje problematiku. Stvar se vrlo brzo može urediti bez obzira što su ovi 2008. godine napravili ršum. Nisu napravili oni, oni da nisu našli Natu, oni bi našli Milojku. To je uradio, da se razumemo, zapad, kao što nam je uništio vojsku, kao što je uništio policiju, tako je hteo da uništi i sudstvo i školstvo, i tako dalje, pokušao da uništi. Znači, to su stvari koje mi moramo da rešimo i ovo je moj apel. Znači, onaj program koji je buduća predsednica napisala, treba o ovome o čemu sam govorio da razmišlja, da se stanje u sudstvu popravi, jer, moramo da priznamo, ne smemo se lagati, narod je izgubio poverenje, delimično, u ovaj sud i ovu pravdu i u njihov rad. Gospodine Milojeviću, vi to dobro znate, mnogo bolje nego ja. Znači, mora i može da stvar popravi. Hvala.
Zahvaljujem. Sledeći je narodni poslanik Dušan Radojević. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što počnem svoje izlaganje iskoristiću priliku da pripadnicima romske nacionalne populacije poželim srećan Svetski dan Roma, i da javno pohvalim omladinsko Udr“uženje Roma u Čačku, „Džipski tim“, koje predvodi Gradimir Radosavljević Gango, jer oni su upravo pravi primer kako Romi treba da se umrežavaju i kako treba da se bore za svoja prava. Oni već punih godinu dana pomažu romske i srpske porodice, i kamo sreće da i tako drugi funkcionišu, jer to je jedini način da se oni izbore za prava i da im u svemu tome lokalne samouprave pomognu. Kada je tačka dnevnog reda u pitanju, ne moramo mi biti ni pravnici, ni advokati da bismo razumeli posledice koje žuta vlast u prethodnom periodu ostavila po tužilaštvo. Sve te posledice mi danas osećamo i kao građani i ja kao narodni poslanik ili politički funkcioner nemam pravo da se mešam u procese u sudu i u tužilaštvu. Isto tako ni sudije nemaju pravo da se mešaju u politiku, ali očigledno to neki ne poštuju pa sudija Majić sebi daje za pravo da se bavi politikom, a ne svojim poslom. Sve to osećaju građani i u svakodnevnom razgovoru i prijemu sa građanima mogu slobodno reći da veliki broj, pa i mojih Čačana, se žali na to da sudski procesi dugo traju. Jednostavno da bi svoju pravdu dočekali, prođe i par godina i svesno lica koja su optužena u tom procesu izbegavaju da se pojave na zakazanim ročištima i građani tvrde da u tom i pojedine sudije učestvuju. To su razlozi zbog kojih su građani kasnije njih i kaznili, definitivno na izborima, jer oni su pokazali šta znaju o tužilaštvu i 2009. godine i svi su danas to i pričali o toj katastrofalnoj reformi pravosuđa gde su časne sudije ostajale bez posla, a gde su na partijskim sastancima DS postavljali sudije, gde su u gradskim odborima tih političkih stranaka podnošeni izveštaji, a ne nadležnim institucijama, gde su donosili zakone kako bi sebe sutra zaštitili od bilo kakve odgovornosti. Sve je to građane koštalo preko 44 miliona evra. Te posledice osećaju i dan danas i dugo će nam vremena trebati da to ispravimo. Zato smatram da izbor Jasmine Vasović je prava stvar. Ja ću je podržati jer na osnovu svega što smo mogli da vidimo u biografiji i da pročitamo, znam da je bila član Radne grupe za izradu Zakona o zaštiti prava za suđenje u razumnom roku. To je ono što građani upravo i ukazuju na nedostatke. Dakle, da se presude donose u što kraćem roku i da budu u interesu naroda. Zbog svega toga mogu da kažem da se i ne treba osvrtati na komentare opozicije danas, jer njima ništa nije sveto, oni će kritikovati sve ono što mi dobro radimo, jer je to očigledno njihov posao, oni tako danas i kritikuju i mere koje Vlada i predsednik donose kada je u pitanju suzbijanje korona virusa. Skoro smo imali situaciju, danas je to doduše aktuelno, kritika na novi paket vitamina i kesa koje predsednik obezbeđuje za svoje građane kako bi pored svega ovoga što nas je pogodila korona virusa, pronašli snage da ojačaju imunitet i da nastave u procesu vakcinacije kako bismo spasili naciju od svega toga. Šta su oni radili 2008. i 2009. godine za vreme svetske ekonomske krize? Delili su otkaze građanima. Pa, se posle čude što ih narod neće i što ih kažnjavaju na svakim izborima, dok mi danas delimo vakcine, četiri vrste vakcina. Dok mi danas dajemo pakete finansijske mera, pomoć. Dok dajemo prehrambene pakete, dok dajemo vitamine, dok se trudimo u svom tom procesu da zadržimo i privredu na dobrom putu i da zaštitimo sve naše građane, oni kritikuju sve to. Tako da ne očekujem ja da nas hvale niti nam treba njihova podrška za bilo koju odluku. Poštujem odluku i predlog Visokog saveta sudstva i u danu za glasanje ću glasati. Mogu samo da im kažem da građani su njima presudili definitivno na izborima, a i neka se spreme oni za ono što dolazi, kad-tad će oni za sve marifetluke odgovarati ispred nadležnih institucija u državi. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Sledeći narodni poslanik Stefan Srbljanović. Izvolite.
Zahvaljujem. Krajem 17 i u 18 veku nastala su dva, možda i najznačajnija dela posvećena političkoj teoriji filozofiji. Prvo delo je delo engleskog filozofa i teoretičara Džona Loka „Dve rasprave o vladi“. U tom delu je izložena dualistička teorija o državnoj vlasti, odnosno zastupa se stanovište da je sudska vlast segment i deo zakonodavne vlasti i da je vlast ograničena prirodnim zakonima, odnosno prirodnim pravima svakog pojedinca, kao što su pravo na život, pravo na svojinu i pozitivnim pravima, odnosno Ustavom i zakonima. Drugo delo nastalo 50-ak godina kasnije je delo francuskog filozofa i teoretičara Šarla Monteskijea „O duhu zakona“ i ono je poznato po jednom načelu koje često pominjemo ovde, a to je načelo o podeli vlasti, odnosno podeli vlasti na izvršnu, zakonodavnu i sudsku vlast. Prva država koja je u svoj pravni sistem i u svoj ustav ugradila ovaj princip je SAD kroz sistem check and balance odnosno taj sistem podrazumeva ravnotežu tri grane vlasti. Ustavom određene nadležnosti za svaku od njih i da svaka vrši kontrolu i proverava druge što obezbeđuje njihovo međusobno ograničavanje. Danas raspravljamo o predlogu za izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda, odnosno o izboru gospođe Jasmine Vasović. Iz dostavljene biografije vidimo njen profesionalni put i razvoj od diplomiranja na Pravnom fakultetu u Beogradu i polaganja pravosudnog ispita, pa do izbora za sudiju Vrhovnog suda. Tu nema ništa sporno. Ono što je mene zainteresovalo jeste intervju koji je gospođa Vasović imala pred komisijom Visokog saveta sudstva, gde je govorila o razlozima zbog kojih se kandidovala, ciljevima i onome što će biti njen posao ukoliko bude izabrana za predsednicu Vrhovnog kasacionog suda. Zanimljiv mi je bio detalj vezan za etički kodeks i kako je sama gospođa Vasović tada rekla, to joj je omiljena tema i dodaje da su kao mlade sudije imali kod sebe kodekse uramljene po kabinetima. Zanemaruje se ponekad da je kodeks odličan instrument za odbranu sudija. Principi kao što su dostojanstvenost, stručnost i odgovornost, kada postanete sudija, to ne znači kraj nego početak. Stalno mora da vam je zakon u rukama, treba da budete primer drugima i morate imati kredibilitet za sve što radite. Znači, morate imati kredibilitet za sve što radite, podvlačim. Prošle nedelje je moj cenjeni kolega Milenko Jovanov govorio o sprezi određenih medija, određenih političara i stranaka i određenih sudija. I kako je on to tada lepo rekao, negde 8. ili 9. marta je to sve izašlo na videlo, a nakon konferencije Aleksandra Vučića, na kojoj je izneo sve one monstruozne detalje o ubistvima uhapšenog klana Veljka Belivuka. Tog dana na jednoj opozicionoj televiziji imali smo priliku da ceo dan gledamo naslove i vesti sadržaja koji su imali samo jedan cilj, a to je da skrenu temu sa onoga što je glavno i da nama, građanima Srbije, ukažu da sve ono što je Aleksandar Vučić izneo toga dana, da nije sadržaj koji je primeren medijima sa nacionalnom frekvencijom. Celog tog dana su se pojedini samoproklamovani lideri opozicije trudili i zgražavali se nad onim što je Vučić izneo i trudili se da nam na što originalniji način pokažu šta je to što je on tog dana prekršio. Nedostajalo im je samo jedno – kredibilitet. Taj kredibilitet su dobili isto veče u emisiji, na toj istoj televiziji, od sudije kog smo često puta imali priliku da pomenemo i danas, a i ovih dana, koji je rekao da je Vučićeva konferencija za štampu degradacija pravosuđa. Naravno, kredibilitet koji sam ja sada pomenuo i kredibilitet koji je pominjala gospođa Vasović u svom intervjuu za posao nemaju nikakvih dodirnih tačaka i nikakve veze, to je apsolutno tačno. Ali, ja se pitam sada, sam se pitam i pitam sve vas – da li na tom primeru imamo i da li uočavamo tu spregu između određenih stranaka i političara, određenih medija i određenih sudija? Mislim da zaključak možete doneti svi pojedinačno. Ono što gospođa Vasović svakako ne treba da radi ukoliko bude izabrana na mesto predsednice sudije Vrhovnog kasacionog suda jeste da se ne ponaša tako kako se ponašaju te sudije, jer je to odličan primer, ali negativan, kako jedan sudija ne treba da se ponaša. Jer, ko je uopšte tom gospodinu dao za pravo da on bude neko ko će predstavljati pravosuđe Republike Srbije? Pa, nije on pravosuđe Republike Srbije i nije sud u kome je on zaposlen pravosuđe Republike Srbije. To vam je tipičan primer zloupotrebe sudijske funkcije i nešto što ne treba da radite. I ono što im zaista mnogo smeta i zbog čega su veoma nervozni jeste glas koji se čuje iz ovog parlamenta, iz ove Skupštine, od nas, predstavnika građana Republike Srbije. Pa, ako smo mi nezavisna grana vlasti i ako je sudstvo nezavisna grana vlasti i ako svaki dan slušamo kritike i slušamo o tome šta su ovde teme, o čemu mi govorimo, o čemu pričamo i zašto pričamo tako i koga smemo a koga ne smemo da pominjemo, pa valjda onda i mi kao zakonodavna vlast, kao Narodna skupština, kao predstavnici građana Republike Srbije, imamo pravo da komentarišemo i drugu nezavisnu granu vlasti, a to je u ovoj situaciji sudstvo? Ja mislim da moramo to da radimo i da imamo pravo to da radimo, iako oni smatraju da postoje u ovoj zemlji neki ljudi koji su zaštićeni kao beli medvedi i koji mogu da pričaju o svakome šta žele i da pljuju svakoga i da rade ono što hoće, a da niko o njima ne sme da kaže ni jednu jedinu ružnu reč. Upravo zbog toga ćemo nastaviti da pričamo o svemu onome što je loše u pravosuđu, jer želimo da nam sudovi rade brže i efikasnije, da nam kriminalci ne bi šetali ulicama i ne bi šetali po gradovima po Srbiji, već da bi bili na onom mestu na kom treba da budu, a to su zatvori i iza rešetaka. Uvek postoje oni koji su nezavisni i hrabri da nam kažu kako je moguće da neko za tako kratko vreme stekne imovinu od nekoliko desetina miliona evra, kako da taj novac iznese u nekoliko desetina zemalja, inostranih zemalja, na različite kontinente i da taj novac smesti na različite račune. I to je pitanje na koje svi mi želimo da čujemo odgovor. Razumljivo je da kada ste na konferenciji za štampu i kada vam novinar postavi pitanje o poreklu tog novca i poreklu te imovine, da se branite ćutanjem. Jer, šta biste rekli u svoju odbranu kad je sve jasno kao dan? Ono što je jako bitno, da ukoliko novinarima ne morate da date odgovor na pitanje, da ćete svakako to morati da uradite pred nadležnim državnim organima ove države. Hvala.
Zahvaljujem. Sledeći narodni poslanik Adam Šukalo. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Evo šta dodati na samom početku u odnosu na ovo što su sve uvažene kolege danas govorile i o važnosti ove teme, a i pre svega, još jednom da istaknem, pošto često to u svojim govorima na ovu temu pravosuđa govorim, važnost parlamenta, Republike Srbije, što imamo priliku i da debatujemo oko ove teme i da biramo, pogotovo ovako važne funkcije kao što je predsednik Kasacionog suda. Iz tog razloga, smatram da u Republici Srbiji nema potrebe, s obzirom da mnogi zagovaraju određene promene u pravosuđu da se uspostavljaju određene institucije, koje bi bile paralelne pravosudne institucije, neke visoke, sudske, tužilačke savete, svuda gde su ti primeri, postojali u regionu. Evo ja ću još jednom navesti taj primer da BiH ima takav sistem pravosuđa koji je sigurno najgori u Evropi, iako je to bio projekat međunarodne zajednice i određenih stranih ambasada, ništa nije dobro doneo građanima u smislu borbe protiv kriminala i borbe protiv korupcije, borbe protiv organizovanog kriminala i borbe protiv kriminala u regionu.Takva rešenja koje određene grupacije, koje su nama suprotstavljene, politički, politici SNS, politici Aleksandru Vučića, ništa dobro neće doneti Srbiji i ta kopiranja, fotokopiranja takvih praksa, neće doneti ništa dobro i upravo iz tog razloga ja svaki put kažem, da sam jako zadovoljan što ovde debatujem. Naravno, kolega Srbljanović je malopre govorio o tome, naravno da imamo pravo da debatujemo, naravno da parlament vrši ulogu i parlamentarnog nadzora nad radom pravosuđa, ne u smislu pojedinačnih odluka, presuda i svega ostalog. Zašto? Iz prostog razloga, zato što građani, naši birači od nas traže, ne ono što smo mi već uradili, da stvorimo ambijent i političku borbu, volju za obračun sa organizovanim kriminalom i korupcijom. Mi smo to i manifestovali i pokazali. Ali naša odgovornost, kao i zakonodavne i izvršne vlasti, nije za ono što se dešava u pravosuđu. Ali anomalije koje postoje, pojedinci koji se petljaju u svašta pa se bave kroz različite nevladine organizacije, i političkom aktivnostima je praksa koja ne postoji nigde. Iz tog razloga mi ovde govorimo u parlamentu, ukazujemo na te anomalije. Nikada niko od nas nije ovde govorio i prozivao određenog sudiju zašto je nešto presudio i komentarisao te presude, ali građani očekuju efikasnu borbu. Gospodo draga, svi koji su u pravosuđu od njih se očekuje da ono što se kaže, procesuiranje, da se upravo tu završi i da imamo takve odluke, da imamo takve presude. Kada govorimo o odlukama, govorimo o tužilačkim odlukama. Kada govorimo o presudama, govorimo o sudovima i ono što nam je mnogo još više od toga potrebno, da konačno imamo praksu koja će podrazumevati da imamo efikasna i brza suđenja, gde će tužilaštva pripremiti sve ono što je neophodno. U tom pravcu mi se u svakom slučaju zalažemo za veće nadležnosti tužioca policijskih agencija, bezbedonosnih agencija da bi efikasnije i brže došli u poziciju da bi sudovi mogli brže i efikasnije da presude. To je ono što je ključno i što je važno. Ali, vidim da ovih dana naši politički protivnici koji se nazivaju opozicijom, koji bi trebali biti alternativa da su pojačano nervozni. Nervozni, upravo zbog procesa koji se tiču i stupanja na snagu i primenu različitih zakona koji upravo njihove lidere, poput Dragana Đilasa ne samo da stavljaju na tapet, stavljaju svakog građanina, nervoza se pojačava, medijska bitka, da kažem sa te strane, artiljerija, sve više i više se ispaljuje prema SNS, prema našim funkcionerima, prema predsedniku SNS, Aleksandru Vučiću i logično je da mi u političkoj borbi, u političkoj platformi imamo pravo da odgovorimo. Prema tome gospodo draga, mi vidimo da ste vi jako nervozni, vidimo da je Dragan Đilas jako nervozan zato što je mislio da će brzo da se vrati na vlast. Pa, malo su se prevarili. Mi smo tek u prvoj deceniji vlasti, a za ono što ste vi uradili u 12 godina vaše režimske vlasti, u načinu kako ste politički, ekonomski, diplomatski uništili Republiku Srbiju, pa minimalno je potrebno 30 godina da ispravimo, ne vaše greške, već ono što ste štetočinski uradili. Vaša politika koja je bila poznata po tome - zaduži, prodaj, potroši, je prošlo. Danas Srbija ima drugu politiku - politiku investiranja, politiku stvaranja, dobrog imidža Srbije i na ekonomskom planu i na svakom drugom. To što ste vi uradili na regionalnom planu je katastrofalno bilo u proteklom vremenskom periodu i imamo pravo ovde u parlamentu Republike Srbije da podsećamo građane na ono što vi mislite da su oni zaboravili. Dokle god smo ovde mi ćemo podsećati građane, jer mi se ne obraćamo vama, mi se obraćamo građanima koji su dali nama podršku i onima koji nisu da bi napravili paralelu između nazovi politike koju ste vi vodili i politike i rezultata koje postižemo mi danas na čelu sa predsednikom Aleksandrom Vučićem. Šta je Dragan Đilas znao u svom mandatu i satelitske političke partije koja je danas okružena oko njega, s obzirom da je on kako shvatamo tu određen lider. Očigledno da ima najviše resursa finansijskih koje je pokrao na pozicijama javnim, koje je obnašao paralelno radeći i kroz svoje privatne firme, što on čak danas čovek i ne krije. On kaže – ja sam obavljao javne funkcije, a moje firme su radile na tržištu. Portfolija od tog tržišnog učešća u smislu priče koliko je radio na tržištu slobodnom, a koliko je radio sa državom i sa gradskim preduzećima, sa državnim preduzećima, o tome ne govori. A, sigurno, evo, paušalan je odnos 90% prema 10%. Pa, svi znaju takvi biznismeni da budu. Napravim sebi kombinaciju, posao, raspišem tender, zakupim reklami prostor i ja sam velika ekonomska faca, veliki sam privrednik, ja znam da napravim pare. Majstore, svako zna da napravi tako pare, ali to nije pravljenje para to je kriminal, to je pljačka. Nije Dragana Đilas pljačkao samo u Republici Srbiji, pljačkao je u Bosni i Hercegovini i u Crnoj Gori preko javnih preduzeća, odnosno ćerki firmi, naših javnih preduzeća, pre svega mislim na „Telekom Srbiju“. Malo se zna ovde u Srbiji da je Dragan Đilas preko svojih firmi, a ima ih različitih i ne možete ih pohvatati, i on se nigde, kao ne pojavljuje, a njegove firme kao krpelji koji se podvuku pod kožu sisaju krvotok i javne finansije i javne budžete javnih preduzeća. E, to je Dragan Đilas radio i njegove firme. Opustošio je dok je tamo bio u mogućnosti preko svojih kadrova da dobija razne poslove koje je dobijao ovde u Srbiji u „Mtel“ Republike Srpske, „Telekomu“ Republike Srpske koji je privatizovala Srbija. O tome, naravno se ne govori uopšte, kao zaboravili smo svi tu priču. Pa, nismo zaboravili Dragane Đilasu, obraćam vam se upravo iz tog razloga zato što nikada više građani Republike Srbije neće birati takve političare koji su toliko unazadili Srbiju i sve ono što predstavlja srpski narod da je nama potrebno. Još jednom, ponavljam, mi smo u prvoj deceniji. Džaba se trudite da srušite Aleksandra Vučića, on je tek u prvoj deceniji vlasti. Kao što smo rekli nama je potrebno barem 30 godina da ispravimo samo sve ono što ste vi uradili štetočinski, a posle toga, kad sve to uradimo, kad podignemo kao što svaki dan dižemo Srbiju, njena javna preduzeća, grad Beograd, časno i pošteno ako se sutra pojave bolji, a oni sigurno nisu alternativa, da im predamo vlast i da oni sigurnim korakom koračaju i urade, ako Bog da, i bolje nego što mi radimo danas. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Ljiljana Malušić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi gospodine Milojeviću, dame i gospodo poslanici, poštovani građani Republike Srbije, ja ću danas govoriti o Predlogu Visokog saveta sudstva za izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda, a to je gospođa Jasmina Vasović. Treba naglasiti, to je moja uvažena koleginica, gospođa Bilja Pilja, rekla, a ja ću još jednom. Znači, mi samo glasamo po predlogu Visokog saveta sudstva, da se zna. Gospođa Jasmina Vasović je žena koja je bila na svim instancama što se sudstva tiče, tako da ću ja rado glasati za ovu damu, jer ima izvanredne reference, znači od najniže instance sudstva, pa do najviše, a drugo, imala je silne obuke, tako da mislim da će časno i pošteno raditi svoj posao. Uvek govorim da u sudstvu postoji 98% časnih sudija, i ne samo sudija nego i onih koji se bave tužilaštvom, ali postoje 2% koji ne rade svoj posao kako treba, tačnije, rade za svoje partijske knjižice. To nije dobro. Tako se ne treba raditi. Srbija danas traži od nezavisne grane, a to je sudstvo, da bude maksimalno profesionalno, da bude časna, da donosi presude po delima koji su uradili oni koji treba da idu tamo gde im je mesto, a ne po partijskoj pripadnosti. Bilo, ne ponovilo se. Pre nego što krenem na svoje izlaganje, a tiče se 2009. godine, izvor mi je Evropa, samo da čestitam sa radošću međunarodni praznik Roma i zaista se radujem, jer su to divni ljudi koji žive u Republici Srbiji i predstavljaju jednu od 22 nacionalne manjine. Izvor Radio Evropa kaže - Društvo sudija Srbije optužilo je Visoki savet sudstva da je listu od 1.500 sudija, koji na dužnost stupaju 1. januara 2009. godine, sačinio je pod političkim pritiskom. Istovremeno, čelnica tog saveta, Nata Mesarović u Narodnoj skupštini Srbije branila se od optužbi za nepotizam, zasnovanih na tome zato što je među imenima budućih sudija, zamislite, i ime njenog sina. Predsednica Visokog saveta sudstva, do nedavno sudija Specijalnog suda za organizovani kriminal i ratne zločine, takođe i predsednica Sudskog veća koji je izreklo presudu Miloradu Ulemeku Legiji i ostalim učesnicima ubistva Zorana Đinđića, prisustvovala je skupštinskoj sednici tokom rasprave o izboru sudija i tužioca. Suočila se sa oštrom i vrlo ličnim kritikama poslanika partije Vojislava Koštunice, gospodina Miloša Aligrudića. Gospodin Miloš Aligrudić se pita kako je moguće da se dotična gospođa, znači Nata Mesarović, poziva na bilo kakvu vrstu kriterijuma i objektivnosti kada sedi u organu koji bira njenog rođenog sina na mesto sudije Četvrtog suda na Viši sud u Beogradu, sa mesta? Pa, gde je tu sukob interesa, gospođo Mesarović, pita se ovaj gospodin, a gospođa Nata Mesarović odgovara da njen sin ima izvanredne reference, da je on najbolji i da je izabran u vreme kada je DSS imao svoju Vladu i kada je imao većinu u ovoj Skupštini. Međutim, postoje i časne sudije, sudije koje kažu, tiho, ali istina. Prema glasinama, dakle onome što u strahu i tiho govore kolege iz Krivičnog odeljenja Četvrtog opštinskog suda iz kog je kolega napredovao, on je bio pri dnu lestvice po statističkim rezultatima, kazala je i gospođa Branislava Goravica, sudija koja je ponovo izabrana, ali se solidarisala sa kolegama koji to nisu. Znači, tako se radi. Radimo po pravdi, a ne radimo po naklonosti, po rodbinskim vezama, po tome ko šta želi od koga. Ono što je meni nezamislivo je da tajkuni imaju svog sudiju i svog tužioca. Bilo ne ponovilo se. Idemo dalje. Šta kaže izvor „Tabloid“ i gospodin Milan Glamočanin? Oni kažu sledeće - u Beogradu je 2015. godine uhapšen sudija Višeg suda u Beogradu, gospodin Branislav Blažić, pod optužbom da je izvršio krivično delo trgovinom uticaja. Specijalno tužilaštvo za borbu protiv organizovanog kriminala saopštilo je da je sudija praćen više od osam meseci i da je pokušao da kod sudija Vrhovnog kasacionog suda u Beogradu izdejstvuje da povoljno reše predmet nekog preduzetnika koji je pravosudno osuđen u Novom Sadu, što nije tačno, ali blaćenje sudije Blažića izvršeno je po nalogu a koga drugog nego Snežane Malović, zvane Maca, bivše ministarke pravde i Miljka Radisavljevića, specijalnog tužioca i Nate Mesarović, bivše predsednice Visokog saveta sudstva. Sve je u stvari počelo kada je predsednik Vrhovnog kasacionog suda Srbije, Dragomir Milojević, sa grupom kolega podneo krivičnu prijavu protiv bivše ministarke pravde Snežana Malović i predsednice Vrhovnog kasacionog suda Nate Mesarović zbog neuspele reforme pravosuđa i štete od 1,5 milijardi dinara. Osim bivše ministarke Malović, na krivičnoj prijavi kojom se terete za zloupotrebu službenog položaja našli su se i svi članovi pravog sastava Visokog saveta sudstva, nekadašnja predsednica Vrhovnog suda, naravno, Nata Mesarović, zatim, Jelena Borovac, istražni sudija Vučko Mirčić, Biljana Tošković, Nadica Jovanović, Đurđina Bjelobaba, bivši predsednik skupštinskog Odbora za pravosuđe Boško Ristić, Dejan Ćirić i Predrag Dimitrijević. Krivičnu prijavu su potpisali, pored predsednika Visokog kasacionog suda gospodin Milojević, prisutni i Novica Pejković, predsednik Apelacionog suda u Novom Sadu, zatim sudija Vrhovnog kasacionog suda Janko Lazarević, Zoran Tatalović, Dragan Jocić i Dragiša Đorđević. Zašto ovo čitam taksativno? Pa, zato što se ljudi ne boje, zato što su tu, zato što jesu da rade po pravdi božjoj, da sude kako treba da sude, da ne štite kriminalce, da ne rade po nalogu tajkuna, nego da rade po pravdi. Ti ljudi znaju kako se radi i nemaju straha. E takvu Srbiju mi očekujemo i za takvu Srbiju se borimo 2012. godine i tako će i biti. Od 2012. godine se borimo. Podnosioci krivične prijave naveli su da su prijavljeni kao službena lica članovi prvog sastava Visokog saveta sudstva u postupku izbora sudija iskorišćavanjem svog službenog položaja i teže su povredili prava 837 sudija, jer prilikom donošenja odluka o izboru sudija 16. decembra 2009. godine nisu odlučivali da li ispunjavaju uslove da budu birani za sudije, iako su bili dužni da i na njih primene postupak izbora, već su samo odlukom od 25. decembra 2009. godine, konstatovali da ovim sudijama sa 31. decembrom 2009. godine prestaje sudijska funkcija. To je, dragi moji, bila čistka neviđena i, hvala bogu, 2012. godine, kada smo došli na vlast, mi smo sve te ljude koji su, prosto, skinuti na jedan surov način, vratili na svoje funkcije. I ne samo to, setimo se samo te 2008. godine, kada su ne samo sudije, njih 1.000, nego kada je 400.000 ljudi dobilo otkaze. Nije bilo briga tu vlast kako će ti ljudi da žive i to nije bilo 400.000, nego puta tri, četiri, pet članova. Kažu da danas ljudi masovno napuštaju Srbiju. Pa, ne napuštaju sada, u Srbiju se vratilo kada je počela panedmija 400.000, a oni su prinudili ove ljude da odu iz ove zemlje i, hvala bogu, vratilo se u Srbiju i 90.000 mladih zbog programa koji je Vlada Republike Srbije napravila zbog silnih benefita koja će dobiti mladi ljudi, a samo za mlade ljude je odvojeno pet stotina miliona evra za nove investicije, odnosno za ulaganje u fabrike, i ne samo fabrike nego svuda gde će ti mladi ljudi raditi. Prema tome, tih laži i gluposti je zaista svima već preko glave. I još nešto, bivša ministarka Malović i tužilac Miljko Radisavljević uspešno su trgovali sa onima koji danas odgovaraju pred specijalnim sudom. Darko Šarić je bio primoran da ministarki i tužiocu kupi stan ni manje ni više nego u Vašingtonu i snabde ih velikom količinom novca, četiri miliona dolara. Magazin „Tabloid“ je godinama opisivao kriminalna dela gospođe Malović i tužioca Radosavljevića. Da više ne pričam o njima, jer odmah mi nije dobro. Mi danas biramo jednu časnu i poštenu ženu i ja sam sigurna da će potpuno biti druga slika što se pravosuđa u Srbiji tiče. Sada nešto izvanredno, a to je da je juče otvorena petlja kod Batajnice pre roka. Trebalo je da se završi za mesec dana tek. Završena je na sreću svih ljudi koji žive u tom delu, i dve Pazove i Batajnica i Zemun Polje. Umesto 9,6 miliona evra, ta petlja je koštala samo 8,8 miliona evra. Druga divna vest od juče je da se od kako je vakcinacija bez zakazivanja, juče se vakcinisalo 54.000 ljudi. Uglavnom sam viđala mlade ljude, što je dobro, jer će zaštiti zdravlje svojih roditelja, svoje bake, svog deke. Ima još dobrih vesti. Jedna od njih je da je danas počela isplata prve polovine minimalne zarade za mart iz trećeg paketa državne pomoći. Takođe, ovih dana kreću da se dele paketi pomoći penzionerima, a ja ću u danu za glasanje, uz ove dobre vesti, i glasati za ovu gospođu koja je predložena, a to je gospođa Jasmina Vasović. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Sledeći je narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, Narodna skupština bira predsednika Vrhovnog kasacionog suda na osnovu, pre svega, Ustava, a zatim i zakona koji bliže uređuje način izbora predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Jedan moj mladi kolega je čak i spomenuo istorijat vrhovnih sudova u Srbiji, uz jednu konstataciju, koliko sam ja razumemo, da do sada integritet tog najvišeg pravosudnog organa nije bio narušen od njegovog osnivanja. Nažalost, ja ne mogu da se složim sa kolegom. Narušili su ga i te kako. Narušili su ga za vreme čuvene reforme pravosuđa. Narušili su ga kada su birali ko će od sudija da ostane sudija, a koga će oni zbog nekog svog stava da pošalju van pravosudnih organa. Slično je bilo i u tužilaštvu, ali vrhunac bezobrazluka koji su imali jeste izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda iz 2009. godine. Kad pogledate sada predlog koji imamo za novog kandidata, pa pogledate i obrazloženje, u jednom delu obrazloženja pronaći ćete komisije za kandidata za izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda Jasminu Vasović, utvrdila završnu ocenu pet, sve u skladu sa članom 17. navedenog pravilnika i sastavila prethodnu listu kandidata na obrascu koji je sastavni deo pravilnika. Komisija je pribavila mišljenje opšte sednice Vrhovnog kasacionog suda o kandidatu za izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Dame i gospodo narodni poslanici, kada je Narodna skupština birala Natu Mesarović za predsednika Vrhovnog kasacionog suda pribavljeno mišljenje Opšte sednice Vrhovnog kasacionog suda nije postojalo. Može neko da očekuje da je to samo formalnost. Međutim, član 144. Ustava Republike Srbije predviđa obavezu da predsednika Vrhovnog kasacionog suda na Predlog VSS po pribavljenom mišljenju Opšte sednice Vrhovnog kasacionog suda i nadležnog Odbora Narodne skupštine bira Narodna skupština. Sad možete da zamislite kad izaberete predsednika Vrhovnog kasacionog suda 30. novembra 2009. godine, a naš Vrhovni kasacioni sud počne sa radom 1. januara 2010. godine i to ga je predložio VSS koji nije bio ni u kompletnom sastavu. Sad vidite kako su se igrali sa nosiocima pravosudnih funkcija. Sve to govorim zato što bivši režim uporno pokušava da prikaže sadašnju vlast i predsednika Republike Srbije kao diktatora i da pravosuđe u našoj Srbiji ne funkcioniše, a ovo je samo jedna mala epizoda oko toga kako je sistem pravosuđa u Srbiji funkcionisao za vreme njihove vlasti i sada doživljavamo takve kritike od tih ljudi koji su to radili za vreme vlasti. Da je samo nedostajalo mišljenje sednice Vrhovnog kasacionog suda, Opšte sednice, nego su, dame i gospodo narodni poslanici, nama ovde u Narodnu skupštinu u proceduru uputili falsifikovani dokument. Da li verujete da se u Narodnoj skupštini nalazi dokument koji ne odgovara ni zakonu, niti je potpisan, niti je predat od nekoga ko na to ima pravo. Jeste VSS predložio Natu Mesarović. Samo mi nađite gde je taj izvornik ovde u Narodnoj skupštini. Nađite mi papir u Narodnoj skupštini potpisan od VSS kojim se Nata Mesarović predlaže za predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Nema ga. Sakrili ga. Arhiva je dostupna, kolege, možete da proverite, a onda su se setili da u proceduru upute predlog, a ne mišljenje Odbora za pravosuđe na osnovu koga je Nata Mesarović bila birana za predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Takav su odnos imali prema pravosuđu Đilas i kompanija da bih ih slušali. Što se čudite? Tri advokata su odlučivala o sudbini srpskog pravosuđa. Nemam ništa protiv advokata odmah da se razumemo. Tri advokata. Homen koji je bio tada u Ministarstvu pravde, Boško Ristić koji je bio predsednik Odbora za pravosuđe i Nenad Konstantinović i Dušan Petrović koji je tad bio ministar u Vladi. Tako je odlučivano ko će biti sudija, ko će biti tužilac i ni jednom od tih advokata nije palo na pamet da su možda u sukobu interesa, jer zašto da ne? Zašto ne uništiti, recimo, malu advokatsku praksu. Jednostavno, promenite Zakon o parničnom postupku, odredite da advokat može da bude samo onaj koji je usko specijalizovan za jednu oblast, oni svi vlasnici velikih advokatskih kancelarija, imaju advokata sami koliko oni hoće, mala advokatska praksa bi nestala u Srbiji. I sve su zakone donosili da bi sebi ugodili. I sve su sudije i tužioce držali u strahu da ne prođu kao njihove kolege prilikom reizbora 2009. i 2010. godine. Čuli smo ovde da je Nata Mesarović postavljala i svog sina za sudiju. Sećam se kada je bila jednom ovde u Narodnoj skupštini. Znate kako se ponašala prema narodnim poslanicima koji su tada bili opozicija? Kao da predsedava sudijskim većem. Ponižavani su narodni poslanici ovde od te iste Nate Mesarović. Bio sam na toj sednici. Sada jedna ekipa, predvođena jednim rijaliti sudijom, nemam ništa protiv rijalitija, ali mislim da nosiocima pravosudnih funkcija tamo nije mesto, pokušavaju da ubede građane Srbije kako pravosuđe u Srbiji ne funkcioniše. Evo, moj kolega Milenko Jovanov danas je u svom izlaganju, kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SNS, govorio o sudiji Majiću. Govorilo je nas dosta kolega, čak se i spominje i to kako sam ja tražio da on dođe ovde da ga priupitamo o nekim stvarima. Jesam. Imao bih mnogo štošta da ga priupitam kao narodni poslanik. Ja se u njegov posao ne mešam, samo bih postavio određena pitanja više po pravilima kodeksa ponašanja nosilaca pravosudnih funkcija, nego o presudama koje piše, a naravno da ću uvek braniti stav Vrhovnog kasacionog suda i Ustavnog suda Republike Srbije, čak i kada su oni u suprotnosti sa presudama sudije Majića, jer ja time nisam narušio samostalnost i nezavisnost pravosudne funkcije, već sam podržao one sudske instance koje odlučuju o tome da li je neka presuda doneta u skladu sa zakonom i Ustavom ili nije. Čini mi se da tabloidi, kao što je NIN i još neki, pokušavaju da mi stave reči u usta koje nisam rekao i očigledno je da ono što mi govorimo ovde na sednicama Narodne skupštine nekima daje za povod da pokušaju da naruše dostojanstvo i Narodne skupštine i svakog narodnog poslanika pojedinačno. Podsetiću samo kolege o jednom članku koji je hvalio sudiju Majića i po kome se oglasilo čak i Udruženje sudija Srbije. Između ostalog se kaže da nas to Udruženje poziva kao poslanike da se uzdržimo od podsticanja nepoverenja građana u sudstvo, a nosioce javne vlasti da znanje i energiju usmere na kvalitetno obavljanje svojih nadležnosti umesto na međusobne optužbe i prozivanje pojedinaca. U saopštenju se podseća da su sudove i sudije dužni da nakon zakonito sprovedenog postupka donesu zakonitu i obrazloženu odluku zasnovanu na pravedno utvrđenom činjeničnom stanju na koju je pravilno primenjeno materijalno pravo. Ja to podržavam. Apsolutno podržavam taj stav, ne baš njih, ali nemam ništa protiv tog stava. Današnji NIN, zamislite, sudija Apelacionog suda u Beogradu, pripadnik srpskog pravosuđa u jednom tabloidu. Doći ćemo i na naslovnu stranu. Samo da pokažem kakva je dvoličnost sudije Majića i postavljam pitanje - zašto se udruženje sudija nije oglasilo na prethodne izjave i pitanje - da li će da se oglasi na ovo što je u tom intervjuu rekao sudija Majić? Setite se, da podsetim udruženje sudija je tražilo od narodnih poslanika da ne daju izjave po kojima će narušiti poverenje građana u pravosudni sistem Republike Srbije. U današnjem broju, evo jedno pitanje - može li se u ovakvoj atmosferi uopšte reći da je pravosuđe treća grana vlasti? Sudija Majić odgovara - odavno govorim da se ne samo zbog toga ne može ozbiljno tvrditi da naše pravosuđe ispunjava svoju Ustavom garantovanu svrhu, jednačina je nažalost jednostavna, izraženost ovakvog stanja obrnuto je proporcionalna broju ljudi koji su spremni da se založe za to da se ovakvo stanje promeni. Upravo je uvredio sve kolege sudije, bez obzira na nivo sudova, da li su to sudovi osnovne, više ili bilo koje druge nadležnosti. Ili vezano za današnju temu pitanje - kako tumačite to što ni nije javnost nije zainteresovana ko će biti na mestu vrhovnog mesta sudije? Zar nam je svima svejedno i da li to znači da kao narod verujemo da se presude više ne donose u sudovima? Dame i gospodo narodni poslanici, da je neko jedva prošao za sudiju, da jedva završio pravni fakultet, da je tek postao sudija zna da odgovor na ovakvo ponižavajuće pitanje se ne daje. Vidite sad šta sudija Majić odgovara - bojim se da je upravo to jedan od osnovnih razloga. Građani velikim delom veruju da je nevažno ko će biti pravi sudija. Sad znači vređamo i građane. To je ona priča njihova o krezuboj Srbiji koja vlada, da je većina građana Srbije nepismena, glupa. Nisu oni, građani Srbije, dostojni vlasti koju oni treba da vode Đilas i Šolak i Majić. Prema uvreženom mišljenju to će i onako biti prolazna politička marioneta. Gospodine predsedniče, i vas je uvredio. Dok će se suštinske odluke i u ovoj kao i u svim drugim oblastima donositi na Andrićevom vencu. Ovo je izuzetno opasno uverenje. No, možda je još opasnije to što iz razgovora sa kolegama shvatam da ni oni ne veruju da je to značajno i da je jasno da se na takvu poziciju ne dolazi bez predsednikovog zelenog svetla. To je rekao sudija Majić bez ikakvog dokaza. Bez ikakvog. I još je ljut na svoje kolege zašto ne reaguju i to potvrđuje nastavkom - zato mnogim i iskusnijim kolegama nije palo na pamet da konkurišu niti da se suprotstave. Jasno im je da sudije nemaju vlast, da su mahom izgubile dostojanstvo i da ne mogu da utiču na stanje čak i u sopstvenoj branši, a to je onda pravi poraz ovog i ovakvog pravosuđa. Da li Udruženje sudija Srbije u svom saopštenju misli samo na narodne poslanike koji prema njima podstiču nepoverenje građana u sudstvo ili se to odnosi i na nosioce pravosudnih funkcija pa čak i kada je u pitanju rijaliti sudija Majić? Naravno da su se dotakli i onog dela o kome sam govorio na prethodnoj sednici. Šta kaže Majić - nedavno je Veroljub Arsić u Skupštini izjavio da štitite silovatelje i pitao kada ćete kako kao sudija doći u Skupštinu da vas on priupitaju šta radite? Da li su vas zvali da dođete? Iskren da budem, ja bih voleo da dođe. Ali sudija Majić odgovara - nisu me zvali, a i da jesu doživeo bih to samo kao jedan, još jedan vid šegačenja sa ustavnim poretkom. Sudija svoje stavove objašnjava u odlukama koje donosi. Pa, gospodine Majiću, čitali smo i vaše odluke. Čitali smo odluku koju ste potpisali kao sudija Apelacionog suda i kojom ste poništili prvostepenu osuđujuću presudu za obljubu nad trinaestogodišnjom devojčicom i to potkrepili u svom obrazloženju da je to običaj kod naših Roma, da deca romske nacionalnosti, devojčice od trinaest godina nemaju pravo da uživaju zaštitu naših zakona i da nad njima može da se izvrši obljuba. To je napisao i potpisao sudija Majić i sva sreća što ta presuda nije ostala u pravnom poretku. Govorio sam o tome na prethodnoj sednici. Ta presuda da je ostala u pravnom poretku Srbije bila bi početak uvođenja Srbije u fašističku ideologiju jer kada izopštavate jednu etničku, versku ili nacionalnu grupu zbog njihove boje kože ili različitosti koju imate iz ustavnog i zakonskog sistema jedne zemlje, a to je Hitler radio sa Romima i Jevrejima od 1936. godine, počinjete to isto da radite što se dešavalo u nacističkoj Nemačkoj. Ne znam koliko je sudija Majić ozbiljan u svemu ovome što tvrdi. Još nešto, kako uopšte neko dođe na ideju da bi sudija trebalo pred parlamentom da objašnjava presude, možemo li da zamislimo situaciju u kojoj on sedi u sali dok ga poslanici vređaju ili gađaju paradajzom? Odgovor je sledeći - bojim se da je malo stvari koje ovde možemo da zamislimo jednako kao što se ne plašim da se imajući na umu do sada viđeni nivo debate poslanici ne bi zadržali samo na paradajzu. Dame i gospodo narodni poslanici, on je nas proglasio za nasilnike. Pokušava da prikaže kako je on nešto viša klasa od nas koje su birali građani, a njega je za sudiju Apelacionog suda postavio VSS, na kome je predsedavala Nata Mesarević koja je na neustavan način izabrana za predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Zašto bih voleo da dođe u Narodnu skupštinu sudija Majić? Između ostalog i zbog današnje naslovne strane u tom istom NIN-u i kaže Miodrag Majić - opasne su veze političara i sudija. Slažem se, ali bih da ga pitam - a kakve su veze između sudija i ambasadora u Srbiji? Koliko su one opasne? Da li su te veze između sudija i ambasadora u Srbiji 2013. godine oslobodile krivične odgovornosti za počinjen ratni zločin Gnjilansku grupu? Što ne kaže sudija Majić koji stalno priča da je samostalnost i nezavisnost pravosuđa ugrožena, kako je on to mogao u jednom takvom diktatorskom režimu, jer tada je SNS bila na vlasti, pričamo o presudi iz 2013. godine, ako je takav diktatorski režim, kako je mogao da donese jednu takvu presudu? Nije bio režim ni tada, ni sada diktatorski, nego sve ono što je on radio pokušava, iz njemu znanih razloga, to će morati isto, voleo bih da nam objasni ovde, pokušava da prevali na odgovornost aktuelnoj vlasti. Stanje u pravosuđu jest važno za funkcionisanje jedne države, za osnovna prava građana, ali, ljudi, kakva su prava građana bila kada vam sudije biraju četiri advokata? Opet kažem, nemam ništa protiv advokata, ali imam protiv ovih koji su akumulirali toliku političku moć da su se za sve u oblasti pravosuđa pitali. Birali su sudije, birali su tužioce, Skupština je donosila zakona kako su oni tražili, pa kakva su onda pravila građana? Kakva su onda ljudska prava u takvoj državi? Sada nama ta ista ekipa koja je obrukala srpsko pravosuđe, jer oni preki sudovi posle Drugog svetskog rata ne mogu nikako da se nazovu srpskim pravosuđem, ali ovi jesu, obrukali srpsko pravosuđe od njegovog nastanka, prvi i jedini put do danas. Narušili su prava i sudija koji nisu izabrani i tužilaca koji nisu izabrani. Ustavni sud je to potvrdio. Isto tako, jedno možda najvažnije pitanje koje bih mu postavio, pošto je reč o toj skandaloznoj presudi koja je iznad svake sudske prakse koju naše pravosuđe poznaje - kako ga nije kao sudiju, kao čoveka, verovatno i kao oca, sramota da ostane na toj funkciji kada je takvu jednu njegovu presudu poništio Vrhovni kasacioni sud i utvrdio da nije doneta u skladu sa zakonom? I on ima pravo da priča o paradajzu? I on ima pravo da priča o dostojanstvu drugih sudija? I on ima pravo da priča o nama, narodnim poslanicima? Kakav on to legitimitet ima i koga on predstavlja? Postoji li rijaliti sud? Čuo sam da u Americi postoje. Vode javne debate, prenose, snimaju se serije i emisije. Očigledno da on više voli anglosaksonsko pravo od našeg kontinentalnog na osnovu koga je i doneo oslobađajuću presudu za Gnjilansku grupu. Neka vidi da li bi ga oni birali za sudiju tamo, ja sam siguran da ne bi, jer samo Boško Ristić, Homen, Petrović mogu da ga izaberu za sudiju, niko drugi. Sad će on da posipa pepelom sve. Šta je tu sporno što javnost nema neko veliko interesovanje za izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda? Da smo bespravna država, da sudovi ne funkcionišu, da su ugrožena ljudska i građanska prava i te kako bi javnost bila zainteresovana, a kada je u nekoj oblasti stanje dovedeno u red interesovanje javnosti prestaje tog trenutka. Jeste tačno da još puno moramo toga da radimo da postignemo one pune kapacitete koje bi želeli da srpsko pravosuđe ima, ali to odsustvo dela javnosti koje nije zainteresovano za ovako nešto potvrđuje nam baš upravo to da smo na dobrom putu i da će Narodna skupština po drugi put izabrati predsednika Vrhovnog kasacionog suda u skladu sa zakonom i Ustavom Republike Srbije, za razliku od bitangi iz Đilasovog režima koji su to radili na neustavan i nezakonit način.
Zahvaljujem. Sledeći je narodni poslanik Milan Jugović. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine Milojeviću, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, uvaženi sugrađani, pred nama je danas jedna jako važna tema, a to je Predlog odluke o izboru predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Na početku bih najpre želeo da izrazim zadovoljstvo dosadašnjim tokom diskusije koja je bila veoma iscrpna, veoma sadržajna, onakva kako dolikuje jednoj ovako važnoj temi za čitavo naše društvo, za čitavu našu zemlju, za građane. Mogu da kažem da sam pročitao biografiju kandidata za predsednika Vrhovnog kasacionog suda, gospođe Vasović, i mogu reći odmah na osnovu onoga što sam video, dakle na osnovu besprekorne biografije, da ću podržati ovaj predlog i nadam se i verujem iskreno da će gospođa Jasmina Vasović svoj posao obavljati uspešno, u skladu sa svim zakonskim i moralnim normama i načelima. Svako demokratsko društvo, a tako i naše, počiva na zdravim temeljima, na tri noseća stuba. Dakle, na zakonodavnoj, izvršnoj i sudskoj grani vlasti. Ove tri grane vlasti treba da budu partner u službi građanima, treba da budu partner u izgradnji bezbednog demokratskog društva za sve građane Srbije. Dosta toga smo čuli danas, ali upravo zbog javnosti, upravo zbog građana Srbije ja ću neke činjenice ponoviti, koje su jako važne i koje su koren, uzrok nekih pojava, nekih dešavanja u sudstvu koje imamo danas. Nažalost, naše sudstvo se, iako je prošlo 12 godina, još uvek nije oporavilo do te, hajde tako da kažemo, tzv. katastrofalne reforme pravosuđa iz 2009. godine kada je oko 2.400 sudija, koliko ih je tada bilo, negde oko 1.000 sudija i tužilaca nije prošlo reizbor. Pri čemu su kriterijumi bili isključivo politička podobnost, gde u obzir nisu uzimani profesionalnost, rezultati, kvalifikacije, rad, gde je preporuka za nečiji reizbor ili izbor bilo mišljenje lokalnog odbora tada vladajuće DS. Demokratske stranke koja je taj reizbor sprovela, ili tu reformu kako su je nazivali, u skladu sa svojim interesima, interesima tadašnjeg vladajućeg režima, interesima tajkuna koji su tih godina harali i pljačkali Srbiju. Dakle, oko 1.000 sudija i tužilaca ostalo je bez posla. Da situacija bude još gora, odnosno kolika je bila bahatost tadašnjeg režima potvrđuje da su oni na njihova mesta izabrali u prvi mandat od tri godine novih 870 sudija i tužilaca, odnosno sudija, te su na taj način dobili ili pridobili značajan broj sudija koji će na ovaj ili onaj način biti potčinjeni njima, i pre ili kasnije na neki način odužiti se za reizbor iliti napredovanje u službi. Nakon pada režima 2012. godine u državnim fiokama pronađeni su spiskovi sudija i tužilaca za reizbor 2009. godine sa naznakama pored njihovih imena ko je intervenisao za njihov reizbor, gde je bilo vrlo zanimljivih imena, uključujući i brojne tajkune, ali i visoke državne funkcionere koje je pominjao cenjeni kolega Arsić. Veoma je zanimljiva činjenica da je jedan broj od tih reizabranih sudija kasnije napustio svoj posao, otišao u advokaturu i počeo da se bavi veoma intenzivno politikom. Takav je slučaj npr. Vladimira Vučinića, bivšeg sudije Specijalnog suda, poznatog po tome što je vodio slučaj Mišković, što je vratio pasoš Miroslavu Miškoviću. Dakle, Vladimira Vučinića koji je napustio sudijski poziv, otišao u advokaturu, vrlo intenzivno počeo da se bavi politikom i, gle čuda, naravno, priključio se Narodnoj stranci Vuka Jeremića, gde je postao član predsedništva. Građanima Srbije ostavljam da prosude sami da li je njegova politička naklonost ka strankama bivšeg režima možda uticala i na njegovo deljenje pravde. Sa druge strane, postoje aktivne sudije koje, umesto da obavljaju svoj posao onako kako zakon nalaže, više borave po stranim ambasadama, više se bave politikom, dnevnopolitičkim pitanjima. Pretpostavljam da građani Srbije već dobro znaju i danas smo nekoliko puta čuli da je reč o sudiji Apelacionog suda Miodragu Majiću. Miodragu Majiću koji daje sebi za pravo da kritikuje sve, i odnos prema pravosuđu, i zakonodavnu vlast, i izvršnu vlast itd, ali zato kada iz ovog visokog doma od strane mojih kolega dođu argumentovane kritike na račun njegovih političkih stavova, na račun njegovog bavljenja politikom, pa i na račun njegovih katastrofalnih presuda, što ne kažem ja, već više instance su u nekim slučajevima oborile presude sudije Majića, e onda sudija Majić kaže – to je pritisak na sudstvo. Mislim da bi bilo korektno, ako već želi da se bavi politikom, a koliko gostuje na televizijama, u medijima, više od mnogih lidera političkih stranaka, korektno bi bilo da ili osnuje političku stranku ili priključi se nekoj postojećoj i nastavi da se bavi politikom, ne zloupotrebljavajući svoj sudijski položaj. Niko ovde ne želi ni da utiče na sudstvo, ni da vrši pritisak, ali i te kako imamo pravo da komentarišemo presude pojedinih sudija. Zar je svetogrđe komentarisati presude Miodraga Majića? Zar je svetogrđe komentarisati njegove političke stavove? Kada smo već kod presuda, ja sam uveren da ne postoji građanin Srbije koji bi podržao oslobađajuću presudu Miodraga Majića Gnjilanskoj grupi, tzv. OVK, koja je bila optužena i osuđena od strane Odeljenja za ratne zločine Višeg suda u Beogradu na najmonstruoznije zločine nad srpskim civilima u okolini Gnjilana od juna do decembra 1999. godine za ubistvo 80 srpskih civila. Dakle, 11 pripadnika te grupe osuđeno je od strane Odeljenja za ratne zločine Višeg suda na 116 godina zatvora, a onda na scenu stupa sudija Majić koji oslobađa ove ljude koji su na najmonstruoznije načine, ponavljam, mučili i ubijali Srbe i druge nealbance u okolini Gnjilana. Čuli smo već da su više instance oborile kao nezakonitu ovu presudu, ali mislim da je to slaba uteha porodicama žrtava, jer je njima naneta nepopravljiva šteta, jer teško je verovati da će ovi zločinci ponovo biti privedeni pravdi i procesuirani jer fizički nisu dostupni našim pravosudnim organima. Takođe, danas je Svetski dan Roma i naša država, Vlada Republike Srbije poslednjih godina uložila je zaista mnogo napora da Rome integriše u sve sfere društvenog života. Takođe sam uveren da ne postoji građanin Srbije koji bi podržao oslobađajuću presudu Miodraga Majića za obljubu trinaestogodišnje romske devojčice, uz obrazloženje koje smo čuli, ali ću ponoviti još jednom, da je to opšteprihvaćena norma u romskoj populaciji. Dakle, na ovaj način, uporedo dok se država i društvo trude da integrišu Rome, sudija Majić ovom presudom šalje poruku da za Rome ne važi zakon, da se na Rome može primenjivati običajno pravo. Dakle, otvoreno vrši diskriminaciju. Očigledno za sudiju Majića u Srbiji postoje građani višeg i nižeg reda, a ja ne bih upotrebio termin kojim bih adekvatno nazvao kako se zove sistem takve države. Duboko sam uveren da ovakve presude, da odlasci sudija poput sudije Majića, ali ne zaboravimo, i sudije Aleksandra Stepanovića u strane ambasade po mišljenje ne doprinose povećavanju poverenja građana Srbije u naše sudstvo. Zato pozivam sve časne i poštene sudije, kojih i te kako ima u našem pravosudnom sistemu, da radeći svoj posao u skladu sa Ustavom, u skladu sa zakonima naše zemlje, doprinesu izgradnji nezavisnog sudstva, izgradnji tog čvrstog trećeg stuba naše države na kojem će počivati moderna Srbija u budućnosti. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima prof. dr Vladimir Marinković. Izvolite.
Hvala vam, uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine Republike Srbije. Dame i gospodo narodni poslanici, siguran sam da će izbor Jasmine Vasović za predsednika Vrhovnog kasacionog suda biti dobar izbor, da ona ima sve potrebne reference koje će joj biti potrebne kako bi radila taj veoma značajan posao za naš pravosudni sistem i naravno našu celu državu. Ono na šta želim da se osvrnem u svom govoru je to da mi danas posle 20 i više godina plaćamo cenu neuspešnih reformi našeg pravosudnog sistema, plaćamo cenu jedne negativne selekcije kadrova i ljudi koji rade u svim sudovima, koji očigledno do današnjeg dana, do 2021. godine, iako su na određenim pozicijama, nisu shvatili i ne shvataju da je sudijski posao upravo ono što definiše pravosudni sistem, a to je da jeste treća grana vlasti, pored nas ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije, koji smo zakonodavna vlast, naših kolega iz Vlade kao izvršne vlasti i da su oni u stvari treći stub države. Ali, to ne znači da radeći u sudu i biti na poziciji sudije, predsednika bilo kog suda, to ne znači da ste autonomni od svog naroda i da ste nezavisni od svoje države i njenih interesa. Upravo znači suprotno – da svi mi koji se bavimo javnim poslom, jesmo zavisni od svog naroda i svoje države i da jesmo dužni da radimo u najboljem interesu svog naroda i svoje države. Mi imamo danas, nažalost, posle toliko godina, plaćaju ceh te reforme pravosuđa iz 2009. godine, slučajeve da neke sudije, o tome su moje kolege narodni poslanici danas govorili i govorili su jako stručno, pogotovo oni koji su pravnici, koji su pravne struke, ja mogu da govorim o tome kao neko ko je laik, ko je političar, koji kao narodni poslanik želi najbolje svojoj državi i želi da u mojoj državi dođe do toga da imamo konačno vladavinu zakona. Ali se postavlja pitanje da i uz političku volju i punu političku podršku koju ljudi koji žele da uspostave vladavinu zakona i od strane predsednika Republike Srbije i nas koji predstavljamo većinu ovde u parlamentu, dakle, posebno oni koji su najviše zainteresovani za vladavinu zakona a to jeste SNS, ima onih koji u stvari ovu državu, ovaj parlament i instituciju države doživljavaju na način i tako da u medijima i u svim mogućim kanalima komunikacije smatraju i nazivaju nas svojim neprijateljima. Mi kao narodni poslanici smo dužni, kao i članovi Vlade, kao i svaki čovek koji se bavi javnim poslom, da se ponašamo na način kako je to jednostavno određeno, kako je to potrebno, kao ljudi koji su odgovorni i koji treba da vode ovu državu. Potpuno, i o tome su moje kolege govorile danas na ovoj sednici, kada je u pitanju sudija Majić i mnoge druge sudije koje su sudije najznačajnijih sudova i na najznačajnijim pravosudnim pozicijama, ne treba da budete vrhunski pravnik, ne treba da budete doktor pravnih nauka kao moj kolega Aleksandar Martinović i da vidite da je potpuno neprimereno da se jedan sudija bavi dnevno-političkim pitanjima, da se jedan sudija bavi komentarisanjem dnevne politike u jednoj zemlji i da celokupno njegovo delovanje, i on je personifikacija toga, on, nažalost, nije jedini, ima onih koji to rade i time se bavi, ali on je personifikacija toga zato što on očigledno voli i vrlo često se pojavljuje u medijima koji nisu nastrojeni opoziciono, ne govorim o tome da se pojavite u nekom mediju, naravno, što je lekovito za svaku vlast i svaku državu i da budete kritični, to nije sporno, mi priželjkujemo kritiku, mi želimo da gradimo ovu državu što je bolje i kvalitetnije moguće, ali želimo i da zaštitimo ovu državu i da se u ovoj državi zna ko šta radi. Narodni poslanici se bave svojim poslom, dakle, delokrugom rada i u oblasti donošenja najboljih mogućih zakona, najboljeg mogućeg zakonskog okvira i stvaranja potrebnog ambijenta kako bi građani Republike Srbije što bolje i kvalitetnije živeli i kako bi, naravno, bili zaštićeni. Ono što jeste politika SNS i ono što jeste nešto što nas vodi ka budućnosti i ka modernizaciji ove zemlje jeste da je zakon nešto što nas čini slobodnim, ali zakon koji će da važi za sve, zakon koji će da važi za sve ljude i zakon koji će da dovede do toga da vas bilo koja funkcija ne zaštiti od bilo kakve kritike. I mi smatramo da imamo pravo da kritikujemo i mi smatramo da imamo pravo da podignemo glas kada je u pitanju vladavina zakona i kada je u pitanju delovanje nekih ljudi koji su u stvari zaduženi i treba da budu nezavisni u donošenju svojih odluka i u svom sudskom delovanju, ali ne da budu nezavisni i potpuno otuđeni od svog naroda, od svoje države i od, naravno, državnih institucija. I da završim. Nije čudo i nije slučajno što je meta i tog sudije Majića i svih onih drugih koji, eto, uzimaju sebi za pravo da kritikuju svakodnevno i ono što je najbolje, o čemu nas i za šta nam ceo svet skida kapu, odaje počast. Problem je u tome što je njihova kritika upućena isključivo na predsednika Republike Srbije, koji je 2017. godine dobio 55% glasova naroda, građana Republike Srbije, dakle četiri puta više od drugoplasiranog i problem je što mi činimo, nas ovde ima, bar iz SNS, mislim da nas je 179. Mi smo osvojili preko 60% i imamo podršku građana Republike Srbije i mi smo meta. Mi smo meta, kao ljudi za koje su se građani Republike Srbije opredelili da vode državu i da upravljaju ovom državom i u toj borbi očigledno pokazuju da ne prezaju ni od čega, da zloupotrebljavaju svoju sudsku funkciju, da se u saradnji sa određenim kompanijama pravi jedna čitava zmija, od Slovenije do Makedonije, kupovine medija, kupovine medijskog prostora, na tržišnoj osnovi, na tržišnoj bazi, zato što je kupovina i otvaranje štampanih medija nešto što je tržišno jako isplativo, pa ima prostora na teritoriji zapadnog Balkana i u našim zemljama da se prave dnevni mediji i dnevna štampa. Pa, nema. I očigledna je politička agenda. Međutim, najveći problem u svemu tome i najveća prepreka u svemu tome je parlament, nas 179 ovde koji smo brana svakoj zloupotrebi, koji se svakodnevno zalažemo za istu tu vladavinu prava i koji se zalažemo da ovaj narod i ova država konačno dobije i kao što ima, zahvaljujući predsedniku Vučiću, svoje dostojanstvo, svoj dignitet, svoj integritet, svoj suverenitet, svoju kulturu sećanja i odsustvo sramote da kažemo kakav smo to narod, da kažemo koje su naše crvene linije, da kažemo da ćemo da branimo KiM i naš suverenitet na KiM, da kažemo da ćemo da sarađujemo sa našom braćom u Republici Srpskoj, da ćemo da se trudimo da očuvamo regionalni mir i stabilnost. To su sve stvari za koje se zalaže SNS. Danas je dan Roma, Svetski dan Roma i kada su u pitanju upravo ljudska i manjinska prava. Želim samo da pošaljem poruku građanima Republike Srbije, a i mojim kolegama narodnim poslanicima i poslanicama, danas je Nacionalni savet Roma i ljudi Romi su kod Vučića, nisu ni kod Majića, nisu ni kod Đilasa koji ih je pošto nam nije tako kratko pamćenje, samo pre deset godina terao, želeo da ih iseljava iz njihovih naselja, ko zna gde, ne mareći apsolutno niti za njihova prava niti za njihove potrebe za koje mi danas marimo. Kao što marimo za poštovanje i prava svih nacionalnih zajednica, svih nacionalnih manjina, pa je zbog toga naš odnos danas, dakle, odnos srpskog naroda, ove vlasti najbolji odnos sa mađarskom manjinom i mađarskim narodom u istoriji našoj. Najbolji odnos sa Bugarima, najbolji odnos sa Rumunima. To je ono što predstavlja SNS, što predstavlja predsednik Aleksandar Vučić. To su konkretne stvari, želeći da na konkretan način učinimo da ovaj narod i ovi građani žive bolje. Naravno, da nam je za to potrebna vladavina zakona, ali mislim da mnogi ljudi u pravosudnom sistemu treba da stave prst na čelo i da kažu – da li ja radim za svoju državu, da li ja ovu funkciju obnašam na pravi način ili sam ja ovde zaposlen i radim da bi kritikovao vlast i da bi se bavio dnevnom politikom. Ja nisam pravnik, ali mogu da kažem da jednostavno to je nedopustivo. I zato smatram da će ovaj izbor, nadam se Jasmine Vasović da bude pravi, da će to biti pozitivna selekcija i da konačno smo uveli ono što je predsednik Aleksandar Vučić uveo u naš politički život, uveli meritornost i uveli donošenje odluka na bazi kvaliteta, na bazi referenci, a ne gole političke borbe i ne golog političkog ili bilo kog finansijskog ili drugog interesa, a svi smo svesni toga da do 2012. godine smo imali situaciju da smo prosto imali jednu vrstu zarobljene države kojom su rukovodili kako je to nekoliko mojih kolega prethodno reklo, nekoliko ljudi iz sveta advokature, nekoliko ljudi iz sveta biznisa, jedan predsednik države, jedan gradonačelnik. Oni su radili sve poslove, oni su odlučivali kako će da se donose presude, oni su odlučivali o tome ko će da ide u zatvor, ko će da bude oslobođen. E, toga više, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani nema. To više ne postoji. U Srbiji je uveden jedan jasan sistem, jedne ozbiljne države i potrudićemo se gde god to budemo mogli, kao stranka, kao većina u ovom parlamentu, predvođeni našim predsednikom Aleksandrom Vučićem, da na svaku poziciju i na svaku funkciju, gde god možemo da utičemo, naravno i kada je u pitanju pravosuđe da dođu ljudi koji su najbolji, koji su najkvalitetniji i ljudi koji će znati šta je njihov posao, šta je obaveza prema državi, šta je država, šta je patriotizam i da, naravno na taj način i ta treća grana vlasti budu ohrabrena da radi najbolje moguće za svoju zemlju, kao što to radi predsednik Republike Aleksandar Vučić. Hvala.
Zahvaljujem kolega. Sedeći je prof. dr Marko Atlagić. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče Narodne Skupštine, poštovani predsedniče Milojeviću, naravno da ću kao i moje kolege koje su danas govorile, glasati za izbor sudkinje Vasović, pored ostalog i zbog toga što je ona osoba, koja je napredovala u svom sudijskom poslu, najniže sudske instance do najviše sudske instance i što ste nas uverili na bazi i biografije njene da ona poseduje i stručnost i obučenost i dostojnost. Na ovo dostojnost posebno, akcentujem jer kod izbora sudija u bivšem režimu, stanka bivšeg režima nije se pridržavala oličena u Draganu Đilasu, Borisu Tadiću i Vuku Jeremiću, nisu se pridržavali ovih kriterijuma i merila za izbor sudija, niti stručnosti, niti obučenosti, niti dostojnosti. Ja nemam vremena toliko da govorim o pojedinim izborima iz tog vremena, pa da građani Republike Srbije to vide, ali znam da vi to jako dobro znate. Oni su se držali samo jednog kriterijuma, a to je, pripadnost DS, kao što su kolege govorile u biografijama sudija u prošlom mandatu, naš predsednik poslaničke grupe dr. Martinović je donosio biografije gde je direktno pisalo da su članovi DS, ili predloženi ili po predlogu opštinskih ili regionalnih odbora DS. Toga više nema. Zašto to kažem? Upravo zato, što nam je tada sudstvo bilo najgore u Evropi i to vi vrlo dobro znate, a znamo i mi narodni poslanici, to je po oceni evropskih zvaničnika u to vreme, jer sudstvo za vreme Đilasove vladavine, bilo je u očajnom stanju, to je takva ocena bila, a možemo slobodno reći a verujem da ćete se i vi složiti da se ono kretalo od nezapamćenih skandala u kadriranju i proterivanju sudija, do neuravnoteženosti krivičnih dela, neke su sudije umirale od nepravde. To je to kritično stanje, koje je bilo u to vreme i haos koji je vladao, a neki su izvršili samoubistvo, i pet sudija je izvršilo samoubistvo, kaže sindikat pravosuđa, a najmanje se 20 razbolelo, i preminulo zbog reizbora o kojima su danas moje kolege, uvaženi narodni poslanici, govorili. Bez funkcija ostalo je tačno 837 sudija i 200 zamenika tužioca u to vreme. I moram da kažem, na osnovu podataka koji su meni bili dostupni zadnjih 7,8 godina, radilo se o najboljim sudijama, često vrlo stručnim i vrlo dostojnim, i to je, kako bi Đilasova i Tadićeva stranka rekla, bilo suočavanje sa prošlošću, tako su oni to iz 90. tih godina obrazloženje dali. Đilasovo sudstvo je kod izbora sudija napravilo onaj presedan koji ja vrlo često kada vi dođete predstavnici pravosuđa u ovaj visoki dom, napominjem a to je da je napravilo jedan od najvećih skandala, ako ne i najveći skandal u istoriji pravosuđa sveta, time što su izabrali, verovali ili ne, poštovani građani mrtvog sudiju Ljubišu Ristića, iz Požege, za sudiju. On je preminuo 6 meseci ranije, oni su ga izabrali za sudiju. Takav je haos bio u pravosuđu. Gle čuda, ovo je jako važno, Đilasova predsednica VSS, gospođa Nata Mesarović, o kojoj su danas ovde narodni poslanici ovde govorili, izjavila je da su svi kandidati tada za izbor sudija proveravani i da je na proveru za izbor, za proveru kandidata potrošila 200 časova, a to je otprilike jedno mesec dana, svakog dana rada. Do dana današnjeg, a ja je sada pozivam, pošto ovih dana često gostuje na medijima pod kontrolom Dragana Đilasa da objasni građanima Srbije i nama narodnim poslanicima kako je obavila razgovor sa mrtvim sudijom? Neka nam to objasni. Kako gospodin Đilas i njegovi saradnici, raspršeni u manjim minijaturnim strankama mogu objasniti da su izabrali za sudkinju Sonju Brkić, a moram da kažem da je i Nata Mesarović, rođaka Borisa Tadića, i po njegovom nalogu da je izabrana za predsednicu suda, i kako mogu objasniti da su izabrali Sonju Brkić, za sudiju, koja je kršila zakon o sudijama? Gle čuda, što je nezamislivo, da je istovremeno vršila dužnost sudije Vrhovnog suda i dužnost predsednika RIK, a Zakon o sudijama je tada to izričito zabranjivao. I ne samo to. Sonja Brkić je u RIK tada protivpravno uzela 2 miliona i 673 hiljade dinara i sve se vrtelo oko love, što bi naš narod rekao. Odbila je da vrati te pare. Tako je radilo pravosuđe za vreme Tadića, koji ovih dana ne silazi sa medija, pod kontrolom Dragana Đilasa, za vreme Tadića i za vreme Vuka Jeremića i Dragana Đilasa. Da je ovo istina, ne kažemo samo mi, to kaže i Evropska komisija u to vreme za 2010. godinu pisala je, citiram – Reforme koje provodi vlast u Srbiji, predstavljaju posebnu zabrinutost, i dali su takvu ocenu ovim reformama kada su otpustili najstručnije sudije. Ovo je citat iz knjige „ Reforma pravosuđa u Srbiji 2008. – 2012. godine“, str.96, 97 i dalje se nastavlja u toj knjizi, citiram – proces reizbora sudija bio je netransparentan i rizikujući time i princip nezavisnosti. Reforme, koje provodi vlast bile su kao najgora moguća stvar, završen citat. Poštovani narodni poslanici, da li možete zamisliti u kakvoj situaciji su bili građani Srbije, a i pravosuđe u to vreme? Ovo je objavio naš ugledni list „Politika“ 7.7.2012. godine. Da ja ne uzimam mnogo vremena. Dolaskom gospodina Selakovića za ministra situacija se promenila. Više sudije nisu političari, kao što je u ono vreme bivalo, bavili se politikom, a i danas u liku sudija Majića o kojem ja neću govoriti, jer o tome je najbolje danas govorio naš uvaženi poslanik Jovanov, izuzetno obrazložio, ali dozvolite samo da kažem jednu rečenicu. Sudija Majić je oslobađajućom presudom zločinačke šiprtarsko gnjilanske grupe oslobodio šiptarske silovatelje i ubice Srba. Zato je, verovali ili ne dobio nagradu Evropskog pokreta u Srbiji i s tim se on diči, tom oslobađajućom presudom koljača OVK nad Srbima ponovo je masakrirao sudija Majić srpske žrtve. Ja mu to kažem i voleo bih da dođem u ovaj visoki dom, kao što reče kolega Arsić, pa da vodimo dijalog oko toga. Kako rekoh, dolaskom gospodina Selakovića za ministra pravde, situacija se drastično menja na bolje. To je nastavljeno i za vreme Nele Kuburović i sadašnje aktuelne ministarke. Međutim, trebaće zaista mnogo vode da prođe Dunavom da se pravosuđe u Srbiji dovode na zavidan nivo, jer u sistemu su pravosuđa, ostale sudije koje su oni još izabrali koje nemaju osnovne uslove za izbor sudija, niti stručnost, niti dostojnost, niti obučenost. Da nisu imali stručnost ni dostojnost ne samo sudije nego i advokati, ja ću vam dati jedan primer. Advokat, Srđan Popović nije imao dostojnosti. Obratite pažnju, uvaženi narodni poslanici. Znate šta je on rekao, šta je radio taj čovek? Godine 1993. potpisao je jedan dokument zajedno sa Margaret Tačer, sa Mirkom Kovačem i još sa pojedini opskurni ličnostima tražili su da se bombarduje naša otadžbina. Ne samo to. Taj čovek je opisao Srbiju kao „anus mundi“, moram prevesti radi građana, a to je latinska izreka, kao „šupak sveta“. Dakle, rekao je da su Srbi ono što se nalazi u anusu, a to znači u šupak. To nije patriotizam, gospodine Marinkoviću, jer ste vi rekli da svaki sudija treba da bude patriota, i to je tačno, a jedan deo advokata i sudija to zaista nisu imali. Moram da kažem, da na početku reforme koju su provodili Đilas, Jeremić i Tadić 2008. godine, broj nerešenih predmeta je bio 780.000, a u 2012. godini, gle čuda, kada se završila reforma umesto da se smanji, ono se povećalo na tri miliona. E, to je ta reforma koju su, oni gospodine predsedniče provodili. Taj broj, moram da kažem se prepolovio dolaskom SNS 2019. godine, na milion i 500. Sve su oni radili da unište sudstvo. Tako je izgledalo sudstvo za vreme Dragana Đilasa, Vuka Jeremića, Borka Stefanovića, Borisa Tadića. Više su radili protiv sudova i građana nego za sudove i građane. Kako je njihovo sudstvo radilo? Ja ću sada izneti jedan primer. Moram da kažem da su sve politički radili. Na primeru jednog predsednika političke stranke, danas aktuelnog, a to je Saša Radulović koji stalno napada poslanike Srpske napredne stranke i predsednika Republike, to mu je stalna tema. Da kažem građanima ko je taj Saša Radulović, zvani kralj stečaja. Kao stečajni upravnik namestio je milionske vredne knjigovodstvene poslove firmi svoje supruge. To je taj Saša Radulović. Godine 2011. je kažnjen sa 100.000 dinara. Taj antivakser, Saša Radulović je isplaćivao novac sa stečajne mase, kome je hteo i kako je hteo, bez saglasnosti suda i bez saglasnosti države Srbije. Zbog tih nezakonitih poslova Sašu Radulovića kaznila je i Agencija za licenciranje stečajnih upravnika, a krim ga je proglasio i Privredni sud u Beogradu koji ga je razrešio dužnosti stečajnog upravnika. To je taj kralj stečaja, Saša Radulović, a danas se bavi politikom. Kao stečajni upravnik građevinskog preduzeća Novi autoput 2011. godine, milionski vredan računovodstveni posao, da li znate kome je dao? Dao je kompaniji koja se zvala „E biznis servis“. Da li znate čija je to, poštovani građani, kompanija? Registrovana je na njegovu suprugu u kojoj je Radulović bio suvlasnik. Kada je postao ministar u Vladi Republike Srbije nikada se nije odrekao pozicije stečajnog upravnika, u čak 14 preduzeća. Zato su ga, ne ja, često novinari mene prozivaju da sam ga nazvao, ja i Marijan Rističević, kralj stečaja, nego su ga gospoda novinari nazvali kraljem stečaja. To pokazuje njegov odnos prema državi, a danas proziva predsednika države, svakodnevno, Aleksandra Vučića. Samo još dve, tri rečenice, da naslove pročitam iz tog vremena u jednom uglednom listu. Tako je 14. aprila 2011. godine, jedan ugledni list objavio naslov: Policija češlja kralja stečaja.“ Evo, oni su dali, novinari, a ne moja malenkost. Takođe, 16. aprila 2011. godine: „Kralj stečaja ojadio šećerane.“ Dana 31. maja 2016. godine, naslov: „Raduloviću, bruko, koliko si maznuo miliona?“ Radulović, Đilas, Tadić i Jeremić ne treba da se bave politikom. Politikom treba da se bave časni ljudi, a ne muljatori, ne džabalebaroši, ne lezijedovići, kakvi su oni. Na kraju, dok naš predsednik Republike, Aleksandar Vučić, svakodnevno poštovani građani, vi ste očevici, vraća međunarodni ugled Srbije sprovodeći politiku mira, politiku bezbednosti naše zemlje, politiku ubrzane modernizacije Republike Srbije i politiku zdravlja svih naših građana, i u okruženju, Dragan Đilas, Boris Tadić, Saša Radulović blate našu zemlju. Evo, Saša Radulović nedavno psuje državu Srbiju i građane Srbije, trošeći opljačkane pare iz džepova poštovanih građana Srbije. Verujem da tužilaštvo ipak radi svoj posao. Hvala.
Zahvaljujem. Sledeći je narodni poslanik Uglješa Mrdić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani gospodine Tvrdišiću, poštovani gospodine Milojeviću, poštovane drage kolege narodni poslanici i dragi gađani Republike Srbije, Srbija je pravna država i 2012. godine je vraćena vera u institucije. Vraćena je vera u institucije zahvaljujući političkim promenama koje smo imali 2012. godine, a vrlo dobro znamo šta se dešavalo u srpskom pravosuđu do 2012. godine, što odlično zna i ovde prisutni predsednik Visokog saveta sudstva gospodin Dragomir Milojević. Imali smo katastrofalnu reformu pravosuđa 2009. godine sa svim svojim posledicama. Godine 2012, kada je došlo do političkih promena, naišli smo maltene na skroz razoreno pravosuđe. Na sreću, ubrzo je i promenjena tadašnja predsednica Vrhovnog kasacionog suda gospođa Nata Mesarović, koja se proslavila ne samo po katastrofalnoj reformi pravosuđa, zajedno sa svojim partnerima, o čemu su govorile moje drage kolege, poput Snežane Malović, Slobana Homena, Boška Ristića, koji je bio ovde šef Odbora za pravosuđe, Dušana Petrovića i njihovih saradnika, ona se proslavila što je ušla, može se slobodno reći, kao jedan svetski primer kako ne treba da postupa ne samo ona kao predsednik Vrhovnog kasacionog suda, nego kao i predsednik sudskog veća kada je bila u pitanju presuda za ubistvo premijera Zorana Đinđića. Ona je javnosti, milionskom auditorijumu jasno poručila kako je ona funkcionisala kao deo pravosuđa kada je rekla – upravo sam dobila presudu. Dakle, ne „upravo smo doneli presudu kao sudsko veće“, nego „upravo sam dobila presudu“. E, to „dobila sam presudu“ tako je bilo i u more drugih slučajeva gde su učestovali žute sudije. Kad kažem žute sudije, mislim na one sudije koje su isključivo radile u interesu Demokratske stranke i po nalogu Dragana Đilasa, Borisa Tadića, koji hoće ponovo da bude predsednik Srbije, samo ima jedan veliki problem - neće ga narod. Radili su po nalogu Vuka Jeremića, Snežane Malović i drugih onih žutih funkcionera Demokratske stranke koji ne samo da su razorili pravosuđe u Srbiji, nego su razorili i čitavu državu. Ali, na sreću, 2012. godine, opet ponavljam, dogodile se te promene i danas situacija u srpskom pravosuđu nije idealna, ali je daleko bolja nego 2012. godine i iz godine u godinu imamo napredak. Nažalost, imamo pojave u srpskom pravosuđu poput sudije Majića, o čemu je sjajno govorio moj kolega Milenko Jovanov, koji je o njemu rekao sve što treba da se kaže i kao o sudiji i kao o čoveku i kao o nekome ko radi protiv države Srbije. Sreća je ovde svih nas ovde prisutnih i vas iz Visokog saveta sudstva što su te sudije u manjini u odnosu na većinu časnih i čestitih sudija, koji se biraju kako treba da se biraju. Sudije se više ne biraju na sastancima opštinskih odbora pojedinih političkih stranaka, kao što smo imali slučaj 2009. i 2010. godine, kada su birani na sastancima opštinskog Odbora DS. To vreme je prošlo. To vreme je prošlo i narod je srećan što je to vreme prošlo. Takvu reformu pravosuđa narod je kaznio na izborima 2012. godine, a šta narod misli o Aleksandru Vučiću kao prvom potpredsedniku, kasnije kao premijeru, pa potom kao i predsedniku Republike Srbije, to se videlo na izborima. Narod je prave reforme pravosuđa koje su se dogodine 2012. i 2013. godine, gde je profesionalnost, objektivnost i stručnost stavljena na prvo mesto, na izborima pokazao i 2014, i 2016, i 2107, 2018. i 2020. godine i uveren sam da će narod pružiti punu podršku aktuelnoj vlasti i predsedniku Republike Aleksandru Vučiću i na izborima koje očekujemo naredne godine. Što se tiče Odluke o izboru predsednika Vrhovnog kasacionog suda, gospođe Jasmine Vasović, kao narodni poslanik liste Aleksandar Vučić – Za našu decu mogu samo da kažem da podržavam tu odluku da gospođa Vasović bude predsednik Vrhovnog kasacionog suda. Detaljno sam pročitao njenu biografiju. Njena biografija govori u prilog tome i nadam se da će kao što ste i vi, gospodine Milojeviću, tako i vaš naslednik gospođa Jasmina Vasović nastaviti naše pravosuđe, zajedno sa svojim saradnicima, da vode onako kako treba, putevima pravde, putem pravednosti i prava, onako kao što je u svim razvijenim državama u svetu. Mi imamo i alternativu tom putu, a to je ovaj lopovsku put Dragana Đilasa. Dragan Đilas je u velikoj panici, moram to iskreno da vam kažem, zato što on vrlo dobro zna da je on sada na meti ne nas, nego nadležnih institucija, nadležnih pravosudnih institucija. On će morati da odgovara za svojih preko 68 miliona dolara ili evra, svejedno, koje se nalaze na 53 računa u 17 država širom sveta. Dakle, ne može neko da otima od građana Srbije, a da ne odgovara pred zakonom. Ne može neko da napravi katastrofalnu reformu pravosuđa, a da ne odgovara pred narodom. Oni koji su pravili katastrofalnu reformu pravosuđa, oni su odgovarali pred narodom i izgubili su izbore i 2012. i 2014. i svi ti iz žute koalicije su kasnije ne samo da su izgubili izbore, nego su ostali ispod cenzusa. Moram da navedem na kraju mog izlaganja jedan od primera gde su pravosudne institucije imale jednu opomenu da moraju da rade svoj posao. To je primer štrajka glađu našeg predsednika poslaničke grupe dr Aleksandra Martinovića i naše drane narodne poslanike Sandre Božić. Oni su morali da štrajkuju glađu da bi nadležne pravosudne institucije reagovale kako treba i odradile svoj posao posle mučkog prebijanja i pokušaja ubistva Marijana Rističevića. Ja se nadam da se više takve pojave neće dešavati i da će svi oni koji rade i u tužilaštvu i u sudovima raditi profesionalno svoj posao i na taj način dati svoj veliki doprinos da jačamo našu državu Srbiju iz godine u godinu i da pomognemo državi u borbi protiv mafije koju uspešno predvodi predsednik Aleksandar Vučić. Hvala i živela Srbija!
Zahvaljujem. Ima reč narodni poslanik Aleksandar Mirković. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine Milojeviću, poštovane koleginice narodne poslanice i kolege narodni poslanici, svakako današnja diskusija je po ko zna koji put dokazala da ovaj parlament svakoj temi pristupa ozbiljno. Kada pričamo o kandidatu za predsednika Vrhovnog kasacionog suda, nema mnogo takvih odluka i diskusija koje privlače toliku pažnju javnosti i koje su toliko značajne. Mislim da smo u prethodnih nekoliko sati mogli da čujemo sve one razloge kako iz biografije, tako i iz karijere pomenutog kandidata, ali isto tako smo bili u prilici da čujemo kakvi su to problemi sa kojima se građani susreću kada je u pitanju pravosuđe i kakva su očekivanja, pre svega, građana Srbije kada govorimo o pravosuđu. Nema sumnje da ću ja kao moje kolege iz poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu, podržati ovaj predlog, ali ja neću svoje izlaganje usmeriti u onom pravcu gde je veći broj kolega poslanika krenuo i neću se osvrtati previše na čoveka čije smo prezime ovde više puta čuli, a simbol je dvostrukih aršina. Radi se o gospodinu Majiću. Pre nego što se upustim u svoje dalje izlaganje, ja samo želim, kao i mnoge moje kolege da čestitam Nacionalni dan Roma i da u duhu toga poželim svakom njihovom predstavniku da se više nikada ne desi da bilo koja devojčica romske nacionalnosti bude obuhvaćena i osramoćena onakvom presudom kakvu je Majić doneo. Neću ići u tom smeru iz prostog razloga što mislim da se o tom čoveku sve jasno i čulo i videlo u proteklom periodu i da, ako neko nije bio dovoljno upoznat sa likom i delom tog čoveka, samo ako je pratio današnju Skupštinu mogao je da vidi o kakvom se čoveku radi i koliko je merodavan da bilo koga danas kritikuje i iznosi nekakve optužbe na nečiji račun ili sebe predstavlja kao nekakav ozbiljan faktor. Ono što mene kao narodnog poslanika brine jeste činjenica da on to radi smišljeno, da radi u dogovoru sa nekim, ali i da radi po komandi jednog dela bivšeg režima i predstavnika režima DS, pa tako ga možete videti i u najlepšem svetlu na medijima koje direktno kontroliše Dragan Đilas. Kada sve to uzmete u obzir, ne možete a da se ne prisetite one katastrofalne reforme pravosuđa, sudstva o kome su ovde ljudi pričali, gde je u jednom danu više od hiljadu ljudi ostalo bez posla. Ne možete da se ne zapitate koliko je spreman Dragan Đilas daleko da ide u svojoj bolesnoj želji i ambiciji da se vrati na vlast. Kada govorimo o ovome, današnji primer najbolje pokazuje koliko će jako teško biti Jasmini Vasović, uveren sam da ćemo je izabrati danas, koliko će njoj teško biti da obavlja tu funkciju. Iz prostog razloga što svako u našoj zemlji ko danas radi svoj posao, brani i zastupa interese građana Srbije, radi po zakonu može biti predmet krivične prijave Dragana Đilasa i ljudi koji njega podržavaju ili su u njegovom najbližem okruženju. O čemu se radi? Dakle, ovakav presedan ne da nije videla Srbije, nego nije video svet. Naime, Dragan Đilas je danas proširio krivičnu prijavu za falsifikovanje dokumenata. Dragan Đilas je pre nekih sedam dana podneo krivičnu prijavu protiv Aleksandra Vučića, Vladanke Malović, Siniše Malog, novinara dnevnog lista "Novosti" samo zato što su izneli podatke da taj čovek poseduje više od pet miliona dolara na Mauricijusu, i to mu nije bilo malo da se na taj kukavički način sakrije od istine i da izbegne odgovor na prosto pitanje. Nemoj više da nas sve lažeš i mažeš danima, što bi narod rekao, već odgovori na pitanje da li imaš ovih 68 miliona evra ili nemaš. Igranje terminima, pokušavanje da se izvrgne ruglu sve ono što je dokaz protiv njega i njegovog nečinjenja dok je bio na vlasti pokušava da zamaskira ne više desetinama, nego stotinama krivičnih prijava. Danas je u tom svom koraku otišao još dalje. Tako je danas tu krivičnu prijavu proširio i prijavom obuhvatio direktora Uprave za sprečavanje pranja novca Željka Radovanovića. Dakle, Dragan Đilas je faktički podneo i krivičnu prijavu protiv čoveka koji samo sprovodi zakon i bavi se interesom države Srbije, štiti interese građana Srbije. Sada se postavlja najnormalnije pitanje - kakav je ovo vid pritiska na državne institucije i šta ovo znači kada jedan bivši gradonačelnik, bivši direktor nekakve kancelarije, ministar u režimu DS, u nemoći da objasni odakle mu 68 miliona evra po raznoraznim računima po belom svetu, podnosi krivičnu prijavu protiv čoveka koji samo radi svoj posao? Šta je sledeće? Da li je sledeće da će podneti krivičnu prijavu ako on, kao što je već napadao studente na ulici, nekog i udari? Čekajte sad, ako policajac poštuje zakon i pokuša da mu napiše prijavu, da li će i protiv njega podneti krivičnu prijavu? Da ne zaboravimo, on dok je bio nekakav faktor u državi, kako je sebe nazivao, pretio je policajcu da će ostati bez posla samo zato što ga je zaustavio, jer je ovaj prekoračio brzinu. Dokle ide to i dokle ide taj bezobrazluk Dragana Đilasa i osiono ponašanje? Da li je on to sada zaštićen nekakvim oreolom koji niko od nas ne vidi, pa ima pravo da uradi šta god hoće i kaže šta god hoće i da nikada ni za šta od toga ne odgovara? Kakva se poruka šalje građanima Srbije na ovakav način? Dakle, ako radite svoj posao i kojim slučajem dirnete u nešto što ima veze sa Draganom Đilasom preti vam krivična prijava. Ovo nije zapamćeno, ne u Srbiji, nego u Evropi i celom svetu. Ovako nešto nećete naći nigde i ovo vam je samo odlika ponašanja jednog čoveka koji od svoje muke, silnog bogatstva i bolesne želje da se vrati u fotelju ne zna više na koji način da se odbrani, ni koji korak sledeći da preduzme ne bi li nekako ubedio građane Srbije da on nije tajkun. Međutim, građani Srbije nemaju kratko pamćenje. Građani Srbije se jako dobro sećaju da dok su oni jedva sastavljali kraj sa krajem, narodski rečeno, njegova imperija je samo rasla. On se samo bogatio, a građani Srbije su samo postojali iz dana u dan sve siromašniji. Ako pričamo o pravosuđu i ako pričamo o onome što treba svakom građaninu da bude na pameti kada ga neko ošteti, ne možemo da se ne stavimo u kožu čoveka koji se sa pravom pita - kako je moguće da dok sam ja radio za 15 hiljada dinara ili 20 hiljada dinara, dok je DS vladala, dok je Dragan Đilas bio sve i svja u ovoj zemlji, njegove firme su prihodovale 619 miliona evra, a on je od nesposobnog preduzetnika, propalog prodavca žvaka i nekakvog neuspešnog perača prozora došao do pozicije da je jedan od najbogatijih ljudi u ovom delu Evrope? Sa pravom se građani ljute i pitaju - zašto se nije poveo do sada neki postupak protiv njega? Šta se čeka? Mislim da su odgovore građani Srbije mogli da čuju u diskusiji prethodnih kolega poslanika. Nakon te reforme, jedini parametar da li ćete biti sudija bio vam je taj da li imate člansku kartu DS. Pričao sam ovde, ali nije zgoreg i ponoviti da su kvalifikacije za jednog sudiju bile te što je on bio u JUL-u, pa se predomislio, ispravio se, ali žena mu je funkcioner DS, drugi voli da ukrade, ali može da se drži pod kontrolom, glasa za DS, opet treći podložan je manipulaciji, ali nema veze, držaćemo ga pod kontrolom. Svi ti predlozi su išli na jedan papir gde je u donjem levom uglu bio pečat opštinskog odbora DS u zavisnosti grada gde je donošena ta odluka, a u donjem desnom uglu pečat opštine ili grada o kome se radi. Onda očekujete da sudije koje su izabrane na svojim stranačkim organima pokrenu bilo kakav postupak protiv Dragana Đilasa i zato je nepoverenje građana… Izvinjavam se kolegama. Ako ih ja remetim mojom diskusijom, ja ću napraviti pauzu, pa da oni završe sa svojim prečim temama. Ako je to neki problem, ja ću napraviti pauzu. Hvala. Dakle, nepoverenje građana nije došlo tek tako. Nepoverenje u pravosudne organe, u sud nije nastalo juče. Nastalo je iz prostog razloga zato što su građani shvatili da ako ste deo DS, imate člansku kartu DS, zaštićeni ste i zato su građani izgubili poverenje i u sud i u tužilaštvo i u sudije, generalno u celo pravosuđe. Na svu sreću, 2012. ili 2013. godine, kada je došlo do promena, počelo je da se vraća to poverenje u sud, počelo je da se vraća poverenje u pravosuđe, ali sve to znači samo da imamo još mnogo prostora da radimo kao društvo, imamo još prostora da idemo u napred i da napredujemo, imamo još prostora da na konkretnim delima pokažemo koliko nam je stalo i do građana Srbije i do Srbije, generalno. Ovakvi primeri kao što su Dragan Đilas, Vuk Jeremić i ostali ljudi koji predstavljaju bivši režim DS su mnogobrojni i sa njima se možemo susresti iz dana u dan. Bilo koje polje društva da sagledate, da se malo više pozabavite videćete o kakvom se kriminalu radu, bilo koja sfera društva da je u pitanju. Prosto je neverovatno kako smo uopšte i uspeli da do 2012. godine preživimo kao zemlja, jer su nam sve pore društva bile ogrezle u kriminal, korupciju i jedino u lično bogaćenje ljudi koji su na vlasti ili bliski vlasti. Žalosno je što nam danas oni predstavljaju sebe kao ljude kojima je stalo do Srbije, kojima je stalo do srpskog naroda, kako to vole da kažu, gde god da on živi. Žalosno je i licemerno je, jer svi znaju da njima jedino stalo do sopstvenih džepova, do još kog miliona evra u svom džepu ili na računima po belom svetu. U prilog tome govori i činjenica, ja sam proverio dva puta ovo što sam pročitao danas, ali da ne bude da sam ja nešto izmislio, ovde je i dokaz, a mogu svi da provere na svojim Tviter nalozima - Janko Veselinović, jedan od plaćenika Dragana Đilasa, da vas podsetim to je onaj čovek koji je u periodu onih skupova „Jedan od pet miliona“ bakljadu iz Pariza nakon osvajanja Svetskog prvenstva u fudbalu delio na svojim društvenim mrežama i predstavljao to kao bakljadu iz Beograda, čovek koji je preko 20 puta uhvaćen u kojekakvim lažima, danas je istupio, valjda iz gole mržnje prema svima koji se makar jednom rečju pohvalno izjasne o predsedniku Aleksandru Vučiću ili politici Srbije kaže sledeće - iskreno radovanje zbog izbora Benjamine Karić na mesto gradonačelnice Sarajeva. Sarajevo je imao šansu da postane grad svih i evropski grad. Nova nada za ovaj deo Balkana. Još da Benjamina počisti razne Izetbegoviće, Dodike i ostale šibicare. Apsolutno ne želim da se na bilo koji način osvrćem ili mešam u izbor ko će voditi grad Sarajevo, uz dužno poštovanje i ove gospođe, sve čestitke na izboru, ali šta je ovde sporno? Građani Srbije to moraju da znaju. Niko od predstavnika Srba neće biti na tim funkcijama koje će odlučivati u Sarajevu. Anja Margetić je izabrana iz reda hrvatskog naroda, a Haris Bašić iz reda Bošnjaka. Srba, kao što vidite, ovde nema. I ako vam je stalo do Srba, do Srbije, do interesa srpskog naroda, gde god on da se nalazi, makar morate, ako ne želite da se zabrinete ili javno iskritikujete nešto, makar ostanite uzdržani i pomislite kako će se srpski narod tamo osećati danas kada zna da neće imati svog predstavnika u tom delu vlasti. Ono što je mnogo bitnije istaći ovde – odakle vam pravo da predstavnika, legitimnog predstavnika srpskog naroda u BiH, Dodika, nazivate šibicarom? Zašto to radite, zašto bacate ljagu na srpski narod? Zašto to radite? O Dodiku ste imali samo reči hvale, čini mi se, kada je nastupao na mitinzima DS, ako se ja ne varam. Podržavali ste ga, hvalili ste ga. On je vama to uzvraćao. Kako dođosmo do toga da je on sada šibicar? Zašto svako ko u ovoj zemlji ili van granica naše zemlje ako kaže i jednu jedinu lepu reč o Srbiji, o politici Aleksanra Vučića, SNS, Vlade Srbije, ako bilo ko pohvali nešto što se dešava u našoj zemlji danas za vas je odmah primitivac, bot, budala, krezub ili ne znam ni ja šta. Ove stvari su apsolutno nedopustive i ove stvari najbolje oslikavaju, pokazuju i dokazuju kolika je mržnja zahvatila te ljude i koliko slepo žele da se po svaku cenu vrate na vlast. Ono što je za nas najbitnije, a mislim da ćemo imati prilike o tome da diskutujemo tokom sledeće nedelje, lično ja, nešto više, možete da iznesete kojekakve laži, neistine, nebuloze, možete o svima nama da pričate kojekakve gadosti, možete nas targetirati i možete nas vređati na bilo koji način, ali da sakrijete rezultate koje postiže Vlada Srbije i da sakrijete to što je od dolaska na vlast SNS, predvođena predsednikom Aleksandrom Vučićem, uradila ne 10, nego 100 puta više, pa i 1.000 puta više nego što ste vi uradili za 12 godina vašeg režima to nećete uspeti da obrišete i umanjite ni na koji način. Ovakve poruke i sve ovo što danas govorimo, koliko god se nekome činilo da nema veze sa temom dnevnog reda, i te kako ima, jer mislim da koliko god mi veliki broj poslanika imali u ovom parlamentu nema nas dovoljno da odreagujemo na svaku laž koju oni na dnevnom nivou iznesu. Zaboli mene lično to što svako pokušava sada nama, poslanicima, da odredi i šta ćemo da kažemo i kako ćemo da kažemo i o čemu imamo pravo da pričamo, o čemu nemamo pravo da pričamo. Šta želite od nas? Da nam vežete i ruke i noge, prelepite traku preko usta da bi vi pričali i da biste nas blatili sve ovde i satanizovali i da biste napadali i Vladu Republike Srbije, predsednika Aleksandra Vučića i sve što radimo do besvesti ne bi li na taj način pokušali da uberete koji jeftini politički poen za sebe? Na vaše veliko razočarenje moram da vam kažem da od tog posla nema ništa. Uvek ćemo se boriti za interese pre svega građana Srbije. Borićemo se za bolje sutra svakog od njih, jer su prošla vremena kada građani u našoj zemlji nisu videli perspektivu, kada nisu videli ni sledeću nedelju, jer nisu znali da li će primite platu ili penziju, kada nisu znali da li će ostati bez posla samo zato što u njihovim mutinim nekakvim privatizacijama odlučeno da neki brat, drugar, ortak, prijatelj, tajkun uzme preduzeće ili fabriku. Prošla su vremena kada je 500 hiljada ljudi ostalo bez posla samo zato što se to vama tako moglo i htelo. Zato su vam građani jasno rekli i na poslednjim izborima da ste vi samo politička prošlost, kakva god, ali je bitno da ste politička prošlost i da se Srbija nikada više neće vratiti u ta vremena. Za sam kraj želim da kandidatu Jasmini Vasović poželim mnogo uspeha i pre svega da joj poželim mnogo hrabrosti. Obračun protiv mafije i organizovanog kriminala, koji je najavio i obećao predsednik Aleksandar Vučić dešava se iz dana u dan. I najave ministra Vulina da će sada postojati evidencija u svih 150 opština ko se čime bavi, kojom kriminalnom aktivnošću samo uliva poverenje građana i još jednom dokazuje da ono što SNS kaže, što Aleksandar Vučić predsednik obeća, ispuni se i sprovede se u delo. Biće potrebno mnogo hrabrosti i za ovakve stvari, ali će biti mnogo potrebno i hrabrosti i nekog ljudskog htenja da izdrži pritiske kojima će biti izložena, ne od ovih kriminalaca samo, već i od ljudi koji pretenduju da se vrate na vlast i da nastave tamo gde su stali, a to je dodatno bogaćenje i punjenje svojih računa, kao što je to radio Dragan Đilas sa 68 miliona evra, preko 50 računa u 17 različitih zemalja. Želim joj puno uspeha. Želim joj puno sreće i da radi u najboljem interesu građana Srbije i naše Srbije jer mi drugu zemlju nemamo, a našoj deci želimo da ostanu ovde, da žive, rade i da se ostvaruju. Hvala vam i živela Srbija.
Zahvaljujem. Sledeći je narodni poslanik Zoran Tomić. Dodatna informacija, da je preostalo vreme za vašu poslaničku grupu sedam minuta i 44 sekunde. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, imali smo prilike da čujemo jako dobru i kvalitetnu diskusiju i kada je u pitanju izbor nove predsdnice Kasacionog suda, Jasmine Vasović. Apsolutno je da, što se tiče njene biografije i svih preporuka, jasno nam je da je zaista u pitanju ispravan kandidat za pravu poziciju i pridružujem se apsolutno apelu i kolege Aleksandra, koji je poželeo sreću, i takođe želim joj puno uspeha u njenom radu, jer apsolutno ono što treba dalje da radimo, jeste da to poverenje koje je izgrađeno kada je u pitanju sudstvo u Srbiji i vraćanje poverenja koje je krenulo 2012. godine, da se i dalje nastavi i da se nastavi time što će sudije raditi svoj posao po slovu zakona i onako kako Zakon o sudijama govori, a to je da sprovode zakone koji su u ovom domu izglasani i da ih tumače na ispravan način, ali takođe daju povratne informacije kako bi se ta zakonska rešenja dalje unapredila. Imali smo prilike da čujemo ovde od govornika i o čuvenoj katastrofalnoj reformi sudstva iz 2009. godine, koja je zapravo jasan dokaz da su tadašnji žuti tajkuni imali želju da apsolutno sve tri grane vlasti prisvoje. Zbog čega? Evo, upravo vidimo zbog čega, zato što bi na taj način onemogućili da zakonodavna vlast i da tužioci i istražioci rade svoj posao, i omogućila zapravo da novac građana mogu izvlače iz Republike Srbije i da ga plasiraju na svoje račune. Videli smo do sada da je za sada ta cifra 54 računa na 17 destinacija širom sveta, što egzotičnih, što neočekivanih, a pitanje je koliki je taj broj. Ali, to prepuštamo nadležnim državnim organima da se time bave i da daju odgovor građanima Srbije koji oni zaslužuju, da vide gde je taj novac utrošen. Siguran sam da je to mnogo, mnogo više od 68 miliona o kojima se govori. Oni su u tom periodu uspeli da maltene, u periodu od godinu dana onemoguće da sudska vlast radi svoj posao i da se zakonska rešenja koja su oni usvojili ne sprovode. Imali smo prilike da i od kolege Arsića da čujemo i na koji način su tada birane sudije, kako su birani ljudi u Vrhovnom kasacionom sudu i da nisu poštovali te propise. Samo ću izneti informaciju da od 2.400 sudija koje su tada bile pod lupom i pod reizborom, oni su uspeli 870 svojih sudija da uvedu, a čuli smo da su osnovni kriterijumi bili ili članstvo u DS ili nečija preporuka osoba koje su bliske DS, kako bi oni svoju funkciju mogli da zadovolje. Ta reforma nas je koštala do sada, po procenama, 44 miliona evra. Upravo iz razloga što su ti ljudi mimo zakona onemogućeni da rade svoj posao, i naravno, oni su svoju pravdu potražili i izvršena je nadoknada štete, izvršena je nadoknada od para građana Republike Srbije, a ne sigurno od Dragana Đilasa i drugih tajkuna koji su svoj novac izneli iz Republike Srbije i uspešno oplodili na tim pozicijama. Ono što takođe hoću da kažem da bi poverenje u sudstvo moglo da raste, sudije, kao što sam rekao, moraju da rade svoj posao u skladu sa zakonom koji se propisuje. Zakon jasno kaže u članu 30. da sudija ne sme biti član političke stranke, niti politički delovati na bilo koji drugi način. Ovde smo imali prilike i da čujemo o sudiji Majiću, šta je on radio, i sneposredno pred početak govora smo videli poslednji tvit u kome se zapravo on hvali time što je pažnja posvećena njemu. Naravno da je posvećen, zato što mi kao narodni poslanici se bavimo iznošenjem problema i želimo da ukažemo na ono što je loše, a to je da apsolutno sudije ne treba da se bave politikom, da treba da poštuju zakone koji su pred njima, da svoj posao rade časno i u skladu sa zakletvom koju su oni položili. Imali smo prilike i u prethodnom periodu, odnosno 2016. i 2017. godine da upravo vidimo kako neke osobe koje su izabrane na javne funkcije, te funkcije zloupotrebljavaju, kako bi sebe politički promovisali i kako bi sebe predstavili građanima kao neku alternativu. Uvek se dešavalo na kraju, konkretno npr. Saše Jankovića koji kaže da je narod hteo da on uđe u politiku. Kako je narod hteo? Pa, tako što je svoje političke stavove iznosio dok je bio Ombudsman, zapravo dok je obavljao funkciju gde nije trebao politički da deluje i da nije trebao da se bavi politikom. Na kraju smo videli, naravno na predsedničkim izborima, koja je to podrška koju je dobio. Na kraju smo videli da je formirao i grupaciju političkih stranaka u kojima je samo njegova grupa građana, odnosno udruženje, kako je već registrovano, bila član. I, na kraju, njegovo političko delovanje se svelo na razgovor putem megafona sa vratima, odnosno sam sa sobom je razgovarao. Upravo ono što možemo da vidimo i po izjavama koje sudija Majić daje i intervjuima, konkretno i onome što je uvaženi kolega Arsić citirao, a to je da upravo želi da sebe nametne kao neku novu alternativu, kao novo rešenje i uporno na odgovore novinara koji su ga pitali -–da li biste vi ušli u politiku, kaže – da, građani to traže, to žele. Znači, upravo se ponavlja repriza onoga što smo mogli 2016, 2017. godine da doživimo. Sada ću vam čisto izneti jedan podatak, pričali smo o tome da opozicija ne zna kog će kandidata izabrati, da su se odlučili na onu on-lajn verziju izbora kandidata. Trenutno je u opticaju nekih 77 kandidata u on-lajn anketi koju rade. Konkretno, sudija Majić ima podršku od svega 1,54% glasova u toj anketi. Tako da, ako želi da pobedi u ovoj anketi, a debelo je u zaostatku, moraće mnogo više da se potrudi, a pre svega da se povuče sa funkcije sudije i da pokaže da je čovek od reči, a ne zapravo da pokušava da zloupotrebi svoju poziciju. Slobodno mogu da kažem da sam siguran da, kao što su i moje kolege govorile, da ovo nije samostalno delovanje, da je ovo zapravo samo produžena ruka upravo onih, konkretno Dragana Đilasa, koji se napadima brani od nečega što su činjenične stvari, što je dokazano da ima tih 54 računa. Kao što je kolega Milenko Jovanov rekao, on čovek u svojoj tužbi ni jednog trenutka nije rekao da on nema te račune. On je samo rekao da nisu izneti adekvatni dokazi, odnosno da papiri nisu imenovani kako treba. Znate, ona čuvena sportska kaže – napad je najbolja odbrana, u ovom slučaju nama je jasno da se on brani, ali bezuspešno. Nadležni državni organi rade svoj posao, sudstvo radi svoj posao, jer sudstvo zaista u odnosu na period kada je on i kada su njegovi saradnici bili na vlasti, jeste nezavisno i biće još nezavisnije, efikasnije upravo zato što ljudi koji dolaze na ključne pozicije, koji će imati taj zadatak da dalje unaprede rad sudstva će to i raditi, a siguran sam da će gospođa Jasmina Vasović upravo raditi taj posao kako treba i zbog čega ćemo je u danu za glasanje svi ovde siguran sam jednoglasno podržati i dati joj punu podršku da ovaj posao radi na način na koji treba. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto ima još 21 sekunda, dozvolite mi da kažem da smo istrošili vreme. Pitam da li neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika želi reč ili predlagač? Reč ima narodni poslanik, Milenko Jovanov.
Mi smo danas tokom cele rasprave čuli argumente za, a nismo čuli nijedan argument protiv izbora predloženog kandidata. Pratio sam i današnje medije koje su pomno pratile današnju sednicu, ni oni nisu izneli nijedan argument protiv izbora današnje kandidatkinje. Jedini argument koji je ostao da stoji od strane zaduženog u Đilasovom savezu za pravosuđe, dakle, od sudije Majića koji je u ovom njegovom intervjuu, koji kaže da je najvažniji argument protiv izbora kandidatkinje Vasović na ovu funkciju to što poznaje predsednika Republike. Dakle, ne da postoji nekakav uticaj, ne da postoji nekakva veza, već zato što ga poznaje. Ovo je toliko besmisleno i glupo da je očigledno Majić sam smislio. Na kraju, budući da su tajkunski mediji ceo dan pomno pratili današnji rad Skupštine i beležili kako govorimo i o čemu pričamo, želim da im se od srca zahvalim na pažnji koju su nam ukazali i da ih sve pozdravim tradicionalnim narodnim pozdravom – hej, hej, Đilase, vrati pare lopove. Hvala vam.
Hvala. Da li još neko želi da govori? Gospodin Vujadinović se javlja. Imate 21 sekundu, ali ako želite, nije problem. Izvolite.
Predsedniče, biće svakako dovoljno tih 21 sekundu da čestitamo pripadnicima romske zajednice današnji Međunarodni dan Roma. To su ljudi koji su uvek bili na strani Srbije kroz istoriju, kao što je Srbija uvek bila na strani onih koji su nju čuvali. Istorija je pokazala da su Romi bili ti koji su uvek bili uz srpski narod, kao što je srpski narod danas uz njih. Za to će biti dovoljno ovih 21 sekundu. Hvala vam.
Moram da vas pohvalim, zaista. Vidite da može da se kaže i u 25 sekundi. Na osnovu člana 98. stav 4. Poslovnika, zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Zahvaljujem se gospodinu Milojeviću na prisustvu. Saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika, određujem četvrtak, 8. april 2021. godine, sa početkom u 18 sati i 20 minuta, kao dan za glasanje o tački dnevnog reda Šeste sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2021. godini. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što pređemo na odlučivanje o tački dnevnog reda, potrebno je da utvrdimo kvorum. Kao što znate, saglasno članu 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, kvorum za rad Narodne skupštine u danu za glasanje postoji ako je na sednici Narodne skupštine prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Molim poslanike da ubace kartice u poslaničke jedinice. Zahvaljujem. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 177 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da, prema tome, postoje uslovi za odlučivanje. Prelazimo na odlučivanje. Prva i jedina tačka dnevnog reda – PREDLOG ODLUKE O IZBORU PREDSEDNIKA VRHOVNOG KASACIONOG SUDA. Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres, a pre prelaska na odlučivanje, podsećam vas da, prema članu 105. stav 2. tačka 12) Ustava Srbije, Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika, bira predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izboru predsednika Vrhovnog kasacionog suda, u celini. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 185, za – 185. Konstatujem da je Narodna skupština jednoglasno usvojila Predlog odluke. Dozvolite mi da u ime narodnih poslanika i u svoje ime čestitam Jasmini Vasović na izboru za predsednicu Vrhovnog kasacionog suda i da joj poželim puno uspeha u radu. Molim vas da sačekate, imam da vam kažem određene informacije. Pošto smo izabrali predsednika, odnosno predsednicu Vrhovnog kasacionog suda, saziv Posebne sednice koja će biti održana u utorak, 13. aprila u 10.00 sati, na kojoj će izabrani predsednik Vrhovnog kasacionog suda položiti zakletvu pred Narodnom skupštinom, biće vam dostavljen u pismu generalnog sekretara. Nakon toga ćemo imati još dve sednice tokom sledeće nedelje. Znači, utorak, sreda i četvrtak. Na dnevnom redu će biti ova naša izborna kadrovska pitanja, vezano za izbor sudija i promene u sastavu članova odbora, delegacija. U četvrtak će biti sednica na kojoj će biti razmatrani zakoni iz oblasti energetike i rudarstva, s tim što bi onda, zavisno od toga da li ima amandmana ili nema amandmana, videli kada će biti glasanje, da li će biti u četvrtak. Ali, da ne planiramo baš previše daleko. Jelena Žarić Kovačević, predsednica Odbora za ustavna pitanja će zakazati za sledeći petak, 16. april, u 10.00 sati, sednicu njenog odbora. Jutros je bila kod mene predsednica Vlade sa ministarkom pravde i bila je prisutna i predsednica našeg odbora i predsednik Odbora za pravosuđe, Vladimir Đukanović. Dogovorili smo se da krenemo sa procedurama koje se tiču ustavnih promena, odnosno otvaranje dijaloga i rasprava o svemu tome, imajući u vidu da je potrebno saslušati mišljenja svih zainteresovanih strana. Na tu sednicu odbora će biti pozvani, osim predstavnika predlagača, a to je Vlada Republike Srbije, i rukovodstvo Narodne skupštine, ali i šefovi poslaničkih grupa i predsednici svih odbora u Narodnoj skupštini. Zbog planiranja vaših aktivnosti i zbog važnosti ove teme, koja će biti aktuelna u narednim mesecima, želeo sam da imate tu informaciju koja je danas dogovorena. Zaključujem Šestu sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine u 2021. godini.