Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 28. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanec: Violeta Tomić od 12.15 do 19.30, dr. Simona Kustec Lipicer od 11. do 14. ure, gospa Vesna Vervega do 11. ure, gospa Irena Grošelj Košnik, gospa Iva Dimic od 14. ure dalje in Luka Mesec od 15. ure dalje. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O GOSPODARSKIH DRUŽBAH V OKVIRU SKRAJŠANEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo gospe Evi Štravs Podlogar.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, cenjeni poslanke in poslanci ter drugi prisotni, lepo pozdravljeni! Zahvaljujem se vam za priložnost, da vam lahko v nekaj besedah predstavim vsebino predloga zakona. Pred vami je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o gospodarskih družbah, s katerimi se v slovenski pravni red prenaša Direktiva glede razkritja nefinančnih informacij in informacij o raznolikosti nekaterih velikih podjetij in skupin ter delno Direktiva o povezovanju centralnih in trgovinskih registrov. Obe direktivi predstavljata krajšo dopolnitev že sprejetih direktiv s področja računovodstva ter s področja povezovanja registrov med državami članicami EU. Predlog zakona je usmerjen predvsem v uskladitev slovenskega pravnega reda z obema omenjenimi direktivama, v povečanje preglednosti in primerljivosti nefinančnih informacij med družbami, v povečanje družbene odgovornosti in uspešnosti družb ter v odpravo nedoslednosti veljavnega ZGD. Kar zadeva prenos dopolnitve računovodske direktive, se s predlogom zakona določa obveznost za velike družbe, ki so subjekti javnega interesa in katerih povprečno število zaposlenih je večje od 500, da k poslovnemu poročilu priložijo izjavo o nefinančnem poslovanju, določa obveznost priprave izjave o nefinančnem poslovanju tudi za velike družbe, ki so subjekti javnega interesa in so v skladu s 56. členom ZGD vezani k pripravi konsolidiranega letnega poročila ter katerih povprečno število zaposlenih na ravni skupine je večje od 500. Izjavo o nefinančnem poslovanju bo treba pripraviti v obliki posebnega poročila in bo podobno kot izjava o upravljanju družbe vključena kot poseben oddelek poslovnega poročila. Izjava bo vsebovala nefinančne informacije, povezane z okoljskimi, socialnimi in kadrovskimi zadevami in v zvezi s spoštovanjem človekovih pravic ter z bojem proti korupciji in podkupovanju. Rešitvi predloga zakona povezani s prenosom direktive o povezovanju centralnih in trgovinskih registrov predstavljata podlago za elektronsko komuniciranje med centralnimi in trgovinskimi ter registri družb držav članic EU. Predlo zakona pa dopolnjuje in izboljšuje tudi sedanjo ureditev ZGD tako, da dopolnjuje določbo 15. člena ZGD, ki ureja uporabo imena Slovenija, dopolnjuje določbo v zvezi z ohranitvijo osnovnega kapitala ter nedovoljenega posega vanj z namenom izboljšanja poslovanja podjetnikov v praksi ter lažjega poslovanja AJPES, dopolnjuje nekatere določbe v zvezi s podjetnikom, uvaja tudi nekatere druge manj zahtevne spremembe in dopolnitve zakona, s katerimi se odpravljajo pomanjkljivosti obstoječe ureditve. Za konec naj poudarim, da določbe predloga zakona v ničemer ne posegajo v temeljne sistemske rešitve na področju gospodarskih družb. Prepričani smo, da se z novo obveznostjo poročanja o nefinančnih informacijah izboljšuje kvaliteta informacij, ki jih družbe razkrivajo z vidika varstva človekovih pravic, varstva okolja, socialnih, kadrovskih zadev in podobno. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku, gospodu Marku Ferlugi.
Hvala za besedo. Pozdrav državni sekretarki in ekipi in vsem ostalim! Odbor za gospodarstvo je na 24. seji 8. 3. obravnaval omenjeni predlog zakona. Odboru je bilo poleg predloga zakona posredovano tudi naslednje gradivo, in sicer mnenje Zakonodajno-pravne službe, pripombe Evropskega inštituta za skladnost in etiko poslovanja ter mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance. V skladu s 129. členom Poslovnika Državnega zbora so amandmaje k predlogu zakona vložile naslednje poslanske skupine: SDS, SMC, Desus in SD, ter Poslanska skupina Združena levica. Članicam in članom odbora je bil na seji predložen tudi predlog amandmaja odbora k 20. členu, ki ga je odbor tudi sprejel in je razviden iz poročila odbora. Na seji je predstavnica Zakonodajno-pravne službe pojasnila, da je služba v pisnem mnenju podala konkretne predloge k posameznim členom in vloženi amandmaji koalicijskih poslanskih skupin se jih v celoti naslavljajo. Pojasnila je tudi, da se služba strinja s predlogom amandmaja odbora k 20. členu. V razpravi so članice in člani odbora predlagane rešitve večinoma podprli, in sicer je bilo izraženo mnenje, da bodo predlagane spremembe v zakonodaji imele pozitivne učinke na delovanje poslovnih sistemov. V razpravi je bilo tudi opozorjeno na pozitiven pomen predlaganih rešitev v luči krepitve širšega in bolj dolgoročnega odnosa gospodarskih družb do okolja in narave. Posamezni razpravljavci so izrazili dvom o objektivnosti razkritja informacij glede dosedanjih izkušenj ter potrebo po vzpostavitvi kontrole tudi na tem področju. V okviru razprave o amandmaju Poslanske skupine Združene levice k 11. členu je predlagatelj amandmaja poudaril pomen predlaganega razkritja nefinančnih kazalcev po celotni poti nastanka proizvoda ali zagotavljanja storitev. Odbor je, kot rečeno, v skladu s 131. členom Poslovnika Državnega zbora sprejel amandma k 20. členu ter v skladu z drugim odstavkom 130. člena Poslovnika Državnega zbora sprejel naslednje amandmaje koalicije, in sicer k 1., 2., 4., 5., 6., 10., 11., 12., 21. ter 24. členu. Prav tako je sprejel amandma Poslanske skupine SDS k 21. členu. Odbor ni sprejel amandmaja Poslanske skupine Združene levice k 11. členu, obenem je brezpredmeten postal amandma Poslanske skupine SDS k 2. členu. Odbor je glasoval o vseh členih predloga zakona in jih v celoti sprejel. Glede na sprejete amandmaje je pripravljeno besedilo. Dopolnjeni predlog zakona pa je sestavni del poročila odbora. Hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Franc Breznik.
Spoštovani predsednik, spoštovani predstavniki Ministrstva za gospodarstvo, spoštovani kolegice in kolegi! Pred nami je Predlog sprememb in dopolnitev Zakona o gospodarskih družbah. Državni zbor ta zakon obravnava po skrajšanem postopku. Predlog sprememb in dopolnitev zakona v slovenski pravni red prenaša določila evropskih direktiv. V pravni red Republike Slovenije pa se s predlogom zakona ponovno posega v poglavje Zakona o gospodarskih družbah 1, ki se nanaša na bilance, in sicer se prenaša Direktivo 2014/95 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. oktobra 2014 in spremembe Direktive 2013/34 glede razkritja nefinančnih informacij in informacij o raznolikosti nekaterih velikih podjetij in skupin. Glavni cilj predmetne direktive je izboljšanje družbene odgovornosti, za dosego katere pa morajo družbe pri svojem poslovanju in sprejemanju strategije upoštevati tudi socialna in okoljska vprašanja. Preglednost tako imenovanih nefinančnih informacij lahko podjetjem pomaga bolje opravljati nefinančna tveganja in priložnosti ter jim tako omogoči, da izboljšajo svojo nefinančno uspešnost. Prav tako pa so pomembni viri informacij za bodoče vlagatelje, nanašajo se na pripravo poročil o nefinančnih informacijah, ki jih bodo morala podajati velika podjetja, in sporočanje podatkov v register. Poleg tega novela zakona natančneje opredeljuje tudi uporabo besede Slovenija v firmah družb. Poleg izjave o nefinančnem poslovanju v skladu z Direktivo 2013/34 pa v 70. členu za družbe, ki so zavezane k reviziji, določa obveznost, da v poslovno poročilo vključijo tudi izjavo o upravljanju družbe. Izjava o upravljanju družbe vključuje navedbo, ali družba pri svojem poslovanju uporablja kakšen kodeks, navedbo tega kodeksa, njegovo javno dostopnost ter navedbo posameznih določil kodeksa, ki jih družba ni upoštevala z utemeljitvijo. Cilj navedene določbe je namreč oblikovati transparenten, učinkovit in razumljiv sistem upravljanja, ki vzbuja zaupanje vlagateljev, zaposlenih in tudi širše javnosti v sistem korporativnega upravljanja. S predlogom zakona se torej odpravljajo nekatere pomanjkljivosti obstoječe ureditev, na kar je bila Slovenija s strani Evropske komisije že opozorjena. S prenosom določil dveh evropskih direktiv namreč Slovenija ponovno zamuja že več kot eno leto. Izjava o nefinančnem poslovanju se nanaša na preteklo obdobje poslovanja in vsebuje podatke o okoljskih, socialnih in kadrovskih zadevah, spoštovanju človekovih pravic ter zadevah v zvezi z bojem proti korupciji in podkupovanju. S tem bodo imela podjetja po eni strani več administrativnih stroškov, ampak gre predvsem za velika podjetja, kot so povedali tudi predstavniki Ministrstva za gospodarstvo. Na Vladi Republike Slovenije dodajajo, da bodo novonastali stroški v teh podjetjih sorazmerni s predvidenimi koristmi ter da bo novela zakona predvidoma stroškovno delno razbremenila majhna in srednje velika podjetja, ta namreč ne bodo pripravljala poročil o politiki raznolikosti po spolu, starosti, izobrazbi članov organov upravljanja in nadzora. Na področju povezovanja centralnih in trgovinskih registrov ter registrov družb se z Zakonom o gospodarskih družbah dopolnjuje z določilom o obveznem poročanju v registru, med drugim tudi v primerih čezmejnih združitev družb. Poleg omenjenega se v noveli zakona spreminja določba o uporabi imena Slovenija, podrobneje sta urejeni diskrecijska pravica Vlade Republike Slovenije, ki določa uporabo imena Slovenija, zastave ali grba Republike Slovenije v firmi ter preklic tega dovoljenja. Predlog zakona uvaja tudi dva nova prekrška, in sicer za uporabo firme, ki je v nasprotju s 13. členom ZGD-1, in za uporabo besede Slovenija ter zastave in grba Republike Slovenije, ki je v nasprotju s 15. členom ZGD-1. Predlog sprememb zakona po skrajšanem postopku bomo v Slovenski demokratski stranki kot večina zakonov, ki pripomorejo k temu, da se velika podjetja bolje upravljajo, predvsem pa, da se tudi zmanjšujejo stroški srednjih in malih podjetij, podprli. Seveda smo pripravili ponovno tudi amandma 2. Členu. Tudi če amandma ne bo izglasovan, bomo zakon v Slovenski demokratski stranki podprli. Najlepša hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Tomaž Gantar.
Hvala lepa za besedo, predsednik. Dober dan vsem! Razlog za tokratno novelacijo Zakona o gospodarskih družbah je v prenosu evropskih direktiv v slovensko zakonodajo. Novost je gotovo obveznost za velike družbe, ki bodo morale odslej v svoja poročila vključit tudi izjavo o nefinančnem poslovanju. Vsebovati bo morala podatke o okoljskih, socialnih, kadrovskih zadevah, o spoštovanju človekovih pravic in o korupcijskih tveganjih, skratka vse tiste elemente, ki so ključnega pomena za formiranje uspešne dolgoročne politike podjetja. V Poslanski skupini Desus se nam zdi predlagana rešitev smiselna, ker omogoča boljši vpogled v delovanje posameznega podjetja, obenem pa ponuja odgovore na nekatera dodatna vprašanja. Vse bolj pomembno je, kako se podjetja odzivajo na aktualne izzive, katere vrednote zagovarjajo in kakšno je njihovo poslanstvo. Nefinančne informacije ob finančnih kazalnikih dopolnjujejo sliko o samem podjetju in njegovih razvojnih možnostih. Seveda je pomembno uspešno finančno poslovanje, vendar pa temelji dolgoročni uspeh na negovanju pozitivnega vzdušja v podjetju, razvijanju spoštljivih in pravičnih medsebojnih odnosov in s tem motivacije za uspešno delo. V Poslanski skupini Desus si ne želimo, da bi šlo zgolj za dodatno administrativno breme pri sestavi poslovnega poročila, s katerim bi zadovoljili evropske standarde. Gre za koristne informacije, ki bodo lahko družbo naredile še bolj uspešno, prepoznavno in prijazno do zaposlenih in okolja, v katerem družba deluje. Med pomembnimi informacijami je denimo tudi spoštovanje človekovih pravic. Ne gre zgolj za načelni, globalni pogled družbe na to tematiko, štejejo namreč konkretna dejanja, kot je odnos družbe do svojih zaposlenih. Vse prevečkrat poslušamo o zlorabah pravic delavcev, na katere skoraj vsakodnevno opozarjajo mediji. Slaba socialna slika podjetja pove veliko. V Poslanski skupini Desus prav tako pozdravljamo določbo, s katero morajo družbe, ki so zavezane reviziji, pripravit poslovno poročilo, ki bo vsebovalo politiko raznolikosti zastopanja v organih vodenja in nadzora. Poslovni svet je še vedno predvsem privilegij moških. Do razlik tako prihaja pri spolni in tudi starostni strukturi. Diskriminacija in neenakost nista dobra sopotnika razvoja in napredka tako podjetja kot tudi celotne družbe. Poslovni svet vedno znova ponuja nove poglede, sveže zahteve in izzive. Uspešna podjetja so že doslej namenjala veliko pozornosti zaposlenim, odnosom med njimi in zadovoljstvu, kar pomembno vpliva na rezultat in končno tudi uspešno finančno poslovanje. Prav je, da to postane pravilo, zato bomo poslanke in poslanci Poslanske skupine Desus predlagano novelo podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospa Marija Bačič.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lepo pozdravljeni kolegice in kolegi, državna sekretarka s svojimi! Spoštovani, danes obravnavane spremembe krovnega Zakona o gospodarskih družbah v večji meri pomenijo le uskladitev z določili evropske zakonodaje. Enostavno bi jih bilo odpraviti s suhoparno utemeljitvijo o prenosu v slovenski pravni red. Nova obveznost, tako imenovana izjava o nefinančnih podatkih, ki jo bodo morala objaviti vsa velika podjetja s 500 ali več zaposlenimi, se namreč zdi kot še ena domislica evropskih birokratov. A gre za pomembnejšo vsebino, kot se zdi na prvi pogled. Gre za družbeno odgovornost podjetij. Gre za vprašanje, ali je edini smisel in namen obstoja podjetij edino le ustvarjanje čim večjega dobička za nove lastnike ali pa je pri tem potrebno upoštevati tudi druge cilje. To postane še posebej pomembno, ko gre za poslovanje velikih podjetij, ki vplivajo ne le na veliko število svojih zaposlenih, temveč tudi na številne potrošnike in okolje, v katerem delujejo. Za birokratsko formo obveze velikih podjetij, da svojim poslovnim poročilom priložijo tudi podrobno izjavo o nefinančnih ciljih, se skriva ugotovitev, da veliko podjetje tukaj ni samo zato, da bi ustvarjalo dobiček, da je pomembno, kako pri tem vpliva na okolje, da je pomembno, ali ga vodijo samo moški ali pa se trudi za enakopravnejšo zastopanost žensk, je pomembno, da je odgovornost samo svojim delničarjem ali pa ga poleg tega zanimajo tudi drugi ljudje, okolje in svet. Skratka, gre za obvezo velikih podjetij, da poleg dobička in klasičnih poslovnih rezultatov javno razkrijejo tudi, koliko družbeno odgovorno je njihovo poslovanje. Ali obveza objave vseh teh podatkov resnično vpliva na vedenje velikih korporacij? Izkušnje nam kažejo, da je tako. Potrošniki postajajo ozaveščeni. Če imajo to možnost, bodo glasovali z nogami in tako kaznovali podjetje, da gre v hlastanju za dobičkom predaleč. Ne le, da so ljudje že večkrat dokazali, da jim je mar na kakšen način podjetja služijo denar. Ključna pa je informiranost javnosti, če ljudje ne vedo, tudi reagirati ne morejo. V Poslanski skupini Socialnih demokratov verjamemo, da se dobiček podjetja in njegova družbena odgovornost ne izključujeta. Prav nasprotno, podjetje, ki ne gleda samo na dobiček, bo zato na dolgi rok bolj stabilno in uspešno. Prepričani smo, da bo po nekaj letih objavljanja podatkov mogoče tudi jasno potrditi vzročno-posledično zvezo. Podjetja, ki več dajo na varovanje okolja, enakost spolov, delavske standarde in splošno družbeno koristnost, niso dobra le za svoje zaposlene in okolje, temveč tudi za finančne kazalnike in končni dobiček lastnikov. Nekateri se bodo pri tem vprašali, čemu potem k obveznemu prijavljanju takih izjav ne zavežemo ker vseh podjetij, ne le tistih, ki imajo 500 ali več zaposlenih. Gre preprosto za dejstvo, da je priprava takega formalnega pregleda za podjetje obsežno delo in precejšen strošek. Ne zato, ker od malih podjetij ne bi mogli zahtevati družbene odgovornosti, temveč zato, ker smo mnenja, da se je pri manjših podjetjih bolj smiselno osredotočiti na praktične ukrepe, ki vodijo k njihovi večji družbeni odgovornosti. Tu bi nam morala zdrava pamet bolj koristiti kot zakonske obveze. Evropske direktive novo obvezo poročanja uvajajo za velika podjetja s 500 in več zaposlenimi, da ne bi bili na koncu ponovno bolj papeški od papeža in si sami postavili strožjih zahtev, za katere bodo nekateri na koncu krivili Evropo. Socialni demokrati podpiramo tudi druge rešitve iz predloga zakona. Tukaj gre predvsem za uskladitve javno objavljenih podatkov s konsolidiranimi letnimi poročili in javno ureditvijo, ki določa pogoje za uporabo besede Slovenija v imenu gospodarske družbe. Verjamemo, da bodo te administrativne spremembe omogočile nadaljnjo zakonitost in manj administrativnih ovir za uporabnike. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo predlagane spremembe zakona podprli. Hkrati pa si želimo, da bi poleg administrativnih zaživeli tudi drugi ukrepi, ki bi v praksi pomenili več družbene odgovornosti in ekonomske demokracije v slovenskih podjetjih, tudi manjših. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem skupaj! Stališče. Gre za precej tehnični predlog zakona, kjer pa Vlada žal spet zavestno izbira rešitve tako, da bo imel čim manj pozitivnih učinkov. Zato v Združeni levici predlagamo dopolnilo, ki poskus zagotavljanja družbene odgovornosti podjetja razširi tako, da bo zajela večje število podjetij in zlasti njihove celotne dobavne verige. ZGD je ključni sistemski zakon o področju gospodarskega prava in je tudi eden izmed največkrat noveliranih zakonov. Razlog je seveda pogosto tudi usklajevanje z evropskimi direktivami. Dajmo se vprašati, kakšen je odnos Vlad in ministrstev do evropske zakonodaje, odkar smo članice Evropske unije, ne le te vlade, ne le te koalicije, tudi predhodnih. Če gre, sicer je to v zelo redkih primerih, za pozitivne določbe, bi koristile delavcem, okolju, trajnostnemu razvoju, potrošnikom, se v slovensko zakonodajo prenesejo določbe tako, da je od njih čim manj koristi navedenim. Argument je vedno enak, identičen – dušenje gospodarske pobude. Ko gre za usklajevanje zakonodaje, ki koristi elitam in kapitalu, pa se koalicije in vlade v tej družbi vedejo bolj papeško od papeža. Ključna sprememba zakona je razkrivanje nefinančnih informacij. Te naj bi povečale družbeno odgovornost podjetij, kjer bomo videli oziroma naj bi videli, kako podjetja ravnajo v odnosu do okolja, ljudi, zaposlenih. Dokaj brezzoba zadeva, ampak vseeno bolje kot nič. Kar pa je popolnoma skregano z zdravo pametjo, tudi z zdravo kmečko pametjo, je, da z vlade oziroma koalicijske strani kot pozitivni argument slišimo, da bo pri nas ta obveza veljala le za nekaj 10 podjetij. EU sprejme določbo o bolj transparentnem poslovanju, resorno ministrstvo MGRT pa se potrudi in s tem se še pohvali, da tega tako ali tako ne bo treba skoraj nikomur izpolnjevati. Bravo! Čestitamo! Izvorni predlog zakona je vseboval tudi določbo o liberalizaciji imena Republike Slovenije, zastave in grba za komercialne namene. Z amandmajem je bila situacija delno sanirana. Ampak, kaj nam to pove o politiki te vlade? Če bi prodala državne simbole za to, da bi kdo s tem malo zaslužil, kar je seveda tudi protizakonito, potem nas v prihodnosti ne sme presenetiti, če bo ta vlada ali pa katera podobna za njo pol državljanov prodala v suženjstvo kakšnemu finančnemu skladu. Takšnega predloga zakona, ki izigra pozitivno vsebino direktive, seveda ni mogoče podpreti. Če pa poslanke in poslanci koalicije in tudi preostankov opozicije ter nepovezani razmišljate kaj drugače kot MGRT, pa lahko to dokažete s podporo našemu dopolnilu, ki širi obveznost objave nefinančnih informacij in dodaja obveznost razkrivanja poslovanja po celotni verigi dobaviteljev in naročnikov. Več o amandmaju v razpravi. Ker mi je ostalo še nekaj časa, bom rekel tudi tole. Če resno beremo našo ustavo in tisti njen del o gospodarski pobudi, ki govori tudi o socialni in ekološki dimenziji, bi mi nekaj takega, vlade, koalicije pred to ali pa ta, v bistvu že morali imeti v tem krovnem zakonu tudi brez te direktive. Hvala za besedo.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik! Spoštovana državna sekretarka, dragi kolegice in kolegi! Novela Zakona o gospodarskih družbah prinaša spremembe na več področjih. Nekatere spremembe krščanski demokrati vidimo kot smiselne. Predlog zakona v skladu z direktivo Evropske unije mikro, majhne in srednje družbe oprosti obveznosti vključitve vpisa politike raznolikosti v organih vodenja ali nadzora družbe v izjavo o upravljanju družbe, kar pozdravljamo. Novela prinaša tudi nekoliko bolj določno ureditev ravnanja registrskih organov v primeru čezmejnih združitev družb. Zakon za nadzor nad izvajanjem določb o obveznosti poslovodstva, da se z delavci sporazumeva v slovenskem jeziku, določi pristojnost Inšpektorata za delo. Na novo pa se kot prekršek določi uporaba zavajajočih besed v firmi družbe, ki bi utegnile spraviti v zmoto glede poslovanja ali identitete podjetja. V Novi Sloveniji smo zadovoljni, da je koalicija pri vprašanju uporabe slovenske zastave in grba v firmi družbe upoštevala mnenje Zakonodajno-pravne službe. Ob vsakem predlogu zakona, ki poseže na področje urejanja poslovnega okolja za delovanje gospodarskih subjektov v Novi Sloveniji posebno pozornost namenimo vprašanju, ali predlagane določbe prinašajo podjetnikom tudi nove administrativne obremenitve. Žal, v predlogih zakonov, ki jih Državni zbor obravnava, pogosto naletimo na več birokratskih obremenitev kot razbremenitev. Kot neprimerne vidimo določbe, ki večjim družbam nalagajo obveznost, da k poslovnemu poročilu priložijo izjavo o nefinančnem poslovanju. To poročilo vsebuje podatke o okoljskih, socialnih in kadrovskih zadevah, spoštovanju človekovih pravic ter zadeve v zvezi z bojem proti korupciji in podkupovanju. Kljub temu, da obveznost velja le za večje družbe, v Novi Sloveniji tovrstna poročila vidimo kot nepotrebno obremenitev za delovanje gospodarskih družb. Razen kupa papirja in vlaganja nepotrebnega napora zaposlenih taka poročila ne bodo prinesla ničesar. Obveznost gospodarskih družb, da morajo vedno znova pisati poročila o vsebinah na področju, kot so okolje, socialne zadeve, boj proti korupciji in človekove pravice, po našem mnenju v ničemer ne izboljšujejo stanja na tem področju, ampak prinaša le dodatna administrativna bremena za podjetja. Krščanski demokrati smo razočarani, da je Vlada poleg nekaterih smiselnih spremembe v novelo vključilo tudi nove administrativne obremenitve. Prav zato v Poslanski skupini Nove Slovenije Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o gospodarskih družbah ne moremo podpreti. Pri glasovanju bomo torej vzdržani.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo gospod Franc Laj.
Spoštovani predsednik, spoštovana državna sekretarka z ekipo, spoštovani poslanke in poslanci, vsem skupaj želim prav prijeten dan! Pred nami je sprememba Zakona o gospodarskih družbah, z namenom, da se prenesejo določene direktive evropske skupnosti, na kar je Slovenija tudi dobila opozorilo. Drugo, kar je pomembno, je to, da s spremembami in s prenosi direktiv odpravljamo določene pomanjkljivosti. Če se bodo te pomanjkljivosti odpravile, lahko pričakujemo tudi pozitivne učinke na delovanje poslovnih sistemov. Zakaj? Mi imamo mnenje, da lahko pričakujemo zaradi tega, ker zakon predvideva samo obvezo k dodatnemu poslovnemu poročanju, in sicer na področju razkrivanja nefinančnih informacij z izjavo o nefinančnem poslovanju, ki vsebuje podatke o okoljskih, socialnih in kadrovskih zadevah ter zadevah v zvezi z bojem proti korupciji in podkupovanju. In tu se nam postavlja vprašanje: Ali bodo gospodarske družbe oziroma poslovni subjekti sestavljali objektivna poročila ali pa samo sestavili poročila, da bodo zadostili zakonskim zahtevam? Kontrole, praktično rečeno, taprave, ni. Edini, ki bdi nad tem, je revizor. Ampak revizor se omeji, njegova vloga samo na kontrolo nujno formalne popolnosti teh poročil. To pomeni, da so lahko ta poročila subjektivna in lahko v tem primeru dobimo neprave informacije, ki odražajo eno drugo stanje, ne pa dejansko stanje poslovnega sistema na področju nefinančnega poslovanja. Kot vemo, lahko poslovni sistemi velikokrat svojo konkurenčnost povečujejo prav na področju, ki sem ga navedel – nefinančnem, in sicer z neupoštevanjem okoljskih direktiv, s kršenjem človekovih pravic in seveda s koruptivnimi dejanji in podkupovanji. Kdo je tisti, ki bo ta področja v teh poslovnih poročilih tudi kontroliral? To je prepuščeno vsem nam, javnosti in institucijam oziroma organom. Toliko o tem področju. Naslednje področje, ki bi se ga dotaknil, je izjava o upravljanju družbe. Prav tako tudi tu vidimo, da so lahko pozitivni učinki, vendar pa samo takrat, če bodo res te izjave in ta poročila odražala tudi dejansko stanje v poslovnih sistemih. Ostale spremembe, ki pa se nanašajo na, na primer, omejevanje posega v osnovni kapital družbe, pa vidimo, da je to izredno pomembno, saj se omejuje ta možnost posega v osnovni kapital in izčrpavanje gospodarskih družb, kar nenazadnje tudi krepi varnost poslovnega okolja. Kot sem povedal, v Poslanski skupini nepovezanih poslancev bomo, kljub temu da imamo na določenih področjih pomisleke, podprli predlog zakona. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Andreja Potočnik.
Spoštovani predsednik, spoštovana državna sekretarka s sodelavci, kolegice, kolegi! S predlogom tega zakona se prenaša direktiva Evropske unije. Predlagane spremembe v ničemer ne posegajo v temeljne sistemske rešitve na področju prava gospodarskih družb. Gre za manj zahtevne spremembe in dopolnitve zakona, ki se v skladu s Poslovnikom Državnega zbora sprejemajo po skrajšanem postopku. Smisel statusnega gospodarskega prava je postaviti okvirje za oblikovanje gospodarskih družb, katerih cilj je ustvarjanje dobička. Hkrati pa je statusno gospodarsko pravo v službi varovanja skupnega javnega interesa. Ta se kaže v ustvarjanju in zaščiti kakovostnih delovnih mest in vrednot, ki prinašajo pozitivni signal vsem tistim, željnim podjetniške poti. V luči tega spoznanja se mi zdi še posebej dobrodošla sprememba, ki nalaga podjetju razkritje nefinančnih informacij. V izjavi o nefinančnem poslovanju bodo vsebovani podatki o okoljskih, socialnih in kadrovski politiki podjetja, spoštovanje človekovih pravic ter zadevah v zvezi z bojem proti korupciji in podkupovanju. Obveznosti bodo veljale za velike družbe, ki so subjekti javnega interesa in katerih povprečno število zaposlenih je večje od 500. Poročilo bo za družbe predstavljalo dodatno administrativno breme, zato te obveznosti nismo želeli še dodatno širiti. Direktiva še nalaga, da družbe, ki so zavezane k reviziji v poslovnem poročilu, predstavljajo politike raznolikosti zastopanja v organih vodenja ali nadzora. Gre za spolno, starostno in izobrazbeno raznolikost. Predlog zakona obveznost priprave in razkritja politike raznolikosti določa le za družbe, ki so zavezane k reviziji in niso mikro, majhne in srednje družbe. Odpravljajo se tudi nekatere pomanjkljivosti obstoječe ureditve. Predlog zakona tako ureja diskrecijsko pravico Vlade Republike Slovenije, ki odloča o uporabi beseda Slovenija v firmi ter preklic dovoljenja. Uvajamo tudi dva nova prekrška in odpravljamo nekatere druge nedoslednosti veljavnega ZGD-1. Tako s predlagano spremembo 495. člena želimo preprečiti nedovoljen poseg v osnovni kapital družbe, z namenom, da je v družbi ob ustanovitvi vsaj minimalni kapital namenjen poslovanju družbe in tudi zaščiti upnikov. Kljub zakonski ureditvi problematike znotraj ZGD-1L je praksa pokazala, da je treba zakonsko določbo dopolniti. Tokratne spremembe so posledica implementacije direktiv in nekaterih manjših popravkov obstoječe zakonodaje. Ker predlog zakona ponuja ustrezne rešitve, predvsem pa, ker je sprejetje omenjenih direktiv vodila želja, da se izboljša družbena odgovornost podjetij, zagotovi primerjava položaja in uspešnosti družb na celotni ravni Evropske unije, smo se v Poslanski skupini SMC odločili, da bomo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o gospodarskih družbah podprli.
Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi Pregleda vloženih amandmajev z dne 20. 3. 2017. V razpravo dajem 2. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Besedo ima mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. V Slovenski demokratski stranki smo vložili amandma z določenim namenom. Kot smo že uvodoma povedali v stališču, bomo zakon podprli. Ocenjujemo pa, da bi z našim amandmajem ta predlog zakona lahko samo izboljšali. Gre predvsem za uporabo besede Slovenija v imenu podjetja in smo prepričani, da amandma, ki smo ga zapisali, v primeru začetka prisilnih poravnav in insolvenčnih postopkov bi zakonodaja morala biti naravnana na tak način, da bi se tega imena ne dovolilo uporabljati še naprej. Sam sem prepričan, da gre za pomembno zadevo, in mislim, da bi bilo verjetno nerazumno, da bi se primer neke delniške družbe ali družbe z omejeno odgovornostjo ali katerekoli pravne osebe z imenom Slovenija znašle v prisilni poravnavi ali v postopku in bi te zadeve bile. Jaz pričakujem, da je koalicija tudi premislila, saj amandma, ki smo ga vložili v Slovenski demokratski stranki, predvsem napeljuje k temu, da bi to zakonodajo, ki jo je v danem trenutku pripravilo Ministrstvo za gospodarstvo, mislim da dokaj korektno, samo še izboljšali.
Želi še kdo razpravljati? Besedo ima gospod Franc Breznik.
Najlepša hvala. Tudi jaz bom poskušal apelirati, kljub temu da sem v našem mnenju povedal, da bomo zakon podprli, ampak želim, da se izboljša. Ta amandma, ki smo ga dali k 2. členu, ki ga ponovno dajemo v 2. člen, mislim, da je pomemben. Pomembno je predvsem, da je vnos grba Republike Slovenije v skladu s predpisi, ki določajo uporabo slovenskega grba in zastave. Zakon o grbu, zastavi in himni Republike Slovenije ter o slovenski narodni zastavi v Uradnem listu iz leta 1994 določa, da smejo grb, zastavo in himno uporabljati le v obliki in z vsebino, ki sta določeni v Ustavi Republike Slovenije in zakonu, ter na način, ki je določen z zakonom, torej v 8. členu, kjer je določeno, v katerih primerih se grba in zastave ne sme uporabljati. Ne sme se zavarovati, uporabljati kot znamko, model oziroma vzorec ter za označevanje blaga ali storitve. Sicer ni navedena firma gospodarskih družb, vendar se glede na to, da grb in zastava označujeta pripadnost slovenskemu narodu in ju uporabljajo državni in drugi javni organi oziroma se uporabljata ob uradnih dogodkih, prireditvah in praznikih, pri zastavi pa razen v primerih označitve določenih prevoznih sredstev, določajo zgolj primeri, kdaj se izobesi. Tako v Zakonodajno-pravni službi kot tudi mi menimo in predlagamo, da se ta določba ponovno prouči. Z mnenjem Zakonodajno-pravne službe se lahko strinjamo. Menimo, da je treba temeljito premisliti o dovoljenju oziroma možnosti uporabe grba in slovenske zastave v firmi gospodarske družbe. Če bi se pa odločili za možnost pridobitve dovoljenja s strani Vlade za uporabo grba in slovenske zastave v firmi gospodarske družbe, bi bilo treba najprej ustrezno spremeniti Zakon o grbu, zastavi in himni Republike Slovenije ter o slovenski narodni zastavi. Torej, pred tem bi morali spremeniti zakon, potem pa premisliti. Z amandmajem tudi določamo, da Vlada odvzame dovoljenje gospodarski družbi za uporabo imena Slovenija v imenu njene firme, če se ugotovi, da družba krši zakonodajo Republike Slovenije ali pa je nad družbo začet postopek zaradi insolventnosti oziroma prisilnega prenehanja. Predlagana dikcija, da lahko Vlada odvzame dovoljenje, če se ugotovi, da družba huje krši zakonodajo, je po našem mnenju nejasna in arbitrarna. Prepričani smo, da morajo predvsem družbe, ki imajo v svojem imenu besedo oziroma izpeljanko besede Slovenija, poslovati popolnoma v skladu z veljavno zakonodajo. Predlagamo tudi, da se družbam, ki imajo v svojem imenu besedo oziroma izpeljanko besede Slovenija, dovoljenje za uporabo imena Slovenija odvzame, če se na družbo začne postopek zaradi insolventnosti oziroma zaradi prisilnega prenehanja. Neprimerno in sramotno bi bilo, da bi imeli družbe in firme z imenom, na primer Slovenija, d. o. o., v stečaju ali v prisilni poravnavi. Govorimo za anomalije, ki se lahko zgodijo. Govorimo tudi o nekem imidžu Republike Slovenije, o imidžu tudi ne samo blagovnih znamk, govorimo predvsem o imidžu produktov, ki se bodo nekoč, verjamem in v to sem prepričan, imenovali Made in Slovenia in da bodo te zgodbe najbolj uspešne zgodbe, da bodo ljudje tudi kupovali te izdelke. Zato menim, da se mora firmam, ki so kršile, ki so v stečaju, ki so v likvidaciji, iz njihovih dokumentov odvzeti grb in zastava, tudi ime Slovenija. To je naš amandma, ki mislim, da je primeren, ki mislim, da je normalen, in mislim, da ponovno prispeva k večji transparentnosti, in s tem tudi blagovno znamko naše države kot Slovenija nekako zavarujemo. Upam, da sem bil dovolj jasen in natančen. Najlepša hvala.
Želi še kdo razpravljati? Besedo ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kar se tiče amandmaja k 2. členu, mi ocenjujemo, da je vreden pozornosti in smo mu naklonjeni. Ker pa na tej točki običajno spregovorimo tudi na splošno o zakonu, želim morda nekoliko bolj podrobno pojasniti, zakaj zakona ne bomo podprli, ampak bomo vzdržani. Nekdo je danes tukaj že povedal, da je prav, da smo papeški, ni pa nujno, da smo bolj papeški od papeža. Kaj to pomeni? To pomeni, da seveda mi v Novi Sloveniji spoštujemo evropski pravni red, zavedamo se, da je treba evropsko direktivo številka 95 iz leta 2014 implementirati v naš pravni red, konkretno v Zakon o gospodarskih družbah. Imamo pa kar nekaj praks, lahko bi na dolgo našteval, pa zdaj to pri tej točki ni vsebina, ko različne države članice Evropske unije na zelo različne načine implementirajo direktive v svojo nacionalno zakonodajo. Poglejmo samo, recimo, evropsko direktivo, ki govori o trošarinah, tukaj mislim predvsem na žgane pijače, mislim na kmetijske pridelovalce in tako dalje. Če primerjamo implementacijo evropske direktive v Sloveniji in Avstriji, vidimo, da je kot dan in noč. Seveda v Avstriji dan, pri nas noč, zato, ker je v Avstriji direktiva implementirana tako, da gre bolj na roko kmetijskim proizvajalcem kot pri nas. Ampak to je samo en primer. Tukaj v tej direktivi je tudi navedeno, da bo Evropska komisija pripravila nezavezujoče smernice, kako pripraviti poročanje, torej metodologijo o poročanju nefinančnih informacij za velike družbe. Ko gre za poslovne rezultate, ko gre za bilance, so zadeve matematično eksaktne. Imamo računovodske standarde in tako naprej, zakonodajo, da ne naštevam. Ko pa gre za nefinančno poročanje, sprašujem Vlado: Ali je že seznanjena s temi nezavezujočimi smernicami, ki naj bi jih komisija objavila do 6. decembra lansko leto? Ali jih bomo zdaj mi povzeli 100 %, preslikali ali pa bomo morda na podlagi teh smernic izdelali neka svoja pravila? Najbrž bo tako in potem, če bo res tako, potem pričakujemo neke podzakonske akte, ko bo ta zakon sprejet. Jaz bi tukaj želel in Vladi priporočal, da resnično sledi temu, kar delodajalci, kar podjetniki pravijo. Ko jih mi obiskujemo in jih sprašujemo, kaj lahko politika za vas naredi, da boste lažje, učinkoviteje poslovali, da bodo nenazadnje seveda delavci imeli boljše plače in tako naprej, nova delovna mesta odpirali, in tako dalje, potem je velikokrat odgovor zelo preprost, ki ga gospa državna sekretarka pozna, in to je, podjetniki pravijo, pustite nam, da bomo delali. Jaz dodajam, seveda, ampak neka pravila morajo biti. Ne bi pa zdaj želeli mi v Novi Sloveniji, da bi zdaj ta poročanja bila takšna, ki bi dejansko ves kolektiv obremenjevala, poslovodstvo obremenjevala in na koncu bi tukaj nastal verjetno nek kup papirja. Se potem sprašuješ, komu je ta kup sploh namenjen, komu so ta poročila namenjena. Dejstvo pa je, da podjetje, ki je na trgu, če ni okoljsko ozaveščeno, če krši človekove pravice, če najdemo elemente neetičnega poslovanja, če je podjetje na trgu, bo takšno podjetje trg sam izločil, tako jaz razmišljam. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Jan Škoberne.
najlepša hvala spoštovani predsednik, spoštovani kolegice in kolegi, državna sekretarka! Lahko, da gre za tehničen zakon, lahko da gre samo za, pod narekovaji, prevod direktive, vendar je vprašanje družbene odgovornosti izjemno pomembno. Drži, da ga samo z administrativnim ukrepom ne moremo izključno na tak način dvigniti na višjo raven, vendar je v smislu ozaveščanja tako delodajalcev kakor tudi tistih, ki se v podjetniške vode šele spuščajo, da gre za pomemben element kohezivnosti družbe, ključno za to, da se ta zakon podpre. Večina dobrih delodajalcev, predvsem na strani večjih podjetij ne bo imela težav s tem, težave utegnejo imeti tisti, ki so že danes na meji tega, da lahko na eni strani ugotavljamo, da so škodljivi za socialno in ekološko dimenzijo okolja, v katerem bivajo, ali pa da poskušajo vrzeli znotraj obstoječe zakonodaje izkoristiti za to, da bi te konstitutivne elemente okolja, v katerem živimo, podredili izključno dobičku. Se mi pa ne zdijo odveč pripombe, ki so jih skozi amandmajski predlog podali kolegi v Slovenski demokratski stranki, in bi na tej točki vendarle prosil tudi ministrstvo oziroma Vlado, da se do potencialnih ekscesnih primerov, ki jih vidijo kot nevarnost, opredeli oziroma, da se konkretno opredelite do njihovega amandmaja, ker vendar zastave, grba in narodnih in nacionalnih državnih simbolov ne gre jemati zlahka, zelo narobe bi bilo, če bi skozi zakon, ki primarno temu sploh ni namenjen, prišlo do možnosti, da tukaj odpremo polje zlorabe. Verjamem, da to ni namen, in da je to zelo težko mogoče, vendar se mi zdi pomembno, da se do tega opredelite, in da amandma, če je potrebno, vzamemo kot dobronameren in ga podpremo. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Andreja Potočnik.
Hvala, predsednik za besedo. Jaz bi se dotaknila amandmaja kolegov iz Poslanske skupine SDS, ki verjamem, da je zelo dobronameren, in govori, da vlada odvzame dovoljenje o uporabi predvsem besede Slovenija, če družba krši zakonodajo ali je na družbo začet postopek zaradi insolventnosti oziroma prisilnega prenehanja po zakonu, ki ureja finančno poslovanje podjetij in prisilno prenehanje. Jaz osebno menim, da ne smemo kar avtomatsko stigmatizirati podjetje, ki je v finančnih težavah. Zakaj? Zato ker tudi, če podjetje gre v prisilno prenehanje, še ne pomeni, da bo umrlo. Lahko ostanejo zdravi deli podjetja, ki delujejo normalno naprej, in jaz ne vidim težav, da tudi ne bi uporabljalo besede Slovenija tudi v prihodnosti. Moram pa opozoriti, da je v diskrecijski pravici vlade, da sama odloča tako o uporabi besede kot tudi o samem odvzemu besede. Verjamem, da ima širši manevrski prostor in lahko upošteva različne okoliščine in že s tem členom, ki je v veljavi brez amandmaja, ki ga predlaga SDS, lahko odvzame tudi v primeru, če tako vlada presodi, da bi bilo škodljivo, lahko odvzame to dovoljenje za uporabo besede Slovenija. Tako da jaz ne vidim potrebe, da bi ta amandma podprli.
Besedo ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Poslušam tole. Kolega Marko je s strani predlagatelja jasno opredelil, kaj je namen tega. Tudi naša Zakonodajno-pravna služba je opozorila na to zadevo. Seveda vnos te direktive sam po sebi ne bo izboljšal družbene odgovornosti podjetij. Nek razpravljavec iz SDS je rekel, da zlasti ta večja podjetja morajo delovati v skladu z zakonodajo. Vsa podjetja v tej družbi in državi morajo delovati v skladu z zakonodajo. Večjo družbeno odgovornost bomo dosegli z boljšo zakonodajo, z ustreznim delom inšpekcijskih služb, z boljšim delom FURS oziroma to, kar v ljudskem jeziku ljudje rečejo novim SDK. To, kar sem naštel, je opis delovnih nalog zakonodajne veje oblasti, izvršilne veje oblasti. Tisti, ki so pa faloti, pa vemo, katere veje oblasti. In ta predlog, ki ga imamo tu na mizi, je seveda dobronameren in ga bomo v Združeni levici podprli. Glede tega, kar je pa ubesedovala kolegica iz SMC, bi pa rekel, da bi pričakoval izboljšavo in amadnmiranje dejansko v smeri tega, kar pa ta vlada in ta koalicija ne počne – prestrukturiranje gospodarskih družb. Pa bi lahko o DUTB govoril, o SDH bomo imeli danes to na mizi, v tej luči je naša naloga boljša zakonodaja in bolj jasno in bolj izčiščeno definirana zadeva kljub diskrecijski pravici vlade. Hvala lepa za besedo na tej točki.
Želi še kdo razpravljati? Ne. Potem razpravo zaključujem. V razpravo dajem 11. člen ter amandma Poslanske skupine Združena levica. Želi kdo razpravljati? Zdaj pa, da ne bomo isto kot prej, vsak posamezno se javljal, ali se boste prijavili, če vam dam možnost za prijavo. Prosim za prijavo. Preizkusi. Isti učinek. Besedo ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo še enkrat! Glejte, zdaj imam pa malo več časa. Pa dajmo se vprašati, na kakšen način mi prenašamo evropske direktive v naš pravni red. V večini primerov tako predhodne vladne koalicije kot ta, ga prenašajo na tri napačne, škodljive načine za to družbo in državo. Prvi še najmanj maligen je tale: imamo neko direktivo, jo malo obrnemo na glavo in ne prenesemo njene pozitivne dobre srčike, ampak nekaj tako na pol ali na četrt. A veste, to malo spominja na tisto, ko greste k najboljšemu sosedu, pa kupite tisti sir, ki je dober za po pici posipati, potem pa pogledate in vidite, da tisto sploh ni sir, ampak je eno na pol skisano mleko. To je ta primer. Drugi primer, bolj škodljiv je, da nekaj prenesemo, ne da bi sploh prebrali. Pa tudi, če bi notri pisalo, dajmo si zvrtati luknjo v koleno, bomo dvignili tačke in bomo sprejeli. Tretji primer je, ko se začne ropotati zamujamo, plačali bomo penale in se zlorabi direktiva, da se prenese nekaj absolutno škodljivega. Takšen primer je bilo zadnje amandmiranje ZVO, ko se je prenesla vrzel za umazane tehnologije, čeprav so proti temu bili in delodajalci in zaposleni in Združena levica in civilnodružbeniki, ampak je takrat resorna ministrica tulila, da se to mora, ker direktiva pravi. Ko sem ji pa jaz mahal s tistimi sedmimi besedami v angleščini, kjer je pisalo, da »se lahko», sem bil pa grozni, nespodobni, nespoštljivi Trček. In žal, na takšen način se v naš pravni red prenašajo direktive. Nekako po dveh tretjinah mandata moram reči, da je tako. Resno direktive v tej sestavi Državnega zbora berejo moji trije strokovci in strokovka ter jaz, poslanec na sedežu 90, ki gre trenutno ven, prekmurski kolega, ki je predsednik Odbora za zunanjo politiko, nepolitični del strokovcev Odbora za evropske zadeve in seveda, ker je predsedujoči, kolega iz SMC. Potem se pa nekako zadeva neha. In ko hočemo imeti neko resno debato, če pride iz ministrstva nekdo z rangom nižjega od državnega sekretarja, je vesel, da bi o tem lahko debatiral, ampak ga potem tovrstni način prenosa direktiv v tem onemogoča. Če pa se resno pogovarjamo, potem pa težimo. Zdaj pa k našim amandmajem. Ta direktiva res v 14. členu govori o povprečno 500 zaposlenih, da tako definira podjetja. Seveda pa ta direktiva govori tudi, da ima država diskrecijsko pravico, ker ne gre za absolutno harmonizacijo, če povem vsem ljudem razumljivo, večina evropskih direktiv se ne prenaša tako, da se zapiše: Povsod bo vse enako. Te uravnilovke ni. Skratka, Slovenija se lahko odloči, da to mejo postavi tudi kje drugje. In če gledamo strukturo slovenskega gospodarstva in primerjamo strukturo nekih gospodarstev, bi bilo smiselno to mejo spustiti na 250, da dejansko zajame večji del gospodarstva. Tu sem v glavnem poslušal tako: obremenjevanje, stroški, administrativne obremenitve. Poglejte, če bi bil ciničen, bi rekel, dobro, dajmo potem ukiniti zakonodajo, pa bo manj administrativnih obremenitev, številni v tej državi bi pa najrajši delavcem še plače ukinili, pa bi bilo še manj stroškov. Pa nočem dejansko biti tako ciničen, ampak tu gre za to, ali mi neko direktivo beremo v srčiki in jo nekako pozitivno apliciramo ali jo v bistvu ne. In še ena druga zadeva, na katero je opozoril Evropski inštitut za skladnost in etiko poslovanja, ki je bliže neoliberalnemu delu kot Združeni levici, dajmo biti odkriti, tako imenovana celotna dobavna veriga, sledljivost. Imamo čisto preveč primerov v Sloveniji, ko nam je to jasno. Na eni strani boste imeli neko firmo, ki bo vsa cvetela, kako je eko, duper, družini prijazna gor in dol, čez neke podizvajalce, čez obvode bo pa izkoriščala neke številne možnosti, ki kršijo našo zakonodajo in ki jo tudi navsezadnje politika v ožjem, širšem smislu podpira, od neplačevanja obveznosti do zamud in tako naprej in v domačem in v mednarodnem okolju. Lahko bi zdaj zgodbo vlekel, ne vem, do nekih vojn, ki potekajo v Afriki, zaradi kobalta v baterijah v pametnih telefonih, pa ne nekako, da ne bom predolg. Skratka, s tem, da mi direktivo prevajamo tako, da bo zajela zgolj nekaj deset podjetij in da ne bomo gledali po celih verigah, pa imamo več kot četrt stoletja dobre tradicije v teh kršenjih, v bistvu delamo neko zgodbo z figo v žepu. Pa lahko se spomnim, zdaj mi gre po glavi – Evo,kaj? - gradnja prekmurskega dela avtoceste, SCT, ki ne plačuje podizvajalce. Pa je bil takrat SCT ah in oh podjetje. Skratka, kaj hočem reči? Če že smo v EU in dokler smo v EU in dokler je EU kakršnakoli že je, če smo del njenega pravnega reda, moramo seveda tudi tovrstne direktive končno začeti resno in nekoliko drugače brati in jih tudi uvajati v naš pravni red. In to je dejansko predlog naših dveh amandmajev. Tudi predlog SDS, ki ga bomo podprli, gre v bistvu v to smer. Zdaj pa, če se dotaknem na koncu še teh stroškov in odvečni papir in tako naprej. Tukaj se lahko strinjamo v neki meri z NSi, da brez tega, kar sem prej našteval, da bo tukaj postal red, je to res lahko odvečni papir. Ampak, a veste, mi imamo tudi neka stanovska združenja, ki niso tukaj samo zato, da pobirajo članarino, pa da bodo neki drugačni sociologi, ki tam vedrijo desetletja, solili pamet, ampak, imajo tudi neko nalogo. Imamo tudi združenja menedžerjev in tako naprej. In vsako resno podjetjem, nehajmo se norca delati, ima teh par strani napisanih v njihovi strategiji. In to zdaj ni, a veste, smo zdaj v predvolilnem času, očitno, in ta patetika se bo samo še stopnjevala do naslednjega leta, ampak dajmo biti tudi malo racionalni. Vsako resno podjetje že dela tako in večina podjetij dela tako. In zdaj iz tega delati nek teater, kako bo to nek blazen strošek, mislim, dajmo biti resni, no. Hvala za besedo.
Besedo ima gospod Marko Ferluga.
Hvala za besedo. Jaz mislim, da je ta zapoved o razkritju nefinančnih informacij en dobrodošel prijem. Zakaj govorim to? Gre za neko ozaveščanje o teh negativnih eksternalijah, ki jih s svojo politiko raznorazna podjetja povzročajo okolju. Ko govorimo o tem, je vedno vprašanje, ali lahko podjetje, ki ima izrazito pozitivne in družbene in okoljske eksternalije, lahko enako uspešno konkurira podjetju, ki jih nima, ki proizvaja enake izdelke in storitve. Jaz mislim, da je to težko. Strinjam se s tem, da ta zakonodaja, kakršnakoli že je, je mogoče en prvi korak, preko katerega bomo dobili neko informacijo. Informacijo, kako se odzivajo podjetja na te nefinančne informacije oziroma kako se odziva tudi sama družba in potrošniki in trg temu primerno. Sam predlog zakona v osnovi dobro naslavlja to problematiko družbeno odgovornega vodenja podjetja. Ko pa prihajamo na ta predlog s strani Združene levice, ali je 250 ali 500, verjetno je Evropa na neko svojo mero vzela teh 500, ampak jaz mislim, da tukaj ne gre za barantanje, gre za neko osnovo. Je pa verjetno treba pogledati v tem smislu, da je to ena osnova, na kateri se potem lahko tudi posamezne države odločajo. Če smo to prevzeli, jaz mislim, da je to za nek začetek, potem se bo pa v nadaljevanju sigurno nekako izkristaliziralo, ali je to treba za naše razmere in v naši državi to spreminjati. Ko govorimo o vseh teh izkušnjah in družbeni odgovornosti, je vedno to vprašanje stroška, v vsakem pogledu, od same delovne sile, do tega, kako je naravnano do naravnega okolja in okolice. V kapitalizmu je na žalost tale dobiček, ki nekako odtehta tudi ekstremna in tudi negativna ravnanja. In ta zakon v neki meri poskuša narediti neke dobre korake, neko dobro prakso za naprej, in v tej luči ga je treba tudi gledati. Da bi vse rešil, da bi rešil, bom rekel, tiste pohlepne kapitaliste, ki poskušajo na vsak način tudi s poceni delovno silo ali kakorkoli že, z umazano industrijo in vsemi ostalimi zadevami reševati, bo težko. Mislim, da je narejen pravi korak v pravo smer, tako da mislim, da velja to podpreti in to bomo tudi naredili. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Franc Trček. Izvolite.
Ja, hvala za besedo. V bistvu sem hotel replicirati, ampak dobro, sem dobil še enkrat možnost za razpravo. Seveda, Evropa ima različne rede velikosti, in na to se nanaša teh 250. In dajmo biti odkriti, v Sloveniji je 250 mest ogromno. To je za naše razmere že velika firma. Pojdite gledati v Ormož, ko bo zdaj Safilo zmanjševal obseg dela, kaj to pomeni za neko tako lokalno in regionalno okolje. Dobro, zdaj živimo v kapitalizmu - ne živimo, stališča Združene levice do tega poznate, ampak živimo v ustavni parlamentarni demokraciji, kjer zelo jasno člen naše ustave, ki govori o gospodarski pobudi, govori tudi o socialnih in okoljskih dimenzijah. Zato sem že ob stališču povedal, da bi tudi onkraj te direktive to morali imeti bolj jasno, v boljši zakonodaji zapisano tudi v ta krovni zakon, eden od krovnih zakonov, ki pokriva gospodarsko področje. Za to dejansko gre in mogoče nisem bil dovolj jasen, stanovska združenja in tako naprej. Po eni strani imamo strategijo pametne specializacije, pri kateri bomo tulili, kako bi bili radi pametni, pa zeleni, pa eko, pa gor in dol, resorna ministrica bo govorila, kako imamo ambiciozno in realno podnebno in tako politiko, dejansko gre tukaj za vprašanje, kakšno gospodarstvo bomo v tej družbi in državi razvijali. Ali neko gospodarstvo, ki bo temeljilo na nekih minimalcih in umazanih tehnologijah, kjer bomo lahko srednjeročno štacuno zaprli, ker ne bo penez za vse štiri blagajne, ali neko drugo in drugačno gospodarstvo? To pa je potem neka vizija, ne pa, dajmo lajat na luno in bomo 2050 vsi srečni. Izhajajoč iz te vizije bi bilo treba brati evropske direktive. Kolega je omenjal Avstrijo. Živim relativno blizu. Ne glede na to, kakšna bo tam vlada, koalicija in opozicija, vejo, katerih je pet, šest prioritet tiste družbe in države. Ali mi to vemo ali ne vemo? Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Danilo Anton Ranc. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Lep pozdrav predstavnicam ministrstva! Mislim, da se dvorana vedno bolj polni, ko razpravljamo o gospodarskih temah. To je tudi prav. Zopet bi izpostavil Ministrstvo za gospodarstvo, ki z uvedbo te direktive prinaša neko novost in pa dodatno višjo vsebino našemu zakonu, seveda po evropskih direktivah. Tokrat bi rekel, da uvajamo direktivo, ki je družbeno odgovorna in koristna za naše gospodarstvo in pa seveda tudi za širše družbeno okolje. Zakaj? Ker prepogosto ne prepoznavamo dolgoročnih indirektnih učinkov gospodarstva na okolje in druge dejavnosti. V zvezi s tem se v družbi vse pogosteje pojavljajo termini krožno gospodarstvo, pametna specializacija, zeleno gospodarstvo, zelena delovna mesta. To so dodatne mehke vsebine z neko dodano vrednostjo, ki plemenitijo neko podjetje. Tu gre za razkritje nefinančnih podatkov. Ker če gremo pogledat na neko družbo zgolj z ozkim računovodskim principom na dobiček in ne pogledamo vsebin, ki jih podjetje daje na dolgi rok širšemu družbenemu okolju, potem smo na slabi poti. Mislim, da je ravno iz teh vsebin, ki predvidevajo in zapovedujejo, da morajo podjetja razkriti nefinančne podatke, viden velik kvantitativen preskok v tem zakonu, še posebej zato, ker izhajamo iz okolja, kjer imamo veliko gozdov, in tu se odpirajo enormne količine ravno teh vsebin. Predstavljajmo si neko družbo. Če gleda le na dobiček, izvaža nek les v tujino, je seveda nek lep rezultat, tako pa razkrije dodatne pozitivne učinke, da je z nekim gospodarjenjem vplivala na znižanje emisij toplogrednih plinov. Zakaj? Ker lesa ne vozi nekam čez mejo, ne onesnažuje okolja, ampak les predela doma. Tu je, mislim da, prava pot tega zakona, tako da jaz ga v celoti podpiram. Mislim, da je končno prav, da v gospodarskem okolju prepoznamo tudi druge nefinančne vsebine in ne gledamo ozko, zgolj skozi dobiček, temveč glejmo tudi ostale pozitivne učinke in družbeno odgovornost podjetij do našega okolja, narave in do vseh nas, državljank in državljanov. Ta zakon v celoti podpiram. Kar se tiče amandmajev, se ne bi strinjal, ker mislim, da gredo v drug ekstrem. Kar se tiče zakona, pa mislim, da je prava rešitev. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 7. točki dnevnega reda. S tem prekinjam 2. točko dnevnega reda. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA – PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O UVELJAVLJANJU PRAVIC IZ JAVNIH SREDSTEV, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina šestih poslank in poslancev s prvopodpisano gospo Violeto Tomić. Pri tem predlogu zakona Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide predlaga Državnemu zboru sprejetje sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem podpredsednici odbora dr. Jasni Murgel za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je na 37. redni seji 9. 3. 2017 obravnaval Predlog zakona o spremembi Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisano poslanko Violeto Tomić in je objavljen na spletni strani Državnega zbora, v Poročevalcu z dne 17. 1. 2017. Komisija Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide je v svojem mnenju predlog zakona podprla. Med drugim je menila, da podpira namero predlagateljev, da se otroškega dodatka ne zajema v dohodek, na podlagi katerega se odloča o pravicah iz javnih sredstev, in s tem posredno zagotovi boljši izhodiščni položaj družinam v socialni stiski za pridobitev ostalih pravic iz javnih sredstev. Menila je tudi, da je potrebna poglobljena razprava o parcialnih rešitvah, ki lahko spodbudi pristojno ministrstvo k čimprejšnji pripravi celovitejših rešitev, ki bodo dale odgovor na ostale težave z zagotavljanjem socialne varnosti najranljivejših skupin prebivalstva. Odboru so bile posredovane tudi pripombe dobrodelnega društva Petka za nasmeh in pripombe Inštituta Republike Slovenije za socialno varstvo. V poslovniškem roku je amandma k 6. členu vložila Poslanska skupina Združene levice. Državna sekretarka z Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti Martina Vuk je predstavila mnenje Vlade in povedala, da se zaveda težkega položaja družin z najnižjimi dohodki, zato je bila leta 2013 sprejeta novela ZUPJS, s katero se del otroškega dodatka že zdaj ne upošteva kot dohodek. Menila je tudi, da sprememb sistema dodeljevanja pravic iz javnih sredstev ni mogoče izvesti na tako preprost način, ampak bo treba izvesti obsežne analize celotnega sistema dodeljevanja pravic iz javnih sredstev in ugotoviti primernejši način dodeljevanja javnih sredstev, pri čemer bo treba upoštevati tudi plače v Republiki Sloveniji in pasti neaktivnosti. Svoja stališča sta poudarila tudi podpredsednik Zveze prijateljev mladine Uroš Brezovšek in direktorica Inštituta Republike Slovenije za socialno varstvo mag. Barbara Kobal Tomc, ki sta med drugim menila, da mora biti otroški dodatek namenjen otroku in da je sporno, da le-ta nastopa v vlogi prejemka, ki preživlja družino. Zaradi tega so na inštitutu na podlagi rezultatov opravljenih študij tudi predlagali, da se spremeni vrstni red uveljavljanja socialnih prejemkov, in sicer da se otroški dodatek umesti za denarno socialno pomočjo. Direktorica inštituta je pojasnila, da je k tej spremembi treba pristopiti sistemsko, zato mora biti način spremembe vrstnega reda uveljavljanja pravic ter nova določitev razmejitve med razvojnim in socialnim delom otroškega dodatka utemeljena na natančnih izračunih, izvedenih na podlagi upoštevanja različnih vidikov, na katere bi predlagana novost lahko vplivala. Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je na podlagi razprave, na podlagi drugega odstavka 128. člena Poslovnika Državnega zbora sprejel sklep, da Predlog zakona o spremembi Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Odbor je sprejel tudi še sklep, da Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide predlaga Vladi Republike Slovenije, da pripravi ustrezno zakonsko rešitev glede nevštevanja otroškega dodatka v denarno socialno pomoč in jo predloži v obravnavo in sprejetje Državnemu zboru Republike Slovenije najkasneje do konca leta 2017. Hvala.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavnici predlagateljev predloga zakona, gospe Violeti Tomić, za uvodno predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik! Kolegice in kolegi! V Združeni levici smo predlagali, da se otroški dodatek ne bi upošteval pri uveljavljanju socialne pomoči in drugih socialnih pravic. S tem bi se povečal dohodek socialno ogroženih družin, posebej tistih enostarševskih. Naš predlog nikomur ničesar ne jemlje, daje pa tistim družinam in otrokom, ki so prikrajšani za normalno družinsko življenje in za normalno otroštvo. Ta popravek zakonodaje je nujen iz dveh razlogov. Prvi razlog je, da živimo v času rekordne revščine, ki je hujša kot leta 1993, v času tranzicije v kapitalizem. In ta revščina bolj kot kdajkoli ogroža otroke. Hkrati je popravek nujen zato, ker naš sistem socialnega varstva slabo opravlja svojo osnovno nalogo, to je preprečevanje revščine. Že pred krizo, med letoma 2007 in 2008, se je stopnja revščine v Sloveniji povečala za 7 %, med letoma 2009 in 2013 pa za več kot 28 %. To je največ v celotni Evropski uniji. Politično odgovornost za to stanje nosijo obe vladi Janeza Janše in še zlasti vlad Boruta Pahorja. Ravno socialna reforma Pahorjeve vlade je namreč prizadela največ socialno ogroženih prebivalcev. Prizadela je ravno tisti dve kategoriji, ki sta najbolj ranljivi, starejše, se pravi upokojence, in otroke. Zaradi Pahorjeve reforme leta 2012 več kot 50 tisoč starejših je izgubilo pravico do varstvenega dodatka oziroma državne pokojnine. Zaradi upoštevanja otroškega dodatka in zaostritve zakonodaje je več kot 4 tisoč socialno ogroženih izgubilo pravico do socialne pomoči. Pozor! Pahorjeva vlada je te protisocialne ukrepe sprejela v času najhujše krize po drugi svetovni vojni. Ta zaostritev socialne politike je bila tako radikalna, da jo je ista ekipa Ministrstva za delo konec leta 2013 sama delno odpravila. Takrat so izvzeli 20 % otroškega dodatka in dodatek za enostarševske družine. Toda učinek tega ukrepa na zmanjšanje revščine je bil minimalen. Vpliv socialnih transferov na znižanje revščine se je povečal za samo 0,1 odstotne točke, torej za manj kot 2,5 promila. Zato predlagamo, da se Pahorjeva reforma na tem področju odpravi v celoti, torej da se ves otroški dodatek izvzame iz odločanja o socialnih pravicah. Iz stališč Vlade in koalicije je razbrati, da ne podpirajo več sedanje ureditve, vendar pa je le niso pripravljeni v celoti odpraviti in podpreti našega predloga. Dejansko gre tukaj za trg dveh konceptov socialne politike. V Združeni levici zahtevamo, da socialna politika vsem zagotovi dostojno življenje, koalicija pa vztraja pri tem, da morajo biti socialni prejemki bistveno nižji od dohodkov iz dela zato, da bi socialno ogroženi prebivalci sprejeli tudi najslabše plačane zaposlitve. Neoliberalni pristop Cerarjeve koalicije ne pije vode niti z socialnega niti z ekonomskega vidika. Če zahtevate, da mora prejemnik socialne pomoči živeti slabše od najslabše plačane čistilke, torej pristajate na to, da oba živita v skrajni revščini. Taka socialna politika ne odpravlja revščine, ampak ustvarja rezervno armado brezposelnih, ki so prisiljeni prenašati vsakršno izkoriščanje. To je uzakonjeni socialni dumping, ki ustvarja revščino tudi pri zaposlenih. Če pa bi ljudem s socialnimi prejemki zagotavljali normalno preživetje, bi čez noč propadli razni Marof Trade in to bi k blaginji in razvoju Slovenije prispevalo več kot vse subvencije, ki jih vaša vlada namenja Revozu, Magni Stayer, da o bankah sploh ne izgubljam besed. Hvala za vašo pozornost.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo mag. Julijana Bizjak Mlakar.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani poslanke, poslanci in drugi prisotni! Otroški dodatek je s socialno zakonodajo, sprejeto v letu 2010, postal del enotnega sistema uveljavljanja pravic iz javnih sredstev. Hkrati s tem je postal socialnovarstveni prejemek. Predlagatelji spremembe zakona menijo, da je treba otroški dodatek obravnavati na način, da se ne bi več upošteval pri ugotavljanju upravičenosti do javnih sredstev. V Poslanski skupini Desus smo delno naklonjeni takšnemu predlogu, predvsem zaradi našega prepričana, da družinska politika ali če hočete politika rodnosti in njeni ukrepi sploh v kontekstu trenutnega demografskega stanja in njegove bodoče napovedi ne bi smeli biti odvisni od socialne politike. Slednja bi se po svojem bistvu morala ukvarjati s čistimi socialnimi transferji. V sklopu tega ugotavljamo, da tudi ideja o univerzalnem temeljnem dohodku pri nas glede na finančno kondicijo države in tudi glede na nujnost družbenega konsenza še lep čas ne bo doživela rojstva. Nazadnje pa še niti nobena druga država na svetu tega nima urejenega na sistemski ravni. Obstaja zgolj nekaj poskusov v pilotnih projektih, kot na primer na Finskem. Ker so z aktualno zakonodajo na področju sociale v sklop socialnih transferjev vključeni mnogi dohodki in ker je ta zakonodaja še zelo mlada, seveda še ni pričakovati, da bi se sistemsko zelo kmalu spremenila. Res je, v mnogočem smo jo že popravljali in hvala bogu, da jo popravljamo in jo približujemo življenjskim potrebam. V ospredju so bili doslej popravki, ki so najbolj ekonomsko podhranjene posameznike in družine postavili na prvo mesto. Tako je bilo na zadnje na primer pri varstvenem dodatku. Tudi glede otroškega dodatka so se zgodile izboljšave, in sicer otroški dodatek se kot dohodek pri uveljavljanju nabora vseh naslednjih pravic in subvencij zakona ne všteva v celoti, temveč je zmanjšan za 20 % višine otroškega dodatka za prvega otroka iz prvega dohodkovnega razreda. Ne upošteva se povečan dodatek v sklopu otroškega dodatka pri enostarševskih družinah. Seveda v Poslanski skupini Desus razmišljamo, če se vrnemo nazaj na mojo uvodno predstavite, kjer sem izpostavila univerzalni temeljni dohodek, da bi, ko bo finančno možno, otroški dodatek moral postati univerzalni dohodek sleherne družine z otroki. Hkrati pa se v Poslanski skupini Desus zavedamo, da se na vrat na nos ne more doseči idealnega stanja, zato se za zdaj strinjamo z obema sklepoma matičnega delovnega telesa. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo mag. Bojana Muršič.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Spoštovani kolegice, kolegi! Ko govorimo o revščini, o pomanjkanju je vsaka razprava nehvaležna in boleča, ko pridemo do otrok, pa take razprave sploh ne bi smelo biti, a je. Revščine žal ni mogoče v celoti odpraviti, je pa nujno in potrebno, da njene učinke ustrezno blažimo, zato je treba naslavljati celostno. Napačno pa je prepričanje, da lahko revščino odpravimo samo s socialnimi transferji, tako kot je napačno trditi, da je za socialno državo odgovoren le socialni resor. Ukrep, kot je v predlogu novele, žal ne bo neposredno zagotovil izboljšanje položaja otrok. Kakorkoli zapišemo, so starši tisti, ki razpolagajo z dohodkom in s prejemki, in velika večina staršev je pri porabi odgovorna. Dobrobit svojih otrok je staršem na prvem mestu. Tam, kjer pa se to ne dogaja, že sedaj obstaja možnost, cilje porabe tako, da se nakaže otroške dodatek za točno določen namen. V enem segmentu ima seveda predlagatelj prav in upravičeno opozarja. Tu se mi strinjamo. Ni prav, da je otroški dodatek prvi v vrstnem redu uveljavljanja socialnih prejemkov, zato smo na odboru sprejeli sklep, da Vlada to popravi, čimprej, najkasneje pa do konca leta. Popravi pa tako, da bo na prvem mestu denarna socialna pomoč in ta naj bo namenjena za preživljanje družine, kar je tudi mišljeno, in ne na otroški dodatek. Tukaj se res vsi strinjamo. Žal pa ne moremo sprejeti predloga, ker bo v svoji posledici prinesel nove anomalije, nove nepravičnosti. Ali je prav, da nekdo, ki hodi v službo, ki dela osem ur, ki zasluži okrog tisoč 75 evrov neto, kot je povprečna plača, imel na koncu manj od tistega, ki ne dela in je brezposeln? Ali je prav, da dajemo občutek ljudem, da se ne izplača delati? Mi pravimo, da ni. Tudi zato, ko ne bo več nihče delal, bo izginila socialna država, malha bo prazna. Številne študije kažejo, da so pasti brezposelnosti velike. Brezposelnost poslabša kvaliteto življenja, posebno neugodna je pri mladih kadrih, ki pridobljeno znanje hitro izgubljajo, če ga ne uporabljajo v praksi. Zaradi podaljšanega prehoda v obdobju zaposlitve mladi izgubijo osebno in socialno identiteto. Brezposelnost lahko privede do različnih zdravstvenih težav, lahko pride do upada samozavesti, do znižanja njegove materialne in socialne samopodobe. Volja do življenja brezposelnim osebam navadno močno upade, pojavi pa se stanje negotovosti, notranjega nemira, izčrpanosti, občutka nesmiselnosti ter strahu pred prihodnostjo. Dlje kot je brezposelna oseba, večje finančne težave ima. Socialne interakcije se zmanjšujejo, oseba pa se zapira vase in postaja čedalje bolj apatična in to pripelje v začaran krog revščine. Zato je socialna aktivacija tukaj ključna. Predlog, ki bi ljudem govoril, da se ne splača delati, bi samo poglobil to, kar zaznavajo raziskave. Stanje, ko so brezposelni na boljšem kot tisti, ki dela, zavira solidarnost zavira empatijo, prihaja do napetosti ter še večjega razmika med družbenimi sloji. Vsi pa vemo, da danes, ko smo se na globalni ravni znašli v nekih kaotičnih razmerah, kjer so napetosti iz dneva v dan večje, empatijo in razumevanje rabimo bolj kot kadarkoli prej. Problem so prenizki dohodki zaposlenih, zato je nujno, da višamo zaposlenost in da zahtevamo dostojno plačilo za pošteno opravljeno delo. Plačna politika s sistemom minimalne plače in ustreznimi razmerji med plačami in drugimi prejemki je ključna. Ljudem se mora izplačati delati. Ko pridemo do družinske politike, je težava tudi ta, da srednji sloj izpade povsod. Vsi vemo, da je eden največjih posamičnih družinskih izdatkov plačilo vrtca in močno bremeni družinski proračun, zato je smiselno spregovoriti o ideji, da dodatno subvencioniramo ceno vrtca tistim družinam, ki imajo otroke tako v vrtcu kot že v osnovni šoli. Zavedanje, da lahko revščino slabimo samo s skupnim delovanjem in ciljnimi ukrepi, je narekovalo oblikovanje medresorske skupine, ki že pripravlja predloge ukrepov družinske politike, za katero upamo, da bomo o njej čim prej razpravljali. Naša poslanska skupina bo podprla predlog sklepa, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo Violeta Tomić.
Hvala za besedo. Mislim, mnenje Desusa poslušam na vrat na nos [[...]]
Pardon, pardon, stališče je. Stališče tukaj, pred mikrofon. Sorry.
V redu. Malo veliko je vsega ta trenutek. Skratka, v Združeni levici vztrajamo pri svojem predlogu, da se otroški dodatki ne bi upoštevali pri uveljavljanju socialnih pravic. Ta ukrep, kot sem že povedala, nikomur ničesar ne jemlje, daje pa tistim družinam in otrokom, ki jih je sistem prikrajšal za normalno življenje. Mi bomo vsekakor glasovali proti predlogu koalicije, da se zakon zavrže, in sicer iz treh razlogov. Prvi razlog je, da se da pomanjkljivosti, ki nam jih očitate, odpraviti tudi z drugimi ukrepi. Drugi, ker če zakon pade, socialno ogrožene družine ostanejo na suhem vsaj še 18 mesecev. In nenazadnje tudi zato, ker ne nasedamo na obljube Anje Kopač Mrak, da bo čudežno rešila probleme, ki jih je pred nekaj leti sama zavestno povzročila. Najprej se moram odzvati na očitek, da ima lahko družina, kjer en starš prejema minimalno plačo, na koncu višji dohodek kot družina, v kateri ima ena starš povprečno plačo. Poglejte, to ni nekaj izjemnega. Tudi upokojenec z nizko pokojnino brez varstvenega dodatka ima seveda nižji dohodek kot upokojenec s še nižjo pokojnino, ki pa prejema varstveni dodatek. Sicer pa, če hočete to striženje odpraviti, vam ni treba zavrniti zakona. Zadostuje to, da spremenimo ekvivalenčno lestvico v Zakonu o socialnih prejemkih ali pa da odmrznemo otroške dodatke v višjih dohodkovnih razredih. S tem pa smo pri drugem razlogu, zakaj bi zakon moral iti naprej. Koalicija je namreč Vladi naložila, da mora do konca leta vložiti svojo rešitev. V najboljšem primeru bi bil problem rešen čez 18 mesecev, zato vas pozivam, da zakona ne zavrnete. Vaša delovna skupina naj predlaga prilagoditve v Zakonu o socialnih prejemkih, tako lahko že z novim letom uveljavimo novo ureditev. S tem pa smo tudi pri tretjem razlogu, zakaj bi zakon morali spustiti naprej, to pa so seveda naše skupne slabe izkušnje z ekipo Anje Kopač Mrak. Leta 2010 je bila sprejeta zakonodaja, s katero je 50 tisoč ljudi izgubilo varstveni dodatek in državno pokojnino. Za prvi popravek je rabila kar tri leta, novi popravek, ki ste ga obljubili v koalicijski pogodbi leta 2014, pa je začel veljati šele februarja letos. In takih primerov je malo morje. Zakon o inšpekciji dela. Koalicija je pred enim letom povozila naš predlog. Kolega Prikl iz Desusa je obljubil, da bo septembra sam vložil zakon, če ga ne bo Vlada. Danes pa smo 21. marca in zakona še nismo videli v nobeni proceduri. Potem subvencije kosil za otroke. Junija 2015 ste zavrnili naš prvotni predlog s podobnimi izgovori, kot jih poslušamo danes. Šele novembra lani se je SMC končno zlomil in sprejel naš prvotni predlog. Anja Kopač Mrak se sama od sebe ne bi premislila. Skratka, reševanje socialnih problemov ne moremo prepustiti ekipi, ki jih je sama povzročila. Neoliberalni udar Pahorjeve vlade je bil zavesten. Vzdržuje rezervno armado ultra poceni delovne sile, ki jo lahko izkoriščajo razni marof tradi, ustvarja umeten razkol med brezposelnimi in revnimi zaposlenimi zato, da se ja ne bi mogli združeno upreti izkoriščanju. Ja, res je, pri nas vse več zaposlenih ljudi živi slabo. Ampak revnim zaposlenim popolnoma nič ne pomaga, če vejo, da brezposelni živijo še slabše. Nasprotno, tako brezposelni kot revni zaposleni krvavo potrebujejo dvig socialnih prejemkov. Če bi socialna država ljudem omogočila normalno preživetje, bi zelo hitro propadli razni marof tradi. Ljudem bi se seveda izplačalo delati, ne da bi morali brezposelni in invalidi zaradi tega životariti. To je edina socialna politika, vse ostalo je navaden socialni dumping. Hvala. [[aplavz]]
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospa Iva Dimic.
Spoštovani predsednik, spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Že ptički čivkajo, da je zloglasni Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, ki sta ga pripravila in izvedla takratni minister Svetlik in takratna državna sekretarka Kopač Mrak, povzročil številne krivice. Učinki zakona so bili predvsem v povečanju tveganja revščine za nekatere že tako prizadete družbene skupine, na primer samske ženske in enostarševske družine. Velike družine pa so prizadete zaradi znižanja ali odvzema državnih štipendij srednješolcem, zaradi upoštevanja otroških dodatkov za njihove mlajše sestre ali brate v premoženju družine. Manjša lepotna sprememba je bila izvedena leta 2013, ko se je en del otroškega dodatka izvzel iz obračuna ostalih pravic iz javnih sredstev oziroma socialnih transferjev družinam, vzroka težave in škodljivih posledic pa žal ni odpravil. Večkrat smo poudarili, da so Socialni demokrati na Ministrstvu za delo že od leta 2008, razen enega vmesnega leta 2012, pa leta 2017 še vedno vsi skupaj ugotavljamo, da imamo veliko stopnjo tveganja revščine in vedno več lačnih otrok in družin. To vam lahko potrdi Zveza prijateljev mladine, ki se s to perečo situacijo poleg Karitasa in Rdečega križa vsakodnevno srečuje in poskuša omiliti situacijo. Leta 2013 smo predlagali amandma, ki bi izvzel otroški dodatek v celoti iz izračuna štipendij študentom, ker smo takrat imeli pred seboj izračun, da približno 3 tisoč študentov na račun mlajših bratcev in sestric, ki prejemajo otroški dodatek, te štipendije ne bo dobilo. Znesek ni velik, je pa pomemben za tiste študente, ki dejansko študirajo in so nastanjeni izven kraja stalnega prebivališča ali pa se vozijo iz manjših krajev. Kljub temu da finančne posledice za državni proračun niso visoke, s strani ministrstva ni posluha. Žalostno je bilo poslušati predstavnico ministrstva na seji matičnega Odbora za delo, na kakšen način je zagovarjala to njihovo držo. V Novi Sloveniji menimo, da so dolga leta SD-jevega upravljanja Ministrstva za delo prinesla predvsem to, da se je zameglilo, kaj so ukrepi družinske politike in kaj so ukrepi socialnovarstvene politike. Naše prepričanje je, da bi moralo biti vsak čas vsakemu znano, kaj je ukrep družinske politike in kaj je ukrep socialne politike. Predlagana novela zasleduje ta cilj, zato bomo poslanci Nove Slovenije glasovali proti sklepu, da ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo dr. Mirjam Bon Klanjšček.
Hvala lepa za besedo. Vsi prav lepo pozdravljeni! V Zavezništvu in poslanski skupini menimo, da je razprava, ki naj ji sledijo tudi rešitve o učinkovitem zagotavljanju socialne in družinske politike, nujno potrebna, vendar imamo kljub temu do predloga zakona, ki je pred nami, nekatere zadržke. Problematiko vstopa otroškega dodatka v vlogo prejemka, ki preživlja družino, je treba urejati celovito, v nasprotnem primeru tvegamo, da se celoten sistem socialne varnosti, kamor pravice iz javnih sredstev spadajo, sesuje. Iz ugotovitev Inštituta za socialno varstvo pa je razvidno prav to. Ne moremo namreč dovoliti, da družina brez dohodkov prejema več kot družina z minimalno plačo in družina z minimalno plačo več kot družina s povprečno plačo. To je nedopustno in dolgoročno gledano, žal, vodi v razvrednotenje dela kot takega. Strinjam se, da je minimalna plača prenizka, prav tako povprečna, in vem, da državljanke in državljani s takšnimi dohodki težko živijo. Vendar problema, ki je nastal, na tak način ne bomo rešili. Direktorica Inštituta za socialno varstvo je na seji matičnega delovnega telesa jasno predstavila pomen, ki ga je otroški dodatek od uveljavitve dalje pridobil, in tudi predloge rešitev, ki bi vodile k boljši ureditvi dodeljevanja pravic iz javnih sredstev. Vladi zato ob tej priložnosti tudi sama predlagam, naj predloge izboljšav vzame v razmislek in skladno s sklepom, sprejetim na Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide, resno pristopi k celovitemu urejanju sistema socialnega varstva. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo dr. Jasna Murgel.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik! Spoštovani kolegice in kolegi! Z novelo Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, ki jo danes obravnavamo, se predlaga izvzem otroškega dodatka iz kategorije dohodkov, ki se upoštevajo pri uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. Otroški dodatek se tako ne bi upošteval pri ugotavljanju dohodkovnega cenzusa gospodinjstva oziroma njegovega nosilca do denarne socialne pomoči in drugih socialnih prejemkov. Prav tako se ne bi upošteval pri odmeri višine socialnih prejemkov, ki je ponavadi določena kot razlika med dohodkovnim cenzusom in lastnim dohodkom gospodinjstva. Iz izračunov in dodatnih informacij, ki smo jih pridobili od pristojnega ministrstva ter mnenja Inštituta Republike Slovenije za socialno varstvo – pri tem je pač pomembno vedeti, da gre za neodvisen inštitut, kjer so strokovnjaki, ki se z obravnavanim področjem strokovno ukvarjajo in to področje potem seveda dobro poznajo – iz teh podatkov je razvidno, da bi se s sprejetjem takega predloga pri višjih dohodkih razlike v dohodku med zaposlenimi in brezposelnimi manjšale, hkrati pa bi se manjšale razlike med razpoložljivim dohodkom, to je vsoto dohodka in vseh ostalih pravic. Imeli bi torej primere, ko bi na primer ena družina z minimalno plačo imela več, v narekovajih, razpoložljivega dohodka kot družina pri povprečni plači. Pri enostarševski družini z dvema otrokoma bi na primer nastala takšna anomalija, da bi imela družina brez dohodkov več razpoložljivega dohodka, kot družina s povprečno plačo. Ne govorimo torej samo o minimalni, ampak o povprečni plači. Torej, ne bi se splačalo delati. To je nekaj, na kar moramo biti pozorni. Ne zagovarjamo seveda tega, da bi bila minimalna plača nižja, ampak to, da treba paziti na to, da se razmerje med tem, kaj prejmejo tisti, ki prejemajo socialne transfere, in tisti, ki delajo, ne poruši. In pri tem smo se seveda bistveno oprli na mnenje Inštituta za socialno varstvo. V svojem mnenju ta inštitut opozarja, da je sporno, da otroški dodatek nastopa v vlogi prejemka, ki preživlja družino. S tem se strinjamo tudi v Poslanski skupini Stranke modernega centra. Inštitut zato predlaga, da se spremeni vrstni red uveljavljanja pravic iz javnih sredstev oziroma socialnih prejemkov, in to na način, da se otroški dodatek umesti takoj za denarno socialno pomočjo. Po mnenju inštituta mora biti način spremembe vrstnega reda uveljavljanja pravic ter nova odločitev razmejitve med razvojnim in socialnim delom otroškega dodatka utemeljen na natančnih izračunih, izvedenih na podlagi upoštevanja različnih vidikov, na katere bi predlagana novost vplivala. Inštitut tudi opozarja, da enostavni izračuni za nekatere tipe družin, pri katerih se otroški dodatek ne upošteva pri izračunu višine denarne socialne pomoči, kažejo, da bi na primer eno ali dvostarševske družine z dvema otrokoma in z minimalno plačo po prejetju socialnih transferov razpolagale z višjimi prihodki, kot družine s povprečno plačo, s povprečno plačo ponavljam, ne minimalno plačo. V širšem kontekstu socialne politike bi torej navedene spremembe lahko porušile obstoječa razmerja med prejemniki minimalne plače in prejemniki denarne socialne pomoči v korist slednji. Torej, to je mnenje neodvisnega inštituta za socialno delo, ki se s tem področjem ukvarja. Jaz mislim, da je treba, mi mislimo v Stranki modernega centra, da je treba pogledati stališče stroke na tem področju. Kajti enostavne rešitve, ki jih naenkrat sprejmemo in mislimo, da bodo rešile problem, ki ga želimo rešiti, lahko da nimajo učinka, ki si ga želimo. Recimo, sprejeli smo Zakon o subvencioniranju šolske prehrane in danes vemo, da je 5 tisoč 400 staršev otrok, ki bi lahko uveljavljali iz tistih treh dohodkovnih razredov, ki bi lahko uveljavljali 100 % plačilo kosila, od 53 tisoč 100 upravičencev, torej 10 % tega ni storilo, ni izkoristilo te pravice. Torej rešitev enostavna morda ni tako učinkovita, kot smo si želeli, da bi bila. V Poslanski skupini Stranke modernega centra smo na seji matičnega odbora podprli sklep, da novela Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev ni primerna za nadaljnjo obravnavo. Tako bomo glasovali tudi tokrat. Obenem pa smo na seji matičnega odbora, ker se zavedamo dejstva, da je treba na tem področju upoštevati, sprejeti spremembe, ki jih je predlagal tudi imenovani inštitut, sprejeli sklep, s katerim smo pozvali Vlado, da do konca leta 2017 pripravi ustrezno rešitev glede nevštevanja otroškega dodatka v denarno socialno pomoč in jo Državnemu zboru predloži v obravnavo in sprejem do konca tega leta. Hvala lepa.
Postopkovno dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Poglejte, predsedujoči, tudi če boste zdaj rekli, da sem zlorabil postopkovno, dejstvo je, da se je najprej odbor nekaj strinjal, potem je pa spremenil stališče. In zdaj se gre neki velik hokus pokus, kako opravičiti to. Moj postopkovni predlog je samo to, da v tem nismo žaljivi do tiste četrtine prebivalk in prebivalcev, ki so revni. Ta tako imenovani neodvisni inštitut pa je nedolgo nazaj vodila vidna članica SD. Tako, da nehajmo se [[…]]Ne bom dokončal stavka. Hvala za besedo.
Ste že sami ugotovili, da ste zlorabil, še zlasti pa, ker je to na sredi stališč poslanskih skupin in je bistvo razprave že poteklo in poteklo je na samem odboru, tako pač je po našem poslovniku in bomo nadaljevali. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Marijan Pojbič.
Spoštovani! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo zelo razočarani nad odnosom sedanje vlade in koalicije do socialno šibkih in predvsem do vseh tistih, ki živijo na samem robu preživetja oziroma pod pragom revščine. Teh državljank in državljanov je skoraj tretjina, kar je seveda izjemno problematična situacija. Najmanj kar bi pričakovali od Vlade Mira Cerarja in koalicije, ki jo sestavljajo, v narekovajih, socialno čuteče stranke, kot je stranka SD, torej Dejana Židana, Desusa Karla Erjavca, SMC Mira Cerarja, da bi te stranke in ta vlada podprla vse ključne predloge v zakonu, ne glede na to, kdo jih je vložil, ki lahko pomagajo izboljšati stanje na tem področju. Predlog zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, ki je bil vložen, je eden od predlogov, ki bi, če bi bil sprejet, zagotovo zmanjšal pritisk na tiste najbolj ogrožene skupine v naši družbi, te so zagotovo med gospodinjstvi z otroki in enostarševskimi družinami, med katerimi je stopnja revščine najvišja. V predlogu zakona se predlaga rešitev, da se otroški dodatek izvzame iz kategorije dohodkov, ki se upoštevajo pri uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. Prav tako se upošteva pri odmeri višine socialnih prejemkov, ki se praviloma določi kot razlika med dohodkovnim cenzusom in lastnim dohodkom gospodinjstva. Cilj zakona je zmanjšati revščino med gospodinjstvi z otroki, zlasti enostarševskimi gospodinjstvi, med katerimi je stopnja tveganja revščine največja. Vlada v svojem stališču tega predloga zakona ne podpira in uporablja vse mogoče izgovore, kot smo pri tej dvolični vladi in, v narekovajih, socialno čuteči koaliciji že vajeni od samega začetka vodenja države. Prepričani smo namreč, da slovenske volivke in volivci, ki so se pred tremi leti odpravili na volitve in svoj glas oddali za tako imenovane nove obraze, kaj podobnega niti v sanjah niso pričakovali. Sedaj je vsakomur v naši državi kristalno jasno, da vlada Mira Cerarja skrbi izključno za privilegirance in zaposluje svoje politično čiste in osebne prijatelje, ki nimajo nobene zveze s strokovnostjo, z moralo in etiko, ki je bila ključna floskula in velikanska laž vlade Mira Cerarja. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke seveda predloga sklepa, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo, ne bomo podprli.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 7. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA DRUŽINSKEGA ZAKONIKA V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakonika je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev Predloga zakonika dajem besedo predstavnici Vlade, ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anji Kopač Mrak.
Hvala, spoštovani predsednik, za besedo. Dragi poslanke in poslanci! Pred nami je težko pričakovan predlog novega sistemskega zakona na področju družine – družinski zakonik. Gre za drugi poskus modernizacije slovenske družinske zakonodaje. Prvi, pred 5 leti, je propadel zaradi referenduma, ki je bil zahtevan, ker je zakonik urejal tudi pravice istospolnih partnerjev in prepovedal fizično kaznovanje otrok. Obe takrat sporni vsebini sta danes že urejeni v drugih zakonih na skoraj enak način, kot je bil predlog družinskega zakonika pred 5 leti. Da ne bo nobenih dvomov, poudarjam to na začetku. Predlog družinskega zakonika ne prinaša nobenih dodatnih pravic istospolnim parom. Vsakršna razprava o tem vprašanju v postopku sprejemanja družinskega zakonika je torej razprava o nečem, česar ni, je razprava, ki je namenjena zgolj sama sebi in nabiranju političnih točk tistih, ki jo sprožajo. Na drugi strani je nesprejemljivo dodatno omejevanje pravic istospolnih partnerjev, in torej poseganje v pridobljene in z ustavo varovane pravice, kar je vsebina nekaterih predlaganih amandmajev. Danes pa še vedno ni urejeno ključno vprašanje, ki ga je prinesel zavrnjen družinski zakonik, to je sistemska prevetritev zaščite otrokove koristi. Na tem področju še vedno uporabljamo zakonodajo iz leta 1976, zato za dobro otrok in njihovo zaščito upam, da bomo v tokratnem poskusu uspeli. Osnovni cilj družinskega zakonika je zagotavljanje učinkovitejšega izvajanja načela varovanja koristi otroka in izboljšanje pravne varnosti na področju odločanja v zakonskih in družinskih sporih. Zato predlagamo prenos pristojnosti za odločanje o ukrepih za varstvo koristi otroka iz centrov za socialno delo na okrožna sodišča. Sodišča bodo tako odločala o začasnih odredbah in ukrepih trajnejšega značaja, o rejništvu in skrbništvu. Predlog zakonika pri vsakem ukrepu posebej določa, koliko časa lahko traja, določa stalno preverjanje utemeljenosti nadaljnjega izvajanja ukrepa. Uvajamo tudi tako imenovano načelo najmilejšega ukrepa, ki pomeni, da je treba pri odločanju o ukrepih za varstvo koristi otroka uporabiti ukrep, ki bo otroka še zaščitil in hkrati čim manj posegel v pravice staršev. Odvzem otroka staršu je tako predviden kot skrajni ukrep. Veliko razprave je bilo o definiciji družine. Družina je definirana kot življenjska skupnost otroka, ne glede na njegovo starost, z obema ali enim od staršem ali z drugo odraslo osebo, če ta skrbi za otroka in ima do otroka obveznosti in pravice. Otrok je torej tisti, ki ustvarja družino. Vlada in koalicija na tej točki nista brezglavo vztrajali pri prvotno predlagani rešitvi, ampak je bil sprejet konceptualno podoben predlog največje opozicijske stranke. Izraz »roditeljska pravica» je zamenjan z izrazom »starševska skrb», ki bolje označuje celoto pravic in obveznosti v razmerju staršev do otrok. Novost je tudi vnaprej izražena volja staršev, kar daje staršem možnost, da za primer smrti ali trajnejše nezmožnosti izvajanja starševske skrbi vnaprej izrazijo voljo, kdo naj za otroka poskrbi. Na področju možnosti posvojitve s strani starih staršev smo našli rešitev, ki ohranja prednosti posvojitve v smislu zagotavljanja trajne skrbi za otroka in se izogne negativnim posledicam. Za otroka, ki nima živih staršev, lahko sodišče sorodniku, ki izpolnjuje pogoje za posvojitev in je pripravljen celovito prevzeti skrb za otroka, podeli starševsko skrb. Podeljeno starševsko skrb se sorodniku lahko odvzame pod enakimi pogoji kot staršu. Na področju sklepanja zakonske zveze zakonik v precejšnji meri ohranja veljavno ureditev, prinaša pa nekaj več fleksibilnosti države, tako da bo sklenitev zakonske zveze bolj po meri zakoncev. Naj naštejem še nekaj pomembnih novosti. Uvajamo mediacijo v družinskih sporih, ki je namenjena mirnemu reševanju družinskih sporov. Uvajamo status društev v javnem interesu na področju družinske politike in programe v podporo družine, ki so namenjeni zlasti spodbujanju pozitivnega starša in krepitvi starševskih kompetenc, izboljšanju odnosov v družini in aktivnemu preživljanju prostega časa. Ustvarjamo podlago za sprejetje resolucije o družinski politiki, ki bo temeljni strateški dokument na področju družine. Predlagamo ustanovitev sveta za otroke in družino na ravni Vladi. Žal ni časa za naštevanje vseh prednosti, novosti in izboljšav, ki jih Predlog družinskega zakonika prinaša, lahko pa ponovno poudarim, da gre za zakon, ki ga v Sloveniji potrebujemo, ki je prestal obsežno javno razpravo in je usklajen s stroko. Zakonik podpirajo tako Skupnost centrov za socialno delo, Sodni svet, Vrhovno sodišče, Socialna in nevladne organizacije. Brez glasu proti sta zakonik podprla Odbor Državnega zbora za pravosodje in pristojna komisija Državnega sveta. Na plenarni seji Državnega sveta je dobil podporo z absolutno večino. Upam, da mu boste podporo namenili tudi poslanke in poslanci. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakonika je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku, gospodu Urošu Priklu. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Kolegice, kolegi, ministrica! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je obravnaval Predlog družinskega zakonika, in sicer na predlog Vlade in Ministrstva za delo na svoji 36. seji 7. 3. 2017. Na seji Odbora so prisostvovali predstavniki Ministrstva za delo, predstavnica Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, predstavnica Državnega sveta ter predstavniki številnih civilnodružbenih skupin oziroma gibanj. Odbor je bil seznanjen tudi z mnenjem Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, ki je navedeni predlog zakonika preučila z vidika pristojnosti z ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajnotehničnega vidika. ZPS je predlogu zakonika podal obširno mnenje. Odboru je bilo posredovano tudi mnenje Državnega sveta, ki Predlog družinskega zakonika podpira. Predlog družinskega zakonika je kot zainteresirano delovno telo obravnaval Odbor za pravosodje, katerega mnenje je na seji predstavil predsednik tega odbora, in sicer je odbor menil, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Razprava je bila kar burna, z mnogo amandmaji in tudi z velikim številnim členom družinskega zakonika, ki nekako kot kroven predpis na tem področju ureja družino in problematiko otrok, zato bi, če dovolite, le nekatere iztočnice pa vendarle tukaj navedel. Mnogi smo pozdravili sprejem sodobnega družinskega zakonika, ki rešuje večino problemov, ki so se pokazali v praksi, in s svojimi rešitvami učinkovito uveljavlja otrokove koristi oziroma jih bo uveljavil. Predlagatelj je civilni družbi zagotovil, da v predlogu ni nobenih pasti, če hočete drobnega tiska, tako glede možnosti, da bi istospolni pari posvojili otroke ali bili oplojeni z biomedicinsko pomočjo. Eksplicitno je bilo povedano in zagotovljeno, da starim staršem sodišče lahko podeli starševsko skrb za otroka, kar ureja novi 232.a člen Predloga družinskega zakonika, tako da je tudi bojazen dedkov in babic na tem mestu odveč. Predlog zakonika ne omogoča, in to velja še posebej izpostaviti, istospolnemu paru, da skupaj partnerja posvojita otroka oziroma nista upravičena do oploditve z biomedicinsko pomočjo. Večina nas je pozdravila predlagane programe za podporo družini in vzpostavitev spodbudnejšega okolja za delovanje nevladnih organizacij na tem področju. Izrazili smo željo, da bo načrtovalni svet za družino in otroke bolj učinkovit kot nekatera druga vladna telesa, ki jih že imamo in obstajajo. Strinjali smo se tudi s prenosom pristojnosti odločanja iz centra za socialno delo na sodišča, saj bodo stranke v teh postopkih dobile pomembna procesna jamstva za učinkovito uveljavljanje svojih pravic že med samimi postopki. Prav tako je bila izpostavljena dilema, ali je za odločanje na CSD primeren upravni postopek ali bi bilo treba te specifične postopke urejati s kakšnim drugim postopkovnim zakonom. Strinjali smo se tudi, da bo treba prilagoditi Zakon o pravdnem postopku, Zakon o nepravdnem postopku, Zakon o izvršbi in zavarovanju, kar bo velik zalogaj za pristojna ministrstva, ki morajo pri njihovi pripravi nujno upoštevati tudi mnenja sodnika, ki k tem postopkom seveda sodijo. Vse navedene prilagoditve zakona je treba opraviti še pred prenosom odločanja na sodišča, da ne bo prišlo na sodiščih do zaostankov pri reševanju sporov. Izpostavili smo tudi problematiko pomanjkanja sodnih izvedencev za to področje, saj bo stranka lahko poleg mnenja centra za socialno delo zahtevala še dodatnega izvedenca, kar bo povečalo stroške postopka, na kar opozarja tudi sodni svet. Glede na vsebino in širino navedenega predpisa je bilo veliko število amandmajev, o katerih smo glasovali. Na koncu smo glasovali tudi o vseh členih družinskega zakonika skupaj in jih seveda na odboru tudi sprejeli. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega Predloga družinskega zakonika, v katerega so vključeni vsi sprejeti amandmaji. Dopolnjen Predlog zakonika je sestavni del tega poročila, je dosti širši, kot sem vam ga jaz zdaj v tem kratkem času predstavil in ste ga tudi sami sprejeli na svoje klopi. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospa Marija Bačič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik! Lepo pozdravljeni ministrica z ekipo, kolegice in kolegi! Nekaj več kot 5 let je tega, kar je družinski zakonik padel na referendumu. Ljudje so povedali svoje. Največ polemik je bilo okoli posvojitev s strani istospolnih parov, zaradi česar sta padla kar dva zakona na referendumu. V tem predlogu družinskega zakonika se pravic istospolnih ne dotikamo, saj so urejene v posebnem zakonu, ki je pred kratkim stopil v veljavo. Pred petimi leti so nasprotniki Družinskega zakonika in predlagatelji referenduma problematizirali naslednje. Prvič, definicijo družine, drugič, zakonsko zvezo in tretjič, izenačenje pravic istospolnih. Na zadnjem referendumu pred dvema letoma pa še dejstvo, da stari starši ne morejo posvojiti svojih vnukov. Predlog, ki je na naših mizah danes, je drugačen. Žal pa smo kljub temu že slišali napoved o novem referendumu. Zelo pomembno je zato poudariti, da so te štiri točke danes bistveno drugačne. Gremo po vrsti. Na odboru smo potrdili definicijo družine, ki jo je z amandmajem predlagala Slovenska demokratska stranka, torej dopolnjen predlog sedaj vsebuje definicijo, ki so jo predlagali v SDS. A nič ne moremo proti sprenevedanju kolegov poslancev, saj imamo danes nov amandma, ker so si vmes premislili in bi želeli še nekoliko drugače zapisati, ravno toliko, za okras spremeniti, da bodo kljub temu, da vsebina ni drugačna, lahko okoli razlagali, da so nasprotovali. Glede zakonske zveze. Tudi tukaj smo sprejeli opozicijske amandmaje. Amandma Nove Slovenije, ki je bistveno nadgradil amandma SDS. »Zakonska zveza je zveza moža in žene. Pomen zakonske zveze je v zasnovanju družine.» To zdaj piše v dopolnjenem predlogu točno tako, kot so želeli tudi pred petimi leti, pa v SDS spet niso zadovoljni, ker kljub zapisani obliki besed v ednini, dodatno želijo pred to dodati še številko, ki pa je nepotrebna. V Sloveniji že danes velja monogamija, poligamija je prepovedana, prepoveduje pa jo tudi Predlog družinskega zakonika v 26. členu. Pravice istospolnih smo uredili v posebnem zakonu, v Zakonu o partnerski zvezi, zato je v družinskem zakoniku ne urejamo. V Zakonu o partnerski zvezi smo tudi izrecno zapisali, da istospolni ne morejo posvojiti otroka in prepovedali oploditve z biomedicinsko pomočjo. Oboje velja. Skupaj s tem smo sprejeli amandma opozicije, glede pomena zakonske zveze pa smo tudi zaprli po njihovem priprta vrata interpretaciji, da bi lahko istospolni nekako po ovinkih posvajali otroke. To ne bo šlo. Istospolni ne morejo posvojiti otroka in pika. Vse to smo sprejeli. Popravili smo tudi člen o podelitvi starševske skrbi sorodnikom. Pri tem smo sledili civilni iniciativi, ki je opozarjala na nedorečenost, kateri sorodnik lahko dobi starševsko skrb, in na njihov predlog tudi izbrisali tisti del o skrbništvu, ki jih je skrbel. Zdaj bo veljalo, ob izpolnjevanju pogojev bo sodišče podelilo starševsko skrb sorodniku, in sicer smo sorodnike opredelili kot krvnega sorodnika v ravni vrsti do vštetega drugega kolega ali v stranski vrsti do všteteta četrtega kolena, torej brat, sestra, dedek, babica, teta, stric in tako naprej. Ta oblika bo po pravicah in dolžnosti enaka posvojitvi, razen tega, da ne bo ovirala dedovanja, ne bo mešala sorodstvenih vezi in ne bo brisala bioloških staršev iz rojstnega lista. Pogoj za našo podporo je zaščita otrokove koristi in temu predlog sledi. Upamo, da se vsi zavedamo, da ta družinski zakonik ravno otrokom prinaša največ. Upamo, da nam je vsem skupaj do tega, da se zaščiti otroka in njegove koristi, da nam je vsem mar, da bo o otrokovih koristi zdaj odločalo sodišče in ne več centri za socialno delo. Da vsi pozdravljamo vzpostavitev zagovornika otrokovih pravic ob dejstvu, da se loči vsak četrti poročen par, je zelo pomembno, da vzpostavljamo možnost za mediacijo, ki bi pomagala pri tem, da ostane družina skupaj. Upamo, da je vsem mar tudi za vse tiste otroke, ki nimajo iz kakršnegakoli razloga že obeh staršev, in da tudi tem otrokom priznavamo pravice. Deset let se že pogovarjamo o vsem tem, zdaj pa je res skrajni čas, da to tudi potrdimo. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo na podlagi vsega navedenega družinski zakoni podprli. Ne bomo pa podprli nobenega od predlaganih amandmajev s strani SDS, Nove Slovenije, Združene levice, nobenega. Za nas je dopolnjen predlog dober in skrajni čas je, da vstopi v veljavo, da se res lahko začne varovati in delati za koristi otroka. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Družinska zakonodaja že nekaj časa potrebuje prenovo in od zakonodaje, ki ureja to področje, v Združeni levici pričakujemo, da sledi načelom enakopravnosti, da ščiti pravice manjšin in otrok, da varuje družinsko življenje in da ustvarja primerne podporne sisteme za vzgojo in razvoj otrok. Predvsem pa od tovrstne zakonodaje pričakujemo, da ne zapoveduje, kateri načini življenja so pravilni in kateri ne, ampak da ustvarja pogoje za enakopravno obravnavo vseh družin. V nekaterih delih predlog zakonika sledi potrebam družbe in tem načelom. Če izpostavim samo prenos pristojnosti za odločanje o ukrepih za varstvo koristi otroka iz centrov za socialno delo na sodišča, je ta sprememba dobrodošla, ker socialne centre razbremeni in jim s tem omogoči več strokovnega in svetovalnega dela. Ampak tega predloga zakonika vseeno ne moremo podpreti, ker ohranja temeljno diskriminacijo LGBT oseb, ob tem pa ohranja še nekatere druge socialno nepravične ukrepe trenutne zakonodaje oziroma jim dodaja celo še nove. Ohranjanje diskriminacije LGBT oseb je najbolj viden del nenehnega popuščanja in prilagajanja vladajoče koalicije referendumskim grožnjam klerikalne desnice. Pri človekovih pravicah LGBT oseb je vladajoča koalicija naredila prvi kompromis, ampak seveda, ob tem ni znala postaviti meje, vedno je pripravljena za še en kompromis z desnico. Desnica je zahtevala prednostno posvojitev vnukov s strani starih staršev in dobila starševsko skrb. Desnica je zahtevala spremembo definicije zakonske zveze in jo tudi dobila. Takšne, na prvi pogled majhne koncesije konservativni desnici, zgolj utrjujejo že tako prisotno diskriminacijo. Na simbolni ravni pa je takšno popuščanje zgolj izraz izpraznjenosti politične sredine, ki postaja vse bolj desna. Vladni predlog je diskriminatoren do LGBT oseb, saj jim onemogoča sklenitev zakonske zveze in jim krati pravice, ki jih imajo raznospolni pari. Že to, da pravice istospolnih parov ureja poseben zakon, kaže na drugačno, neenako obravnavo. V posebni zakonodaji se namreč urejajo pravice tistih manjšin, ki jim pripada več pravic, ne pa manj. Zato mora biti trenutno veljavni Zakon o partnerski zvezi le začasna rešitev, saj nikakor ne pomeni resnične enakopravnosti. Problematična je tudi določba družinskega zakonika, ki zakoncema vsiljuje pomen njune zakonske zveze. Zakonik pravi, da je pomen zakonske zveze v zasnovanju družine, v tem, da imajo zakonci otroka. No, socialisti smo tukaj trdno na stališču, da mora to, kaj zakonska zveza pomeni, ostati v izključni domeni zakoncev. Naslednja problematična točka je uvedba tako imenovane predporočne pogodbe, ki jo Vlada predstavlja kot eno pomembnejših novosti zakonika. S takšno pogodbo se bosta lahko zakonca v celoti izognila režimu skupnega premoženja brez kakršnihkoli varovalk. Nova ureditev prinaša nevarnost za ekonomsko podrejene zakonce, predvsem za ženski del. Učinek tega predloga bo samo več premoženjske neenakosti in manj enakopravnosti v zakonski zvezi. In ker pri enakopravnosti, človekovih pravicah in socialni pravičnosti ne more biti kompromisa, tega zakona v Združeni levici ne moremo podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Iva Dimic bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Spoštovani predsedujoči, spoštovana ministrica s sodelavci, kolegice in kolegi! Krščanski demokrati menimo, da je družina temeljna celica družbe, iz zdrave družine raste zdrava družba in obratno. Ravno zaradi tega že od objave Predloga družinskega zakonika pozorno spremljamo postopke in vsebino, sodelujemo s pripombami in se posvetujemo s številnimi deležniki. Naš cilj je vseskozi, da bi predlog zakonika zaščitil družino bolj, kot je zaščitena sedaj. Družinski zakonik bi moral postaviti trdne temeljen družini, v kateri bi otroci imeli varno in razigrano otroštvo. Oče in mama sta največja sreča in najboljše okolje za vse otroke, žal pa se dogaja ravno nasprotno. Poslanci Nove Slovenije smo že v javni razpravi poslali pripombe na pomembne člene Predloga družinskega zakonika: predvsem definicija zakonske zveze in njen pomen, kadrovska in finančna okrepitev centrov za socialno delo v postopkih glede skrbništva in rejništva, možnosti starih staršev, da so stranka v postopku pri posvojitvah v primerih višje sile, ko oba starša nenadoma umreta, in možnost, da se starši vnaprej izrečejo, kdo je oziroma kdo ni primeren za prevzem skrbi za njihove otroke v takem primeru, ter vključitev preventivnih programov za zakonce in družine. Nekaj naših pripomb je bilo upoštevanih, nekatere le delno, večina pa, žal, ne. Tudi za obravnavo na matičnem delovnem telesu smo vložili dobro argumentirane amandmaje, predvsem glede definicije družine, zakonske zveze, izenačevanja izvenzakonskih partnerjev pri možnosti posvojitve otrok ter položaja nevladnih organizacij, ki delajo na področju družine. Žal sta bila sprejeta le naša predloga k 3. in 20. členu, ostali pa so vsi zavrnjeni. Pomembno in dobro je, da je bil sprejet naš predlog definicije in pomena zakonske zveze, ki je zdaj življenjska skupnost moža in žene, katere sklenitev pravne posledice in prenehanje ureja ta zakonik, njen pomen pa je v zasnovanju družine. Žal predlagatelj vztraja pri spremembi definicije družine, ki je popolnoma nepotrebna. Sedanje besedilo tako razvrednoti mamo in očeta in da enak pomen drugi odrasli osebi, o kateri ni nikjer, v vseh 300 členih nikjer zapisano, kdo je lahko ta oseba. Gre torej za že znano in že videno politiko uveljavljanja agende neke manjšine po malih korakih in širjenje teorije spola. Predlog zakonika spreminja temeljno pojmovanje družine na enak način, ki je bil leta 2012 zavrnjen. Zgodba se torej ponavlja. SD pa uveljavlja svojo agendo, ne glede na to kaj odloči ljudstvo. Nova oblika podelitve starševske skrbi pa je sicer korak v pravo smer, ampak po našem mnenju ne bi bilo treba uvajati novega instituta. Predlog zakona sicer prinaša tudi nekaj izboljšav, predvsem glede posvojitev, rejništva in skrbništva, kjer bodo ti postopki iz centrov za socialno delo preneseni v pristojnost sodišč. A tudi na tem področju ostajajo odprta vprašanja, kako bodo sodišča glede na siceršnje zaostanke to zmogla. Se bodo sodni zaostanki na ta račun povečali? Sodniki sami izpostavljajo vprašanje, ali so za te postopke usposobljeni, glede na to, da gre za mladoletne osebe in zelo občutljivo poseganje v njihovo ranljivo osebnost. Bodo zaradi tega sodišča potrebovala več izvedencev te stroke? Opozarjamo še na eno zelo pomembno spremembo. Pri posvojitvah otrok ne bodo imeli prednosti več zakonci, torej mož in žena, ki sta sklenila zakonsko zvezo, v tem postopku bosta izenačena z zunajzakonskima partnerjema. Zdaj imata zakonca pri posvojitvah prednost, po predlogu družinskega zakonika pa ne več. Imamo še številne pripombe na Predlog družinskega zakonika, žal pa je čas omejen. Zaradi vsega navedenega, poslanci Nove Slovenije – krščanskih demokratov predloga ne moremo podpreti, če se bo danes z amandmaji bistveno spremenila definicija družine in se družina primerno zaščitila.
Hvala lepa. Dr. Mirjam Bon Klanjšček bo predstavile stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Ponovno vsi prav lepo pozdravljeni! V Zavezništvu in Poslanski skupini nepovezanih poslancev prihod družinskega zakonika sicer pozdravljamo, saj menimo, da je po 40 letih že čas, da nekatere institute družinskega prava posodobimo in na novo opredelimo skladno s časom, v katerem živimo. Vendar pa kljub vloženemu trudu ministrice, pristojne za družinsko politiko, enostavno ne moremo mimo dejstva, da Predlog družinskega zakonika, ki je pred nami, še vedno vsebuje institute, katerih narava je okorela, uporaba pa nesmiselna. Kljub temu da predlagatelj z razširjeno definicijo družine zasleduje namen postavitve otroka v ospredje, se sprašujemo, ali ni družinski zakonik namenjen vsem družinam, tudi tistim brez otrok. Zakaj bi morala družina biti definirana skozi otroka in ne skozi medsebojno ljubezen in spoštovanje dveh partnerjev, ki si stojita ob strani v vsakem trenutku življenja? Postavite se v kožo dveh, ki kljub želji ne moreta imeti otroka. V Sloveniji se namreč vsak 7 par sooča z neplodnostjo. Ali pa dveh, ki si ga ne želita imeti. Zakaj predvidevamo, da si prav vsi pari želijo imeti otroka? Se zavedamo, da socialne razmere, ki jih mladi živijo, pogosto sploh ne dopuščajo odločitve o rojevanju otrok? In vsak dan se ti pari soočajo z vprašanji, kot so: Kako pa to, da še nimaš otroka? Kdaj pa bo? Ali ni že čas? In ta vprašanja so za marsikoga boleča. Če torej ti pari niso družina, kaj pa so potem? Kako definiramo pojem družina. Zelo težko, kajti družina sta dva, ki to čutita, tako vsaj menimo v naši poslanski skupini. Pari brez otrok so vse prevečkrat obravnavani kot manj vredni, če že ne rečem, kot drugorazreni. In sporočilo Predloga družinskega zakona je v delu, ki definira pojem družine prav takšno, diskriminatorno. Kar pa me resnično žalosti, je dejstvo, da se, kot kaže, z zakonom predpisuje pomen zakonske zveze, in sicer, citiram: »Pomen zakonske zveze je v zasnovanju družine.» Konec citata. Glede na dejstvo, da predlagatelj definicijo in temelj družine vidi le skozi otroka, se sprašujemo, v katerem stoletju pa živimo. Ne bom zahajala v globlje povezave, v naši poslanski skupini pa menimo, da je tako odločitev za sklenitev zakonske zveze kot tudi njen pomen stvar tistih dveh posameznikov, ki zakonsko zvezo sklepata. Dve polnoletni osebi bi naj vedeli, kaj čutita, zakaj čutita, kaj ju združuje in kako si želita živeti. Nihče, prav nihče ne bi smel in ne sme, še najmanj pa zakonodajalec, posegati v intimne življenjske odločitve dveh posameznikov. Zaradi vsega povedanega bomo v naši poslanski skupini podprli samo amandma Združene levice, ki spreminja za nas sporno podano definicijo družine ter pomen zakonske zveze prepušča tistim, ki se za zakonsko zvezo odločajo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Erika Dekleva bo predstavila stališča Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Hvala lepa. Spoštovani! Danes razpravljamo o družinskem zakoniku, ki prinaša številne izboljšave na področju družinskega prava v Sloveniji in bo nadomestil zakon, ki je bil sprejet leta 1976. Pred nami je predlog zakonika, katerega namen je med drugim izboljšati položaj otrok v družinskih razmerjih in zagotoviti učinkovitejše izvajanje načela varovanja koristi otroka, ki je temeljno načelo našega družinskega prava, poenotiti postopke glede odločanja o ukrepih za varstvo koristi otrok, ki bodo preneseni iz centrov za socialno delo na sodišča, omogočiti hitrejše reševanje zadev na družinskem področju, zmanjšati število sporov pred sodišči in postaviti otrokovo vlogo v ospredje v vseh postopkih, ki ga zadevajo. Pri tem pa moramo izpostaviti, da družinski zakonik vrača centrom za socialno delo njihove osnovne naloge in funkcije, za uresničevanje katerih so bili sploh ustanovljeni. S predvidenim prenosom pristojnosti na sodišča bodo lahko centri za socialno delo temeljiteje opravljali svetovalno funkcijo v postopkih za varstvo koristi otrok, sodišča pa bodo tako s pomočjo njihovih mnenj in predlogov odločala veliko lažje. Zakonik prinaša številne druge dobre rešitve. Kljub temu je razprava v zadnjem letu dni potekal predvsem o možnostih posvojitve vnukov s strani starih staršev, vnaprej izražene volje staršev glede skrbi za otroke v primeru smrti staršev in tudi glede možnosti posvojitve istospolnih partnerjev. Gre za teme, ki bremenijo našo družbo in prav je, da o njih razpravljamo ter na koncu najdemo rešitev s katero bomo zadovoljni vsi. Vendar upoštevajoč dejstvo, da je otrok tisti, kateremu je podrejena večina ukrepov in katerega največjo korist moramo zagotoviti skozi vsak ukrep našega družinskega prava. Stari starši so v slovenski družini nepogrešljivi in imajo pomembno vlogo pri varstvu in vzgoji vnukov. To je del naše tradicije in prav je, da tako tudi ostane. Z družinskim zakonikom se to ne spreminja. Starim staršem predlog zakonika ničesar ne jemlje, ravno nasprotno. Starim staršem in drugim sorodnikom se daje možnost, ki je do zdaj niso imeli, in sicer lahko se jim podeli starševska skrb, ki nadomešča danes uveljavljen pojem roditeljske pravice. S podelitvijo starševske skrbi pridobijo stari starši in drugi sorodniki enake obveznosti in pravice, kot bi jih imeli otrokovi starši, in postanejo tudi zakoniti zastopniki otroka. Poleg možnosti podelitve starševske skrbi sorodniku je ena od novosti družinskega zakonika tudi vnaprej izražena volja staršev. Torej možnost staršev, da lahko za primer svoje smrti ali pa trajnejše nezmožnosti izvajanja starševske skrbi vnaprej izrazijo voljo, kdo naj skrbi za njihovega otroka, če sami zanj ne bodo mogli skrbeti. Sodišče bo tako voljo staršev upoštevalo le, če to ni v nasprotju s koristjo otroka. V razpravi je bilo veliko povedanega tudi o pravicah istospolnih parov, vendar je treba poudariti, da so te zdaj urejene v ločenem zakonu, to je v Zakonu o partnerski zvezi, in ni potrebe, da se glede tega širijo zmotna prepričanja. Ob tej priložnosti je treba poudariti, da družinski zakonik sprejemamo, ker je slovensko družinsko pravo potrebno prenove. Družinski zakonik, ki je pred nami, vnaša sodobne poglede na zakonsko zvezo in družino, obenem pa pri obeh institutih ohranja tradicijo, ki prevladuje v slovenskem kulturnem prostoru. V Poslanski skupini Stranke modernega centra bomo Predlog družinskega zakonika podprli.
Hvala lepa. Gospod Marijan Pojbič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala, spoštovani gospod podpredsednik. Te dni mineva ravno pet let od referenduma, na katerem smo državljanke in državljani zavrnili prvotni predlog družinskega zakonika predvsem zaradi ideoloških razlogov, pri katerih sta vztrajala takratni minister dr. Svetlik in sekretarka dr. Anja Kopač Mrak, čeprav je imel takratni družinski zakonik nekaj dobrih in nujno potrebnih rešitev. Družinska razmerja so bila torej talec vsiljevanja ideoloških rešitev, ki jih javnost ne odobrava. Presenečeni in razočarani v Slovenski demokratski stranki ugotavljamo, da je tudi pri sedanjem predlogu družinskega zakonika enako. Predvsem pa smo razočarani nad tem, da so morala miniti štiri leta pod ministrovanjem dr. Anje Kopač Mrak po referendumskem moratoriju, da je uspela predlagati družinski zakonik, ki ima ponovno nekaj dobrih rešitev, ki bi bile lahko sprejete bistveno prej, in sicer že v letu 2013, pa zaradi neaktivnosti ministrice na tem področju niso bile. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo v zakonodajnem postopku predlagali vrsto amandmajev, ki so bili v veliki večini zavrnjeni. Uspeli pa smo doseči vsaj, da je izmed dveh predlaganih definicij družine koalicija sprejela tisto, ki bo preprečil izbris statusa družine okoli 200 tisoč življenjskim skupnostim. Gre za definicijo družine, ki jo je tako kot pri prvem družinskem zakoniku tudi tokrat zagovarjala ministrica Anja Kopač Mrak. Še vedno pa poleg te rešitve predlagamo, da se ohrani definicija tradicionalne družine, mame in očeta ter otrok, pri tem, da se jasno določi pomen ostalih oblik družin, kot so enostarševske družine, predvsem pa tudi, da se opredeli začasno nadomestne družine z otroki v rejništvu, da se otroka v rejništvu ne bi več označevalo s slabšalno oznako rejenec. Ne glede na to, da je koalicija vsaj delno prisluhnila našim amandmajev, družinskega zakonika ne moremo podpreti, saj še vedno ne sledi volji državljank in državljanov, ki so jo kar dvakrat izrazili na referendumu. Prvič, spreminja se definicija družine, pri čemer se povsem zanemari posebno vlogo tradicionalne družine kot temeljne družbene skupnosti. Drugič, družinski zakonik bo še vedno omogočal, da bodo v okviru obveznega izobraževanja lahko otrokom vsiljevali teorijo spola oziroma teorije, da si spol in spolno usmerjenost izberejo sami. V zvezi s tem smo predlagali tudi amandma, ki bi v šolskem sistemu prepovedal kakršnokoli vplivanje na otrokove osebne okoliščine brez soglasja staršev. Pod tretjič, družinski zakonik bo omogočal financiranje tistih posameznikov in organizacij na področju družinske politike, ki ne bodo spoštovali očetovstva in materinstva, ki sta z Ustavo v 53. členu posebej varovani vrednoti. Četrtič, družinski zakonik povsem jasno določa možnosti posvojitev otrok v istospolni skupnosti, in sicer tako, da omogoča dvostopenjsko posvojitev otrok v istospolne skupnosti. 215. člen omogoča posvojitev s strani ene osebe, hkrati pa 230. člen omogoča vložitev predloga za posvojitev otroka zakonca, s katerim je istospolni partner po Zakonu o partnerski zvezi izenačen v pravnih posledicah, in s tem omogoča posvojitev tudi otroka istospolnega partnerja, ki ga je pred tem posvojil kot ena oseba. Zakon o partnerski zvezi namreč izključuje posvojitve istospolnih parov izrecno samo takrat, ko istospolna partnerja skupaj posvojita otroka ne pa, če ga posvojita vsak posebej v dveh korakih. Petič, stari starši še vedno ne bodo mogli posvojiti svojih vnukov, čeprav jim bo lahko dodeljena starševska skrb. Tako imenovano v zakonu absurdno rešitev, po kateri bodo lahko stari starši posvajali tuje vnuke, ne bodo pa mogli posvojiti svojih, posvojen pa bo lahko s strani ene osebe ali pa v istospolno skupnost. Šestič, posvojitev, o katerih odloča država še vedno ni določeno kot pravica otroka, da je posvojen v skupnosti ženske in moškega, torej v skupnosti, ki jo je z rojstvom pridobil in kasneje izgubil. V zvezi s temi rešitvami, s katerimi se ne strinjamo, smo predlagali amandmaje. Takšnemu zakoniku, kot je sedaj pred nami, odločno nasprotujemo, saj očitno nasprotuje volji ljudstva, ki je bila kar dvakrat izražena na referendumu. Sprejetje zakonika v takšni obliki pa bo pomenilo tudi posmeh materinskemu dnevu, ki je pred nami, in posmeh volji državljank in državljanov, ki so takšne rešitve zavrnili pred petimi leti, točno na materinski dan.
Hvala lepa. Gospod Uroš Prikl bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Še enkrat lep pozdrav kolegicam in kolegom! V teh dnevih mineva 5 let od referenduma, ko je mimogrede okrog 45 % volilnih upravičencev v Sloveniji ocenilo, da tedanji družinski zakonik ni sprejemljiv. Ampak to so tempi passati, pred seboj imamo nov predlog družinskega zakonika. V Poslanski skupini Desus smo trdno prepričani, da je pravzaprav nemogoče, da bi se danes, v času moderne in jaz verjamem vsesplošne demokratične družbe zaradi določenih ekstremnih stališč in mnenj ponovno na enak način lomila kopja zaradi temeljnih pojmov ali če hočete definiciji družine in zakonske zveze. Naj takoj na začetku, kar se mi zdi bistveno, povem oziroma zavržem korelacijo, povezavo v zvezi z istospolnimi partnerskimi zvezami. S tem predlogom zakona je jasno določeno razmerje, da Zakon o partnerski zvezi in vanj družinski zakonik v ničemer ne posega. Ne posega. Ta dva zakona bosta veljala ločeno, ločeno eden od drugega. Pri tem je treba poslušati in tudi slišati, predvsem pa razumeti, da Predlog družinskega zakonika v prvega ne posega in ne omogoča istospolnemu paru, da skupaj, torej oba partnerja posvojita otroka in prav tako ne daje temu istemu paru pravice do postopkov oploditve z biomedicinsko pomočjo. To so dejstva. Bistveni poudarek družinskega zakonika je seveda namenjen otroku in zagotavljanju njegovih koristi. Fokus je na otroku in zagotavljanju otrokovih koristi. K temu prispeva že sama na novo postavljena definicija družine. Ta zaobjema temelj, razmerje med otrokom in odraslo osebo, ki zanj skrbi, in to ne glede na to, da sta oba starša ali samo eden od njiju ali druga odrasla oseba, ki za otroka skrbi, in ta zakon ji zato tudi daje določene obveznosti in pravice. V Poslanski skupini Desus se strinjamo, da ima otrok pravico do enake obravnave, in to ne glede na to, v kateri obliki družine se znajde, ali gre za tradicionalno družino ali kakršnokoli drugo obliko družine, saj na to sam otrok namreč ne more vplivati. Za njega pa mora biti ustrezno in pravično poskrbljeno. Ustrezno in pravično poskrbljeno. V naši poslanski skupini, Poslanski skupini Desus, pozdravljamo rešitev o starševski skrbi za otroka s strani najožjih sorodnikov, to je s strani starih staršev, torej dedkov in babic, pa tudi bratov in sester, tet in stricev ter bratrancev in sestričen. Ta možnost se uporabi kot prva možnost v nizu drugih za primere, ko otrok izgubi oba starša. Ta institut je zelo podoben posvojitvi z nekaj manjšimi razlikami, ki pa so vsekakor mišljene in zastavljene v korist otroka. Po oceni poslank in poslancev Desusa je to dosti boljša, mislimo celo, da sploh edina sprejemljiva možnost v primerjavi s klasično posvojitvijo vnukov s strani starih staršev, ki bi jo želele uzakoniti nekatere civilnodružbene iniciative. Družinski zakonik je celosten glede na veljavno 41 let staro družinsko zakonodajo in je dodobra moderniziran. Rešitve v njem so sodobne, so bolj življenjske in so strokovne, predvsem pa so prijazne do ljudi. Zakonik je pripravljen na podlagi praks sodišč in centrov za socialno delo, spoznanj iz teorije in povzema današnjo dejansko prakso ter problematiko zakonskega in družinskega življenja. Spoštovani kolegice in kolegi! Naj ponovim, zakonik namenja otroku in njegovi varnosti ter koristim več pozornosti, kot jo lahko pripišemo sedanji ureditvi. Pomanjkljivosti obstoječe ureditve se kažejo kot kritične in praktično vsak dan v javnosti odmevnih primerih, pa tudi tistih primerih, za katere ne izvemo, pa se pojavljajo in so dejstvo, da je to vse zaradi zastarelih predpisov, v mnogih primerih, žal, tako ali drugače okrnjeno in zaznamovano tudi z vidika integritete otroka. Zato v Poslanski skupini Desus podpiramo novosti v postopkih, ko mora v družinsko okolje poseči tudi država. S tem zakonikom se uveljavlja ločitev strokovnega svetovalnega dela centov za socialno delo v okolju družine od odločevalske funkcije. Govorim seveda o prenosu pristojnosti s centrov za socialno delo na sodišča. Slednje v Poslanski skupini Desus pozdravljamo, saj smo prepričani, da pomeni, da se bodo centri za socialno delo lahko bolj kot do sedaj posvečali strokovnemu delu v družini, ki ima težave, in tudi ne bodo več v konfliktu interesov, kot se je to dogajalo sedaj. Spoštovani kolegice in kolegi, če dovolite, bom zaključil. O Predlogu družinskega zakonika v Poslanski skupini Desus menimo oziroma smo prepričani, da je dober, da je družbeno sprejemljiv, predvsem iz razloga, ker v središče, v fokus postavlja otroka in to, kar je zanj najbolje. Pri tem pa, kar je za Desus prav tako izjemno pomembno, eksplicitno daje možnost vsem dedkom in babicam, da so kar najtesneje povezani s svojimi vnučki. Skrajni čas je, kolegice in kolegi, da se sprejme družinski zakonik, saj si ne želimo, da bi še naprej nastajala škoda našim najmlajšim in najranljivejšim članom družbe. Zaslužijo si, naši otroci namreč, lepo in varno otroštvo in mladost ter spodbudno prihodnost. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi Pregleda vloženih amandmajev z dne 21. marca 2017. V razpravo dajem 2. člen ter amandma Poslanske skupine SDS in amandma Poslanske skupine NSi. Prosim za prijavo k razpravi. Besedo ima gospod Marijan Pojbič.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Najprej, preden bom obrazložil ta amandma Slovenske demokratske stranke, se mi zdi vseeno prav, da rečem vsaj stavek o tem, kar je danes v stališču povedala ministrica za delo. Zelo jasno je poskušala, kako bi rekel, zavesti slovensko javnost, ko je trdila, da ta družinski zakonik, kot je predlagan, nima nič s tistim, ki je bil predlagan in zavrnjen na referendumu, in sicer ko je šlo za to, da lahko istospolne partnerske zveze posvojijo otroke. Mislim, da to ni tako. V stališču poslanske skupine sem zelo jasno predstavil in povedal, za kaj gre. Sem pa prepričan, da gre za perfidno vsiljevanje ureditve, ki so jo volivke in volivci na referendumu jasno zavrnili, in obupen poskus, da se z besednimi manevri prelisiči slovensko volilno telo, ko gre za vprašanje istospolnih posvojitev. Tako da tisto, kar je gospa ministrica, in tisto, kar so poslanske skupine koalicije govorile, mislim, da je daleč od tiste prave resnice, ki je zapisana v tem družinskem zakoniku. Zdaj pa nja se vrnem k našemu amandmaju. V Slovenski demokratski stranki bomo seveda naš amandma, ki smo ga predlagali, podprli. Bom pa predstavil tiste stvari, ki so pomembne za to, da vemo, o čem bomo odločali, in sicer: »2. člen se spremeni tako, da se v celoti glasi 1) Družina je življenjska skupnost mame, očeta ter otrok. 2) Enostarševska družina je življenjska skupnost mame ali očeta ter otrok. 3) Razširjena družina je medgeneracijska skupnost starih staršev, njihovih odraslih otrok ter vnukov in drugih bližnjih sorodnikov. 4) Začasna nadomestna družina je družina, v kateri je v okviru rejništva nameščen in sprejet otrok, katerega mama in oče začasno ne moreta skrbeti za otroka. 5) Skrbniška družina je družina, v kateri je začasno nameščen in sprejet otrok, katerega mama in oče začasno ne moreta skrbeti za otroka in zanj skrbi njegov skrbnik oziroma skrbnica. 6) Starost otroka ni merilo za opredelitev družine po tem členu. 7) Država varuje družino, materinstvo, očetovstvo in otroke.« In sedaj bom podal obrazložitev vsem tem alinejam. Družina je temeljna družbena celica, ki izhaja iz narave in ne iz zakona ali državne ureditve. Naravni temelj družine sta mama in oče, ki v družino sprejemata otroka. To naravno dejstvo naj odraža tudi zakon. Tudi splošna deklaracija o človekovih pravicah družino definira kot naravno družbeno celico, zato pojma družine oziroma definicije družine tudi v skladu s to deklaracijo ni možno preprosto prilagajati ideološkim opredelitvam struktur, ki so trenutno na oblasti v posamezni državi. Družina je naravna in temeljna celica družbe, kar mora varovati v prvi vrsti država. Poleg tega večina državljanov Slovenije ne sprejema poligamije ali družine kot kolumne, do česar lahko ob ideoloških zlorabah, interpretacijah s strani državnih organov pripelje definicija, ki jo predlaga Vlada. V obravnavi pred matičnim delovnim telesom je bil sprejet eden izmed amandmajev Slovenske demokratske stranke glede definicije družine, ki je uspel preprečiti izbris statusa družine okoli 200 tisoč življenjskim skupnostim, kot je v primeru identične definicije družine ugotovil Statistični urad Republike Slovenije v primeru družinskega zakonika iz leta 2011 v svojem poročilu gospodinjstva in družine z dne, 30. junija 2011. S sprejetjem tega amandmaja je bil izbris teh družin preprečen, vendar žal večina ni sprejela razmisleka o definiciji družine, ki je bila predlagana z amandmajem odbora. Preprečenje izbrisa zaradi nove definicije družine in otroka v 5. členu se tako predlaga v šestem odstavku tega člena. S tem amandmajem se ohranja opredelitev osnovne družine, kot so mati, oče in otroci, kar je bila nedvoumno volja izražena na obeh referendumih o tej problematiki. Posebej in v izogib ignoriranju pa se opredeljuje tudi druge življenjske skupnosti, ki se štejejo kot družina. V primerih, ko v družini niso več vsi člani oziroma ko mama in oče ne moreta skrbeti za otroke, lahko nastajajo različne družinske oblike z vidika odgovornosti, skrbi, varstva ter vzgoje otrok. S tem amandmajem se predlaga dopolnitev definicije družine, ki odraža naravno in družbeno stanje, upoštevajoč družine, ki si v družinskem zakoniku zaslužijo posebno omembo, vključno z razširjeno družino, ki je status družine priznava tudi sodna praksa evropskega sodišča za človekove pravice. Problematiko ignoriranja takšne družine, družinske skupnosti s strani državnih organov, smo lahko videli v primeru koroških dečkov, kjer se je v celoti ignoriralo, da so lahko stari starši z vnuki tudi družina, kar je ugotovilo tudi Vrhovno sodišče Republike Slovenije. Predlaga se tudi, da se posebej opredeli tako imenovana začasna nadomestna družina, kar je v bistvu rejniška družina. Rejništvo in rejenec bi bila tako le pravnotehnična pojma, v praksi pa bi se rejenec poimenoval otrok in bi bil razumljen kot del družine. Tako bi se izognili ponižujočemu poimenovanju z nazivom rejenec. Enako velja za skrbniške družine. Odstavki sledijo veljavni Resoluciji o temeljih oblikovanja družinske politike v Republiki Sloveniji, Uradni list Republike Slovenije, številka 40/93, ki v drugem razdelku določa: »Za družino štejemo tudi vse življenjske skupnosti otrok in odraslih oseb, ki trajno skrbijo zanje. Stari starši in vnuki, rejniki in rejenci, skrbniki in otroci pod skrbništvom zaradi priznanja dejanskega pomena razširjene družine za otrokov razvoj in vzgojo je nujno določiti njen pomen v temeljnem družinskem zakoniku.« Toliko uvodoma.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Jasna Murgel. Izvolite.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem sodelujočim v tej razpravi o družinskem zakoniku! Glede na to, da smo imeli na odboru za družino in socialo in delo veliko dela z vsemi členi, ki smo jih imeli, in da nisem mogla nekaterih stvari povedati, dovolite, da jih povem zdaj v tem prvem delu, ko razpravljamo o prvem amandmaju. Naj ponovim to, kar se mi zdi smiselno in potrebno ponoviti, je to, da Slovenija mora dobiti sodoben družinski zakonik. Ta, ki je veljaven, je star 40 let. Takrat, ko je bil sprejet, je bil napreden, kar sem tudi izpostavila na odboru, bil je napreden, kajti določal je tisto najbolj pomembno, kar je bilo, izenačil je zunajzakonsko skupnost z zakonsko zvezo. To je bilo na ozemlju nekdanje Jugoslavije in tudi širše nekaj zelo pomembnega in progresivnega in mislim, da si Slovenija zasluži, da bi tudi tokrat sprejeli zakonik, ki bo sledil razvoju časa, ki bo sledil potrebam, ki jim mora slediti, in da bomo zagotovili ureditev, ki je ustrezna sodobnemu času, tem razmerjem, ki jih imamo med zakoncema, v družini in tako dalje, in v različnih drugih razmerjih, ki jih zakonik ureja. Moram reči, da je meni nekako najbolj pri srcu ta rešitev, ki zadeva prenos pristojnosti, določen prenos pristojnosti pri odločanju s centrov za socialno delo na sodišča. Zakaj? In sicer gre za postopke posvojitev, rejništva, skrbništva in tudi predvsem za ukrepe za varstvo koristi otroka. Zakaj? Zato, ker se bo s tem nekako razdelila pristojnost centrov za socialno delo, še vedno bodo imeli to pomembno funkcijo svetovanja in strokovnega dela in dajanja mnenja o določenih razmerjih, ampak tisto dokončno odločanje o določenih razmerjih, ki jih je treba urediti, in tudi nujnih ukrepih, ki jih je treba sprejeti, pa bo preneseno na sodišče, ker v postopku pred sodiščem veljajo drugačna pravila kot v postopku pred centrom za socialno delo. Predvsem so bolj formalna in dajejo tudi več pravnih sredstev in možnosti varstva same stranke v postopku. Bolj so določna pravila, sicer ta pravila je treba še prilagoditi družinskemu zakoniku. Ko smo se pogovarjali o družinskem zakoniku na samem odboru, smo lahko slišali od predstavnikov Vlade, da je treba še – in temu primerno je tudi prilagojena uveljavitev samega zakonika, torej uporaba kar zadeva sodišča, prenos zadev na sodišča –, da bo treba prilagoditi Zakon o pravdnem postopku, Zakon o nepravdnem postopku in Zakon o izvršbi in zavarovanju, da je že delovna skupina, ki to počne, ustanovljena. Gre za zelo pomembno delo, kajti če zdaj, v tem trenutku prenesemo pristojnost na sodišča, ti postopki, ti zakoni, ki urejajo te postopke, niso prilagojeni tem postopkom, in lahko postavimo sodišča pred nalogo, ki ji bodo zelo težko kos, ker sama postopkovna pravila ne bodo sledila temu, čemur sledijo te materialne določbe, vsebinske določbe, ki jih zdaj sprejemamo v okviru družinskega zakonika. Kar zadeve usposobljenost sodnikov, mislim, da če so zmožni in sodniki že zdaj odločajo o stikih, že odločajo o družinskih zadevah in imajo celo ustanovljene družinske oddelke. Kljub temu da nekateri okrožni sodniki že delajo na tem področju, je vseeno treba, da sodnike še dodatno usposobimo za to področje, ker bodo vseeno dobili nekatere vsebinsko drugačne zadeve, kot so jih do sedaj obravnavali. Moram reči, da so do sedaj sodniki vrženi – tisti, ki so izvoljeni za sodnike, nimajo nekega posebnega izobraževanja, preden pridejo v razpravno dvorano. Narediš pravosodni izpit – tuf in si sodnik. Nimaš nobenega usposabljanja, mentorstva, česarkoli, kar bi te lahko pripravilo na sodni postopek, da potem vodiš obravnavo, da si glavni v postopku in najbolj odgovoren za to. Ni. Zdaj se sicer delajo neke priprave na Ministrstvu za pravosodje, ampak sicer [[…]]Ali pa recimo, če si izvoljen neposredno na okrožno sodišče in dobiš ta oddelek, je to lahko kar velik stres, če ni, in zelo dolgo ni bilo, nobenega pripravljalnega izobraževanja za sodnike. Sploh v teh tako občutljivih zadevah, kot so družinske zadeve, je treba pripraviti teren, kako naj rečem, pripraviti sodnike na to delo in to je zelo pomembno. Sploh ne dvomim, da bi se lahko pripravili, kajti če odločajo o najtežjih, o vseh zadevah, ki so sporne, na rednih sodiščih, ki spadajo v njihovo pristojnost, o velikih milijardah, milijonih in ne vem kaj, ne vem, zakaj ne bi mogli odločati tudi o teh družinskih zadevah. Bistvenega pomena pa je, da se pripravi izobraževanje teh sodnikov, da se jih usposobi, poleg drugih pogojev, potem bo to delo bistveno lažje steklo. Kolikor vem, pa pripad na sodiščih drugih zadev, torej pomembnih in tudi manj pomembnih, kot so, recimo, izvršilne, nekako pada, tako da je tu prostor za to, da bi se sodišča lahko ukvarjala z več drugimi zadevami. Ampak to so zadeve, ki jih bosta ministrstvi uskladili med seboj, tudi samo Ministrstvo za pravosodje pogledalo, kakšen je pripad zadev, ali je mogoče treba razširiti število zaposlenih, povečati število sodnikov. To bo potem še v nadaljevanju. Bistveno je, da se pripravijo ti procesni zakoni, kajti, recimo, večina teh zadev bo, kot smo bili seznanjeni, večina teh postopkov naj bi potekala po Zakonu o nepravdnem postopku, ki je, kot njegovo samo ime pove, nekoliko blažja oblika – naj uporabim ta izraz – postopka, kjer ima eno sodišče več manevrskega prostora, da lahko uporabi svoj položaj v korist strank. V pravdnem postopku obstajajo samo navedbe in dokazi in če stranka tega ne zagotovi [[…]]Zdaj smo pri Zakonu o nepravdnem postopku to še dodatno omejili. In če nimaš pravih navedb in dokazov, si, kako naj rečem, pečen v postopku. Strogo formalno je vse urejeno in zelo veliko manevrskega prostora ni, ampak v nepravdnem postopku pa je tu več tega in zato je treba te stvari narediti tako, da bi stvar bistveno lažje stekla in da potem, ko bo zaživel ta prenos pristojnosti, ne bomo imeli zamaška in bomo šli samo z dežja pod kap; zdaj pa ne bo center za socialno delo kriv, ampak bo sodišče. Bistveno je, da te zadeve stečejo in da se postopki pripravijo, prav tako kot tudi sodniki in sodišča na te zadeve. Prepričana sem, da bosta ministrstvi, pravosodje in delo in sociala, sodelovali na ustrezen način in to uredili, preden se dejansko začne prenašat nove zadeve s centrov na sodišča. Zdi se mi zelo pomembna ureditev, in to je novost, ki so jo tudi zagovarjale nevladne organizacije, kot so recimo Unicef in Zveza prijateljev mladine in drugi, da se z zakonom uvaja organ Svet Republike Slovenije za otroke in družino, kar pomeni uvedbo organa, ki ga doslej še nismo imeli. Še posebej pozdravljam to rešitev, ki so je predlagale tudi nevladne organizacije; torej, da se ta organ poleg družine bistveno osredotoči tudi na samega otroka, kajti veliko je organov in ministrstev, ki se ukvarjajo z družino nekako, in na to so nas opozorile tudi mednarodne institucije, recimo Odbor za otrokove pravice, ki je ustanovljen, ki nadzira implementacijo uveljavljanja Konvencije o otrokovih pravic v okviru Združenih narodov – je nekaj teh konvencij s področja človekovih pravic, ki imajo pač to vlogo nadzora nad implementacijo teh mednarodnih pogodb. Ta odbor nas je opozoril, da bi bilo treba imeti v Sloveniji en organ, ki bi nadziral, imel roko nekako čez to, kako je s politiko uveljavljanja otrokovih pravic v Sloveniji. Torej, ki bi bil fokusiran, osredotočen na otroka in morda malo manj na celotno družino, ker nekako potem ta družina zaobjame otroka in morda kdaj nismo pozorni in nimamo v centru pozornosti otroka. Zato mislim, da je ta organ, ki je predviden v družinskem zakoniku, zelo pomemben, ker je namenjen temu, da spremlja in ocenjuje položaj otrok in družine, s poudarkom na uresničevanju pravic otrok, predlaga strokovna izhodišča za sprejetjem zakonodaje in strateških dokumentov na področju otrok in družine, obravnava predloge zakonov s področja otrok in družine, pripravlja pobude za usklajeno delovanje pristojnih organov, ker tu največkrat trčimo ob tisti zid, kako naj rečem, ko je treba zagotoviti pa sodelovanje različnih organov – žal je tako, še vedno je dostikrat tako –, različnih organov, ki imajo svoja področja in obravnavajo vsi tega, recimo, otroka; ampak, ko je treba povezati in uskladiti vse to, je dostikrat problem. Pač mislim, da en tak organ, ki se bo osredotočil na otroka kot takega in ne na področja in na vrtičke, ki jih pač imamo po različnih ministrstvih oziroma drugih organih, je več kot dobrodošel in potreben. Tudi bo spremljal izvajanje, sprejetje zakonodaje in ukrepov na področju otrok in družine in bo potem lahko povedal, glejte, to je bilo v redu, te stvari pa je treba še spremeniti, prilagoditi, in bo imel en pregled in sliko nad tem, kako se izvajajo družinska politika in politika in ukrepi na področju, ki zadevajo otroke. To je zelo dobrodošla stvar in jo pozdravljam. Kar zadeva pa preživnine moram reči, moram samo pač izraziti eno svoje mnenje, ki sicer ni bilo sprejeto, ampak zdelo se mi je dobrodošlo in morda bomo kdaj v prihodnje razmišljali. Ena od nevladnih organizacij je predlagala, da bi, kar zadeva preživnine, določali v bistvu izhodiščno preživnino in bi potem tisti, ki bo zavezanec za preživnino, v bistvu moral dokazati, da ta preživnina ne more biti tako visoka. V bistvu bi prevalili – večinoma se zgodi, da so zavezanci za preživnino za otroke očetje, čeprav zdaj niso edini, dostikrat so tudi mame –, ampak da bi tisti, ki je v bistvu zavezanec za preživnino, potem moral dokazati, da takšna višina preživnine ni upravičena. Ker dostikrat se zgodi, da tista mama, recimo največkrat je mama, dobi otroke ali otroka in potem še mora v postopku dokazovati, poleg tega pač, da je ločitev tu, da mora skrbeti za otroke [[...]]In preden dobi preživnino, jo potem, preden ji sodišče dosodi preživnino – lahko se tudi na centru za socialno delo dogovori in to odpade – ampak če je v postopku, potem mora tista mama dokazovati zdaj in predlagati vsa dokazila v postopku, da ta preživnina toliko dejansko bi morala znašati. Skratka, na njej je dokazno breme oziroma na tem, pri katerem otroci ostanejo, da dokažejo, koliko naj bi bila preživnina. To je poleg psihološkega bremena tudi eno breme v postopku in za tiste, ki pač prava niso vešči in ki imajo to družinsko stisko, potem še to dokazovati v postopku, je težko, ni enostavno. Dobro, ta predlog ni bil sprejet, ker je nekako tudi visoko določena izhodiščna preživnina, to je problem. Ampak tisto, kar je bilo izpostavljeno v pogovorih z Ministrstvom za pravosodje, je bilo to, da naj bi na tem področju veljal, kar zadeva določene preživnine, nepravdni postopek, kjer bo potem sodišče lahko lažje nekako pomagalo stranki, ki bo potem zakoniti zastopnik otrok, ki bodo dobili preživnino. Skratka, recimo, mami, ki v postopku mora dokazovati, kolikšen je znesek preživnine, ki bi jo naj dobili njeni otroci. Skratka, nekako bi rada izrazila obžalovanje, da pač ta izhodiščna preživnina ni bila sprejeta, ampak vsekakor pričakujem, da bo potem v okviru tega nepravdnega postopka na en ustrezen način poskrbljeno, da bodo vseeno tisti, ki ostanejo, tisti starš, ki se mu otroci dodelijo v preživljanje in varstvo, mislim v varstvo, da potem imajo nek bolj olajšan položaj v tem postopku, da lažje pridejo do te preživnine, ker ta sam postopek je stres sam po sebi. In če prideš na sodišče in moraš uveljavljati po pravilih pravdnega postopka nekatere pravice in nositi dokaze in ne vem kaj in dajati navedbe, to ni enostavno. To sem gledala tudi s strani sodnika in sem dostikrat videla to stisko tistih laikov, stranke v postopku, ki teh pravil ne poznajo. Še hujše pa je v družinskih postopkih, kadar je vključena razveza: otroci, čustva in vse skupaj, in tukaj res pričakujem, da bo ta stvar urejena na tak način, da bo bistveno lažje za tistega, ki bo preživnino uveljavljal. Če mogoče že izrazim eno misel. Konec koncev pa nikoli ne center ne sodišče pa ne more urediti in ni ga zakona, ki bi to uredil, ne more urediti osebnih razmerij med dvema, tremi, štirimi. Ne more! In če to pričakujemo, da to z zakonom uredimo, tega ne more urediti zakon. Konec koncev so to osebna razmerja, ki pač imajo različne razloge, zakaj so takšna, ampak v zakonu lahko poskusimo najboljše, kar se da urediti to, drugih stvari ne moremo. Toliko morda sedaj, potem pa še pri posameznih amandmajih. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Iva Dimic.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Pri pregledu oziroma pri novem branju Družinskega zakonika se 2. člen glasi sledeče: »Družina je življenjska skupnost otroka ne glede na starost otroka, z obema ali enim od staršev ali z drugo odraslo osebo, če ta skrbi za otroka in ima po tem zakoniku do otroka določene obveznosti in pravice.« In seveda drugi odstavek: «Zaradi koristi otrok uživa družina posebno varstvo države.« 2. člen, ki je bil sprejet na matičnem odboru in ga je sicer predlagala SDS, Nova Slovenija ni podprla, zato ker še vedno vztrajamo in še vedno imamo dovolj argumentov, da lahko rečemo, da druga odrasla oseba, s katero otrok živi, se je znašla v družinskem zakoniku po nepotrebnem. Ker tudi tako imenovano starševsko pravico, ki se jo bo podeljevalo, in to je bilo tudi mnenje ZPS, se pravi Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, ni potrebno, ker enostavno ta pravica potem preide tako kot tistemu, ki se jo podeli, kot da bi bila starša. Vse pravice dobi iz tega naslova in ni potrebno v zakonik reči »z drugo odraslo osebo«. V Novi Sloveniji temu še vedno nasprotujemo in še vedno vztrajamo, zato je ponovno vložen naš amandma k 2. členu, da »družina je življenjska skupnost staršev in otrok, ki zaradi koristi otrok uživa posebno varstvo«. Omenjena sprejeta in sedaj v družinski zakonik vključena definicija družine je bila leta 2012 zavrnjena na družinskem referendumu. Zdi se mi, da je prav, da ko pripravljamo družinski zakonik, ki bi dejansko zaščitili družino in seveda predvsem tudi zaščitil otroke v tej družini in dal možnost, da bi se razvili in imeli neko zadovoljno, srečno otroštvo, da na nek način ne gre posegati v spremembo definicije. Bilo je rečeno, da Slovenija mora dobiti sodoben družinski zakonik. Se povsem strinjam, zato ker so se razmerja spremenila, ker so se potrebe družin spremenile, vendar osnovni pomen pa se ni spremenil. Družina mora ostati temelj, trden, ki bo seveda omogočil ne nazadnje dobro družbo, dobre državljane in obratno. Tako kot sem povedala v svojem stališču oziroma v stališču Poslanske skupine Nove Slovenije. In na področju družine se ne gre igrati z nekimi sodobnimi pristopi. Tukaj je treba biti nekoliko konservativen ali, bom rekla, tudi ne nazadnje tradicionalen. Družinski zakonik pa mora dati in pospešiti, da se zaščiti otrokove največje koristi, tako na področju urejanja starševskih pravic ali roditeljskih pravic, tako na področju podeljevanja rejništev in seveda tako na področju zaščite njihovih življenj, koristi in seveda nekega solidnega in normalnega otroštva. Zato se mi zdi, da je pomembno tisto osnovno in da nekih definicij, temeljnih, ne moremo spreminjati. In še vedno v Novi Sloveniji na tem vztrajamo, zato računam, da boste pa vendarle podprli amandma Nove Slovenije v tem branju družinskega zakonika. Če bi se samo dotaknila potem obravnavanj in prenosa varstva otrokovih koristi, hitrost odločanja s CSD na sodišča, bi tukaj želela mogoče predvsem eno vprašanje spoštovani ministrici. Mene zanima predvsem to – prenos odločanja v varstvo in korist otrok na sodišča. Zanima me, če je tukaj predvideno, v kolikšnem času morajo sodišča odločiti. Zakaj? Zato, ker včasih vseeno no, CSD so o določenih pravicah hitro odločali. V nekaterih pravicah. Zdaj pa se je ta zadeva prenesla na sodišče in sem tudi sama kot poslanka dobila marsikatero vprašanje, v kolikšnem času bodo sodišča odločala. Seveda je tukaj pomislek glede preobremenjenosti sodišč, mogoče še neusposobljenosti v zadostni meri tudi sodnikov – saj je tudi kolegica Murglova o tem govorila –, pa vendarle moramo vedeti, da morajo te odločitve tudi na sodiščih potekati zelo hitro. In predvsem v korist otroka. Ker se mi zdi, da če ne bomo vsi skupaj zasledovali in če bomo določene zadeve prepuščali ali pa mogoče ne tako intenzivno pristopili k reševanju problematike, ne bomo odpravili žalostnih zgodb, ki smo jim priča – predvsem iz medijev in še marsikatera je, ki ne pride v medije. Predvsem moramo vsi stremeti, da dobimo na tem področju hitrejši, boljši, kot je bilo rečeno, sodoben družinski zakonik, vendar v spoštovanju temeljne družine. Se pravi, skupnosti staršev in otrok. In tukaj tudi gre seveda moje prikimavanje kolegici Mirjam Bon Klanjšček, ki je rekla, da se s tem družinskim zakonikom postavlja v ospredje otroka in potem je vse okrog njega navezano. Mislim, da z našo definicijo družina ostaja življenjska skupnost staršev in otrok, in se spoštuje tudi tiste pare, ki ne morejo imeti otrok, zato pričakujem razmislek in ne nazadnje podporo naši definiciji. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miha Kordiš. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo, predsedujoči. Predhodna razpravljavka je govorila, da je treba na področju družine ohranjati tradicionalne vrednote in tradicionalno družino in to izenačila s skupnostjo staršev in otroka, ampak pojmovanje družine kot skupnosti staršev in otroka je sila moderno, veste. Ni bilo takšnega pojmovanja družine naokoli kaj dosti dlje kot zadnjih 100 let, ampak, okej. V svoji razpravi se bom osredinil na neke splošne točke tega zakona, na kritiko, ki jo podajamo v Združeni levici in ki ji sledimo tudi z našimi amandmaji, vendarle je to razprava o prvem amandmaju, tako da si bom to privoščil. Kot sem dejal že v stališču poslanske skupine, je ta družinski zakonik plod nenehnega popuščanja in prilagajanja pod referendumsko grožnjo klerikalne desnice in je nič drugega kot politična kapitulacija Ministrstva za delo, seveda in naprej, potem Vlade pa tudi koalicijskih strank. Razumem, da je na kakšni točki treba sprejeti kompromis, ampak tukaj se dogaja popuščanje že znotraj kompromisnih okvirov, in to je za nas v Združeni levici popolnoma nesprejemljivo. Desnica je zahtevala prednostno posvajanje vnukov s strani starih staršev – in je dobila starševsko skrb. Desnica je zahtevala spremembo definicije zakonske zveze – in je to spremembo definicije tudi dobila. In tako naprej. Takšne, na prvi pogled majhne koncesije desnici, zato da pač nek zakon ja gre skozi parlament in da se izognemo neljubim referendumom, po možnosti o človekovih pravicah, ki jih sploh ne bi smelo biti, v resnici utrjujejo diskriminacijo, ki je v naši družbi že prisotna. In ponujajo neke nastavke, da se še stopnjuje, zato ker je na simbolni ravni takšno popuščanje samo izraz politične izpraznjenosti sredinskih strank, bom temu tako rekel, ki se pod zunanjimi pritiski nagibajo vedno bolj na desno. Ta trend lahko spremljamo skozi cel mandat, že zadnja tri leta, in ni omejen samo na družinsko politiko. Tu imamo pravice pripadnikov manjšin s slovenskim potnim listom, ampak podobno iskanje konsenza smo lahko spremljali tudi ob sprejemanju zakonodaje na področju begunske problematike, Zakon o tujcih je bil direkten učinek vladnega in koalicijskega popuščanja desničarski retoriki strahu, iskanja zunanjega sovražnika in tako naprej. Podobno velja tudi za pooblastila policistom, vojakom in za Zakon o nadzoru državne meje in tako naprej, saj ta spisek je dolg, se ne bom sprehodil čezenj v celoti. V Združeni levici smo želeli in želimo, konec koncev, da bi šlo družinsko pravo naprej, ampak s to koalicijo, ki politično kapitulira pred desnico, smo lahko srečni samo, če ne bo šel nazaj. Smo lahko videli na odboru vse tiste temne sile, ki so se zgrnile v dvorano in napovedovale referendume. Mislim, tam je Aleš Primc vreščal o uporu izrojeni levici, da v zakoniku manjkata ljubezen in zvestoba – kot da se to da z zakonom predpisati, konec koncev –, in da bi morali še nerojeni otroci dobiti status otroka, družinskega člana in tako naprej. Skratka, kar želim s tem povedati, je, da to popuščanje klerikalni desnici nima meje, saj lahko deluje v neskončnost. Cerkvena morala je dovolj globoka, da zahteva vedno več in več, dokler ne bo fajmoštra v vsaki spalnici, takrat bodo pa mogoče srečni. In na pot takega kompromisa, ki je v resnici pot odrekanja pravic, se ne moremo spuščati. Naj tu dodam še naslednje, kar smo že slišali v tej razpravi, pa verjetno bomo še slišali v tej razpravi. V teh svojih pritiskih po kršenju in odrekanju pravice ženskam pa odrekanju pravic istospolnim parom in tako naprej se advokati cerkvene morale pogosto sklicujejo na voljo ljudstva. Omenjanje volje ljudstva, kadar ta zahteva kršitve pravic manjšin oziroma posega v ustavno zagotovljene pravice posameznikov in ki vključuje tudi podpihovanje nestrpnosti, je glavna sestavina, propagandna sestavina fašizma. Ne pravim, da imamo opravka s fašizmom, pravim samo, da imamo opravka z nekimi operacijami, za katere se moramo zavedati, kam vodijo in od kod se napajajo. Nekatere pravice, ki so tu v vprašanju, kot je to pravica do splava, enakopravnost ne glede na raso, spol, spolno usmerjenost in podobno, so ustavno varovane kategorije in to je tako z razlogom. In, seveda, tu ne smemo popuščati pod pritiski za njihovo odpravo. Skratka, kar tu želim reči, je, da pri sklicevanju na voljo ljudstva v resnici gre za fašističen in ne demokratičen argument, gre za piarovsko operacijo določenih konservativnih struktur v naši družbi, ki ji ne smemo nasesti. Na vse te kritike v Združeni levici odgovarjamo s tremi amandmaji. V tej obravnavi smo imeli še kakšnega več na odboru, žal ni bil sprejet, ampak o vsebini teh amandmajev se bomo posvetili v nadaljnjih razpravah. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Saša Tabaković. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovano ministrstvo, kolegice, kolegi! Kot je bilo danes že pojasnjeno, že na samem odboru se je ogromno govorilo o družinskem zakoniku, zato sam ne bom sicer preveč dolgovezil. Vseeno pa se mi zdi, da se je potrebno glede na predstavitev stališč poslanskih skupin na nekatera dejstva vseeno odzvati. Osebno pozdravljam Predlog družinskega zakonika, ker seveda bistveno izboljšuje položaj otrok v družinskih razmerjih, najsibo to pred samim postopkom na sodišču, med samim postopkom na sodišču, torej med samim sodnim postopkom, in pa tudi po končanju sodnega postopka. Torej, ko govorimo o družinskem zakoniku, govorimo tudi o načinu prenosa določenih pooblastil s centrov za socialno delo na tako imenovana družinska sodišča. Tako se bo v določeni meri razbremenilo centre same birokracije, hkrati pa se bo tudi uokvirilo samo razumevanje kompetenc, ki jih zaposleni na centrih za socialno delo imajo. Govorim tudi v luči medijsko odmevnih primerov, o katerih smo v tem cenjenem državnem zboru že večkrat govorili, torej tudi o primerih kroških dečkov, zaradi katerih je bila torej v končni fazi tudi vložena interpelacija zoper ministrico. Ko govorimo o družinskem zakoniku, zagotovo lahko govorimo o zagotavljanju učinkovitejšega varovanja koristi otrok, ki jih na najvišji ravni utemeljuje tudi naša ustava. Zakonik ureja tudi različne mediacijske postopke, kar je bilo tudi že danes ponovno pojasnjeno s strani ministrstva, tudi z ustanovitvijo instituta zagovornika otroka, torej zagovornika neke neuradne osebe, kadar se v ločitvenih postopkih starše seveda ne moreta dogovoriti, kaj je za otroka najbolje oziroma kakšna je največja korist otroka. To se mi zdi še posebej dobro zato, ker se na tnalo postavlja razumevanje starševske odgovornosti, o kateri je danes že nekaj bilo govora, ki je seveda v percepciji javnosti po mojem osebnem prepričanju prevečkrat malikovana do onemoglosti, tudi z nekaterimi žal vloženimi amandmaji opozicije, ki se jih bom v nadaljevanju tudi dotaknil. Zdaj, ko govorimo o vlogi instituta zagovornikov otroka, žal je tako, da v samih ločitvenih postopkih praviloma ti postopki za ločenca potekajo boleče, če lahko tako rečem. V preteklosti se je dogajalo, se dogaja in se seveda tudi bo dogajalo, da si znotraj teh postopkov potem ločenca začneta med seboj nagajati in si pri tem večkrat ne menita za to, kaj to dejansko pomeni za otroka, ki vse skupaj oziroma ki ta proces spremlja. Ko govorimo o tem ločitvenem postopku, govorimo seveda tudi o procesu, ko se ta prvotni vzgib starša za skrb lastnega otroka skozi potem postopek potem zaradi različnih prizadetosti in neke emocionalne razburkanosti ta skrb za otroka prevesi v puljenje za otroka, in je prav, da enostavno ta proces oziroma ta nesrečni vrtiljak, ki začne dogajati, potem enostavno preseka neka uradna oseba, ki bo v tem primeru zagovornik otroka in bo ta oseba na koncu presodila, kaj je tisto, kar je največja korist za otroka. Tako to zakonsko možnost ne samo da pozdravljam, zdi se mi glede na današnji čas nujno potrebna, če seveda želimo govoriti na zakonodajni ravni o vzpostavljanju družinskega okolja, ki je za otroka najperspektivnejše. Ko govorimo o starševstvu, tudi ne moremo mimo definicije družine, o kateri je tudi na samem odboru tudi tekla beseda. Naj spomnim, da je koalicija podprla vloženi amandma Poslanske skupine SDS, kjer širše zakonsko definira pojem družine, kot ga je takrat predlagalo samo ministrstvo. Moram povedati, da me vseeno preseneča dejstvo, da je Poslanska skupina SDS povzela amandmaje, ki jih je na samem odboru predstavljala gospa Zevnik kot predstavnica določene politične interesne organizacije, ki v resnici zelo močno ideološko posega v razumevanje družinske politike tudi skozi, recimo, prepoved splava. Gre za neko ekstremistično filozofijo poseganja v ustavne norme, ki jim sam osebno nasprotujem in jim bom tudi v prihodnje nasprotoval. Na odboru s strani Poslanske skupine SDS nismo slišali, zakaj so amandmaji, ki so jih vložili pred odborom, dobri in v čem so bili predlogi amandmajev, ki so jih vložili za plenarno, torej zdajšnjo sejo, boljši, razen izjeme, da zakonsko normirajo različne oblike družin oziroma vsako obliko družine posebej. To je po mojem mnenju še posebej čudno, zato ker po navadi ravno s strani Poslanske skupine SDS večkrat slišimo, kako je naša zakonodaja prenormirana. Mislim, da je v resnici neprimerno, da se poskuša tudi na tak način pred javnostjo posredno rušiti družinski zakonik, seveda tudi na valovih neke ideologije, ki s koristjo otrok res nima, ampak res nima nobene zveze. Govorim tudi, kar je bilo predstavljeno v stališču poslanskih skupin, o posredni gonji proti istospolno usmerjenim osebam, ki se jih ta zakonik ne dotika. To vemo vsi, ki danes sedimo v tej dvorani, zato ker smo to vprašanje, če želite, specificirali znotraj Zakona o partnerski vezi, ki ga je vložil spoštovani poslanec kolega Möderndorfer in ki ga je tudi Poslanska skupina SMC posvojila. Osebno se strinjam, da bi morale biti pravice usklajene, ne glede na to, kakšna je spolna usmerjenost posameznika, ampak žal je realnost takšna, da smo na to temo že imeli dva referenduma in da bi bilo neodgovorno, tudi na simbolni ravni – ker je bilo to Poslanski skupini SMC očitano –, osebno pa mislim, da bi bilo neodgovorno, da bi družinski zakonik padel tudi skozi percepcijo tistih posameznikov, ki niso istospolno usmerjeni, pa se jih ta družinski zakonik še kako dotika. Takšno situacijo obžalujem, ne morem pa pristati na to, da ko se pogovarjamo o teh dikcijah, da se pogovarjamo zaradi groženj novih referendumov, ampak se moramo pogovarjati predvsem v luči rezultata prejšnjih dveh. Sam bi sebe težko ocenil kot nekoga, ki je v tem smislu politično kapituliral. Na odboru smo potrdili tudi člen, ki govori o zakonski zvezi moža in žene, in sedaj imamo na mizi predlog enega moža in ene žene. Mislim, da bi se morali malo bolj zanesti na bogastvo slovenskega jezika in tudi na pravopis, ki ga imamo, in da enostavno »moža in žene« pomeni enega in ene. To me v resnici preseneča, ker ta predlog prihaja s strani Poslanske skupine Nove Slovenije, ki ima v svojih vrstah odlično profesorico slovenskega jezika, ki bi jih lahko seveda tudi s stališča jezika na to dikcijo opozorila. Pa jih ni. Potem pa bomo spet poslušali, kako je naša zakonodaja skozi različne stvari prenormirana. Dejstvo je, da je v Sloveniji poligamija prepovedana in da je tudi že zdajšnja dikcija poligamije ne omogoča. In tukaj se enostavno nimamo kaj sprenevedati. Kar se tiče problematiziranja izenačevanja zunajzakonske zveze in zakonske zveze v samem postopku posvojitve, tukaj pa bi si enostavno želel, da bi mi spoštovani kolegi poslanci iz Nove Slovenije, ki so to v svojem stališču problematizirali, če bi mi lahko bolj poljudno razložili, v čem se moja družina, ki ni zasnovana na zakonski skupnosti, razlikuje od neke družine, ki pa je zasnovana na zakonski skupnosti, da v resnici ta birokratski zapis oziroma notarski zapis postane glavni argument za to, ali je nekdo primeren za posvojitev otroka ali ne. Enostavno ne morem verjeti, da še vedno obstajajo ljudje, ki enostavno ta birokratski zapis posvajajo kot v resnici nek vsebinski argument. Jaz si seveda v nadaljevanju ne želim potem nekih replik, ki bi tudi mojega otroka, ki raste po mojem mnenju v ljubeči družini, pa vendar v zunajzakonski skupnosti, da se seveda ne bomo začeli pogovarjati, da je pa mogoče moj otrok pankrt. Mislim, da enostavno moramo prenehati s tem razlikovanjem in s takšno dikcijo, ker so za današnji čas, če se želimo pogovarjati o sodobnem družinskem zakoniku, popolnoma neprimerne. Opredelil bi se tudi do amandmaja k 85. členu, ki ga je vložila Združena levica, ki govori seveda tukaj o predporočni pogodbi. Žal predlog amandmaja vsebinsko ne rešuje ničesar, ker je možnost pogodbenega urejanja pravno dana v 65. členu družinskega zakonika, ki ni odprt. Tako da, če 85. člen črtamo, kjer je pogodbeni premoženjski režim samo podrobneje opisan, potem seveda to ne pomeni, da predporočnih pogodb ne bo mogoče sklepati oziroma se o njih dogovarjati pred sklenitvijo poroke, ampak bi s takšno rešitvijo predlaganega amandmaja samo v resnici črtali ta pravni režim. Torej vsebino tega predloga v 85. členu; torej črtali bi samo vsebino, ne pa same možnosti, ali do predporočne pogodbe lahko pride ali ne. To bi bilo pa v bistvu še bolj narobe in bi lahko v resnici prineslo po mojem mnenju veliko več tudi nekih zlorab. Tako je ponovni razmislek o predporočni pogodbi popolnoma na mestu, je legitimen, ampak ga zakonsko ni moč urejati v tem trenutku, zato amandmaja tudi ne bom mogel podpreti. Toliko zaenkrat, hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Erika Dekleva. Izvolite.
Hvala za besedo. Moram povedati za začetek, da se danes počutim približno enako, kot sem se tudi na odboru. Tudi tam smo imeli družinski zakonik, ki je dokaj obsežna materija, in ravno toliko, če ne še več amandmajev, večina je seveda prišla s strani SDS. Tudi na odboru člani SDS bolj kot ne tam niso bili prisotni in razpravljali o vsebini posameznih amandmajev. Tisti kratek čas, ko so bili prisotni, smo videli samo nekaj izletov proceduralnih in drugega pač ne, tako da se veselim, da bo teh nekaj poslancev morda danes bolj vsebinsko razpravljalo. Ta trenutek smo pri amandmaju k 2. členu in tukaj je še posebej zanimivo. Zakaj? Zato, ker smo na odboru sprejeli pravzaprav amandma Poslanske skupine SDS. Tukaj imam pregled amandmajev. Amandma Poslanske skupine SDS, ki smo ga sprejeli, pravi, da je družina življenjska skupnost otroka, ne glede na starost otroka, z obema ali enim od staršev ali z drugo odraslo osebo in tako naprej. To smo sprejeli, ampak danes to več ni v redu. Danes so se odločili, da njihov amandma, da njihova definicija družine ni več ustrezna in predlagajo nekaj drugega. No, tisto drugo seveda ni njihov predlog, ampak nekako posvojen Primčev amandma in mene pravzaprav to žalosti tudi zaradi tega, ker si sedaj nekako želite, da bi naštevali, kaj vse družina je. Dejstvo je, da vsakega od nas življenjska pot pelje nekako po svoje, včasih tako, kot si želimo in začrtamo, največkrat pa ne in seveda se vsak od nas znajde v neki svoji družini, posebni, drugačni, vsekakor ne uniformirani družini. Kljub vsemu mislim, da je družina še vedno zgolj družina in ni nobene potrebe, da naštevamo, da nekateri otroci živijo v enostarševski družini, nekateri v razširjeni in kar vse se je že sedaj SDS odločil naštevati. Tako kot nismo zadovoljni slišati, da je lahko ljubezen samo enostranska, ali pa delna, ali pa razširjena, tako kot si ne želimo poslušati, da je svoboda lahko samo delna ali pa včasih jo priznavamo, včasih ne. Tako je tudi družina pojem, ki ga radi slišimo in razumemo dokaj enoznačno. Družina je pač družina, kakršnokoli imamo, in družino tvori po tem družinskem zakoniku otrok. Strinjam se z mnogimi in tudi meni osebno ni všeč, da je nekako pomen zakonske zveze rojevanje, ne pa ljubezen, pa vendar sem pripravljena sprejeti kompromis in to potrditi in tega ne čutim kot kapitulacijo in to ne čutim kot premik v desno, ampak to čutim kot politiko in kot realnost tudi ali pa predvsem zaradi referenduma in jasno izražene volje ljudi. Se pa z Združeno levico seveda absolutno strinjam, da v nekaterih pogledih je tudi ta družinski zakonik lahko diskriminatoren, in mislim, da ko presojam in se odločam, zakaj bom namenila svoj glas temu družinskemu zakoniku, predvsem razmišljam o tem, ali je v tem trenutku boljši od tega, kar imamo. In ja, je boljši in je sprememba po 40 letih in vsi se strinjamo, da je potrebna, zato bo moj glas šel za ta družinski zakonik. Seveda pa si iskreno želim, da Ustavno sodišče v Republiki Sloveniji enkrat to tematiko tudi vsebinsko pregleda in poda svoje mnenje in takrat bo nemara čas, da to uredimo tako, kot večina v tem državnem zboru misli, da je prav. Pa se bom sedaj dotaknila tudi razprav in pomislekov Nove Slovenije. Meni je zelo žal, da kolegice Ive Dimic ta trenutek ni med nami. V svoji razpravi je namreč problematizirala enakost med zakonsko in zunajzakonsko partnersko skupnost. Res si želim, da mi mogoče v nadaljevanju pove, zakaj meni, da sva, recimo, jaz in moj partner manj primerna za to, da skupaj posvojiva in seveda skrbiva zgledno, ljubeče in kakorkoli že menijo, da je prav, za nekega otroka oziroma zakaj meni, da je ona bolj primerna za skrb otroka zgolj zato, ker je poročena. In ne nazadnje naj povem, da je zakonska in zunajzakonska skupnost v Sloveniji izenačena že 40 let. Predstavljam si, da v Sloveniji, ko spreminjamo zakonodajo, jo spreminjamo tako, da pravic ne jemljemo, jih kvečjemu komu dajemo dodatne. Želim si, da v Sloveniji ne bomo naredili koraka nazaj; 40 in več let nazaj. Če to ne bi bilo žalostno, potem ne vem, kaj bi bilo žalostno. Novo Slovenijo zanima tudi v tej definiciji, kdo je ta druga odrasla oseba. No, recimo, če stari starši pridobijo starševsko skrb, so potem oni tista druga odrasla oseba. Torej, otrok, po vaše, ne bi živel v družini, ko bi zanj skrbeli stari starši, ker po vaše lahko za otroka skrbijo samo očetje in matere. Kaj pa če bi za otroka skrbel stric? Ali ste res pripravljeni pogledati temu otroku v oči in mu reči, da ne živi v družini, ker ni imel sreče v življenju in sta mu mogoče mama in ata umrla in sedaj je starševsko skrb zanj prevzel stric in sedaj to ni več družina? Res ne vem, kako razvrednotimo mamo in očeta, s tem ko imenujemo »družina« neko skupnosti, kjer v središče postavljamo otroka. Veliko besed smo danes že slišali tudi o posvojitvah, čeprav vsi vemo, da je to smešno in žalostno, predvsem pa ena navadna laž. 22. člen zakona govori, da sta za pogoj za obstoj zakonske zveze potrebna dva različnega spola. Torej, poročita se lahko samo moški in ženska. In 215. člen pravi, da zakonca, torej ta dva, ki sta različnega spola, lahko samo skupaj posvojita otroka. In ja, ne moreta ga dva geja posvojiti. Zato gre za eno veliko manipulacijo. Se pa seveda strinjam z gospodom Pojbičem, lahko ga posvoji, poznamo že zdaj enostarševske enostranske posvojitve. Ampak, to je možno že zdaj in če tega zakonika ne sprejmemo, bo to še vedno možno. To ni nič, kar ta zakonik prinaša ali odnaša. Pravzaprav, gospod Pojbič je omenjal tudi koroške dečke, v smislu, da stari starši in vnuki v tem primeru niso tvorili družine. Ja prav ta definicija sedaj pravzaprav odreka to možnost in nič drugega! Upam, da bomo ta družinski zakonik sprejeli, moram priznati, da si občasno celo želim, da bi bil referendum in da bi se končno pokazalo in da bi tudi ljudje končno razumeli, kako pritlehna so, kako pritlehni so nameni, ki jih imajo vsi tisti, ki z njim govorijo, ki z njim grozijo. Spreminjamo nekaj, kar je treba spremeniti, in spreminjamo na boljše. In seveda, ne da se sedaj več pogovarjati, da koalicija kot buldožer vse povozi. Sprejeli smo predloge amandmajev, tako Nove Slovenije kot SDS, ampak seveda ni dovolj. Nikoli ni dovolj. V tem se strinjam s kolegom Kordišem: nikoli ni dovolj. Ne znamo sprejeti kompromisa, čeprav je za dobro otrok. Ampak tu vedno potem pridemo do tega, da pravzaprav ni nikomur pomemben otrok, ampak odrasle osebe, stari starši, recimo, pa morda istospolni partnerji, ki živijo skupaj in nekateri vzgajajo otroka skupaj. Končamo vedno pri odraslih in ne pri otroku in to je žalostno. Več v nadaljevanju.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marija Bačič. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Vsi še enkrat lepo pozdravljeni! V svoji razpravi bom pri tem prvem amandmaju izkoristila in bom malo širše predstavila svoje stališče. Torej, prepričana sem, da bomo po 41 letih vendarle dobili sodoben družinski zakonik, katerega cilj je izboljšanje položaja otroka v družinskih razmerjih, in s tem zakonom bo tudi bolj učinkovito izvajanje načela varovanja koristi otrok. Ker govorimo o družinskem zakoniku, menim, da so zajete vse pravice družine, cele družine, s tem da so bolj v ospredju, seveda, pravice in koristi otrok. Zakon je po mojem mnenju zelo dobro pripravljen, upoštevani so vsi predlogi civilne iniciative, opozicijskih strank in tudi strokovne javnosti. A kot zgleda, spet ni prav. Našim kolegom iz opozicije nekaj ne štima, ker so že napovedali referendum. V javnosti krožijo tudi, bom rekla, določena zavajanja s strani starih staršev, da pravzaprav nismo poskrbeli dovolj za posvojitve – za stare starše. Pa vendar to ne drži. S podelitvijo starševske skrbi smo zelo dobro poskrbeli tudi za stare starše. Zaradi ohranjanja družinskih vezi, da ne brišemo imen in sledi bioloških staršev, ne rečemo temu posvojitev, pač pa podeljujemo starim staršem in ostalim bližnjim sorodnikom možnost starševske skrbi. Seveda bo o tem, kdo je primeren, da dobi to starševsko skrb, odločilo sodišče. Podelitev starševske skrbi sorodniku pomeni torej popolnoma enake pravice in dolžnosti pri skrbi za otroka, razen dolžnosti otrok do preživljanja, kot so jo imeli biološki starši. Mogoče bi tu malo razložila svojo skrb oziroma da veste, kaj to pomeni, če bi stari starši posvojili svoje vnuke. Stari starši bi s posvojitvijo postali starši svojih vnukov. Se pravi, s tem bi izbrisali sled svojih otrok, da so torej njihovi otroci, moji otroci, starši mojim vnukom. Težko razumeti, ampak tako je. Torej, izgubi se sled starih staršev, zato ker se v matični knjigi oziroma rojstnem listu izbrišejo starši, moje hčere in sinovi, in jaz postanem njihova mati. To je sicer lahko razumeti, ampak ne vem, zakaj tega stari starši ne razumejo, ker v bistvu svoje vnuke oropajo tistega najbolj bistvenega, to je mame in očeta. Torej, v rojstnem listu bo napisano moje ime, ne pa ime moje hčere, ki je v bistvu mati mojim vnukom. Ko se pogovarjam – in verjemite, da se veliko pogovarjam s starimi starši glede posvojitve in glede zdaj novega instituta starševske skrbi –, mi pravijo, velika večina starih staršev mi pravi, da bi težko posvojili svoje vnuke, da se pa veselijo, če bodo dovolj pri močeh, da bodo dobili starševsko skrb za svoje vnuke. Pravijo mi tako; mi smo svoje otroke izšolali, izobrazili in že spravili do kruha. Ne vemo, ali bomo lahko s svojo pokojnino to nudili svojim vnukom. Oropali bomo svoje vnuke pravic, ki bi jih imeli po svojih, recimo, pokojnih starših. Se pravi, pokojnino, dedovanje in tudi premoženje. Če pa dobijo starševsko skrb, ki je enaka, kot če bi bili otroci oziroma vnuki posvojeni, razen da s tem ohranijo vse sorodstvene vezi tudi druge babice in dedke, tudi tete in strice in tako naprej. Tako mislim, da bi se stari starši vendarle morali zavedati, da nam ta zakonik ničesar ne jemlje, kvečjemu nam daje, mogoče določene pravice, ki bodo bolj prijazne do naših vnukov in do vseh sorodnikov. V tem zakoniku pozdravljam tudi vnaprej izraženo voljo staršev, da bi v primeru, da bi se jim kaj zgodilo ali pa da ne bi bili več sposobni skrbeti za svoje otroke, lahko izrazili voljo – osebe, ki ji bodo svoje otroke namenili v varstvo in skrb v primeru, da se jim kaj zgodi. Seveda tudi tu niso izvzeti babice in dedki, stari starši, ker se bodo lahko postavili v vrsto, da jim sodišče dodeli to starševsko skrb, če le ne bo v nasprotju s koristmi otroka. Izrednega pomena je tudi program za podporo družini. Torej priprava na zakon, na družino, na starševstvo, na vzgojo in odnose ter pomoč pri reševanju morebitnih sporov. To je izrednega pomena. Veliko mladih se odloča za družino in nekako vidijo samo tiste lepe stvari, nikjer ne vidijo, da je družina tudi zahtevna in da v družini nastanejo tudi spori, tudi velike dolžnosti do otrok, do vzgoje in do celostne skrbi za otroke in celotno družino. To je velika in odgovorna naloga in če bodo s to pomočjo mladi starši pripravljeni na skupno življenje, bodo tudi bolj odgovorno vzpostavili primerno okolje za zdrav razvoj otroka, ki pa vemo, da ni samo hrana, da ni samo telesni razvoj, pač pa je tudi kompleten razvoj, bom rekla tudi zdravje, izobraževanje, vzgoja in tako naprej. S tem institutom se želi tudi spodbujati pozitivno starševstvo in seveda delitev nalog v družine. Torej, oče in mati imata enke pravice in enake dolžnosti v družini. Delitev nalog tako pri vzgoji kakor tudi pri vseh družinskih delih in pa seveda pozneje tudi, ko nastopijo določene težave, bodo lahko dobili tudi podporo pri reševanju morebitnih stisk in izboljšanju sposobnost obvladovanja čustev pri težavah v šoli in tudi pri učenju. Tako kot imamo šolo za starše, ki je priprava za porod, tako je velikega pomena tudi – ali pa še večjega pomena morda – priprava na družino in vodenje družine, če se le-ta znajde v težavah. Kot vidimo iz vsega povedanega, predlog vsebuje veliko novosti za dobro družine in za dobro najranljivejših, to je otroka. Zato bom tudi ta predlog podprla. Ne bom pa podprla amandmajev opozicijskih skupin iz vseh razlogov, ki so bili že danes povedani. Upam, da bomo skozi razpravo vendarle ugotovili, da ta predlog prinaša veliko dobrega za družino in predvsem za otroke, kar nam je tudi cilj. Želim, da ne bodo vedno znova prihajale v ospredje zadeve, ki bi ta zakon spravile v slabo luč, ali pa, da bi se celo pojavile določene stvari, kot so splav in že vsi vemo, kaj se pripravlja v ozadju. Tako vsekakor podpiram ta zakonik, ki je res dobro pripravljen, in želim, da res zagleda luč sveta, tako kot si to tudi zasluži. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima ministrica dr. Anja Kopač Mrak. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo! Drage poslanke in poslanci! Razpravljamo o 2. členu Predloga družinskega zakonika, ki se po sprejetju amandmaja na odboru, glasi sledeče: »Družina je življenjska skupnost otroka, ne glede na starost otroka, z obema ali enim od staršev ali z drugo odraslo osebo, če ta skrbi za otroka in ima po tem zakoniku do otroka določene obveznosti in pravice.« Drugi odstavek pravi: «Zaradi koristi otrok uživa družina posebno varstvo države.« Zdaj pa grem na predlog NSi, kjer pravi, da je danes za otroke dobro poskrbljeno in da ni potrebno spreminjati definicije družine. Pred tem se je v Zakonu o zakonski zvezi in družinskih razmerjih definicija družine glasila takole: »Družina je življenjska skupnost staršev in otrok, ki zaradi koristi otrok uživa posebno varstvo.«Torej, zdaj bom zelo plastično povedala. To je prvi del definicije, »Družina je življenjska skupnost otroka, ne glede na starost otroka …«, ker je bila želja zaradi tega, da vključimo tudi vse tiste, ki se šolajo, ker glede na Konvencijo o otrokovih pravicah je otrok definiran do 18. leta, torej smo vključili tudi vse tiste otroke. » … z obema ali enim od staršev« – torej smo samo starše razdelili, da je jasno, da tudi upoštevamo enostarševsko in tradicionalno družino, kjer sta oba starša. Drugi del je enak, torej »uživa posebno varstvo družine«. Če pogledamo predlog, in ves čas se izpostavlja, kaj in vse moti, vse moti ta dostavek, ki pravi. » … ali z drugo odraslo osebo, če ta skrbi za otroka in ima po tem zakoniku do otroka določene obveznosti in pravice«. Če sem prav poslušala, je bilo zelo jasno povedano, da neke od zadaj, ne vem komu, dajemo kar nekaj, odrasli osebi, in da nikoli ne pojasnimo, kdo je ta oseba. Zdaj grem pa na amandma SDS, ker namreč, tam pa je odgovor. Namreč, ta oseba po tem zakoniku – jasno je, katera lahko dobi. Govorimo lahko o podeljeni starševski skrbi, kjer gre za sorodnike. Torej ja; ta druga odrasla oseba je lahko stari starš, ker ste predlagali, da jih vključimo in da imajo celo možnost posvojitve. Potem tudi rejniška družina je ta oseba, ker namreč v tem zakonu določamo kot ukrep zaščite otroka rejništvo ali skrbništvo, torej dejansko je insolvirana ta oseba, ki je napisana, da ima po tem zakoniku pravice. Torej, ni to kar tretja, četrta, peta oseba, sosed, ampak ima po tem zakoniku pravice in obveznosti do tega otroka – in to se jasno ve, katere so. Notri je v bistvu vse tisto, kar vi predlagate, kjer bolj sociološko, kar bi meni v osnovi bilo zelo blizu, poskušate razdeliti družino. Ampak zaradi tega, ker dejansko – to pa hočem zdaj zelo jasno povedati in me žalosti – ni predmet družina pa definicija. Mi lahko upoštevamo vašo definicijo, pa vašo, pa saj [[…]]Žal danes vsi odkrito govorimo o referendumu, bomo zopet govorili, kdo je bolj za otroke, kdo je bolj za tradicionalno družino, v bistvu pa to z definicijo in vsem tem, kar si tu povemo, nima prav nobene zveze. Pa bom zdaj pokazala še eno stvar, kako – ker vedno rečete, da ne upoštevamo nobenih predlogov. Odkrito sem si želela doseči kompromis glede definicije, zato ker verjamem, da je družina osnovna celica družbe, da je pomembno, da kot družba dobimo konsenz glede tega. Poslušanje eno uro, ne vem, če je kdo sposoben takega kompromisa, čeprav smo zdaj povedali, da je že vse vključeno, de facto doseči. Prepričana sem, da če bi želeli doseči kompromis, bi ga dosegli; ampak ker te želje ni [[…]] Če povem, na primer me je tudi presenetilo mnenje nepovezanih poslancev. Družina lahko vsekakor, če ni otrok, se imaš lahko, normalno, za družino. Ta zakonik je namenjen ščitenju najranljivejših, zato je otrok v ospredju in to je tudi v Ustavi Republike Slovenije. Vašemu amandmaju ste dodali še – mislim, da je – sedmi odstavek, ki govori, da država varuje družino, materinstvo, očetovstvo, otroke in mladino ter ustvarja za to varstvo potrebne razmere. Tudi to je napisano v Ustavi Republike Slovenije v 53. členu, tako da ni potrebno ta člen – da ne boste potem rekli, da zaradi tega, ker tega nismo sprejeli, družinski zakonik v ospredje ne postavlja otroka. Z NSi smo v javni razpravi dobili pripombe in z dne 15. 7. 2016 smo veliko sodelovali. Pravite, da v 3. členu po vašem mnenju manjka stavek, da je pomen zakonske zveze v osnovanju družine. Smo upoštevali. Hkrati menite, da je potrebno dovolj dolgo prehodno obdobje za izvedbo prenosa pristojnosti, opozarjate na pomanjkanje kadrov na CSD, predlagate ustanovitev multidisciplinarnih timov na CSD, ki bodo predlagali strokovno utemeljene predloge sodiščem, opozarjate na podvajanje pristojnosti CSD in sodišč in da morajo biti postopki jasni in pregledni. Zelo veliko od tega smo upoštevali. Kot sem dobila vprašanja – jasno je napisano, da morajo sodišča v kratkem času, nujni postopki so točno opredeljeni, v 12 urah je potrebno dati začasno odredbo, sodišča morajo o tej začasni odredbi odločati v 24 urah. Premaknili smo na dve leti, zato da bo lahko vse pripravljeno, zagotovili smo, pristojen Odbor za pravosodje je brez glasu proti potrdil ta družinski zakonik. Skratka, več kot odgovorno se zavedamo, da bo potrebno kar nekaj dela tako na sodiščih, tudi finančna sredstva so za to predvidena; skratka, vse kar je možno vnaprej narediti, smo poskušali narediti. NSi je tudi predlagal možnost, da vnuke posvojijo dedki in babice. Mi smo to poskušali upoštevati na način, da smo podelili starševsko skrb, za katero verjamem, da je mnogo boljša rešitev, kot bi bilo drugače. Hkrati ste menili, da je v ureditev o rejništvu nujno potrebno vključiti ustrezno multidisciplinarno podporo rejnikom, tudi posvojiteljem smo odgovorili, da je to urejeno že v pristojnem Zakonu o izvajanju rejniške dejavnosti. Nismo pa upoštevali skrbništev, kjer predlagate spremembo sistema, in smo povedali, da skrbništvo bomo posebej urejali v ločenem zakonu. In tudi zadnjo, šesto pripombo smo upoštevali, to so programi v podporo družine, vključujoč tudi pripravo na starševstvo. Vse to smo upoštevali in v uvodnem govoru je bilo povedano, da smo nekaj od tega upoštevali, ampak zaradi tega, ker pa nečesa drugega nismo, v celoti seveda zakona ne boste podprli. Razumem, ampak bodimo odkriti drug do drugih. Združena levica po drugi strani tega zakona, kljub temu da ga družine potrebujejo, da ga potrebujejo otroci, predvsem tisti najbolj ranljivi, ker gre za tiste, kjer se morajo žal država vmešati – jaz bi bila zelo vesela, da takih otrok v tej državi ne bi bilo treba imeti, in če bi bila možnost z zapovedjo, da so družine trajne zveze, zakonske zveze, zveze ljubečih trajnih zvez, in da potem ne bi imeli otrok, za katere mora država poskrbeti, jaz to takoj v zakon napišem. Ampak, žal, to ni mogoče. In zaradi otrok, ki rabijo to zaščito, ne zato ker vi načeloma menite, da ne vem kaj, popuščamo desnici in se greste lahko ideološke boje – zaradi otrok, ker potrebujejo ta družinski zakonik. In Zakon o partnerski zvezi – je bilo urejeno področje! Tako niti ne moremo reči, da nimamo urejeno v skladu z odločitvijo Ustavnega sodišča. Ampak tudi to ni dovolj. Nikoli ni dovolj. Res mislim, razprave pet let nazaj, pri čemer nič več ni. Pri prvem – pet let nazaj – je bil problem definicija družine; čeprav – ne boste verjeli! –, to definicijo družine je ministrica Cotmanova dala na vlado identično. Pa veste, zakaj? Zaradi tega, ker jo je predlagala skupina strokovnjakov s področja družinskega prava kot definicijo, ki bi vključevala vse različne oblike in ki bi bila na nek način najbolj sprejemljiva. Mislim, da je bilo – 2005, 2004 – to prvo naročilo za prenovo družinskega zakonika narejeno. Ne, ni bilo sporno – dokler so bili istospolni, pa je bilo sporno. Zdaj istospolnih ni, pa je vseeno sporno, kljub temu gremo lahko vsa dejstva [[…]] Pa gospod Pojbič, ko mi boste pa pokazali, kje v zakonu je napisano – kako ste že imenovali – rejenec. Potem pa poglejte, da mi urejamo rejence in grdo – mi pokažete člen ali pa obrazložitev? Potem pa mi lahko rečete, da lažem. Prav. Toliko časa bom pa jaz rekla, da vi zavajate, ker tega ni. Prosim vas! Pa zdaj ne vem, ali naj naslavljam poslanke in poslance ali naj naslavljam ljudi, ki to poslušajo. V družinskem zakoniku smo poskušali maksimalno upoštevati različne interese in razumeti, da je družina nekaj, kar je Slovenkam in Slovencem najvišja vrednota. Prosim, ne dopustimo, da bo družina postala polje ideoloških bojev, ker to se danes dogaja. Čisto nič drugega ni! In družinski zakonik – rabijo ga otroci. To, da gre za politično nabiranje pik enih ali drugih, nima z družinskim zakonikom, z definicijo družine, koga vključuje ali izključuje, prav nobene zveze. Hvala.
Hvala, gospa ministrica, za to obrazložitev. Gospod Marijan Pojbič, replika. Imate besedo, izvolite.
Zdaj je bila izjemno prijetna priložnost prepoznati, da ne bom rekel zelo grde besede, ki jo ne bi rad uporabil. Veste prepotentnost, kaj pomeni? Je nisem uporabil, ampak bi rad samo vprašal, če smo – mislim, da vsi, ki sedimo v tem parlamentu, vemo, kaj to pomeni. Imeli smo priložnost videti nastop ministrice, kako poskuša s svojo popolno aroganco napasti poslanke in poslance poslanske skupine in vse tiste, ki pač določeno zadevo vidimo drugače, kot jo ona razlaga v Državnem zboru. Replicirati moram tudi na to, da je gospa ministrica rekla, da še kako bi bil ta zakonik lahko sprejet in brez vsakega problema, če bi bili pripravljeni tisti tam na kompromis. Sprašujem ministrico, kdaj, ko se je pripravljal ta družinski zakonik, in kolikokrat je bila v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke – zahtevam, da to javno pove. In potem naj tudi pove, da je ona tista, ki ni pripravljena na kompromis, in dokler ne bo SD falanga zapustila socialo in področje, ki ga ministrica toliko časa pokriva, ko je bila že državna sekretarka, tako dolgo v tej družbi ne bomo našli ustreznega kompromisa in rešitve, ki so za to družbo in za naše otroke pomembne. Do tega trenutka samo upam, da bodo naslednje volitve pokazale, ki so zelo blizu, to, da nikoli več SD ne dobi tega resorja v svoje roke. Ker kar je s tem resorjem naredil – malo vprašajte direktorje centrov za socialno delo, kakšno navodilo je dala ministrica, ko je šlo za zakon o varstvenih dodatkih in tako dalje. Pojdite pogledat! In ti se ne razburjaj, lepo prosim, ker tebe nisem nikjer omenil, govorim jaz. Dokler jaz govorim, boš ti mene poslušal, če ne, pa lahko greš ven. In ne bom si dovolil, da bo nekdo tukaj zavajal in mene naslavljal, da zavajam in lažem, ko dela to, da mi nismo bili pripravljeni na kompromis. Slovenska demokratska stranka je bila vedno pripravljena na kompromis, ko je šlo za interes vsakega našega državljana, vsake skupine državljank in državljanov in za vsakega tistega, ki jim mi rešujemo pač zakonsko tako ali drugačno problematiko. In tukaj so v ospredju otroci. In ne gre in ne bomo si dovolili v Slovenski demokratski stranki, da bo na ta račun kdo igral kakšne ideološke igrice, niti Socialnim demokratom, še manj pa ministrici, ki je totalno uničila socialo v naši družbi dokončno. Upam, da bo prišel bog, ki bo rekel: »Poglej, temu je pa treba narediti konec.«
Hvala, gospod Pojbič. Tako kot ste vi poimenovali in kot podpredsednik Državnega zbora, ki mora objektiven, ampak vi ste me poimenovali kot del falange, jaz vas bom pa prosil, da se držite poslovnika. Replika pomeni repliciranje in prosim, da ne zavajate. In navajajte resnico. Postopkovno gospod Jani Möderndorfer, potem bom pa sprožil še en krog. Hvala lepa.
Hvala lepa, podpredsednik. Ta razprava dejansko kaže, da pač nekateri se ne bodo mogli vzdržati svojih komentarjev, kar mene sicer načeloma ne moti. Imam pa problem z vidika postopka. Najprej smo nekateri označeni ali pa ste označeni za falango, potem kmalu boste za kliko, potem na koncu pa še nebodigatreba in kaj pravzaprav sploh iščemo v tem prostoru. To se mi zdi nedostojno in zato mislim, da si zasluži opomin kolega Pojbič iz preprostega razloga, ker če ga ne bo kdo drug brzdal, potem enostavno on več meja nima. In potem je tukaj v tem prostoru dopuščeno vse. Opozarjam, tu imamo ves čas ene elemente sovražnega govora, ampak to niti več ni sovražni govor; tukaj gre za diskvalifikacijo. Predlagatelj je tu, zato da brani svoj predlog, v tem primeru, ta hip je to ministrica, poslanci pa, zato da zagovarjamo svoja stališča. Ko bomo pa začeli žaliti drug drugega, potem pa več ne slišimo vsebine, ampak slišimo samo še diskvalifikacijo. To je resno opozorilo in zato mislim, da gospod Pojbič si zasluži opomin.
Hvala, gospod Jani Möderndorfer. Upoštevam vaš nasvet. Upam, da bomo ohranili dostojno obnašanje in predvsem se ukvarjali z resnično, resnično vsebino. Sedaj, če mi dovolite, preden sprožim še en krog, samo kratka replika, gospa ministrica, in potem boste imeli priložnost se ponovno prijaviti. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala. Bom samo kratko odgovorila gospodu Pojbiču, ki ga sedajle ni. Skratka, Poslanska skupina SDS je bila vabljena na oba posveta, ki sta bila. Nobenih pisnih pripomb v zvezi z družinskim zakonikom nismo dobili, zato se k njim nismo posebej zglasili. Smo pa pri Novi Sloveniji zato bili. Torej, to kaže na nek način, kako smo sodelovali in kako smo bili pripravljeni slišati drug drugega. Bi pa želela, da bi nam pokazal, kje piše pojem rejenec, ker to me pa res zanima. Hvala.
Kolegice, kolegi vabim vas, da se prijavite za naslednji krog. Začnemo s prijavo. Prijava poteka. Kot prva ima besedo gospa Jelka Godec. Izvolite.
Najlepša hvala. Danes v Državnem zboru, ko je razprava ponovno o družinskem zakoniku, že ne vem kolikokrat v prejšnjih mandatih in v tem mandatu, moram reči, da poslanci ne razpravljajo o družinskem zakoniku, ampak o tem, kaj je SDS vložila, pa česa ni vložila, pa kaj je desnica vložila, pa česa ni vložila, pa kaj je Primc rekel, pa česa ni rekel. Danes v tej sobi nisem slišala – je res, da nisem bila vseskozi –, ampak sem vprašala kolege, kdo danes tukaj je grozil z referendumom. Kdo? Prosim, če mi odgovorite, kdo danes tukaj je grozil z referendumom. To je prva zadeva, ki sem jo slišala nenehno z levice, pa tudi s strani ministrstva, da že zdaj grozimo z referendumom. Če je kdo, potem povejte poimensko; ne vem, gospod Pojbič, gospa Lep Šimenko – kdorkoli. Povejte, da je grozil z referendumom. To je ena zadeva. Da smo povzemali. Kar povejte, desnica oziroma ona stran je povzemala po Primčevih. Povejte, katere! Katere amandmaje smo povzemali? Ker jih nismo! Vsaj tistih, ki so nam očitani – o splavu. Govorim danes! Govorim danes [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Govorim danes, glejte! Ker danes so na mizi novi amandmaji. Tisti amandmaji, ki so bili na odboru, so bili zavrnjeni in o tistih nimamo več kaj razpravljati in tisti členi so zaprti. In ni smešno, gospa ministrica, ker zavajate ljudi, ker danes govorite, da SDS povzema Primčeve amandmaje, ne vi, ampak tudi tamle – zdaj se pa smejite – ker jih ne! Ker ti členi so zaprti in jih ne povzemamo. Povejte, na odboru je bilo to. Ampak na odboru se je zadeva zavrnila in je zadeva končana. Ad acta! In nehajte s temi zadevami! In vaša aroganca danes, češ, SDS ni dala pripomb, nismo šli k vam. Ja, saj vi vlagate zakon, vi ga predstavljate! Vi bi morali iti do poslanskih skupin. Ne vem, kaj vam je, gospa ministrica, smešno. A drugi ministri pa pridejo nekateri – recimo iz šolstva. Torej, vi prodajate stvari, vi jih morate prodati, vi morate iti do ljudi pa do poslancev, da bodo zadeve sprejeli oziroma šli do nekih kompromisov. Ja, arogantni ste danes do konca! Zato ker že tretjič poskušate spraviti družinski zakonik skozi – saj ga boste, saj ni problema. Se strinjam z vami, recimo, da v 2. členu – ja, imate definirano družino, tako kot se gre, ampak naš predlog je bolj transparenten, bolj zadeve razdeli in ni treba s takšno aroganco udarjati čez predloge SDS, ampak z argumenti, gospa ministrica. Je tudi res ja, da je v Ustavi že napisano, da se družina varuje po – katerem členu – 53. člen: »Država varuje družino, materinstvo, očetovstvo« in tako naprej, in da smo mi to zapisali v zakon. Saj tudi vi ste napisali: »Zaradi koristi otrok uživa družina posebno varstvo države«. Saj družina že po ustavi zaradi svojega statusa uživa posebno varstvo. Zakaj ste šli to pisat? Ni treba, ker že sama Ustava po 53. členu to zagotavlja. Ustava zagotavlja varstvo družine, ne glede na to, kar ste zdaj vi notri napisali. Mi smo vam dali samo prepis Ustave, pa da vas vidimo, kaj boste s tem amandmajem naredili. Ker ga boste zavrnili, češ, saj to je pa že v Ustavi. Saj tudi vi ste enako napisali notri. Tako glejte, danes je to tretji poskus ministrstva, ki tudi na vsak način poskuša spraviti skozi družinski zakonik, ker ni uspelo ne leta 2012 ne 2015, in notri, s tem da v posebnih členih, to je v 230. členu, omogoča posvojitve tudi istospolnim partnerjem – v bistvu greste po drugi poti. Ko je padel referendum 2015, je bil takoj naslednji dan vložen Zakon o partnerski zvezi, tam sicer piše, da skupaj ne moreta posvojiti otrok, v 2. členu, tretjem odstavku, partnerja partnerske zveze ne moreta skupaj posvojiti otrok, lahko jih pa vsak za sebe oziroma potem prideta skupaj. Pa tule, če pogledate, 230. člen točno to dovoljuje. Torej, greste okoli stvari oziroma v dveh zakonih in to urejate. Danes sem pričakovala pač s strani ministrice bolj, bom rekla, umirjen nastop glede na to, da ve, da bo družinski zakonik sprejet, da je pač ta večina odločena, je pa ta napadalnost ministrice pokazala, da na vsak način je to potrebno in da se boji referenduma. Ampak, jaz pravim, danes nisem slišala ne vem kakšnih groženj o tem referendumu, vemo, kakšen je postopek do tega. Tako v 2. členu – ker mislim, da zdaj govorimo šele o 2. členu, čeprav so vsi že razpravljali o vsem –, je v bistvu samo naš predlog, da se definicija družine razčleni na enostarševske, razširjene, začasne, skrbniške družine in tako naprej, kar mislim, da ni nič narobe, da se bolj transparentno zapiše; da se točno ve, kaj je kaj. Kar pa se tiče ostalih zadev, saj ste sami videli, koliko je bilo amandmajev na odboru, koliko je bilo zavrnjenih, nekaj naših tudi sprejetih. Vendar pa, ta družinski zakonik pač dopolnjuje tudi Zakon o partnerski zvezi in tudi s tega stališča ga sama ne morem podpreti. Hvala.
Gospod Jožef Horvat, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica s sodelavci, drage kolegice in kolegi! Seveda, ko govorimo o družinskem zakoniku, ko govorimo o družini, so v razpravah prisotna tudi naša čustva; sploh ko govorimo konkretno o 2. členu, ko gre za definicijo družine. Povsem normalno je, mnogi raziskovalci javnega mnenja, ko sprašujejo ljudi, mlade, stare; zanimivo, tudi mladi pravijo, da je najvišja vrednota v njihovem življenju prav družina. To mora razumeti tudi zakonodajalec, ko sprejema zakonodajo, da dejansko družino jemlje kot najvišjo vrednoto. Ali smo to nalogo dobro opravili ali ne, bodo sodili volivci. Dvakrat so že. Pa Nova Slovenije ni tista, ki bi kdajkoli grozila z referendumom. Ne. Tukaj je pač ta priložnost, kjer lahko, najbrž jo imamo tudi mi z desne pravico, da kaj rečemo, kako si mi predstavljamo družino in zakaj je tudi nam družina največja vrednota. Glede vodenja današnje seje; gospod Nemec, podpredsednik, je še pravzaprav najboljši. Danes smo slišali tudi tukaj veliko podlih očitkov, predvsem desni strani tega državnega zbora, pa se nisem oglasil, ker sem se že navadil. Pa ni dobro, veste, ni dobro, da se navadiš na slabe stvari. Iz gimnazijske sociologije se spomnim, da je družina osnovna celica družbe – najbrž to velja še danes – družbe slovenske, če hočete, človeštva. Res je, da ni eno in isto, kar bom zdaj povedal, ampak če je tako, da je družina osnovna celica, ali je potem potrebno definicijo osnovne celice spremeniti. Kot pravim, mi bo kdo repliciral ali oporekel, če bom zdaj potegnil vzporednico z osnovnim gradnikom ali osnovno celico snovi. Ali se kdo spomni, da bi kar spreminjal definicijo atoma, ki je osnovni gradnik snovi? Atom je sestavljen iz atomskega jedra, protonov, nevtronov, iz oblaka elektronov. Pika. Ni eno in isto, ja, še enkrat pravim, ampak tukaj, ko gre za osnovno celico, za gradnik človeške družbe, se ne more ta definicija vedno nekako spreminjati, ko pride in dobi politično moč neka, kakršnakoli, politična opcija. Tukaj smo si enotni vsaj na verbalni ravni, upam, da ko govorimo o družini, otroka postavljamo v ospredje. Seveda mi, Nova Slovenija, prav tako. S tem, da ko pravimo, da otroka postavljamo v ospredje, govorimo predvsem in predvsem o odgovornosti; odgovornost do otrok. Če pogledamo kronologijo – ja, bom šel nazaj v čase Socialistične republike Slovenije –, takrat je v Uradnem listu številka 15-644 leta 1976 Zakon o zakonski zvezi in družinskih razmerjih definiral družino, citiram: »Družina je življenjska skupnost staršev in otrok, ki zaradi koristi otrok uživa posebno družbeno varstvo.« Pravi 2. člen. To se potem nadaljuje tudi v Zakonu o zakonski zvezi in družinskih razmerjih, uradno prečiščeno besedilo, 21. maj 2004, ko je bil predsednik Državnega zbora gospod Borut Pahor in je to uradno prečiščeno besedilo podpisal. In v 2. členu omenjenega Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih piše pravzaprav identično, izpusti le besedo »družbeno« varstvo. Se pravi, spet smo imeli: »Družina je življenjska skupnost staršev in otrok, ki zaradi koristi otrok uživa posebno varstvo.« In mi pravimo, da bi z našim amandmajem, današnjim, na družinski zakonik ta definicija družine ostala enaka. Zakaj? Ponavljam, ker ni dobro, da spreminjamo definicijo osnovnega gradnika človeške družbe. In, ja, otroci imajo pravico, da odraščajo v družini očeta in matere. Vemo, da pišejo znanstveniki in sociologi, antropologi in tako naprej, da je družina danes v krizi. Ali smo se vprašali, zakaj? Najbrž smo se. Odgovorov je veliko več. Zakaj je družina v krizi – najbrž tudi zato, ker je prišlo do revolucije navad in moral, znotraj katerih se ljudje odločajo za zakonsko zvezo. Nekdo je prej rekel, ali je družina, kjer je med staršema otroka sklenjena zakonska zveza, boljša kot tista, kjer gre za izvenzakonsko skupnost. Jaz nisem tisti, ki bi o tem sodil, gotovo pa zakonodajalec mora nekako stremeti k idealu družine. Ni dveh enakih družin v celotnem človeštvu, ni dveh enakih. Moramo pa stremeti k idealu. Med drugim sem tudi pooblaščena oseba za sklepanje zakonske zveze in tam je pač nek obrazec, včasih si kakšen govor pripraviš sam, pa tudi tisti obrazec, tisti govor, vnaprej pripravljen, je pravzaprav zelo dober. Recimo, ker zaročenca opozori – tisti, ki sklepa zakonsko zvezo , ju opozori –, da z današnjim dnem sprejemata obveznost eden do drugega in do svojih otrok. To mi je zelo všeč. Kot sem že povedal, to je tudi naš pogled, Nove Slovenije, na družino in otroke. Gre za odgovornost, gre za obveznost do otrok. Seveda mi je zelo všeč tudi to, da vedno nagovoriš zaročenca, da ju je združilo najgloblje čustvo, to je ljubezen, najgloblje čustvo. Ministrica je že citirala slovensko ustavo, vsi poznamo 53. člen, tretji odstavek: »Država varuje družino, materinstvo, očetovstvo otroke in mladino ter ustvarja za to varstvo potrebne razmere.« Ta tretji odstavek – nisem ustavni pravnik in nikoli ne bom – si jaz lahko razlagam, da je v tem tretjem odstavku 53. člena tudi skrita definicija družine – država varuje družino, materinstvo, očetovstvo, otroke –, lahko si tako razlagam, imam pravico. Svojo razpravo bi pa rad zaključil s podporo amandmaju Nove Slovenije. Mislim, da bi ta definicija, pravzaprav ta stara – kar je staro, ni vedno nujno slabo, prej nasprotno –, da bi ta definicija morala ostati, citiral sem Uradni list iz leta 1976, pa 2004. Zakaj ta definicija danes ni dobra, v to me najbrž ne bo nihče prepričal, predvsem pa bi si želel, da bi družina postala in ostala prostor ljubezni. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Marinka Levičar. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav vsem, ki ste tukaj prisotni! Mislila sem razpravljati že o naslednjem členu, in sicer o amandmajih k 3. členu. Samo, ker vidim, da razprava o amandmajih k 2. členu, ki opredeljujejo definicijo družino, še teče, bom še o tem povedala svoje mnenje. Tudi kot sociologinja se spomnim na to, na kar me je opozoril gospod Jožef Horvat, moj predhodnik, kako smo družino definirali takrat. Ne glede na to, kako smo jo definirali takrat, meni se je takrat zdelo popolnoma v redu in še vedno bi se mi zdelo v redu, če se pa vendarle ne bi spremenile družbene razmere. Vsi se verjetno dobro spomnimo kakšnih otrok, ki so živeli v posvojenih družinah, ki so živeli pri svojih krušnih starših in so vedno smatrali tisto družino, v kateri so živeli, torej svoje krušne starše, za svojo družino. Tudi to, kot se sedaj tudi dogaja in je predmet tudi v tem zakoniku, da bomo lahko stari starši imeli možnost ne posvojitve otrok, ampak prevzem starševskih pravic in tudi ti otroci, ki bodo živeli v takšnih družinah, kjer bo določeno, da imajo ti ljudje, ki so nosilci družine, torej stari starši ali pa sorodniki, starševske pravice, je prav, da ta razmerja tudi uvrščamo v zakonik in jih štejemo kot družine. Zato se mi nikakor ne zdita utemeljena ta predloga, ki sta jih k temu 2. členu dali poslanski skupini SDS in NSi, in se mi zdijo veliko bolj primerne in za razmere, v katerih v tej družbi sedaj živimo in ki jih ureja ta zakonik, določbe 2. člena zakona, ki jih je ministrica lepo prečitala. Z njimi se popolnoma strinjam – s prvim in drugim odstavkom. Predvsem z drugim odstavkom, »zaradi koristi otrok uživa družina posebno varstvo države«. To se mi zdi zelo pomembno, da je tudi notri vpisano, da država varuje družino. Ker sem že pri besedi, bi rada, če dovolite, povedala še svoja stališča do amandmajev k 3. členu zakona, ki jih je podala SDS, in do dveh amandmajev Združene levice. SDS daje amandma na prvi odstavek tega člena, pri katerem zdaj zakon pravi: »Zakonska zveza je življenjska skupnost moža in žene.«To je itak že ednina. Tako, kot je že nekdo pred mano opozoril, mislim, da kolega Saša, da pač gre za čisto slovnično zadevo in da se ne dodaja enega moža in ene žene, kot da bi nekako hoteli preprečiti neko bigamijo. Ampak to, kot je sedaj zapisano, je čisto slovnično pravilno. Moža in ženo – ednina. Mogoče ta drugi odstavek, ki pa pravi, da »pomen zakonske zveze je v zasnovanju družine«. Tudi to sem že slišala neko pripombo s strani Združene levice, pomen zakonske zveze je v zasnovanju družine. Ne vem, morda je kakšnemu namen tudi zakonske zveze samo sklenitev zakonske zveze zaradi ljubezni ali pa tudi zaradi koristoljubja, ne vem. Različni smo ljudje in različne so življenjske situacije, zato nimam nič proti, če ostane ta člen notri v zakonu, tako kot je napisan, »pomen zakonske zveze je v zaslovanju družine«. Še to mislim, da je bila pripomba Združene levice in kot rečeno, jaz nobenega od teh amandmajev obeh teh opozicijskih strank ne podpiram, ker se mi zdi ta rešitev, ki je sedaj v tretjem členu zakona, popolnoma sprejemljiva in najboljša. Hvala lepa.
Gospod Franc Jurša, izvolite, imate besedo.
Gospod podpredsednik, hvala za besedo. Lep pozdrav kolegicam in kolegom, kakor tudi predstavnikom ministrstva! Glede na to, da smo v začetku pri tem amandmaju k 2. členu več ali manj slišali splošno razpravo, bom temu primerno tudi sam razpravljal. Glede na to, da v teh klopeh sedim že nekaj časa, moram reči, da se spominjam nekaterih temeljitih razprav iz preteklosti; razprav, ki so trajale včasih ekstremno dolgo in do nekih določenih ciljev, katere so si oziroma smo si zastavili, nismo prišli. Na začetku moram povedati, da je moj pogled na družinski zakonik pa te spremembe, ne govorim o sedanjih, o preteklosti, bil nekoliko rahlo konservativen in temu primerno sem se tudi v preteklosti odločal. S pretekom časa, čas pa prenaša tudi svoje, začne človek mogoče malo bolj razmišljati na rahlo oziroma bolj mogoče tudi demokratično ali pa kako drugače – v tem trenutku ne najdem prave besede, da bi se tudi izrazil. Zakon o zakonski zvezi in družinskih razmerjih je bil sprejet v preteklosti, vsaj nekateri ste omenjali leta, menda okrog 1976. leta. Leta 2011 smo sprejeli družinski zakonik. Dobro se spominjam, da je ta zakonik padel na referendumu 25. marca. Moram tudi povedati, da takrat smo opozarjali na nekatere pomanjkljivosti tistega predloga, ampak predsednik Vlade, če se spominjam danes njegovega izraza, »borili se bomo kot levi«, ampak na koncu koncev smo videli, da je potem na tem referendumu rezultat bil pač tak in da se je zadeva zavrnila. Kritična točka – vprašanje izenačitve pravic istospolnih s heterospolnimi pari, to je bil največji problem. Prav tako pa je za javnost bil tudi problem definicija družine. Državni zbor je leta 2014, mogoče bolje rečeno 2015, ker to smo obravnavali nekje marca, če se dobro spominjam, je bil predlog podan s strani Združene levice. Takrat sem jasno, nedvoumno opozarjal na zadevo, ki je bila zapisana v koalicijskem dogovoru oziroma koalicijski pogodbi. Ampak, kaj se je zgodilo? Zanimivo. Meni je zelo žal, da gospe ministrice ni tukaj, verjetno bo seznanjena z mojim pogledom, da takrat je gospa ministrica stopila v prvo borbeno vrsto in zagovarjala predlog Združene levice, ki je bil predlog v enem členu tako pomembnega zakona. Mi pa smo si v koalicijsko pogodbo jasno napisali, kaj bomo na tem področju naredili. In to je bila tudi moja kritika takrat do ministrice. Vidite zlomka, danes ko ste pripravili, ministrstvo, nov predlog, pa Združena levica ne podpira predloga, ki ste ga pripravili, ki bi bil sprejemljiv verjetno za večino, več ali manj za večino, ki tu sedi, pa tudi seveda ljudi v Sloveniji. Glede na to, da ne bi gledal samo v preteklost, bom tudi nekaj povedal o tem predlogu in predvsem o točkah, ki so mene prepričale, da bom ta predlog tudi sprejel. To je prenos pristojnosti odločanja s centrov za socialno delo na sodišča, potem razširjena starševska skrb in vnaprej izrečena volja staršev, kako ukrepati v primeru, če slučajno umrejo, in kdo je tisti, ki bo skrbel za njihove otroke. Celoten zakonik se gradi na načelu varovanja koristi otrok. Nedvoumno, to moramo priznati. Kot sem že omenjal prenos pristojnosti odločanja s centrov za socialno delo na sodišča. Do sedaj so imeli centri za socialno delo dejansko dvojno funkcijo; torej na eni strani vlogo svetovanja, na drugi strani pa tudi funkcijo odločanja. Mislim, da je dobro, da se je ta zadeva tako uredila, kot je predlagano tudi v tem predlogu, ki ga trenutno obravnavamo. Sodišča v celoti prevzamejo odločanje v vseh segmentih. To pa je tudi prav, saj morajo biti socialni delavci dejansko zelo blizu ljudem. To tezo zagovarjam tudi v primeru, ko se pogovarjamo o reorganizaciji centrov za socialno delo, ampak danes o tej zadevi ne bom posebej govoril, ker bi mogoče bil tudi kritičen. Naslednja zadeva je razširjena starševska skrb. V tej zadevi moram predvsem poudariti, da je predvidena rešitev za najbolj skrajne primere, ko otrok nima več živih staršev. Krog sorodnikov, zlasti stari starši, potem bratje in sestre, tete in strici, bratranci in sestrične, je veliko bolj primeren kot posvojitev – s tem se popolnoma strinjam in mislim, da je tudi tako prav. Sedaj pa, ali posvojitev otroka od tvojega otroka – vprašanje, kaj vse v tem primeru otrok izgubi oziroma kakšna obveznost se mu potem naloži, ko stari starši rabijo v starosti tudi pomoč svojega otroka. V tem primeru prenašamo zadeve na vnuke. Ta definicija, kot sem že rekel, se mi dopade in mislim, da je to prava rešitev. Še nekaj o vnaprej izraženi volji staršev. Gre za možnost, da starši dajo izjavo glede svoje volje, komu se naj prepusti ta skrb za otroka, če se zgodi tisto najhujše, to s pravi, da starši umrejo. Ne želim se posebej dotikati vprašanja, ki je bil povezan s koroškimi dečki, ker to je preveč odprta rana in sam k temu ne želim dati svojega prispevka.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. V Združeni levici smo na ta družinski zakonik predložili več amandmajev na seji odbora, ko je tekla obravnava. No, za to sejo, plenarno obravnavo družinskega zakonika, smo pa vseeno obdržali in predlagamo tri amandmaje. Prvi amandma se dotika vprašanja istospolnih, definicije družine in tako naprej. Skratka, predlagamo, da se naredi to, kar bi se v slovenski družbi že zdavnaj moralo, da se v 3. členu v prvem odstavku črta besedilo »moža in žene« in se to nadomesti z besedilom »dveh oseb«. S tem ponovno uvajamo enakopravnost med raznospolnimi in istospolnimi pari; enakopravnost, na katero je ministrstvo vsaj začasno pozabilo v pripravi družinskega zakonika, zato ker je pač politično kapituliralo pred pritiski cerkvene desnice. V Združeni levici pa mislimo, da se takim pritiskom ne kaže uklanjati. Nadalje, prav tako v 3. členu, predlagamo črtanje tretjega odstavka, in sicer pomena zakonske zveze. Glejte, to, kar zakonska zveza pomeni enemu posamezniku, pa drugemu posamezniku, pa enemu paru, konec koncev, to je stvar teh dveh ljudi, da se zmenita, ne pa stvar zakona, da jima predpisuje, da ima ta zakonska zveza izpolnjen pomen šele, če imata otroka. To je hudo nazadnjaško stališče in pristop do zakonske zveze, pa še prav ni. So take stvari, v katere se država nima kaj vmešavati, naj se ljudje oziroma dva posameznika zmenita med sabo, kaj onadva sta v zakonski zvezi in kaj onadva nista. In to je to. Čao! Mogoče pa nočeta imeti otroka. Mogoče ga pa ne moreta imeti, ker se bojita, sta v slabem socialnem položaju. A onadva pa nista zakonska zveza? Mislim, to ne gre. To je še ena politična kapitulacija Vlade pred konservativno desnico in to mora leteti ven iz tega zakona. Ne nazadnje, predlagamo še en amandma, in sicer k 85. členu, črtanje predporočne pogodbe. Ta predporočna pogodba je sporna, zato ker lahko, recimo, ob razvezi eden izmed partnerjev ostane brez premoženja. Ja, je res, da formalnopravno dva posameznika sklepata kot enakopravna svojo partnersko zvezo in vse to, ampak keč se skriva v dejanski neenakosti. Saj mi smo atomarni enakopravni posamezniki moderne družbe, ampak med nami vladajo zelo velike razlike, stvarne, tudi take, ki jih ne bi smelo biti, premoženjske razlike, razlike v družbeni moči. Z instrumentom predporočne pogodbe se bodo te družbene neenakosti prenesle, projicirale, če hočete, še znotraj družinske zveze. Ne pravim, da bo do tega nujno prišlo, pravim pa, da s predporočnimi pogodbami temu odpiramo vrata na stežaj. Da med zakoncema namesto enakopravnosti uvajamo razločevanje, pri tem da vemo, da je naša družba še vedno globoko patriarhalna in je v zakonu po navadi šibkejša stran ženska. Tudi premoženjsko. Vemo, da še zmeraj obstajajo plačne razlike med moškim in žensko oziroma spet obstajajo, ker je bila emancipacija žensk ena izmed pridobitev, ki jih je odcepitev Slovenije od Jugoslavije sestrelila in nazaduje že 25 let. In z institutom predporočne pogodbe se bo ta neenakopravnost kaj lahko začela prelivati še znotraj zakonske zveze, kar gre pa v diametralno nasprotno stran od deklariranega cilja tega zakona, ki ga tudi na ministrstvu sami radi poudarjajo. Poleg teh treh amandmajev bi rad izpostavil še en problem tega zakona, ki smo ga pa na odboru želeli urejati z amandmajem, in sicer to je dolžnost preživljanja staršev s strani njihovih polnoletnih otrok. Ta moralna dolžnost, da otroci poskrbijo za svoje starše, je vse lepo in prav, ampak ne moremo imeti socialne politike, ki bazira na tem. In se potem dogaja, tako kot se dogaja zdaj, ko centri za socialno delo, nekateri, po befelu ministrstva in tolmačenju zakonodaje upokojencem, ki bi bili sicer upravičeni do varstvenega dodatka, tega ne izplačujejo, češ, naj vaši otroci poskrbijo za vas. Pa ali ni ravno solidarnost, socialna varnost in tako naprej – ali niso ravno to razlogi, zakaj plačujemo davke? Niso nasedli TEŠ-6 ali pa obetajoči se korupcijski katastrofi tira 2 razlogi, zakaj ljudje v tej državi ali pa v katerikoli državi, konec koncev, plačujejo davke. Ne, davke plačujemo zato, da zbiramo sredstva v skupno blagajno in si z njimi potem kot skupnost urejamo življenja, ampak v tej vreči potem očitno sfalijo tako elementarne stvari, kot je socialna varnost, in pade na otroke nekih obubožanih staršev, da poskrbijo za te starše, namesto redistributivnih mehanizmov države. Solidarnost med generacijami se namreč lahko dosega na več načinov in v sodobni družbi se to dogaja preko odložene menjave, če želite, v okviru socialne države. Ko se davki in prispevki cele generacije namenijo starejšim, invalidom in tako naprej in se to pač prenaša navzdol. No, tukaj bi imeli priložnost, da v tem zakonu ta socialno krivičen ukrep popravimo, ampak žal je amandma na odboru padel in ni doživel podpore.
Gospa Janja Sluga, izvolite. Imate besedo.
Hvala lepa. Na začetku razprave se bom najprej malo pomudila pri tej definiciji družine, to pa zaradi tega, ker mislim, da se moramo najprej dogovoriti, kaj zakon sploh je, kaj je zakonska materija. Zakon je nekaj živega, nekaj, kar se mora odzivati na dejansko stanje in spreminjati definicijo družine [[…]]Jaz se tudi strinjam, meni ta definicija, ki je zapisana notri v zakonodaji, meni osebno govorim, ne pomeni nič. Za moje pojme je družina nekdo, ki se sam čuti družino, pa naj bosta to dva enakega spola, dva različnega spola, dva z otroki, dva brez otrok – ni važno. Ampak zakon je star 40 let, slišali smo, tudi kolegi z druge strani dvorane se strinjajo, da so se razmere spremenile in da se zategadelj mora spremeniti tudi zakonska materija in se odzvati na vse to. Mislim, da se tako podrobno ukvarjati s tem, kaj bo tam notri zapisano, nima nobenega smisla. Tam so neki predlogi, da je treba eksplicitno našteti vse oblike skupnosti, ki jih bomo od zdaj naprej imenovali družina, in je rekla kolegica Godec, da se točno ve, kaj je kaj. Že ta izjava, oprostite, se me je dotaknila. Ne, ne ve se, kaj je kaj; ve se, kdo je kdo. Mi se pogovarjamo kdo, ne kaj. Resnično se moram odzvati v tem smislu, da bolj se bomo s tem ukvarjali, bolj se bomo trudili zajeti vse podrobnosti, bolj se nam bo dogajalo, da jih ne bomo. Tukaj se moram strinjati s tem, kar je mogoče tudi kolegica Mirjam v stališču poslanske skupine izpostavila. Za moje pojme sta tudi dva brez otrok družina, če tako čutita. Ne bi rada, da bi se s to definicijo ukvarjali tako zelo, pa še vedno nekoga zapostavljali, pa še vedno nekoga izpustili. Zato, če bi bilo po moje, te definicije notri sploh ne bi bilo in bi bilo tako, kot sem rekla; vsak, ki to čuti, med katerima obstaja neka čustvena navezanost, neka vez, neka medsebojna ljubezen, odgovornost in tako naprej – ta dva sta zaradi mene družina ali pa nista, če tega ne želita. Moram se tudi strinjati s tem, kar je bilo danes že izpostavljeno, pomen zakonske zveze je v zasnovanju družine. Pa poglejmo en primer: dva se odločita, da se bosta poročila, pa se že vnaprej dogovorita, da si otrok ne želita. Ali ta dva potem ne smeta skleniti zakonske zveze? Mislim [[…]]Tu se zapletemo, to hočem povedati, da se zelo zapletemo, da je tukaj nebroj različnih situacij, ki jih vseh nikakor ne bomo mogli nikoli zajeti v teh nekih definicijah. Kljub vsemu mislim, da je rešitev, ki jo imamo na mizi, za katero je bil danes očitek, kako dolgo ni ministrica prišla z zakonom. Ja, saj vemo, zakaj ne. Saj tudi danes ponovno vidimo, zakaj ne. Ko smo že upali, da so mogoče vsi tisti očitki štiri leta nazaj bili resnični, pa da bo enkrat tega konec, pa da ko bomo imeli neko rešitev na mizi, ki bi lahko bila sprejemljiva za vse, bo pa O. K., pa ne bo več teh pripomb, pa boste pustili zadevo pri miru, pa jo boste spustili skozi – pa ne in nikoli ne bo! 40 let star je zakon in imam občutek, da karkoli bomo prinesli na mizo, ne bo v redu in da se lahko pogovarjamo naslednjih 200 let, pa ne bomo sposobni tega rešiti do te mere, da bi vi dovolili, da bi bilo to sprejeto. In ja, občutek [[…]]Gospod, se pravi kolega Kordiš je govoril o nekih temnih silah, ki so se pojavile na Odboru za delo in družino in o grožnjah z referendumom, ki jih je sicer kolegica potem zanikala, ampak ni kaj zanikati. Saj je vse na magnetogramu. Res je tisti občutek teh temnih sil. Res je, tudi jaz sem imela tak občutek. In sem že na odboru povedala, da sem bila prav zadovoljna, ker sem spremljala to javno razpravo, kako se je ta zakon pisal, spremljala sem vse dogodke, vse posvete, ki so bili na to temo in sem se jih tudi udeležila in vse skupaj je bilo zelo pozitivno in tudi ministrstvo se je zelo odzivalo na vse pripombe, ki so bile podane v času te javne razprave, in javna razprava, roko na srce, ni potekala samo tiste tri mesece, ko je bil zakon v javni obravnavi, ampak je dejansko potekala že vse od leta 2011, pa še od prej. Dejansko sem pričakovala, da to je zdaj to. To, kar imamo na mizi, zdaj pa res nihče več ne more imeti pripomb. Ne takšnih, da bi bilo zopet ponovno treba pozivati ljudi na ulice, na referendum in ne vem kam še vse. Zdaj se dejansko izkaže tisto, kar smo že ves čas sumili, da 4 leta nazaj pred referendumom so bili izpostavljeni neki zadržki in se je sklicevalo zgolj na te zadržke in je bilo ves čas izpostavljeno, če tega ne bi bilo, potem bi pa mi to podprl. Ja, seveda to se je pa zdaj pokazalo, da ni res. Zadeva, ki jo imamo na mizi, je dejansko to, kar je bilo danes že povedano, skoncentrirano na otroka; na varstvo otroka, na njegovo zaščito kot najšibkejšega člena v vseh teh razmerjih. In dovolite, da sprejmemo to zaradi otrok, ker to potrebujejo. Po 40 letih si menda to tudi zaslužijo! Že na odboru sem tudi seveda naštela, ne bom zdaj vsega mogoče naštevala, ampak dejansko je to besedilo zelo zelo velik korak naprej ravno za otroke, ravno za izboljšanje njihovega varstva, tudi na koncu koncev za izboljšanje varstva vseh ostalih, ki se jih ta zakon dotika; pospešuje postopke, zagotavlja večjo transparentnost in tako dalje. Ampak fokus je na otroku in tudi mora biti! Resnično mislim, da zdaj [[…]]Mislim, oprostite, stališče Poslanske skupine SDS – kaj je to bilo? Res sem presenečena. Na odboru sploh niste sodelovali, sprejeli smo vse tiste predloge amandmajev, za katere smo res menili, da so smiselni, tudi vaše, tudi od Nove Slovenije, in zdaj priti s takim stališčem in govoriti ponovno o teoriji spola, pa o financiranju nekih organizacij, pa o tem, da se zdaj omogoča zopet posvojitve v istospolni skupnosti [[…]]Mislim – halo? Kje smo spet? Tudi na odboru je bilo že rečeno tisto, kar je bilo najbolj problematizirano: posvajanje vnukov s strani starih staršev – bistveno boljša je rešitev, ki je zdaj tu notri v tem besedilu, bistveno boljša. Zakaj? Zato ker vse tiste pomisleke, vse tiste minuse, ki so bili ob posvajanju vnukov izpostavljeni, vse tisto zdaj nevtralizira in jih ni in zajame zgolj tiste pozitivne vidike. In res ne vem, kaj je lahko še boljšega kot to, kar je zdaj tukaj noter, ta podelitev starševske skrbi je dejansko, dejansko starševstvo in je najbližje posvojitvi, kar je le možno. Hkrati pa zasleduje vse tiste pozitivne vidike, kot je ob dedovanju ohranjanje sorodstvenih razmerij, in tako naprej, vse tiste pozitivne, ki so pa tudi in za katere smo pri priznali že, ko smo se pogovarjali o možnosti za posvojitev s strani starih staršev, da so pa v redu. Resnično mislim, da je to, kar zdaj počnete, ponovno namerno zavajanje, namerne laže, ki jih trosite in – ja, tudi s strani člana SDS, kolege Mahniča je bila izpostavljena možnost referenduma že na odbora, tako da to zanikati nima smisla, ker je posneto. Mislim, da je resnično to zdaj pa na škodo ne samo otrok, ki ta zakon potrebujejo, ampak tudi na škodo te države in državljank in državljanov, da se tako zavaja, da se tako laže in da se ponovno širijo neki strahovi in potikajo neka prepeličja ali kukavičja jajca – kakršna koli že. Hvala.
Replika. Gospod Marijan Pojbič, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Opravičujem se, da se prej malo dvignil glas, čeprav se to včasih zgodi, ker ko me nekdo poskuša spraviti v situacijo, da lažem, to se mi zdi, da je to skrajno nedopustno in neokusno, še najmanj pa od strani ministrstva oziroma ministrice. Zdaj sem poslušal to razpravo prav gospe Sluga. Moram reči, da ponovno poskuša brez vsakršnega argumenta trditi, da to, kar smo mi zapisali v stališču poslanske skupine, ne drži. Brez vsakršnega argumenta je zdaj tukaj na splošno razpravljala, jaz sem jo poslušal in na koncu nisem razumel absolutno nič, kar je povedala. Mogoče zato, ker pač tako kot nekateri mislijo, da v Slovenski demokratski stranki in vsi tisti, ki nismo med tistimi prvopoklicanimi, pač ne vemo, za kaj gre oziroma ne razumemo stvari. Ali pa so toliko neuki, da podcenjujejo nas, tiste, ki še kako dobro razumemo, za kaj gre. Mislim, da je to drugo. In spoštovani! Gospa Sluga, zdaj pa prosim, poslušajte še enkrat, kar sem v stališču povedal, ker ste me izzvali. Prav je, da vam povem, zato ker je to replika, in prav je, repliciram vam, zato ker ste govorili netočnosti, ker ste zavajali vi in govorili tisto, kar absolutno ne drži. V stališču poslanske skupine sem navedel vse stvari, ki so točne. Zdaj vam bom prebral, da boste še enkrat slišali, potem pa pričakujem, da boste prišli z argumenti in vsakega od teh stvari, ki sem jih jaz v stališču poslanske skupine povedal, ovrgli z argumenti, ne z veliko besed brez argumentov. To ne pride v poštev, ker tega si jaz ne dovolim! Poglejte, zapisali smo naslednje: »Družinski zakonik bo še vedno omogočal, da bodo v okviru obveznega izobraževanja lahko otrokom« – povedali smo, lahko otrokom – »vsiljevali teorijo spola oziroma teorijo, da si spol in spolno usmerjenost izberejo sami.« Upam, da ste prebrali stavek, kaj tu piše. V zvezi s tem smo predlagali tudi amandma, ki bi v šolskem sistemu prepovedal kakršnokoli vplivanje na otrokove osebne okoliščine brez soglasja staršev. Se pravi, predlagali smo amandmaje, sprejmite amandma, pa ne bo nobenega pomisleka in ne boste govorili, da smo proti temu. Drugič: »Družinski zakonik bo omogočal financiranje tistih posameznikov in organizacij na področju družinske politike, ki ne bodo spoštovali očetovstva in materinstva, ki sta z Ustavo v 53. členu posebej varovani vrednoti.« Glejte, koliko časa vam to razlagamo! Ne vem, a vi vidite samo svoje stališče, svoj pogled, našega pa ne razumete, ali kaj? Tretjič, kar smo napisali: »Družinski zakonik povsem jasno določa možnost posvojitev otrok v istospolni skupnosti, in sicer tako da omogoča dvostopenjsko posvojitev otrok v istospolne skupnosti [[…]]
Gospod Pojbič, čas vam je potekel. Predlagam, da bom potem še en krog sprožil
Spoštovani gospod predsednik, se strinjam z vami. Bom se prijavil k razpravi. Hvala
Gospa Janja Sluga, ravno tako za vas replike na repliko, ne morem dati. Postopkovno? Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Saj ste zdaj že sami gospoda Pojbiča opozorili, ampak to resnično izvajanje ni bilo replika na nekaj, kar sem jaz rekla, in to, da je zdaj ponovno bral stališče poslanske skupine. To pa sploh ni replika Predlagam, da si ponovno preberete tudi poslovnik. Me pa veseli, ker ste mi na eni prejšnjih sej očitali, da zelo malo povem, pa še tisto, kar povem, preberem, da pa danes ugotavljate, da sem zelo veliko povedala, ker ste rekli, veliko besed in brez argumentov. Tako sami sebe zanikate in bi vas lepo prosila, dajte me malo bolj natančno poslušati, pa potem argumentirajte tisto, na kar se odzivate. Hvala.
Kot postopkovni predlog razumem, da se bosta oba prijavila na naslednji krog. V redu? Okej. Gospod Jani Möderndorfer, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Sicer sem želel nekaj drugega razpravljati, ampak vidim, da nekdo poskuša na vsak način zopet pripeljati tisto staro mantro o teoriji spola nazaj in tu razlagati na debelo in široko, kako je to nevarno, ker bodo nekateri pod tem vplivom, predvsem o otrocih, o katerih tako radi govorimo. Teorija spola. Gre v resnici za pojem, kjer točno vemo, da gre za dobesedno izmišljen pojem in v resnici ga je določena struja pripeljala skozi zadnja stranska vrata zgolj z enim samim aktivističnim namenom; to pa je, kako prikazati tako vse feministične kot gejevske skupnosti, kako v resnici želijo uveljavljati svoj interes po nekem posebnem izobraževanju in preoblikovanju tako imenovane teorije spola. Ampak v resnici ne gre za noben znanstveni niti strokovni izraz, ampak dobesedno za neko skovanko, ki ima samo en cilj – kako nekoga diskvalificirati že vnaprej samo zato, ker v resnici nima pravih argumentov. Toliko o tem, kar je govoril moj predhodnik. Ker pa smo pri razpravi o družinskem zakoniku, se mi zdi zelo pomembno predvsem omeniti naslednje. Na odboru je gospa kolegica Godec rekla, da tu ne smemo govoriti o številu amandmajev in kdo kako razmišlja. Ne vem, kaj je parlament drugega kot izmenjava mnenj, stališč in ne nazadnje tudi polemiziranje v razpravah. Zato bom že na začetku povedal naslednje. Ta zakon je doživel 62 amandmajev. Še enkrat toliko je bilo predlogov odbora, matičnega telesa, ki jih je obravnaval odbor. Kar seveda pomeni, da je bila opravljena resna razprava z relativno dolgim uvodom različnih zainteresiranih tako laične kot strokovne javnosti, ki so povedali svoja stališča in mnenja. Dejstvo pa je naslednje. Vedno se vprašam ob razpravi o tem družinskem zakoniku, za koga je bil pisan ta zakon. Ta zakon ni bil pisan ne za kristjane, ne za muslimane, ne za ateiste, ne za ne vem koga, ampak za vse državljanke in državljane oziroma tiste, ki živijo v Republiki Sloveniji in se držijo oziroma morajo spoštovati naš pravni red. Sam sem prepričan, da če bi bili visoko razvita družba, tudi kulturno in v smislu, da ne bi imeli medsebojnih nekih predsodkov in nekih preračunavanj, pravzaprav sam družinski zakonik, razen, kadar gre za spore in ne nazadnje zaščito posameznih članov družine, v prvi vrsti seveda otroka, to, kar je tudi cilj in namen družinskega zakonika – v resnici ga ne bi niti potrebovali. Pa ga, žal, ga potrebujemo. Meni je bila zelo všeč izjava – jo bom uporabil – Andreje Črnak Meglič, ko je razpravljala na odboru in je povedala naslednjo zadevo, rekla je takole, po spominu: Družinski zakonik oziroma Zakon o zakonski zvezi in družinskih razmerjih, ki je veljal 40 let, je naredil bistven velik premik in korak predvsem takrat za tiste čase, to, da smo ukinili besedo 'pankrt'. Danes ne govorimo o pankrtih, ker smo to preživeli, in si upam trditi, da vsi v tem prostoru in tudi v naši družbi nimamo več sploh razmišljanja o tem pojmu. Imamo pa neke druge težave in probleme, da se ukvarjamo s tem, kaj družina je in kako mora biti zasnovana, in zelo radi bi načrtovali in posegali v to, kako bodo ljudje živeli, po nekih normah, po nekih vzorcih, nekateri temu rečejo, po nekih kulturnih navadah. Vam bom dal samo en primer, pa boste videli, kje vse se bomo še vedno zapletali, tudi ko bo družinski zakonik sprejet. Mož in žena se bosta odločila, da bosta sklenila zakonsko zvez, z željo, da bosta imela tudi kopico otrok. In snovala bosta družino. 10, 15, 20 let kasneje bo eden od partnerjev ugotovil, da je ujetnik v svojem lastnem telesu in si bo spremenil spol. Kaj bo potem? Ali bomo v imenu ljudstva, države, razveljavili takšno poroko oziroma takšno zakonsko zvezo? Ali bomo naredili svojevrsten precedens? Ne verjamem, da to sploh bo, da bo, ampak glejte, to je praktičen primer v teoretskem razmisleku, kaj v takšnem primeru potem narediti. Zakaj je pomembno, kako zasnovati definicijo družine? Upam si trditi, da definicija družine mora biti tako široka, da vsak lahko zasnuje svoj način življenja znotraj te družine; predvsem če verjamemo vsem tistim, ki govorijo v imenu ljubezni in v imenu sožitja in ne nazadnje osnovnega poslanstva, ki ga, bom rekel, človek na tej zemlji ima, to pa je reprodukcija. To je lasten obstoj. Ne moremo pa tega vsiljevati vsem in zapovedovati. To preprosto ne gre. Jaz v to verjamem, da svoboda človeka je tako, da si življenje naredi po svoji meri, po svoji koži, ki jo on nosi. Ne nosim jaz njegove kože in ne morem jaz uravnavati in ustrojiti njegove kože. Temu primerno je ta družinski zakonik pomemben, zato da ureja vsaj tiste primere in tista pravila igre, zato da kadar pride do spora – saj ko se dva poročata oziroma sklepata zakonsko zvezo, ja verjetno res ne gresta v zakonsko zvezo zato, da se bosta čez 3 mesece ločila, ampak gresta zato, da bosta snovala družino in tako naprej. Je pa res, da ko dva skleneta zakonsko zvezo, upata, da bosta imela družino. Ali jo bosta imela ali ne, ja mislim, da tega ne vemo, in zato je treba narediti takšen prostor, takšen milje, da bosta lahko v vsakem primeru lahko enakovredno živela. Danes zapovedovati razne definicije in tako naprej, smo pač enostavno ujetniki in tisti, ki govorite, da kompromisa ni, seveda je. Kompromis je zelo velik in to je družinski zakonik. Kompromis možnega. Ta kompromis se je večkrat dokazal tudi s tem – jaz ne bom pozabil besed Mateja Tonina, ki mi je pred leti rekel naslednji stavek: Vrzite ven iz družinskega zakonika istospolne partnerje, uredite jih v drugem zakonu in to zakonsko zvezo drugače poimenujte in jaz sem takoj za, ker vse ostalo, več kot 90 odstotkov je v tem družinskem zakoniku okej. Danes nekateri se pojavljajo in govorijo, da je ta zakon celo prepisan oziroma uničevalen oziroma grozljiv in kaj jaz vem kaj še vse. Temu ni tako. Preprosto ni tako. In to si je treba priznati. Žal, pa je družinski zakonik en od tistih družinskih oziroma tistih materij, ki je še kako dobro tržno politično blago, ki ga nekateri uporabljajo za različne namene, predvsem pa, kar je bilo danes že izrečeno – ja v tem prostoru danes nihče ni rekel, da bo šel na referendum. Tega ne moremo reči, ampak ko pa sem bil na odboru matičnega telesa, pa so te besede bile izražene od predstavnikov družbenih gibanj oziroma predstavnikov civilne sfere, da je to en od razlogov, ki se bo slej kot prej pojavil, če ne bo tako, kot so oni to zapovedali in tako, kot oni mislijo, da je edino prav in zveličavno. Zato se mi zdi pomembno, da se na to opozarja. Sam sem prepričan, da je ljubezen nemogoče uzakoniti. Ne da se. Preprosto se ne da, da bi pa nekdo rad živel in snoval zakonsko zvezo in kasneje gradil vse elemente družine, takšne ali drugačne, na ljubezni, si pa lahko samo želimo. Ko pa te ljubezni ni več, pa družinski zakon še kako potrebujemo, ker je nekdo v resni nevarnosti – in to nekateri govorite in zelo posebej poudarjate, da gre za otroke – in pa seveda tudi ne nazadnje tiste, ki snujejo še zraven to družino. Sem sem prepričan, da bo zakon prinesel ogromno dobrega, kar je bilo že več ali manj povedano, ureja ogromno ogromno vprašanj, za katere, če bi že leta 2011 imeli ta družinski zakonik, verjetno nekih določenih problemov sploh ne bi bilo oziroma se ne bi zgodili, in upam, da nas bo ta pamet srečala in da bomo dali možnost temu družinskemu zakoniku, da tudi najde svojo pot in ne nazadnje tudi pokaže, kje pa velja ga še nadgraditi in izboljšati. Hvala.
Gospa Ljudmila Novak, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi, predsedujoči, iz ministrstva, lepo pozdravljeni! Ne želim polemizirati s svojimi kolegi, ker očitno ima vsak od nas svoje izkušnje družine in do tega imam vsak izmed nas tudi pravico. Naš amandma, ki želi, da definicija družina ostane takšna, kot je bila prej – želimo predvsem poudariti, da je pomembno, da družina uživa posebno varstvo. In če začnemo naštevati tipe družin, tako kot je v amandmaju SDS, lahko nehote koga izpustimo in vedno znova se nam to dogaja, ko koga pozdravljamo, da koga pozabimo, nečesa ne moremo definirati in tako naprej, zato mi predlagamo, da ostane enostavna definicija družine. Sem zadovoljna, da je ministrica upoštevala, ministrstvo, tudi nekatere naše predloge, ki smo jih predhodno podali, tudi naš amandma je bil sprejet. Seveda pa materija je težka, zahtevna in v takem družinskem zakoniku je enostavno težko vse naše življenjske odnose definirati. Si pa želim, da bi v naših razpravah o družini, o družinski problematiki bilo več pozitivnega, kajti družina je še vedno prva vrednota večine ljudi in tudi večine mladih ljudi. Žal vedno znova ugotavljamo, da zaradi nezaposlenosti mladih, zaradi stanovanjske problematike in podobnega si težko ustvarijo svojo družino. Torej, kako bomo sprejemali pozitivne ukrepe za boljšo družinsko politiko, da bi znali družinsko politiko ločiti od socialne politike, da bi takšno družinsko politiko vzpostavljali, ki bi motivirala mlade za ustanavljanje svojih družin in podobno? Saj vemo, da v Sloveniji primanjkuje rojstev, da imamo slabo demografijo, da se bo to nam vsem poznalo tudi pri pokojninah ne nazadnje, pri obstoju naroda in še marsikaj. Torej, želim si več pozitivnih razprav, kajti pogosto govorimo o tem oziroma se zdi, kot da je družina nekaj zelo hudega in težkega in sami problemi in sodišča in tako naprej. Jaz družino predvsem doživljam kot nekaj zelo lepega, kot skupnost ljudi, ki se imajo radi, v katerih lahko nastajajo odnosi, ki so spodbudni za otroke – seveda vem, da vedno ni tako, v vseh primerih ni tako, da tudi za te primere potrebujemo rešitve. Konec koncev pa vendarle družina je nekaj lepega, nekaj navdihujočega, nekaj spodbudnega in nek rek pravi, da več kot je v družbi urejenih družin, boljša je ta družba lahko, seveda zato, ker ima potem tudi manj problemov, ki jih je treba naknadno reševati. In nihče, nobena politična stranka, ne obstoječa ne nastajajoča, si družine ne more prilastiti kot nekaj izključno v njeni pristojnosti. Družina tudi ne sme biti ideološka tema, ampak je družina nekaj naravnega, nekaj tistega prvinskega, lepega, kjer lahko najbolj živimo neke spodbudne, ljubeče odnose in kjer se najlažje razvijamo, odraščamo. Kot pa sem rekla, vem, da vse družine niso take, da je tudi veliko problemov, zagotovo pa moramo težiti k temu. Zadovoljna sem, da je bil nekako upoštevan naš predlog, da bi v pripravi na zakonsko življenje, na družinsko življenje temu dali večjo pozornost. Tudi sama sem pooblaščenka za sklepanje porok, pa se pogosto vprašam, kako se ti mladi, no, nekateri tudi starejši ali pa ljudje srednjih let, pripravljeni na zakonsko življenje, na družinsko življenje. Ali res dovolj storimo za to? Prepričana sem, da storimo premalo, da bi morali storiti več, da bi potem bilo morda manj problemov. Vsi vemo, da dolga leta hodimo v šolo, da lahko opravljamo nek poklic, pa nikoli nismo dovolj pripravljeni, kaj šele na zakonsko, družinsko življenje, ki vključuje ogromno različnih situacij in komponent. Na to pa smo pravzaprav zelo slabo pripravljeni. Zato smo dali še en amandma, prav na to, na status nevladnih organizacij v javnem interesu, da bi tudi te nevladne organizacije, ki pa vendarle veliko naredijo, imele status, bile tudi podprte s strani države, da bi tudi lahko opravljale poslanstvo in pripomogle k temu, da se mladi bolje pripravijo na družinsko in zakonsko življenje. Kar se tiče sodišč. Žal poznam tudi nekaj negativnih primerov iz sedanjega stanja, ko je sodišče veliko predolgo časa, nekaj let odločalo o tem, pri katerem izmed staršev bodo otroci. Toliko časa, da jih je lahko potem oče dobil na svojo roko in šele ko so otroci odrasli, so vzpostavili pravi odnos do svoje matere prav zaradi tega, ker je sodišče predolgo časa vleklo dokončno odločitev. Torej, v zakon lahko zapišemo, ob katerem času, v kakšnem času morajo sodišča odločati, upam pa, da bodo dejansko to svojo vlogo, funkcijo tudi opravljala v času, ki je za to določen. Sicer lahko pride dejansko do še večjih problemov, pa že tako se otroci znajdejo v zelo težki situaciji, ko prihaja do ločitev. Rekla sem, ne bom polemizirala. Sem pa vesela, da se mi je kolega Tabaković prišel opravičit, ker je Novo Slovenijo obtožil slovničnih napak v nekem amandmaju, ki ga mi nismo vložili prav s tega vidika, da se znamo tudi opravičiti, kadar zagrešimo neko napako, ki je nismo storili namerno. V tem duhu si želim, da bi tudi potekala naša razprava tukaj v parlamentu o družini, družinskem zakoniku; torej, z namenom, da bi vsi skupaj naredili takšen zakon, zakonik, ki bi bil v korist družine, v korist otrok, s pomočjo katerega bi lažje reševali naše težave.
Hvala, gospa Novak. V tem duhu, kolegice, kolegi vas vabim, da se ponovno prijavite k razpravi. Prijava poteka. Prijava je zaključena. Kot prva ima besedo gospa Suzana Lep Šimenko. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo, predsedujoči. Moram reči, da danes govorimo o zelo občutljivi temi, o temi, ki smo jo v Državnem zboru že velikokrat obravnavali. Imamo pa naš temeljnik, to je Ustavo Republike Slovenije, ki v 53. členu zelo lepo določa, da država varuje družino, materinstvo, očetovstvo, otroke in mladino ter ustvarja za to varstvo potrebne razmere. To je tisto, kar je ključno in česar nikakor ne smemo tu v tem državnem zboru tudi zanemariti. Meni osebno pa je zelo všeč, ker je toliko bilo govora o definicijah družine, definicija, ki je zapisana v Splošni deklaraciji o človekovih pravicah v 16. členu v tretjem odstavku: »Družina je naravna in temeljna celica družba in ima pravico do družbenega, državnega varstva.« To je tisto, čemur bi osebno dala največjo pozornost. To je tisto, kar bi morali v tem državnem zboru najbolj zagovarjati. Ne nazadnje je od te naše osnovne celice odvisna tudi naša prihodnost kot naroda in zato se mi zdi toliko pomembneje, da to izpostavimo. Zdaj je sicer še vedno odprt 2. člen tega zakona, je bila pa razprava o celotnem zakonu, pa še kaj, kar seže čisto izven tega področja in pa kakorkoli. Morda si bom zato tudi jaz dovolila imeti nekoliko širšo razpravo. Predlog amandmaja, našega, k temu 2. členu želi dati osnovni namen oziroma posebno pozornost družini kot družbeni celici: družini, ki je neka naravna celica in izhaja iz matere, očeta in otrok. Seveda z vsem nadaljnjim naštevanjem nismo želeli nikogar izpustiti in verjamem, da ga tudi nismo. Zato smo zaobili pojem »širše«, ampak osnovno je, da je družina tista temeljna celica, o kateri mora govoriti ta družinski zakonik. Seveda je bilo veliko ostalih dilem izpostavljenih, tako na odboru kot tudi danes tukaj. In nekako, če tisto, česar se ne nazadnje tudi najbolj bojijo vsi tisti, ki so šli na referendum v letu 2012 in v letu 2015 in so glasovali proti družinskemu zakoniku, potem pa predlagam, da sprejmemo amandmaje, ki jih mi tukaj predlagamo, ker enostavno s temi dodatnimi amandmaji pa resnično razblinimo te dvome. Tudi o teoriji spola, ki je bila danes že izpostavljena in tudi glede možnosti posvojitev v istospolne partnerske skupnosti. V začetku je bilo izrecno rečeno, to ni mogoče, v nadaljevanju smo pa slišali, ja, saj to je že danes mogoče, pač, po principu, da najprej posvoji eden, v nadaljevanju pa še drugi. In vemo, kakšna je bila odločitev ljudi v letu 2012 na referendumu in zakaj. Seveda je prav, da vemo, da je že takratna rešitev družinskega zakonika vsebovala veliko dobrih rešitev in tudi ta jih ima, ni pa prav, da zaradi par tistih najbolj kritičnih ideoloških stvari, odprtih stvari, nejasnih stvari zadeva pade. Ker tudi jaz mislim, da družinski zakonik potrebujemo. Zato smo predlagali, recimo, amandma k 217. členu in 230. členu. S tem, če ta amandma, spoštovana koalicija, sprejmete, verjamem, da resnično posvojitev v istospolne partnerske skupnosti ne bo mogoče. To so tiste dodatne varovalke, kljub nekaterim vašim zagotovilom. Seveda je bilo rečeno veliko stvari, ampak sedaj je že malo mimo, pa ne mislim tega ponovno izpostavljati. Tisto, kar je ključno, se mi pa resnično zdi, da posvojitev mora biti pravica otroka. Pravica otroka v smislu, da je posvojen v skupnost, ki jo je pridobil ob rojstvu in jo je potem v nadaljevanju zaradi takšnih ali drugačnih razlogov izgubil. In kot imamo zagotovljeno v Ustavi, varuje se materinstvo in varuje se očetovstvo. To je tisto, na kar tukaj, v tem državnem zboru ne bi smeli pozabiti. Družina, kakorkoli jo razumemo: osnovna celica je še vedno družina, ki jo sestavljajo oče, mama in otroci – vsaj za mene, pa naj bo to, ne vem, po vaše tradicionalna družina. To je tisto, kar sama zagovarjam. Hvala.
Gospa Anja Bah Žibert, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa za besedo. Meni je všeč, da je v tem drugem delu razprava potekala res v smislu, da se pogovarjamo in da nekateri zgolj ne govorijo, ampak da tudi poslušajo. Zdaj, nekatere odgovore tudi v prejšnji razpravi; mislim, da je kolegica Sluga nekako izjavila, da pripravili smo tisto, kar smo mogli, kar smo zmogli in kar smo naredili. Upoštevali smo tudi nekaj vaših amandmajev. Seveda je lahko tukaj preprost odgovor; pač zmorete le toliko. Zdaj, če ne zmorete več, potem se ne sekirajte in ne izpostavljajte in ne problematizirajte referendumov. Tukaj sem nenehno poslušala, kdo je prvi omenil, da je možnost referenduma in ali je bila ta možnost sploh omenjena. Popoln nesmisel v tej razpravi. To je odločitev državljank in državljanov. To je volja ljudstva. Če ste pač prepričani, da ste naredili maksimalno, potem bo verjetno ljudstvo temu verjelo. Če pa rešitve niso takšne, kot so, pa ne vem, morda bodo rekli pa, poskusimo tako. Ampak dejstvo je, da v Slovenski demokratski stranki opozarjamo na tiste dele, ki ta trenutek v tem zakonu še niso rešene in bi po našem mnenju morale biti. In v eni razpravi Slovenske demokratske stranke, tudi v stališču kolega Pojbiča ne, ni bilo rečeno, da je predlog povsem zanič. Ne nazadnje, tako kot je bilo že omenjeno, tudi tisti predlog, na katerem je bila volja ljudstva javno izražena, ni bil ves zanič, imel pa je problem v nekaterih ključnih zadevah. Kje se bom ustavila? Absolutno se bom ustavila pri posvojitvi starih staršev. Tega ni. Tega v tem predlogu zakona, dobesedno v tem smislu ni. Je neka opcija, je neka oblika – ampak ni. In težko mi boste rekli, da hipotetično zdaj ni mogoče, da dva stara starša bosta imela možnost posvojitve povsem tujega otroka, lastnega pa ne moreta, ker je v zakonu določeno, na kakšen način to gre. Prej je bilo tudi jasno povedano, posamezni primeri, na kakšen način, kaj se bo zgodilo, če dva zakonca in eden, ne vem, spreminja spol – mislim, da je kolega Jani Möderndorfer o tem razpravljal. Seveda imamo različne primere, ampak ustava jasno govori o tem, koga je treba zaščititi. Tukaj ne vidim nobene potrebe izpostavljanja posameznih primerov. Vidim pa večji problem, da ta država ali pa ta vlada ne ščiti družine, tiste osnovne celice. Je ne ščiti. Ker, če bi jo, potem se koroški dečki ne bi mogli zgoditi. Naprej. Bilo je rečeno tudi, da uzakoniti ljubezni se ne da. Res je. So pa verjetno v družbi neke vrednote, so pa v družbi neke oblike in tudi vseh tipov ljubezni ni mogoče sprejemati, ker sicer bomo res verjeli, kaj se je dogajalo v aferi bulmastifov – ker tudi to so tipi ljubezni, boste rekli. Glejte, vse gre svoja pota. Sto let nazaj se je nekaj govorilo, sto let naprej se bo pa drugače govorilo. Dejstvo je, da v družbi vsak tip ljubezni pač ni sprejemljiv. In ni. In to tako je. To pa še vedno ne pomeni, da imamo različne posameznike ali pa načine življenja, ki so bolj ali manj sprejemljivi. Nekateri so pri tem bolj široki, drugi so nekoliko manj. Ampak vrnimo se k družini, k osnovni celici družine. Tu imamo problem, ne pri posameznih zadevah, ko pride do nekih res oblik, ki mogoče na začetku niso bile takšne, kot je videti, in se pač dva partnerja skozi življenje kakorkoli že spremenita. Družina je tista, ki jo moramo zaščititi. Ampak danes tega ne počnemo. Danes iščemo različne oblike, kako pravzaprav vse to razvrednotiti. Osnovna celica družbe je, da človeštvo obstane. Dejstvo je, da si naravno ali kakorkoli že omejen in drugačne oblike ni. Tudi znanost in vse oblike nekaterih stvari ne morejo spremeniti. Tako pač je, je neka naravna zakonitost. In zdaj iskati načine, kako omogočiti nekomu več, na drugi strani pa se ne brigati za družino, je pa zame problem. Problem je, da danes, ko govorimo o gospodarski rasti, ko smo včeraj poslušali, kaj vse centri za socialno delo in ministrstvo pripravljajo, dobivamo sporočila po omrežjih, osebna sporočila, kjer državljanke in državljani prosijo, ne za denar, ampak za oblačila za svoje otroke. Dobesedno prosijo. In ko človek dejansko nima časa, da bi to uredil v nekaj dneh, dobivaš dnevno vprašanje, ali lahko računamo na vas. To je problem, o katerem bi morali govoriti. Zdaj se bodo posamezne zadeve s centrov za socialno delo prenašale na sodišča. Tam so neki roki. Tega ne razumem! Mi se nenehno ukvarjamo s tem, kako so sodišča preobremenjena, imamo čakalne dobe, čakalne vrste dobesedno na sodiščih. Tudi ko gre za neke oblike družinskih razmerij, razveze, tudi to vpliva na družino, po pol leta se čaka na postopek za razvezo, kaj šele potem za delitev premoženja! Leta in leta. Matere samohranilke morajo zapuščati svoja premoženja, zato ker ni rešeno in ne upajo ostati v svojih lastnih hišah ali stanovanjih. In to se vleče na sodiščih leta in leta. Potem jemljejo ljudje kredite, da plačujejo takse in tako naprej. Zdaj pa mislite, da bomo s tem, ko bomo s centrov nekaj dali na sodišča, pa zadeve rešili hitreje. Ja, ne bomo jih! Ne bomo jih, zato ker se stvari ne rešujejo tako, kot bi se morale. Ker če bi se, potem se takšne zgodbe, kot so v Sloveniji bile s primeri koroških dečkov in tako naprej, ne bi dogajale. To je primer – upam, da je unikum –, da se kaj takega ne sme nikoli več zgoditi. Ja, dejstvo je, da sam proces tega družinskega zakonika traja že leta in leta in v končni fazi pa že moramo imeti na mizi nek predlog, ki je vsaj delno takšen, da se bomo z njim vsi strinjali. Zadeva itak predolgo časa traja, in to pod istim vodstvom ministrstva; se pravi, se ni spremenilo, da bi lahko bil razlog v tem, da je po novi vladi bilo treba zopet nekaj novega časa. So rešitve, ki so v redu, so pa rešitve, ki niso urejene in niso dobre. In zopet se zelo ukvarjamo s tistim manjšinskim problemom, ki na koncu izgleda tako, kot da prevladuje čez celo državo, in zelo malo s tistim osnovnim problemom slovenske družine. Slovenske družine. In ni res, nobene potrebe ni, da se tu kakorkoli vključuje verska pripadnost, kar je prej poslanec Möderndorfer hotel na nek način izpeljati, to imamo povsem ločeno. Sploh nepomembno je, kdo je kakšne veroizpovedi. Pomembno je, da država na drugi strani zaščiti družino takšno, kot je po definicijah tako ustave kot že prej citirane konvencije. Tega pa pri nas [[…]]Kar naprej iščemo neke luknje, načine, kako bi malo to izigrali; kaj narediti, kako rešiti stvari, da bo spet prišlo tisto noter. Kar pa seveda slovenski prostor v nekem momentu razdvaja, sicer ne bi bilo referendumov, sicer ne bi bilo odločitev ljudstva, ampak se je treba pa sprijazniti z odločitvijo ljudstva. Pač povedali so, kakšen tip družine želijo, da se podpira, v prvi vrsti, da se ji pomaga. To pa še ne pomeni, da drugih oblik ali pa česarkoli ni ali pa, da jih ne sme biti. Tisti, ki pač želi takšne razprave obračati na ta način [[…]]Je res podlo. Seveda so druge oblike, seveda so drugi načini, ampak dejstvo je, da primarna celica je pa družina in to je treba ohranjati in to je treba spoštovati in to je treba tudi zagovarjati na način, da bo družina imela vse možnosti, da se bo normalno razvijala, tudi v dobro prihodnjih generacij. Zdaj bom samo še na koncu še enkrat poudarila: rekli ste, da ste pač upoštevali tisto, kar ste lahko. Ni res! Upoštevali ste tisto, kar ste hoteli. Samo, na drugi strani se pa potem ne ukvarjajte s tem, kaj bo reklo ljudstvo. Stojte za svojim, tako kot ste že, tako kot je že nekaj referendumov bilo tudi v tem mandatu. Ampak glejte, to pač je tako. Imate sicer oblast, imate večino v Državnem zboru, sprejmete lahko dobesedno mačka v žaklju ali pa prazen papir, pa bo pisalo zakon, pa ga boste sprejeli, ker imate večino, lahko delate, kar hočete, ampak ne se bati volje ljudi. Zato so razprave o tem, ali bi lahko bil referendum, ali bo referendum, nesmiselne. Pa še to – tudi kolegice Sluga zdaj ni notri. Sam poglejte, kakšna nenavadnost v njeni razpravi: »Na odboru sploh niste razpravljali, pač v Poslanski skupini SDS.« Potem pa v naslednjem stavku reče: «Gospod Žan Mahnič je na odboru rekel, da bo referendum.« Ja kako, če nismo razpravljali? Sedaj se pa že zmenimo!. Bodimo dosledni! Samo to, bodimo dosledni. Lahko se ne strinjamo v mnenjih, imamo drugačne poglede na stvari, nekaterim je primarno pomembno, kako bo pač lahko prišlo do posvojitve v istospolno družino, zame je primarno to, kako bi lahko do posvojitve prišli stari starši do lastnih vnukov. Vsak ima pač neke svoje vrednote in poglede na te stvari, ampak zato ni treba uporabljati nizkih udarcev. Ne vem, prej smo celo poslušali o fašizmu in tako naprej. Jaz tega sploh ne razumem. Govorimo o definiciji družine in o pogledu ene in druge strani o tem, kaj se nam zdi v danem trenutku najbolj pomembno in na kak način reševati, da ne bo nihče v družbi zoperstavljen – in jaz trdim, da ni –, da pa bomo podprli tisto, kar je naša temeljna vrednota, kar od nas zahteva Ustava in kar zahtevajo tudi mednarodni akti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Marijan Pojbič, imate besedo, razprava. Izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, hvala za besedo. Že prej sem tako ali tako napovedal, da bom še enkrat ponovil razloge in argumente, zakaj smo v Slovenski demokratski stranki tudi v stališču zelo jasno povedali, da tega družinskega zakonika ne bomo podprli, na eni strani; na drugi strani, zakaj smo predlagali amandmaje. Ker zdaj teče razprava o amandmajih, bi med drugim – ker je bilo zdajle v teh razpravah izjemno veliko rečenega, da boljšega zakonika enostavno ni mogoče pripraviti. Mislim, da s tistim, ki je to govoril, mora biti z njim nekaj narobe. Ni stvari na svetu, ki je ne moreš narediti še boljše. Ne obstaja. Tisti, ki tako razmišlja, vprašanje, ali je pravi človek za Državni zbor ali ni. Mislim, da ni iz nobene poslanske skupine, niti SDS, niti Nove Slovenije, niti SMC, niti SD in kogarkoli že, ki bi lahko rekel, da nek zakon pripravimo tako, da ga ni mogoče boljše pripraviti. To je za mene nesprejemljiva dikcija, ki ne zdrži nobene realne presoje. Potem je logično, da pride taka razprava v Državnem zboru, da je marsikatera stvar izrečena, ko sicer ne bi bila. Zato, ker nekdo na tak način provocira in želi na vsak način porabiti nekaj časa, biti všečen svoji volilni bazi in tako dalje. Ampak to ni temeljno in ključno vprašanje, ko govorimo o tako pomembnem dokumentu, ki je danes pred nami, in to je družinski zakonik, ker so ga državljanke in državljani že dvakrat zavrnili na referendumu. In to je to, o čemer je moja kolegica Anja govorila: ne vem koliko poslank in poslancev danes, ki je razpravljalo na to temo, je govorilo o referendumu. Mi, ki smo tukaj razpravljali, niti v mojem stališču niti nikjer ni bil referendum omenjen – ampak, kje je problem? Če ste pripravili zakonik, ga mislite spraviti skozi, tako kot ste si zamislili, in ko že vnaprej veste, da so določene stvari iste, kot si bile prej, samo malce drugače obrnjene, malo drugače obrnjen stavek, ampak cilji so isti. Ne boste na tak način prelisičili slovenskega ljudstva! Ne boste in gotovo! In sem prepričan, da bo ta družinski zakonik imel v svojih členih tako problematiko, dokler bo tam določena skupina ljudi na Ministrstvu za delo, družino, ki pač ne razume oziroma noče razumeti, kaj pravzaprav pomeni družina in vse tisto, kar sodi zraven. In tukaj je problem. Meni se zdi, da bi moralo biti v družinskem zakoniku prvo, ključno in najpomembnejše otrokova pravica. Danes tukaj poslušam tudi kolega iz Združene levice, kako je zdaj problematično; ta zakonik ne upošteva LGTB in tako dalje, te zgodbe, tako da jim pomaga reševati [[…]]Torej ne vem, kaj pravzaprav je s tem mislil niti sam si ne znam razlagati, kako je v ta družinski zakonik vmešaval to zgodbo, ker jaz je tukaj nikjer ne vidim, ker ne sodi v to vsebino. Ne sodi v to vsebino tega zakona. Hvala bogu, da ni napisano nič o tem v zakoniku. Ampak ta razprava, ta razprava me pa moti. Ta razprava me pa moti! Poglejte, spoštovane kolegice in kolegi! Tudi koalicijski partnerji, sem prepričan, če bi bilo vse tako prav, kot je bilo rečeno, če je bilo vse tako v nulo pripravljeno, da bi za tem stala tudi večina državljank in državljanov Republike Slovenije, potem ne bi na samem odboru, ko je bila razprava – kjer me pač na žalost ni bilo, ker sem bil bolan – tisti, ki so prišli povedat – te civilne iniciative in tudi tista iniciativa, ki jo vodi Primc, ki imajo, sem prepričan, veliko znanja in dobrih rešitev –, dobili na razpolago za razpravo samo 10 minut. Pri zakoniku, ki je težek preko 300 členov, ki ga vidite tukaj. To je ta zgodba. In še tisti, ki zagovarjajo interese v prvi vrsti otrok, staršev in tako dalje, dobili 10 minut možnosti povedati svoje mnenje na Odboru za delo. Je to normalno? Potem pa mi povejte, ali nekdo izmed vas skriva nekaj! Ker sicer ne bi bilo nobenega problema, če je pošteno, če je odprta igra, dajte, bi rekel, poglejte, spoštovane gospe in gospodje, ni nobenega problema. Povejte svoje mnenje, poslušali vas bomo, morda pa smo mi le kakšno stvar spregledali, ko smo ta družinski zakonik pripravljali. Ampak če tem ljudem niti možnosti ne daš, seveda so imeli možnost, kot sva tudi danes z Urošem govorila, ko je bila javna razprava, ampak zame to ni dovolj. Če so prej šli na odbor, so bili tja povabljeni, imajo pravico, ker ta državni zbor ni državni zbor poslancev Državnega zbora te republike, ampak ta državni zbor zastopa interese slovenskega naroda, državljank in državljanov Republike Slovenije, ne pa naše osebne interese. In te pravice nimamo. To pravico si vzamemo, ne glede na to, kaj je napisano v poslovniku. Če nekdo pride sem, ki je državljan in državljanka Republike Slovenije, ki se ga ta problem dotika, je prav, da mu damo možnost, da pove svoje mnenje. Nimamo pravice jim te pravice vzeti. Nimamo! Tisti, ki to počenja, res ne sodi v Državni zbor. Na žalost. To je moje mnenje, da se razumemo. To je moje osebno mnenje. Zdaj poglejte. Tam je bil kolega, torej gospod, ni moj kolega, se opravičujem, ampak se mi zdi, da sem to rekel, ampak nič narobe, ker je pač gospod, ki se spozna na to področje, to je Franc Donko. Verjetno ga tisti, ki se ukvarjate s socialo, bolj poznate kot jaz, ampak on je bil takrat tam in je tukaj povedal naslednje: »Skrajna levica bi rada z družinskim zakonikom še naprej terorizirala ljudi.« Povedal je naslednje: »Na seji odbora za delo, družino, socialne zadeve in invalide, kjer so 7. marca obravnavali družinski zakonik Anje Kopač Mrak, so zagovorniki družine in pravic otrok s pomočjo SDS in NSi razkrili prikriti namen družinskega zakonika.« In to je tisto, kar mi danes vseskozi govorimo, zakaj v Slovenski demokratski stranki tega predloga zakona ne podpiramo. In v nadaljevanju: »V razpravi je slovenska skrajna levica ponovno pokazala svoj pravi obraz. Ljudem bi radi vsilili družinski zakonik, s katerim bi še naprej izvajali popoln nadzor nad družinskim življenjem Slovenk in Slovencev. Otroci so ponovno na udaru!« Nadalje piše: »Družinski zakonik je uperjen proti otrokom!« In mi danes vseskozi govorimo in v Slovenski demokratski stranki smo razumeli, da se ta družinski zakonik pripravlja zato, da se bo v prvi vrsti reševalo pravice otrok. In otroci morajo biti številka 1. In me ne zanima noben LGBT, nobeni oni, kaj so že, no, dva ateja, dve mame in tako dalje! Ne pride v poštev! Otrokove pravice so daleč pred vsem tem. Daleč pred vsem tem. In tukaj notri je ta problem. Mislite, da bomo mi kar tako spregledali to zgodbo in bom potem tudi še enkrat povedal, kateri dve točki sta tisti ključni, ki nas najbolj motita, ne samo nas, tudi vse tiste, ki niso dobili besede? Nadalje piše: »Novi družinski zakonik je ponovno naperjen proti otrokom in ne upošteva ustavnih določil o temeljnem človeškem dostojanstvu vsake človeške osebe. V tej luči je včerajšnji govor ministrice v parlamentu o otrokovi največji koristi le pesek v oči, saj družinski zakonik otrokom ne priznava osnovnih in nujnih pogojev za zdravo rast in razvoj, ker ne določa, da sta skrbna in ljubeča mama in oče največja dobrobit za otroka. Anja Kopač Mrak ne priznava zvestobe in ljubezni med staršema kot temelja odnosa med staršema v družini.« In še zadnji odstavek, da ne bom vsega bral, da »skrb vzbujajoče je tudi določilo 19. člena, ki govori o zagotavljanju financ za spremljanje, usposabljanje in raziskovanje na področju družinske politike, kar so temeljne naloge ministrstva za družino. Po novem predlogu družinskega zakonika bi Anja Kopač Mrak rada preložila pomembno delo in odgovornosti ministrstva za družino v roke izbranim vladnim organizacijam, ki so blizu eliti in ministrstvu ali tam celo delujejo, istočasno pa vlečejo davkoplačevalski denar še na račun nevladnih organizacij, ki jih Anja Kopač Mrak izdatno financira za njihovo aktivistično protidružinsko delovanje. Nenadzorovani in neutemeljeni posegi države v družine so tudi tokrat v samem jedru interesov družinske zakonika«. Mislim, da kaj bistvenega tu ni dodati. V zaključku bom povedla še naslednje. V stališču poslanske skupine sem zelo jasno predstavil štiri, pet argumentov, ki stojijo 100-odstotno, in en je med njimi, pravzaprav dva sta tista: družinski zakonik povsem jasno določa možnost posvojitve otrok istospolnih partnerskih skupnosti. Pika. In potem mi poskušajo iz ministrstva in tudi tisti, ki zagovarjajo ta zakonik, vseskozi prepričati, da temu ni tako. Ampak, prej bi to direktno šlo, zdaj pa gre dvostopenjsko; prvi korak, pa drugi korak. Danes sem povedal, kako je to zamišljeno, in mene ne boste prepričali. Ta družinski zakonik in to zgodbo, definicijo tega družinskega zakonika tako razumem in – gotovo! In prav je, da slovenska javnost ve, naj slovenska javnost ve, da ste pač zdaj poskušali zaobiti slovensko javnost in referendumsko odločanje na referendumih, ki so v veliki večini nasprotovali takemu družinskemu zakoniku, kjer bi lahko istospolne partnerske skupnosti posvojile otroke. In druga stvar, stari starši še vedno ne bodo mogli posvojiti svojih vnukov! To je kolegica Anja že prej govorila; in to je dejstvo. Potem pa imaš tisoč in en razlog, zakaj temu ni tako, pa zakaj to ni mogoče, zakaj to pač ni najboljše. Zakaj je to neka zgodba vmes taka in drugačna, da se tega ne da narediti? Jaz še vedno verjamem in jaz sem še vedno prepričan, da sta oče, mati in otrok prava družina; tista družina, ki se mi zdi, da je popolnoma naravna. Tega ne boste svetovni javnosti razložili, da temu ni tako. In je tako. Ne moreta dva homoseksualca imeti otroka. Ga ne moreta imeti, fertik, gotovo! Ne moreta skrbeti za reprodukcijo svojega naroda. Ne moreta in gotovo! To pač ni normalno in ni sprejemljivo ne za nas niti za večino slovenskega ljudstva. Ni sprejemljivo! Če bo šla ta zgodba v resnici na referendum, sem prepričan, da bodo ljudje tretjič odločili ponovno enako. Samo upam, da preden bo ta referendum, ker predno bo ta zakonik začel veljati, ker je treba še pač cel kup zakonodaje pripraviti, da bodo prej volitve. Upam! In takrat tisti, ki to z vso silo zagovarjate, na tak način, da pri stranskih vratih spravite noter zgodbo posvojitve otrok istospolnih partnerskih skupnosti na eni strani in preprečujete, da bi stari starši lahko posvojili svoje vnuke, verjemite mi, da imate male možnosti, da boste v naslednjem mandatu sedeli v tem parlamentu. Majhne možnosti. Prepričan sem, da je tako tudi prav. Ali mislimo, da delamo v interesu slovenskega ljudstva, večine, ali pa bolje, da tu ne sedimo; in slovensko ljudstvo bo o tem odločalo. O tem ne bodo odločali posamezniki, dve državni sekretarki pa ena ministrica pa ne vem kdo na Ministrstvu za delo. Nikakor ne bodo odločali, ampak na koncu vedno odloči slovensko ljudstvo in tako je edino pošteno, korektno in pravilno. Spoštovane kolegice in kolegi, upam, da ne potrebujem še desetkrat se vstati, ker imam – glejte, koliko še imam – 38 minut. In poslušali me boste do konca, če ne boste razumeli, kaj vam želim povedati. Ker mene, ne glede na to, kar boste povedali, ne boste prepričali, da je stanje drugačno, kot sem ga jaz danes zdaj tukaj vzel in podčrtal. Ker tudi mi imamo pravnike, tudi mi imamo v poslanski skupini ustrezno ekipo izjemnih mladih, sposobnih ljudi, ki znajo brati tudi med vrsticami in znajo razumeti tisto, kar je v dveh korakih napisano v družinskem zakoniku. To so tudi zapisali in pregledali. Ničesar ne trdim, kar v tem zakoniku ne stoji tako, kot sem povedal. Ne bom si pa tega nikoli dovolil kot poslanec tukaj, da bi nekdo na tak način okrog prinesel slovensko ljudstvo in slovenski narod in njihove odločitve, ki so bile dvakrat z veliko večino na referendumu potrjene. Tega pa si ne morem dovoliti in si ne bom nikoli dovolil. Zato upam, da ste zdaj vsi, tudi slovenska javnost, lahko ugotovili argumente in razloge, zakaj v Slovenski demokratski stranki takega družinskega zakonika, kot je predlagan, ne moremo in ga ne bomo podprli. Prosim vas, ne zapravljajte časa s tem, da nas poskušate prepričati v tisto, kar nam vseskozi poskušate vsiliti v naše možgane. Ni tako, jaz sem zdajle pojasnil, zakaj vemo, da temu ni tako. In ne bo tak družinski zakonik od vseh državljank in državljanov, zato ker ste pri stranskih vratih spravili noter dve stvari, o katerih sem govoril, in to je, da je možnost, da istospolne partnerske skupnosti posvojijo otroke, na drugi strani pa stari starši ne morejo posvojiti svojih vnukov. To sta dve stvari, ki stojita. Nimate nobene možnosti, da bi rekli, da temu ni tako, ker je tako. Hvala bogu, upam, da slovensko ljudstvo danes to gleda in si bo to zapomnilo in ne bo nasedalo na floskule, na poskuse manipulacij, manipuliranja in tako naprej, tudi vseh tistih, ki vam statirajo ob tej priložnosti. Še ena stvar. Lahko ste danes, včeraj brali, da spet ta gospod Lobnik zahteva za svoj urad ne vem koliko dodatnih sredstev in tako dalje, da toliko in toliko novih ljudi se zaposli in tako dalje. In čigava zgodba je to? Kdo je to? Vedeli smo, za kaj gre. Vedeli smo, da je treba naše nastaviti tja [[…]]Ne naše – se pravi SD pa LGBT in tako dalje, da bodo tam lepo pobirali denar, nobene koristi naredili za državljanke in državljane, v resnici samo pobirajo in se delajo norca iz ubogega naroda, ki dela za 600 evrov, za 400 evrov in tako naprej, ali pa iz upokojencev za 300, 400 ali 500 evrov. Tega se ni moremo več dovoliti. Tudi koalicijski poslanke in poslanci, jaz ne morem razumeti, da ste to dovolili. Da se to ustvarja, da se na tak način [[…]]Zdaj pa si poglejte, ministrica je spet dala soglasje, da se njihova – najprej je bilo dogovorjeno za 250 tisoč, zdaj pa, da se dvigne njihov proračun na 500 tisoč evrov. Pa kaj ste znoreli? Pa kaj je ta narod znorel? Kaj ste znoreli? Ne narod, tisti, ki sedite v koaliciji, moram reči, oprostite. Ljudstvo že zna razumeti, za kaj gre. To je nenormalno. Sprašujem vse koalicijske poslance, tiste, ki imate nekaj v glavi, in jaz vem, pričakujem, da imate vsi, in verjamem v to, da imate vsi, da ne dovolite več, da nekdo tam z nekega ministrstva zmanipulira kompletno koalicijo in na tak način krade denar iz državnega proračuna. To je čista kraja! Legalizirana kraja. Ne bomo, ne moremo več tega dovoliti. Vem, da vas je nekaj poslancev in poslank iz koalicije, ki ste pošteni, ki vam gre za ljudstvo, ki vam gre za prihodnost, ki vam ne gre za nek lobi, ki vse skozi že deset let pokriva socialo. In to so Socialni demokrati. Katastrofa! Uničili so celo socialo, zdaj, če grem noter pogledat, kaj vse se dogaja [[…]]Pojdite do direktorjev centrov za socialno delo pa boste videli, vam bodo povedali, pa tistih delavcev, ki tam delajo, pa ta reorganizacija, ki jo pripravljajo. Na bruhanje ti gre, kaj ti ljudje tam povedo! Ljudje tam sploh nimajo stika z realnostjo in enkrat je treba to presekati. Te ljudi je treba postaviti ven, gotovo, nimajo več kaj iskati tam. Nimajo tam več kaj iskati. Tja naj pridejo pošteni ljudje, ki bodo delali v interesu tistih – tako, kot je danes, mislim da, Franci Jurša rekel, tisti, ki delajo v centrih za socialno delo, morajo biti blizu ljudem. Morajo biti blizu ljudem. In ima prav. Tu se pa z njim popolnoma strinjam. Ne pa birokrat na birokracijo in tako dalje in tako dalje. In spet neke nove oblike organizacije, kjer bomo zaposlili svoje. Se pravi, pred volitvami je treba še to narediti, da bo SD lahko svoje potisnil na te pozicije. Mislim, to je pa višek nesramnosti! In višek neodgovornosti do slovenskega ljudstva in do slovenskega naroda. Moram povedati, mi je čisto vseeno, kaj kdo misli. Tudi če je kateri poslanec tukaj v tem državnem zboru od Socialnih demokratov, ki ni čisto nič kriv, ki nima s tem nima nič. Ampak na žalost mora to kritiko tudi poslušati, vem, da mu je težko. Pa se mu opravičujem s tega mesta. Ampak na žalost tako sistem te države ne more več lavfati naprej. Gotovo. Te birokrate, ki peljejo neko zgodbo v to smer, je treba odstraniti. Odstraniti in gotovo. In postaviti tja ljudi, ki bodo prevzeli odgovornost. In jo bodo tudi, ker so tudi dobro plačani. Hvala lepa.
Še dva poslanca sta izrazila željo po razpravi. Kot prvemu dam besedo gospodu Matjažu Hanu, pripravi naj se gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa, podpredsednik. Marijan, da te bom najprej umiril, jaz sem se javil že prej, ko si govoril še kolikor toliko o zakonu, in me nič ne moti, ko govoriš o Socialnih demokratih, imaš pa neke določene informacije napačne, predvsem ko govoriš o Lobniku, da je to naš član in tako naprej. Kolikor jaz vem, je kandidiral pri LDS in pri Zavezništvu, pri nas pa nikoli. Ampak to me sploh ne moti. Žal mi je, da je družinski zakonik, ki je za moje pojme eden izmed najpomembnejših zakonov, ki jih bomo sprejeli v tem mandatu, že zadnjih pet let na nek način polje ideološkega boja levice in desnice. To me, moram reči, izredno izredno moti. Nimam nič proti, da smo ideološko tako narazen, kar je prav, hvala bogu, s tem se lahko tudi ljudje na volitvah odločajo, katerim dajo več zaupanja, vem pa, da ste vi zaradi specifike v Sloveniji na varni strani. Najlažje je reči, da istospolni partnerji ne smejo posvojiti otrok, in to sliši, da te, Marijan, pomirim, tudi veliko članov naše stranke kot pozitivno. Ampak v življenju ni treba biti zmeraj na varni strani, včasih se je treba boriti tudi za tiste, ki nimajo veliko zagovornikov, ki se ne morejo boriti, ki so že stigmatizirani v družbi. In če sem Socialni demokrat, mi je mogoče to vrednota, da se borim tudi za malega človeka, ki ga ti največkrat uporabiš v tem državnem zboru. Ampak mali človek je tudi gej, mali človek je tudi lezbijka, ki nima istih pravic. Pa ni, na nek način, ne sama kriva – ni vse tako, da si je ona vse tako želela, kar čuti do svojega bližnjega. Druga stvar. Veste, mi lahko sprejmemo ne vem kakšen družinski zakonik, mi lahko sprejmemo kopico zakonodaje v Državnem zboru, če v familiji niso normalni ljudje, ti noben papir, nobena črka v zakonu ne pomaga. Imamo lahko, ne zameriti, najlepšo familijo, ki se v nedeljo obleče pa gre k maši, da jo vidijo sosedi, pride domov, pa oče otroke nažene, jih natepe, babnico natepe, pardon izrazu, žensko natepe. Ampak v javnosti je pa to krščanska familija, v nedeljo gre k maši, in to je ideal za neko družino. Takih primerov je v tej Sloveniji veliko. Vsak dan beremo v Slovenskih novicah, v Svetu24, vidimo tragedije, ki se dogajajo. Tragedije, ki se dogajajo v tradicionalnih družinah. In tudi tam otroci izredno trpijo. Ravno zaradi tega je treba spisati nek družinski zakonik, za kar se borijo na našem ministrstvu že kar nekaj časa, da bomo zavarovali tiste, ki se ne morejo sami braniti, ki jih mora, žal, ubraniti sistem. Zato so ti zakoni. Marijan, midva sva že kar dolgo tukaj, mogoče celo predolgo. Ti si super poslanec, zastopaš svoje interese, včasih malo zaideš, malo začneš žaliti vse ostale, ki mogoče malo drugače mislimo. In sam veš, ker vem, da si dosti, kar se tega tiče, izkušen, da gre tukaj za eno klinčevo politiko. Glej, Marijan, tukaj gre za eno politiko, s katero ta moment delaš reklamo ne svoji stranki, delaš reklamo Primcu, on bo na tem gradil svojo zgodbo – Nova Slovenija je šla, hvala bogu, pametna, ven – ti delaš reklamo stranki GOD ali kako se že pač imenuje. Jaz bom zdaj tako rekel, jaz, če bi bil politično še bolj vpet v našo stranko, bi rekel, ne ne, dragi moji, žal ne, tale čas ne bi jaz sprejemal tega zakona. Veš, zakaj ga ne bi sprejemal? Zato, da ne bi delal reklame neki stranki, ki ima v soboto nek kongres. In je tule ta naša platforma, tale razprava – najbolj ji paše, zato da bodo lahko tam, bom rekel, kričali, se razburjali in govorili, kako bomo v tej državi jemali otroke, kako bodo istospolni pari imeli otroke in tako naprej, kar je seveda čista laž. Te pa, Marijan, prosim, samo eno stvar, če mi lahko razložiš. Zaradi javnosti, zaradi slovenskega ljudstva mi povej, ali smo mi na odboru za socialo sprejeli vaš amandma in potrdili definicijo družine. Ali je? K drugemu členu, kjer piše: »Družina je življenjska skupnost otroka, ne glede na starost otroka, z obema ali enim staršem ali z drugo odraslo osebo, če ta skrbi za otroka in ima po tem zakoniku do otroka določene obveznosti in pravice.« Ali je to vaš amandma? Je. Ali je to zapisano v tem zakonu? Je, okej. No, že to je napredek, da se, evo, prvič se strinjamo o enem členu. To se mi zdi fajn. Drugo, potem smo šli še dlje, smo od Nove Slovenije še nadgradili neko zadevo, kjer so zapisali: »Zakonska zveza je zveza moža in žene. Pomen zakonske zveze je v zasnovanju družine.« Tudi to je sprejeto. Ampak mi se spet kregamo o isti stvari in pozabimo vse druge člene, ki govorijo o varovanju otrok in tako naprej. Zdaj pa še nekaj, dragi moj Marijan. Ko govorimo o posvojitvi starih staršev, jaz sem imel super stare starše, super starše, nobenega več nimam. Se spomnim, ko smo enkrat doma menili, tudi moji mami se je zdelo, če bi se meni pa moji ženi kaj zgodilo, da si ne zna predstavljati, da ne bi mojih dveh punčk vzela ona in jih naprej vzgajala. Ampak takih starih mam, ki so aktivne, tudi ni tako veliko. Nekateri stari starši žal danes še sebe ne morejo preživeti zaradi socialnega statusa, zaradi takšnih ali drugačnih bolezni in tako naprej. Imamo veliko problemov na tem področju. Žal morajo otroci pomagati starim staršem, vnuki pomagati starim staršem, da lahko preživijo. Mi pa zdaj zaradi politike neke stranke želimo to zgodbo obrniti. Ni v redu. Posvojitev prinaša tudi obveznost, dragi moji, hudo obveznost. Ampak mi smo lepo napisali – to pa strokovnjaki napišejo, tega znanja jaz nimam – stari starši bodo lahko izvajali starševsko skrb pri otroku, ki so mu umrli starši. Seveda mi bo potem državna sekretarka, niti ne meni, ampak zaradi javnosti, povedala razliko med posvojitvijo in tem. In je stvar rešena. In ne smemo se kregati, tam, kjer je brez zveze, da se kregamo. Razumem pa, da gre tu malo za politiko. Levica, desnica. Glede izenačenja pravic istospolnih. Dragi moji, v tem zakonu o tem ne govorimo nič. Nič! Ker se tudi mi zavedamo, da smo že dvakrat na referendumu izgubili. Pa pustimo, koliko ljudi je prišlo na referendum. Ampak, ja, podeželje si to razlaga drugače. Tako da jaz mislim, da je ta zakon dober, da je seveda možnosti govoriti o tem in nabijati politične pike neizmerno veliko. Neizmerno veliko. In, Marijan, če bi bil ti minister v naslednji vladi, ker vidim, da se s socialo najbolj ukvarjaš, in verjamem, da bi bil čisto lahko minister, bi verjetno isti družinski zakonik sprejel. Istega bi sprejel, kot je danes ta napisan. Ker vi ste znani, SDS, po tem, da takrat, ko niste na vladi, greste do konca, ko pridete pa na vlado, pa se znate zmeniti tudi z vso strokovno javnostjo. Kar je dobro, da se razumemo, to je samo pohvala. Pokojninska reforma – naša je bila bistveno boljša kot vaša. Ampak našo ste rušili na referendumu, potem ste svojo dali in se je Vizjak zelo dobro zdilal s sindikati in vsemi temi naprej. Tako da, dragi moj Marijan, mislim, da se zaradi družinskega zakonika ne jaz ne ti – lahko se zdaj nabijava tule, bova dobila sicer svoje pike vsak v svojem volilnem bazenu, ampak ko sva pa sama nekje, sama, ne skupaj, pa misliva, da je ta zakonik čisto okej. Vas rešuje, ker se ne pogovarja o istospolnih partnerjih, ker vam je to pač tako, vse ostalo je pa zelo dobro. In veš, zakaj vem? Ker če bi ta zakonik bil, ne vem kakšen zopet, bi bila tule polna dvorana ljudi s transparenti in z rumenimi majicami, bistveno več angažiranosti bi bilo tamle pa bistveno več angažiranosti bi bilo tule. Ker je pa zadeva relativno takšna, da gre v dobro otroka, se pa ne rabimo veliko kregati. Tako da, Marijan, kljub temu da vem, da imaš še kar nekaj minut, vem, da mi boš repliciral, ampak mislim, da je dejstvo tisto, kar sem ti povedal. Mi smo sprejeli vaše amandmaje, mi smo sprejeli tudi od Nove Slovenije amandmaje. Seveda je zdaj treba zaradi politične javnosti nabijati, ampak zaradi otrok pa zaradi pravih družin v Sloveniji pa tega ne rabimo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika, gospod Marijan [[…]]Razprava? Potem pa kasneje. Dobro, hvala. Besedo ima gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa, podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi, še enkrat, tokrat s tega mesta! Jaz sem naivno upal, da je praktično cel arzenal argumentov, takšnih ali drugačnih, po sedmih urah razprave na Odboru za delo družino, socialne zadeve in invalide bil izčrpan, pa seveda ni bil. Zakaj pa bi bil, če v predhodnih razpravah o družinskem zakoniku je bilo 70 in več ur premalo, zdajle pa smo v 7 urah to rešili? Meni je žal, da zdaj Marijan odhaja iz prostora, ker se bom v kakšni točki navezal tudi na njegovo razpravo, ampak kakorkoli. [[oglašanje iz dvorane]] Absolutno, lahko greš na vece, Marijan. Slovenija potrebuje eno sodobno nadgradnjo Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih, ker takrat, ko je ta zakon bil sprejeman oziroma sprejet leta, mislim da, 1976, je bil seveda zelo modern in zelo sodoben za tisti čas. Danes pa ni več temu tako in ga je treba nadgraditi – saj je bil že nekajkrat tudi spremenjen – nadgraditi s tako imenovano družinsko ustavo, družinskim zakonikom. Jaz moram tukaj povedati, da ne bo slučajno kakšnega zavajanja ali pa napačnih interpretacij, zakon ne posega v materijo Zakona o partnerski zvezi, ampak je ločen zakon. Zakon o partnerski zvezi bo še naprej veljal, ta zakon pa ureja pač eno drugo, širše področje. Ni tudi bojazni, da bi se prikradle med vrsticami ali pa z nekim drobnim tiskom, kakorkoli, tako imenovane tretje posvojitve istospolnih partnerskih skupnosti. In seveda ni tudi bojazni, da bi na stranska vrata pripeljali oploditve samskih žensk z biomedicinsko pomočjo. Verjamem, da je zakon – seveda družinski zakonik tako kot vsi drugi zakoni, to večkrat rad povem in moram tudi ob tej priložnosti povedati, ni idealen zakon. Je pač neka kompromisna, naj mi bo tukaj oproščeno za to primerjavo, kompromisna rešitev, kjer so bile sprejete nekatere rešitve, ki so jih predlagali tako kolegi iz SDS kot kolegi iz NSi. Seveda mnogo vaših idej, pa bodimo tukaj realni, ni ugledalo luči sveta skozi amandmaje samega odbora. To je zakon, ki prinaša neke sodobne, jaz verjamem, tudi življenjske, predvsem pa s stroko podkovane rešitve, ki bodo služile v korist in bodo v prid ljudi. Preden do tistega bistva preidem, kjer bom res poskušal na kratko; rožljate, kolegi, rožljate z institutom referenduma. Jaz se tu tega nisem spomnil, ker se mi zdi, da so ti referendumi mnogokrat in vse prevečkrat zlorabljeni, posiljeni. Bili smo dvakrat na referendumu na temo družinskega zakonika, obakrat je referendum zminiral sprejet zakon. Bodimo pa seveda realni, obakrat je prišlo – očitno ljudi tudi ne zanimajo toliko ti referendumi – na referendum malo več kot 30 % upravičencev, torej volilnega telesa. In realno je leta 2012 zminiralo zakon nekaj čez 16 % volilnega telesa, volilnih upravičencev, 23 % pa je nasprotovalo zakonu leta 2015. Ampak dobro, to so pretekle zgodbe. Tudi ta družinski zakoni, ki je zdajle na mizi, seveda ima neke skupne točke, neke podobnosti z minulima zakonoma, ampak je drug, je spremenjen. Je spremenjen zakon, vmes smo sprejeli tudi Zakon o partnerski zvezi, tako da govoriti, da je to copy-paste zadeve od takrat, je seveda nekorektno. Morate pa na tem mestu vedeti, da jaz nisem odvetnik, zagovornik pripravljavca tega zakona, ampak skušam nekako objektivno gledati na rešitve tega zakona, kot jih seveda jaz in mi v stranki Desus vidimo. Verjamemo, da bo to sodoben predpis, ki je in bo upošteval tudi v praksi stroko in tudi adekvatno odgovarjal na izzive sodobnosti, da ne bomo priča razvpitim primerom iz medijev in tudi mnogim nerazvpitim primerom, ki pa jih je dosti in vse preveč, za katere pa javnost ne sliši in so travmatični za otroke. Zakaj je ta zakon dober? Dobro, da se zadeva prenaša na sodišča, okej, verjamem, da je to v redu, da bodo centri ne nazadnje tudi razbremenjeni tega, bom rekel, oblastniškega dela in da se bodo lahko dejansko socialni delavci bolj fokusirali, bolj osredotočili na delo z ljudmi. Ne nazadnje ob tej priliki, malo bom zašel, tudi mnogo pričakujem od reforme centrov za socialno delo, ki se pripravlja ali pa obljublja, verjemite mi, vse od leta 2001, takrat ko sem se jaz zaposlil na ministrstvu za delo, pa nisem več tam zaposlen že kar nekaj časa. Zakaj je zakon dober, zakaj je po mojem mnenju zakon sodoben in predvsem zakaj vidim v njem dodano vrednost. Vidim dodano vrednost zato, ker v fokus, v središče prinaša otroka. Otroka, varnost, takšno ali drugačno, predvsem korist otroka. Mislim, da je to glavna poanta tega zakona. Jaz bi si seveda želel, da bo v tistem posvetovalnem telesu, neodvisnem, kakorkoli, ki ga zakon opredeljuje, dejansko tudi se izrazila, čeprav je namenjen družinam pa tudi širše, da bo dejansko tam več poudarka na otrocih, na otroku, ki je, kakorkoli obračamo zadeve, najbolj ranljiva ciljna skupina, ne nazadnje tudi odvisen od staršev, in zato mu je treba seveda nameniti še večjo pozornost in še večji poudarek, kot je bilo to do sedaj. Pa zelo na kratko še o tistem glavnem poudarku, kjer, če sem prej razumel, pa verjamem, da se v mnogočem strinjamo, tudi s kolegom Pojbičem, v Desusu, ampak on enostavno ne more in mnogi, ki nasprotujejo temu zakonu, enostavno ne morejo mimo dejstva, da dedki in babice ne bodo mogli posvojiti svojih vnukov. Jaz na tem mestu jasno in glasno želim vse dedke in vse babice, vse stare starše in tudi širšo slovensko javnost na eno zadevo opozoriti, res je, da ne bo posvojitev starih staršev, ampak ta zakon prinaša tako imenovano starševsko skrb. Samo ne bo se imenovala posvojitev. To pomeni, da bodo ravno tako lahko najtesneje, najtesneje povezani s svojimi vnučki. Zakaj pa ni prav, in ta zakon to zagovarja, da bi šlo za posvojitev? Prvič, zradirajo se vse sorodstvene vezi, ki so zdaj – saj to je nekaj razpravljavcev že povedalo, pa moram tudi jaz še enkrat poudariti. Ta dedek postane oče, babica postane mati, ne vem več natančno, kaj postanejo strici pa tete, bratranci, skratka porušijo se ta ravnovesja. To je ena stvar. Verjamem, da bi to stvar mogoče še lahko kako, ne vem sicer kako, rešili, ampak – kaj je tukaj še važno? Pri tem je važno seveda to, da je materialno stanje otroka, tistega, ki se ga posvoji, prizadeto. Torej, tukaj ni potem družinske penzije, tukaj je onemogočeno dedovanje. Ne nazadnje ta otrok, ki bo v kratkem tudi doštudiral in prišel do kruha, upajoč, da bo tudi službo dobil, bo pa prevzel potem vse obveznosti do svojih posvojiteljev, torej do starih staršev, in bo zopet v inferiornem položaju napram drugim otrokom. Ko bi moral svoje življenje zaživeti, formirati, ustvariti svojo družino, bo zopet v slabšem položaju. Tako da še enkrat tukaj opozarjam, očitno je pač treba povedati, če vi tolikokrat – ali pa nasprotniki, da ne bom zdaj preveč – poudarjate, kako je to nesprejemljivo, da režemo babice in dedke stran, madona, ne režemo jih. To je zavajanje. Ne režemo dedkov in babic stran, samo ta termin se ne bo imenoval posvojitev, ampak bo tako imenovana starševska skrb, kar pa bo pomenilo, da bodo lahko najtesneje skupaj s svojimi vnučki in se bo, če je to le mogoče – seveda se bo to tudi na sodišču, ki bo o tem odločalo – ta volja, torej volja preminulih staršev, govorimo samo v teh primerih, upoštevala in pa seveda, če bo to v korist otroka. In jaz ne vidim, da to ne bi zaživelo. Je pa res, termin se pa ne bo tako imenoval, in jaz mislim, da – s tem pa tudi zaključujem – da resnično ni najbolj, ne ni najbolj, sploh ni korektno. O Desusu je težko reči, da nima kakšnih ideoloških nabojev, ampak tukaj, skozi prizmo tega predpisa, pa vendarle gledamo na korist otroka, gledamo na čisto eno elementarno materijo, kjer pa dejansko ni mesta, da bi se tukaj kresale politične strelice, politična kopja. Ker če kaj želimo vsi, tako kot Marijan pravi, ne glede na politično barvo, ne glede na pripadnost politični stranki – verjetno pa nam je vsem skupaj v interesu, da damo večji poudarek in da zaščitimo otroka, kot je le najbolj mogoče. Jaz pa sem mogoče tukaj še malo bolj obremenjen, ker če sem čisto odkrit, prva nekako resna služba mi je bila na ministrstvu za delo, kjer sem, mislim da, skoraj 10 let delal ravno na Direktoratu za družino, in veste, te zadeve ti zlezejo pod kožo. Zlezejo ti pod kožo zadeve, ki si jih tam počel, tako ali drugače, in zleze ti tudi to pod kožo, ko ljudje k tebi prihajajo, »ali boste res odrezali dedke in babice«. Ne, ne bomo jih. S tem zakonikom jim omogočamo, da bodo lahko najtesneje s svojimi vnučki. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vidim, da je še želja za razpravo. Prosim, da se prijavite. Gospod Marijan Pojbič, beseda je vaša, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Moram reči, dragi moj prijatelj Han, da nobenih razlogov pravzaprav nisi imel, zato da bi te jaz zdaj napadel po tvoji razpravi, ki si jo imel, vendarle moram samo razčistiti stvar, ki se mi zdi, da ni bila korektna ali pa ne stoji in to je, da to kar se midva tukaj noter pogovarjava, potem pa greva ven pa se zmeniva pa rečem, da je ta zakonik čisto okej. To si med drugim rekel. [[oglašanje iz dvorane]] To, kar si ti mislil, povedal si nekaj drugega. In tega si jaz ne dovolim, ker to ni dopustno in je skrajno zavajanje. Jaz argumente, ki jih povem tukaj pred vso slovensko javnostjo, kolega Matjaž, bi povedal tebi tudi izven tega parlamenta in bi lahko razpravo nadaljevala na tak način, kot sva jo tukaj zaključila. In mislim, da ni nobenega razloga, vse ostale stvari, jaz sem rekel, nimam nobenih težav. Tiste stvari, ki so v zakoniku, v redu, in jih je veliko, sem tudi v stališču povedal, ni problema, jih podpiramo, saj ni nobenega problema. Vedno se zgodi problem, da pridejo dve, tri stvari v zakonik, ki so nesprejemljive. In zato nekdo poskuša, seveda, valjda, 300 členov napisati, da lahko dve, tri stvari vrine noter in potem zgodbo zapelje tako, kot si je zamislil. In to dela ministrstvo za delo, družino, ker so tam isti ljudje. Vedno znova, znova in isto, samo drugače zapakirano. Ne boste me prepričali. Kolega iz Desusa, Uroš, je rekel, da bo po tem zakonu starševska skrb, torej za stare starše, če sem prav razumel. Ampak to ni isto kot posvojitev. To je velikanska pravno-formalna razlika! Ampak gremo gledat, kaj, kdo, katera zadeva kaj prinaša. Jaz zdaj toliko v podrobnosti ne bi znal našteti, ampak grem po pravnika, pride sem pa bo povedal, v nulo, od A do Ž. Čiste podrobnosti. Ampak dejstvo je, da je v pravno-formalnem smislu velika razlika. In v to sem prepričan. Še vedno stojim na dejstvu in ne odstopam od tega, da argumenti, ki sem jih danes navedel, tako v stališču poslanske skupine kot tudi zdaj, stojijo in ta družinski zakonik ni napisan tako, da bi ljudje lahko verjeli tistemu, kar smo slišali s strani ministrstva in koalicije. Zato ker še vedno – še enkrat poudarjam, dve ključni stvari. Družinski zakonik povsem jasno določa možnost posvojitve otrok v istospolne partnerske skupnosti, ampak v dveh korakih. Najprej sam, potem pa, če se poroči, še drugi. In kot sem rekel, zame ni isto to, kar je Uroš govoril, eno je starševska skrb, drugo pa je posvojitev. In stari starši še vedno ne bodo mogli po tem zakonu posvojiti otrok. In gotovo in pika! In lahko kdo reče, kar hoče, ker ne bodo mogli. [[oglašanje v dvorani]] Saj nič drugega ne govorim! Kaj se zdaj vi, gospa, bunite, če še v [[…]]Ne vem, odkar ste v parlamentu, ste dvakrat govorili. Lepo vas prosim, no. Pa nehajte zdaj tu vskakovati noter pa ne provocirajte ljudi, no. Ne provocirajte! Ni problema, če mi to reče Matjaž, če mi to reče Uroš, če mi to rečejo tisti, ki so tu notri sedeli, pa tudi Jani ne glede na to, da se včasih ne strinjava. Ampak pozna tematiko, govoril je, je dovolj podučen, in to je to. Potem ni problema v razpravi, pač imava različno mnenje, pa kaj. Saj v parlamentu imamo pravico imeti različna mnenja, saj smo različne politične stranke, različno vidimo stvari. Glejte, ko pa govorimo o družinskem zakoniku, tu pa jaz mislim, da ko gre za otrokove pravice, pa so različna mnenja dobrodošla, vendar rešitve pa morajo biti izključno pisane na kožo otrokovih pravic kot številka ena. To pa mora biti naša skupna skrb in jaz mislim, da je to to.
Hvala lepa. Gospod Matjaž Han ni bil dobro razumljen. Izvolite.
Samo, da bo, Marijan, da bo zelo jasno, res je, midva se nisva o družinskem zakoniku nikdar pogovarjala izven tega parlamenta. Jaz sem samo rekel, da verjetno vsak pri sebi včasih čuti, da mogoče je kaj dobrega, ampak mora zaradi političnega prepričanja, zaradi nagovarjanja svojih volivcev govoriti tako. Jaz sem tako mislil, zdaj, kaj pa ti misliš, je drugo. Jaz sem tako mislil in še danes tako mislim, da velikokrat se pogovarjamo, ne s tabo, s kakšnim poslancem, ko pač tudi tako naredimo. Ampak zaradi tvoje javnosti, midva se o družinskem zakoniku nisva nikoli pogovarjala na hodniku. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Matjaž Nemec, imate proceduralno? [[oglašanje iz dvorane]] To pa kasneje. Dobro. Gospod Uroš Prikl, imate repliko. Izvolite.
Hvala lepa. Seveda ima kolega Pojbič prav. Stari starši ne bodo mogli posvojiti svojih vnukov, bodo pa imeli skrbništvo, starševsko skrb bodo imeli nad njimi, in to je boljša rešitev. Zakaj je boljša rešitev? Prvič, porušijo se vsa razmerja sorodstvena, če bi stari starši svoje vnuke posvojili, prvič. Drugič, materialni, gmotni položaj otroka se bistveno poslabša preprosto iz razlogov: prvič, onemogočeno dedovanje, drugič, družinska pokojnina in tretjič, ti vnuki oziroma posvojenci morajo glede na sorazmernost preživljanja poskrbeti za svoje stare starše. In še enkrat več – to so zdaj tisti momenti, o katerih je kolega Pojbič spraševal – to pa ne bo onemogočalo, da bi stari starši lahko bili s svojimi vnuki najtesneje, kar je možno, povezani in bi za njih opravljali vse dolžno, potrebno, ljubeče, ne vem, kakšno še vse skrbništvo. In to je to. In kako bo zdaj ta vnuk klical svojega dedka? Ja še vedno ga bo menda ja dedi klical, čeprav formalno bo ta dedi imel za njega starševsko skrb, ne bo pa njegov posvojitelj. Ampak dedi pa vnuček se bosta klicala, madonca. In to je najbolj važno, da ne spravimo v inferiorni položaj otroka, ki bi naj bil posvojen oziroma ki so mu umrli starši. Že itak so to travme. In jaz mislim, da tukaj ni, resnično ne sme biti nobene bojazni, da bi otrok, ki je fokus tega zakona, bil v slabšem položaju, in to je to. Jaz pa zdaj res ne vem, znam običajno vsako stvar na tisoč in en način obrazložiti pa povedati pa raztegniti, tukaj pa resnično več ne znam povedati kot to, da ni bojazni za vnučke in za stare starše, dedke in babice, da bi se jim zgodilo to, da ne bodo najtesneje, kar je možno, skupaj. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Martina Vuk, državna sekretarka.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani poslanke in poslanci, en lep pozdrav po tej večurni razpravi! Seveda so vedno dobrodošla in potrebna različna mnenja in različna stališča. Ko pa govorimo o zakonskih rešitvah, je pa tudi prav, da vsi beremo isto besedilo tako, kot piše, in da potem vprašamo tiste, ki znajo razložiti posamezno besedilo, kaj to besedilo dejansko pomeni. Če se mi prerekamo o oslovi senci, po navadi nikoli ne pridemo do končne rešitve, ker je pač nihče ne more prijeti v roko, te oslove sence, to je že znana ljudska. Ko govorimo o tem, kaj je cilj družinskega zakonika, ki je pred vsemi nami, cilj družinskega zakonika je zaščita koristi otrok. Pika. Cilj družinskega zakonika je zaščita koristi otrok. Zakaj? Zato, ker se nismo včeraj začeli o tem pogovarjati, ampak že več let, da ne rečem več kot eno celo desetletje poteka razprava o tem, kako koristi otrok zaščititi na ta način, da bodo v dovoljšni meri varovani, ker so oni tisti, ki so najšibkejši členi družine, ker so otroci tisti, ki morajo imeti posebno varstvo in za katere mora biti posebej poskrbljeno, in kje morajo potekati postopki, če so ti potrebni, ko se odloča o teh otrocih, ki so njim prijazni, kjer se ugotavlja, če je možno, tudi njihova volja, in kjer odloči nekdo, ki je nepristranski, ki se spozna na to ali pa ki lahko pridobi strokovna mnenja o tem, kaj je najboljše v tem konkretnem primeru na podlagah konkretnih okoliščin za tega konkretnega otroka. O tem se pogovarjamo ves čas priprav tega družinskega zakonika in o tem se pogovarjamo ali pa bi se vsaj morali pogovarjati ves čas, ko se iščejo ustrezne rešitve, na kakšen način to urediti. Razen nekajkrat zadnje čase, ko se izpostavlja ta dilema, »a res, a zdaj se vam pa kar naenkrat zdi pametno prenesti pristojnost odločanja s centrov za socialno delo na sodišča«, razen teh nekaj vprašajčkov, ki niso bili nekako argumentirani, vse skozi velja konsenz in vsi več ali manj poudarjate, kako je to dobra rešitev. Da je res zaščita koristi otrok lahko največja na način, da je tisti, ki odloča, sodišče, zato ker ima predpisane postopke in zato ker bodo ti prilagojeni temu, da se odloča o ukrepih za zaščito otrok, zato ker centri za socialno delo niso postavljeni v konfuzno situacijo, ko gre za mešanje njihovih vlog, ko se soočajo s takšnimi in drugačnimi pritiski, ko so na eni strani tisti, ki svetujejo, tisti, ki opazujejo, tisti, ki ukrepajo, in tisti, ki odločajo – vse v eni pravni osebi – in ki odločajo po zakonu o upravnem postopku, ki ni prilagojen temu, da se odloča o otrocih in o njihovih največjih koristih. To je torej glavni cilj tega zakonika. Da se uredi to področje. Ker pa imamo veljavni zakon, ki velja že 41 let, 41 let velja ta veljavni zakon, ki se ga danes uporablja, obstaja tudi strinjanje v naši družbi, široko strinjanje o tem, da je tudi ta zakon, torej celotno družinsko področje in področje sklepanja zakonske zveze, treba ustrezno prenoviti. Za to je pripravljena kodifikacija, torej celoten zakonik, ki celovito ureja vse to področje. Ko gledamo vsebino tega družinskega zakonika, ko gledamo vsebino, mi velikokrat poslušamo o nekih hipotetičnih skritih rešitvah, ki niso zapisane, ampak sigurno je pa glavni namen, da se jih nekako noter pripelje. Čeprav nikjer niso zapisane, čeprav nikjer niso obrazložene, čeprav nihče o tem ne razpravlja, ampak zagotovo pa obstaja nek skrivni namen. Jaz vam zagotavljam, da ni nobenih skrivnih namenov, da obstaja iskren, jasen, glasen in večkrat povedan namen, da končno pridemo do te ureditve, da končno lahko začnemo vzpostavljati vse potrebno za to, da se ta proces odločanja res lahko prenese, da začne delovati implementacijska skupina, ki je široko medresorsko, strokovno, iz vseh deležnikov sestavljena za to, da res predvidi vse nevarnosti, tveganja, pozitivne ureditve, kaj vse je treba pripraviti v dveh letih, ki sta določeni kot prehodno obdobje, zato da se takrat res lahko začne ustrezno izvajati in da se ne bomo soočali z nekimi porodnimi krči, da zadeva ne bi bila uspešna. In ko govorimo o definiciji družine. Ta definicija družine – ja, je res, drži, je bil sprejet amandma, ki ga je predlagala Slovenska demokratska stranka – je vsevključujoča definicija družine. Na prvo mesto postavlja otroka in potem starša, oba ali enega starša, odvisno pač, v kakšni družini otrok živi. Zraven pa dodaja, da je družina tudi skupnost otroka in odrasle osebe, ki za tega otroka skrbi, vendar z omejitvijo, torej glede na pravice in obveznosti, kot jih določa ta zakonik. Torej samo v tem obsegu, to je varovalka. Varovalka je, da torej ta sama definicija sama po sebi ničesar ne prinaša kot neko programsko usmeritev, ampak prinašajo posamezne določbe zakona, ki jasno opredeljujejo, kaj so te pravice in obveznosti, za koga veljajo, v kakšnem obsegu, kdaj in v katerem primeru to pride v poštev. Dejstvo je, da je v Sloveniji prevladujoča oblika družine otrok ali več otrok in oba starša, mama in oče. To je prevladujoča oblika družine v Sloveniji. To je v redu, s tem ni nič narobe. Obstajajo pa tudi druge oblike družine. In pravo, zakoni, namen zakonov je to, da pravno urejajo tista razmerja, iz katerih izhajajo posamezne pravice in obveznosti. Ko ni spora, ko ni treba ugotavljati, kakšne so te pravice in obveznosti, takrat nihče ne sprašuje, kaj piše v zakonu. Ko pa pač prihaja do tega, da je treba razrešiti določen spor, ko se uveljavljajo neke pravice, ko se terjajo neke obveznosti in odgovornosti, takrat je pa treba pogledati, kako je to urejeno v vsakem posameznem zakonu, ki v tistem primeru velja. In zato se pišejo zakoni. Zato da predvidimo situacije, kjer lahko nastanejo spori, zato da se lahko ustrezno, hitro, vnaprej predviden postopek, vnaprej predvidene posledice pač rešijo. Zato urejamo te zadeve. In ko smo se ukvarjali ves čas, saj ste vsi zraven sodelovali – res ste sodelovali, zato ker ta zakonik pa ni nastajal za nekimi zaprtimi vrati v nekem izjemno ozkem krogu, kjer bi na skrivaj pisali in potem kot presenečenje predstavili pač 300 in še nekaj členov in rekli, evo, sprejmite ali pa pustite – saj ste ves čas zraven sodelovali, brali, komentiral tako ali drugače, na tak ali drugačen način, in veste, katere so bile tiste posamične rešitve ali pa vprašanja, ki so bila izpostavljena, na katera smo iskali res take rešitve, da bodo najširše sprejemljive, da bomo z njimi odgovorili na potrebe, ki so, in da bomo te nevarnosti, ki se jih da vnaprej predvideti, odstranili, da ne bo po tem, ko bo do neke konkretne situacije prišlo, se postavilo vprašanje, kaj pa zdaj, kako pa zdaj to rešiti, u, na to se pa nihče ni spomnil. In ko govorimo o posvojitvi s strani starih staršev, smo že ničkolikokrat povedali, kakšna je situacija. Torej, babica in dedek ena, babica in dedek druga. Starša umreta. Babica in dedek si želita posvojiti tega vnuka, ki ostane. Če je dovoljena posvojitev s strani te babice in dedka, pri nas poznamo samo popolno posvojitev. To pomeni, da se v rojstni list napiše: mama – ime in priimek babice in oče – ime in priimek dedka. To pomeni, da tistih staršev ni več. Ni jih več tako ali tako, ker sta umrla, ampak tudi formalno nista več starša in se izbriše, ker imamo takšno ureditev. In nihče, kot sem jaz razumela iz te izjemno široke razprave, pa sem marsikaj prebrala, marsičesa mi tudi ne bi bilo treba, bi se bolje počutila, pa sem, ker je bilo pač res potrebno se seznaniti z vsemi mnenji in z vsemi stališči, in vsi so izpostavljali, da ni ustrezna rešitev ta popolni vstop v ta nova družinska razmerja. Da to ni ustrezna rešitev. Pa smo iskali možnost, v redu, dajmo napisati, kot je bilo tudi že v nekaterih zakonskih predlogih predlagano, dajmo napisati, da se družinska razmerja ne porušijo. V redu, s tem lahko uredimo dedovanje na nek način, ampak ne uredimo pa vseh drugih razmerij, ne uredimo dolžnosti preživljanja, ne uredimo te družinske pokojnine in še marsičesa, česar se ne predvidi vnaprej. Torej, kakšna je zdajšnja rešitev. Zdajšnja rešitev je nov institut, ki se mu reče starševska skrb sorodnikom, kjer je omejen krog sorodnikov, zelo natančno je določeno, kateri sorodniki samo so lahko tisti, ki lahko pridobijo starševsko skrb. Ti sorodniki morajo izpolnjevati vse pogoje, ki so določeni za posvojitev. Če sta zakonska ali pa zunajzakonska partnerja, lahko posvojita otroka samo skupaj, kot določa to ta zakon. Pravice in obveznosti, ki iz te podeljene starševske skrbi izhajajo, so identične, kot imajo pravice in obveznosti starši. Identične so pravice in obveznosti, edine izjeme so tiste, ki sem jih prej naštela. Da ne posegajo v ta družinska razmerja, ti otroci nimajo potem dolžnosti preživljanja teh staršev, novih, teh, ki za njih zdaj skrbijo in jim je podeljena starševska skrb, in še vedno pa ohranijo družinsko pokojnino in drugo, kar jim pripada po starših, in kar je najpomembnejše, v rojstnem listu tega otroka še zmeraj piše mama in oče, tisti, ki je to bil, pač ne glede na to, da zdaj nista več z njim in sta pač umrla. S to rešitvijo jaz res ne vidim težav, zakaj bi ji bilo treba nasprotovati, razen zgolj iz nekih imaginarnih razlogov, bom rekla, ali pa iz nekih drugih razlogov, ki ne morejo biti resnična skrb za to, da če babica ali dedek želita skrbeti za tega vnuka, da bosta skrbela za tega vnuka. In odvzem te starševske skrbi je popolnoma enak in samo takrat pride v poštev, ko bi prišlo do odvzema starševskih skrbi staršem, torej kot je danes odvzem roditeljske pravice po zdaj veljavni zakonodaji. Isto. Samo iz teh razlogov, na enak način, samo v teh primerih. Amandmajsko je bilo tako spremenjeno, da ni nobenih izjem, tudi tisto se je ven črtalo, kar je bilo prej določeno, da za razpolaganje s premoženjem je pa takim podeljena starševska skrb, razpolaga tako, kot če bi bil skrbnik. Ne, tudi to je šlo ven. Zdaj je res v vseh pravicah in obveznostih izenačen s starši, ki jih pač ni več. In tukaj res ne moremo govoriti, da je bil kakšen prikrit namen, in tudi ne moremo govoriti, da ni zdaj ustrezno poskrbljeno za to, da če bi želeli stari starši skrbeti za svoje vnuke, bi lahko. Še naprej bo pa seveda, tako kot danes, obstajala tudi možnost skrbništva, torej da so lahko stari starši ali pa drugi sorodniki skrbniki svojim vnukom oziroma tem otrokom, še naprej bo obstajala tudi možnost rejništva, torej vse te oblike bodo še naprej obstajale. Prvo, prvo, iz česar je pa vedno treba izhajati, in to želimo dopovedati ali pa prinesti s tem družinskim zakonikom še bolj, je pa to, da je treba izhajati iz potreb, iz koristi otroka. Kaj je v dani situaciji v konkretnem primeru najbolj ustrezno za tega otroka, o katerem odločamo. In temu otroku se potem išče ustrezna rešitev. Ko govorimo, kako se zdaj na nek prikrit način v družinski zakonik nenapisano, na skrivaj, po ovinkih vnašajo neke rešitve, ki so bile že dvakrat zavrnjene na referendumu, mene čudi samo to, da vsakič, ko razpravljamo o tej tematiki, pridemo do nekega novega razloga, zaradi česa je bil takratni družinski zakonik pa potem leta 2015 Zakon o zakonski zvezi in družinskih razmerjih zavrnjen. Vedno je nek nov razlog, kaj je bil razlog, s čim se ljudje niso strinjali. Ljudje so pa v resnici odločali o tem, ali želijo, da se uveljavi družinski zakonik, in leta 2015 so odločali o tem, ali želijo, da se uveljavi novela Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih. O tem so odločali. In meni je žal, meni je res žal, da nimamo možnosti take prave, neposredne vsebinske razprave, kjer bi prebrali člen, kjer bi rekli, v redu, jaz tega ne razumem, jaz se s tem ne strinjam, jaz pa to drugače razumem, ali oba isto razumeva, ali se torej strinjava s to rešitvijo ali se ne strinjava s to rešitvijo. Veste, ko gospod Pojbič reče, jaz ne vem sicer, kaj je narobe, ampak lahko vam pa enega pripeljem, ki vam bo to razložil [[…]]A res? Dajmo se potem pogovoriti, mogoče pa ni tako narobe, pa vam samo niso uspeli razložiti, kaj tam notri piše tako, da bi se lahko strinjali. Mogoče pa je ustrezna rešitev, ampak se samo nočemo slišati. Jaz pa ne bi želela, da se nočemo slišati iz nekih drugačnih razlogov, kot je to, kar res notri piše in kar je res glavni cilj tega zakonika in zaradi česar ga želimo uveljaviti, da se začne končno uporabljati. Ko govorimo o tem, torej, kaj je na skrivaj – danes je ministrica uvodoma v prvem odstavku poudarila, v kaj ne posega ta družinski zakonik, ves čas to poudarjamo, pa je treba še enkrat poudariti – v ničemer! V ničemer ne posega v zdajšnji položaj istospolnih parov ali pa istospolno usmerjenih oseb. V ničemer ne posega v zdajšnji položaj! Kaj to pomeni? To pomeni, da se je konec februarja začel uporabljati Zakon o partnerski zvezi. Zakon o partnerski zvezi, ki je naredil – kaj? To, kar mi je gospa Jelka Godec, poslanka, ves čas predlagala v razpravi, ko smo razpravljali o predlogu Združene levice glede novele Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih. Rekla je: »Pa dajte, prinesite tisti družinski zakonik, samo dajte ven istospolne pa ga bomo z veseljem podprli. Jaz vam ga takoj podprem,« je rekla gospa Jelka Godec v takratni razpravi. In zdaj smo naredili to. Zakon o partnerski zvezi je sprejet, se že uporablja. Zakon o partnerski zvezi je ohranil simbolno različno poimenovanje, ker je bilo sporno, da bi bilo enako poimenovanje zakonske zveze ne glede na to, ali sta to dve osebi istega spola ali različnega spola. Torej, v posebnem zakonu je določeno, ohranil je različno poimenovanje in naredil je dve izjemi. Torej, česa istospolni par ne more, ne more skupaj posvojiti otroka in ne more biti podvržen postopku oploditve z biomedicinsko pomočjo. To zdaj že ureja zakon, ki se je prejšnji mesec začel uporabljati. Torej, to velja. Družinski zakonik v ničemer v to ne posega. Ne širi, ne zožuje, tega področja se sploh ne dotika. Ampak kaj danes poslušamo? Da skozi mišjo luknjo in ovinke skušamo točno to pripeljati. Ker saj nekdo že ve, kaj je glavni namen. Veste, to pa ni fer. To pa res ni fer. Potem ob taki razpravi si pa res rečem, okej, jaz se vdam, jaz se res vdam. Ali je sploh res cilj pripeljati to odločanje o koristih otrok na tak nivo, da bodo te koristi zaščitene? Ali je komu to cilj še?! Ker ko si enkrat res v takem položaju, ko se skušaš o vseh zadevah dogovoriti, ko res pridemo s takimi rešitvami, kjer se več ali manj vsi strinjamo s ključnimi zadevami, potem pa, kot sem že na začetku rekla, potem se pa ukvarjamo z oslovo senco. Veste, velikokrat se je namesto z realnimi problemi veliko lažje ukvarjati z imaginarnimi, ker si jih narišeš po podobi, ki si jo sam zamisliš. Pravi problemi so pa taki, ki jih moraš reševati, pa ti včasih tudi niso v največje veselje in zadovoljstvo. No, in to je žalostno, če smo v tej fazi. Močno upam in močno računam, da nismo v tej fazi oslove sence, ker bi bilo škoda. Škoda bi bilo. Škoda bi bilo vseh teh pretečenih prog priprave te zakonodaje, zato da bi bili spet na začetku. Zato da bi potem ljudje rekli: »Veste, jaz ne vem čisto dobro, kaj tam notri piše, ampak meni je nekdo rekel, da to ni v redu, in zato sem jaz zdaj proti.« Ne, no! Poskusimo ne, poskusimo se res pozanimati o vsebini in dajmo se res pogovarjati o vsebini. Veste, če se tega družinskega zakonika ne sprejme ali pa če se ga nikoli ne začne uporabljati, kot hočete, to pomeni samo to, da bo zdaj veljavni Zakon o zakonski zvezi in družinskih razmerjih pač veljal in se uporabljal še 42. leto pa 43. leto pa 45. pa do kadar se pač bo. In potem se postavlja vprašanje, komu zdajšnja ureditev v resnici ne ustreza. Zakaj ves čas izpostavljamo, kako je treba to zakonodajo spremeniti, kako je treba končno priti do neke rešitve, ki bo odgovarjala na potrebe zdajšnjega časa in prostora, če pa se potem ustavimo in potem kar naenkrat je vsem ustrezno, da pač zakon iz leta 1976 še naprej ureja celotno področje zakonske zveze in družinskih razmerij? Očitno je pa res bil tako vizionarski ta zakon, da lahko toliko časa obvelja. Jaz bi res apelirala na vse, da dajmo se pogovarjati o resnični vsebini tega družinskega zakonika. Dve leti, dve leti je pri ključnih rešitvah čas od začetka veljave do začetka uporabe tega zakonika. Dajmo ti dve leti posvetiti temu, da bo res vse pripravljeno za to, da se bo lahko začel uporabljati tako, da bo najbolje poskrbljeno za koristi najmlajših, za katere se vsi strinjamo, da jih moramo posebej ščititi, zato ker so oni prihodnost, hkrati pa v danih situacijah najšibkejši člen družbe, ki rabi posebno skrb vseh nas. Hvala.
Hvala lepa. Je še kakšna želja po razpravi? Če ne, hvala lepa. Zaključujem pri tem členu, 2. členu. V razpravo dajem 3. člen ter amandma Poslanske skupine SDS in dva amandmaja Poslanske skupine Združena levica. Želi kdo razpravljati? Ne. Hvala lepa, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 7. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Ne. Hvala lepa, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 19. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Ne. Hvala lepa, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 85. člen ter amandma Poslanske skupine Združena levica. Želi kdo razpravljati? Ne. Hvala lepa, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 217. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Ne. Hvala lepa, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 230. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Ne, torej zaključujem razpravo. V razpravo dajem 283. člen ter amandma Poslanske skupine NSi. Želi kdo razpravljati? Ne. Hvala lepa, zaključujem razpravo. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo v celoti. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 7. točki dnevnega reda. S tem zaključujem 4. točko dnevnega reda. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O SUBVENCIONIRANJU ŠTUDENTSKE PREHRANE V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložil poslanec gospod Andrej Čuš. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide predlaga Državnemu zboru sprejetje sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem predsedniku odbora gospodu Urošu Priklu za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa. Ga ni. Za predstavitev stališča o predlogu matičnega delovnega telesa dajem besedo [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Gospod Prikl, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, še enkrat z moje strani lep pozdrav, predstavnikov ministrstva ni, predlagatelju! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je na svoji seji 9. 3. obravnaval Predlog zakona o spremembi Zakona o subvencioniranju študentske prehrane, ki ga je v Državni zbor, torej v obravnavo, predlagal, vložil kolega poslanec Andrej Čuš. Komisija Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide je v svojem mnenju predstavila, da predloga zakona ne podpira. Predloženi zakon je z vidika skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajnotehničnega vidika proučila tudi naša Zakonodajno-pravna služba, ki nanj ni imela pripomb. Pri samem delu odbora, na katerem smo obravnavali predlog predpisa, je ob predlagatelju kolegu Čušu sodelovalo tudi Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, Študentska organizacija Slovenije pa tudi predstavnica Državnega sveta. Dopolnilno obrazložitev je v imenu predlagatelja podal sam poslanec kolega Andrej Čuš. Prav tako so svoja stališča predstavili predstavniki Študentske organizacije Slovenije ter podali glavne poante, ki jih vidijo v spremembi zakonodaje. Sama razprava, ki je sledila uvodnim predstavitvam stališč, je potekala predvsem na temo finančnih posledic spremembe zakona, posebnosti bolonjskega študija, vplivov poznih obrokov na zdrav način življenja študentov, časovno omejenega študijskega procesa in o možnostih podaljšanja termina, kar je osnovna poanta predloga zakona, za koriščenje subvencionirane študentske prehrane z 20. na 22. uro. Po razpravi, ki sicer ni bila tako žolčna in dolgotrajna kot predhodna razprava o družinskem zakoniku, je bil sprejet naslednji sklep: Predlog zakona o spremembi Zakona o subvencioniranju študentske prehrane ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa. Za predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa dajem besedo predlagatelju gospodu Andreju Čušu.
Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! V mesecu decembru lanskega leta in tudi januarju letos sem preko socialnih omrežij nagovarjal in seveda tudi spodbujal mlade, da povedo, kaj jih v tej naši državi moti. V sklopu tega sem tudi pripravil pet zakonskih sprememb in pobud, ki sem jih vložil v zakonodajni postopek, in seveda tudi eno priporočilo o vključitvi mladih v Ekonomsko-socialni svet. Razprava o večini predlogov, ki so bili vloženi, vsaj do danes je bila, recimo, da takšna, da sem sam kot predlagatelj to seveda zagovarjal, nekaj je bilo tudi predstavnikov civilne družbe in mladinskih organizacij, ki so to podpirali, poslanci koalicije pa so bili tiho, tiho in na koncu glasovali proti. Spoštovane kolegice in kolegi, predsednik Vlade je dejal, da ni več krize, in če ni več krize, potem je prav, da odpravimo varčevalne ukrepe, ki so bili vpeljani v času varčevanja. Tedaj se je reklo, da bodo ukrepi odpravljeni, ko bo gospodarska rast, ampak – kaj se je zgodilo vse do danes? Odpravil se je sicer del varčevalnih ukrepov na področju javnega sektorja, na področju pokojnin, na področju novih prostih delovnih dni, kot je recimo 2. januar, nismo pa, bom rekel, odpravili varčevalnih ukrepov za slovensko gospodarstvo ali pa za mlade. Dovolite, da nekako polemiziram z argumenti koalicije, ki pa so bili, vsaj na papirju, napisani proti sprejetju zakona. Namreč, pravijo, da ni zdravo jesti po 20. uri. Ampak, poglejte, po teorijah in stališčih mnogih nutricionistov v Sloveniji je pomembno predvsem, kaj ješ, in ne, kdaj ješ. Drugič, da se bo s tem zakonom obremenil slovenski proračun, to ne drži, ker s tem predlogom zakona nismo predlagali povečanja števila bonov. Torej, dva na dan in nič več. Učni proces traja po 20. uri – da to ne drži. No, tudi na samem odboru je bilo povedano, drage kolegice iz stranke mlačnega centra, vprašajte svojega šefa, kdaj predava na pravni fakulteti, in videli boste, da študijski proces traja tudi do 20. ure in celo preko tega. To so dejstva, in ne nek fake news ali alternativna dejstva. Dejstva in stvari, ki jih lahko preverite s 5 minut surfanja po spletu. Tudi vaš šef je včeraj želel imeti dejstva, tukaj jih imate. Ukrep bi načeloma pomagal mladim, da ne bi lovili zadnjih minut in predhodno zapuščali predavanj. Ali je morda sporočilo koalicije študentom, da naj zapuščajo predavanja, da bodo lahko prišli pet minut do osmih koristit študentsko subvencijo? Naj mladi, če želijo izkoristiti subvencijo ter zakonsko možnost, ne hodijo na faks? Kdo bo plačeval za pokojnine, če ne mladi? Pravite, da delate za mlade. Na deklarativni ravni tukaj velikokrat poslušam, kako so vsi za mlade, kaj bomo naredili, ampak ko pa je treba kaj narediti, pa se mi zdi, da spimo. Vsaj ta zakon bi lahko podprli, ker nima negativnih finančnih posledic na proračun, in simbolno nekaj tudi sporočili drugim. Sicer pa, kolegice in kolegi, glede na glasovanje na odboru in glede na to, kakšno parlamentarno menzo imamo na voljo poslanci, potrjujete ljudski rek, da je s polno ritjo lahko »srat«. Hvala.
Hvala lepa. Ni bilo sicer prav ugodno na koncu. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica.
Hvala za besedo, predsedujoči. V Združeni levici bomo Predlog zakona o spremembi Zakona o subvencioniranju študentske prehrane podprli. Gre namreč za še eno od pravic, ki jih je z zategovanjem pasu in globokimi rezi v socialne pravice na brutalen način odvzela druga Janševa vlada. Subvencioniranje študentske prehrane je pomembno tako s socialnega kot z zdravstvenega vidika, še posebej danes, ko postajajo stroški študija vse večji. Razlog je seveda politični pritisk komercialnih interesov na javno izobraževanje. Velika večina študentov je prisiljena v mezdno delo v prekarnih pogojih za nizko plačilo, da sploh lahko študirajo. In potem ko enkrat študij zaključijo, jih čaka še bolj negotova prihodnost. Najmanj, kar lahko država zagotovi, je delno subvencioniranje normalne prehrane – Mahnič, nehaj klepetati. Ne nazadnje je tudi z golega ekonomskega vidika podaljšanje povsem upravičeno. Gre za subvencioniranje potrošnje, na ta način denar kroži, povpraševanje v sektorju gospodinjstva je večje. Aktualna vlada je sicer navajena jemati revnim in dajati bogatim, ampak s tem zakonom lahko ta trend vsaj v neki malenkosti obrnemo, neupravičeno odvzete pravice povrnemo in prispevamo k dvigu socialne pravičnosti za študente v naši družbi. V debati o študentski prehrani se pojavljajo tudi zdravstveni argumenti, da v poznih urah ni zdravo jesti in da takrat študentje itak jedo samo hitro hrano. Kot prvo, prvi argument temelji na nerazumevanju bioritma študentov in kako funkcionirajo študijske obveznosti, ob tem pa še ignorira sodobne prehranske raziskave, ki razbijajo mite o »prepoznem« prehranjevanju. Drugi je nekoliko bolj smiseln, ampak to v resnici ni vprašanje subvencioniranja, ampak kriterijev za razpis za izbiro ponudnikov hrane. Zelo enostavno bi bilo uvesti drugačne kriterije kakovosti, spremeniti paleto ponudnikov v zdravo smer, če je le politična volja za to. Argumenti tukaj so torej jasni. Imamo tri leta solidne gospodarske rasti, imamo pozitivne obete, vlada Mira Cerarja pa je tista, ki še vedno vztraja pri ukrepih zategovanja pasu. In to ni samo recept za hujšanje, to je recept za izstradanje. Kapital je pa pač tisti, ki žanje razliko v tem denarju, za delavne ljudi pa na koncu dneva nič ne ostane. Skratka, Predlog zakona o spremembi Zakona o subvencioniranju študentske prehrane bomo v Združeni levici podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jernej Vrtovec bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Spoštovani kolegice in kolegi, lep dober dan! Krščanski demokrati seveda podpiramo predlog novele poslanca gospoda Čuša, ki predlaga, da se termin za koriščenje subvencionirane prehrane podaljša z 20. na 24. uro. Po podatkih nekaterih univerz, namreč, in njihovih članic je jasno, da je kar nekaj študijskih programov, ki izvajajo predavanja in vaje do 8. ure in dlje. Po sedaj veljavnem zakonu to pomeni, da je nekaterim študentom onemogočeno, dejansko jim je onemogočeno koriščenje subvencionirane študentske prehrane. V Novi Sloveniji smo že ob obravnavi novele pred dvema letoma izpostavili to vprašanje, zakaj sploh z zakonom urejati termin, kdaj je možno koristiti študentske bone. Študentke in študentje so namreč odrasle samostojne osebnosti in verjamemo, da bodo sami najbolje ocenili, kdaj tekom dneva potrebujejo topel obrok ali pač ne. Vsakemu človeku namreč odgovarja drugačen ritem življenja. To je sicer težja pot, saj od družin in države zahteva veliko več vložka v vzgojo, izobraževanje in informiranje o zdravi prehrani, od nas starejših pa zahteva to zgled, na drugi strani pa ima lahko pozitivne posledice tako na kakovosti življenja kot ne nazadnje tudi na zdravstvenem sistemu. Krščanski demokrati torej podpiramo rešitve, ki zagotavljajo, da so v sistem ponudnikov študentske prehrane vključeni le tisti, ki omogočajo zdrave celostne obroke, in da se iz te ponudbe izločijo ponudniki hitre, nezdrave hrane. Kot lahko izvemo iz dokumenta Smernice zdravega prehranjevanja za študente, ki ga je leta 2008 naročilo Ministrstvo za zdravje prav za potrebe urejanja subvencionirane študentske prehrane, lahko na podlagi kvantitativnih in tudi kvalitativnih raziskav o prehranjevalnih navadah in življenjskem slogu prebivalcev Slovenije sklepamo, da je stanje prehranjevanja mladostnikov in odraslih prebivalcev v Sloveniji sila zaskrbljujoče. Razpoložljive raziskave o načinu prehranjevanja tudi kažejo, da je prehrana slovenskega prebivalstva dejansko nezdrava, povprečni prebivalec Slovenije ne zaužije priporočenega števila dnevnih obrokov, ritem oziroma režim prehranjevanja je tudi neustrezen, energijska vrednost zaužitih obrokov je previsoka. Zaužije namreč preveč skupnih in nasičenih maščob, na jedilnikih pa je premalo sadja in zelenjave, pravijo v teh smernicah. Krščanski demokrati verjamemo, da bodo odgovorni, torej Vlada v prvi vrsti, poskrbeli, da se bo ohranil visok standard študentske prehrane in bomo glasovali proti sklepu, da predlog tega zakona, ki je pač dobronameren, ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Dr. Mirjam Bon Klanjšček bo predstavila stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Hvala lepa. Ponovno vsi prav lepo pozdravljeni! Kljub temu da danes o Predlogu zakona o spremembi Zakona o študentski prehrani ne bomo glasovali, cilj predlagane spremembe, torej podaljšanje termina koriščenja študentskih bonov, v Zavezništvu in Poslanski skupini nepovezanih poslancev podpiramo. Menimo namreč, da bi morali študentkam in študentom, ki so vključeni v celodnevni študijski proces, omogočiti koriščenje bonov za subvencionirano prehrano tudi po zaključenih večernih obveznostih. Ne sicer do 24. ure, kot je navedel predlagatelj, bi pa bilo po našem mnenju podaljšanje smotrno do 22. ure, kar je predlagala tudi Študentska organizacija Slovenije. Med razpravo na seji matičnega delovnega telesa je bilo namreč jasno povedano, da so urniki nekaterih fakultet organizirani tako, da imajo študentke in študenti najmanj dvakrat na teden obveznosti do 20. ure. Sama sprememba zakona, razen za študentke in študente, za državni proračun velikih posledic ne bi imela oziroma jih sploh ne bi imela, kajti število bonov, ki so študentom na voljo za mesečno koriščenje, se s podaljšanjem termina koriščenja ne bi spremenilo. Edina stvar, ki bi se spremenila, je ta, da bi študenti lahko malo bolj v miru pojedli večerjo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Tanja Cink bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Spoštovani podpredsednik, dragi kolegice in kolegi! Leta 2002 smo s sprejetjem Zakona o subvencioniranju študentske prehrane postavili temelje za uresničevanje pravice študentov do koriščenja študentske prehrane, ki naj bi bila finančno ugodna in zasledovala načela zdravega in uravnoteženega prehranjevanja. Leta 2012 je prišlo do dveh večjih sprememb zakona, ko se je koriščenje prehrane časovno omejilo, prav tako se je ukinilo izvajanje subvencionirane prehrane v poletnih mesecih. Kljub takratnemu nestrinjanju so se rešitve na srednji rok pokazale kot vzdržne in ustrezne. Kar pa v tem trenutku velja še posebej poudariti, je to, da je obstoječ sistem nudenja subvencioniranja študentske prehrane v naši državi dober, če ne celo odličen, ko ga primerjamo z ureditvami v drugih evropskih državah, zato je prav, da takšen tudi ostane. Ne nazadnje je pravica do subvencionirane študentske prehrane univerzalna pravica, ki pripada vsem študentom, ne glede na njihov materialni, socialni ali drug status. Danes že tretjič v tem mandatu soočamo stališča o tem, ali podaljšati veljavni interval koriščenja subvencionirane študentske prehrane. Mnenja so deljena. V Poslanski skupini SMC pa kot že dvakrat do sedaj spremembi nismo naklonjeni. Naj pojasnim, zakaj. Osnovno vodilo izvajanja subvencionirane študentske prehrane je nudenje toplega in zdravega dnevnega obroka. Dnevnega in ne nočnega. Res je sicer, da veljavni Pravilnik o subvencioniranju študentske prehrane določa, da je ponudnik dolžan zagotavljati uresničevanje smernic zdravega prehranjevanja, vendar v praksi ponudniki študentske prehrane ob večernih urah ponujajo stalne menije, in ne dnevnih kosil, ki velikokrat ne zadoščajo pravilom zdravega prehranjevanja. Na to nas opozarja tudi veljavna Resolucija o nacionalnem programu o prehrani in telesni dejavnosti za zdravje za obdobje 2015 do 2025, ki je bila sprejeta v tem državnem zboru. Ne nazadnje je bil eden od razlogov, zakaj se je koriščenje študentske prehrane časovno omejilo, ta, da so se študentje velikokrat posluževali hitre prehrane. Študijski proces tudi ne traja neprekinjeno 12 ur, četudi se podaljšuje. Trajanje študijskega procesa je časovno omejeno. To je določeno z veljavnim Zakonom o visokem šolstvu, in sicer dodiplomski študijski programi obsegajo največ 30 ur predavanj, seminarjev in vaj tedensko. Če študijski program vsebuje praktično usposabljanje, skupna obremenitev študenta ne sme preseči 40 ur na teden in 42 tednov letno. Tako je koriščenje študentske prehrane ob predpostavki maksimalne tedenske obremenitve študentov še vedno možno v sedaj veljavnem intervalu od 8. ure zjutraj do 8. ure zvečer. Argumenti predlagatelja zakona nas tudi tokrat niso prepričali, hkrati ocenjujemo, da predlagana sprememba ne bo prinesla večje kakovosti pri organizaciji in izvajanju subvencionirane študentske prehrane. Ključno vodilo pri tem mora ostati zdrav in uravnotežen način prehranjevanja. V Poslanski skupini SMC bomo zato navedenemu sprejetju zakona oziroma njegovi nadaljnji zakonodajni proceduri nasprotovali. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Žan Mahnič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovani poslanke in poslanci! V Slovenski demokratski stranki bomo glasovali proti temu, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Sam lahko povem, da smo v Slovenski demokratski stranki v tem mandatu že dvakrat predlagali, da se koriščenje študentskih bonov podaljša od 20. ure zvečer na 22. Ne podpiramo sicer predloga, da je koriščenje možno do polnoči. Takšno je bilo ne nazadnje tudi stališče Študentske organizacije Slovenije, zaradi tega smo tudi vložili amandma, da bi se dalo koristiti bone od 8. ure zjutraj do 10. ure zvečer, vendar je bil žal potem izglasovan sklep na odboru, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Jaz sem takrat predlagatelju poslancu Andreju Čušu dejal, da je sam naredil napako, ko je napisal, da zakon ne bo imel finančnih posledic. Če bi on v zakon napisal, da bo imel 200 milijonov evrov finančnih posledic, sem prepričan, da bi ga koalicija takoj podprla. Ker če zakon nima finančnih posledic, potem ne morete leva roka, desni žep oziroma obratno, ne morete talati provizij in kaj jaz vem, kaj še vse. Če pa bilo teh 200 milijonov evrov, bi pa lahko malo dali tja, malo dali tja. Kje sem dobil številko 200 milijonov? Toliko ste kot božično darilo dali SDH. Še danes ne vemo, zakaj. Ministrica na sejah Državnega zbora in pa odbora za finance pač ne pojasni, od kod, predvsem pa, za kaj ta denar. Skratka, ko gre za državna podjetja, ko gre za privilegirance, ko gre za prvorazredne, se takole najde [[tlesk]] 200 milijonov evrov pod vlado Mira Cerarja, ko pa gre za študente, za zakon, ki ne bo imel nobenih finančnih posledic, takrat pa pač koalicija predlogu tega zakona nasprotuje. In ni res, da bi zakon imel kakršnekoli finančne posledice. Vemo, da imajo študenti toliko študentskih bonov za prehrano, kolikor je delovnih dni v mesecu. Skrben gospodar bi moral v proračunu Republike Slovenije planirati maksimalno število bonov. To se pravi, mi bi morali v državnem proračunu predpostavljati, da vsak študent maksimalno izkoristi število bonov, ki so mu dodeljeni. Seveda do tega nikoli ne pride, to se pravi, bi denar ostal in lahko bi prišlo do prerazporeditve. Tako da govoriti o zadevah v smislu, da bodo finančne posledice, je seveda nesmiselno in pa za lase privlečen argument. Prav tako ne drži, da študijski proces ne poteka do večernih ur. Na seji odbora je Študentska organizacija Slovenije predstavila pisma in poglede nekaterih študentskih organizacij, da študijski proces poteka tudi do 8. ure zvečer. Seveda se najde vmes čas, da se lahko gre na kosilo ali na malico, vendar sam ne vidim smisla v tem, osma ura za večerjo ni pozna ura, tako da bi študentom morali omogočiti, da lahko študentske bone koristijo do desete ure zvečer. To ne bi vplivalo na zdravje, prav tako v teh urah še ni raznih kebabov, burekov, pic, kaj jaz vem, česa še vsega, skratka, hrane, ki jo označujemo kot fast food, kar pa bi seveda bilo, če bi podaljšali do polnoči. Preden se gre na zabavo, se nekaj na hitro poje, tudi ko se pride z zabave. Skratka, ta zakon tega ne spodbuja oziroma ne spodbuja amandma, ki bi ga v Slovenski demokratski stranki vložili, če bi bil ta zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Zdaj pač to ni mogoče, tako da bomo mi glasovali proti temu sklepu. Vsi tisti, ki pa bodo glasovali za ta sklep, pa jasno sporočajo, da mladi niso noben faktor v tej državi, da mladi niso pomembni za vlado Mira Cerarja, upam pa samo, da ne boste glasovali proti zaradi tega, ker tega ne predlaga koalicija ali SMC. Ker kakor sem slišal neuradno iz krogov predvsem SMC, naj bi predsednik Vlade oziroma naj bi stranka SMC ta zakon predlagala nekaj tednov oziroma nekaj mesecev pred volitvami, podobno, kot je 2. januar. Se pravi, če se že želijo delijo bombončki, naj se ve, kdo jih da. Skratka, sramotno, da je to kot argument, in v Slovenski demokratski stranki takšnemu početju nasprotujemo.
Hvala lepa. Gospa Marija Antonija Kovačič bo predstavila stališče Poslanske skupine Desus.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Vsem prav lep pozdrav! Poslankam in poslancem v Desusu je žal, da moramo ponovno tratiti čas s predlogom, ki je bil v tem mandatu že dvakrat zavrnjen in glede katerega pač ne bomo odkrili tople vode. Edino, kar lahko odkrijemo, je to, da kolega poslanec želi še podaljšati čas, do kdaj je možno koristiti študentske bone. Od prvotnih dveh predlogov, ki sta se glasila na 22. uro, je čas raztegnil do polnoči. Seveda to ni edini tak zakon, ki se rola na sejah Državnega zbora in jemlje čas, ki bi ga lahko in bi ga morali tako poslanke in poslanci kot tudi predstavniki ministrstev posvetiti resnim problemom in potrebnim reformam. Na to bomo v naši poslanski skupini ob vsaki priložnosti opozorili, saj bo, kot kaže, v predvolilnem letu poplava takšnih in drugačnih predlogov za nabiranje volilnih glasov. Da ne izgubljam časa, naj na kratko povem, da se stališče Poslanske skupine Desus do tega predloga ni spremenilo. Če povzamem naše razloge za zavrnitev novele na 7. in 10. redni seji zbora, jih lahko strnem takole. Finančne posledice niso opredeljene, čeprav je jasno, da bodo nastopile, tako namreč kažejo izračuni študentske organizacije. Poleg tega navedba predlagatelja, da ni finančnih posledic, ni logična in je bila časovna omejitev ena izmed vsebin Zakona za uravnoteženje javnih financ, to pa je varčevalni zakon. Ali ne? Še vedno na vrsto za sprostitev omejitve čaka kar nekaj pravic, ki so bile bodisi z Zakonom za uravnoteženje javnih financ bodisi z zakonom o izvrševanju proračuna začasno, nekatere pa tudi trajno blokirane. Argumenti, da študentje v času dvanajstih ur, kolikor jih imajo v tem trenutku na razpolago tekom dneva, zaradi študijskih obveznosti ne utegnejo zaužiti toplega obroka, ne vzdržijo, saj sami po sebi pričajo podatki o urnikih študentskih obveznosti, ki seveda morajo biti v skladu s predpisi, ki opredeljujejo dovoljenje obremenitve študentov. Še en razlog več za to, da se ne strinjamo s podaljšanjem časa za koriščenje subvencioniranih bonov, kar gre iz javnih sredstev, na tako pozno uro, kot je predlagana, je, da je tudi država dolžna skrbeti za zdravje svojih državljanov. Zaužitje obroka ob polnoči, po vsej verjetnosti pa še tako imenovane fast food, je daleč od tega, da bi bilo to prehranjevanje zdravo. V Poslanski skupini Desus seveda podpiramo subvencioniranje obrokov za študente in menimo, da je ureditev slednjega v naši državi odlična, saj gre za pravico, ki jo imajo vsi študenti, ne glede na ekonomski oziroma socialni status. Je torej univerzalna pravica, kar pa danes na primer za malico oziroma kosilo otrok v osnovni šoli, ki je obvezno za vse, še zdaleč ne velja. Naša poslanska skupina se strinja, da tega predloga zakona tudi v tretje ne podpremo. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Marija Bačič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Spoštovani! Že tretjič v tem mandatu imamo na svojih mizah predlog spremembe Zakona o subvencioniranju študentske prehrane. Prva dva predloga so v parlamentarno proceduro vložili v opozicijski Slovenski demokratski stranki, tretjič pa to poskuša samostojni poslanec, ki očitno vezi s svojo bivšo stranko še ni popolnoma pretrgal in zato nostalgično prihaja s predlogom svojih bivših kolegov. Pa ponovimo, kar smo že dvakrat povedali. Socialni demokrati tudi tokrat soglašamo z Vlado Republike Slovenije, ki je v zvezi z navedenim že ugotovila, da študijski proces ne traja neprekinjeno 12 ur, torej toliko, kolikor je dnevno na voljo ur za koriščenje študentskih bonov. Glede argumentov, da študentje nimajo predavanj oziroma vaj neprekinjeno 12 ur skupaj, torej neprekinjeno od 8. ure zjutraj do 20. ure zvečer, verjamemo in menimo, da je skrajno nenavadno, da študentje v dvanajstih urah ne bi imeli niti pol ure časa – to je toliko kot znaša odmor za malico za zaposlene – za kosilo v študentski menzi. Zaradi vsega, kar je okoli te tematike že bilo izrečenega, že povedanega, bomo v Poslanski skupini Socialnih demokratov podprli sklep, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 7. točki dnevnega reda. S tem prekinjam 5. točko dnevnega reda. Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VARSTVU OKOLJA V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložil poslanec mag. Matej Tonin. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor predlaga Državnemu zboru sprejetje sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem predsedniku odbora gospodu Igorju Zorčiču za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovani kolegice, kolegi! Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor je na 25. seji 2. 2. 2017 in na 26. seji 8. 3. 2017 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu okolja, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo po rednem postopku predložil poslanec mag. Matej Tonin. V dopolnilni obrazložitvi je predlagatelj izpostavil, da veljavni 149. člen Zakona o varstvu okolja določa, da se zbiranje, obdelava in odlaganje komunalnih odpadkov zagotavljajo v okviru opravljanja obveznih občinskih gospodarskih javnih služb varstva okolja, Vlada pa predpiše metodologijo za oblikovanje cen, oskrbovalne standarde in tehnične, vzdrževalne, organizacijske ter druge ukrepe in normative za opravljanje teh javnih služb. Odredba o ravnanju z ločeno zbranimi frakcijami pri opravljanju javne službe ravnanja s komunalnimi odpadki v 15. členu določa standarde za vzpostavitev zbirnih centrov za ločeno zbiranje. Določeno je, da je treba na območju vsake občine in dodatno za vsako naselje z več kot 8 tisoč prebivalci urediti najmanj en zbirni center, določene so tudi izjeme od tega, odredba pa določa tudi, da je treba za naselje z več kot 25 tisoč prebivalci urediti najmanj dva zbirna centra, za naselje z več kot 100 tisoč prebivalci pa najmanj en zbirni center na vsakih 80 tisoč prebivalcev. Predlagatelj je poudaril, da pri izgradnji zbirnih centrov za ločeno zbiranje odpadkov število prebivalcev kot kriterij ne bi smelo biti omejeno na območje ene občine, v skladu z načelom gospodarnosti in ekonomičnosti bi morali Zakon o varstvu okolja in podzakonski akti dopuščati možnost uporabe zbirnega centra tudi v sosednji občini, če za to obstaja soglasje za skupno uporabo in je zbirni center dovolj velik. Predlog zakona torej kot poglavitno rešitev na novo ureja možnost občine, da na svojem območju ni dolžna zgraditi oziroma vzpostaviti zbirnega centra za ločeno zbiranje komunalnih odpadkov. Ministrica za okolje in prostor gospa Irena Majcen je v zvezi z rešitvami predloga zakona poudarila, da po mnenju Ministrstva za okolje in prostor te rešitve nesistemsko posegajo v obstoječ Zakon o varstvu okolja, saj urejajo vsebine, ki jih na podlagi pooblastila iz 20. in 149. člena ZVO-1 s podzakonskimi akti ureja Vlada. Predlagani zakon z določitvijo merila, kdaj občina v svojem območju ni dolžna vzpostaviti zbirnega centra, posega torej v vsebine, ki so določene z uredbo in ne z zakonom. V nadaljevanju je poudarila, da predlog zakona posega le v del ureditve infrastrukture za zbiranje komunalnih odpadkov in problematike ne rešuje celostno, k infrastrukturi zbiranja komunalnih odpadkov poleg zbirnih centrov uvrščamo tudi zbiralnice za ločene frakcije in zbiralnice za nevarne frakcije pri obdelavi komunalnih odpadkov, infrastrukturne naprave za mehansko biološko obdelavo mešanih komunalnih odpadkov oziroma centre za ravnanje s komunalnimi odpadki, odlagališča in zažigalnice, vključno s pripadajočimi objekti, kot so na primer objekti za skladiščenje odpadkov. Med drugim je izpostavila, da Ministrstvo za okolje in prostor pripravlja prenovo Zakona o varstvu okolja, ki bo vseboval tudi nekatere izboljšane rešitve na področju ravnanja z odpadki glede izvajanja državnih in občinskih javnih služb ravnanja z odpadki, s katerimi bo mogoče v celoti izpolniti zahteve pravnega reda Evropske unije. V zvezi s problematiko zbirnih centrov za ločeno zbiranje odpadkov pa je poudarila, da bo predlog uredbe, ki bo uredil to področje, še v tem mesecu podan v javno razpravo in že v naslednjem mesecu v sprejetje na Vlado. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe ni imela posebnih pripomb oziroma je ugotovila glede pripomb, ki sta bili podani, da so bile sanirane z amandmaji. Predstavnik Državnega sveta je v predstavitvi pisnega mnenja izpostavil, da Državni svet podpira predlog zakona. V razpravi je bilo s strani koalicijskih poslancev izpostavljeno, da se strinjajo z namenom predloga zakona, vendar pa so ob tem spomnili na opozorila Vlade in Ministrstva za okolje in prostor in tudi na obljubo ministrice, da namerava Ministrstvo za okolje in prostor še v mesecu marcu vložiti podzakonski akt, ki bo to problematiko ustrezno uredil. Po končani razpravi je odbor sprejel naslednji sklep, da Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu okolja ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Sprejel pa je tudi sklep, da Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor priporoča Ministrstvu za okolje in prostor, da Odredbo o ravnanju z ločeno zbranimi frakcijami pri opravljanju javne službe ravnanja s komunalnimi odpadki do 31. 5. 2017 spremeni na način, da se vzpostavi pravna podlaga za vzpostavitev skupnih zbirnih centrov za občine z več kot 3 tisoč prebivalci v okviru že veljavnih rokov iz te odredbe. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa dajem besedo predlagatelju predloga mag. Mateju Toninu.
Dragi poslanke in poslanci! Danes ne bomo govorili o regijskih centrih za odlaganje odpadkov, ampak o občinskih centrih za ločeno sortiranje komunalnih odpadkov. Gre za dve zelo različni zadevi. Zakon o varstvu okolja je že davno, nekaj let nazaj, predpisal, da je treba s podzakonskimi akti detajlno urediti, kako in na koliko prebivalcev je treba urediti te občinske zbirne centre za sortiranje odpadkov, ne za odlaganje odpadkov. V odredbi, ki je bila sprejeta že leta 2001, je pisalo, da takšen center za zbiranje odpadkov potrebuje vsaka občina, ki je večja kot 3 tisoč prebivalcev, in za vsako naselje, ki šteje več kot 8 tisoč prebivalcev, še dodaten takšen zbirni center. Problem te odredbe pa je bil, da ne omogoča skupne gradnje takšnega centra med več različnimi občinami. In tako je od leta 2001 dalje pa do danes minilo že kar nekaj let, ko obstajajo občine, takšnih je 23 v Sloveniji, ki še vedno niso uredile teh zbirnih centrov v skladu s to odredbo. Pa ne zato, ker bi bile lene oziroma ker tega ne bi želele postoriti, ampak zato, ker imajo že ustrezno delujoče sisteme. Bolj ali manj gre to za nekdanje velike komunalne občine, ki so delovale na določenem področju in so te zbirne centre uredile in jih tudi danes skupaj uporabljajo, ampak kljub vsemu odredba terja od njih, da morajo zgraditi v vsaki občini svojega. Tako se dogajajo smešne stvari, da na primer občini celo nameravata graditi dva različna centra, center pa ločuje samo Drava na eni strani, potem imate primer Kamnika in Komende, kjer stvari ustrezno in dobro delujejo, pa nas ta odredba sili, da bi morala vsaka občina graditi svoj center. Ker sem že vse od svoje izvolitve, od leta 2011 dalje, ministrico, ministra prosil, da naj vendarle spremeni te podzakonske akte na način, da se bodo lahko občine dogovorile – in s tem, da se bosta strinjali obe občini – za skupno gradnjo tovrstnih centrov. Ta skupna gradnja ne bi poslabševala dostopnosti teh centrov, niti ne bi poslabševala ravnanja z odpadki. Bi pa omogočila bolj gospodarno in racionalno rabo teh centrov, ker bi bila gradnja cenejša in tudi samo vzdrževanje teh centrov cenejše. Da bi to občinam omogočili, je treba spremeniti odredbo oziroma zdaj uredbo. In kljub vsem prošnjam se to vse do danes ni zgodilo. Ministrica za okolje je celo priznala, da je bil poskus v preteklosti, da je ta odredba oziroma uredba romala na sejo Vlade že vsaj dvakrat, leta 2010 in leta 2012, pa je bila vedno z dnevnega reda umaknjena. Očitno obstajajo veliki interesi, da se to ne zgodi, da bi bila ta uredba popravljena na način, da bi občine lahko skupaj gradile tovrstne centre, ker očitno obstajajo lobiji, ki želijo, da vsaka občina mora graditi svoj center. In ker tu ni obstajalo druge poti, smo v Poslanski skupini Nove Slovenije pripravili zakon, kjer smo del predpisov, ki so v odredbi, prenesli v zakon in na tak način omogočili, da bi občine lahko gradile skupni center v prihodnosti. S strani vladne koalicije in tudi ministrstva so bili številni pomisleki. Mi tukaj ne vidimo nobenih pretiranih bojazni. Še posebej, če ministrica napoveduje prenovo zakona, bo to lahko naredila v nadaljevanju leta. Zdi pa se nam pomembno, da bi se ta zakon, ki je danes na mizi, čim prej sprejel in s tem rešil probleme občinam, jih tudi razbremenil vseh teh inšpekcijskih pritiskov in na nek primeren način rešil problem. In ker je koalicija izglasovala sklep, da je zakon neprimeren za nadaljnjo obravnavo, napovedujem, da bo poslanska skupina glasovala proti temu sklepu, ker ocenjujemo, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo in da ga občine potrebujejo, in to čim prej.
Hvala lepa. Ministrica je obtičala v prometnem zamašku, tako da sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Zvonko Lah bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi! Trenutno veljaven Zakon o varstvu okolja s predpisano Odredbo o ravnanju z ločeno zbranimi frakcijami pri opravljanju javne službe ravnanja s komunalnimi odpadki določa standarde za vzpostavitev zbirnih centrov za ločeno zbiranje odpadkov, in sicer ločeno za občine in ločeno za večja naselja. Po trenutni zakonodaji gradnja skupnih medobčinskih centrov za zbiranje komunalnih odpadkov ni možna. V Novi Sloveniji – krščanskih demokratih menimo, da pri izgradnji zbirnih centrov za ločeno zbiranje odpadkov kriterij števila prebivalcev ne bi smel biti omejen na območje ene občine, ampak na število uporabnikov iz širše okolice, ne glede na območje posamezne občine. Cilj našega predloga je bolj gospodarno in učinkovitejše ravnanje s komunalnimi odpadki. Občine, ki še nimajo zgrajenih zbirnih centrov, se soočajo s problemom umeščanja objektov v prostor do leta 2017. Naš predlog občinam, ki še nimajo zgrajenih zbirnih centrov, omogoča skupno izgradnjo ali uporabo centrov, če s tovrstno skupno gradnjo ali uporabo sosednja občina soglaša in se standard ravnanja s komunalnimi odpadki ne poslabša, na primer dostopnost uporabnikov do zbirnih centrov. Tudi Državni svet je 18. januarja letošnjega leta podal pozitivno mnenje na Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu okolja. Državni svet navaja, da je predlog zakona plod večletnega prizadevanja za ureditev podzakonskih aktov za ureditev možnosti gradnje skupnih zbirnih centrov. Ministrstvo, pristojno za okolje, je že dvakrat pripravilo predlog predpisa, s katerim je želelo drugače urediti predpise iz odredbe, vendar je bil postopek spremembe obakrat ustavljen. Zato smo se v Poslanski skupini Nove Slovenije odločili, da pripravimo rešitev z zakonom o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu okolja. V Novi Sloveniji – krščanskih demokratih menimo, da so visoki in nepotrebni stroški delovanja zbirnih centrov v posamezni občini nesmiselni, če ima sosednja občina proste kapacitete in se o tem občini med sabo pisno tudi dogovorita. Končno finančno breme vedno nosijo uporabniki oziroma občani. Zakaj bi občani plačevali višji prispevek za uporabo zbirnega centra v svoji občini, če je strošek lahko nižji z uporabo medobčinskega centra? Spoštovani poslanke in poslanci, ravnajmo razumno in v korist ljudi in narave in podprimo to spremembo Zakona o varstvu okolja.
Hvala lepa. Mag. Bojan Krajnc bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Spoštovani gospod podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovana državna sekretarka, spoštovani kolegice in kolegi! V okviru obravnave predloga novele Zakona o varstvu okolja smo bili seznanjeni s stanjem na področju vzpostavljanja zbirnih centrov ločenih odpadkov v občinah. S sprejetjem Odredbe o ravnanju z ločeno zbranimi frakcijami pri opravljanju javne službe ravnanja s komunalnimi odpadki, ki je bila sprejeta že v letu 2001, je bilo občinam naloženo, da v okviru javne službe zgradijo zbirne centre, opremljene za ločeno zbiranje odpadkov. Trenutno stanje je tako, da 23 občin takega zbirnega centra še ni uredilo, in na to je opozoril tudi predlagatelj novele zakona. Nekatere občine so medtem že poiskale alternativne rešitve, kar tudi kaže na to, da bi bilo treba določiti bolj fleksibilna pravila glede pogojev in zahtev za izgradnjo zbirnih centrov, da bi torej več občin s soglasjem lahko zgradilo in uporabljalo skupni zbirni center, kar bi omogočilo gospodarnejše in učinkovitejše ravnanje na področju ravnanja s komunalnimi odpadki. To je v svojem bistvu, kakor to razumemo v Poslanski skupini Stranke modernega centra, tudi namen predloga te novele, ki jo načeloma sicer podpiramo. V postopku obravnave predloga novele na Odboru za infrastrukturo, okolje in prostor pa se je izkristalizirala tudi najbolj ustrezna rešitev za ta problem. Predlog zakona smo na odboru obravnavali dvakrat. Prvič je prišlo do dogovora med predlagateljem in ministrico za okolje in prostor, gospo Ireno Majcen, da skupaj poiščeta alternativno rešitev, pri čemer se je v razpravi tudi predlagatelj sam strinjal, da lahko to ureja tudi podzakonski akt, saj zadevni predlog zakona vsebuje rešitve, ki so vsebinsko del podzakonske materije. Drugič pa se je na odboru ministrica zavezala, da bo še v mesecu marcu nov podzakonski akt šel v javno obravnavo, v mesecu aprilu pa v sprejetje na Vlado. Zaradi navedenega v Poslanski skupini Stranke modernega centra menimo, da predlog novele Zakona o varstvu okolja ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Gospod Ljubo Žnidar bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Novela zakona je pobuda občin, ki so jih pristojne inšpekcijske službe opozorile na obvezno vzpostavitev zbirnega centra do konca letošnjega leta. Predlagatelj v zakonu predlaga, da se v vladnem podzakonskem aktu uredi možnost gradnje skupnih zbirnih centrov, kjer se občine tako dogovorijo. V okviru sedaj veljavne uredbe je nemogoče do konca letošnjega leta zgraditi zbirne centre v občinah, ki jih še nimajo, imajo pa to rešeno v dogovoru s sosednjimi občinami. Torej, v praksi imajo občine zbirne centre urejene s sosedami, kar pa ni v skladu z zakonodajo. Na Odboru za infrastrukturo, okolje in prostor smo v Slovenski demokratski stranki opozorili, da bi to pravno podlago za ureditev skupnih zbirnih centrov lahko uredila Vlada z uredbo in bi zadevo rešili hitro in enostavno. Koalicija je na matičnem odboru z večino sprejela sklep, da se zakon umakne in ni primeren za nadaljnjo obravnavo in da bo to uredila sistemsko z novim zakonom. Jaz bi rekel, da teh zavrnitev in predlogov, da bodo te ureditve urejene sistemsko, je že toliko, da ne vem, če se vlada sploh zaveda, koliko dela imajo. Pa se mi zdi, da niti tisto, kar je enostavno rešiti z uredbo Vlade, se ne reši. Na koncu pa je vendarle bil sprejet sklep, ki smo ga predlagali v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke, da se uredba spremeni tako, da se vzpostavi pravna podlaga za vzpostavitev skupnih zbirnih centrov za občine z več kot 3 tisoč prebivalci do 31. 5. 2017. To je ministrica tudi sprejela in jaz verjamem ministrici, da bo to obljubo držala in da bo to zadeva občinam rešila do konca maja. Hkrati pa bomo danes v Slovenski demokratski stranki glasovali proti umiku predloga za nadaljnjo obravnavo, saj ta rešuje vzpostavitev skupnih zbirnih centrov za občine. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Ivan Hršak bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani kolegice in kolegi in seveda državna sekretarka! Poslanke in poslanci Poslanske skupine Desus bomo podprli predlog sklepa, da predlagana novela Zakona o varstvu okolja ni primerna za nadaljnjo obravnavo. Strinjamo se namreč z mnenjem Vlade, da predlagani zakon ne rešuje v celoti problematike preko 20 občin, ki kljub določbam veljavnega zakona, posebni odredbi in opozorilom inšpektorjev še vedno niso zgradile zbirnih centrov. Tudi po naši oceni je namreč predlagatelj nesistemsko posegel v Zakon o varstvu okolja, kajti z njim je želel urediti vsebine, ki jih mora s svojimi predpisi, torej s podzakonskimi akti, urediti Vlada. Vseeno pa tudi v naši poslanski skupini razumemo in podpiramo intenco predlagatelja, da se občinam omogoči oziroma olajša gradnja centrov s tem, da se bodo lahko občine dogovorile za skupne zbirne centre. Tudi sicer se v stranki Desus zavzemamo za to, da naj sosednje občine združijo določene službe, predvsem z vidika ekonomičnosti, česar pa se občine žal še vedno premalo poslužujejo, kljub temu da bi za to prejele določene spodbude s strani države. Vendar pa se mora po naši oceni ta problematika urediti v odredbi o ravnanju z ločeno zbranimi frakcijami, ki pa je res zastarela, saj je bila sprejeta že davnega leta 2001. Ker je bila novela omenjene odredbe že dvakrat umaknjena iz vladne procedure, razumemo skrb predlagatelja novele zakona, da njene novele naj ne bi kmalu dočakali, vendar pa smo na matičnem delovnem telesu sprejeli sklep, s katerim smo ministrstvu priporočili sprejetje omenjene uredbe do konca letošnjega maja, hkrati pa se je ministrica sama zavezala, da bo šla novela odredbe do konca meseca marca v javno obravnavo, nato pa takoj v sprejetje na Vlado. Kot že rečeno, Poslanska skupina Desus podpira sklep Odbora za infrastrukturo, okolje in prostor, da Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu okolja ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Dr. Franc Trček bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem skupaj! Glavni vladni očitek obravnavanemu zakonu je njegova nesistemskost, kar je seveda v tem mandatu najbolj pogosto uporabljena beseda s strani Vlade, ko gre za predloge zakonov s strani opozicije. Zakon ureja konkreten problem, ob sprejetju bi ga rešili. Vlada bi čez nekaj mesecev lahko še sama sistemsko uredila področje, čeprav če smo čisto iskreni, se napoved sistemske prenove iz ust te ministrice sliši kot slab vic, pa tudi njen partijski vodja je rekel, da do konca mandata ne bodo več urejali sistemskih zadev. Do tega najverjetneje tudi ne bo prišlo v tem primeru, če pa bo, bo to verjetno kot v številnih primerih v tem resoru katastrofa. Namen obravnavanega predloga zakona je preprost: omogočiti dvema sosednjima občinama vzpostavitev skupnih zbirnih centrov za ločeno zbiranje določenih vrst komunalnih odpadkov. Zadeva je trenutno urejena v odredbi, a žal pomanjkljivo. Da je stanje tako, ni dvoma. O tem se strinjajo tako predlagatelj zakona kot Vlada, kot ministrstvo, kot opozicija, kot koalicija v Državnem zboru. V Poslanski skupini Združena levica seveda menimo, da gre za materijo, ki sodi v podzakonske akte in ne v krovni zakon, vendar pa je res tudi, da se na ministrstvu že dolgo zavedajo problematike, ki jo novela zakona poskuša urejati, ampak se glede tega ni do sedaj še nič zgodilo. Dejstvo je, da so prenekatere stvari na podzakonski ravni slabo urejene in da Vlada ne naredi nič, da bi se to spremenilo. Gluhi so na pozive in prošnje številnih. Skratka, gre za neko staro politiko, če se tako izrazim, zato v Združeni levici seveda delimo frustracijo predlagatelja zakona, ker gre za urejanje pereče problematike in ker predlog zakona to problematiko ureja na ustrezen način. In tudi zaradi tega smo ga ves čas podpirali. Eden od glavnih očitkov Vlade predlaganemu zakonu je tudi, da, citiram, »parcialno ureja objekte in naprave«. O tem lahko rečemo, da jih vsaj ureja, medtem ko Vlada v nekaj letih, sedaj že res v nekaj letih, zavedanja tega problema ni pripravila niti parcialne rešitve. Sedanje ministrstvo obljublja, da bo do konca maja pripravilo predlog spremembe, ki bo problematiko vzpostavljanja skupnih odlagališč dveh sosednjih občin ustrezno uredila. V Združeni levici smo, iskreno povedano, glede tega skeptični. Ministri te vlade so že marsikaj obljubili, rezultatov pa ni. Zato bomo danes glasovali proti predlogu o neprimernosti zakona za nadaljnjo obravnavo. Ker je pa to že tretja tretjina hokeja tega sklica državnega zbora, je pa verjetno tehten tudi razmislek, da se neha derogirati pomembnost tega resornega ministrstva, ki je že v tem stoletju, lahko rečem, vedno nekje na koncu izbirke in prebirke iz naših kvot, in posledica tega je tudi to, kar tukaj obravnavamo. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam 7. točko dnevnega reda in 28. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 17.25.
Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Preden preidemo na postopek glasovanja, vas želim obvestiti, da bo Državni zbor glasovanje opravil po naslednjem vrstnem redu: 2., 3., 4., 5., 7. in 18. točka dnevnega reda. Prehajamo na glasovanja zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverijo delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 2. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o gospodarskih družbah po skrajšanem postopku. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 20. 3. 2017. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k 2. členu. Glasujemo. Navzočih je 87 poslank in poslancev, za je glasovalo 31 poslancev, proti pa jih je bilo 55. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 55.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 11. členu. Glasujemo. Navzočih je 87 poslank in poslancev, za je glasovalo 6 poslancev, proti pa 80. [[Za je glasovalo 6.]] [[Proti 80.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih in z 2. obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi predlagana amandmaja nista bila sprejeta, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 75, proti jih je bilo 5. [[Za je glasovalo 75.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 3. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembi Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev po skrajšanem postopku. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembi Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica, Violeta Tomić.
Spoštovani kolegice in kolegi! V Združeni levici vztrajamo pri svojem predlogu, da se otroški dodatki ne bi upoštevali pri uveljavljanju socialnih pravic. Nedopustno se nam zdi, da revni otroci vzdržujejo svoje še bolj revne starše. Otroški dodatek mora biti namenjen otroku in njegovemu razvoju in v celoti porabljen za to. Skratka, ta naš predlagani ukrep nikomur ničesar ne jemlje, vsekakor pa da ogromno tistim, ki so popolnoma deprivilegirani in v zelo hudih socialnih stiskah. Tukaj so bili navedeni argumenti, da potem bi imetnik socialne pomoči imel več denarja kot zaposleni, ki je slabo plačan oziroma na minimalni plači. Ta razkol je umeten. Ne tisti, ki je premalo plačan za svoj polni delovni čas, ne tisti, ki je brezposeln, nista kriva za svoje stanje, zato mislim, da je treba tistim, ki jim je najtežje, pomagati. Predvsem pa otrokom, katerih razvoj je zelo pomemben. Raziskave kažejo, da je tri leta življenja v revščini katastrofalno in da pušča nepopravljive posledice na osebnosti. Kakšno družbo si želimo, kakšno bodočnost in v kakšne odrasle bodo zrasli ti otroci, tukaj se moramo vprašati. Torej, v Združeni levici bomo definitivno glasovali proti predlogu koalicije, da se zakon zavrže. Pozivam tudi vas. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti 31. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 31.]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga družinskega zakonika v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 21. 3. 2017. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k 2. členu. Če bo ta amandma sprejet, postane amandma Poslanske skupine Nove Slovenije k istemu členu pod številko 2 brezpredmeten. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 26, proti 60. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 60.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije k 2. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije, gospa Ljudmila Novak.
Družina je zagotovo največja vrednota za mnoge ljudi. To vedno znova izražajo tudi mladi, zato je zelo pomembno, kako je družinska zakonodaja urejena. V Novi Sloveniji smo predlagali amandma, s katerim želimo, da se definicija družine ohrani takšna, kot je bila prvotno, in sicer: »Družina je življenjska skupnost staršev in otrok, ki zaradi koristi otrok uživa posebno varstvo.« Predvsem se nam zdi pomembno, da poudarimo to posebno varstvo, ki ga država namenja družini, in zato želimo, da bi se v prihodnje tudi več pogovarjali o družinski politiki, ki ni del socialne politike – socialna politika je posebej, družinska politika je pa nekaj drugega – prav za spodbujanje družinskega življenja, spodbujanje večje rodnosti in ne nazadnje tudi za ohranitev slovenskega naroda, za boljše pokojnine in tako naprej. In ta definicija družine je lepa, primerna in želimo, da ta definicija ostane. Da to ni skupnost odraslih oseb in otrok, ampak skupnost staršev in otrok.
Glasujemo.Navzočih je 87 poslank in poslancev, za je glasovalo 9, proti 61. [[Za je glasovalo 9.]] [[Proti 61.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k 3. členu. Če bo ta amandma sprejet, postaneta amandmaja Poslanske skupine Združena levica k istemu členu pod številko 2 in 3 brezpredmetna. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 26, proti 61. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 61.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 3. členu pod številko 2. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica, Miha Kordiš.
Najlepša hvala za besedo, predsedujoči. V Združeni levici bomo ta amandma podprli. Predlagali smo ga pa iz kaj preprostega nagiba, in sicer da mora družinski zakonik slediti teku 21. stoletja in prispevati k enakopravnosti v naši družbi. To velja tako za enakopravnost vseh družin, torej izenačitev raznospolnih in istospolnih družin, kot tudi za druge sfere našega življenja. Ta amandma bomo podprli, upam, da se bo našla, sploh v koalicijskih vrstah, še kakšna duša, ki ga bo prav tako podprla, pa nemara skupaj lahko naredimo to, česar ministrstvo ni bilo zmožno, ko je politično kapituliralo pod pritiski klerikalne desnice in naredilo korak nazaj na področju enakopravnosti.
Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 8, proti 78. [[Za je glasovalo 8.]] [[Proti 78.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 3. členu pod številko 3. Glasujemo. Navzočih je 87 poslank in poslancev, za je glasovalo 7, proti 78. [[Za je glasovalo 7.]] [[Proti 78.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k 7. členu. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 26, proti 61. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 61.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k 19. členu. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 25, proti 60. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 60.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 85. členu. Glasujemo. Navzočih je 87 poslank in poslancev, za je glasovalo 6, proti 76. [[Za je glasovalo 6.]] [[Proti 76.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k 217. členu. Glasujemo. Navzočih je 87 poslank in poslancev, za je glasovalo 25, proti 60. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 60.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k 230. členu. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 26, proti 61. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 61.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo še na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije k 283. členu. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 27, proti pa 58. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 58.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. S tem smo zaključili z odločanjem o amandmajih. Zaključujem tudi drugo obravnavo predloga zakonika. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakonika. Ker k drugi obravnavi predlagani amandmaji niso bili sprejeti, prehajamo na odločanje o predlogu zakonika. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakonika neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 54, proti pa 25. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 25.]] Ugotavljam, da je zakonik sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 5. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembi Zakona o subvencioniranju študentske prehrane v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembi Zakona o subvencioniranju študentske prehrane ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 52, proti pa 34. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 34.]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 7. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu okolja v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu okolja ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov, mag. Matej Tonin.
V Poslanski skupini Nove Slovenije smo vložili ta zakon o varstvu okolja, ki omogoča, da dve občini lahko gradita skupni zbirni center za ločeno zbiranje in prebiranje komunalnih odpadkov, rešuje akuten in trenuten problem 23 slovenskih občin. S sprejetjem tega zakona problem rešimo danes in odpadejo vse potencialne grožnje in morebitni problemi, ki jih imajo občine zaradi tega, ker čakajo, da se ta problem reši in da se odpravi ta birokratska anomalija, da ni dovoljeno graditi skupnih centrov, ki so seveda bolj racionalni, bolj gospodarni in tudi cenejši. Ministrica je obljubila dve stvari. Eno je, da naj bi uredbo sprejela še pred parlamentarnimi počitnicami in na takšen način to stvar uredila, po drugi strani je pa obljubila tudi, da bo spremenila Zakon o varstvu okolja. Mislim, da lahko upravičeno dvomimo, da se bo to zgodilo. Zakaj? Ker v preteklosti sta bila doslej dva poskusa, da se ta uredba spremeni. Celo uredba je bila že predlagana na seji Vlade in s te seje tudi umaknjena. Tako da težko verjamemo, da tokrat bo pa to bistveno drugače. In še ena zadeva. Tudi težko verjamemo, da bo prišlo do tega sistemskega zakona o varstvu okolja glede na to, da celo koalicijski člani in predsedniki koalicijskih strank napovedujejo, da se zdaj do volitev ne bo sprejemalo ali pa spreminjalo nič kaj bistvenega, še posebej pa, da ne bo prišlo do sistemskih sprememb. Jaz vem, da gre včasih koaliciji težko iz ust ali pa tudi iz srca, da bi podprla kakršnekoli opozicijske predloge, ampak imamo pa zdaj dobro priložnost, da skupaj ta problem rešimo. Seveda pa ima v nadaljevanju ministrica še vedno možnost, da te stvari sistemsko uredi tako, kot pač želi. S sprejetjem tega današnjega zakona v ničemer ministrice ne onemogočamo, storimo samo to, da problem rešimo danes. Bomo pa videli, kakšna bo situacija po glasovanju.
Glasujemo.Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti 30. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 30.]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA MANDATNO-VOLILNE ZADEVE. Prehajamo na obravnavo Predloga za imenovanje predsednika in članov Fiskalnega sveta. Predlog je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga dajem besedo predstavnici Vlade, ministrici za finance mag. Mateji Vraničar Erman.
Spoštovani gospod predsednik, hvala za besedo. Gospe in gospodje poslanci! Pred vami je glasovanje o imenovanju predsednika in dveh članov Fiskalnega sveta, ki bo predstavljal pomemben element zunanjega nadzora nad izvajanjem javnih financ. Vlada predlaga, da za predsednika imenujete dr. Davorina Kračuna, za člana pa mag. Tomaža Peršeta in Alenko Jerkič. Gre za strokovnjake s področja makroekonomije in javnih financ, za katere smo prepričani, da bodo uspešno opravljali naloge Fiskalnega sveta. Fiskalni svet z imenovanjem predstojnika postaja državni organ. K njegovi ustanovitvi smo se zavezali z ratifikacijo mednarodne Pogodbe o stabilnosti, usklajevanju in upravljanju v ekonomski in monetarni uniji. Na tej podlagi smo leta 2013 v ustavo zapisali fiskalno pravilo, leta 2015 pa sprejeli še izvedbeni zakon. Ta je predvidel tudi ustanovitev Fiskalnega sveta, ki bo zaradi možnosti javnega komuniciranja in ocenjevanja fiskalne politike prispeval k spoštovanju pravil. Fiskalni svet v skladu z Zakonom o fiskalnem pravilu v normalnih razmerah, ko se ne pojavijo izjemne okoliščine oziroma ni sprožen popravljalni mehanizem zaradi odstopanj od pravil, opravlja dve ključni nalogi. Spomladi pripravi oceno okvira za pripravo proračunov sektorja države in osnutka programa stabilnosti z vidika skladnosti s fiskalnimi pravili, jeseni pa je zadolžen za pripravo ocene upoštevanja fiskalnih pravil v okviru predloga državnega proračuna oziroma njegovih sprememb. Poleg tega Fiskalni svet stalno spremlja tekoče izvrševanje državnega proračuna, občinskih proračunov, zdravstvene ter pokojninske blagajne. Vse to mu omogoča, da najmanj dvakrat letno oceni načrte ekonomske politike, s čimer pomembno prispeva k javnofinančno ustreznim odločitvam Vlade in Državnega zbora. Spoštovani, prepričana sem, da je v interesu vseh nas, da naše javne finance dobijo še enega varuha, Fiskalni svet. Upam, da boste danes postavili piko na i tem prizadevanjem in imenovali predsednika ter člana Fiskalnega sveta. Čeprav smo za ta korak potrebovali kar nekaj časa, bo moral za delo precej hitreje poprijeti Fiskalni svet, da bo Državnemu zboru že v aprilu, torej prej kot v enem mesecu, predložil oceno osnutka okvira in osnutka programa stabilnosti. Prepričana sem, da bo ta naloga predlaganim kandidatom v velik izziv in da ji bodo več kot kos. Hvala lepa.
Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila komisije dajem besedo predsedniku dr. Mitji Horvatu.
Spoštovani predsednik, spoštovana ministrica! Poslanke in poslanci! Mandatno-volilna komisija je na 32. redni seji 16. 3. 2017 kot matično delovno telo obravnavala Predlog za imenovanje predsednika in članov Fiskalnega sveta, ki ga je Državnemu zboru predložila Vlada. Sestavo Fiskalnega sveta ureja Zakon o fiskalnem pravilu v 8. členu. Prvi odstavek 8. člena določa, da ima Fiskalni svet tri člane, ki jih na predlog Vlade imenuje Državni zbor. V skladu s tretjim odstavkom istega člena se za člane Fiskalnega sveta imenujejo strokovnjaki s področja makroekonomije, javnih financ ali ekonomije, pri čemer mora biti vsaj eden strokovnjak s področja makroekonomije, vsaj eden pa s področja javnih financ. Kot strokovnjak s področja makroekonomije, javnih financ ali ekonomije se šteje oseba z najmanj univerzitetno izobrazbo ali izobrazbo, pridobljeno po študijskem programu druge stopnje v skladu z zakonom, ki ureja visoko šolstvo, in z najmanj 10 leti delovnih izkušenj na svojem strokovnem področju, pri čemer se ocenjujejo tudi poslovna uspešnost, uspešnost na sedanjih delovnih mestih in ugled. V skladu s četrtim odstavkom istega člena za člana Fiskalnega sveta ne more biti imenovana oseba, ki je bila pravnomočno obsojena zaradi naklepnega kaznivega dejanja, ki se preganja po uradni dolžnosti, in sicer na zaporno kazen v trajanju več kot šest mesecev. V skladu s petim odstavkom 8. člena je član Fiskalnega sveta imenovan za dobo 5 let, vendar največ dvakrat zaporedoma. Prvi odstavek 10. člena določa, da Fiskalni svet zastopa predsednik, ki tudi vodi in organizira njegovo delo. Izbirni postopek članov Fiskalnega sveta ureja Zakon o fiskalnem pravilu v 9. členu. V skladu s četrtim odstavkom 9. člena Vlada izmed prijavljenih kandidatov predlaga Državnemu zboru kandidate za predsednika in člana Fiskalnega sveta. V skladu s šestim odstavkom 9. člena mora Državni zbor o predlaganih kandidatih za člane Fiskalnega sveta glasovati v 30 dneh po predložitvi predloga Vlade. Predlagani kandidat je imenovan, če zanj glasuje dvotretjinska večina vseh poslancev. Iz predloga Vlade izhaja, da je Vlada 27. 1. 2017 v uradnem listu objavila javni poziv za zbiranje predlogov možnih kandidatov za člane Fiskalnega sveta. Ministrstvo za finance je prejelo 8 prijav kandidatov, od katerih je 7 kandidatov izpolnjevalo pogoje. Izmed slednjih Vlada, kot je bilo že rečeno, Državnemu zboru predlaga, da za predsednika Fiskalnega sveta imenuje dr. Davorina Kračuna, za člana pa mag. Tomaža Peršeta in Alenko Jerkič. K predlogu Vlade so priloženi življenjepisi in izjave kandidatov, da sprejemajo kandidaturo. Seje se je udeležila ministrica za finance mag. Mateja Vraničar Erman, ki je predstavila strokovne kompetence predlaganih kandidatov in poudarila, da je za izvajanje Zakona o fiskalnem pravilu imenovanje Fiskalnega sveta pomemben korak. Mandatno-volilna komisija predlaga Državnemu zboru, da na podlagi prvega odstavka 8. člena in šestega odstavka 9. člena Zakona o fiskalnem pravilu ter 112. člena Poslovnika Državnega zbora sprejme sklepe, s katerimi se za člane Fiskalnega sveta imenujejo: dr. Davorin Kračun za predsednika, mag. Tomaž Perše za člana in Alenka Jerkič za članico.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Franc Jurša.
Hvala, predsednik. Lep pozdrav tudi ministrici ter seveda vsem ostalim kolegicam in kolegom! Spoštovani, imenovanje članov Fiskalnega sveta je za izvajanje Zakona o fiskalnem pravilu izjemno pomemben korak. S sprejetjem zakona smo v svet poslali sporočilo o zavezi naše države k fiskalni disciplini. To sporočilo pa ima pozitivne učinke na boniteto države in na obrestno mero, po kateri se država zadolžuje. Višina obrestne mere, po kateri se zadolžujemo, pa je izjemno pomembna, saj lahko že majhno znižanje le-te pomeni več denarja na primer za šolstvo, zdravstvo, pokojnine. Lahko rečemo, da s sprejetjem tega zakona Slovenija okreva hitreje. Fiskalni svet bo samostojen neodvisen državni organ, ki bo ocenjeval vzdržnost in skladnost javnofinančne politike s fiskalnim pravilom. Spremljal bo tekoče reševanje državnega proračuna, občinskih proračunov in zdravstvene ter pokojninske blagajne in presojal, ali so nastale oziroma prenehale okoliščine, ki omogočajo odstopanje od srednjeročne uravnoteženosti. Ocena, ki jo bo pripravil, bo posredovana Vladi in Državnemu zboru. Žal je bil razpis za kandidate objavljen štirikrat. Dva javna poziva nista pripeljala do ustreznih kandidatov, na lanskem razpisu pa izbrani kandidati v Državnem zboru niso dobili zadostne podpore. Ker kandidati za Fiskalni svet potrebujejo najmanj 60 glasov, je pri njihovem izbiranju poleg strokovne ustreznosti nujno upoštevati tudi možnosti, da lahko v Državnem zboru dobijo širšo podporo. V Poslanski skupini Desus smo prepričani, da gre pri kandidatih, o katerih odločamo, za strokovnjake s področja makroekonomije in javnih financ, ki jih odlikuje poznavanje metod makroekonomskega napovedovanja in ocen cikličnosti javnih financ. Kandidati se nam zdijo ustrezni za vodenje tako pomembnega organa, zato jih bomo soglasno podprli v upanju, da končno zaključimo še to zadnjo fazo postavljanja sistemskega okvira javnih financ.
Stališče Poslanske skupine Združena levica bo predstavil Matej T. Vatovec.
Hvala, podpredsednik. Lep večer vsem! Tudi po vseh poročanjih v medijih, ki jih kolega Dobovšek naziva kot četrto vejo oblasti, danes ni več skrivnost, da sta največji stranki, torej SDS in SMC, dosegli nekakšen dogovor o tem, da se poklopita, če naj tako rečem, sestava Ustavnega sodišča in Fiskalnega sveta. Ne vem pa, če se ljudje zavedajo posledic dejstva, da bomo imeli sedaj zaradi tega dogovora še bolj konzervativno Ustavno sodišče in seveda v prvi vrsti neoliberalen Fiskalni svet. Vezana trgovina med tema strankama je slaba novica, in to ne samo za vse ranljive skupine v tej družbi. Konzervativno Ustavno sodišče ni problem samo za tujce ali pa istospolno usmerjene pare, ampak za vse prebivalce, ki smo ali so odvisni od delovanja naše socialne države. Če kdo misli, da se odločitve Ustavnega sodišča tičejo samo marginalnih skupin, se namreč hudo moti. Spomnite se, recimo, na lansko odločitev, da se prispevki za pokojninsko zavarovanje, ki so jih plačevali brezposelni, ne upoštevajo pri ugotavljanju delovne dobe. Politika naj bi bila javna stvar, zato so zakulisni dogovori sporni sami po sebi. Naloga predsednika države ali pa predsednika Vlade namreč ni ta, da sta pokrovitelja zakulisnih dogovorov o sestavi državnih organov, dolžnost predsednika ni ta, da vnaprej preveri, kateri kandidat ustreza največjim strankam in potem predlaga strankarsko primerne kandidate, predsednikova dolžnost je, da predlaga tiste kandidate, ki bodo uveljavili javni interes, in da omogoči javno razpravo o teh kandidatih. Te dolžnosti predsednik Pahor, recimo, ni izpolnil. Pri vsem tem pa je najbolj žalostno to, da je bil dogovor nepotreben tudi s čisto pragmatičnega vidika. Ustavno sodišče je institucija, brez katere pravni sistem v Sloveniji ne more in ne sme delovati, in karkoli si že mislimo o njegovi sestavi, ga trenutno ne more nadomestiti nobeno drugo sodišče. Fiskalni svet pa je nek posvetovalni organ, ki naj bi vladajočim koalicijam asistiral pri uveljavljanju tako imenovanega fiskalnega pravila. Fiskalno pravilo se v Sloveniji v resnici že uveljavlja. Izračune namesto Fiskalnega sveta pripravita Vlada in finančno ministrstvo, politični pritisk za upoštevanje fiskalnega pravila pa prihaja od Evropske komisije, zato ga naši politiki izvršujete brez priziva. To pa pomeni, da ni nobenega upravičenega razloga za to, da se sestava Ustavnega sodišča veže na sestavo Fiskalnega sveta. Država ne more normalno delovati brez Ustavnega sodišča, medtem ko se lahko fiskalno pravilo izvršuje tudi brez Fiskalnega sveta. Zato bi morala koalicija imenovati maksimalno verodostojne ustavne sodnike, tudi če ne bi dobila podpore SDS za Fiskalni svet. V najslabšem primeru bi bili do konca mandata brez Fiskalnega sveta, tako kot smo danes in tako kot smo že večkrat ponovili to vajo. Še enkrat ponavljam, ni treba biti nasprotnik fiskalnega pravila, da zavrneš to vezano trgovino s Fiskalnim svetom. Fiskalno pravilo se lahko in dejansko se tudi že izvršuje brez Fiskalnega sveta. Naposled je negativna posledica zakulisnega dogovarjanja tudi to, da nadomešča racionalno razpravo o ekonomski politiki. Bistveno vprašanje ni to, kdo sedi v Fiskalnem svetu, ampak to, ali je smiselno imeti fiskalno pravilo. Sam minister Mramor je odkrito priznal, da je fiskalno pravilo za državo, kakršna je Slovenija, škodljivo. Seveda pa lahko Fiskalni svet in koalicija zmanjšata ali pa povečata negativne posledice fiskalnega pravila. Spomnite se, da je leta 2012 takratni fiskalni svet pod vodstvom prof. Senjurja protestiral proti varčevalnim ukrepom druge Janševe vlade. Zgodovina je pokazala, da je bil izpad prihodkov res večji od privarčevanih sredstev, da o socialni škodi niti ne začnemo govoriti. Med predlaganimi kandidati žal ne vidimo nikogar, ki bi bil sposoben takšne kritike Vlade, zlasti zato, ker so tudi eksistenčno vezani na svojo funkcijo. In tudi zaradi tega tega predloga ne bomo podprli.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo mag. Alenka Bratušek.
Spoštovani kolegice in kolegi! V vladni kadrovski kuhinji, ki se jo greste zadnji mesec, naša poslanska skupina ne bo sodelovala. To, kar počnete zadnji mesec, presega vse meje dobrega okusa. Govorili ste o novi politiki, o politiki, kjer bosta etika in morala na prvem mestu. Danes niti osnovnih kriterijev, to so strokovnost, primerne izkušnje in reference za zasedbo določenega mesta, ne upoštevate več. Na delovnem telesu, kjer se po navadi kar dolgo razpravlja o strokovnosti, referencah in delovnih izkušnjah posameznega kandidata, o katerem potem odloča Državni zbor, o članih Fiskalnega sveta sploh ni bilo razprave. Predsednik MVK je danes o Fiskalnem svetu tukaj, za to govornico, govoril več kot na samem odboru. Mislim, da to pove vse. Fiskalni svet bi morala biti skupina ljudi, ki bi strokovno in neodvisno ocenjevala javnofinančno politiko Vlade. Katerekoli vlade. So ljudje, ki so zaposleni na Ministrstvu za finance in bodo torej ocenjevali delo svoje ministrice oziroma svojega nadrejenega, primerni za članstvo v Fiskalnem svetu? Je predlagani predsednik res velik poznavalec javnih financ? Zavedam se, da ob kadrovski kuhinji in spletkah, povezanih s tem, težko najdete kompetentne ljudi za odgovorna mesta. Žalostno pa je, da je pri zadnjih imenovanjih, pa naj gre za Fiskalni svet, ustavne sodnike ali nadzornike SDH, bolj pomembno, da je vaš, kot pa to, kaj znaš. Polna usta so vas bila o novi, drugačni politiki, o tem, kako bodo z novimi obrazi prišli tudi novi standardi. Pa saj so res. Novi standardi, ki ste jih spustili tako nizko, kot še nikoli do sedaj. Razvrednotili ste funkcijo članov Fiskalnega sveta in razvrednotili najvišjo funkcijo v pravosodnem sistemu. To je funkcijo ustavnega sodnika. Vse za ceno, da bodo vaši sedeli tam, kjer jih najbolj potrebujejo, da delajo in odločajo, kot želite. Ampak ne predlagani člani Fiskalnega sveta in ne predlagani kandidati za ustavne sodnike si niso zaslužili takšne obravnave, kot ste jo speljali. Spoštovana Vlada, spoštovana koalicija skupaj z SDS, kot že rečeno, naša poslanska skupina v tej kadrovski norosti ne bo sodelovala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo in vsem lep pozdrav. Veliko časa je minilo od sprejetja zakona o izvedbi fiskalnega pravila, še veliko več od dopolnitve ustave, s katero se nalaga izvršni oblasti srednjeročno uravnoteženo finančno poslovanje države. Ne moremo se izogniti občutku, da sta obe zadnji vladi, vlada Alenke Bratušek in aktualna vlada Mira Cerarja, načrtno zavlačevali, saj se resnega zniževanja proračunskega primanjkljaja nista niti zmogli oziroma hoteli lotiti. Preveč je bilo finančnih in drugih interesov tistih, ki so obe vladi spravili na oblast. In isto se dogaja tudi z implementacijo ustave in implementacijo izvedbenega Zakona o fiskalnem pravilu. Aktualni vladi Mira Cerarja se ni prav nič mudilo, zamujala je že z razpisom za člane Fiskalnega sveta. Kljub temu da je potrebovala 60 glasov, je brez pogovora z opozicijo sprejela kadrovski predlog in ga posredovala v Državni zbor. Šele po vložitvi pa je začela pogovor z opozicijo za morebitno podporo, pri čemer je minister Mramor kar sam določil, kdo bi bil bolj opozicijski in kdo bolj vladni kandidat ali pa koalicijski kandidat za Fiskalni svet. Tedanji minister je od opozicije pričakoval, da bo glasovala za njegov oziroma vladni predlog. Kandidati pričakovano niso dobili zadostne podpore, Vlada pa se je s tem znebila glavne ovire, se pravi glavnega ocenjevalca finančnih politik in finančnega poslovanja, breme pa je poskušala naprtiti tako imenovani nedržavotvorni opoziciji. Ob takem pristopu Vlade se je težko znebiti občutka, da je Vlada to storila načrtno in da je po tiho računala prav na to, da bo njen predlog padel in da posledično še nekaj časa ne bo nikogar, ki bi ocenjeval oziroma evalviral njene finančne akte, recimo proračune ali rebalanse, ali njene finančne aktivnosti, na primer izvajanje proračunov, ali pa ocenjeval poročila, ki se pošiljajo Bruslju, na primer program stabilnosti. Drugi razpis je Vlada lani jeseni sama umaknila iz postopka, s čimer je ponovno eliminirala ključni organ, Fiskalni svet, ki bi ocenjeval njen neustavni proračunski pristop. Vsi vemo, da je bil v zakonodajni postopek vložen fiktiven proračun, da priložena zakonodaja ni bila skladna s številkami, ampak kot že leto poprej je Vlada sama sebi napisala odlično proračunsko spričevalo, nekateri koalicijski poslanci pa so ga zagnano prebirali, čeprav ni držalo. Konkretno izvajanje proračuna, razni parcialni kramarski dogovori z nekaterimi socialnimi skupinami, nerazumno razmetavanje javnega denarja za razne interesne skupine in projekte in tako naprej naše domneve glede načrtnega zavlačevanja vlade Mira Cerarja pri imenovanju Fiskalnega sveta samo še podkrepijo. Neverjetno, koliko časa je porabila vlada ustavnega pravnika Mira Cerarja, da se bodo z imenovanjem članov Fiskalnega sveta sploh ustvarili pogoji za vzpostavitev institucionalnega ustavnega stanja na področju financ. Samo vprašamo se lahko, koliko časa bi ta vlada še potrebovala, da bi določbe ustave in zakonov ter zahtev Fiskalnega sveta sploh začela dejansko izvajati. Dvom lahko utemeljeno izrazimo, saj na področju na primer šolstva vlada Mira Cerarja že več kot dve leti ni bila sposobna spremeniti niti ene alineje v ustreznem zakonu, da bi zagotovila, skladno z ustavo, financiranje zasebnega šolstva. Kakorkoli, naša poslanska skupina bo kandidate za prvo sestavo Fiskalnega sveta podprla, seveda s pričakovanjem, da bodo imenovani člani Fiskalnega sveta svojo nalogo izvajali dosledno in korektno in da bodo postavili prave temelje za delo tega organa v prihodnosti. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje. O vsakem kandidatu bomo glasovali posebej. Ob tem vas obveščam, da bo na podlagi šestega odstavka 9. člena Zakona o fiskalnem pravilu vsak predlagani kandidat imenovan, če bosta zanj glasovali vsaj dve tretjini vseh poslancev, to je 60 ali več. Na glasovanje dajem predlog sklepa o imenovanju dr. Davorina Kračuna za predsednika Fiskalnega sveta. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SMC, dr. Simona Kustec Lipicer.
Najlepša hvala, predsednik. Kolegice, kolegi! V Poslanski skupini Stranke modernega centra bomo enotno podprli predlog za kandidata za predsednika in potem tudi za oba člana. Zato bom na tem mestu podala naše mnenje oziroma obrazložitev glasu za vse tri. Kaj bomo s temi 35 glasovi za danes naredili v Poslanski skupini SMC? Postavili bomo piko na i tistemu, kar bi morala narediti pred nami že vlada Alenke Bratušek, ki je sprejela vpis fiskalnega pravila v ustavo in ki ni izpeljala najprej izvedbenega zakona za fiskalni zakon in potem seveda logično tudi ne Fiskalnega sveta. Ta dva koraka smo naredili v naši vladi. SMC, Desus, SD. In, se zahvaljujem na tem mestu, tudi v sodelovanju z opozicijo. Zakaj? Ker je to sodelovanje z opozicijo ključno in je pomembno zaradi dvotretjinske podpore, ki jo potrebujejo člani Fiskalnega sveta. Sami smo si takšno pravilo zastavili. Nekdanji minister te vlade, dr. Mramor, je rekel, da smo bili bolj papeški od papeža. V redu, če je temu res tako, potem danes očitno potrjujemo tri člane, ki bi jih lahko imenovali tudi angele varuhe. Angele varuhe porabe javnih financ v tej državi, torej za državljane, in angele varuhe, ki bodo dihali za ovratnik porabi katerekoli vlade iz tega naslova javnih financ oziroma denarja države. Zdaj pa samo še par besed o tem, kako sposobni ali pa nesposobni očitno, po mnenju nekaterih, so omenjeni trije kandidati. Gre za vrhunske strokovnjake s področja javnih financ, ki imajo tako domači kot mednarodni ugled, dolgoletne izkušnje. Imamo kandidata, ki je redni profesor, strokovnjak s področja makroekonomije in ekonomije. Imamo člana, ki ima dolgoletne delovne izkušnje na davčnem področju, na področju javnih financ in ekonomije, in članico, ki ima široka znanja s področja javnofinančnih politik, makroekonomskih politik in ekonomije in številne izkušnje v mednarodnem prostoru. In nihče od teh treh ne nosi nobenega drugega nahrbtnika kot nahrbtnik strokovnosti in izkušenj in osebnostne integritete. Če to za nekatere ni dovolj, potem povejte, kaj je [[izklop mikrofona]]
Tišina v dvorani, prosim. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica, dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Priznam, da se nismo mislili oglasiti, ampak se nekako moramo. Kaj je ključno vprašanje Slovenije, pa ne le Slovenije? Ključno vprašanje in ključni problem je vprašanje politične ekonomije. Politične ekonomije, ki jo imamo, ki bazira na tem – da bosta razumeli in moja hči in moja 87-letna babica, ki je sicer državljanka sosednje države – funkcionira na tem, ali bomo nekoga rezali na kose kot klobaso in ga ovijali ali pa bomo politično ekonomijo bazirali na tistem, s čimer ustvarjajo, da me bodo tud v SMC in SDS razumeli, dodano vrednost. Tega ta fiskalni svet ne bo rešil, ker je pač neka kupčija. Pa ne bom tu žalil krav. To je dejansko tako. Ti ljudje so strokovnjaki, ob tem pa je vprašanje politične ekonomije prepomembno vprašanje, da bi se z njim ukvarjali zgolj ekonomisti, takšni in drugačni. In tega se mi ne dotaknemo, niti se ne dotaknemo razprave o politični ekonomiji, ampak dejansko nekako – tu se strinjam z nekom, ki je prej govoril – razvrednotimo in sestavo tega sveta in Ustavno sodišče. Nekdo vmes dobi malo še pošto zraven, in če je to nova politika, potem jaz nisem Franc Trček in potem verjetno Združena levica, ne vem, kaj je. In seveda temu in takšnim pristopom in načelom se bomo mi upirali in bomo proti njim. Sočasno smo tudi proti tako imenovanemu vašemu zlatemu fiskalnemu pravilu, pa če se ga je že uvajalo in vpisovalo, bi se lahko po kakšnih sosedih zgledovali, ki so bili bolj pametni in ga niso sprejemali kot ustavni zakon. Vsak, ki se malo spozna na politiko, ve, zakaj so bili bolj pametni od nas. Imeli pa smo Zakon o javnih financah, ki je v nekaterih od uvodnih členov urejal čisto primerno to problematiko. Imeli smo pa četrt stoletja nesposobne vlade, za katere smo sokrivi tudi vsi, ki smo šele zdaj prišli v parlament, ker ali nismo hodili na volitve ali pa smo volili napačne ljudi. Mi bomo seveda glasovali proti vsem trem. Ne zaradi tega, ker kdo od njih ne bi bil strokovnjak, kdo od njih ima tudi politično prtljago, saj je bil minister – jaz imam veliko glavo, se dokaj dobro spomnim tega – glasovali bomo proti zaradi načina in zaradi tega, ker se ne ukvarjamo z bistvenim vprašanjem, z vprašanjem drugačne, bolj pravične politične ekonomije. In s tem vprašanjem bi se morali tudi ukvarjati – to ni smešno, kolegi in kolegice – če bi resno brali Ustavo Republike Slovenije, ker navsezadnje smo ustavna parlamentarna demokracija. Hvala za besedo.
Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 73, proti 11. [[Za je glasovalo 73.]] [[Proti 11.]] Ugotavljam, da sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o imenovanju mag. Tomaža Peršeta za člana Fiskalnega sveta. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 73, proti 11. [[Za je glasovalo 73.]] [[Proti 11.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem še predlog sklepa o imenovanju gospe Alenke Jerkič za članico Fiskalnega sveta. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 73, proti 11. [[Za je glasovalo 73.]] [[Proti 11.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Po tem glasovanju prekinjam to točko dnevnega reda in tudi 28. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri.