Dober dan, kolegice in kolegi! Dober in uspešen dan želim danes! V državnem zboru bo dolg, pozno v noč. Začeli bomo z 2. TOČKO DNEVNEGA REDA - PONOVNIM ODLOČANJEM O ZAKONU O IZVRŠITVI 8. TOČKE ODLOČBE USTAVNEGA SODIŠČA REPUBLIKE SLOVENIJE ŠT. U-1-246/02-28. Državni svet Republike Slovenije je na 12. seji 5. novembra letos sklenil, da na podlagi tretje alinee prvega odstavka 97. člena ustave Republike Slovenije od državnega zbora zahteva, da pred razglasitvijo zakona ponovno odloča o zakonu o izvršitvi 8. točke odločbe ustavnega sodišča Republike Slovenije. Domnevam, da bo najprej na kratko, v času petih minut, želel obrazložiti odločitev državnega sveta njegov član, gospod Jože Ilc. Preden mu dam besedo, naj vas samo še obvestim, katere kolegice in kolegi bodo danes zaradi drugih dolžnosti odsotni. To so kolegi Jakič, Kacin, Kangler, Kelemina, Peterle in Štemberger; ostali so navzoči in bodo sodelovali. Sedaj pa vabim k besedi za dopolnilno obrazložitev odločitve za zahtevo za ponovno odločanje gospoda Jožeta Ilca, člana državnega sveta Republike Slovenije. Imate možnost in vas prosim za vaš nastop.
Gospod predsednik, hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Državni svet je sprejel odložilni veto. Tu gre za izvršitev 8. točke odločbe ustavnega sodišča, ki se nanaša na vprašanje ustavnosti ali neustavnosti zakona o urejanju prebivališča državljanov nekdanje države Jugoslavije. Že v tem smislu državni svet vidi nedoslednost, kajti ta ustavna odločba narekuje izdajo - vsaj tako je predlagano - dveh zakonov, tega, ki se ga izpodbija, kot tudi zakon o stalnem prebivanju tujcev z državljanstvom drugih držav naslednic nekdanje SFRJ. Zakaj dva zakona o isti materiji? To je zame samo neko podvajanje, neresnost in nepravilnost. Tu se vedno govori, da je treba odločbe ustavnega sodišča spoštovati, vendar je kljub temu treba dati tudi neko povratno fakturo; tudi ustavno sodišče mora ravnati po tistih pravilih, zaradi katerih je uzakonjeno. Zato je tu najbolj problematična 8. točka, ki je tudi predmet zakona, po kateri je ustavno sodišče naložilo ministrstvu za notranje zadeve, da po uradni dolžnosti izda nove odločbe. Dovolite, ustavno sodišče odloča o skladnosti zakona z ustavo, ne more pa ukazovati narodu in upravnim organom, kako naj odločajo. Tu je zame napaka in nepravilnost, na katero vedno opozarjamo in se tudi ne sme ponovit kot nova napaka in nov problem. Nadalje ustavno sodišče praktično tu uzakonja retroaktivnost. Po členu 155 ustave Republike Slovenije retroaktivnost ni dopustna, razen če bi to zahtevala javna korist; kaj je javna korist, tu ni definirano. Ko se ustavno sodišče spotika v problematiko zakona in ga razveljavlja, omenja, da je bil rok prekratek in da je pojem dejanskega stanja pravno neopredeljen. Smatram, da to ni pravilno, kajti rok je bil tri mesece plus "vacatio legis" 60 dni, to je pet mesecev. Vemo pa, da ustavno sodišče stalno nalaga rok 6 mesecev za [[...]] [[Nerazločno.]] zakonov. O tem nedifiniranem pojmu pa rajši ne bi govoril, to je že itak tako enostavno, da bolj ne more biti. Vedno se tukaj ponavlja vprašanje, kako je s temi nekimiustavnimi pravicami. Stvar je taka, če že govorimo, tako pakt o državljanskih in človekovih pravicah kot evropska konvencija o človekovih pravicah v četrtem protokolu, ustanavljata in določata prosto gibanje, vendar s pogojem, vsak, kdor se zakonito nahaja na ozemlju določene država, torej vsak, kdor tudi spoštuje zakone, se po teh zakonih ravna. Nikakor pa ni neke ustavne ali druge pravice, da bi vsak prosto izbiral predpise, po katerih se bo ravnal in tudi vsak odločal, kdaj bo sprejel določen status alidrugo. Če vzamemo, da je izbira državljanstva prosta, potem pa nikakor ni nobena arbitrarnost, da bo vsak odločal, kateri predpisi bodo iz njega veljali. Na koncu je še državni svet vedno opozarjal na finančne posledice. Če se trdi, da se jih ne da določiti, potem bi lahko bilo isto, kakor da bi sprejeli proračun, v katerem bi določali dohodke, ne bi pa vedeli kakšni so izdatki. Te finančne posledice so nepredvidljive, zahtevki so že obstoječi in zelo visoki. Zaradi tega je stališče državnega sveta za odložilni veto utemeljeno. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Ilc, član državnega sveta. Besedo dajem sedaj predsedniku odbora za notranjo politiko. Kolega Lavrinc, predsednik, bo predstavil mnenje odbora, potem pa bomo prosili za mnenje ministra in slišali stališča poslanskih skupin. Najprej predsednik odbora za notranjo politiko, kolega Lavrinc, prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Odbor v skladu s 147. členom poslovnika pripravi mnenje k zahtevi državnega sveta. Mnenje ste dobili v Poročevalcu. Odbor je menil po uvodni predstavitvi, ki je ne bom ponavljal, predstavnika državnega sveta, da je državni svet površno presojal zadevo. Menil je tudi, da gre za korekten odnos tako pri sprejemanju zakona kot pri oblikovanju, bom rekel, tega mnenja z naše strani. Torej s strani odbora je bilo še poudarjeno naslednje. Prvič, da velikokrat, in to bo ponovljeno tudi kasneje, da ne gre za zakon, ki bi kakorkoli komurkoli karkoli dajal, temveč gre za zakon ki je nastal na podlagi odločbe ustavnega sodišča, ki ureja področje, ki je na nek način pravzaprav že urejeno, zato seveda ga nekateri imenujejo kar tehnični zakon. To je prvo. Drugo, seveda so bile v razpravi, in to ni posebej poudarjeno, so bile izražene zahteve, da bi se poimensko imenovali tisti, ki so zakrivili, da je do te situacije prišlo. Odbor tovrstnega predloga ni podprl. Se pa je v razpravi izkristaliziralo, kdo pravzaprav so tisti, ki si lahko pripnejo to lovoriko za stanje. Seveda so bila tudi nasprotna mnenja, češ, da niti zakon ni potreben niti da je bilo karkoli narobe storjeno v preteklem obdobju, se pravi od leta 1992. Mislim, da so se zadnji dvomi za veliko večino poslank in poslancev odbora razblinili še po dodatnem pojasnilu predstavnika predlagatelja zakona. Zato je odbor sprejel sklep, ki ga predlaga tudi državnemu zboru, da naj ponovno o zakonu glasuje pritrdilno. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Lavrinc, predsednik odbora za notranjo politiko. Predstavnik vlade, minister za notranje zadeve, dr. Rado Bohinc, bo predstavil mnenje, potem pa, kot povedano, stališča poslanskih skupin. Prosim, gospod minister, imate besedo.
Spoštovani gospod predsednik, kolegice in kolegi! Dovolite mi, da spregovorim o nekaj dejstvih, ki so pomembna v zvezi z današnjim odločanjem in se povezujejo z reševanjem statusa izbrisanih. Najprej bi želel zatrditi, da je odločbe ustavnega sodišča potrebno izvrševati v pravni državi, to je pogoj za verodostojnost organov države pred svojo in evropsko javnostjo. Zakon, o katerem govorimo, določa delni način izvršitve odločbe ustavnega sodišča. Zagotavlja namreč pravno podlago za izdajo odločb o ugotovitvi stalnega prebivanja vsem tistim tujcem, ki so v Republiki Sloveniji po 25. 2. 1992 že enkrat v upravnem postopku dokazali stalno prebivanje oziroma stalno življenje v Republiki Sloveniji. Za izvršitev odločbe ustavnega sodišča je potrebno sprejeti zakon, deset strokovnjakov ustavnega in upravnega prava je podpisalo mnenje, da je za izvršitev 8. točke navedene ustavne odločbe zakon potrebo sprejeti. Nimajo prav tisti, ki trdijo, da je upravne odločbe dopustno izdajati neposredno na podlagi odločbe ustavnega sodišča. Neresnične so tudi trditve, da bodo po tehničnem zakonu dobili dovoljenje za bivanje za nazaj tudi tisti, ki v Sloveniji niso bivali oziroma ki tega niso že enkrat dokazali v upravnem postopku. Vsak, ki bo dobil odločbo, je moral pred organi slovenske državeže enkrat dokazati dejansko življenje oziroma stalno prebivanje v Republiki Sloveniji od dneva plebiscita. Še nekaj o odškodninskih zahtevkih. Tehnični zakon ne daje nikakršne dodatne pravne podlage za morebitno uveljavljanje odškodninskih zahtevkov za povzročeno škodo. O tem se je enotno izrekla s pisnim mnenjem vrsta najuglednejših strokovnjakov civilne, ustavne in upravnopravne stroke. Tehnični zakon niti z besedico ne omenja škode odškodnine, odškodninskih zahtevkov ali kaj podobnega. Kdor zatrjuje,da mu je bila s strani države z izbrisom povzročena kakršnakoli škoda, bo moral to dokazati pred sodiščem po splošnih pravilih obligacijskega prava. Doslej še prav nihče škode ni dokazal v tej zvezi oziroma prav nikomur sodišče ni prisodilo odškodnine. Domnevni oškodovanec pa bi moral na sodišču tudi dokazati, kaj je sam storil za to, da škoda ne bi nastala, ali je izkoristil vse možnosti za ureditev svojega statusa, ki mu jih je nudila država. Ne nazadnje bo moral odškodnino, bi moral, uveljavljati znotraj petletnega zastaralnega roka. Ni torej res, da zakonsko urejanje statusa izbrisanih daje podlago za izplačevanje visokih odškodnin. Navedbe enormnih zneskov, ki se navajajo v javnosti, so brez strokovnih podlag. Od leta 1992 ali pa recimo od leta 1999, ko je ustavno sodišče prvič odločilo o nezakonitosti oziroma o neskladnosti zakona o ureditvi statusa tujcev, je ministrstvo za notranje zadeve prejelo vsega sedem odškodninskih zahtevkov in vsi po vrsti so neargumentirani, nerealni in zato neutemeljeni. Vlagatelji namreč zatrjujejo namreč različne oblike nematerialne škode, duševne bolečine, izgubo zaposlitve, nezmožnosti uveljavljanja socialnih pravic in podobno. Za vse to podlag v zakonodaji ni. Posebej bi rad spregovoril stavek ali dva o odškodninah, ki se navajajo oziroma škodi, ki se navaja v zvezi s pokojninami in zaposlitvami. Večina pravic, ki jih je mogoče uveljaviti iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja, ni vezana na državljanstvo in ni vezana na stalno prebivališče. Pravice iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja so pravice, ki so v večini vezane na plačilo prispevkov v blagajno Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Pokojnina je prejemek, ki se nakazuje upravičencem tudi v tujino. Ostale pravice, ki so socialne narave, pa se v tujino ne izplačujejo. Zatrjevanje o izgubi pokojninskih, vključno z vojaškimi, invalidskih ali zaposlitvenih pravic oziroma možnosti kot odškodninskega temelja nima zato nobene strokovne opore, saj položaj izbrisanega ni povzročil izgube teh pravic. Spoštovani! Slovenska država mora z izvršitvijo odločbe ustavnega sodišča ohranjati pred domačo in mednarodno javnostjo ugled pravno urejene, demokratične države. Vsekakor pa bo znala zavarovati tudi svoje materialne interese v primeru, da bi bilo zaradimorebitnih odškodninskih zahtevkov to potrebno, doslej ne kaže, da bi bilo to potrebno. Predlagam zato, da veto državnega sveta zavrnete oziroma ga ne podprete. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa, gospod minister. Sedaj prehajamo na stališča poslanskih skupin. S predstavitvijo bo začela kolegica Majda Zupan. Predstavila bo stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Za njo pa bom dal besedo kolegu Diaciju. Najprej pa, kot rečeno kolegica Zupanova. Prosim, imate besedo.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki vlade, spoštovani predstavnik državnega sveta, kolegice in kolegi! Izglasovani veto v državnem svetu na zakon o izvršitvi 8. točke odločbe ustavnega sodišča, ki se nanaša na ugotovitev statusa stalnega bivališča izbrisanih prebivalcev Slovenije za nazaj, pomeni ponovno odločanje v državnem zboru. Ob vsem povedanem v zvezi s tem zakonom je težko dodati še kaj novega. Vendar pa bi želeli opozoriti še na nekatere vidike. Prvič. Osnovni princip demokracije naj bi bilo tudi spoštovanje vrstnega reda. Pri tem mislimo na osem odločb ustavnega sodišča, ki še niso bile realizirane, od tiste najstarejše, ki sega v leto 1997 in se nanaša na zakon o dohodnini, do odločbe v zvezi z delitvijo koprske občine in še vseh ostalih. Pričakovali bi, da državni zbor ne bo izbiral, pač pa se bo držal kronološkega zaporedja. Drugič. Nerazumljivo dolgo je obdobje od leta 1994 do 1999, ko je ustavno sodišče nezakonitost izbrisa ugotovilo. Pri tem se nam postavlja vprašanje, ali je odločba ustavnega sodišča bolj odvisna od sestave ali od ustave. Tretjič. Trditev, da so bili vsi, ki jih zajema 8. točka, že obravnavani v letu 1999, ne drži, ker je bil v letu 1997 pogoj za stalno prebivališče tri leta stalnega prebivanja v Sloveniji, od leta 1992 do 1997 pa je več kot tri leta. Četrtič. Upravičeno se zastavlja vprašanje, ali so tako imenovani izbrisani tudi dejansko prebivali v Sloveniji na dan 25.2.1992. Sprejem predlaganega zakona bi pomenil nagrajevati tiste, ki se niso odjavili, čeprav so se kasneje bodisi vrnili ilegalno ali pa s potnimi listi drugih držav. Petič. Ta zakon ne rešuje problemov, pač pa ustvarja nove, ker diskriminira nekdanje jugoslovanske državljane, ki nimajo državljanstva ene izmed držav bivše SFRJ, ampak le državljanstvo Evropske unije. Šestič. Zakon ni celovit in je bil ponujen po skrajšanjem postopku zaradi lovljenja roka, ki ga je določilo ustavno sodišče. Rok je že zamujen, v obravnavi pa je tudi že tako imenovani sistemski zakon. Sedmič. Dva zakona obravnavata isto tematiko in skušata reševati problematiko tako imenovanih izbrisanih. Vsiljuje se misel, da dva zakona za vsak primer, če bi eden padel na referendumu. Osmič, in ne nazadnje, problem finančnih posledic ostaja v vsej nepredvideni razsežnosti. V poslanski skupini Nove Slovenije zakona ne bomo podprli, kot ga tudi prvič nismo. Podpiramo pa pobudo za razpis referenduma, na katerem bi državljanke in državljane vprašali, ali so za potrditev zakona, s katerim se za nazaj za ves čas od 26.2.1992 priznava pravica do stalnega prebivališča v Republiki Sloveniji državljanom drugih republik nekdanje Jugoslavije, ki so do 25.2.1992 prebivali v Sloveniji, vendar niso prevzeli slovenskega državljanstva. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolegica Zupanova. Kolega Marko Diaci. Boste vi? Prosim. Kolega Levič bo predstavil stališče poslanske skupine Stranke mladih Slovenije. Izvolite, imate besedo.
Spoštovani državni zbor, kolegice in kolegi! Zakon, o katerem danes ponovno razpravljamo oziroma glasujemo, je po mnenju Stranke mladih Slovenije neupravičeno že v drugo postal tema političnih razprav na tako visokem nivoju, kot je slovenski parlament. Res ima državni svet pravico veta, vendar menim, da so svetniki spregledali sicer iz razumljivih, a kljub temu neutemeljenih pomislekov, da smo ta zakon sprejeli predvsem zaradi napotila ustavnega sodišča. Vsebina zakona po tej odločbi ustavnega sodišča le sledi. Odločitev ustavnega sodišča danes ponovno udejanjimo in tu, kot smo že prvič povedali, po mnenju Stranke mladih Slovenije ni druge poti kot upoštevati napotila ustavnega sodišča. Res je pa vprašljivo ravnanje tistih, ki se niso pobrigali za svoj status. Njihovoravnanje upravičeno jezi dobršen del državljanov. Dejstvo je, da govorimo o nekem obdobju, ki za mlado Slovenijo, državo Slovenijo ni bilo tako lahko. Veliko bolj problematično in zavajoče pa je dejstvo, da prav vse politične stranke, ki sedaj v takšni ali podobni sestavi, kot ste tedaj sedeli v parlamentu, vaše odgovornosti in napake, ki ste jih tedaj storili, preračunljivo in nedopustno skrivate za političnimi izjavami o tem, kako nedopustna da je odločba ustavnega sodišča. Tudi predlagatelji zakona se obnašate kot največji pravičneži in brez sramu pometate veliko odgovornost, ki jo imate za to, da je bilo toliko ljudi zaradi vaših odločitev prizadetih več kot 10 let. Ne zmorete niti približno toliko ponosa kot na primer bivši predsednik države, ki je javno priznal, da je soodgovoren, da se takrat ni naredilo več in bolje. V kolikor želimo državo, v kateri se človekove pravice spoštujejo, jih moramo spoštovati vedno in ne le takrat, ko nam to ustreza. Kje ste bile takratne opozicijske stranke, ki se sedaj, ko ste v vladi, izgovarjate, da ste takšnemu stanju nasprotovale, zakaj niste izkoristile možnosti, ki ste jih kot parlamentarne stranke imele, in preprečile stanje, v katerem se je zaradi napak slovenske politike znašlo toliko ljudi. Kot nam je znano niste zahtevali interpelacije ministra, niste predlagali referenduma in podobnih stvari. To je resnica, ki naj jo vedo slovenski državljani, ki sedaj razumljivo nasprotujejo popravljanju napak, ki ste jih storili, saj zanje niso odgovorni, plačali pa bodo. Seveda vam je lažje, kot da priznate napake in zato tudi materialno in politično odgovarjate, iz te zgodbe kovati politične točke. Pri tem ste tako vladne kot opozicijske stranke tako usklajene, kot da bi se o tem dogovorile, predvsem z enim ciljem, da preusmerite pozornost slovenskih državljanov od bistva problema, in ta je, da danes ne bi bilo potrebno špekulirati o nekaj milijonskih odškodninah, ki grozijo državi, ampak bi vsi tisti, ki so že pred leti bili upravičeni do slovenskega državljanstva, a jim ga takrat niste zagotovili, vsi ti ljudje bi zadnjih 10 let živeli in ustvarjali kot ponosni slovenski državljani, ne pa da so te vaše napake povzročale nepopisne krivice, ki so jih na lastnih kožah občutili vsi za osnovne človeške pravice prikrajšani prebivalci Republike Slovenije, ki jim statusa niste priznali. Razumljivo sicer je, da se tedanji slovenski zakonodajalci mogoče preveč računali na sodelovanje in kooperativnost dela populacije, del le-te pa se je žal odločil za preračunljivost, ne za državljansko pripadnost. Kakor koli tudi preračunljivost brani pravo, kot legitimno opcijo in tako ugotavlja tudi ustavno sodišče. Biti preračunljiv in neslovenski državljan je človekova pravica in zato jo moramo spoštovati, nam pravi ustavno sodišče, pa če namje to osebno všeč ali ne, pa če se nam zdi še tako sporno. To je bistveni razlog, zakaj v Stranki mladih podpiramo zakon. Nekje je osnovna meja za tisto, kar iz vidika človekovih pravic ne more in ne sme biti sporno, znotraj te meje ni prostora za različne politične opcije, različna mišljenja in ostalo. Materijo, ki jo sedaj ureja ta zakon, je ustavno sodišče umestilo znotraj te meje in naša dolžnost je, da to upoštevamo. Zakon o izvršitvi 8. točke odločbe ustavnega sodišča, ki je bil sprejet 29. oktobra, zgolj zagotavlja stalno prebivanje od 25. februarja 1992 tistim tujcem, ki so v Sloveniji po tem datumu že pridobili dovoljenje za stalno prebivanje in v upravnem postopku dokazali stalno bivanje v Republiki Sloveniji. V Stranki mladih Slovenije tudi menimo, da ta tehnični zakon ne daje dodatne pravne podlage za morebitno uveljavljanje odškodninskih zahtevkov za povzročeno škodo, kar je očitno glavni pomislek tistih, ki nasprotujejo sprejemu zakona. Zakoni s tega področja ne dajejo podlage za pridobivanje materialnih pravic za nazaj, torej retroaktivno. Na koncu naj še enkrat ponovim stališče Stranke mladih Slovenije o predlogu zakona: V demokratični državi je nedopustno ignorirati odločbe ustavnega sodišča, saj lahko to zamaje same temelje državne ureditve. Politika po slovenski ustavi ni upravičena ignorirati odločitev ustavnega sodišča. Zato bomo s tem prepričanjem glasovali za omenjeni zakon, saj bi bilo vse drugo vprašljivo, predvsem z veljavnimi pravili obnašanja v demokratični in pravni družbi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Janez Janša bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod predsednik, kolegice in kolegi, minister! Po našem mnenju je veto državnega sveta na izglasovani zakon državnega zbora upravičen. V razpravi, preden se je o zakonu odločalo, je naša poslanska skupina vložila amandma, ki bi omogočal, da se posamični primeri posebej preverijo oziroma da se vsak primer posebej obravnava in da to omogoči izločitev oziroma ločitev med morebitnimi morda upravičenimi in po našem mnenju večinoma neupravičenimi primeri. Vlada ni postregla z zadovoljivimi pojasnili, zakaj sta tu potrebna dva zakona. Tudi danes nismo slišali s strani vlade nobenega odgovora na enega od ključnih očitkov državnega sveta, ko je ta izglasoval veto. Ne držijo trditve s strani vlade, da vsi tisti, ki naj bi jih ta zakon zadeval, neprekinjeno živijo v Sloveniji in da so to morali že dokazovati v dosedanjem postopkuin da v zvezi s tem ni nič spornega. Ne držijo tudi očitki, da gre v tem primeru oziroma ob tem vprašanju za delitev na osnovi nekih nacionalnih kriterijev, za delitev na Slovence in Neslovence in tako naprej. Gre enostavno za odnos do pravne države. Gre za delanje krivice tistim, ne glede na nacionalno pripadnost, ki so leta 1991 Slovenijo prepoznali kot svojo državo in svojo domovino, sprejeli njeno državljanstvo, ki je bilo zelo širokogrudno ponujeno, in med tistimi, ki so takrat in ki tudi še danes smatrajo Slovenijo za necivilizirano državo in pravijo, da zaradi tega tudi niso želeli in ne želijo njenega državljanstva. Ko smo zbirali podpise za vložitev morebitne pobude za razglasitev oziroma za zbiranje podpisov za izvedbo referenduma, vidimo že po priimkih, tisti, ki so to pobudo podpisali, da gre tudi za številne državljane, ki zagotovo niso slovenske nacionalnosti in ki so podpisali to pobudo, ki smatrajo, da je takšna delitev še posebej krivična do tistih, ki so bili morda v težkem osebnem položaju, zaradi mešanih zakonov, zaradi službe, zaradi različnih pritiskov, ki so jih doživljali v svojem okolju, pa so se kljub temu odločili za Slovenijo, za lojalnost državi, v kateri so živeli, ki je takrat nastajala. Zdaj pa vidijo oziroma se upravičeno bojijo, da bo slovenska oblast tistim, ki so jih takrat zasmehovali, ker so sprejeli slovensko državljanstvo, za to ravnanje še plačala in jim priznala neke pravice za nazaj. Pravice, ki jih sami takrat niso hoteli. Na začetku te predstavitve stališč naše poslanske skupine naj tudi rečem, da zavračamo del razprav, ki se je odvijal v zvezi s tem vprašanjem ob prvi obravnavi tega zakona in kjer so nekateri posamezniki Slovenske nacionalne stranke uporabljali neprimerne izraze v zvezi s kategorijo, ki jo obravnavamo, kot so izmečki in tako naprej. Mi smatramo, da takšna raven razprave bolj pomaga tistim, ki želijo s to krivično ureditvijo tega vprašanja na vsak način oškodovati slovenske davkoplačevalce. Gre za zelo resno vprašanje. Za vprašanje, ki bolj kot karkoli drugega zadeva vprašanje enakosti pred zakonom. Vprašanje, ali smo v tej državi dejansko pred zakonom vsi enaki in zaradi tega resnost tega vprašanja zahteva tudi resno razpravo. Zdaj pa nekaj o tem, zakaj po našem mnenju vlada ni predlagala rešitve tega vprašanja v enotnem zakonu, kar bi bilo normalno. Dva zakona sta pred nami, zaradi poskusa, da se s tako imenovanim tehničnim zakonom prikrije najbolj sporna kategorija, najbolj sporna kategorija tako imenovanih izbrisanih, kako krivičen izraz, ki je večinoma sestavljena iz pripadnikov nekdanje agresorske jugoslovanske armade. To je jugoslovanskih carinikov ter drugih nekdanjih uslužbencev zveznih organov, ki so leta 1991 z gnusom zavračali slovensko državljanstvo, ker so Slovenijo, kot danes jasno in glasno trdi predsednik društva tako imenovanih izbrisanih, smatrali za necivilizirano državo. Mnogi od teh so tudi aktivno sodelovali v agresiji na Slovenijo. Drži, seveda, trditev iz zakona, da si je ta kategorija že uredila status, da imajo stalno bivališče že priznano, mnogi med njimi imajo celo državljanstvo. V tej kategoriji je namreč največ ljudi z močnimi zvezami, z zvezami, ki vodijo do ljudi, ki so danes na oblasti, od ustavnega sodišča do posamičnih upravnih enot. Gre tudi za osebne znance inprijatelje nekaterih ustavnih sodnikov, ki bi se morali že zaradi tega dejstva izločiti iz postopka odločanja. Gre za ljudi, ki tudi danes ne tajijo, da takrat Slovenije niso marali, predsednik društva izbrisanih Todorović tudi danes ne skriva svojega sovražnega odnosa do Slovenije, podpredsednik društva izbrisanih, tako imenovanih izbrisanih, je nekdanji poveljnik karavle jugoslovanske armade na Holmcu Perak Marko. Na Holmcu je agresorska jugoslovanska armada povzročila veliko gorja. Ta podpredsednik društva izbrisanih, gospod Perak si je seveda že pred leti organiziral slovensko državljanstvo, sedaj pa bi rad status še za nazaj in seveda tudi odškodnino za nazaj, to je jasno sam povedal pred kamero nacionalne televizije. Narobe svet. Mi sprašujemo gospodaBohinca in slovensko oblast, ki želi retroaktivno poudarjati neke neupravičene stvari za nazaj, ali se bo retroaktivno preganjala tudi služba v sovražnikovi vojski, ki je izvedla agresijo nad Slovenijo? Bodo zastaralni roki za to kaznivo dejanje začeli teči šele z dnem izdaje retroaktivnih odločb o stalnem bivanju? Bo vlada vložila, recimo proti podpredsedniku društva izbrisanih gospodu Peraku odškodninsko tožbo, ker je poveljeval enoti, ki je v napadu na mejni prehod Holmec povzročila veliko gorja, ubite,ranjene, uničenje mejnega prehoda, ki smo ga vsi plačali? Ne pozabimo, agresija JLA na Slovenijo ni bila nelegitimno in nelegalno dejanje samo s stališča zakonodaje Republike Slovenije, bila je nelegalno in nelegitimno dejanje tudi s stališča takratne ustavne ureditve SFRJ. JLA ni imela ukaza takratnega predsedstva države, ki je bilo vrhovni poveljnik, ampak je imela samo sklepe, neustavne sklepe Markovićeve vlade, v kateri so na žalost sodelovali tudi nekateri ministri sedanje slovenske vlade. Šlo je za nezakonit poseg v vsakem primeru. V to kategorijo, o kateri danes govorimo, spada tudi nekdanji polkovnik jugoslovanske armade Vasilije Milenković, ki je bil v času vojne za Slovenijo in agresijo jugoslovanske armade poveljnik rezervne divizije JLA s sedežem v Novem mestu. Polkovnik Milenković je osebno preprečil vdajo oklepne kolone jugoslovanske armade, ki je bila ustavljena na Medvedjeku in v Krakovskemu gozdu, saj je poveljnik te kolone major Predanović enoto bil pripravljen predati, da prepreči škodo. Na pogajanjih pred številnim pričami je polkovnik Milenkovič poveljniku te kolone prepovedal, da se vda slovenskim silam. Posledica: več mrtvih vojakov jugoslovanske armade, težko ranjeni pripadniki teritorialne obrambe, bombardirane kolone civilnih vozil,10 mrtvih in ranjenih civilistov, prebivalcev okoliških hiš in voznikov civilnih vozil. Danes gospod Vasilije Milenković mirno živi v Novem mestu. Verjetno si je s svojimi zvezami med tovariši iz tistih časov že uredil nekakšen status, sedaj pa verjetno pričakuje, da mu bomo za vsa ta njegova humana dejanja plačali še odškodnino. V to kategorijo spadajo številne osebe z imeni in priimki, ki jih v vseh večjih slovenskih krajih ljudje poznajo, ker so videli, kdaj so odšli in kdaj so prišli nazaj. To je skupina bivših jugocarinikov, nekaterih natakarjev in drugih, ki je zavrnila slovensko državljanstvo, ki se je tik pred vojno leta 1991 sestala v hotelu v Lipici in si že razdelila funkcije v podjetju in okolici, po tem, ko bo JLA opravila svoje delo. In sedajželijo seveda za to svoje, bom povedal, zelo patriotsko dejanje v Sloveniji status za nazaj in odškodnine. Že sama uporaba izraza izbrisani je, kot smo mi povedali že na samem začetku, zlagana, gre za krivičen izraz, ki je žaljiv za Slovenijo. Dokazljivo dejstvo je, da nihče ni bil izbrisan, da pač tisti, ki si v skladu s takrat veljavno zakonodajo ni uredil enega ali drugega statusa, bil prenesen v neko kategorijo, za katero so upravni organi skušali, večina upravnih organov, verjetno so bile tudi kakšnenapake kje, ampak večina upravnih organov, ki so pač imeli opravka z tistimi, ki so enostavno odšli in si niso uredili svojega statusa, so skušali nekako te stvari urediti, kot da je bila napaka, ker ni bilo izdanega uradnega, nekega uradnega navodila, dabi bil postopek enoten. Večina organov, še posebej v tistih krajih, kjer je bilo naenkrat praznih stanovanj največ, je to skušala urediti na povsem zakonit in postopkovno pravilen način. Seveda pa, kako naj bi ljudje, ki so te stvari urejali, vedeli, da nekoga ni. Vedeli so samo, da si stvari ni uredil, pa še to ne kar tako avtomatsko. Največ tako imenovanih izbrisanih oziroma izginulih se je odkrilo oziroma opazilo na začetku šolskega leta leta 1992, ko otroci niso prišli v šolo, ker jih ni bilo tukaj. Mnoge šole so to sporočale potem naprej in mnogi upravni organi so takrat skušali te evidence uskladiti. Jaz imam tukaj številne primere dopisov, ki so jih upravni organi pošiljali tem tako imenovanim izbrisanim in na katere ni bilo odzivov. Od tako 7 tisoč poslanih teh obvestil v Ljubljani s strani mestnega sekretariata za notranje zadeve se je oglasilo nekaj 100 vabljenih. Lahko vam preberem, citiram, če hočete, so različni datumi, od spomladi leta 92 pa vse do aprila leta 93, ko so, tudi do maja 93, ko sopač ti upravni organi pošiljali vabilo, ki se je glasilo, bom prebral par primerov: Republika Slovenija, Mesto Ljubljana, Mestni sekretariat za notranje zadeve Ljubljana, Mačkova 1. Bom prebral imena, naslov Ljubljana, Gotska ulica 1. Vabimo vas, da se dne 21.4.1993 ob 10. uri zglasite v tukajšnjem sekretariatu, odsek za evidenco prebivalstva, zaradi prijave dejanskega naslova stalnega bivališča za Mustapić Natašo, rojeno 9.7.1965, ter ugotovitev vpisa v državljansko knjigo za imenovano. V kolikor se iz opravičljivih razlogov ne morete odzvati, vas prosimo, da to pravočasno sporočite. Ali naslednji dopis, poslan leta 92, po začetku šolskega leta: Vabimo vas, da se dne 23.9.1992 zglasite pri tukajšnjem sekretariatu, odsek za evidenco prebivalstva, zaradi prijave naslova stalnega bivališči in vročitve odločbe o sprejemu v državljanstvo Republike Slovenije. Odločba je čakala nekoga, ki je ni dvignil. Ker se vabilom z dne 7.7.1992, 21.7.1992 in 20.8.1992 niste odzvali, postopkov pa brez vašega sodelovanja ni mogoče zaključiti, vas ponovno opozarjamo, da se bo, v kolikor se temu vabilu ne odzovete, skladno z odločbo 38. člena zakona o državljanstvu in tako naprej, štelo, da ste svojo vlogo za sprejem v državljanstvo umaknili ter bo postopek ustavljen. Enkrat, dvakrat, trikrat, štirikrat je bila ta oseba vabljena. Potem: Vabimo vas, da se 29.7. ob 11. uri zglasite na tukajšnjem sekretariatu zaradi prijave naslova dejanskega stalnega prebivališča in tako naprej in tako naprej. Vabilo, Upravna enota oziroma takrat še občina Idrija: Vabimo vas, da se zglasite čim prej v občini Idrija na matičnem oddelku zaradi ureditve stalnega bivanja. Torej, zakaj se govori o izbrisanih? Zakaj imamo v tej državi oblast, ki sama sebi dela škodo? Zakaj se morda kakšni primeri, kjer je bil postopek nekorekten, sedaj povzdignejo na neko splošno raven in se iz tega naredi kategorija izbrisanih? Je to neka nostalgija po nekih izgubljenih iluzijah v času osamosvajanja, ki so se nekaterim podrle? Ali je to pač nek refleks, da se lahko dela karkoli, davkoplačevalci to itak plačajo? Ne vem. Vsekakor imamo še čas, da to napako popravimo. Za to skupino, o kateri danes govorimo in ki se skuša skriti v tako imenovani tehnični zakon, je značilno, da ima silno podporo tudi med skupino nekdanjih visokih oficirjev jugoslovanske armade, ki so si svoj status uredili, mnogokrat tudi s širokogrudno pomočjo slovenskih organov, zdaj pa nastopajo, kot da bi v Sloveniji leta 2003 še vedno bila, tako kot leta 1945, koncentracijska taborišča. Bom samo nekaj primerov navedel. Eden najbolj aktivnih, ki blati Slovenijo v tujini, objavlja silne neslanosti po spletnih straneh tujih agencij, je nekdanji polkovnik jugoslovanske armade Gorjanc. Ta visoki častnik jugoslovanske armade, načelnik korpusa v Srbiji, je bil večkrat zaprošen, da se pridruži slovenski strani; osebno sem pošiljal ljudi do njega, ko smo ga prepričevali, naj prestopi na slovensko stran. V Slovenijo je prišel šele oktobra leta 1991, potem, ko je bilo vse končano. Do takrat pa je čakal, da bo dobil čin generala iz Beograda; to je bil njegov odgovor, da ne gre zato, ker čaka čin generala od agresorske armade. Oktobra 1991 je prišel iz Srbije, tu je dobil službo v Slovenski vojski, čeprav ji ni bil lojalen, zelo visok položaj, dobil je stanovanje in še marsikaj. Leta 2002 pa je v svojem članku "Slovenija i ljudska prava, etničko čiščenje na slovenački način" objavil prispevek, v glavnem se je publiciral v tujini), v katerem piše, da je Slovenija etnično očistila 80 do 100.000 ljudi, in kjer pravi, da se mnogi sprašujejo, ali bodo slovenski politiki odgovarjali pred haaškim tribunalom za etnično čiščenje. Potem imamo na severu Slovenije gospoda Jožeta Rotarja, tudi Slovenca, med vojno poveljnika karavle v Zgornjem Kunišču, ki je bil tudi pozvan, da prestopi na slovensko stran, garantirane so mu bile vse pravice. To je zavrnil, karavla je bila potem zavzeta, on je bil ujet. Ampak danes ima popolnoma urejen status, dobiva slovensko pokojnino in je celo tajnik območnega odbora zveze borcev Gornje Radgone - nekdanji agresor tajnik veteranske organizacije, tako imenovane. Seveda zagovarja, da je treba njegovim kolegom, ki so sodelovali v agresiji na Slovenijo, povrniti škodo, ki so jo utrpeli, ker jim to ni bilo priznano kot ne vem kakšno častno dejanje. Torej, spoštovane kolegice in kolegi, daleč smo prišli. Poveljnik karavle, ki je napadla mejni prehod Holmec, kjer so ljudje umirali, je v času, ko je v Sloveniji potekala gonja proti veteranom, ki so ta mejni prehod ubranili, dobil slovensko državljanstvo. Danes pa zahteva še odškodnino. Polkovnik, ki ni hotel prestopiti na slovensko stran, pa je kljub temu dobil državljanstvo, službo, pokojnino, visok status, danes tiste, ki smo se za to državo borili, pošilja v Haag. Za svoje nekdanje kolege, ki so bili prav tako nelojalni, pa v Sloveniji zahteva odškodnino. Torej, res smo prišli daleč. Tisto, kar mi terjamo od sedanje oblasti, je enakost pred zakonom. Da bomo vsaj enako tretirani tisti, ki smo to državo branili, ki smo se opredelili za slovensko državljanstvo, ki smo spoštovali zakonodajo, kot tisti, ki tega niso storili. In da ne boste zdaj od nas zahtevali, da jim plačujemo še odškodnino. Zahtevamo od sedanje oblasti enako obravnavo odločb ustavnega sodišča. Pričakujem od ustavnega sodišča, predvsem pa od slovenske vlade, da pojasni, zakaj se urgentno rešuje ravno ta odločba in zakaj se ravno tako mudi s to kategorijo, ki tako ali tako ima status že urejen. Kje je pa drugih šestnajst odločb ustavnega sodišča, ki bi že morale biti realizirane, za katere je zakonskirok že pretekel, pa se nič ne zgodi. Kaj je z odločbo ustavnega sodišča o neustavnosti Občine Koper, sprejete pred davnimi leti. Občina Koper je še vedno neustavna očitno. Ljudje na referendumu so zavrnili odločbo ustavnega sodišča in tukaj ste govorili, da je to demokratično. V primeru izbrisanih, tako imenovanih izbrisanih, pa pravite, da referendum ne bi bil demokratičen, da bi bil protiustaven. Vse, kar mi zahtevamo, so enaka merila, in to bomo zahtevali do konca. Zahtevamo tudi in pričakujemo upravičeno, da se ta problematika ureja v enem zakonu. Pričakujemo, da bo danes veto državnega sveta potrjen, da se s tem odpre možnost za produktivno reševanje tega problema, da se pridobi čas, da se odgovori tudi na nekatera vprašanja, na katera vlada danes nezna odgovoriti in samo papagajsko ponavlja, da zakon ni podlaga za odškodnine in temu nihče ne verjame. Tudi izbrisani sami, saj vas vsak dan zanikajo s svojimi zahtevami. In seveda, pričakujemo, da bo slovenska vlada ustavne odločbe realizirala po vrstnem redu, tako kot so bile sprejete. Da bomo najprej dobili na mizo zakon, ki ga je ustavno sodišče najprej razveljavilo, pa potem zakon, ki ga je naslednjič razveljavilo in tako naprej in tako naprej oziroma popravke teh zakonov. Ne pa, da se ostalih 16 zakonov pozabi, pa gre tam tudi za bistveno bolj upravičene kategorije, za vprašanje dohodnine za najbolj prizadete sloje in tako naprej, s tistim se pa nič ne mudi. Torej, vrstni red je jasen. Določilo ga je ustavno sodišče. Mislim, da je danes državni zbor dobil z veliko pomočjo, dragoceno pomočjo državnega sveta, priložnost za popravni izpit. In v kolikor je ne izkoristi, se bo neko vprašanje, ki je bilo na slovensko politično prizorišče prineseno predvsem zaradi interesa, da se na tak ali na drugačen način ustvarjajo novi volivci za točno določeno politično opcijo, še bolj zapletalo in bo na koncu škodilo vsem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov bo predstavil kolega Miran Potrč. Prosim, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Čeprav smo o razlogih, zakaj je navedeni zakon treba sprejeti, že temeljito razpravljali, kaže zaradi nerazumevanja njegove vsebine ponoviti nekatera dejstva. Sprejem navedenega zakona je posledica odločitve ustavnega sodišča. To je namreč ugotovilo, da je bil v nasprotju z ustavo zakon o tujcih sprejet 25.6.1991, ker je zahteval, da si morajo državljani drugih republik nekdanje SFRJ, ki niso zaprosili za državljanstvo na podlagi 40. člena zakona o državljanstvu, začeti na novo urejati svoj tujski status, kakor da prvič prihajajo na slovensko mejo, pa čeprav so brez slovenskega državljanstva v Sloveniji prebivali že najmanj od 23. decembra 1990, mnogi pa tudi veliko let pred tem ali pa so bili v Sloveniji celo rojeni. In ugotovilo je, da je bilo razumevanje navedenega zakona napačno, ko se je izvajalo tako, da je bilo na njegovi podlagi 18.300 prebivalcev črtanih iz evidence stalnega prebivališča, ne da bi sejim izdala odločba ali da bi bili o tem pred črtanjem kakorkoli obveščeni. Naj zato ponovno opozorim, da gre za odločbo ustavnega sodišča, da gre za najstarejši zakon, ki je napaden z odločbo ustavnega sodišča, in da gre za prvo odločbo, ki je že spomladi leta 1999 ugotovila neustavnost tega zakona, pa ta neustavnost doslej ni bila odpravljena. Problem položaja prebivalcev Slovenije, ki ne bodo zaprosili za slovensko državljanstvo, je bil ob sprejemanju zakona o tujcih poznan, na njega je bilo opozorjeno. Pričakovano je bilo, da bodo pač ostali tujci v Sloveniji, vendar z urejenim statusom in pravicami, ki so tujcem pripadale do takrat. Nihče ni napovedoval, nihče dobronamerno pa tudi ni mogel pričakovati, da se bo na podlagi razumevanja zakona o tujcih zgodil izbris 18.305 prebivalcev nove države iz evidence stalnega prebivališča, s posledico, da jim prenehajo veljati vse pravice, ki so jih do takrat uživali, da jim prenehajo veljati vsi osebni dokumenti, na podlagi katerih so do takrat izkazovali svoje bivanje v Sloveniji, da nimajo v Sloveniji več stalnega prebivališča in zato ne morejo več uživati pravic, ki so na prebivališče vezane. Ker je ustavno sodišče ugotovilo, da je tako ravnanje in da so take zahteve države nezakonite, je zahtevalo od državnega zbora tudi za te prebivalce poseben postopek urejanja statusa. Državni zbor je to storil z zakonom v letu 1999, vendar je ugotovil njihovo prebivanje, če so vložili vlogo v treh mesecih in samo za naprej. Po ponovni odločitvi ustavnega sodišča pa je to zahtevalo, da je treba ugotoviti pravico njihovega prebivanja od datuma, ko jim je bilo stalno prebivališče odvzeto. To so najkrajše povedano nekatera dejstva, ki so iz vsebine odločbe ustavnega sodišča nesporna. V javnosti pa se vztrajno pojavljajo nekatere druge trditve:- da so izbrisani sami krivi za svoj položaj, ker niso hoteli imeti slovenskega državljanstva. Pri tem pa se zamolči, da jih država zaradi tega, ker niso pridobili slovenskega državljanstva, ne bi smela dodatno kaznovati z izbrisom iz registra stalnega prebivališča. To je pač ugotovitev ustavnega sodišča. Trdi se, da je urejanje njihovega statusa terjal zakon o tujcih. Pri tem pa vztrajno molči, da je ta zakon o tujcih ustavno sodišče ravno v tem delu razglasilo za protiustavnega, resda po sedmih letih, ampak razglasilo za protiustavnega. Vztrajno se trdi, da je bil zakon o tujcih ustrezen in pravilno izvajan, kar naj bi dokazovalo tudi dejstvo, da si je po tem zakonu o tujcih skoraj 5.000 najbolj vztrajnih uspelo pridobiti ponoven vpis v evidenco stalnega ali začasnega prebivališča, pri čemer pa zamolči, da so te procedure trajale od najmanj nekaj mesecev pa do največ pet let in da so v tistih petih letih ti ljudje bili še vedno brez stalnega prebivališča in doživljali mnoge neprijetnosti, ker tega dokumenta niso imeli. In končno se trdi, da je država že izpolnila svoje obveznosti in izbrisanim popravila storjene krivice, ko jih je ponovno, pa četudi čez leta, vpisala v stalno prebivališče. Pri tem pa zopet zamolči, da to še, prvič, ni storjeno za vse, predvsem pa tudi za tiste, kjer je, ni storjeno v skladu z odločbo ustavnega sodišča, ki pač zahteva, nesporno zahteva ugotovitev stalnega prebivališča od datuma nezakonitega izbrisa. Nekateri poudarjajo, da gre pri tem za pravico za nazaj. Lahko se pa reče tudi drugače, od takrat, ko je bila odvzeta. Predvsem slednje se nikoli ne poudari. Namreč vsi, ki so bili izbrisani in so se v času po izbrisu odločili, da zapustijo Slovenijo, danes nimajo nobene možnosti vrniti se in zahtevati pravice. Te možnosti nimajo. To pravico imajo samo tisti, ki so neprekinjeno od 25. junija 1991 oziroma od 23. decembra 1990 živeli v Sloveniji stalno in neprekinjeno na znanem naslovu. Zato trditi, da si bo nekdo pridobival pravico, ki ga nekaj let ni bilo v Sloveniji enostavno ni res. To so izmišljene stvari. Ves spor in vsa nerazumevanja so zato v javnosti praviloma povzročena z napačnimi interpretacijami dejstev, kaj se je od leta 1991 in ob letu 1991 dogajalo. Ta dejstva pa, bodimo iskreni, so v javnosti plasiralipredvsem tisti, ki so vodili, sprejemali odločitve, da se je zakon o tujcih v letu 1991 izvajal tako, kakor se je izvajal. Na podlagi nepripravljenosti razumeti problem izbrisanih in zaradi pristajanja na to, da se neresnice o tem vprašanju v javnosti vztrajno ponavljajo kot dejstva, se je o tem pri mnogih nepoučenih ustvarila napačna slika, kot da želi vlada s svojimi predlogi, ki samo sledijo izrecni odločbi ustavnega sodišča, ustvariti skupini ljudi neke nove privilegije ali jim zagotavlja celo materialne pravice. Tako stanje, namreč neobjektivne obveščenosti, pa ni dobro, vsaj iz treh razlogov. Prvič, ker se je javnost na vprašanju, ki po mojem prepričanju tega ne zasluži, ker je pravno in politično čisto, izrazito polarizira. Jaz sem namreč prepričan da velika večina državljank in državljanov Slovenije vztraja, da je Slovenija pravna država, da se v njej morajo spoštovati človekove pravice, pa tudi, če gre za pripadnike drugih nacionalnosti. Drugič, slabo je, ker odgovorne politične in državne institucije v Sloveniji, med njimi tudi nekatere parlamentarne stranke in, na žalost s svojimi stališči, tudi državni svet vsaj nehote, jaz upam, da nehote, predlagajo in zahtevajo, da se odločitev ustavnega sodišča ne izvrši. S tem pa direktno delujejo proti Sloveniji kot državi, v kateri so spoštovanje človekovih pravic in vladavina prava vrednote, ki so nad vsemi drugimi materialnimi in političnimi interesi. In tretje, mislim, da je to slabo glede na zelo jasna in nesporna stališča vseh medvladnih forumov, ki so se doslej o tem izrekali. In zelo lahko se nam zgodi, da bi bilo ravnanje slovenske države, ki ne bo ugodilo odločbi ustavnega sodišča, ocenjeno kot kršenje človekovih pravic tudi pred mednarodnimi forumi, česar si najbrž ne želimo. Poslanke in poslanci smo dolžni razmišljati tudi o teh dimenzijah vprašanja izbrisanih in mislim, da bomo ravnali politično odgovorno, če bomo danes predlog zakona ponovno potrdili. Pri tem naj ne navajam argumentov, ki jih je v svojem stališču proti vetu državnega sveta že navedla vlada, povem pa naj naslednje. Sprejeti zakon ureja pravice le osebam, za katere je bilo v dosedanjem postopku nesporno ugotovljeno, da so od 23.12. dalje dejansko in neprekinjeno bivale v Sloveniji. Če se ugotovi kaj drugega, mora pristojni upravni organ takšen postopek ponovno opraviti in takšne odločbe ne more izdati. To je, mislim, jasno. Drugo, sprejeti zakon ne daje nobenih novih materialnih pravic in nobenih novih pravic do odškodnine. Vsak posameznik, če bi to želel, bo moral takšno pravico uveljaviti pred sodiščem. Kar pa zadeva sicer odškodnine, je prav povedati, da ima državni zbor vedno pravico in dolžnost, če bi bilo zaradi kakršnihkoli odškodnin oteženo ali onemogočeno uresničevanje drugih funkcij države, da višino odškodnin omeji. Ni dvoma, da bo državni zbor, če bodo vloženi odškodninski zahtevki, ki bi kazali na takšno stanje, to gotovo tudi storil. In končno, v zakonu, o katerega potrditvi bomo odločali danes, in zakonu, ki je še v postopku, se pravi tako imenovani sistemski zakon, ni nobenega podvajanja. Mi smo se pač za ta zakon odločili, čeprav bi bilo po mnenju ustavnega sodišča odločbe tudi brez zakona mogoče izdati. Ali smo se odločili prav ali ne, najbrž kaže ta razprava in najbrž čutimo, kaj bi se dogajalo, če bi bilo pristojno ministrstvo ali vlada zadolžena, da izvaja ustavno odločbo, ne da bi pripravila tudi ustrezen zakon. In končno, o zakonu, ki naj bi ustvaril pravne podlage za ureditev morebitnih pravic tistim izbrisanim, ki danes še nimajo nobenega statusa, torej o tako imenovanem sistemskem zakonu, razpravo šele začenjamo. Soglasno smo se dogovorili za javno predstavitev mnenj; ta lahko, in verjamem, da bo odprla mnoga dejanska in pravna vprašanja in imeli bomo priložnost, da njihovo presojo pred odločanjem o zakonu temeljito proučimo in zahtevamo proučitev od pristojnih institucij. Takrat bomo lahko preverili, kakšne kriterije želimo postaviti za uveljavljanje pravic. Takrat bomo lahko ocenili, kakšni pogoji so potrebni, da bi bili zahtevki za morebitne odškodnine utemeljeni, in takrat bomo lahko ocenili, ali za ureditev tega vprašanja potrebujemo poseben zakon ali ne. In verjamem, da bomo to storili. Danes torej s ponovnim glasovanjem o zakonu le izvršujemo 8. točko odločbe ustavnega sodišča in ustvarjamo podlago, da se brez vsakega prejudica za nove pravice izvrši ta odločba in s tem spoštujejo človekove pravice v Sloveniji. Verjamem, da smo to pripravljeni in zmožni storiti in da bomo dileme, ki se vsem nam odpirajo ob tako imenovanem sistemskem zakonu, razreševali intemeljito preučili kasneje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavila kolegica Irma Pavlinič Krebs. Ima besedo, prosim.
Hvala lepa gospod predsednik. Spoštovani. V poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije bomo zakon ponovno podprli. Državni svet nam namreč sporoča sledeče: pod 1. ne spoštujete odločbe ustavnega sodišča. In pod 2. zakon je temelj za vlaganje odškodninskih zahtevkov, zato ga zavračamo, ker ne predvideva finančnih posledic. Zakon bo težak zalogaj za slovenski proračun. Najprej bom odgovorila na očitke glede finančnih posledic, ki jih prinaša zakon. Zakon, ki ga bomo danes ponovno sprejeli, ni temelj za vlaganje odškodninskih zahtevkov. Do odškodnin so v primeru kršitev človekovih pravic posamezniku upravičeni na podlagi 26. člena ustave, ki pravi, da ima vsakdo pravico do povračila škode, ki mu jo z nezakonitim ravnanjem povzroči država. Obstoj pravice do odškodnine mora redno sodišče ugotoviti v vsakem primeru posebej, v vsakem posameznem primeru bodo morala sodišča ugotoviti, ali je nastala škoda posledica nezakonitega izbrisa. Da je izbris nezakonit, je ugotovilo ustavno sodišče. Tožbe lahko vlagajo prizadeti posamezniki že danes, neodvisno od zakona, ki je pred nami in so jih, kot vemo, nekateri seveda že vložili. Ocena finančnih posledic ne sodi v ta zakon, ker ta finančnih posledic nima. Je pa vprašanje odškodnin pomembno vprašanje. V poslanski skupini se ga še kako zavedamo. Zavedamo se pa tudi preprostega dejstva, da tega vprašanja ne moremo ustavno-pravno vzdržno urediti v tem zakonu. Zakonodajalec lahko uredi vračanje škode za sistematične kršitve človekovih pravic v posebnem zakonu, če je to upravičeno zardi javnega interesa. Finančno breme morebitnih odškodnin za državo ne sme biti tako veliko, da bi šlo v škodo njenih drugih funkcij. Torej, koristi prebivalcev in prebivalk Slovenije ne smejo biti ogrožene. Ko in če bomo soočeni s številkami, ki jih danes ne moremo predvidevati, saj so tesno vezane na voljo ljudi, za katere ne vemo, ali bodo vlagali odškodninske zahtevke in kako visoki bodo, bomo za zaščito javnih koristi v skladu z načelom sorazmernosti s posebnim zakonom odškodnine omejili. Ta država ima vse možnosti, da odškodnine omeji ob pogojih, ki sem jih povedala. Liberalna demokracija Slovenije bo prva, ki bo to predlagala, če se bo to izkazalo za potrebno. Ustvarjanje panike, o neznanskih odškodninah, ki jih bo ta država izplačala, je ta trenutek popolnoma nepotrebno. Gre za ceneni politični populizem, s katerim se nekatere politične stranke želijo pridobivati podporo javnosti. Pri tem jim ni mar za resnične interese te države, saj to počnejo kljub temu, da Slovenija na ta način tvega obravnavo tega primera pred evropskimi institucijami. Kako bodo te odločile, mislim, da ni prav nobene dileme. Evropski komisar za človekove pravice Gilles Robbles, je Slovenijo že pozval, naj to vprašanje čim prej reši v skladu z odločbo ustavnega sodišča. Ceneni politični populizem vodi Slovenijo v veliko nevarnost, v izgubo ugleda, ker ni sposobna reševati vprašanj, v skladu s svojim notranjim pravom, z razlogi, zakaj naj ne bi spoštovali odločbe ustavnega sodišča, ki jih navaja predlagatelj veta in predlagatelj situacije, da torej zakona ponovno ne podremo. Ustavno sodišče je, ko je odločalo v ustavni odločbi, povedalo sledeče. Zakon o tujcih iz leta 1991 je s svojimi določbami, z izjemno zahtevnimi pogoji, ki jih je postavil pred stalno bivajoče državljane republik bivše Jugoslavije, kršilo ustavo, ker je najprej opustilo pravno ureditev položaja teh oseb in s tem nesporno kršilo ustavni varovani načeli enakosti in varstva zaupanja teh ljudi v pravo; s tem, ko takrat zakonodajalec pri določanju pogojev, za sprejem v status stalno bivajočih tujcev ni upošteval pomembne osebne okoliščine, to je stalnega prebivališča teh ljudi na ozemlju Republike Slovenije pred osamosvojitvijo. Ustavno sodišče nas opozarja in pravi, da bi takrat zakonodajalec, ko je zakon sprejemal, moram stalno prebivališče in dejansko prebivanje na ozemlju Slovenije upoštevati kot tisti bistveni okoliščini, zaradi katerih bi moral prehod v status tujca urediti na poseben način, v prehodnih določbah, in ne poslabšati njihovega pravnega položaja. Ljudje so bili v tistem trenutku, dvesto tisoč prebivalcev, državljanov republik bivše Jugoslavije, zaradi različnih zahtev, ki jih je po osamosvojitvena zakonodaja postavljala, postavljeni v neenak pravni položaj. Tisti, ki so vstopali v državljanski status, so morali izpolnjevati samo dva pogoje: da so imeli prijavljeno stalno bivanje, dejansko bivati na ozemlju države in se ne pregrešiti v osamosvojitveni vojni zoper interese Slovenije. 172 tisoč se jih je odločilo in sprejelo najtesnejšo vez z našo državo. Država je v tem primeru ravnala pravno korektno. Ni pa smela država 18 tisočem, ki so imeli enaki status pred vstopom v novo državo, torej stalno bivanje, postaviti za vstop v status stalno bivajočih tujcev tako zahtevnih pogojev, ki jih tudi tistim, ki so želeli ta status pridobiti ni uspelo izpolniti takoj 26. 5. 1992. Tudi tisti, ki so šli na občine in prosili za status, so jim seveda v skladu z zakonom povedali sledeče: "Morate dokazati upravičene razloge za bivanje v naši državi, morate dokazati, da ste tu zaposleni aliste na šolanju itd., morate dokazati, da imate zadosti sredstev za preživljanje, morate dokazati, da ste nekaznovani in v tuji državi morate pridobiti dokument, s katerim boste izkazali istovetnost." Tako zahtevnih pogojev jim ni država takrat smela postaviti. To je bil tisti temeljni razlog, da je nastala pravna praznina za marsikoga, ki si je tudi ta status želel urediti. Poglejmo, tipičen primer. Nekdo ni želel državljanstva zato, ker je imel težavo pri razmišljanju o tem, ali bo smel podedovati premoženje po svojem ostarelem staršu na ozemlju Republike Hrvaške. Odločil se je, da bo živel v državi kot stalno bivajoči tujec. Prišel je na občino in si par mesecev urejal, torej pridobival te dokaze, ki so bili s strani občine poslani potem v Ljubljano na ministrstvo za notranje zadeve, ki je odločalo o teh statusih. Dovoljenje za stalno prebivanje je kljub temu, da se je pravočasno odzval na vse te pozive, ki so s strani občinskih organov tudi prihajali, pridobil v letu 1993. Kaj se je z njim dogajalo od 25. 6. 1992 do 1993, ko si je pravni status uredil? Nastala je neustavna pravna praznina v njegovem bivanju. Za ta čas v naši državi nima dokumenta. Ustavno sodišče pravi, da moramo tem ljudem, ki so pri nas dejansko in neprekinjeno prebivali in danes že imajo odločbe za stalno prebivanje kot tujci, to neustavno pravno praznino z izdajo ugotovitvenih odločb pokriti. Tega si pravna država ni mogla privoščiti, ker v prehodnih določbah ni uredila posebnega položaja teh oseb, v katerem se pravzaprav ti ljudipri nas bili, ravno tako kot tisti, ki so vstopili v državljanski status. Samo to počnemo in to smo kot pravna država dolžni storiti. V kakšnem položaju so ti ljudje bili, zakaj so se odločali za status stalno bivajočih tujcev, ne za državljanstvo, je seveda legitimno vprašanje. Marsikdo niti ni vedel, da je državljan nekatere iz republik bivše Jugoslavije. Veliko se jih je tu rodilo. Nekateri so se spraševali, tudi na državne organe so naslavljali vprašanja, ko bo potem, ali bom smel dedovati premoženje v državi, katere državljan bom. Nismo znali odgovoriti na to vprašanje v tistem trenutku. In kaznovati te ljudi, da se niso odločili za državljanstvo Republike Slovenije, ne samo, da je pravno nedopustno, je pravzaprav v nasprotju z vsemi mednarodnimi konvencijami, ki jasno govorijo, da ko država nastaja, ko nastaja novo državljansko telo, je potrebno s posebno pozornostjo pogledati na ljudi drugih nacionalnosti, ki se nahajajo na ozemlju in se jim ne sme poslabšati njihov pravni položaj. In samo to s tem zakonom počnemo, torej izvršujemo odločbo ustavnega sodišča. Mislim, da nikogar v tej sobi ni, ki bi lahko rekel, da odločbe ustavnega sodišča ne bomo spoštovali. Ta je jasna v 8. točki, jasno pove, da vsem, ki imajo dovoljenja za stalno prebivanje in imajovmes pravno praznino, je zakonodajalec to pravno praznino dolžan pokriti, pokriti s pravnim aktom, ker nesporno v postopkih je bilo ugotovljeno, da ti ljudje pri nas neprekinjeno, dejansko, so živeli in živijo tudi danes. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sedaj dobi besedo kolega Sašo Peče. Predstavil bo stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Kolega Malovrh pa bo za njim zaključil stališče poslanske skupine SLS. Najprej kolega Peče, prosim.
Spoštovani prisotni! Pred nekaj trenutki smo slišali, da mora država poskrbeti, da se ne poslabša status ali pa položaj ljudi v naši družbi. Sliši se zelo lepo in v istem stavku smo tudi slišali oziroma v istem nastopu smo tudi slišali, da tisti, ki nasprotuje rešitvi Vlade Republike Slovenije glede vprašanja izbrisanih, zganja cenen populizem. Naj vam povem, da je samo v petek, in ravno namenoma bom dal primer, ki ni vezan na mestno občino Maribor, da ne boste tudi tega označili kot cenen populizem, v Trbovljah izgubilo delo novih 120 delovnih ljudi. Od osamosvojitve dalje skupaj 1.900 samo iz naslova SPTIM. Kdaj se bo ta državni zbor začel ukvarjati z vprašanjem ljudi, ki izgubljajo delovna mesta, naj si bo zaradi politike ali tranzicije, bi bilo smiselno zvedeti. Prav bi bilo, če bi se ta državni zbor ukvarjal s Slovenci in pa Slovenkami, ki delovnega mesta niso izgubili zaradi sebe, ne pa, da se ta državni zbor aktivno in pa zelo frekventno ukvarja z vprašanji tako imenovanih samoizbrisanih zadnjega pol leta in večji del slovenske politike tako v izvršilni kot zakonodajni veji oblasti je vezano oziroma aktivno vezano na to vprašanje. Hočem povedati, da dvoličnost tega momenta oziroma momenta v letošnjem letu je velika ravno na Vladi Republike Slovenije in pa vladajoči stranki oziroma vladajočih strankah, ki ob strani puščajo, ne samo ob strani, ampak iz svojega besednjaka izpuščajo besedo brezposelni. Žal pa se prevečkrat in po naši oceni neutemeljeno pojavljajo zahteve po tako imenovanih pravicah, ki izvirajo od nikoder, za posamezen drug družben segment, ki izvira od drugod. Dovolite, da za začetek, glede na to, da je marsikdo pred mano poudarjal priporočila, ki prihajajo s strani Evropske unije, glede na to, da je marsikdo uporabljal kot institut, zakaj podpreti zakon, torej to, kar so različni francoski predstavniki v različnih institucijah svetovali Sloveniji - prvič, naj bo Slovenija do tega vprašanja mehka, naj ugodi odločbi ustavnega sodišča, in drugič, naj bo Republika Slovenija velikodušna do vprašanja samoimenovanih izbrisanih. Veste, večji del teh pozivov prihaja iz Francije. To je približno tako, kot da bi državni zbor pozval ali pa katerikoli od poslanskih kolegov Francijo, naj reši vprašanje Alžirije. Ampak tega seveda ne stori. Tudi če bi katerikoli od poslancev ali vladni predstavnik pozval Francijo po rešitvi njihovega problema, a mislite, da bi se s tem ukvarjali v svojem zakonodajnem telesu? Ne, ne bi. Edino Slovenci smo taki, da če dobimo priporočilo, e-mail ali pa kakšen poslanec osebno pošto, z navodilinekoga iz Evropske unije, to smatramo za državni problem številka ena. In kakorkoli izpadejo razprave, najsi bodo poslancev ali predstavnikov vlade, je očitno oziroma se je pokazalo, da je osnovni moto reševanje tega namišljenega problema izključno to, daSlovenija pred institucijami v Evropski uniji pač ne bo izpadla človekoljubna. Ne bo izpadla človekoljubna zato, ker brani svoj osamosvojitveni akt. Dovolite, da tu povem naslednje. Slovenska osamosvojitvena zakonodaja je okoli leta 1995 doživela velik aplavz s strani institucij Evropske unije. Leta 1995 je pravni odbor Organizacije združenih narodov osamosvojitveno zakonodajo Slovenije do leta 1995 ocenil kot skladno s standardi OZN. In med osamosvojitveno zakonodajo je spadal tudi zakon o tujcih, ki ga danes vladni predstavniki in vlada Republike Slovenije tako zelo zaničujete in govorite, da je bil temelj za nastalo oziroma za tako imenovane, samoimenovane, se opravičujem, izbrisane. Da ne bo dovolj samo OZN, je svoje priporočilo izdal tudi Svet EU, ki je rekel, da je bila osamosvojitvena zakonodaja v skladu s standardi Evropske unije. Toliko o Evropski uniji, kjer so vsi po vrsti hvalili postopke osamosvojitve Slovenije in osamosvojitveno zakonodajo. Da pa zgodba ne bi bila tako enostavna, je treba poudariti, kar so nekateri govorniki pred mano že poudarili, in mislim, da je zelo smiselno. 16 odločb ustavnega sodišča je, ki čakajo na obravnavo; stare so leto, dve, tri, štiri, pet, šest in tako naprej. Ampak ta državni zbor ni premogel toliko modrosti, po principu in delovanju slovenske vlade, da bi se z njimi srečeval. A priori in izven konteksta časovnosti je potegnil odločbo ustavnega sodišča o tako imenovanih izbrisanih. In je naenkrat postal to največji problem te države. Vsi ostali zakoni, slovenskazakonodaja, ki naj po mnenju ustavnega sodišča ne bi bila skladna z ustavo ali pa drugim aktom, naenkrat oziroma niso nikoli predstavljali problema. Skratka, hočemo povedati, da ostale odločbe ustavnega sodišča niso realizirane in je to dejstvo prav malo mar slovenski vladi in pa temu državnemu zboru. Naj vam osvežim spomin, da je leta 2000 ta isti državni zbor kar trikrat glasoval proti odločbi ustavnega sodišča, in sicer pod pretvezo ali pa dejstvom ustave, da seveda poslanec ni vezan na nobeno navodilo. Iz tega lahko sklepamo, da ni vezan tudi na odločbo ustavnega sodišča. Seveda ta argument uporabljamo vsi skupaj v prid takrat, kadar nam ustavna odločba ne ustreza. Kadar pa posamezniku ustreza vsebina ustavne odločbe, pa vsi po vrsti oziroma tisti, ki vam ustreza, govorite, da je odločba ustavnega sodišča nekaj svetega in vsi se je moramo držati. Če se ne držimo odločbe ustavnega sodišča, pač, ne živimo v pravni državi. No, in dobro vprašanje; ali res živimo v pravni državi? Po drugi strani oziroma po tretji strani okoli odločbe ustavnega sodišča je zelo smiselno in pa po mojem mnenju vsebinsko povedati, da je sam predstavnik, pravni zastopnik društva izbrisanih, ki se tako zelo trudi, da bi dosegli oziroma izvršili odločbo ustavnega sodišča, tistega leta, torej leta 2000, javno pozval državni zbor, naj zavrže odločbo ustavnega sodišča, naj je ne uzakoni. Danes naenkrat slišimo popolnoma drugo stališče. Zakaj? Nekateri trdijo, da zaradi osebnih individualnih interesov. Jaz tem trditvam verjamem. Če hočemo, vsaj po naši oceni, torej po oceni Slovenske nacionalne stranke, dogodke spremljati od a do ž, se je potrebno in smiselno tudi dotakniti vprašanja nastanka situacije. Dejstvo je, da je Slovenija imela zakon v okviru osamosvojitvene zakonodaje. Ta zakonje določal oziroma govoril: Slovensko državljanstvo lahko pridobi vsak, le zaprositi mora zanj in izpolnjevati en sam pogoj, in sicer, da taka oseba, na dan plebiscita 23. decembra 1990 stalno prebiva na območju Republike Slovenije. Dejstvo je, da tudi tega ljudje niso storili. Niso enostavno zaprosili za stalno prebivališče, po drugi strani celo več, niso zaprosili niti za začasno prebivanje. In kaj? Danes po 10 letih, ker se je nekdo takrat odločil drugače, naj cela naša država trpi. Povedati moramo, da so se odločali drugače tisti, ki so imeli v mislih določeno špekulacijo, ki prvič, ali niso vedeli, kako se bo odvijala zadeva osamosvajanja Republike Slovenije, ali pa tisti, ki niso verjeli v idejo samostojne države. In danes naj vsi tisti, ki smo verjeli v to idejo, ki se je danes uresničila, plačujemo tistim, ki tega niso storili, plačujemo tistim, ki so se borili celo proti Republiki Sloveniji, kar je danes na nekaj primerih prikazal tudi eden izmed govornikov pred menoj. Potrebno pa je povedati, da marsikdo iz te množice tako imenovanih samoizbrisanih, pod vodstvom predsednika, ki javno izraža mnenje, stališče in pa fakte, da se takrat ni odločil za slovensko državljanstvo in še danes ne bo odločil za slovensko državljanstvo, ker je to necivilizirana družba. In Slovenija, kot necivilizirana družba, naj sedaj uporabi to tako imenovana civilizirano normo in posamezniku potem izplača ta finančna sredstva. Po moji oceni tega nikakor ne smemo storiti. Ne glede na to, kaj trdi katerikoli predstavnik v tem državnem zboru in kaj so razlogi za njegovo početje. Kajti dejstvo je, da je marsikateri razlog javnosti skrit. Zakaj nekdo z vsemi štirimi ali zakaj se nekdo tako trudi, da bi odločbo ustavnega sodišča, eno izmed mnogih, tokrat uzakonili. Kar se tiče aktivnosti ustavnega sodišča. Takratno ustavno sodišče, leta 1994, ki je v svojih vrstah imelo tudi Krivica, ki je današnji pravni zastopnik društva, torej samoimenovanih izbrisanih, se je s to problematiko ukvarjalo od leta 1994. Od leta 1994 se je ustavno sodišče s to problematiko ukvarjalo. Takrat je med ustavnimi sodniki bil celo današnji pravni zastopnik tega društva, idejni vodja tega projekta, kako oropati državo Republiko Slovenijo. Celo več, ne samo, da je sedel med ustavnimi sodniki, ampak je bil zadolžen za to področje v okviru tako imenovanega sodnega poročevalca. Ampak do konca svojega mandata ustavnega sodnika tega vprašanja ni rešil. Ko mandat poteče, postane tako imenovani pravni zastopnik tega društva in toži oziroma daje pobude za tožbo proti državi. Ali ni to malo čudno, da nekdo, ko je v rednem delovnem razmerju, bi se moral ukvarjati s to materijo, jo razrešiti, ampak tega ne naredi, pozneje, šest, osem let kasneje, pa stopi na eno izmed strani, ki so bile takrat, ko je bil v tovrstnem aktivnem delovnem razmerju, in jih začne zastopati. In po hitrem postopku vloži odločbo ustavnega sodišča na podlagi, mislim, da je 52. člen poslovnika ustavnega sodišča, kot prednostno. Ampak besede prednost ni bilo v njegovem življenju, ko je bil v rednem delovnem razmerju. V Nacionalni stranki na tovrstne aktivnosti, najsibo ustavnega sodišča, ki tolerira tovrstno neodgovornost, in pozneje Vlade Republike Slovenije, ki prav tako tolerira tovrstno odgovornost, pač ne moremo pristati. Po naši oceni je navkljub velikim besedam predstavnikov drugih političnih struktur v tem državnem zboru in pa Vlade Republike Slovenije cilj tega zakona izključno pripraviti teren za množično vlaganje odškodninskih tožb. To je namen tega zakona. Kajti zakon, in to moramo prav tako vedeti, obravnava v svoji vsebini veliko večino tistih, ki že imajo vse pravice iz tega naslova, ampak jim samo pripravlja teren za vlaganje tožb. Vsi pa vemo, kako različni pravni zastopniki, med katerimi je tudi tisti nekdanji ustavni sodnik, dobijo iz naslova pravnega zastopanja za posamezne tožbe. Dejstvo je, da dejanje društva samoimenovanih izbrisanih in njihovega pravnega predstavnika, bi lahko oziroma po naši oceni pomeni dejanje zoper osamosvojitev Republike Slovenije. Lahko bi z drugimi besedami pomenilo tudi tožbo zoper osamosvojitev Republike Slovenije. Vlada Republike Slovenije je že nekajkrat trdila, da ni povezave med odločbo ustavnega sodišča in omenjenim zakonom. Seveda, to dikcijo, da ni nobene povezave uporabljajo vedno takrat, kadar je govora o odškodninah. Kadar pa je govora o vzroku za nastanek omenjenega zakona, pa vedno poudarjajo, da je pravna podlaga oziroma zahtevek za nastanek tega zakona izključno odločba ustavnega sodišča. Jaz le apeliram na vlado Republike Slovenije, da se enkrat odloči in pove, ali je podlaga, podlaga od a do ž za nastop in pisanje tega zakona odločba ustavnega sodišča ali ni. Če je odločba ustavnega sodišča temelj za nastanek tega zakona, potem je seveda temelj tudi pravna odgovornost oziroma odškodninska odgovornost. Po naši oceni je zavajajoče, kdorkoli kara državni svet, da je nepremišljeno ravnal v povezavi z izglasovanim vetom in popravnim izpitom državnega zbora. Dejstvo je, da finančne posledice bodo. Dejstvo, da finančne posledice bodo nastopile s tem, torej, sistemskim in tehničnim zakonom, se vidi že iz tega, da je tisto društvo, ki seveda se imenuje izbrisani oziroma samo imenovani izbrisani, celo na vlado Republike Slovenije naslovilo dopis s skupno odškodnino oziroma neke vrste poravnavo. Po naših informacijah je bilo to 7. 4. 2003 leta. Minister, ki je verjetno naslovnik tega pisma, če ni minister, je pa vlada Republike Slovenije, ni temu državnemu zboru niti enkrat še povedal, kakšen je predlog poravnave s strani izbrisanih. To z drugimi besedami pomeni, da se celo izbrisani zavedajo, da so to odškodnine, da vlada Republike Slovenije ve, da je posledica tega zakona izključno ena, to so odškodnine. Edino, kar je, javnosti Republike Slovenije se hoče dopovedati, da seveda odškodnin ne bo, če pa bodo, papravijo predstavniki nekaterih strank, bo politika že toliko modra in sprejela določene zaščitne ukrepe. Toda ko smo preventivno hoteli te zaščitne ukrepe predlagati v Nacionalni stranki, ni bila vlada nad tem nič kaj navdušena. V Nacionalni stranki seveda predloga zakona ponovnega ne bomo podprli. Ocenjujemo, da je preveč pomanjkljivosti in kratko malo, da je zakon sramoten za vse poštene državljanke in državljane Republike Slovenije. Hvala.
Hvala lepa. Zadnje stališče, ki ga bomo slišali v predstavitvi je stališče poslanske skupine Slovenske ljudskega stranke, potem pa bomo prešli na razpravo poslank in poslancev. Prosim, koleg Malovrh.
Gospod predsednik, gospod minister, sodelavci, poslanske in poslanci, lepo pozdravljeni! Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke je že ob sprejetju določbe ustavnega sodišča zastopala stališče, da pri urejanju statusa tujcev, državljanov bivših republik socialistične federativne Republike Jugoslavije, ne moremo dogovori o urejanju za nazaj, ker ne gre za povzročene krivice državljanom drugih republik nekdanje SFRJ, niti ne moremo govoriti o nezakonitosti oziroma neustavnosti, ker so pristojni-te upravne enote vodile postopke po veljavni zakonodaji, ki je bila sprejeta v skladu z osamosvojitvenih predpisov in aktov. Želeli bi tudi opozoriti, da le približno 10% ali malo več, okroglo 18.000 prebivalcev drugih republik, torej republik nekdanje SFRJ, ni uredilo svojega statusa, čeprav so imeli za to vse možnosti kot vsi ostali, približno 90%. Vendar tega iz nam neznanih razlogov niso storili. Menimo tudi, da dogovor o naknadnem podeljevanju statusa postavlja vse tiste, vseh tistih 172.000, ki so delovali v skladu z veljavno zakonodajo, v nepravičen položaj. V skladu s takrat veljavnimi zakoni so bili prenešeni v novo evidenco tujcev po preteku roka iz 81. člena zakona o tujcih tisti, ki si niso uredili drugačnega statusa v novi državi. Potrebno jim je dati ponovno možnost, da si status uredijo. Tudi nekateri državljani bivše Republike Slovenije v bivši Socialistični federativni republiki Jugoslaviji so se z osamosvojitvijo znašli konec koncev v istem položaju. Zgodilo se je, da so nekateri Slovenci morali na novo urejati svoj status oziroma dokazovati bivanje za pridobitev državljanstva. Menimo, da ne moremo govoriti o kršenju človekovih pravic teh oseh tudi zato, ker so lahko na podlagi 26. člena ustave vedno lahko zahtevali povračila škode od države za morebitno protipravno ravnanje organov v posameznem upravnem postopku. Opozorili smo tudi na spoštovanje načela zakonitosti po določbah ustave in zakona o splošnem upravnem postopku, zato smo podpirali dva zakona, pri tem pa smo pričakovali jasne odgovore, kakšne posledice prinašata tako sprejeta zakona. Niso bili dani jasni odgovori na trditve, da so v neenakopravnem položaju tisti tujci, ki so si po ustanovitvi države že uspeli sami urediti status. V razpravah ob sprejemanju tako imenovanega tehničnega zakona za izvršitev 8. točke ustavne odločbe smo opozorili na to, da ni mogoče reševati pravnega statusa posameznika in posledic tega za nazaj, temveč le za naprej, torej, da je ureditev pravnega statusa za nazaj s splošno normo pravno in praktično neuresničljiva. Zahtevali smo, da se morajo ugotovitvene odločbe, dopolnilne odločbe, ki jih je ustavno sodišče naložilo v izvajanje ministrstvu, po uradni dolžnosti obravnavati individualno in izdajati po postopku in v skladu z veljavno zakonodajo. Veljavna zakonodaja, ki ureja upravne postopke, in področna zakonodaja s področja socialnih, zdravstvenih in podobnih pravic pa dovoljuje urejanja le od sprejetja zakona, torej za naprej. Mnenja pravnih strokovnjakov o izvršitvi ustavne odločbe so različna. Naše stališče so podprli številni pravni strokovnjaki. Deset strokovnjakov ustavnega in pravnega prava je podpisalo mnenje, da je za način izvršitve tudi 8. točke navedene ustavne odločbe treba sprejeti zakon. Zakonodajalcu je prepuščeno, kako, vendar ne v nasprotju z že izdano ustavno odločbo.Tudi predsednica ustavnega sodišča je dejala, da zakonodajalec lahko oceni in z zakonom določi, kako bo izvršil ustavno odločbo. Oba zakona bi morala predstavljati celovito ureditev in izvršitev ustavne odločbe z oceno predvidenih posledic zakona. V zakonu bi morali zajeti po določbah iz obrazložitve ustavne določbe različna stanja, v katerih so se osebe znašle v dosedanjem času, ter določiti kriterije in merila za ureditev njihovega statusa. Menimo, da vse situacije v predlogih teh dveh zakonov niso zajete. Iz dosedanjih razprav ob sprejemanju prvega, tako imenovanega tehničnega zakona, iz odgovorov pristojnega ministrstva ter iz nasprotujočih si mnenj pravne stroke o posledicah takih zakonov je razvidno, da ne moremo predvideti, kakšne posledice bo imel zakon o izvršitvi 8. točke ustavne odločbe. Po mnenju naše poslanske skupine takih zakonov ne bi smeli sprejemati, zato si vzemimo čas in v zakonu o urejanju prebivanja tujcev jasno in nedvoumno določimo, kdo je upravičen do stalnega prebivanja v naši državi in kakšne bodo posledice tako sprejetega zakona. V tako imenovanem splošnem zakonu smo predlagali dopolnitev kriterijev, ki ne dovoljujejo bivanja bivšim civilnim in vojaškim osebam jugoslovanske ljudske armade in tistim, ki so obtoženi ogrožanja vrednot države, Republike Slovenije, pridobljenih z osamosvojitvijo. Prav tako predlagamo, da se v zakonu o prebivanju tujcev nedvoumno določijo posledice izdanih odločb. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ne bomo podprli zakona, ker zanj ni dovolj argumentiranih razlogov. Hvala lepa.
Z nastopom kolega Malovrha smo sklenili predstavitev stališč poslanskih skupin. Prešli bomo na razpravo poslank in poslancev. Besedo bom dajal kolegicam in kolegom tako, kot so zapisani po vrsti. Ker smo pri tej temi že imeli nekaj razprav, ki ne sodijo ravno v ta visoki dom, naj takoj opozorim, da bom razpravo pozorno spremljal in da ne bom dovolil, da bi kdorkoli dajal kvalifikacije, ki so neumestne tako z vidika politične kulture ali poslovnika. Prosim, da se tega tudi sami držite. Mag. Janez Drobnič bo prvi dobil besedo, za njim kolega Marko Diaci. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. K temu, kar je bilo povedano, velja še nekaj dodati. Sam menim in tudi v poslanski skupini Nove Slovenije, da ni, da bi nasprotovali izvrševanju ustavne odločbe, vendar je vprašanje, kako, na kakšen način. Prvič, izkazana mora biti volja tistega, tako nekako kot pri denacionalizaciji, in drugič, postopek mora biti nesporen, zato da se vsi tisti primeri, kjer ni izkazana volja, kjer je sporno bivanje oziroma sporno nahajanje tega človeka, da se to ugotovi. Žal, v tem zakonu te stvari, te pomembne reči niso bile opredeljene, zato ne izpolnjuje pogojev, da bi ga lahko sprejeli. Zakon je bil sprejet na hitro, nepremišljeno, brez potrebnih elementov, kot smo že večkrat poudarili, posledic. Vendar je treba z vsakim zakonom, ki ga sprejemamo v državnem zboru, povedati, kakšne so predvidene posledice za proračun. Treba je napisati, ali so ali jih ni. V predloženem zakonu tega ni bilo. Sprejet je bil po hitrem postopku, torej na hitro in nepremišljeno in ni izpolnjeval poslovniških določil, bil je sprejet na silo. Zakon je diskriminatoren. To se bo pokazalo, ker preferira in privilegira osebe iz nekdanjih republik Jugoslavije oziroma Slovenije v odnosu do državljanov Evropske unije. Med drugim se ne dotika oseb, ki so bile ravno tako izbrisane v slovenski povojni zgodovini, torej po drugi svetovni vojni. Torej zakon ne izpolnjuje kriterijev celovitosti, uravnoteženosti in zagotavljanja enakosti pred zakonom. Imamo veliko primerov iz zgodovine resničnega izbrisa iz slovenskega občestva, ne samo iz registra. In na žalost, te osebe so še vedno izbrisane, tako v fizičnem smislu kot tudi iz registra, kaj šele, da bi jim zagotovili odškodnine. Zakon ne zdrži pravne presoje, zato ker nalaga ogromne obveznosti za nazaj, za čas pred njegovo uveljavitvijo. Brez resnega premisleka zagotavlja izplačevanje vojaških pokojnin bivšim oficirjem, varstvenih dodatkov, dodatkov za pomoč in postrežbo, prejemkov iz invalidskega zavarovanja in drugih socialnih dajatev za tiste ljudi, za tiste osebe, ki niso želele sprejeti državljanstva Republike Slovenije, ker jim pač lojalnost do te države ni pomenila ničesar. Torej so bili na nekem razpotju, kjer so se imeli pravico odločati, kaj bodo počeli s svojim statusom. Takrat je tudi predsedstvo in predsednik države Kučan pozval ljudi, naj si uredijo status; naj se odločijo, kje bodo živeli, kje bodo registrirani,ali želijo sodelovati s slovenskim občestvom. Odločili so se drugače; so pač špekulirali ali pa so imeli neke druge razloge, da se niso prijavili oziroma uredili tako, kot bi bilo treba. Omenil sem torej, da bi se skozi zakon morala izkazati njihova volja Tudi sedaj bi morali dopustiti, da sami vlagajo zahtevke, ne da jih država prisili v to, tako kot pri denacionalizaciji. Denacionalizacija je bila izvršena po drugi svetovni vojni, ampak vsak upravičenec je izkazal svojo voljo, da želi premoženje nazaj. Kaj se bo dogajalo? Nasilje nad dejanskim življenjem? Saj so si v tem obdobju uredili svoje bivanje ali državljanstvo drugače in so si s tem pridobili tudi nekatere materialne pravice. In sedaj bomo mi to zanikali in razveljavljali. To je v nasprotju z interesi tujca, ki nima interesa, da bi mu za nazaj določili, da je v določenem obdobju prebival v Sloveniji, ne pa tam, kjer se je dejansko nahajal. To bo imelo posledico tudi na nekatere pogodbe o bivanju, torej najemodajalske pogodbe, kupce stanovanj ali hiš. Retrogradno se bo prisiljevalo nekatere najemodajalce, da bodo morali izpolnjevati takšne obveznosti. To je nasilje proti njim in poseganje v pravice druge osebe. V zakonu ni predvidena možnost preverjanja stalnega bivališča oziroma nahajanja, kje so te osebe bile. Odločili so se za drugačen način življenja. Imele so možnost pridobiti prebivanje kot tujci. Slovenija, kot ste omenili, je bila opozorjena na mednarodno razsežnost tega vprašanja, ampak mednarodno javno pravo ne določa obvezujočih standardov, ki bi se nanašali na področje ureditve položaja tujcev in državljanstev ob delitvi držav, zato moramo ta vprašanja rešiti sami. Nihče ne bo posegal v naše zadeve. Lahko, da bomo dobili kakšen mail, kakšno pošto, ampak to je pač mnenje posameznikov, takšnih ali drugačnih. Zagovorniki teh oseb so pravzaprav advokati, ki so delali ali pa še delajo na ustavnem sodišču. To je žalostno za Slovenijo, to je resnično žalostno. Tisti, ki so se odločili, da bodo delali proti interesom Slovenije, proti celovitosti državnega proračuna. Tudi sedaj ne kažejo nikakršne lojalnosti, kar se je izkazalo tudi na okrogli mizi oziroma na soočenjih. Jasno in glasno so izjavili: "Nas državljanstvo Slovenije ne zanima. Nas ne zanima necivilizirana država, barbarska država." Kajreči na takšne izjave? Imajo pravico do takšnega mišljenja, toda posledice sledijo. Kakšni so zahtevki? Več zahtevkov je. Minister se je opredelil, da seveda niso utemeljeni. O teh zahtevkih minister nima pristojnosti, da bo presojal. S to izjavo je presegel svoje pristojnosti in je to zgolj politična gesta. O tem bo presojalo sodišče. Zahtevki pa so evidentni. Omenil je, 270 milijonov, 60 milijonov, ne vem, kaj še vse. Temu nasprotujejo, takšnemu reševanju, tudi tisti državljani, sedaj slovenski državljani, ki so bili v podobnih simetričnih položajih, kot tisti, ki se pač niso odločili. In ti bodo po tem zakonu v neenakem položaju. Tisti, ki so izkazali lojalnost. Zato je naša obveza, da storimo v smislu enakosti. To so torej razlogi, zakaj takšen zakon ni primeren in zakaj so neke pobude za referendumsko presojo utemeljene. Ne zato, da se državljani odločajo na referendumu, že državni zbor bi se moral tako odločiti. In to hitrost, promptnost in zanesenost vladajoče koalicije pogrešam tudi pri ostalih odločbah ustavnega sodišča. Tiste, ki se nanašajo na naše otroke, na njihov enakopravni položaj, na vključevanje v šolo, zagotavljanje osnovnih sredstev za življenje. Lepo prosim, bodite enaki, simetrični tudi do teh odločb, do ustavnega sodišča v primeru Kopra, bodite enaki. Ponovno poudarjam, ne nasprotujem nobeni ustavni odločbi, ampak na nas je, kako bomo to uredili. Na nas je! In tako, kot ste se vi odločili, pot ni prava.
Hvala lepa, kolega Drobnič. Kolega Diaci se je razpravi odrekel, tako dajem besedo kolegu Čeligoju, prosim.
Spoštovani, gospod predsednik! Hvala lepa za besedo. Dragi gostje, cenjeni kolegi! Zaradi veta državnega sveta danes ponovno odločamo o zakonu, ki naj bi uredil status tako imenovanih izbrisanih. Ker je problematika izbrisanih že od vsega začetka tudi vroča politična tema, ki dodatno obremenjuje dejanski namen zakonske ureditve, smo v poslanski skupini DeSUS ponovno proučili predlog zakona o izvršitvi 8. točke odločbe ustavnega sodišča in tudi njegove morebitne posledice za državo in državljane Republike Slovenije. Gotovo državo in njene prebivalce najbolj skrbijo finančne plati. V javnosti se je vzpostavilo prevladujoče mnenje, da bo sprejem zakona podlaga za odškodninske tožbe tistih, ki bi jim zakon uredil status. V poslanski skupini DeSUS ponovno poudarjamo, da je potrebno odločbe ustavnega sodišča spoštovati. Predstavljajte si državo, ki bi odločitev organa, ki ima poleg drugih pristojnosti pravico odločati o ustavnih pritožbah zaradi kršitve človekovih pravic in temeljnih svoboščin, popolnoma ignorirala. Po drugi strani pa je tudi res, da sprejem zakona ne daje dodatne podlage za odškodninske tožbe. Odgovornost države obstaja tudi brez tega zakona, seveda, če posameznik uspe dokazati odškodninsko odgovornost države. Temelj za takšno odškodninsko odgovornost je urejen že v ustavi, in sicer v njenem 26. členu. Vidimo torej, da ima tisti, ki misli, da mu je bila prizadeta škoda, tudi danes - in če uspe dokazati škodljivo ravnanje države ki je hkrati vodilo do povzročitve škode - pravni temelj, na podlagi katerega ima možnost ugotavljati odškodninsko odgovornost države. Ne nazadnje je to odločba ustavnega sodišča, ki kot taka sama spodbuja določene pravne posledice. Hkrati pa določa tudinačin njene izvršitve. In to je predmet zakona, o katerem danes odločamo. Predlog zakona dopolnilno ureja stalno prebivanje od 25. februarja 1992 zgolj tistim tujcem, ki so v Republiki Sloveniji po tem datumu že pridobili dovoljenje za stalno prebivanje in v upravnem postopku že dokazali stalno bivanje v Republiki Sloveniji. Hkrati gre pri tem zakonu za izdajanje dopolnilnih odločb samo za čas, ki je pretekel od vložitve prošnje za dovoljenje za stalno prebivališče do pozitivne odločitve organa. Predlagani zakon tudi ne predstavlja podlage za pridobitev državljanstva, kakor je, žal, napačno prikazano v javnosti. Pogoji za pridobitev državljanstva so navedeni v zakonu o državljanstvu in zahtevajo veliko več kot samo dovoljenje za stalno bivališče. Za upokojeno generacijo eventualnih oškodovancev je posebej pomembno, da se s sprejetjem zakona tudi njihova situacija ne bo spremenila. Pravica do pokojnine ni vezana na stalno prebivališče in kot taka torej ne more biti podlaga za odškodninski zahtevek, saj se le-ta izplačuje tudi v tujino. Glede na vse navedeno, bom predloženi zakon podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Janez Janša je na vrsti.
Hvala za besedo. Sklicevanja zagovornikov tega zakona na Evropsko unijo, na izjave predstavnikov evropske komisije, so zelo pomanjkljiva, kajti Bruselj je potem, ko je bil leta 2001 sprejet zakon, ki je uredil status državljanov drugih držav naslednic nekdanje SFRJ v Republiki Sloveniji, sporočil, da je stanje urejeno.Ustavno sodišče je prvič o tem presojalo leta 1999, leta 2001 je bil zakon sprejet in za Evropsko unijo je bila zadeva zaključena. Novo ustavno sodišče, z gospodi Ribičiči in ostalimi, je potem poseglo v zakon, za katerega je Evropska unija rekla, da je v redu. Povejte tudi to slovenski javnosti! Jasno je, da bo vsak komisar iz Evropske unije ali iz kakšne druge države rekel, da načelno je treba odločbe ustavnega sodišča spoštovati. Tudi mi to trdimo, ampak trdimo, da je treba ustavo spoštovati tako, da smo pred zakonom vsi enaki. Torej, spoštovane kolegice in kolegi iz oblastnih strank, najprej pot pod noge, prinesite v državni zbor 16 zakonov, ki so neustavni, za spremembo katerih je rok že potekel, in gremo po vrstnem redu. Zakaj je najprej pred nami zakon, ki, prvič, ne rešuje nobenega konkretnega problema, ker tisti, o katerih govori imajo status že urejen. Tudi če je kdo bil prizadet, danes ne trpi nobene krivice. Se pravi, ne gori voda in gre izključno za neko, bom rekel, politično interpretacijo celotne zadeve. Vse ostalo pa čaka. Celo izredno sejo ste sklicali zato, da je bila preprečena javna obravnava o tem problemu. Sklicevanje na Evropsko unijo in klicati kot argument za to, kako je treba to hitro urediti in urediti na ta način, kot je predlagano, ker je to zahtevala Evropska unija, je čisto zavajanje javnosti. Hkrati z nami bodo šle v Evropsko unijo tri baltiške države, od katerih imajo vse, še predvsem pa ena, odprto vprašanje državljanstev za rusko manjšino, ki obsega, mislim, da v Latviji, tretjino prebivalstva. Ampak Evropska unija smatra, da je to notranji problem Latvije, ki ga bo Latvija uredila tako ali drugače, in ne pogojuje niti v tem primeru vstopa v Evropsko unijo z rešitvijo tega vprašanja. Zato ne napihujte marginalne zadeve na evropsko raven. Če se bo to odprlo na evropski ravni, potem se bo odprlo še marsikaj. Se morate zavedati, da bo šla Slovenija v Evropsko unijo z okrog 400 neurejenimi grobišči, kar je več nepokopanih ljudi kot v celi Bosni, da bo to tudi evropski problem, dabo šla v Evropsko unijo z mnogimi nerešenimi travmami iz naše bližnje preteklosti, z drastičnimi kršitvami človekovih pravic, ki so se dogajale vse do leta 1990, pri katerih so sodelovali mnogi, ki tudi danes sedijo v slovenski oblasti in v slovenskem parlamentu. Vse to se bo odprlo na evropski ravni lahko. Ta koš je zelo velik. Gospod Potrč bi znal veliko povedati o tem. Tako neko posplošeno govorjenje o človekovih pravicah samo v tistih primerih, ko je to nekomu v političnem interesu, kot že rečeno, nas, pa tudi Bruslja, pretirano ne gane. Sprenevedanje o tem, da ti zakoni, da ta konkreten zakon, ki je danes pred nami, po katerem naj bi upravni organi izdajali konkretne odločbe posameznikom za nazaj, ne bodo podlaga za odškodninske tožbe, je čista last, čisto sprenevedanje in čisto zavajanje slovenskih davkoplačevalcev. Že zdaj jih sprožajo, že zdaj so vloženi. To, da minister za notranje zadeve reče, da so te tožbe neutemeljene, da so ti zahtevki neutemeljeni, mene ne prepriča. Poleg tega pa je to nekorektno, da se o neki zadevi, o kateri še ni bilo presojeno v upravnem postopku ali na sodišču, v naprej reče, da je neutemeljena. To je s strani ministra sedanje vlade zelo nekorektno do vsakega konkretnega problema, o katerem govoril. O zadevi ni presojeno ne more reči, da so zahtevki nekorektni in neutemeljeni. Zadevo je treba gledati z obeh plati. V tem prostoru, sicer še v stari dvorani, je bila sprejemana zakonodaja, ki je urejala slovensko tranzicijo in tudi nekaj stvari za nazaj. Ko je bila sprejeta zakonodaja o denacionalizaciji, ki so jo skušali isti, ki sedaj govorijo o človekovih pravicah, drastično zavirati, spreminjati, zbirali so podpise itd., je bilo hkrati sprejeto tudi stališče in uzakonjeno stališče, da se ne plačujejo odškodnine za nazaj.Torej, neki slovenski kmet iz Mirne je dobil nazaj tri hektarje gozda, ki je bil popolnoma izsekan in še 40 let tam ne bo nič izraslo, kar bi bilo za na trg, in za ta čas, ko je nekdo drug sekal tisti gozd, ni šlo za veleposestnika, in tudi za čas, ko je gozdno gospodarstvo, tik preden mu je bil gozd vrnjen, je posekalo vsa drevesa, ni dobil nobene odškodnine, čeprav je bil upravičen do tega, nobene odškodnine ni dobil. V zakonu je pisalo, da ni upravičen do te odškodnine. Ljudem so pobrali zadnja stanovanja, v katerih so živeli, in so se morali preseliti sorodnikom leta 1949. Potem so po težkih mukah in po plačevanju velikih stroškov za odvetnike dobili ta stanovanja nazaj, neobnovljena, uničena, tržna vrednost desetkrat manjša, kot takrat, ko je bilo nacionalizirano. Ne gospod Potrč, ne kdo drug se ni zavzel za njihove človekove pravice in da se jim povrne ta škoda, ki je bila narejena. A v tem konkretnem primeru, ko gre pa za neko kategorijo, ki je tako, kot je sedaj postavljena, ko se mešajo jabolka in hruške, sporna, so pa v prvem planu človekove pravice, pravice do odškodnin do retroaktivnosti in do vsega za nazaj. To enostavno ni korektno obnašanje do slovenskih državljanov. Predstavnik DeSUS-a je povedal, da si naj samo predstavljamo državo, ki bi ignorirala odločbe ustavnega sodišča. Mi živimo v tej državi, spoštovani kolegi iz DeSUS-a. Oblast v tej državi v tem trenutku ignorira najmanj sedemnajst odločb ustavnega sodišča, vse so starejše od te zadnje. Mi živimo v državi, ki je s konkretnimi ukrepi mi živimo v državi, v kateri je parlament spremenil odločbo ustavnega sodišča. Torej, ne se spraševati, da naj si državo predstavljamo, ker živimo v njej. Vse, kar je, kar mi zahtevamo, je to, da je ne samo tisto, kar je zapisano v ustavi, in da je črka zakona, ampak je tudi konkretno ravnanje na podlagi ustave, na podlagi črke zakona, enako do vseh državljanov. Zato ponovno apeliram na to, da se zakon zavrne, da s tem državni zbor dobi manevrski prostor, da pride do neke produktivne rešitve tega problema, da se rešitev združi v enem zakonu, kar bo bistveno zmanjšalo možnost manipulacije in da se s tem problemom spopademo, ko bo prišel na vrsto, in da vlada in oblast, ki jo imamo, najprej pride z rešitvijo za tiste odločbe ustavnega sodišča, ki so že zdavnaj potekle. Šele v tem primeru bomo verjeli v dobronamernost tistih, ki v vsakem drugem stavku uporabljajo sintagmo človekove pravice. Kar se pa populizma tiče, gospa Krebsova, pa takole. Nekaj dni nazaj je bivši predsednik države na konvencijo o prihodnosti Slovenije in nekaj dni za tem celo na neki priložnostni proslavi, kjer je izšel zbornik ob 10. obletnici slovenske osamosvojitve, govoril o tem, kako je vsaka kolaboracija z agresorjem strahoten zločin, ki je primerljiv s povojnimi množičnimi poboji V tej kategoriji, ki jih danes skušate priznati pravice, ki jim ne gredo, ki so se jim tudi sami odpovedali, je vrsta agresorjev, ki so po mnenju bivšega predsednika države zagrešili strahotni zločin. Vrsta ljudi, ki so kolaborirali z agresorjem, tako da je treba tudi v tem primeru imeti enake vatle za vse. Ni v enem zgodovinskem obdobju kolaboracija strašen zločin, v drugem zgodovinskem obdobju je pa to hvale vredno dejanje, ki ga je treba celo plačati v obliki odškodnin. Bomo imeli kar enake vatle za vse.
Hvala lepa, kolega Janša. Sedaj je na vrsti, kolegica mag. Majda Potrata. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Ko vnovično razpravljamo o zakonu o izvršitvi 8. točke odločbe ustavnega sodišča, bi želela najprej si zastaviti vprašanje, kaj je resničen javni interes Slovenije. Menim, da je v tem kontekstu in samo na vprašanje, ki ga zadeva ta zakon, bi se rada usmerila, resnični javni interes Slovenije spoštovanje človekovih pravic. Pa naj si kdo misli, da mu je dana ekskluzivna pravica odločati o tem, kdo sme govoriti o človekovih pravicah in kdo ne. Nedavna razprava o vrednotah v Sloveniji je postavila tudi tezo o spoštovanju svetosti življenja. Ni svetosti življenja brez človekovih pravic in mislim, da so državljanke in državljani države Slovenije spoznali spoštovanje človekovih pravic kot splošni javni interes tisti hip, ko so se tako številčno odločili za vstop v Evropsko unijo. V vseh dokumentih je mogoče brati, da je temeljna vrednota Evropske unije spoštovanje človekovih pravic. Ni mogoče tudi oporekati, da je ljudem, o katerih govorimo, pa včasih se mi zdi, da se je iz našega govorjenja, kar izgubilo dejstvo, da govorimo o ljudeh, ni mogoče oporekati, da je bila tem ljudem odvzeta temeljna človekova pravica, da so izgubili svoj pravni status. Prav na to je hotelo opozoriti ustavno sodišče v svoji odločbi in prav na to so tudi opozorili različni predstavniki evropskih institucij, ko so se na Slovenijo obrnili bodisi v svojem poročilu evropske komisije za boj proti rasizmu in nestrpnosti ali pa komisar za človekove pravice. Nimam razloga, da ne bi upoštevala njihovega priporočila, kakor nimam razloga, da bi dvomila o upravičenosti odločbe ustavnega sodišča. Ne najdem tudi argumentov za to, da bi oporekala tistim pravnim strokovnjakom, ki vidijo, da je izdaja dopolnilne odločbe pravzaprav samo način izvršitve 8. točke navedene, obravnavane ustavne odločbe. Rada pa bi rekla še nekaj drugega, kar me ob razpravah v zvezi s problemi izbrisanih nenehno preveva. Spomnim se obljub o tem, da se pravni status ne bo spremenil. Slišali smo veliko pravnih argumentov, ampak zdi se, da ti pravni argumenti nekako ne prepričajo vseh tistih, ki sejejo različne domneve, različne predsodke, ki izrekajo različne diskvalifikacije o ljudeh, ki bi morali po našem mnenju ali mnenju nekaterih vedeti in znati pravilno presoditi svoj status. Pa so to lahko čisto navadni ljudje, prava nevešči. In sedaj od njih zahtevamo, da bi morali v času, ki jim je bil na voljo, urediti svoj status. Slišati je tudi, da niso zmogli dovolj patriotizma, da niso zmogli dovolj ljubezni do države Slovenije. Ne vem, ali je to pravna kategorija in ali je komu, ki prosi za sprejem v državljanstvo ali pa ki uveljavlja pravico do stalnega prebivanja, postavljeno to kot poseben kriterij. Tudi ne vem, če je komurkoli od nas, ki imamo državljanstvo, bilo to naloženo, da se izreče, kakšna je njegova čustvena relacija do države. Pa ko včasih poslušam, kaj vse kdo pove o tej državi, v kateri živi, bi prej rekla, da kakšnega posebnega pozitivnega čustva do države Slovenije in do tistih, ki živimo z vsemi svojimi različnostmi v njej, ne zmoremo. Rada bi rekla, da sem imela v rokah knjigo o izbrisanih, ki jo je izdal mirovni inštitut. Raziskovalke so z metodo anketiranja povpraševale izbrisance, kakšna je bila njihova usoda. Reči moram, da vsaj zgodbe tistih, ki jih je mogoče brati v tej knjigi, ne kažejo ravno na pretirano širokosrčnost, subtilnost ali radodarnost, ko je bilo mogoče pred uradnimi inštitucijami uveljavljati nekatere svoje pravice. Je mogoče brati, bom rekla, srhljive zgodbe. Zato bi predvsem v imenu tistih, ki niso bili sovražno razpoloženi do Sloveniji, ki niso omadeževani s kolaboracijo, ki jim ne bo moglo nič dokazati njihove krivde, bilo vendarle treba zmoči toliko, da bi uresničili tisto, kar nalaga zakon. Bojim pa se, da nekateri niso tega pripravljeni zato, ker bi s tem vendarle nekateri morali uvideti, da so ljudem povzročili krivico. Hvala.
Hvala lepa. Najavljena je bila medsebojna zamenjava v terminu razprave, zato bom dal sedaj besedo gospe Irmi Pavlinič Krebs. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Gospodu Janši bi želela, zaradi obsodbe, da manipuliram, in da v tem zakonu želimo vrsto agresorjev pravzaprav rehabilitirati, vendarle povedati na tem mestu, ne s svojimi besedami, ampak z besedami pravne stroke, ki se je ukvarjala s tem vprašanjem naslednje. Glede na to, da je v letu 1991 imel čast sprejemati to zakonodajo, jaz pa ne, gospod Janša, v zvezi z agresorji tole. Zaradi agresije na Slovenijo med 10-dnevno vojno je bil spremenjen tudi 40. člen zakona o državljanstvu, da sta mu bila dodana drugi in tretji odstavek. Glede na določbo 40. člena bi bilo pričakovati, da se v primeru nekdanjih častnikov Jugoslovanske ljudske armade uporablja drugi odstavek. To je storjeno kaznivo dejanje, uperjeno zoper Republiko Slovenijo. Vendar se je zaradi pravnih posledic osamosvojitve Republike Slovenije ta določba izkazala za neuporabno. V svojem komentarju 40. člena zakona o državljanstvu Republike Slovenije je Nada Končina zapisala: Ob sprejemu zakona o dopolnitvi zakona o državljanstvu v letu 1991 se očitno tudi zakonodajalec ni zavedal vseh pravnih posledic osamosvojitve Slovenije. Novi drugi odstavek 40. člena je namreč praktično neizvedljiv, saj temelji na kaznivih dejanjih iz 15. in 16. poglavja kazenskega zakona SFRJ. To so predvsem kazniva dejanja zoper narod in državo, vendar zoper svoj narod inzoper svojo državo. Ker je bila Slovenija v času agresije že samostojna država, so bile vse kazenske ovadbe zavržene, saj se državljani drugih republik oziroma državljani SFRJ niso borili zoper svoj narod in državo. Torej elementov teh kaznivih dejanj ni bilo. Vsi taki primeri so se zato v praksi obravnavali po novem tretjem odstavku 40. člena zakona o državljanstvu, pri čemer je bilo treba ugotoviti, ali sprejem posameznika predstavlja nevarnost za javni red, obrambo in varno državo v času, ko je ministrstvo odločalo in ne v času vojne za osamosvojitev. Takšno interpretacijo je potrdilo tudi Ustavno sodišče Republike Slovenije v svojih odločbah, ne leta 2003, ampak leta 1993 in leta 1996. Tako je pravni red v letu 1991 stvari urejal tako, kot sem povedala zdaj, zato zavračam vse, kar se navezuje na očitke manipulacije. Hvala lepa.
Hvala za razpravo. Dr. Jožef Bernik ima besedo.
Hvala lepa gospod predsedujoči, gospod minister! Gospodje in gospa iz ministrstva za notranje zadeve! Strinjam se, kolegice in kolegi, da v pravni državi mora država popraviti krivice, ki jih je storila. Če jih je storila. Vprašanje pa je, kaj je storjena krivica, kdo jo je naredil komu, kdaj in zakaj, in ali je domnevna krivica pravno gledano res krivica. Na svoji koži sem lahko občutil, kako je biti brez državljanstva, domovine, stran od družine cela desetletja, opsovan od države kot zločinec, izdajalec, in še v svobodni, neodvisni državi imenovan celo golazen - psovka, ki jo je sodna stroka prepustila zastaranju in je včeraj šla v neke arhive. Torej nekoliko že vem o izkušnjah in stiskah ljudi, ki so ujeti v premike v zgodovini in politiki držav. Vendar ko poslušam to diskusijo, moram ugotoviti, da so nekatere kolegice in kolegi med nami odkrili tako rekoč celo vrsto stvari, ki niso v skladu z normalnimi postopki oziroma izjavami. Naj jih nekaj omenim. Zakaj je problem tako imenovanih izbrisanih postal problem prav sedaj? Ali so vzrok humanitarni razlogi, ali morda bližajoče se dvojne volitve v naslednjem letu, ali kaj podobnega? Zakaj so nekateri kar na lepem odkrili dolžnost spoštovanja odločb ustavnega sodišča? Danes je bilo že omenjeno, da 16 ustavnih odločb še vedno čaka na državni zbor, da jih uskladi. Vse deklaracije o spoštovanju odločb ustavnega sodišča in neizmerna humanitarna skrb za skupino ljudi, ki je bila marsikaterim strankam že v stari Jugoslaviji blizu, potem pa tudi kasneje, ni nikdar bila ne v bivši Jugoslaviji ne v svobodni državni Sloveniji izkazana ta humanitarnost in pieteta do slovenskih rojakov po svetu, ne pri zakonu o državljanstvu ne pri vseh drugih dolžnostih do teh ljudi. Ta dva primera kažeta na neizmerno dvojnost, ki se stalno ponavlja v tem državnem zboru. Ali to res nikogar ne moti med nami? Večinske stranke brez pomisleka sprejemajo predlagani zakon in obljube o pripravi vsebinskega zakona. Nič jih ne motijo možnosti kasnejših velikih zahtev po odškodninah. Zanimivo pa je to, da pri tolikih pravnih strokovnjakih pri nas vlada izbere ponujeno verzijo zakona od mnogih drugih možnosti spoštovanja odločbe ustavnega sodišča. Le zakaj tako? Ali je sedanja vlada pri tem manipulantska? Iz sedanje prakse skoraj mislimo, da ja, ker nam ponujanamesto v enem paketu, tri pakete, prvo tega, drugega in kasneje morda še kaj o odškodninah. To pa je maček v žaklju, ki bi ga naša publika nikdar ne smela sprejeti. Osebno pa se skoraj zabavam, da so nekateri kolegi v zadnjih letih odkrili človekove pravice. Seveda te veljajo samo za nekatere. Ali to spada v tiste vrednote pridobitev revolucije, ki jo vlada vsiljuje nam vsem ostalim državljanom? Za mnoge od vas po vojni pobiti namreč nimajo nobenih pravic, vsaj jih niso imeli, sedaj pa so končno odkrili, da je treba nekaj storiti in imamo ta žalostni zakon o grobiščih. In končno, rečeno je bilo, da oba varuha človekovih pravic, domači in tisti iz Bruslja, stojita za zahtevami tako imenovanih izbrisanih. Veste kaj, slovenski varuh, ko je pripravljal obisk varuha iz Bruslja v maju, ga je tako rekoč "ugrabil" in ga usmeril samo na tiste zadeve, ki so bile politično varne. In tako je bilo tudi to njegovo stališče do izbrisanih v njegovem poročilu. Za tako pripravljen zakon ne bom glasoval. Vlada in vladne stranke bodo naredile veliko uslugo naši državi in nam vsem državljanom, če umaknejo ta zakon in pripravijo takega, ki bo nepolitično, nestrankarsko reševal krivice, ki so bile morda narejene v času, o katerem govorimo. Hvala.
Hvala lepa. Ivan Kebrič ima besedo.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Zadeva je dobila razsežnosti, v neki meri nepričakovane, v drugi smeri pa se danes izjavljajo eni tako, drugi drugače, obelodanjajo argumente, ki jim gredo v danem trenutku v prid, ne glede na to, da so pa v drugih primerih njihovi argumenti diametralno nasprotni. Mi imamo danes ta predlog zakona v ponovni obravnavi. Marsikaj smo v branju, ko smo odločali in se odločili za ta zakon, povedali, argumente za in proti. Če pogledamo javno mnenje, in jaz osebno mislim, da državni zbor ne more in se ne bi smel ravnati po pritisku ulice, spoštujem pa vse civilne institucije, ki nastopajo z argumenti strokovno in povedo svoja stališča, ki so nam lahko po strokovni plati tudi določena usmeritev. Trditve, da bo ta zakon, en del pravnikov pravi, da sploh ni potreben, drugi del pravi, da je koristen, da je potreben, oboji pa, eni bolj, drugi manj, zagovarjajo tezo, da bo ta zakon dal določene materialne pravice, če bo odpravil krivico izbrisanih v tistem času. Ne bom posebej poudaril, da smo ljudje zmotljivi in da lahko, če smo korektni do samega sebe in spoznamo določeno zmoto, lahko to popravimo na tak ali drugačen kulturen, human, človeški način. Na drugi strani pa, če pravijo nekateri pravniki, da je potrebno, drugi, da ni potrebno, eni grozijo, in ta grožnja je še kar vplivna in pritiska na nas, ja, če ne bomo pa mi se sami znali dogovoriti, če mi sami ne bomo znali sprejeti takega zakona, da bo vse zadovoljil, vedno je pa to običajno zelo, zelo težko, da bi tisti, ki toži, in tisti, ki je toženi, bila z odločbo sodišča vedno zadovoljna. Zato imamo prizivna sodišča, imamo celo vrhovno sodišče. Na drugi strani, da je morda v tistem času nekdo, in sedaj se postavlja vprašanje, naredil oziroma sprejel, predlagal in nato sprejel nek zakon, ki je določene tako ali drugače prizadel. Vprašanje je, s kakšnim namenom. Ali je bil res samo v zmoti ali pa je bilo to dejanje naklepnosti v takem smislu, kot se sedaj želi z ene strani prikazati, da bi ga morali razrešiti. Poznam primer iz Amerike, iz Združenih držav, kjer je kongres že dve odločbi - oni nimajo ustavnega sodišča, imajo pa vrhovno sodišče - razveljavil. Zaradi tega ta država v splošnem pojmu iz tega razlogani nič manj demokratična, ker so pač kongresniki tako odločili in niso upoštevali razsodbe njihovega ustavnega, pravilno rečeno, vrhovnega sodišča. Na nas je danes, kako bomo odločili. Ali želimo tem ljudem, za katere večina vsaj smatra, da jim je bila z izbrisom storjena krivica, ali jim želimo danes to, takrat po večinskem mnenju storjeno krivico, popraviti ali pa ne želimo. Drugo je stvar, ali si bomo res pustili, da se bodo pritožili, pa tudi vemo, koliko je pritožb na evropskem sodišču, kako se tudi tam, pa oprostite, bom uporabil ta izraz, tudi določene stvari zelo počasi rešujejo, saj niso tako enostavne. Če dve, tri stopnje nekih sodišč niso nekomu zadovoljivo ali v njegovem smislu primerno rešili, se bo pač pritoževal naprej. Hvala, da ste me poslušali.
Hvala lepa, kolega Kebrič. Kolega dr. Brejc ima sedaj besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Pravzaprav ni čudno, da ima državni zbor tako majhen ugled v javnosti. Kot hiša, kjer se zakoni sprejemajo, bi v vseh primerih morali ravnati tako, da bi zakone tudi spoštovali, pa tudi tiste, ki zadevajo odločbe ustavnega sodišča. Danes se marsikdo sklicuje, pa v prejšnji razpravi prav tako, na načelo enakosti pred zakonom. Govorite o pravni državi in tako naprej. Ampak s tem, ko mi danes obravnavamo že drugič to 8. točko odločbe ustavnega sodišča in zakone na eni podlagi, pravzaprav sami kršimo eno temeljnih načel pravne države: to je enakost pred zakonom. Zakaj o tem nič ne rečemo? Zakaj se ne poglobimo v ta fenomen, ki ga vsi dobro poznamo, ampak nekako ne zmoremo toliko energije, da bi se z njim res spopadli. Tu je vaša odgovornost, gospod predsednik, državnega zbora, nerazdelna. Vi ste uvrstili na dnevni red točko dnevnega reda, če ravno čaka na potek obravnave v tem zboru 16 ali koliko že ustavnih odločb. Ne spuščam se v vaše razloge, da ste to storili in da je to največja stranka, ki ima v kolegiju 34 glasov, sforsira ali ne vem, Združena lista, ki pač asistira pri stvari ali pa nosi glavno težo tega projekta. To me sploh ne zanima. Ampak dejstvo je, da je politični strankarski interes nad pravom. To dokazuje ta razprava tukaj. To dokazuje, da imamo danes v državnem zboru odločbo ustavnega sodišča, ki govori o ljudeh, ki so se sami razglasili za izbrisane, tu pa potem vlada in vsi tisti ponovite to priročno besedo, ker se pač ustrezno sliši. Sprašujem se, zakaj kršimo temeljno načelo, zakaj vi kršite kot predsednik državnega zbora temeljno načelo enakosti pred zakonom. Zakaj so ene ustavne odločbe pomembnejše od drugih? Vi kot predsednik državnega zbora in vladajoča koalicija, ki imate tudi dve tretjini in več, bi vendar morali zagotoviti spoštovanje odločb ustavnega sodišča po vrstnem redu, kot so nastajale. Govorite o srhljivih zgodbah izbrisanih. Jaz verjamem, da se je v množici teh primerov zgodila tudi kakšna napaka. In prav je, da jo popravimo. Ampak mi smo prav danes navajali konkretne primere ljudi, ki so delovali proti interesom Slovenije, proti slovenskemu narodu, proti državljankam in državljanom te države, pa se ni nič zgodilo. Smo pač dobre duše ali kako? Ampak dejstvo je, da težko sprejmem tako politično orientacijo. Kako je mogoče, da pri teh srhljivih zgodbah teh ljudi, ki se imajo za izbrisane, pozabljamo na srhljive zgodbe Slovenk in Slovencev, državljank in državljanov te republike, ki so prizadeti v svoji pravici šli na ustavno sodišče in tam dobili zadoščenje. Ampak vi ignorirate njihovo pravico do enakosti pred zakonom. Vi, gospod predsednik, in vladajoča koalicija ste uvrstili to na dnevni red in se sklicevali, češ, rok poteka. Ampak, gospod predsednik, ali vas prav nič ne zadane, recimo, odločba ustavnega sodišča iz leta 1997, kjer je ustavno sodišče ugotovilo neskladnost z ustavo 10 člena zakona o dohodnini zaradi neizvzemanja od obdavčenja zneskov, ki jih mora roditelj nameniti preživljanju svojega otroka v smislu življenjskega minimuma. Gre za to, da Slovenija, kot dobro vemo, ima od leta 1994 naprej negativno rast, da torej slovenski narod počasi odhaja s tega sveta. Gre torej za eno izredno pomembno stvar, za našo nacionalno substanco. Vi boste rekli, saj to je nepomembno. Vas to ne zanima. Zanimivo, da tudi vlade to ne zanima. Ampak je zdaj poslanec Pucko tisti, ki je nek tekst pripravil in ki bo, ne vem, kdaj na vrsti za drugo obravnavo. Ampak to očitno, ne vas kot predsednika državnega zbora, ne koalicije, sploh ne zanima. Vi ste pač nekaj naredili, ampak od 29.11.1997, ko je rok potekel za uskladitev, je minilo ravno tako od tega dne šest let. In gre za zadevo, ki je vezana na državljanke in državljane te države, ki imajo tudi pravico, da so enako obravnavani pred zakonom. Ampak zaradi te prioritete, ki ste jo dali temu zakonu, je ta njihova pravica kršena. Tudi leta 1997 je ustavno sodišče ugotovilo neskladje v zakonu o davku od dobička pravnih oseb, zakonu o posebnem davku od določenih prejemkov in na več mestih v zakonu o dohodnini, ki prepuščajo podrobnejšo določitev stroškov v zvezi z delom in določitvijo višine teh stroškov, do katerih se povračilo zanje ne všteva v osnovo za davek od osebnih prejemkov oziroma od katerih se ti stroški priznavajo kot odhodek pri ugotavljanju davčne osnove. 43. člen zakona o dohodnini, kolikor ne omogoča upoštevanja stroškov zasebnika z njegovim prevozom na delo in z dela kot pomembne postavke pri ugotavljanju davčne osnove. Rekli boste: "Saj to je pač neka davčna zadeva, to ni ne vem kako pomembno." Za tiste, ki živijo od svojega dela, je še kako pomembno. Za mnoge ljudi v Sloveniji je še kako pomembno, ne glede na nacionalnost. Ne govorim o Slovencih in Neslovencih. Za vse državljane in državljanke te države je pomembna odločitev ustavnega sodišča, ki je vi ne želite uvrstiti na dnevni red tega državnega zbora in povzročate neenakost pred zakonom. V hiši zakonodaje se to dogaja. Rok je potekel 22. junija 1998. Ali pa odločba o ugotovitvi neskladnosti z ustave 2. točke 3. člena zakona o ustanovitvi občin ter o določitvi njihovih območij, območje občine Koper. Nič kolikokrat smo o tem že govorili. Rok za uskladitev 2.10. 1999. Ustavno sodišče je reklo svoje, ampak zdaj vi pravite: "Koper je pa nekaj posebnega." Tega pa ne moremo kar tako urediti. Tam so se pa državljani tako odločili. Lepo vas prosim. Odločba ustavnega sodišča je za nas pomembna. Gospod Kebrič prej govori, da ne smemo poslušati ljudi z ulice, da ne smemo nasesti pritiskom ulice. To se pravi, primer Koper je pritisk iz ulice najbolj za vas. Ampak navsezadnje imate prav. Če ustavno sodišče ustvari večino je treba tako urediti. In v Sloveniji imamo okroglo 200 občin. In ena od njih je pa neustavna, in to celo velika občina, mestna občina. To se pravi, v tej hiši smo sprejemali zakonodajo po kateri smo rekli: Slovenska lokalna uprava je lahko taka in taka in taka. Pritisnili smo na gumb, sprejeli. Vse v redu. Zdaj pa v enem primeru ni takšna, zato ustavno sodišč reče: "Treba je to urediti." Pa začnemo govoriti, saj smo res to sprejeli in zakon velja za vse, ampak za občino Koper, pa ne velja. Rok za uskladitev je bil 2.10. 1999 Odločba o ugotovitvi, da je četrta alineja prvega odstavka 11. člena zakona o dohodnini v neskladju z ustavo. Gre za to, poslušajte, pastorek kot vzdrževani družinski član. Se pravi, nekdo, ki posvoji otroka, ima pač v zvezi s tem neko pravico. Rok za uskladitev zakona je bil 14.11. 1999. Pa vendarle v tem državnem zboru ni nobenega posebnega občutka, da bi takšne stvari uredili. Ne, mi dajemo prednost drugim zadevam, ker teh posvojitev mogoče ni toliko in niso toliko zanimive. Tu gre pa za izdatno število ljudi, ki lahko v kakšnih volilnih procesih nekaj pomenijo, ali kaj? Jaz ne vem, ampak meni se zdi nerazumljivo, da takih, dobesedno malenkosti vlada ne uredi. In tudi ta zakon, vidim tule iz pregleda, naj bi predlagatelj Pucko nekako namesto vlade pripravil in spravil skozi zakonodajno proceduro. Torej nezaslišano! Vladi se ne zdi vredno, da bi v tem primeru pripravila tekst v skladu z odločbo ustavnega sodišča na eni strani, na drugi strani pa zelo pohiti v onem drugem primeru. In tu je vladna koalicija spet pokazala, da ji ni mar za ljudi, za katere misli, da jih že obvladuje; išče področja, kjer še ni tako doma. Tudi leta 2000 se nadaljujejo te zgodbe. Spet odločba o ugotovitvi delne neskladnosti zakona o postopku za ustanovitev občin ter določitev njihovih območij z ustavo. "V predhodnem postopku za ustanovitev občin ni določeno sodno varstvo..." in tako naprej, "rok za uskladitev 19. april." Nič. Lokalna samouprava, pomemben temelj družbene ureditve Slovenije - nič. Teh odločb je seveda še in še. Saj me ima, da bi vse prebral, ampak verjetno je že teh nekaj, ki sem jih prebral, dovolj. Tega je pet, šest strani oziroma ta pregled, ki ga je naredila naša zakonodajno-pravna služba, obsega vsega skupaj osem strani. In zdaj se človek resno vpraša - osem strani teh ustavnih odločb, ustavno sodišče je povedalo svoje, državni zbor, ki bi moral o tem odločati, se pa odloči za privilegiran pristop k eni sami samcati odločbi. Kako boste to zagovarjali v Evropi, me zanima. Kako boste tisti, ki se na Evropo sklicujete, povedali, da pač odločbe iz leta 1997 nismo uresničili - pa kaj! - to pa smo. Ali ti drugi ljudje nimajo človekovih pravic? Ali so ti drugi ljudje torej ljudje drugega razreda najbrž, ker je njihova pravica na ustavnem sodišču manj vredna za vas, kotpravica tistih, ki štejejo sami sebe in se imenujejo, da so izbrisani. Ampak to je evidentno. Kdo je zdaj privilegiran v tej naši državi? Tisti, ki so že leta 1997 dobili zadoščenje na sodišču in jim je to sodišče nedvomno dalo na papirju, ali tisti, ki se imenujejo, da so izbrisani? Jaz sem zelo razočaran nad tako politiko, zelo razočaran. Vsaj na tistih področjih, ko gre za nacionalen interes Republike Slovenije, bi pričakoval, da bo vlada ravnala tako, kot je treba. Pričakoval bi tudi od vas, gospod predsednik, kot predsednika državnega zbora, se pravi, zakonodajne veje oblasti, da boste spoštovali pravni red te države. Ampak tudi vi in vsa vladajoča koalicija se požvižga na to! Polna usta so vas pravne države, v resnici pa sami povzročate neenakost. Inčeprav nas je malo v opoziciji, se bomo proti tej neenakosti borili. To je nevzdržno, da država, ki vstopa v Evropsko zvezo, država, ki je ena najbolje pripravljenih, tako pravijo, na tej ravni pravne in politične kulture ostaja na Balkanu. Mi smo lahko že jutri polnopravni člani Evropske unije, ampak stanje duha v tej hiši pod takim vodstvom in pod tako vlado bo tako, kot je tipično za Balkan. Nespoštovanje zakonov, privilegiran pristop k posameznim odločitvam ustavnega sodišča je v škodo slovenskega naroda. Deluje v nasprotni smeri naših nacionalnih interesov. Na žalost smo imeli v zgodovini Slovenci kar nekaj primerov, ko so nas politiki prodajali enkrat enim enkrat drugim. Jaz upam, da se to ne bo dogajalo naprej. Zato tudi jaz sam apeliram na to. Zavrnimo danes ta zakon in poskušajmo po vrstnem redu opraviti tisto, kar nam je ustavno sodišče naložilo, po vrstnem redu, ne po privilegijih. Hvala.
Samo, da vas spomnim, kolega Brejc, kot veste smo sprejeli julija leta 2002 nov poslovnik. Po novem poslovniku ima odločilno vlogo pri določitvi predloga dnevnega reda kolegij, o končni odločitvi pa se odloči državni zbor. Toliko glede moje odgovornosti. Kar se pa tiče uveljavitve odločb ustavnega sodišča moramo biti predmet kritike toliko časa, dokler tudi zadnje ne bomo uveljavili. Ne more biti drugega stališča v tem visokem zboru. Kolega Kontič ima besedo. Ne. Kolega Školč, prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. V kontekstu te razprave, ki bi pravzaprav morala razrešiti samo problem tiste skupine ljudi, ki bi, če bi bile te stvari normalno urejene, in upam, da v teh odločbah bodo, bi postali tujci s pravico stalnega prebivanja v Republiki Sloveniji, kot so bili svoj čas državljani drugih republik nekdanje SFRJ in so imeli stalno prebivanje v Republiki Sloveniji. Zato bom rekel, vse razprave, ki se od tega oddaljujejo, govorijo o pomembnih stvareh, ne govorijo pa o tej ključni, ki se v tej hiši in v javnosti imenuje izbris, ki je bil nezakonit, ker ljudje niso dobili nobenega papirja o tem, da jim je status stalnega prebivanja na nek dan prenehal. In zaradi tega so nastale kasneje težave. Ker je ta kontekst širši, sem se tudi sam odločil, da govorim o teh stvareh, ki jih pa to odpira. Najbolj pomembno se mi zdi, da ne glede na to, kako se razvrščamo v tej zadevi in v tej dvorani, tudi v tem primeru velja neka navada, ki ni, bom rekel, v čast resnicoljubnim in pa svobodoljubnim ljudem. Tudi v tem primeru gre za nekaj, kar so, bom povedal, bolj imenitni ljudje poimenovali svojevrstna zarota molka. Gre za to, da ni mogoče natančno rekonstruirati in tudi, če hočete, pokazati na to, kdo je to naredil, v kakšnem kontekstu je to naredil in zakaj je to naredil. Vsi se delamo, kot da je to padlo z neba, kot da se nam je zgodilo itd. Ko sem sam zahteval, da ugotovimo, kdo je bil odgovoren, da na koncu ne bodo krivi, kot se danes sliši, neki uradniki v upravnih enotah, morebiti uradniki na ministrstvu, da razčistimo, do kod, kje je šla ta vednost, ali je šla do ministra, ali je šla do vlade, ali je šla do predsedstva oziroma predsednika itd., smo se tega v stari maniri ustrašili. To je zelo podobno tej situaciji, o kateri govorijo tu kolegi, da ni mogoče priti do konca temu, kaj se je zgodilo po drugi svetovni vojni. Zelo podobno. Samobsojam to, da na nek način ne zmoremo priti do vseh teh podatkov o povojnih pobojih, da vsaj ta generacija, ki sedaj sedi v tem parlamentu, lahko normalno zadiha. Zelo podobna situacija je bila konec 80. let, ko se je množnično zastavljajo vprašanje - Kaj je v ozadju procesa JBTZ, kaj je v ozadju pač teh aretacij? Mi nismo prišli do konca, uradniki se tega ne spomnijo, politiki s tem nič niso imeli, sodniki so opravljali in tožilci samo svoje delo itd. Kot da je neka božja previdnost na delu, neki načrt,v katerega so položeni nedolžni politiki in uradniki, spet zarota molka. Zelo podobno se dogaja z vsemi vprašanji, ki se mogoče ne tičejo toliko ljudi, če se te tri teme tičejo živih ljudi, kaj je s trgovino z orožjem. Po Sloveniji hodijo ljudi, ki vedo, so denar preštevali, so ga dajali naprej, nazaj, so stražili transporte, so odpirali meje in vseeno ne zmoremo tega, da bi vedeli, ali se je to delalo na zakonit način, ali je kaj šlo mimo tega. Spet neke vrste zarota molka, pri kateri vsi sodelujemo v tem bom povedal, blazni ideji, da moramo biti obrnjeni naprej, da je važna naša prihodnost, da ni tako važno, kaj se je dogajalo, kako se je zgodilo in kdo je bil pri tem, saj imamo ja ogromno opravkov. V isti kontekst gredo seveda tudi ti nastopi, da ni potrebno reševati nekega problema, če pa, ja, imamo odprtih toliko drugih. Poglejte ena, bom rekel, verjetno največjih političnih avtoritet, ki jih premoremo v Sloveniji, tudi ne zmore tega. Gospod Kučan je rekel: "O teh stvareh so seveda odločali pristojni organi in kolikor veste, predsednik pač velikih pristojnosti na vseh teh področjih nima." Ampak to seveda ni nobene opravičilo. To je bila napaka, ki je bila storjena, ki se nam je zgodila in po mojem ni najhujša. Če bi končal na tem in smiselno, da se zamislimo nad to trditvijo, je, da se naredi tu presledek. Za njega to ni hudo, on sicer previdno reče: "Ni najhujše", in naprej potem reče: "hujše je zdaj, ko vidim v delu slovenske politike nepripravljenost, da se ta napaka prizna in da se jo popravi." Ampak tu je ista logika na delu. Nekaj se nam je zgodilo. Napake so možne in niso velike, mogoče je narobe, da jih je nekdo odkril in tako naprej. Te vrste govor govori o mentaliteti, ki, bom rekel, utrjuje to naše tiščanje glave v pesek in to zaroto molka. Druge izjave so seveda dosti bolj dramatične. Šel bom na naslednje vprašanje, ki se mi zdi za to diskusijo pomembno, in sicer ali je zakon potreben ali ne. Sam menim, da zakon za izvedbo 8. točke ni potreben, ne iz razlogov, ki so bili tu danes podani, ampak iz razlogov, ki jih pravzaprav navaja ustavno sodišče. Minister se tu sklicuje na to, da je se posvetoval s strokovnjaki in da mu je ta strokovni svet pač podal mnenje, da odločb ni mogoče izdajati, če ni zakona. Če bi pogledali po imenih v teh strokovnih svetih, potem bi videli, da so seveda vsi izvrstni strokovnjaki, ampak da strokovni svet vodi minister vlade, ki je ta izbris zagrešila, da ne govorim naprej. Ne verjamem, da je to vplivalo na presojo, toda če si tako podajamo te stvari, potem je trebaimeti to tudi v mislih. Sam mislim, da je večji problem - to, kar sem govoril -, da minister v tem primeru nima poguma, da bi prekinil s to tradicijo šikaniranja, ki se glede te teme izvaja v naši državi. Da je zato izmišljen tudi ta termin "tehnični zakon", da je zato pač treba najti vsake vrste opravičilo, da se ja odločba ne bi v tej zadevi izdala, in da to tudi pomeni nek neke vrste zavlačevanje reševanja tega problema. Tega ne govorim prvič. Ni mi treba dokumentirati vseh teh stvari, ker smo o tem govorili na štiri, šest, dvanajst in poljubno število oči. Poglejte, minister in ministrstvo trdita, da je treba ustavne odločbe spoštovati. Če bi bilo tako, potem bi lahko spoštoval odločbo direktno, kot pravi gospa Vedamova. Po našem mnenju ta tako imenovani tehnični zakon o izbrisanih glede na odločbo ustavnega sodišča sploh ni potreben. Odprta vprašanja pri izvršitvi 8. točke odločbe ustavnega sodišča so namreč bolj organizacijske narave, saj je ustavno sodišče v tej odločbi določilo samo način izvršitve "Ustavno sodišče je po zakonu pooblaščeno, da določi način izvršitve svoje odločbe, lahko določi, kdo mora odločbo izvršiti in na kakšen način. In kadar ustavno sodišče določi način izvršitve, ima takšna odločitev veljavo zakona." Recimo, da postavljamo na tehtnico, in je to stvar diskusije, na eni strani mnenje strokovnega sveta in na drugi strani odločba ustavnega sodišča ter mnenje predsednice ustavnega sodišča v tej zadevi. Sam sem se postavil na stran, na katero sem pač rekel, da se postavljam. Tu imamo potem še tretji sklop vprašanj, ki zamegljujejo to, kar je danes vprašanje. Hočem ponoviti na kratko, da gre za ureditev stalnega prebivališča za tujce za nazaj. V tem smislu je to podtikanje in zavajanje, češ, da gre za to, da se pridobivajo novi volivci, neumestno, da ne rečem politikantsko. Ti ljudje bi lahko po zakonu o državljanstvu že zaprosili za svoje pravice in bi že lahko imeli volilno pravico vsa ta leta, če bi to naredili takrat. Sedaj njim očitati in tem, ki to odločbo poskušajo izvršiti tudi na sporen način, je, bom rekel, neumno in kratkovidno. Ti ljudje za te pravice takrat, ko so imeli možnost, niso zaprosili. Odločili so se za drug status in tudi sedaj jim rešujemo, bom rekel, vprašanja tega statusa. To v ničemer ne spremeni dejstva, da je marsikdo od njih kasneje zaprosil za državljanstvo. Dokumenti, ki so bili danes tu citirani v sklopu predstavitve poslanske skupine, tistih, ki so bili prebrani v celoti, niso dokumenti, ki bi se lahko nanašali na te situacije. Prosim, da si to zapomnite. To so dokumenti, ki govorijo o tem, da naj se javijo za vpis v državljansko knjigo in tako naprej.
Hvala, kolega Školč. Kolega Barovič, prosim.
Hvala, gospod predsednik. Bravo dražvni svet! Vaš veto je opozoril, da zakon ne gre sprejeti kar tako. Drugič, gospod Janša je omenil, da iz naših vrst, da so prišle žalitve, ki škodujejo enakim, podobnim stališčem, ki jih imamo skupaj. Kaj pa je večja žalitev, kot jo je izrekel Todorovič, predsednik tako imenovanih, samoimenovanih izbrisanih, ko je njemu, nam v parlamentu in vsem Slovencem rekel, naj se civiliziramo. Mi pa tu civilizirano deset ur in več že razpravljamo o ustavnih pravicah, ki gredo nekomu, še vedno ne vemo, upravičeno ali ne, ali je večja žalitevkot ta. Ustava jamči slovenskim delavcem pravico do dela, jamči. Ta pravica je bila slovenskim delavcem odvzeta. Kdo je dal na ustavno sodišče vprašanje, da je bila delavcem odvzeta pravica do dela? Kdaj je ali bo vlada vložila zakon, s katerim bo slovenskim delavcem za odvzeto pravico do dela zahtevala, zahtevala zakon o pravici do povrnitve dela in odškodnine? Ena in druga stran ima ustavno pravico. O eni se pogovarjamo, o drugi ne. Gospa Irma je vstala protestno in šla. Rekla je, da je to ceneni populizem. Tudi, če je populizem, ker govorimo, cenen ne bo, ker, ko bo ta zakon sprejet, bo zelo drag. Rekla je, da imajo vsi državljani pravico do povračila škode, ki jo je povzročila država. Konkretno ta država je povzročila ogromno škodo Zasavju, ker se je odločila, da težko industrijo in rudarstvo ukine. Me zanima, kako bo, ko se bo 52.000 ljudi pritožilo na kršitev pravice. O tem ta vlada ne bo govorila. Cel dan poslušam tule, od 11. ure naprej štejem, od 20 do 30 nas je - se opravičujem, ker sem povzdignil glas, ampak govorim o vsebini in o temi. Ni mi vseeno, kaj vse se tu govori. Če povemo in hočemo povedati resnico, smo ceneni populisti. Če primerjamo kakršnokoli drugo resnico, ustavno pravico enega ali drugega, smo ceneni populisti.
Nikoli ne posegam v temperament govornika, vendar menim, da je ozvočenje dovolj dobro, da ni treba dvigovati glasu, da se slišimo. To velja za vse nas. Kolega Rokavec, prosim!
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, poslanke in poslanci! Menim, da je danes pomemben dan, pomemben dan za državni zbor, ki ga je omogočil državni svet, da še lahko razpravljamo in razmišljamo ter na koncu odločamo o usodi tega zakona. Najprej bi opozoril na to, da odločba ustavnega sodišča v primeru tako imenovanih izbrisanih nikjer ne pravi in ne narekuje, da mora vlada državnemu zboru predlagati dva zakona in da mora državni zbor sprejeti dva zakona v zvezi z omenjeno odločbo ustavnega sodišča. Se pravi, vse je plod oblikovanja strategije vlade in odločitve državnega zbora. Menim, da glede na argumentirane pomisleke, ki jih je navedel tako državni svet kot tudi ostala civilna iniciativa, zakon o izvršitvi 8. točke odločbe ustavnega sodišča ni primeren. Zakaj ni primeren? Zato, ker dejansko ne rešuje vseh vprašanj. Prvo vprašanje, je vprašanje retroaktivnosti. Namreč, ustava v 155. členu pravi [[citiram]] : "Zakoni, drugi predpisi in splošni akti ne morejo imeti učinka za nazaj." In v drugem odstavku: "Samo zakon lahko določi, da imajo posamezne njegove določbe učinek za nazaj, če to zahteva javna korist in če se s tem ne posega v pridobljene pravice." Menim, da se posega tudi v pridobljene pravice tistih, ki so si na podlagi zakona zagotovili svoj status v rokih, ki jim jih je tadržava, ta državni zbor, tudi omogočila. Vsi ostali - če se bomo sklicevali na odločbo ustavnega sodišča, jo tako tudi interpretira, kakor se interpretira, bodo v tej državi lahko pridobili privilegiran status, diskriminatoren status brez možnosti preveritve. Zakaj brez možnosti preveritve? Vemo, da v obdobju vojne za Slovenijo do sedaj niti ena oseba, ki je delala na nasprotni strani, ni bila pravnomočno obsojena za dejanja proti Republiki Sloveniji. Tudi kar zadeva zakon o realizaciji 8. točke ustavnega sodišča ni bilo drugega preverjanja. To je prva napaka, zelo pomembna napaka. Namreč tukaj se dobesedno ranijo čustva Slovenk in Slovencev in državljank in državljanov te države. Tako država ne more reševati tehnično nekaj v tem zakonu, drugo pa v drugem zakonu. Sedaj ugotavljamo, da nekatere stranke ne želijo, da bi ta vprašanja jasno dorekli v drugem zakonu. To je bistveno vprašanje. Državni zbor mora to vprašanje reševati skupaj. Ne more ga reševati posebej. Sedaj na more pustiti možnost veliki večini, da pridobi ta status za nazaj. Ali je to javni interes? Osebno menim, da je država takrat jasno ponudila posebne pogoje, določila roke. Seveda pa je smatrala državljane bivših držav SFRJ za tujce tako kot ostale. Vemo, da je bilo povedano že večkrat. Namreč, ustavni zakon o izvedbi temeljne ustavne listine je v 13. in 16. členu te kriterije jasno določil. Vendar ne moremo govoriti o kakršnikoli škodi ali krivicah, ki jih je treba popraviti. Nova država je opredelila pogoje kriterije celo z ustavnim zakonom. Akt osamosvajanja je bil znan. Država je pozvala vse, celo večkrat, da si uredijo status. Po določenem datumu je bilo poslanih še 7 tisoč vabil. Od tega je bilo dejansko vročenih 2 tisoč. Ostali so bili odseljeni ali pa je bil naslov neznan. Moramo se vprašati, ali so bili ostali odseljeni ali je bil naslov neznan. Zakaj, če so verjeli v to državo, če jim je ta država zagotavljala vse pravice in pogoje? Od 2.000 se je dejansko odzvalo le 500 do 700 oseb, ki so si uredili ta status. Te osebe bodo - ko so si uredile status po zakonu, sedaj če sprejmemo ta zakon, pa še drugega, tako kot je pripravljen - v podrejenem položaju. Osebe, ki so verjele v to državo. Lepo prosim, bodimo pametni. Ali je država še razumna? Ali je ta državni zbor še razumen In drugo! Danes je bilo veliko govora o verodostojnosti oziroma upoštevanju odločbe ustavnega sodišča. Vsi tisti, ki ste govorili, da je potrebno odločbe ustavnega sodišča spoštovati, niste vedno ravnali tako. Predpostavljam, da je možno tudi, da se kdaj pa kdaj lahko zmoti tudi ustavno sodišče. Ampak o tem na tem mestu ne bom govoril. Prepričan pa sem, da te temeljne dileme, ki sem jih nakazal, in finančne obveznosti - predstavnica najmočnejše poslanske skupine je povedala, da se bomo, če bo finančni primanjkljaj v državni blagajni tako velik, zavzeli, da se ta vsota odškodnin, če bi slučajno do odškodnin prišlo - jaz jih ne priznavam, ker menim, da je ta država storila vse - potem se bomo zavzeli, da bi jih omejili na določen znesek. Zakaj pa te pripravljenosti ni že danes? Zakaj se čaka na jutri? Še eno zelo pomembno vprašanje oziroma nevarnost bo državni zbor oziroma zakonodajalec sprožil, če bo danes sprejel ta zakon. To, da se bodo odpirala tudi nekatera vprašanje, še hujša za to državo v mednarodnih razsežnostih, tudi s finančnega vidika še težja. Zato menim, na koncu pamet v glavo pred današnjim odločanjem. Še enkrat prisluhnimo državnemu svetu. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Rokavec. Kolegica Majda Zupan. Se odpovedujete razpravi. Kolega Pohorec. Kolega Cujkati, imate besedo, prosim.
Hvala za besedo. V času sprejemanja tega zakona, predvsem pa po sprejetju na zadnji seji smo prejeli kar nekaj pisem z zanimivo vsebino, podatki, priimki, imeni, letnicami in podobno. Naj omenim samo dva. Prvo pismo govori naslednje: "Od leta 1980 sta bila v Sloveniji na delu mož in žena," imen ne bom navajal, "iz Bosne in okolice Brčka in v Sloveniji sta se jima rodila dva otroka. Ob osamosvojitvi je žena želela, da v objavljenem roku zaprosijo za slovensko državljanstvo. Njen mož, ki je sedaj že pokojni, pa je to preprečil in zavrnil sprejem slovenskega državljanstva zaradi namena vrnitve v Bosno. Ko pa se je tam pričela vojna, v Bosno niso odšli in tako ostali brez državljanstva in brez stalnega bivališča." To je prvi primer. Drugi primer, ki ga želim omeniti, je naslednji: "Gospod J.S. je bil v času osamosvajanja načelnik divizije JLA, podpolkovnik. Po narodnosti je bil Srb. Po znanih dogodkih, ko je ukazal streljati na civilista, še preden se je začela vojna v Sloveniji, in še po nekaterih znanih dogodkih okrog ptujske vojašnice ter Maribora je gospod podpolkovnik skupaj z JLA odšel iz Slovenije v Bosno in bil aktiven v srbski vojski. Po štirih letih se je vrnil v Maribor. Žena, sinova, hčerka in vnuki so obdržali oficirska stanovanja in jih lastninili po Jazbinškovem zakonu. Sam pa si je po vrnitvi uredil hišo s točnim naslovom in prejel stalno bivališče. Vrnil se je kot srbski državljan. Pridobil je stalno bivališče vskladu s takrat veljavnim zakonom o tujcih, ki v 16. členu pravi: "Dovoljenje za stalno prebivanje se lahko izda tujcu, ki najmanj tri leta neprekinjeno prebiva na območju Republike Slovenije." Dalje citiram ta zakon: "Tujcu, katerega prebivanje v Sloveniji je v interesu Republike Slovenije, se lahko izda dovoljenje za stalno prebivanje pred iztekom triletnega roka iz prejšnjega odstavka." Tega gospoda podpolkovnika zagotovo nikoli niso preverili, da bi od leta 1992 da je stalno prebival v Sloveniji. Nasprotno, leta 1991 je odšel z JLA. To ve vsa Štajerska. Na podlagi tega, da je imel stalno bivališče v drugi republiki, je tudi dobil tuje, drugo državljanstvo, ne državljanstva SFRJ, pač pa srbsko državljanstvo. Kdor pravi, da so vsi ti, ki naj bi se v tem paketu reševali, že imeli dokazano stalno prebivanje v tem času, lažejo. Omenil bi tudi to, da ta zakon žal pavšalno posega na vse primere. To je nedopustno. Prvi primer, ki sem ga prebral, zagotovo vsi razumemo. Razumemo, da je potrebno ta nesrečni primer rešiti. Žena ni nič kriva, če ji je mož to preprečil. Zagotovo je potrebno rešiti človeške stiske, čeprav tudi ta stiska ni nastala po krivdi Slovenije. Ampak treba jo je rešiti. Zaradi tega smo mi v zakonu predlagali amandma, ki bi preverjal stalno bivanje. Ta zakon, ki naj bi ga danes sprejeli, ponovno sprejeli oziroma - upam - zavrgli, pa ne preverja ampak pavšalno podeljuje odločbo s priznanjem stalnega bivanja za nazaj. Kaj to pomeni za podpolkovnika? To pomeni ironično rečeno, da bo izgubil srbsko državljanstvo, kajti srbsko državljanstvo je dobil na podlagi tega, da je imel stalno bivanje nekje drugje, ne v Sloveniji. Če se bo dokazalo, da je imel tukaj stalno bivanje, bo izgubil srbsko državljanstvo. Ne vem! Najbolj pa je sprenevedavo in nesprejemljivo, da bomo vsiljevali te odločbe in brez preverjanja rekli: "Živeli ste tukaj ves čas." Saj to je smešno, to je - oprostite - noro. Take norosti ne moremo podpirati. Upam, da bo tu prevladalo toliko modrosti, da bomo zakon na predlog državnega sveta zavrgli. In da bomo po temeljiti razpravi sistemskega zakona, ki je v proceduri, to zadevo vendarle rešili na pravičen in selektiven način tako, da bo zadoščeno pravici in da se ne bomo osmešili z nepremišljenim vsiljevanjem odločb, ki nimajo realne osnove.
Hvala lepa. Gledam po dvorani. Tisti kolegi, ki so želeli besedo, jo lahko tudi dobijo. Kolega Jerovšek, želite besedo? Prav, jo imate.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, predstavnica vlade. Menim, da ima državni zbor na podlagi veta državnega sveta enkratno priložnost, da po opravljeni javni obravnavi o tako imenovanem sistemskem zakonu na enoten način uredi problem teh tujcev, ki nimajo urejenega statusa. Mislim, da se je do sedaj trmoglavilo na mogoče, nemogoče načine brez resnega premisleka z delitvijo te problematike v dva zakona. Dejansko gre za to, da se skuša v tem prvem zakonu zakriti vse tiste, ki so bili, bom rekel, nežen izraz, neprijazni do slovenske države. Danes so bili tukaj navedeni številni primeri, številni pisni dokumenti, na katere nisem slišal nobenega argumentiranega odgovora. Ampak se je odgovarjalo. Tokrat jaz rečem, da so bili odgovori s cenenimi demagoškimi floskulami. V soboto sem bil na nekem družabnem srečanju, kjer mi je carinik rekel, da tisto noč, ko se je Slovenija osamosvajala, naenkrat na carini, na mejnem prehodu ni bilo več petnajst delavcev iz drugih krajev Jugoslavije. Ker so na te carinike iz Slovenije že prejšnje dni pritiskali, da imajo določene funkcije, ki jih bodo opravljali. Grozili so že vsem mogočim ljudem intako naprej. Vsi tisti so si danes pridobili status, kljub temu, da so se takrat odselili začasno iz Slovenije. Saj to ni res! To, kar je bilo tu rečeno, da ni imel nihče, ki je bil izven Slovenije, možnosti urediti tega statusa, preprosto ne drži. V zadnjem času je bilo že pravzaprav razvidno, da gre tu za nek širši scenarij in ne samo za pridobivanje zanesljivih volilnih glasov. V oddaji Trenja se je razščistilo kdo je kriv. Ustavno sodišče ni moglo pravočasno odločati o zadevi. Čakalo se je na drugačne politične okoliščine in zavestno se je čakalo, zato da bo Slovenija plačevala odškodnine, o katerih danes več ne tajite. Implicitno priznavate, da bodo odškodnine iztožene. Danes dajete drugo varovalko, da ima v država pravico omejiti to zadevo. Ko sem na odboru za notranjo politiko na mnenje ministra, da na podlagi tega zakona ne bi imel nihče pravice zahtevati povračilo materialnih socialnih pravic, predlagal, naj minister predlaga dodatno odboru, da vnesemo tak člen v ta zakon. Je bil gluh? Ste bili vsi gluhi? Zaradi tega trdim, da s tem zakonom dejansko kot je bilo že omenjeno - posegamo v pridobljene pravice tistih, ki so bili spoštljivi do naše države. Tistih tujcev, ki so se odzvali na pozive, ki so status uredili tako ali drugače, ki niso govorili, da gre za necivilizirano državo. Danes slovensko državo izsiljujejo tisti, ki še danes govorijo, da gre za necivilizirano državo. Ni res, da je bila Slovenija zelo in preveč stroga. Ljudem, ki so do države žaljivi oziroma če so agresivni do države v sodobnem svetu in tudi v Evropi, lahko država celo zavrne bivanje. Prejšnji teden sem bil v delegaciji, ki je obiskala Latvijo. Vemo, da imajo baltske države preostre zakone, za katere se je ob osamosvojitvi zdelo, da jih Evropska unija ne bo priznala. Vendar, ko se je Evropska unija seznanila z resnostjo njihovih notranjih problemov, z nevarnostjo, kaj bi to za neodvisnost, identiteto teh držav pomenilo, je - tako so nam razložili - pokazala razumevanje. Ne trdite, da s tem, ko nočemo v isti koš vtakniti vseh tistih, ki so govorili, da je to država brez perspektive, da bomo v tej državi jedli travo, ki so zavedli in prestrašili mnoge svoje sodržavljane, da se takrat niso odločili, da je treba sedaj, če bomo naredili selektivni zakon, ki bo omogočal preverjanjedelovanja teh, da bomo s tem sramotili državo in da s takšnimi pobudami delujejo proti tej državi. Baltske države so primer, da je ljubiti svojo domovino in svojo državo legitimno tudi v Evropi. Zato obstajajo nekatere varovalke. Zato mislim, da je potrebno dejansko podpreti predlog veta, ki ga je izglasoval državni svet. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Sok me je opozoril, da sem ga spregledal ko sem dal besedo kolegu Jerovšku. To drži. Prosim, kolega Sok.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice poslanke in poslanci. Tvegal bom povedati svoje mnenje v zvezi s tem zakonom. Kljub dejstvu, da me bo verjetno sekretar LDS-a gospod Biščak označil za pravnega laika, kot je zadnjič počel tudi v televizijski oddaji, bi rekel, da je vse svoje sogovornike nekulturno označeval s pravnimi laiki kljub dejstvu seveda da imajo o tej zadevi pravniki različno mnenje. Če nas poslušajo naše državljanke in državljani, potem si na podlagi te razprave ne morejo ustvariti nekega vtisa, kdo ima prav, saj vendarle nekateri zagovarjate to pot, nekateri pa vam oporekamo in delujemo kot da smo - ne vem - Babilonci, kot da se ne razumemo. Gospod minister je rekel, da moramo, če hočemo pravno, ugledno in demokratično državo, zavrniti veto državnega sveta in izglasovati, to kar je bilo že enkrat izglasovano. Ampak nesporno je dejstvo - in to so danes nekateri moji predgovorniki že natančno tudi opredelili - da ta odločba ustavnega sodišča ni edina in da jih čaka v vrsti pred to odločbo kar 16. Če hočemo to kar pravi minister Bohinc pravno urejeno in demokratično državo, potem je vsekakor potrebno izvrševati vse odločbe. Ne pa selekcionirati, nekatere bomo izvršili, druge pa ne. Prepričan sem, da je ravno to pogoj za pravno urejeno državo. Tudi moj apel vladajoči koaliciji in vladi gre v tej smeri, da naj vendarle uredi tudi tista področja, ki bi morala bitu urejena že več let v skladu z ustavno odločbo. Pa niso urejena. Drugič. Nekateri so danes tukaj zelo čustveno govorili o človekovih pravicah. Vsi smo se proglasili za demokrate. Naredili smo neko novo državo. Ampak v tej državi je težko govoriti s tako velikimi besedami, s takšnim nabojem, tako čustveno o človekovih pravicah, ko so mnoge od teh pravic močno teptane in daleč od tistega, da bi bile urejene. Tudi poslanec LDS gospod Školč je govoril o tem. Sam sem gospoda ministra Bohinca pred nedavnim spraševal samo o dveh zadevah izmed mnogih, ki so se pojavile v naših medijih z imeni in priimki oseb, ki so potrdile, da so tem dogodkom prisostvovale. Vprašal sem ga, kaj je z množičnim grobiščem pri gradu Borl. Veste, kaj mi je odgovoril - saj ste bili zraven - da so preiskali in da tam tega ni bilo. Torej, pojavljajo se priče z imeni in priimki, ki trdijo, da je to bilo tam. Nekaj pa vem tudi sam. Po vojni so v ormoški grad vozili otroke kočevskih Nemcev. Tam v gradu so ti otroci brez staršev, majhni otroci, umirali. Nekaj časa so ti grobovi na našem ormoškem pokopališču. Potem pa je - mislim, da leta 1997 ali 1998 prišlo do izbrisa. Teh malih grobov danes ni več. Vse to so - veste - zelo močne krivice, ki mnoge zelo močno bolijo. Sam sem eden mlajših poslancev v parlamentu. Na to obdobje lahko gledamo z neke distance, tako kot tudi vsi tisti, ki ste, ki smo rojeni po vojni. Če govorimo s tako čustvenim nabojem - kot je gospa Potrata - o človekovih pravicah, potem je treba tudi na to nenehno opozarjati. Konec koncev gre za naše ljudi, tako kot v mnogih primerih. Ob tem se postavlja vprašanje, da tudi predsednica ustavnega sodišča pravi, da konec koncev ta zakon ni potreben. Del tega, kar je bilo v Večeru z dne, 8. novembra, zapisanega, je bilo danes že tukaj prebrano. Sam pa bom prebral še drugi del, ki ni bil prebran. Tu piše: "Kot je razvidno iz ločenega mnenja sodnika Ribičiča, smo bili takrat celo v dilemi, ali bi izdali interpretacijsko odločbo, kar bi pomenilo, da bi izbrisanim tako rekoč avtomatsko priznali stalno prebivališče tudi za nazaj. A se takrat za to nismo odločili, ker bi s tem resno pisali zakon in bi šli predaleč." Gospod Ribičič, eden od ustavnih sodnikov, je želel, da ustavna odločba te zadeve reši celo tako daleč, da ustavno sodišče to odloči. Verjetno je vedel ali pa bo imel priliko, da bo pojasnil, zakaj je to predlagal. Ampak iz vsega tega, kar se govori in kar lahko slišimo ta zadeva ni kar tako v tri dni. Ta zakon brez, da bi dejansko obravnaval konkretno primer do primera podeljuje to pravico. Ne vem - govorite o številu 18 tisoč nekaj, manj ali to drži ali ne. Saj ne moremo vedeti. To se bo šele na koncu izkazalo. Postavlja se dejansko vprašanje, zakaj takšen pristop. Postavlja se vprašanje:Kdo so ti 18 tisoči? Sam poznam primer znanca, ki je odšel leta 1992. Ni ga bilo osem let, potem pa se je nenadoma vrnil. Sprašujem se - in to seveda vsi vemo, ki ga poznamo: Ali bo tosedaj pomenilo, da bo njemu za ves ta čas, za vseh osem let, ko ga dejansko ni bilo v tej državi in je bil v neki vojaški formaciji nekje na področju Bosne in je tam počel pač neke druge stvar, ali bo sedaj vse te tragedije tam konec? Ali bo lahko na podlagi tega zakona pridobil stalno prebivališče, se pravi, postal redni državljan te države? Ali bo lahko za nazaj eventualno še prikazal, da mu ta država dolguje, ne vem, mogoče, zaradi tega, ker otroci niso dobivali otroškega dodatka ali, ker ni dobil kakšne druge socialne bonitete, ne vem, žena ni bila zaposlena in ni bila zavarovana, kot nezaposlena? Vse to so vprašanja, ki si jih državljani postavljajo. Ta zakon in vse te razprave na vse to ne dajo odgovorov. Največja dilema pa seveda je, zakaj pravzaprav dva zakona. Zakaj dva zakona, če to lahko uredimo samo v enem zakonu in v tistem zakonu na takšen način, da dejansko preprečimo možnost, da bi ti novi državljani Republike Slovenije lahko karkoli odškodninsko uveljavljali za nazaj. Sam tega zakona ne bom podprl. Glasoval bom za veto, kot je predlagal državni svet. Ne mislim, da bom s tem storil kakršnokoli škodo ali kakršnokoli nedemokratično dejanje. Še zlasti potem, ko predsednica ustavnega sodišča pravi, da ta zakon dejansko ni potreben. Če ni potreben, potem ne moremo narediti nobene škode in se tudi zaradi take odločitve ne moremo znajti pred kakšnim mednarodnim sodiščem. Strinjam pa se, da je potrebno v sistemskem zakonu te zadeve, če so bile storjene krivice, popraviti na takšen način, da ti novi naši državljani ne bodo v boljšem položaju, kot tisti, ki so bili lojalni do te države in so si te zadeve pravočasno uredili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Potrč. Ali ste želeli repliko, kolegica Potrata? Ne. Prosim, kolega Potrč.
Hvala lepa. Razprave kolegov poslank in poslancev, ki menijo, da zakona ponovno ni treba podpreti, sem dovolj pozorno ali zelo pozorno poslušal. O njih bi rad povedal nekaj mnenj. Najprej pa skupna ugotovitev, da na žalost me res niso niti malo prepričali. Najprej sem razočaran zaradi nekorektnosti prikazovanja nekaterih reči v državnem zboru, ko gre za izbrisane, ko gre za naše delo. Govorilo se je o 16 odločbah ustavnega sodišča. Gospe in gospodje, tudi jaz jih imam. Bilo bi prav in korektno, da, če se govori o vrstnem redu in o problemih, da se pove, kaj je s temi odločbami. Da ne bo izgledalo, da je državni zbor takšen, ker ne spoštuje ničesar. Naredil sem - enak tekst imamo - hiter pregled za pet odločb o teh 16-tih, rok še teče. Ni še zapadel. Nič ni mogoče govoriti, kaj kot prednostno alinejo obravnavamo. Za 4 odločbe je rok zapadel v oktobru. Od tega so nekatere stvari v postopku. 2 odločbi sta uresničeni. Ena glede vojnih veteranov je spremenjen zakon, ena glede Kopra na svojstven način. Soglašam, da ni treba, da smo vsi ponosni na način, kako je odločba v Kopru uresničena. Uresničena je. V Kopru so bile na podlagi zakona, ki je bil sprejet v državnem zboru, opravljene redne volitve. Kasneje o tem ni bilo več spora [[..]]Dve drugi nista vezani na človekove pravice. Tri so res vezane za dohodnino. Na žalost prvi dve od teh že iz leta 1977. Samo v tem delu je utemeljeno govoriti o eventualnem, nekorektnem delu ali pa o nepazljivosti državnega zbora. Kolegice in kolegi, ki ste o tem govorili, ste si upali govoriti o 16 s polnim enačajem. Dajmo malo - bi rekel - naj nam bo nerodno, če govorimo na ta način. Drugo, kar bi rad rekel. Poglejte, navedena je bila vrsta imen in primerov. Tukaj povem, da bom zahteval od vlade, ki bo reševala, če bo zakon sprejet probleme, da mi pove, ali so vsi in kateri od teh so povezani s problematiko izbrisanih, kateri pa ne. Ne bom trdil, da niso. Nimam nobenih dokazov za to, da so. Ker ni vsak, ki je dobil državljanstvo, ni vsak, ki je dobil stalno prebivališče v Sloveniji v tem ali drugem času, ni vsak, ki ga nekdo kot soseda ali pa iz vasi pozna, [[...]]v sklopu izbrisanih. Zahteval bom, da se ti podatki dajo. Prav bi bilo, da se enkrat odgovorno obnašamo do ljudi in da ne govorimo karkoli nam ustreza z imeni in priimki, ne da bi dokazali, da je to res. Pisma, ki so bila citirana - verjamem, da so bila pisana. K sreči so bili citirani tudi datumi, kdaj so bila pisana. Vsa so bila pisana pol leta, leto ali več po izbrisu. Ustavno sodišče je ugotovilo, da je bil datum dejanja izbrisa 25. ali 26. februar leta 1992 nezakonit. Ne pa to, da bi potem kdo koga pozval, najsi morda kasneje pride to vprašanje urediti. Govori se o tem, ali sta dva zakona potrebna ali nista. Soglašam, da je ta razprava možna. Gospodje, istočasno, ko govorite o nepotrebnosti tega zakona, govorite o tem, da bo treba vse urediti v naslednjem zakonu in da bo treba postaviti kriterije, po katerih se bo zagotovilo, da se ne bo moglo to, drugo, tretje, četrto uresničiti. To je mogoče. Ampak ustavno sodišče nam je dalo nalogo, da bi pravzaprav morali na podlagi odločbe neposredno izdati toliko in toliko ljudem, te odločitve. Mi smo se odločili, da gremo v zakon. Tukaj ga imamo. Danes ste tisti, ki hkrati trdite, da zakon ni potreben, da sta nepotrebna dva zakona, da bi morali to hkrati že izvršiti in hkrati govoriti, kaj vse bo še treba narediti, da ne bi bilo izvršeno na podlagi sistemskega zakona, najmanj protislovni v svojih lastnih izjavah. Nobene pravice nimam, da ne smete imeti tega mnenja. Gotovo ga smete imeti. Ampak ne govoriti hkrati stvari, ki so protislovne in ki kažejo dvoličnost. Dvoličnost, da se pač te odločitve ustavnega sodišča ne želiizvršiti. Razloge je mogoče najti, da se jih tudi izmisliti. Poglejte, povezave, ki se delajo. Zelo lepo bi bilo, če ne bi ob vsaki priliki, kadar govorimo o čemer koli, govorili poleg tega tudi o istih stvareh. Ne vem, kolikokrat je treba reči, da smo se stranke, ki smo v letu 1990 bile v državnem zboru, s pisno pogodbo, dogovorom zavezale, da bomo skupno delovale za osamosvojitev Slovenije. Takrat smo, ko smo si želeli, da bi bila dosežena osamosvojitev, in ko smo vedeli, da brez enotnega delovanja strank ne bo mogoča, bili pripravljeni vsi drug drugemu dober namen podpisati. Danes - ne mi zameriti! - vas je vse več, ki imate zasluge za osamosvojitev in ste prvoborci - da uporabim ta izraz - in drugi, ki tega morda nismo želeli ali pa smo imeli neke druge skrite namene. To ni res! Navadi se osamosvojitev je bila predvsem dejanje ljudi, naroda, Slovenk in Slovencev, Italijanov, Madžarov in drugih pripadnikov, ki so takrat tu živeli, in enotne politične akcije, ne pa enega ali pa dveh, ki imata velike zasluge, da je bila Slovenija osamosvojena. Ne gre tako! Ni korektno, ni pošteno, nihče vam ne bo verjel. Povezovati vprašanje poprave krivic v tem primeru z drugimi krivicami - da, po letu 1945 so bile storjene najhujše krivice, hujše od teh, ker so bili ljudje ubiti brez sodne odločbe. Kolikokrat je treba povedati, da je to zločinsko dejanje, da nam je žal, da nas je sram, da smo se trudili v najboljšem primeru to popraviti, kolikor se je dalo? Popraviti se pa ne da. Vi trdite, da ne! Skupaj smo delali na zakonih. Bili so primeri in časi, ko smo imeli bolj radikalna stališča za napise, kot ste jih imeli vi, pa jih niste sprejeli. Vendar je škoda to obnavljati. Toda govoriti, da ni bilo pripravljenosti za to urejati, ni res. Mrliške knjige, mrliški listi so urejeni šest, sedem let nazaj. Urejeni so z zakonom. Če je zakon slab, dajte predlagajte izboljšavo. Vendar zakon omogoča, da se ti mrliški listi dobijo. Danes še vedno trdite, da ni mogoče dobiti mrliških listov. Grobišča bodo pozno, prepozno, postopno označena. Samo ne reči, da zaradi tega ni mogoče urejati pravic, ki jih je naša država Slovenija, na katero smo vsi ponosni, delala deset, dvanajst let nazaj. Najbrž bi bilo najlaže te popraviti, ne pa da si med sabo očitamo, kaj in zakaj je do njih prišlo. Namesto, da bi jih čim prej popravili in na ta način uredili tudi medsebojne odnose ljudi. Ne zastrupljajmo vzdušja s tem, da prikazujemo primere, ki jih nihče od nas ne želi. Poslušajte, ne prepričevati kogarkoli od nas, da bomo veseli, da bi dobil pravice nekdo, ki je deloval proti Sloveniji, saj sploh ne vemo, ali je tukaj vmes. Bodimo korektni do problemov in reši vprašanja čim prej. Mislim, da nam bo to vsem bolj v ponos, kot pa podtikanje neobjektivnih stvari o temi, ki sploh ne sodi zraven. Hvala.
Hvala lepa. Kolegica Ana Marija Tisovic. [[Se odrekate.]] Kolega Pukšiča ni. Kolega dr. Bajuk, prosim, imate besedo, če tako želite. Mislim, da imate še čas.
Hvala lepa, gospod predsednik! V veliki meri je bila ta razprava ponovitev razprave, ki smo jo že imeli. Vendar so se pojavili nekateri novi podatki, ki bi jih rad omenil in tudi prosil za potrditev, oceno s strani predstavnikov vlade. Kot začetno točko bi rad omenil predvsem naslednje. Dobro se spomnite, da je v svoji predstavitvi eden od kolegov, ki je govoril v imenu svoje poslanske skupine omenil, da naj bi obstajalo neko pismo aprila 2003, v katerem naj bi organizacija, ki javno nastopa v imenu tako imenovanih izbrisanih, ponudila vladi sporazum o odškodninah. Rad bi vedel, gospod minister, če nam to lahko potrdite, če tako pismo dejanskoobstaja in da nam ga tudi nam vsem v državnem zboru razdelite, še preden bomo glasovali. Pojdimo na bistveno vprašanje. Sicer ne po lastni zaslugi, marveč po zaslugi odločnega in odločujočega glasovanja državnega sveta imamo danes v državnem zboru neko možnost, in to je možnost popravljalnega izpita - kot je že omenil eden od kolegov. Dana nam je namreč možnost, da ponovno odločamo o tem zakonu, ki je bil sprejet sicer po zelo hitrem postopku. V nenavadni obširni razpravi, ko smo o tej zadevi prvič razpravljali v državnem zboru, smo s člani poslanskih skupin, ki sestavljamo koalicijo Slovenija, to se pravi Nova Slovenija in Slovenska demokratska stranka, jasno in glasno povedali naše stališče, da je nujno potrebno, da mora predlagatelj, to se pravi vlada predstaviti oceno finančnih posledic tega zakona. Ne zato, ker tako zahteva naš poslovnik, ker tako zahtevata zdrava pamet in odgovorno ravnanje državnega zbora. Zaman smo na to opozarjali. Vse je padlo na gluha ušesa. Zaman smo tudi opozarjali in predlagali, da je nujno potrebno. To je bil konkreten amandma - ki sicer ni bil sprejet - da se mora v tem zakonu zapisati, ne samo možnost, ampak dolžnost izvršilne oblasti, da bo dejansko preverila vsak slučaj, vsak primer, ne pa, da se bo šlo na nek globalni pristop. V naši oceni je to edini odgovorni način, da resnično lahko izvedemo to, kar je ustavno sodišče tudi odločilo. Sedaj pa glede spoštovanja ustavnega sodišča. Mislim, da ravno Nova Slovenija in naši kolegi Slovenske demokratske stranke imamo moralno avtoriteto, da lahko govorimo o spoštovanju odločb ustavnega sodišča. Naši predlogi niso imeli niti takrat, kot tudi niso danes, nekega namena, da tega ne bi uresničili. Prepričan sem, kot sem že izjavil v naši prvi razpravi, da je slovenska država v času osamosvojitve zelo odgovorno ravnala, ko je reševala vsa ta odprta vprašanja. Resnično smo lahko ponosni. To ni samo ocena enega posameznika. Danes smo tudi slišali, kako so to tako ocenile tudi druge ustanove, mednarodne ustanove od Združenih narodov do Evropske unije. Če pa so obstajale napake in jaz seveda tega ne morem izključiti in na te napake nas ustavno sodišče opozarja, pa moramo najti odgovorni način, da to rešimo. Le zakaj se sprašujem pa nočemo ravnati na takšen način, da bi resnično pogledali vsem posledicam v oči in ocenili ali smo zmožni v sklopu tudi s tem predlogom ali odločbam naše ustave, ki nam dajo možnost omejitve odškodnin? Ali se moramo sedaj odločiti ali pa ne? In še kako se moramo o tem sedaj odločiti. Na to bi vas prav posebno rad opozoril. Danes smo prvič s strani predstavnikov največjih koalicijskih partnerjev velike koalicije slišali, da so prvič omenili v državnem zboru v tej diskusiji možnost omejitve odškodnin. Spoštovani, če se resnično zavzemate za to, da bo ta možnost obstajala, potem morate danes glasovati proti temu zakonu. Ker se bomo samo, če se v prvem zakonu ta omejitev dejansko uvede, rešili tega, na kar nas tudi pravni strokovnjaki in ustavni strokovnjaki. Namreč, če bomo to skušali kasneje zapisati bomo imeli težave ravno s principom retroaktivnosti nekega določenega zakona. Torej, tudi to je lahko ena past. Na to vas danes opozarjam. Glasovanje proti temu zakonu, to se pravi, da se bo državni zbor še danes odločil, da bomo obdržali veto državnega sveta, nam tudiustvari možnost, da bomo lahko zakonito uvedli ta princip omejitve. Omejitev mora biti narejena na podlagi dejanske preveritve, kje smo, koliko sredstev, da nam to zahteva, ali je to sploh nujno ali ne. Torej, še enkrat, če se resnično zavzemate za neko morebitno omejitev, kot smo danes prvič slišali, da vas morda to le skrbi, potem nocoj z nami glasujte proti temu zakonu. Enkrat za vselej resno in odgovorno lotimo reševanja tega problema. Tukaj ni v igri, ali bomo spoštovali odločbo ustavnega sodišča aline. Očitno se vsi s tem strinjamo. Vendar se ne strinjamo, na kakšen način. Ta zakon, na katerega je državni svet izrekel svoj veto, je napačen način. Če hočemo, da pride na tem področju do določenih omejitev in da bomo odgovorno ravnali, moramo danes glasovati proti temu zakonu. Upam, da boste to tudi tako napravili. Hvala lepa.
Prav, hvala lepa. Kolega Petan, prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani! Torej, obravnavamo temo, ki je razburkala slovensko javnost, kot malo katera do sedaj. Nenazadnje to ni čudno, saj gre za resno temo, ki jo je treba tudi resno obravnavati. Vendar pa realno z vsemi možnimi posledicami. Upam si trditi, da je ta tema navržena v točno določenem trenutku. Kajti po tem, ko je nekdanji ustavni sodnik 4 leta držal to tematiko kot poročevalec v predalu, si drugače tega ne znam razlagati. Sedaj zaposluje praktično vse, kar je možno v tej državi, sodno vejo, vlado, državni zbor, državni svet, ki je popolnoma upravičeno izglasoval veto, medije, pa seveda tudi državljane. Zaradi tega pa so za Slovenijo eksistenčni problemi nekako v drugem planu. O tej temi je bilo opravljenih veliko različnih javnomnenjskih raziskav, prav tako soočenj, kontaktnih oddaj. Zanimivo je nekaj. Skupni imenovalec vseh je sledeč: Uradna vladajoča politična večina večinsko podpira to temo o samooklicanih, izbrisanih. Državljani Republike Slovenije pa takšni rešitvi večinsko nasprotujejo. Zanimivo je, da je ne glede na velikost vzorca rezultat vedno enak. Opravljenih je več raziskav. Več jih je, ki jih je proti, tudi 90% proti, 10% za. Vzorci so tudi taki. Kjer je sodelovalo nekaj 10 tisoč ljudi. To pa je število. To želim poudariti - ki je takšno, ki bi predlagateljem moralo dati misliti, morali bi začeti misliti, v kaj se spuščajo in kaj mislijo ljudje, pa nič. Padajoča večina rine z glavo skozi zid ne glede na mnenja 10 tisoč ljudi, pa naj stane, kolikor hoče. Ampak stalo bo prav gotovo ogromno, in to slovenske davkoplačevalce. Pri tem pa je zanimivo to, da bomo reševali nekaj, kar je v bistvu že rešeno. Samo rešitev bomo premaknili nazaj na februar 1992. Kaj pa so medtem te osebe počenjale? To pa navsezadnje niti ni bistveno. Niti ni možnosti, da bi ugotovili. Če to napravimo, vračamo pravice za nazaj. Tvegamo, da bodo ljudje, ki bodo te pravice dobili brez preveritve, ta čas ovrednotili in tožili državo za ustrezne zneske. Ti ljudje navsezadnje niso hoteli ostati v Sloveniji, tudi državljanstva niso hoteli in tega niti ne skrivajo. To lahko štejemo sicer v plus, ampak še vedno je isto. Dokler se jim njihove rešitve za prihodnost niso sesule v prah, potem pa so spremenili svoje mnenje. Ta skupina ljudi pa je že najavila tožbe. To priznava tudi vlada. Ker je tudi povedala, da je bilo nekaj tovrstnih tožb že vloženih. Prav gotovo bo to ogromno delo za sodno oblast. Po izkušnjah vrednosti prav gotovo ne bodo majhne. Trditve nekaterih, da finančne posledice bodo. Vendar bodo to posledice izbrisanih ne odločitve ustavnega sodišča. In sicer korak naprej. Še pred nekaj dnevi smo lahko poslušali, da ne bo nobenih finančnih posledic. Vendar je to slaba tolažba, slab argument. To je mogoče le argument moči in ignorance politične večine proti volj in zaskrbljenosti večine državljanov, kajti državljane Republike Slovenije skrbi, kako bo državadobila ta denar, teh nekaj sto milijard za iztožene zneske. Tu bi želel poudariti plačila stroškov postopkov. Tudi to ne bo poceni. Tisti, ki bo postopek izgubil, bo moral to plačati. Ker pa bo to država, prav gotovo ne bodo varčevali pri teh zneskih. To pomeni v bistvu 1 milijon na vsako slovensko družino. Če danes izglasujemo ta zakon, lahko rečem, da bo najboljše, če pozivamo naše slovenske družine, naj začnejo varčevati, da bomo v takšni ali drugačni obliki lahko to izplačali. Človek se pri tem vpraša, v kakšni državi živimo, da vladajoča večina ignorira mnenje državljanov in po metodi buldožerja rine z glavo skozi zid in hoče uveljaviti svoje politične rešitve, ki jih svet ne pozna in so tudi v nasprotju z enim osnovnim postolatom prava, to je, spreminjati nekaj za veljavnost. To je retroaktivno. Prav neresne so tudi trditve predstavnikov vlade, da je retroaktivnost dopustna, če je izkazana javna korist. Zanima me, kaj bi odgovorili ljudje, če bi jih vprašali o javni koristi takega početja. Ali je to javna korist ali ni javna korist? To je do neke mere norčevanje iz zaskrbljenosti ljudi, če pride do izvedbe tega zakona o tako imenovanih izbrisanih. Tudi mi smo zaskrbljeni in hkrati zgroženi, ogorčeni ob takšni ignoranci nad nespoštovanjem mnenja državljanov, ki odločno nasprotujejo temu zakonu. Teh pa ni malo. V naši stranki smo predlagali, da bi v tej zadevi rešili še tisto, kar se da. Predlagali smo amandma, da bi preverili, ali so ti ljudje v tem času, ko sem jim vrača te pravice, res bili v Sloveniji. S tem smo želeli razrešiti eventualne krivice, ki bi se bile lahko zgodile, in mogoče je tudi vmes kaj takšnih - s tem amandmajem smo to želeli. Ampak očitno je bilo tudi to preveč. To očitno ni sprejemljivo. Tega se ne sme preverjati. Dejstvo je, da gre za ignoranco vladajoče večine. Ampak mi smo tega sicer res vajeni. Ampak tokrat mislim, da smo prekoračili vse meje. To je dejansko preveč. Ta volja in želja po izžemanju slovenske države je očitno brezmejna. Ker gre za velik denar, je tudi veliko interesov, da postopek steče in da pride do delitve tega denarja. Tak pristop je nedopusten, predvsem iz dveh vzrokov. V glavnem sem jih že omenil, ampak samo da končam. Gre za ogromne finančne obveznosti. Zato je to nedopustno. Gre za ignoriranje javnega mnenja. Tudi to je nedopustno. Zato sam prav gotovo ne morem podpreti takšnega predloga. Zaključiti bi želel s tem, kaj bodo v Evropi rekli, če bomo tako kršili človekove pravice. Seveda, človekove pravice tukaj jemljem v narekovaju. Dovolite, da vas spomnim na Baltske države. Mislim, da je Latvija tista, katere ena tretjina prebivalcev je tujega porekla, ni važno katerega. Ampak takrat so, če so ti ljudje hoteli dobiti državljanstvo, morali celo spreminjati priimke in tudi imena. Sedaj pa, če to primerjamo z našimi srhljivimi zgodbami, kaj vse so morali storiti naši, da so dobili državljanstvo, ni primerjave. Pri nas je bilo samo tisto, kar je bilo tudi v drugih evropskih državah. Nobenemu ni bilo potrebno spreminjati priimka. Še nekaj. Vse te tri države, tudi ta, ki sem jo imel v mislih, je sprejeta v Evropsko unijo, bo nova članica. Ne trdim, da to podpiram, da se razumemo. Poleg tega pa je ravno ta država letos v tistem času, ko se je odločalo o širitvi Evropske unije, ukinila šole za to eno tretjino prebivalcev. Gre za prebivalce ruskega govornega področja. Ukinili so jim šole v njihovem jeziku. Tudi ne trdim, da to podpiram, ampak to so naredili. Kaj je rekla Evropa? To ni lepo, ampak to je vaša notranja zadeva. Tako, da ne se sklicevati [[...]]
Mir! Ne ugovarjajte!
[[...]]ne se sklicevati na Evropo in ne gre zaradi Evrope, gre zaradi nas. Naštel sem tisto, kar menim, zakaj je to nesprejemljivo. To še vedno trdim. To kažejo tudi raziskave javnega mnenja. Naredite jih, danes bo še več kot 90% proti. Pred dnevi jih je bilo 90%, sedaj jih bo pa prav gotovo še več. Tako, da podpiram to zavrnitev, ki so jo naredili v državnem svetu. Tega predloga ponovno ne bom podprl. Hvala.
Gospod Ilc, kot predstavnik državnega sveta in predlagatelj, imate sedaj pravico, da se odzovete na razpravo.
Hvala za končno besedo. V tej debati se vedno razglablja o neki načelnosti, pravni državi in urejenosti. Samo, če je urejenost, potem je tudi doslednost in lahko tudi kontraproduktivnost. Ko se govori o tem, da je treba spoštovati človekove pravice, ne smemo mimo slavnega ustavnega zakona, ki je obšel pravice varčevalcev, predstavnikov Ljubljanske banke na Hrvaškem in v Sarajevu. Dovolite, pravica do lastnine je ustavna pravica in človekova pravica, mednarodno potrjena že z ratifikacijami pred letom 1994. Da ne bo sedaj kar naenkrat to retraktivnos humano reševanje udarilo kot bumerang, zahtevalo revizijo teh zahtevkov in na osnovi priznane mednarodne človeške lastnine povzročilo zahtevke vse za nazaj, konkretno premoženjske narave. Poleg tega imamo lahko tudi za nazaj še zahtevke tako imenovane nemške manjšine. Imamo lahko še vprašanje zahtevkov, kolikor je bilo omenjeno, ki imajo vsi korenine iz razpada Jugoslavije, vprašanje delovnih razmerij, služb, kakor tudi raznih medvojnih in povojnih pobojev. Iz tega razloga smatram, da je tukaj neko retraktivno idealno reševanje popolnoma neprimerno. Zato vztrajamo pri predloženem vetu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, se želite odzvati na razpravo? Prosim.
Hvala lepa za besedo. Želel bi komentirati nekaj trditev, ki so bile tu izrečene, oziroma dati nekaj pojasnil s tem v zvezi in tudi odgovorov. Najprej na povsem konkretno vprašanje dr. Bajuka, ki ga sicer sedajle ni tukaj, ali je bil ponujen vladi kakršenkoli predmet poravnave oziroma po njegovih informacijah se je to zgodilo aprila 2003. Na to vprašanje je lahko neposreden odgovor ne. Vlada ni prejela nikakršnega pisnega predloga za poravnavo. Tudi ne od organizacije, ki jo on navaja. Ne vem, od kod je prišla ta informacija. Z vso odgovornostjo pravim, da ni nikakršnega predloga za poravnavo. Tudi ni nobenega razloga za kakršnokoli poravnavo. Večkrat sem tudi javno ocenil ponudbe gospoda Krivica v tej smeri kot brezpredmetne, kot neutemeljene, kot iracionalne. Za poravnavo mora obstajati zahtevek in proti zahtevek, terjatev in proti terjatev. Niti eno, niti drugo ne obstaja. Niti na strani oškodovancev, niti na strani domnevnega povzročitelja škoda, to je države. Državni zbor sem seznanil, da je bilo od leta 1992, ko naj bi po zatrjevanju domnevnih oškodovancev nastala škoda nekaterih od njih, pa do leta 2003, vsega sedem - imenujemo jih - odškodninskih zahtevkov. Pa še to ne v celoti povezanih z vprašanjem izbrisa, ampak prej z njihovimi neuspelimi postopki za pridobitev državljanstva. Deloma pa so bili kasneje prekvalificirani še na drugačne načine. To so zahtevki, ki so bili naslovljeni na ministrstvo. To niso tožbeni zahtevki. Zato bi rad korigiral tiste kritike, te izjave, da nisem v naprej presojal utemeljenosti tožbenih zahtevkov in s tem posegel v kompetenco sodišča. To so bili zahtevki naslovljeni na ministrstva. Ministrstvo ima vso pravico, da o tem izreče svoje mnenje. Naše mnenje je, da so ti zahtevki neargumentirani in da ni dovolj dokazov, ki bi izpričali, da je nastala škoda v vzročni zvezi z njihovim izbrisom oziroma neurejenosti njihovega statusa. Dabom povsem natančno, v teh sedmih sta bili dve, po informacijah javnega pravobranilstva, kasneje prekvalificirani v tožbene zahtevke. Torej, to je statistika od leta 1992 do danes, statistika 11 let, ki kaže na to, kakšno je razpoloženje glede vlaganja odškodninskih zahtevkov. Na podlagi te statistike je težko presojati na način, da mora država reagirati z nekimi zaščitnimi sredstvi, z nekimi omejitvami njenih materialnih interesov ali kaj podobnega. Če bi se pa to spremenilo, za enkrat ne vidim nobenih argumentov v tej statistiki 7 proti 18 tisoč, potem pa, seveda obstajajo orodja znotraj ustavne ureditve države. Če bo potrebno si jih bo država vsekakor lotila, za enkrat pa ni nobene podlage za to. Sodna praksa o tem še ni povedala nič, bo pa seveda potrebno ravnati, ne po tehničnem zakonu niti ne po tistem drugem zakonu, ampak bo treba ravnati po obligacijskem zakoniku, po splošnih pravilih civilnega prava. Pomeni, potrebno bo dokazati, da je škoda zares bila storjena, da je država za to škodo odgovorna in vzročno zvezo med enim in drugim dejanjem, in to za 11 let nazaj. Posebej bi vas rad opozoril na to, da obstajajo tudi zastaralni roki, in da če je bila škoda po zatrjevanjem tistih, ki o tem govorijo, storjena leta 1992, potem je že vsaj ta del škode, ki je bila takrat in kasneje, že kdaj zastaran s petletnim zastaralnim rokom. Te stvari smo zelo skrbno proučili, verjemite mi, s skupino civilistov, pravnih strokovnjakov, in povezovanje tega vprašanja z morebiti na prste dveh rok preštetimi poskusi nekaterih posameznikov, da od tega kaj potegnejo, to povezovanje seveda ni utemeljeno, nima strokovne podlage. Toliko o tem. Želel bi reagirati še na primere ljudi, ki so bili tu navedeni, ki so zapustili Slovenijo, pa so potem prišli nazaj in sedaj uveljavljajo ta status. Rad bi posebej še enkrat zelo jasno zatrdil, da zakon, o katerem danes govorimo, ne obravnava teh ljudi. Ti ljudje, če niso dobili dovoljenja za stalno bivanje v slovenski državi, niso pa ga dobili, če so prekinili svoje bivanje tu, torej niso predmet obravnave po tem zakonu. Večina teh ljudi, o katerih je bilo danes govora, so take vrste, ki sodijo v drug zakon, namreč, ker so pridobili državljanstvo ali pa dovoljenje za stalno bivanje na podlagi olajšav. Izrecno so iz tega zakona izključeni tisti, ki so dobili dovoljenje za stalno bivanje na podlagi olajšav. Namreč, zakaj je to pomembno? Zato, ker pri tej kategoriji ljudi ni bilo posebej preverjeno oziroma ni bil pogoj njihovo stalno bivanje tu, ampak je šlo samo za združevanje družine. Prav zaradi tega, ker dejansko življenje v Sloveniji ni bilo izkazano že enkrat v upravnem postopku, ti ljudje niso v tej skupini, ki jo pokriva ta zakon. V tej skupini, ki jo pokriva ta zakon, so torej samo tisti, ki so že enkrat v upravnem postopku dokazali življenje, bivanje v Sloveniji od dneva plebiscita naprej. In če ne verjamemo v to, da je to bilo v upravnem postopku že enkrat izkazano, dokazano v precej zapletenem postopku, potem ne verjamemo v institucije naše države oziroma v korektnost delovanja upravnih organov, ki so to že enkrat izvedli. Mislim pa, da nimamo razloga, da ne bi v to verjeli, in treba je seveda pritrditi upravnemu organu, ki je že enkrat izpeljal ta postopek. Gre torej samo za to, da se naslonimo na ugotovitev o dejanskem bivanju, ki je že enkrat v upravnem postopku bila sprejeta. Toliko, samo nekaj komentarjev zaradi navajanja primerov, ki pravzaprav ne sodijo v današnjo obravnavo, ampak sodijo v obravnavo tako imenovanega sistemskega zakona, kjer je pa izrecno predvideno, da se na podlagi kriterijev, ki so tam postavljeni, še enkrat oziroma izpelje celoten upravni postopek ugotavljanja izpolnjevanja pogojev, kamor je vključeno tudi neprekinjeno bivanje, dopustna enoletna prekinitev od dneva plebiscita v državi. To je tudi odgovor na vprašanje, ki je bilo tu večkrat zastavljeno, zakaj dva zakona. Prav zaradi tega, ker je kategorija ljudi, ki je nesporna z vidika dokazanega, izkazanega bivanja, izključno ta kategorija je pokrita s tem zakonom. Vsi ostali primeri, to je razlika med približno štiri tisoč in pa 18 tisoč, če govorimo o statistiki, kar pomeni 14 tisoč je tistih primerov, ki bodo znotraj obravnave po sistemskem zakonu, danes pa govorimo samo o tem. Zato predlagam državnemu zboru, da zakon podpre, na tej podlagi lahko izpeljemoto, kar je naša dolžnost, če verjamemo v pravno državo in izpolnjevanje odločb ustavnega sodišča. Hvala lepa.
Čas za razpravo je potekel. Preden bomo zaključili to točko, bi vas rad obvestil o naslednjem. Mislim, da je bilo soglasje v tem zboru, da je potrebno storiti vse, da se odločbe, ki jih sprejme ustavno sodišče uveljavi, in da je nedopustno, da sleherna, ki je potekel rok za uveljavite še ni uveljavljena. Prosil sem generalno sekretarko, če lahko dobim najbolj ažurne podatke. V zadnjih osmih letih je bilo sprejetih osem takih odločb, ki jih z zakonom še nismo uveljavili, v tem mandatu štiri. 16 je takih, poleg teh, ki jim rok še ni potekel. Vsekakor bi rad povedal temu visokemu zboru, da bom na kolegiju, kjer je prisotna tudi vlada, spodbudil razpravo o tem, kako bi z nekim načrtom dela storili do izteka mandata čim več glede tega vprašanja. S tem bom zaključil to razpravo. Moram opozoriti še enkrat, upam, da to ne bo odveč, da bomo danes zvečer odločali o tej točki dnevnega reda, petnajst minut po zaključeni 7. točki dnevnega reda, tako da glede tega ne bo nesporazumov. To točko torej prekinjam. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O TROŠARINAH. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada. Počakali bomo, da predstavniki vlade pridejo v dvorano. Sicer je to obravnaval odbor za finance in monetarno politiko. Želi predsednik Ciril Pucko besedo? Prosim, kolega Pucko imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik oziroma gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi. Navedeni predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o trošarinah, ki ga je v obravnavo predložila Vlada Republike Slovenije, je odbor obravnaval na svoji 42. seji in v skladu z zelo obširnim mnenjem zakonodajno-pravne službe k 1., 6., 7., 9., 10., 14., 22., 25., 32., 38., 46., 53. členu in glede na pripombe, ki so bile predlagane s strani Gospodarske zbornice Slovenije in drugih zainteresiranih ter amandmajev dveh kvalificiranih predlagateljev, sprejel vrsto amandmajev, da bi s tem popravil osnovno besedilo zakona. V skladu s tem predlagam zboru, da navedeno besedilo predloga zakona kot dopolnjen predlog zakona s strani matičnega delovnega telesa podpre. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledijo predstavitve stališč poslanskih skupin. Najprej ima besedo dr. Jože Bernik, Nova Slovenija.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Bom zelo kratek. V kolikor te spremembe resnično odražajo prilagoditev evropskim zakonom v tej materiji, bomo ta zakon podprli.
Hvala. Stališče DeSUS-a bo predstavil gospod Kebrič. Prosim.
Gospod podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovane kolegice, kolegi in predstavniki vlade. Trošarine so pomemben vir državnega proračuna, zato nam ne more biti vseeno kakšne so, kako se sprejemajo in kako se gibljejo. V poslanski skupini menimo, da je bila obširna razprava na odboru, kjer so pravilno, tako in iz vseh različnih zornih kotov bili prikazani argumenti, ki govorijo zato, da je potrebno ta zakon sprejet oziroma ta predlog, da je ustrezen za to. V naši poslanski skupini delimo mnenje odbora in bomo, kot takega, ta zakon podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Slovenske demokratske stranke, mag. Andrej Vizjak.
Hvala lepa. Spoštovani podpredsednik, spoštovane predstavnice vlade, kolegice in kolegi. Tudi v Slovenski demokratski stranki bomo podprli ta predlog zakona, ki je bil seveda dodelan na odboru za finance. Ob tem bi opozoril, da se žal ponavlja stara praksa, damoramo kar precej tega narediti v državnem zboru, kar ni postorila vlada. Vendar kakorkoli, zato smo tu. Gre za pomembno problematiko obdavčevanja alkohola, alkoholnih pijač, tobačnih izdelkov, mineralnih olj in plina, in seveda gre za problematiko zagotavljanja prihodkov državnemu proračunu. Poudaril bi, da statistika kaže, da v Sloveniji v zadnjem obdobju, nekaj srednjeročnem zadnjem obdobju, kar se tiče odhodkov v državnem proračunu, nekako zasledimo stalno rast teh odhodkov, vzdržno rast, medtem ko na strani prihodkov ima Slovenija čedalje večje probleme. Prav gotovo je zakonodaja s področja trošarin in seveda tudi ostala davčna zakonodaja tako bolj delikatna in vsake spremembe, povezane s to zakonodajo, morajo biti obravnavane tudi odgovorno s strani dolgoročnega zagotavljanja vseh planiranih odhodkov proračuna. Seveda, predlagana sprememba zakona o trošarinah sledi letos podpisani pogodbi o pristopu k Evropski skupnosti. Gre, skratka, za uskladitev z že dogovorjenim prilagajanjem evropskemu pravnemu redu s tega področja in je usklajena tudi z dogovorjenimi prehodnimi obdobji dvigovanja trošarin, zlasti za tobačne izdelke. Naša poslanska skupina je bila, tako kot verjetno katerakoli druga v tem parlamentu, podvržena tudi pritiskom zainteresiranih gospodarskih družb s posameznega področja, da bi te stvari le nekoliko spremenili. Moram povedati, da v Slovenski demokratski stranki prevzemamo tudi del odgovornosti za to, da moramo spoštovati že dogovorjeno, moramo spoštovati podpisano pogodbo o pristopu k Evropski skupnosti in trošarinsko politiko prilagoditi tako, kot so se naši pogajalci dogovorili. Poudaril bi samo še to - in bi tu tudi apeliral na vlado -, da se v prihodnje bistveno bolj posveti zagotavljanju ustreznega prihodkovnega dela v slovenski proračun na podlagi ustrezne davčne politike in s tem tudi trošarinske politike, kajti v Slovenski demokratski stranki ocenjujemo, da je ključen problem tako prihajajočih proračunov kot proračunskega planiranja na daljši rok. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Združene liste bo predstavil gospod Grošelj. Prosim.
Gospod podpredsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovana državna sekretarka, predstavnica vlade, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Zakon o trošarinah, ki je bil uveljavljen 1. julija 1995, je doživel kar nekaj sprememb. Zakonske spremembe so zasledovale tiste neusklajenosti z evropsko zakonodajo, ki jih je bilo smotrno uveljaviti še pred članstvom Slovenije v Evropski uniji, in tiste spremembe, ki sobile dosežene v okviru pogajanj ob vstopu v Evropsko unijo. S sedanjo novelo oziroma predlaganimi spremembami in dopolnitvami zakona o trošarinah se ne posega, kot je v obrazložitvi navedeno, v že uveljavljeno ureditev nadzora nad gibanjem trošarinskih izdelkov med državami članicami Evropske unije, ki omogoča ohranitev temeljnih načel obdavčevanja trošarinskih izdelkov tudi po vstopu Slovenije v Evropsko unijo, ko na mejnih prehodih z drugimi državami članicami kontrole gibanja trošarinskih izdelkov ne bodo več izvajali carinski organi, pač pa bo ta kontrola prenesena v namembni kraj pošiljke trošarinskih izdelkov. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov ocenjujemo za primerno, da je vlada s tem predlogom zakona dopolnila in spremenila posamezne obstoječe rešitve tako, da je novelirani zakon o trošarinah v celoti usklajen z evropsko zakonodajo s tega področja, ter da se dopolni ureditev obdavčenj cigaret s trošarino, da se upošteva že doseženo predhodno obdobje do 1.1.2008. Predlog zakona vsebuje vseh šest direktiv evropskega sveta, to pomeni, da tudi v naši državi, v Sloveniji, trošarine temeljijo na naslednjih splošnih opredelitvah: da je to davek na porabo, da temelji na načelu namembnega kraja, da se določa v pretežnem delu v absolutnihzneskih, glede na naturalno enoto posameznega izdelka in podobne. Trošarine se torej obračunavajo v enakem znesku oziroma v enaki višini, ne glede na to, ali gre za trošarinske izdelke, proizvedene oziroma pridobljene v Sloveniji ali uvožene iz tretje države. Prav tako v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov menimo, da novela zakona dovolj natančno določa za katera ozemlja velja nova ureditev in za katera se še vedno upoštevajo določbe, ki urejajo uvoz oziroma izvoz trošarinskih izdelkov v tretje države, da so v zakonu vsebovane poenostavitve poslovanja gospodarskih subjektov, ki pridobivajo trošarinske izdelke iz drugih držav in se zaradi tega uvajajo trije novi instituti, pooblaščenega in nepooblaščenega prejemnika ter davčnega zastopnika, upošteva se tudi načelo, da se trošarinski izdelki med državami članicami načeloma gibljejo pod režimom odloga plačila trošarine, ureja se način nadzora gibanja trošarinskih izdelkov med državami članicami Evropske unije s pomočjo trošarinskega dokumenta. Zaradi uskladitve z evropskimi direktivami se dopolnjujejo in precizno definirajo posamezni trošarinski izdelki. Predlog zakona sledi možnosti, ki jih ponuja veljavna evropska ureditev, da se iz obnovljivih virov trošarina ne plača in vsebovana so tudi določila sprememb zakona o trošarinah, ki pomenijo uskladitev z novim zakonom o prekrških oziroma se uvajajo kazenske sankcije za nanovo opredeljeno dejansko stanje. Zakonodajno-pravna služba je k posameznim členom podala pripombe, katere je odbor upošteval, oblikovan iz sprejema svojih amandmajev. Odbor je upošteval oziroma sprejel tudi amandmaje kvalificiranih predlagateljev, tako k 11., 13. in 32. členu, ki so vsebovani v dopolnjenem predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o trošarinah. Zato bomo tudi v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov tako dopolnjeni predlog zakona o trošarinah podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče liberalne demokracije bo predstavil mag. Blaž Kavčič. Prosim.
Spoštovani gospod podpredsednik! Spoštovane predstavnice vlade! Kolegice in kolegi! Zakon se ukvarja z obdavčenjem alkohola, alkoholnih pijač, tobačnih izdelkov, mineralnih olj in plina. Obsega tako izdelke proizvedene na območju Slovenije, kot tudi uvožene. Že z dosedanjimi spremembami zakona o trošarinah so bile napravljene uskladitve, ki so bile potrebne pred samim vstopom v Evropsko unijo. Vendar pa sedaj veljavni zakon o trošarinah ne vsebuje določb o obdavčenju trošarinskih izdelkov, ki jih slovenski subjekti vnašajo v Slovenijo iz drugih držav članic Evropske unije, ali jih pošiljajo tja. Zato tudi vlada predlaga te dopolnitve. Upoštevan je tudi prenos nadzora od carinskih organov v namembni kraj pošiljke trošarinskih izdelkov. Na kratko je bilo že omenjeno, da je bila podana tudi sprememba za, torej predlog spremembe za drugačno, nižjo obdavčitev obremenitev piva. V poslanski skupini LDS smo se strinjali, da je kar nekaj tehtnih argumentov za razmislek o tem. To pa zato, ker so posebej obmejna področja z Italijo izpostavljena izredno veliki razliki v trošarinski obremenjenosti te pijače, vendar pa v tem, torej v tem trenutku niso bili podani pogoji, ker ustrezni členi tega zakona niso bili odprti in bi veljalo razmisliti o tem, ali bi se o perspektivi trošarinske obremenitve uravnale z drugim predlogom za spremembo tega zakona. Tokrat je vlada predlagala predvsem tiste dopolnitve, ki so potrebne zaradi novonastale situacije z vstopom Slovenije v Evropsko unijo. Poleg drugih predlagateljev sta tudi poslanca LDS-a, Anderlič in Kavtičnik podala predloge amandmajev, ki jih je v vsebinskem smislu odbor večinoma povzel, zato bomo v poslanski skupini LDS predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Sašo Peče.
Spoštovani! Po naši oceni se je potrebno smiselno prvo vprašati o smiselnosti obravnavanja tega zakona, glede na to, da se je v obdobju pogajanj o vstopu Slovenije v EU, Slovenija tako ali tako zavzela za prenos zakonodaje s področja trošarin tudi v domače pravo. Po drugi strani predlagatelj gradiva navaja, da bo s spremembo zakona posegel v načelo oziroma ustvaril načelo namembnosti, to pomeni pretoka. Po naši oceni pa se za predlogom sprememb skrivajo predvsem druge negativne lastnosti. In sicer bo predlog zakona, v kolikor bo sprejet, navkljub pogajalskim izhodiščem Republike Slovenije v okviru pogajanja oziroma pristopanja Evropski uniji, doživel deficit na področju davčnih prihodov, predvsem iz naslov tako imenovane likvidnostne spremembe oziroma po naši oceni likvidnostne pasti in s tega naslova ne bo prišlo do tovrstnih sredstev oziroma povišanih sredstev v državni proračun, kot ga navajate predlagatelji v gradivu. Po oceni Slovenske nacionalne stranke seveda ne more biti edini cilj zasledovanje višjih finančnih prihodkov iz naslova omenjene materije, kajti, če bi bil to cilj vlade Republike Slovenije, potem bi dejansko povišali vse davčne stopnje in trošarina je davek v naši državi - in bi tako zasledovali pač tovrstni cilj. Po naši presoji je dviganje proračunskih prihodkov iz tovrstnega naslova seveda neprimerno. Neprimerno predvsem za državljane in pa državljanke Republike Slovenije. Torej, dejstvo je, da se bodo iz tega naslova določene trošarine na posamezne izdelke dvignile pod pretvezo oziroma dvignila pod pretvezo tako imenovane zakonodaje Evropske unije. Po drugi strani, pa na 39. strani Poročevalca ugotavljate, da se bo oprostitev plačila trošarin seveda izognila tisti transakciji oziroma tiste mednarodne transakcije iz naslova držav članic Nata. Po naši oceni seveda gre za dvoličen oziroma neenoten pristop pri plačevanju trošarin, iz tega naslova, torej iz naslova likvidnostne pasti, torej premika med pritoki denarnih sredstev iz tega naslova in po raznolikosti obdavčenja, torej trošarinskega obdavčenja, ne bomo podprli predloga zakona. Hvala.
Hvala lepa. Še Slovenska ljudska stranka, gospod Ivan Božič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi, dober dan vsem skupaj! Predlog zakona o spremembah zakona o trošarinah, ki ga je predlagala vlada Republike Slovenije in je bil dopolnjen na odboru za finance in monetarno politiko, je po našem mnenju primeren za sprejem. Kljub temu se pri tem predlogu postavlja še nekaj vprašanj, ki bi po našem mnenju morala biti izpostavljena in bi nanje morali imeti tudi ustrezne odgovore. Trošarine so sicer relativno pomemben davčni vir, a zadevajo manjše število tako imenovanih trošarinskih zavezancev in se jim zato namenja premalo pozornosti, kar izhaja tudi iz samega predloga, ki ga imamo pred sabo. Po našem mnenju je bilo v pripravi predloga namenjene premalo pozornosti, kar nam dokazujejo tudi številni tehnični amandmaji. Dodatno pa to utemeljujemo s tem, da predlagatelj ni dovolj pozornosti namenil prikazu ureditve v drugih pravnih sistemih, saj je naštel le smernice Evropske skupnosti na področju trošarin. Poleg tega pa je le proforma primerjal ureditve v treh ostalih državah članicah Evropske unije, pri čemer ne navede, zakaj je izbral te države, niti ne predstavi njihovega trošarinskega sistema, pač pa le določene izseke. Ocenjujemo, da je kljub nujni prilagoditvi naše zakonodaje evropski, vendarle treba posvetiti pripravi predlogov dovolj časa in energije, saj imajo ostale države pomembne izkušnje na tem področju in bi morali ob kvalitetnejšem prikazu ureditve v drugih pravnih sistemih prenesti njihove izkušnje v naš sistem, kar bi omogočalo optimalnejše izvajanje trošarinskega sistema pri nas. Naša naslednja sugestija je namenjena vprašanju in pomembnosti javnofinančnega izplena iz naslova trošarin. Kot vemo, s trošarinami obdavčujemo proizvode, ki imajo negativne vplive na okolje [[mineralna olja]] ali na življenje in zdravje ljudi [[tobačni izdelki in alkohol]] . Pri tem ne nameravamo problematizirati višine trošarinskih stopenj, pač pa predvsem dejstvo, da ni niti posredne povezave med prihodki iz naslova trošarin in odhodki države za sanacijo okolja in zdravja ljudi. Menimo, da je treba v večji meri vzpostaviti te povezave ter, na primer, prihodke iz naslova trošarin od tobačnih izdelkov in alkohola nameniti tako promociji zdravega načina življenja, kot je preventiva, kakor tudi zdravljenju bolezni, ki so posledica kajenja in pitja alkohola v kurativi. Takšen sistem bi bil tudi z vidika države moralnejši, saj bi odpadli argumenti, da država spodbuja uživanje alkohola in tobaka, saj ji to prinese višje javnofinančne prihodke. Argumenti na področju mineralnih olj so podobni, saj bi država po našem mnenju morala večjo finančno pozornost nameniti obnovljivim virom energije. Kljub temu bi želeli izpostaviti še nekaj ugotovitev, ki izhajajo iz zgornje ugotovitve glede priprave samega predloga. Določene rešitve v predlogu, ki so sicer vsebinsko dobro povzete iz smernic s področja trošarin, lahko povzročajo nekaj zmede pri uporabi tega zakona. Tako so po našem mnenju predvsem novi pojmi, kot so "pooblaščeni prejemnik", "nepooblaščeni prejemnik", "davčni zastopnik" in podobno, sicer neposredno prevedeni in povzeti iz smernic, vendar v našem pravnem sistemu lahko povzročajo malo zmede. Tako na primer nepooblaščeni prejemnik bolj spominja na prejemnika, ki je nekaj pridobil brez pooblastila, kot pa na prejemnika trošarinskih izdelkov, ki le-te prejme iz druge države članice občasno, in ki mora takoj po prejemu obračunati trošarino. Podobno je s poenom davčni zastopnik, saj je le-ta pooblaščenec imetnika trošarinskega skladišča iz druge države članice, da v njegovem imenu in za njegov račun izvršuje obveznosti in uveljavlja pravice po zakonu o trošarinah. Gre torej za davčnega zastopnika, ki ima pooblastilo le po zakonu o trošarinah in ne po vseh davčnih zakonih. Ocenjujemo pa, da je predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o trošarinah tak, da predstavlja solidno zakonsko besedilo in da po nekaterih dopolnitvah matičnega odbora izpolnjuje oziroma v slovenski pravni red prinaša zahteve sekundarne zakonodaje evropske skupnosti in ga bomo zato tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvami stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, ni možna razprava o členih, zato razpravo zaključujem in s tem tudi drugo obravnavo predloga zakona. V skladu s 139. členom poslovnika bo zbor glasovanje o zakonu opravil v petek, 28.11.2003 po končani zadnji točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda.Se zahvaljujem. 4. točka dnevnega reda je na vrsti ob 14.45.
Prehajamo na obravnavo PREDLOGA ZAKONA OIZJEMNEM ZNIŽANJU DAVČNE OBVEZNOSTI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložil poslanec mag. Janez Drobnič. V zvezi s tem zakonom je tudi odbor za finance in monetarno politiko predlagal državnemu zboru, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Na podlagi tretjega odstavka 134. člena poslovnika dajem najprej besedo predlagatelju, za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospod mag. Janez Drobnič, prosim.
Gospod, podpredsednik hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljeni vsi kolegice in kolegi v dvorani. Spoštovani predstavniki vlade! Do leta 2001 smo imeli v Sloveniji dogovor o politiki plač, ki so ga sprejeli socialni partnerji in država. Z iztekom njegove veljavnosti je prenehal veljati tudi zakon o izjemnem znižanju davčne obveznosti, ki je realiziral dogovor o razbremenitvi fizičnih oseb z najslabšim dohodkovnim položajem. S tem je nastala pravna praznina, ki jo predloženi zakon, vložen s strani Nove Slovenije zapolnjuje. Ključne rešitve tega zakona so, da so oproščeni dohodnine deloma ali v celoti tisti, katerihletnih dohodki ne presegajo 45% povprečne bruto plače v Sloveniji. Pri tistih, ki dohodek ne dosega 40% povprečne bruto plače je oprostitev celotna, torej v celoti, pri tistih z dohodkom do 42% povprečne bruto plače pa znaša 70%. In za tiste med 42 in 45%pa 40% oprostitev. Navedeni predlog je podoben, kot ga je sprejela Drnovškova koalicija v letu 99, in je veljal še naprej v času Bajukove vlade, pri čemer smo uvedli s tem predlogom tristopenjsko lestvico, s čemer smo prilagodili olajšave v skladu z višino prihodka, kar je bolj ustrezno z vidika pravičnosti. Zato se v Novi Sloveniji čudijo kako to, da vladajoča koalicija nima več volje uveljavljati načel naše ustave, po katerem je Slovenija socialna država. Finančne posledice zakona za proračun bodo celo manjše, kot je veljalo za leto 2000 in 2001. Bo pa imelo ugodne učinke za revni sloj naših državljanov. Takšna oprostitev ali znižanje dohodnine je iz vidika transparentnosti javnih transferov bolj jasna, bolj čista in bolj pravična, kot razne indirektne olajšave po posameznih zakonih, ki že pred dohodninskim obračunavanjem zagotavljajo olajšave. Tudi v drugih državah imajo podobne rešitve, čeprav ureditev v EU ni homogenizirana. Zato vsaka država ureja to področje samostojno. Rešitev, ki jo predlagamo, je še najbolj podobna tisti v Nemčiji, zakon o dohodnini imajo tudi tam, in sicer "Alkommen gezetz" iz leta 97, ki omogoča dohodninsko osnovo za dohodnino brez omejitev, večino pa z omejitvami do določenega zneska, popravljam, ki uveljavlja dohodninsko osnovo za dohodnino brez omejitev, večino pa z omejitvami do določenega zneska. V Nemčiji ta znesek, od katere se ne plača dohodnine postopoma raste. Od višini 7.235 evrov v letu 2002 do 7.600 evrov v letu 2005, kar kaže, da imajo posluh za najnižje sloje. Nenazadnje pa ima takšen zakon tudi učinek racionalizacije dela, ker za te osebe ni potrebno potem izvajati teh vplačil in izplačil. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledijo predstavitve stališč poslanskih skupin. Gospod Drobnič, Nova Slovenija.
Hvala lepa še enkrat. Torej, mnenje poslanske skupine - v poslanski skupini smo naklonjeni rešitvam, ki na pregleden način zagotavljajo olajšave ali transfere najrevnejšim. Nasprotujemo pa tistim, ki temeljijo na spornih zaslugah, principih moči in neupoštevanju socialno- ekonomskega statusa. V Sloveniji je še vedno veliko izplačil socialnih tranferov, ki se duplicirajo in triplicirajo, ter s tem na nedopusten način zagotavljajo preferenčne dohodke, ustvarjajo nepoštene neenakosti in nepravičnosti, zlasti pa ignorirajo ključni pogoj za takšno olajšavo ali transfer, kot je kumulativnost finančnih prihodkov in oviranost človeka ali družinske obveznosti. Mnenje vladein zakonodajne službe gre v smeri, da je zakon pač pase, torej da ni več aktualen. To se je zgodilo zato, ker je toliko časa čakal na obravnavo, da je postal manj aktualen za letošnje leto. Je pa še kako aktualen za prihodnje. Zato mnenja vlade ne sprejemamo, lahko pa ima tudi učinek za nazaj, ker se izvedejo poračuni. V Novi Sloveniji nam ni cilj urejanje všečnih ustavnih sprememb, z leporečjem brez učinka za ljudi, zlasti takšnih, ki ustavno materijo kvarijo in delajo zmedo. Nam gre za stvarno urejanje težav in problemov, zlasti zagotavljanje znosne ravni nižjega sloja. Da bi zapolnili to pravno praznino, smo se v Novi Sloveniji odločili za vložitev zakona, ki bo zagotovil prepotrebne olajšave za ljudi, ki imajo najslabše dohodke v naši državi, kjer poteka hudo socialno razslojevanje. Na eni strani imamo priče nastajanju bogatašev, z milijardnimi, špekulativnimi zaslužki, na drugi strani reveže, revne družine in otroke, ki živijo iz rok v usta, nimajo zagotovljenega brezplačnega obveznega šolanja in še marsikaj drugega. Ne nazadnje tudi ustavna določba o dohodnini še vedno ni uresničenega, kot v posmeh, torej mlademu rodu, ki živi v skromnih razmerah, odnosno v večštevilčnih družinah. Vladajoča koalicija že sedem let noče uresničiti te ustavne določbe glede olajšav za dohodnino najštevilčnejših družin. Zelo hitro se pa odzove, kolikor smo danes videli na zakon, v zvezi s tako imenovanimi izbrisanimi, ki sploh niso izbrisani. Zopet je potrebno poudariti, da je naša ustava z vidika zagotavljanja človekovih, socialnih in ekonomskih pravic, povsem ustrezna. Implementacija uresničevanja, to je problematično. V poslanski skupini bomo ta zakon podprli, ker smo ga tudi vložili in zaradi ključnih vsebinskih razlogov.
Hvala lepa. Gospod Marko Diaci, Stranka mladih.
Hvala za besedo. To je še eden izmed predlogov zakonov, ki žal, v državnem zboru, verjetno ne bodo dobili zadostne podpore. V zakonu, ki je nastal na podlagi dogovora socialnih partnerjev v letu 1999, je prenehala veljavnost leta 2001. Torej, že dve leti prebivalci z razmeroma slabšimi dohodki niso več upravičeni do izjemnega znižanja dohodnine. Vlada seveda tega predloga ne podpira. Med razlogi za tako odločitev je navedla, da so se v skladu s sprejetimi zakoni direktni transferji države za zagotavljanje socialne varnosti in družinskih prejemkov bistveno povečali. Žal v njenem mnenju ne najdemo naštetih vseh teh dodatnih ugodnosti in pomoči, tako da ni jasno,katere ugodnosti je imela vlada v mislih. Od leta 2001, razen manjših popravkov zakona o starševskem varstvu in družinskih prejemkih, res ne vemo za nobene občutno večje socialne transferje in pomoči, ki bi jih bili deležni najbolj prikrajšani prebivalci,prej obratno. Pripravlja se nov zakon o dohodnini, ki ne samo, da ne bo uzakonil odločbe ustavnega sodišča o povečanju olajšave za otroke, družine z več otroki bodo še na slabšem. Prav tako se bodo ukinile tudi druge olajšave, ki so sedaj v veljavi, zato o kakšnih bistvenih ugodnostih ne moremo govoriti. Med razlogi za nepodporo zakonu je vlada navedla tudi hitrejše povečevanje minimalne plače v primerjavi s povprečno plačo. Tako naj bi minimalna plača decembra 2002 znašala 103.643 tolarjev, a to je bruto znesek. Dejansko delavec dobi dobrih 70 tisočakov. Torej je po mnenju vlade malo več kot 70.000 tolarjev zadostna višina plače za preživetje in, kar je najpomembnejše, za plačevanje dohodnine. Torej prihaja do popolnoma nemogoče situacije, ko imajo davčni zavezanci dovolj velike prihodke za plačevanje dohodnine, ki gre v državni proračun, potem pa država iz državnega proračuna daje tem istim ljudem prek socialnih transferjev denarno pomoč zaradi prenizkih dohodkov. Poslanci Stranke mladih Slovenije bomo predlog zakona podprli. Slovenija naj bi bila po ustavi socialna država, a ugotovimo lahko, da je to z vsakim sprejetim zakonom manj. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Valentin Pohorec, DeSUS. [[Ga ni.]] Mag. Vizjak, Slovenska demokratska stranka.
Hvala lepa. V Slovenski demokratski stranki bomo predlog zakona podprli predvsem iz razloga, ker se slovenska vlada očitno ne zaveda resnega problema, pred katerim je kar dobršen del Slovenk in Slovencev - to je povečevanje deleža revščine v naši državi. Žal mi je, da ni sprejetih ustreznih ukrepov s strani slovenske vlade, kako tem ljudem omiliti stisko. Poskus poslanskega kolega je poskus v smeri, da se najprizadetejšemu sloju ljudi na nek način zniža dohodnina glede nadelež bruto dohodka v preteklem letu. Prepričani smo, da je tudi siceršnja nepreglednost vseh socialnih transferjev tem najrevnejšim in ne nazadnje tudi neustrezen tretma posledica, da se tega problema ne le ne rešuje, pač pa se celo poglablja. Zaradi tega je ta predlog zakona poskus, kako opozoriti na ta problem. Morebiti ima zakon določene pomanjkljivosti, ki pa se jih da v proceduri odpraviti, če bi bilo le za to dovolj volje. Žal vidimo, da volje ni, in ne moremo si tega razlagati drugače, kot da vlada zatiska oči pred tem problemom. Predlagal bi, da tudi vlada, tako kot imamo poslanci, organizira nek večji stik s prebivalstvom, da bodo ne nazadnje tudi sami deležni številnih obiskov ljudi v stiskah, in takih ljudi v stiskah, ki ne vidijo iz tega in potem pritiskajo na nas, poslance, na tak ali drugačen način. Zato se rojevajo tudi take pobude. Predlagam torej, da se ta predlog resno obravnava, da ga ne nazadnje spustimo naprej v proceduro in da se prisluhne temu problemu bistveno bolj tankočutno, kot to počne sedaj vlada.
Hvala lepa. Gospod Grošelj, Združena lista.
Hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Naj uvodoma povem, da v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov predlaganega zakona ne bomo podprli. Zavedamo se sicer dobronamernosti predloga, ki skuša tistim državljankam in državljanom, ki se nahajajo v najtežjem materialnem položaju, razbremeniti bremen plačevanja dohodnine. Zavedamo se tudi dejstva, da se v zadnjih šestih, sedmih letih število tistih, ki se nahajajo v prvem najnižjem davčnem razredu bistveno povečalo, in sedaj znaša že preko 63 in pol odstotka. Vse to nedvomno kaže na socialno razslojevanje in na dejstvo, da se veliko ljudi nahaja v položaju, ki potrebujejo tudi posebne ukrepe, ki izboljšuje njihov socialni položaj. Zakon o izjemnem znižanju davčne obveznosti, ki je bil sprejet v dogovoru o politiki plač za obdobje 99/2001 je imel to funkcijo, saj je bil njegov namen nadomestiti poseben tako imenovani draginjski dodatek, ki je bil uveden z zakonom o minimalni plači, kot posledica uvedbe davka na dodano vrednost sredi leta 1999. Ta izjemna davčna razbremenitev zavezancev v najnižjem dohodkovnem razredu se je iztekla v letu 2001. V tem času pa so se razmere tudi spremenile, saj smo vendarle v sodelovanju med vlado in drugimi socialnimi partnerji dosegli nekatere spremembe, ki so izboljšale socialni položaj najnižjih dohodkovnih skupin. Tudi z našim velikim prizadevanjem so bili doseženi dogovori, ki so mogoče višje povečevanje minimalne plače od ostalih plač, spremenjen je bil zakon o socialnem varstvu, ki je omogočal bistveno povečanje socialnih prejemkov najbolj ogroženih socialnih skupin v zadnjih dveh letih. Družinska zakonodaja je prinesla dodatne sredstvav tiste družine, katerih položaj je materialno šibkejši in tako naprej. Skratka, kot vladna stranka smo si prizadevali in si bomo prizadevali tudi v bodoče, da se izboljša materialni položaj najšibkejših, saj s sedanjim stanjem še zdaleč nismo zadovoljni.Zadostno socialno povezanost bo naša družba dosegla, po našem trdnem prepričanju, le z večjo solidarnostjo in povečano skrbjo za najšibkejše v družbi. Probleme materialnega položaja najšibkejših bomo reševali tudi na način, da se zmanjšajo dohodninske obveznosti nižjih plačilnih razredov. V tej smeri so bili sprejeti dogovori na ekonomsko socialnem svetu in tudi v tej smeri se pripravljajo spremembe davčne zakonodaje o katerih bomo kmalu govorili v tem državnem zboru. Takrat bo čas, da celo z ugodnejšimi rešitvami, kot jih je predvidel predlagatelj zakona, uredimo tudi obveznosti plačila dohodnine v najnižjih dohodkovnih razredih. In nenazadnje, vsi vemo, da so v zaključni fazi tudi postopek sprejemanja proračuna za leto 2004, v katere ni predviden negativni finančni učinek predlaganega zakona, in bi njegovo sprejetje ponovno odprlo vprašanja, kako zapreti predlagani in usklajeni proračun. Gotovo si opozicijski poslanci lahko privoščite tudi navidezno prijazne zakone, ki odpirajo primanjkljaj v javni blagajni, kar pa si odgovorne vladne stranke brez, da bi našla nadomestna sredstva, ne moremo privoščiti. Zaradi vsega navedenega v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov predloga zakona, ki ga predlaga kolega mag. Drobnič na današnji seji ne bomo podprli.
Hvala. Gospod Ciril Pucko, Liberalna demokracija.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! 155. člen ustave Republike Slovenije prepoveduje povratno veljavo pravnih aktov, to je zakonov. Izjema na podlagi posebnega zakona je predvidena le v primeru, če to zahteva javna korist in se s tem ne posega v pridobljene pravice. V tem primeru ugodnejša ureditev za posamezne osebe ni zadosten pogoj, ker gre za celoten zakon in ne samo za posamezne določbe in ob tem tudi ni izkazana zahteva javnega interesa. Zakon o izjemnem znižanju davčne obveznosti je bil sprejet v skladu z dogovorom o politiki plač za obdobje 1999-2001 in se je njegova veljavnost iztekla z veljavnostjo tega dogovora. Razmere v času od uveljavitve navedenega zakona do zdaj so se bistveno spremenile. Bistveno so se povečali direktni transferji države za zagotavljanje socialne varnosti. Prav tako se je v tem času tudi minimalna plača povečevala hitreje kot povprečna plača. Iz vseh navedenih razlogov poslanska skupina Liberalne demokracije Slovenije tega zakona ne podpira in bo glasovala za predlog sklepa matičnega delovnega telesa. Hvala lepa.
Hvala lepa. Slovenska nacionalna stranka, gospod Barovič.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi, gostje! S prenehanjem veljavnosti dogovora o politiki plač za obdobje od 1999 do 2001 je prenehal veljati tudi zakon o izjemnem znižanju davčne obveznosti. Ta je realiziral dogovor med socialnimi partnerji o razbremenitvi fizičnih oseb s slabšim dohodkovnim položajem. S prenehanjem veljavnosti tega zakona o izjemnem znižanju davčne obveznosti je tudi po mnenju Slovenske nacionalne stranke nastala pravna praznina. Mislim, daso tako predlagatelj kot nekateri drugi povedali svoja stališča. V bistvu gre za to, da za ljudi, ki dejansko živijo na robu, torej na nekem minimumu, ki ga moramo določiti, to pomeni, da bi ne plačevali dohodnin, torej da bi bili upravičeni. Cilj predloga zakona je omogočanje izjemnega znižanja davčne obveznosti oseb, kot sem dejal, zavezancev za dohodnino, ki imajo letne dohodke iz kateregakoli vira do višine 45% letne povprečne plače zaposlenih v Republiki Sloveniji. S tem bi uresničili ustavno načelo po katerem je Slovenija socialna država; to je zapisano v 2. členu ustave Republike Slovenije. No, zanimivo je, kaj pravi zakonodajno-pravna služba. Ta opozarja na določilo ustave Republike Slovenije, torej opozarja na 155. člen, ki prepoveduje - to je zelo pomembno - ki prepoveduje povratno veljavo pravnih aktov, razen v primeru, če to zahteva javna korist. No, tu ne morem mimo zakona o izbrisanih, ali bo ta povrnil pravice in odškodnino za nazaj, če je seveda prepovedano. Ampak pustimo to. Vlada Republike Slovenije sicer pravi, da se s predlaganim zakonom ne strinja, in ugotavlja, da so se razmere v času od uveljavitve tega zakona pomembno spremenile. To ne berem na pamet in zastonj, saj se bodo v skladu, tako pravi vlada, s sprejetimi zakoni direktni transferji države za zagotavljanje socialne varnosti in družinskih prejemkov bistveno povečali. Jaz bi bil zelo vesel, če bi bilo temu tako in če bi bilo to res. Moje edino vprašanje pa je samo, kdaj se bodo. V Slovenski nacionalni stranki predlog zakona o izjemnem znižanju davčne obveznosti podpiramo.
Hvala lepa. Še stališče Slovenske ljudske stranke. Gospod Ivan Božič.
Hvala lepa gospod podpredsednik. Predlagani zakon o izjemnem znižanju davčne osnove, ki ga predlaga poslanec državnega zbora mag. Janez Drobnič, po našem mnenju je nesistemski in ne rešuje ključnih problemov na socialnem področju. Zavedati se moramo, da ima lahko zakonodaja s področja obdavčitve dohodkov pomembne davčno politične posledice. Tako lahko z davčno zakonodajo ključno pripomoremo tudi k dvigu dohodkovnega položaja zavezancev, v pretežni meri naših državljanov. Sami ocenjujemo, da je socialna zakonodaja, ki obdavčuje dohodke posameznikov, eden izmed njenih bistvenih sestavin in pa javnih oblik. Socialni ukrepi davčne politike morajo biti vgrajeni v sistemski zakonodaji, česar predlagani zakon ne rešuje. Če želimo na primer, razbremenjevati zavezance iz prvega davčnega razreda, je nekoliko neresno, da jim na primer med letom odmerimo davek od osebnih prejemkov in ga nato vrnemo v drugi polovici naslednjega leta, po posebnem zakonu, kakršnega predstavlja ta predlog. Ocenjujemo, da je s tem bistveno prizadet osnovni namen takega predloga, saj so mesečni prihodki teh zavezancev vseeno obdavčeni po določilih zakonov o dohodnini, ne upoštevaje izjemno znižanje davčne osnove. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke si bo prizadevala, da se primerni socialni ukrepi vgradijo v sistemski zakon o dohodnini, ter dodatno še preko proračunskih odhodkov za socialne namene. Menimo, da bi se na ta način zakonodaja veliko bolj, bi bila zakonodaja veliko bolj socialna, kot pa s pomočjo posebnih zakonov. Poslanci poslanske skupine Slovenske ljudske stranke predlagamo, predloga ne bomo podprli, bomo pa delali in se zavzemali za razbremenjevanje najšibkejših slojev prebivalstva v novem zakonu o dohodnini. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvami stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa matičnega delovnega telesa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes, v okviru glasovanj, to bo 15 minut po zaključni razpravi 7. točke dnevnega reda. Prekinjam to točko dnevnega reda. S 5. točko bomo začeli ob 15.25.
Spoštovane gospe in gospodje! Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ZAŠČITI ŽIVALI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložil poslanec Sašo Peče. Besedo dajem predlagatelju za dopolnilno obrazložitev predloga [[pet minut]] . Gospoda Pečeta ne vidim ta hip v dvorani. Predlog zakona je obravnaval odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora mag. Janeza Krambergerja, da predstavi poročilo odbora.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Čisto na kratko želim predstaviti stališče odbora za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, ki je kot matično delovno telo obravnavalo omenjeni zakon. Zakon smo obravnavali že drugič. Če se spomnite, je prvič bilo stališče odbora za kmetijstvo, da ta zakon ni primeren, in smo stališče potem na plenarni seji spremenili. Torej, na seji smo ponovno obravnavali ta predlog in ponovno so se odprle nekatere dileme, predvsem ali je ta zakon res pravo mesto za reševanje tovrstne problematike, nekaj dilem pa je bilo tudi o samem vstopu živali na javna mesta. V končni fazi pa je odbor predlog zakona z dvemi dopolnili, z dvema predlogoma amandmajev, ki ju je vložila kolegica Lidija Majnik, potrdil in sprejel. Tako predlagamo, da državni zbor ta zakon sprejme. Hvala lepa.
Hvala lepa. Medtem je gospod Peče prišel, pa dajmo še to možnost predlagatelju, izjemoma. Prosim.
Spoštovani prisotni! Predsedujoči, zahvaljujem se vam za možnost naknadnega nastopa. Kot predlagatelj zakona o spremembi in dopolnitvi zakona o zaščiti živali sem težil izključno k zasledovanju enega cilja: to je omogočiti invalidnim osebam, da njihovi instrumenti, njihove oblike pomoči zasledujejo njihovo dejansko gibanje v družbi in vključevanje v družbo. Po oceni Nacionalne stranke se je v preteklosti tako na področju lokalnih skupnosti kot na področju različnih institucij v naši državi izkazalo, da predvsem invalidi oziroma predvsem slepe osebe ne morejo s psi vodiči vstopiti na tovrstna javna mesta. Zato smo v sodelovanju z različnimi inštitucijami, ki se po eni strani ukvarjajo z vprašanjem zaščite živali in po drugi strani z invalidnimi osebami oziroma z vprašanji s področja invalidnih oseb, napisali oziroma spisali omenjen zakon. Omenjen zakon je v svojem poglavitnem oziroma primarnem nastopu pred tem državnim zborom, naletel na negativno stališče, češ da materija invalidov pač ne spada v materijo zakona o zaščiti živali. Po drugi strani je treba povedati, da mogoče to dejstvo drži. Toda to dejstvo drži, žal, zaradi izključnega krivca Vlade Republike Slovenije, ki še zdaj vse od osamosvojitve naprej ni pripravila krovni zakon o invalidskih organizacijah. Na kar je državni zbor v prvi obravnavi sprejel in bil stališča, da je zakon primeren z manjšimi popravki. Toda, ker so bili očitki bolj ali manj direktni ali pa indirektni, da zakon predstavlja neke vrste politično poseganje v prostor, smo se ravno za drugo obravnavo odločili, da ne bomo sodelovali pri pripravi amandmajev. Zato smo dovolili oziroma dopustili, da predloge amandmajev, ki so vsi izhajali iz naravnega načela, torej iz ideje zakonodajno-pravne službe, prepustimo skupini poslancev. Tako, da ocenjujemo, da sedanji zakon, zakon o zaščiti živali, ki je danes pred nami, izpolnjuje vse kriterije, ki jih je po eni strani tako od nas zahtevala Vlada Republike Slovenije, po drugi strani sekretariat za pravne zadeve v okviru državnega zbora, in pa seveda, različni politični apetiti. Vse skupaj z enim in istim skupnim imenovalcem, to je omogočiti invalidnim osebam, da sečimbolj enakovredno vključijo v razvoj naše družbe, ob opravljanju svojih primarnih in pa sekundarnih potreb. V nacionalni stranki se zato iz tega položaja, torej položaja predlagatelja zakona zahvaljujemo gospe Lidiji Majnik, ki je z ostalimi poslanci vložila predlog amandmaja, tako da več ni sporen niti za tiste, ki so gledali zgolj posamezne termine, oziroma dikcije, v predlogih osnovnega zakona. V nacionalni stranki apeliramo tudi tokrat na vse poslance in pa poslanke, da predlog zakona podprejo in s tem omogočijo, da se uresniči tudi ena izmed tistih določb ustave, kajti invalidi so ustavna norma, ki smo jih pred tednom dni začeli s postopkom za spremembo ustave. Dejstvo je, da ima tokrat politika možnost, da bodo pobude za spremembo ustave padla na plodna tla. Torej, da se bomo lahko odločili, v kolikor smo neko materijo hoteli zapisati v ustavo. Danes lahko damo seveda apel oziroma dobro popotnico tudi za v prihodnje, da bodo tovrstne ideje o pisanju ustave dejansko zaživele. V nacionalni stranki bomo predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predstavniki vlade se niso prijavili k razpravi. Sledijo predstavitve stališč poslanskih skupin. Najprej mag. Janez Drobnič, Nova Slovenija.
Hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljeni, ponovno, vsi v dvorani. Zakon o zaščiti živali. Nekoliko nenavadno je, da se tvarina, torej zakonska materija o vključevanju invalidov v družbo, pojavlja v zakonu o zaščiti živali. Z vsebinskega vidika temu zagotovo ni kaj za oporekati. Morda pa bi utegnila ta odločitev oziroma ureditev narediti nekaj težav pri zagotavljanju vstopa psov vodičev v nekatere javne prostore: gledališče, opera, svetišča in podobno. Ob tem bi se bilo potrebno vprašati kako bo z namestitvijo takšnih psov vodičev zato, da se ne bi pojavilo morda neupravičeno, tudi neupravičeno, negativno odzivanje ljudi do takšnih postopkov. Vsekakor smo v Novi Sloveniji naklonjeni za reševanje v tej smeri, vendarle je treba predvideti posledice. Vsekakor pa zakon bomo podprli. Ob tem se moramo nujno vprašati kaj pa zakon o integraciji invalidov. V tem zakonu bi pravzaprav morala biti ta pravna materija, pa ga že dolgo časa pogrešamo v Sloveniji. Lahko bi ga uredili po modelu ameriškega zakona, ki ureja integracija invalidov, "American disability act", kjer so urejene rešitve glede javnih prevozov, glede zgradb, dostopov, signalnih naprav, vstopov psov spremljevalcev, asistentov za invalide, odpravljanje dejanske diskriminacije, ovir, promocije za zdrava mesta, občine, invalidom naklonjene skupnosti in marsikaj bi se še našlo, kar pogrešamo v implementacijski zakonodaji Republike Slovenije. Saj smo se pogovarjali o vključitvi pojma invalid in invalidnosti v ustavno materijo, ampak to je zgolj pesek v oči. Resno bi se morali vprašati kaj delamo na izvedbeni ravni, na implementaciji, tukaj pa seveda šepa. Vlada ni pripravila, kljub temu, da obljublja podoben zakon že nekaj let, tega ni uredila. Po drugi strani pa tudi nimamo sistema ocenjevanja invalidov, ki bi postavil bolj pravično podlago za izplačevanje socialnih transferjev, tehnične pomoči, ostale pomoči, nenazdanje tudi psov vodičev. Torej, še veliko manjka in to pogrešamo pri vsem tem kar se danes odvija ino čemer bomo glasovali. V kolikor ne bo vlada tega pripravila, bomo pač morali s strani Nove Slovenije ali opozicije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stranka mladih, Peter Levič.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Veseli me, da bo vsaj enkrat v tem državnem zboru prevladala zdrava pamet na glasovanje o invalidih in bo sprejet ta zakon. Zavedamo se, da ta rešitev ni idealna in bo potrebno to določbo vnesti v novo nastajajoči zakon o izenačevanja možnosti invalidov. A do njegovega sprejetja je verjetno še več let, medtem ko je pomoč slepemu in slabovidnemu človeku potrebna že danes. Prav zaradi tega smo veseli, da ta predlog sprememb ni naletel na gluha ušesa in vidimo lahko, kako malo dobre volje in truda nas poslancev pomembno spremeni življenje slepemu in slabovidnemu človeku. Čakanje na nov zakon se nekomu, ki ni invalid seveda ne zdi nič tragičnega. Ni se mu treba vsakodnevno spopadati s preprekami in omejitvami, ki mu jih postavljamo drugi ljudje. S tem mislim tako naarhitektonske, kot tudi na ovire, ki so jim postavljene z nečloveškimi zakoni. S tem so kršene tudi njihove človekove pravice, saj so psi vodniki slepemu ali slabovidnemu človeku večkrat samo pripomoček. Nadomeščajo mu vid, ali pomagajo pri opravilih, ki so za človeka, ki vidi nekaj povsem običajnega. Upamo, da bomo ta zakon danes poslanci soglasno podprli. Taka rešitev, ki bi invalidnemu človeku omogočila bistveno lažje življenje, bi nam morala biti v zgled tudi pri pripravi in sprejemu drugih zakonov. Priznati moramo, da marsikdaj pri obravnavi zakonov pozabimo na posebne potrebe določeni kategorij ljudi in s tem nehote, ali povsem nenamerno otežimo njihovo življenje. Ne samo pri pripravi zakonov, ki posebej urejajo področje invalidov in kakor koli drugače prizadetih oseb, tudi pri pripravi splošnih zakonov bi morali biti bolj pozorni na njihove potrebe. V tem primeru vidimo, da lahko samo majhne spremembe v določbah členov pomenijo bistveno olajšano življenje nekomu drugemu. Poslanci Stranke mladih bomo zakon podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Slovenske demokratske stranke, gospod Franc Sušnik.
Gospod predsednik, spoštovani! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o zaščiti živali bo poslanska skupina Slovenske demokratske stranke podprla in s tem podprla tudi dopolnitev zakona o zaščiti živali v 13. in 46. členu. Podobno smo ravnali tudi pred tem, ko smo v državnem zboru glasovali proti predlogu sklepa, da ta zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Z uveljavitvijo predlaganega zakona bi vsem vodičem slepih in psom pomočnikom invalidov omogočili prost dostop v javne prostore, javne ustanove in javna prevozna sredstva. S podporo predlaganemu zakonu poslanci Slovenske demokratke stranke udejanjamo ustavno dolžnost in obvezo, ki smo jo zapisali v ustavo Republike Slovenije. Na osnovi tega določila, ki govori, da je država dolžna nuditi pomoč šibkejšim in pomoči potrebnim, smo se odločili, da predlagani zakon podpremo kljub mnenju vlade Republike Slovenije, da urejanje te materije ne sodi v zakon o zaščiti živali in kljub vsem pomislekom, ki so spremljali omenjeni zakonski predlog. Da omenim samo dilemo okrog potrebnega nagobčnika in vse ostale dileme, ki so spremljale ta zakonski predlog. Zakon bomo podprli in ga podpiramo tudi zaradi naših obveznosti do mednarodnih dokumentov, ki nam nalagajo kako in na kakšen način se ureja dostopnost do fizičnega okolja hendikepiranim osebam in jasno izpostavljeni dolžnosti države, ki jo je med drugimi izpostavila tudi evropska zveza slepih. Podprli ga bomo kljub pomislekom, da tak pes vodič, ki mu omogočamo vstop v javne prostore in javna prevozna sredstva brez nagobčnika, predstavlja tudi določeno potencialno nevarnost za okolje. Pri tehtanju te dileme smo presodili, da so koristi takšne ureditve bistveno večje od potencialne nevarnosti, ki jo takšen pes, ki je ustrezno usposobljen in izbran ter skupaj s pomoči potrebnim skrbnikom, predstavlja za okolje. Podprli bomo tudi oba predlagana amandmaja in zakon v celoti. Hvala lepa.
Hvala lepa. V imenu Združene liste, gospa Silva Črnugelj.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Lepo pozdravljeni, poslanke in poslanci! Danes obravnavamo predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o zaščiti živali, ki ga je državnemu zboru Republike Slovenije predložil poslanec Sašo Peče, in sicer na pobudo in željo nekaterih invalidnih oseb, ki se v svojem vsakdanjem življenju srečujejo z ovirami, ki jim onemogočajo opravljanje običajnih aktivnosti in opravil. To ni prvi predlog in pobuda, ki je bila naslovljena s strani civilne družbe ali invalidske organizacije na poslance oziroma državni zbor in je bila sprejeta. Spomnimo se samo pretekle izredne seje, ko smo skoraj vse poslanke in poslanci sprejeli pobudo za začetek postopka za spremembo 14. člena ustave Republike Slovenije, ko smo se odločili, da bomo v člen, ki zagotavlja enake človekove pravice oziroma enakost pred zakonom, zapisali tudi besedico invalidnost. Veljavni zakon o zaščiti živali v svojem 13. členu dovoljuje psom vodnikom slepih in psom pomočnikom invalidom, da jim na javnih mestih in sredstvih javnega prevoza ni treba imeti nagobčnika. Predlagana sprememba bolj natančno ureja pravico teh psov, da skupaj s svojimi skrbniki lahko vstopajo na vsa javna mesta in sredstva javnega prevoza, saj je bila do sedaj ta pravica urejena s predpisi lokalnih skupnosti, ki so to vprašanje urejale različno. Psi in njihovi skrbniki so bili pri uresničevanju te pravice odvisni zgolj od posluha lokalne skupnosti ali celo posluha nekaterih posameznikov. Zato bomo v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov predlagane spremembe podprli, saj tudi pričakujemo, da bo vlada in ustrezna ministrstva tem prilagoditvam sledila ob pripravi predloga zakona o izenačevanju možnosti invalidov tako in na tak način, da bo to področje in uporabo psov kot pripomočkov za slepe in slabovidne ustrezno uredila, saj se dobro ve, da pes vodič ali vodnik predstavlja za invalidno osebo, zlasti pa za slepo osebo nujen pripomoček pri preseganju nujne gibalne oviranosti, saj je z njegovo pomočjo suverena in mobilna. Pes vodič je sicer tehnični pripomoček za slepo osebo. Moramo pa se zavedati, da to ni tehnološki produkt, temveč je žival, živo bitje, ki ga kot takega obravnavajo tudi pravila obveznega zdravstvenega zavarovanja in v svojih pravilih točno in natanko povedo, kakšen je način in izbor psa, vzgoja tega psa, nega, izbor zavarovanca oziroma slepe osebe, in način dela in delovanja komisije. To ureditev je dosedaj podprla tudi Zveza društev slepih in slabovidnih Slovenije, ki te predlagane spremembe podpira, in zato jo bomo tudi v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov, podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Lidija Majnik, Liberalna demokracija.
Hvala gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi. V poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije smo že v prvi obravnavi navedli razloge, zakaj smo glasovali proti prvotnemu sklepu odbora za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Sledili smo pozivu Zveze društev slepih in slabovidnih Slovenije, da to problematiko rešimo v tem zakonu. Tako smo pripravili tudi amandmaja, ki povzemata pripombe zakonodajne-pravne službe državnega zbora, amandmaje pa je odbor za kmetijstvo nato sprejel. Na odboru za kmetijstvo so sicer predstavniki ministrstva za kmetijstvo ponovili svoje stališče, da zadevni zakon obravnava predvsem zaščito živali, in da ne regulira uresničevanja človekovih pravic in svoboščin in njihove zaščite, čemur bi lahko pritegnili le pod pogojem, da bi bila ta problematika ustrezno rešena. Ker pa imajo v naši skupnosti slepi in slabovidni težave na javnih mestih in sredstvih javnega prevoza z uporabo tehničnega pripomočka, v tem primeru posebej izurjenega psa, ki ga obravnavajo tudi pravila obveznega zdravstvenega zavarovanja. In ker po izjavah predstavnikov ministrstva za delo, družino in socialne zadeve v že zelo dolgo nastajajočem zakonu o izenačevanju možnosti invalidov ni predvideno, da bi tam reševali ta problem, smo se v poslanskem klubu Liberalne demokracije odločili, da bomo zakonsko spremembo v predlagani obliki potrdili. Rešitev problema je za nas pomembnejša kot kršitev načela koherentnosti pravnega reda kot celote. Zakon bomo v predlagani obliki potrdili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Slovenske nacionalne stranke, gospod Peče.
Saj v bistvu ni več kaj pomembnega za dodati. Rad pa bi mogoče prepričal kvečjemu katerega od poslancev, ki bo mogoče ob glasovanju vzdržan ali pa celo nasprotoval. Potrebno je poudariti, da zakon v bistvu skorajda ne bo imel skorajda finančnih posledic, torej tudi obremenitev državnega proračuna in pa s tem morebitna prerazporeditev sredstev, skoraj ni omembe vredna. Dejstvo pa je, da po drugi strani v zameno za to, preko politike, preko zakonodajne veje oblasti, poskušamo vzpostaviti neko ravnotežje v tistem smislu in pri tisti obliki, da bi določenemu segmentu ljudi v naši družbi, ki jih je žal dosedanje ravnanje, najsibo predstavnikov lokalnih skupnosti ali papredstavnikov različnih prevoznikov, zatiralo do te meje, da niso mogli opravljati svojih primarnih in pa luksuznih zadev. Naš namen in iskreno upam, da namen državnega zbora, je izključno v tem, da bomo v dogajanje v družbi enakopravno vključili vse tiste ljudi, ki si to zaslužijo, ki si to želijo in ki to potrebujejo. Hvala.
Hvala lepa. Še stališče Slovenske ljudske stranke, gospod mag. Janez Kramberger.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Naša poslanska skupina bo omenjeni predlog zakona podprla. Obžalujemo pa, da nismo uspeli, oziroma da vlada ni uspela pripraviti predloga zakona, ki bi to zadevo celovito reševal, torej predloga zakona o integraciji invalidov, kajti tam bi lahko to zadevo celovito rešili. In upamo, da bo ta zakon, ki ima dober namen, lahko tudi živel, in da ne bo prišlo do morebitnih zapletov s strani inšpekcijskih služb. Hvala lepa.
Hvala lepa. S tem smo tudi končali s predstavitvami stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predloga zakona ni bilo vloženih amandmajev ni možna razprava o členih, zato razpravo zaključujem in s tem tudi drugo obravnavo predloga zakona. V skladu s 139. členom poslovnika bo zbor glasovanje o zakonu opravil v petek 28.11.2003 po končani zadnji točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. 6. točko bomo začeli ob 16.05.
Spoštovane gospe in gospodje! Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O KMETIJSKO-GOZDARSKI ZBORNICI SLOVENIJE. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložil poslanec Alojz Sok. V zvezi s tem zakonom odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano predlaga državnemu zboru, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Na podlagi 134. člena poslovnika dajem najprej besedo predlagatelju za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Pet minut, gospod Sok, prosim.
Spoštovani predsedujoči, kolegice poslanke in kolegi poslanci! Meni je seveda žal, da je odbor za kmetijstvo sprejel takšen sklep, da ta zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Gre za to, da je zakon o kmetijsko-gozdarski zbornici bil sprejet leta 1999, in da sta na ta zakon v tem času bili izdani dve odločbi s strani ustavnega sodišča [[danes smo že govorili o tem, koliko odločb ustavnega sodišča ni realiziranih]] . In sicer, prva odločba se je nanašala na aktivno volilno pravico. Danes je v kmetijsko-gozdarski zbornici 172.000 in nekaj članov, fizičnih oseb, ki so razdeljene v 13 območnih enot, med temi območnimi enotami pa so velike razlike. Največja območna enota Murska Sobota ima prek 26.000 članov in najmanjša Kočevje ima vsega 1000 članov in nekaj. V vsaki pa se voli enako število predstavnikov v svet kmetijsko-gozdarske zbornice. Ustavno sodišče je ocenilo, da je tako določilo neustavno in da mora državni zbor to napako v zakonu odpraviti. Ker se bližajo volitve v kmetijsko-gozdarsko zbornico - volitve naj bi bile naslednje leto v marcu -, se nam je v Novi Sloveniji zdelo primerno, da čim prej opozorimo na to, da je treba to določbo v zakonu popraviti. Ker ministrstvo za kmetijstvo - danes predstavnikov ni tukaj - očitno nekega pristnega namena nima, da bi to zadevo v pravem času popravilo, smo se potem lotili in spremembo pripravili sami. Druga odločba ustavnega sodišča pa se nanaša na višino zborničnega prispevka. Sedaj so merila za zbornični prispevek zapisana v samem zakonu, in sicer v prehodnih določbah. Ker gre za javno dajatev, ker gre za odstopljeni davek, je ustavno sodišče v odločbi napisalo, da se morajo merila za višino zborničnega prispevka uzakoniti v samem zakonu. Istočasno smo v skladu s tem opozorili tudi na nelogičnost, ki je zapisana v zakonu, in sicer je v sedaj veljavnem zakonu zapisano, da so člani kmetijsko-gozdarske zbornice vsi tisti lastniki kmetijskih zemljišč in gozdov, ki imajo letno več kot 20.000 tolarjev katastrskega dohodka. Nadalje pa potem v 43.členu v prehodnih določbah zakon pravi, da se članarina plača v višini 3% od katastrskega dohodka, s tem da najnižji prispevek ne more biti manjši od 2.000 tolarjev. Če to preračunate, lahko vidite, da tisti, ki ima 20.000 tolarjev katastrskega dohodka, plačuje zbornici več kot 3% članarino, in sicer bi pri tem izračunu plačeval kar 10%. Mi smo matematično poskušali to urediti, zato smo predlagali spremembo, in sicer v tej smeri, da je obvezni član kmetijsko-gozdarske zbornice tisti lastnik kmetijskega zemljišča ali pa gozda, ki ima 66 666 katasterskega dohodka. To bi se potem namreč v zakonu izšlo 3% oziroma najmanj dva tisoč tolarjev. Tudi se nam postavlja vprašanje, kako to, da ima ta kmetijsko-gozdarska zbornica več kot 172 tisoč članov. Na drugi strani pa lahko vidimo, da vlogo za subvencije odda približno 65 tisoč kmetijskih upravičencev. To se navezuje tudi podatek, ki ga je objavila statistika, da nam je v zadnjih treh letih v Sloveniji propadlo okoli deset tisoč kmetijskih gospodarstev. Ker smo že predlagali te spremembe, smo poskušali s tem zakonom urediti še eno področje, to pa je področje nalog, ki jih trenutno opravlja kmetijsko-gozdarska zbornica. Med drugim ta zbornica opravlja tudi naloge na področju kontrole, proizvodnje in pa selekcije za domače živali, se pravi govedo, prašiče in ostale. Glede na to, ker se v tem času še vedno odloča o tem, katera rejska organizacija na področju govedoreje bo dobila status priznane rejske organizacije, smo mi predlagali oziroma predlagamo, da bi se ta naloga iz obsega del in nalog kmetijske-gozdarske zbornice črtala in se potem podelila tisti organizaciji, ki bo dobila pač status priznane rejske organizacije. Istočasno pa bi ukinitev ene izmed pomembnih nalog v okviru kmetijsko-gozdarsko zbornice tudi pomenila, da bi se finančna situacija v zbornici nekoliko izboljšala.
Sledijo predstavitve stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Alojz Sok, Nova Slovenija.
Hvala lepa gospod predsedujoči. Torej vseskozi se srečujemo z izredno težko finančno situacijo na področju delovanja kmetijsko-gozdarske zbornice. To se kaže tudi skozi to, da je pred nedavnim, kljub izdaji odločbe ustavnega sodišča, svet kmetijsko-gozdarske zbornice sklenil in s statutom zbornični prispevek povišal iz v zakonu določenih 3% na 4%. Da so težave pri samem poslovanju v kmetijsko-gozdarski zbornici, pa se lahko vidi tudi iz situacije, ki jo prikazuje svetovalna služba. Namreč z nastankom kmetijsko-gozdarske zbornice leta 1999 je bila na zbornico prenesena tudi svetovalna služba, tako da danes kmetijsko-gozdarska zbornica zaposluje okoli 900 sodelavcev in to je seveda precejšnje podjetje. Sredstva iz državnega proračuna se za delovanje kmetijsko-gozdarske zbornice iz leta v leto zmanjšujejo in zmanjševanje teh sredstev je seveda na drugi strani privedlo do situacije, da ta služba vse več uslug na terenu na področju kmetijstva zaračunava neposrednim uporabnikom. To pa seveda ima za posledico na kratko povedano v tem, da se kmetje kot uporabniki te službe enostavno tega izogibajo in pač te službe, ki je zelo na veliko zastavljena v naši državi, ne koristijo v tistem obsegu kot bi jo morali. Dejansko je to ena slabost pred vstopom v Evropsko unijo, kajti jasno je, da bo ta služba imela eno veliko funkcijo v pogojih delovanja Evropske unije na področju kmetijstva, zato bi seveda bilo potrebno, da ta služba deluje nemoteno, da deluje tako kot je bilo zamišljeno, ne pa da od časa do časa z javnimi protesti izraža nestrinjanje z načinom financiranja. Takšne zadeve seveda ne morejo biti v dobrobit slovenskemu kmetijstvu. Iz tega razloga smo pač enostavno razmišljali in pa predlagali, da bi se del nalog kmetijsko-gozdarske zbornice, torej tiste, ki niso obvezne in tiste, ki v tem trenutku sploh še ne vemo ali sodijo v področje delovanja kmetijsko-gozdarske zbornice, ukinile. Kot sem že povedal, na žalost, takšen zakon, takšna sprememba zakona na odboru za kmetijstvo ni bila sprejeta. Odbor je sprejel sklep, da je zakon neprimeren za nadaljnjo obravnavo. V Novi Sloveniji pa upamo, da bomo sedaj na podlagi tega poizkusa, ki smo ga očitno naredili na podlagi mnenja vlade in pa zakonodajno pravne službe le dobili predlog ministrstva za kmetijstvo in gozdarstvo in da bodo drugo leto marca oziroma aprila volitve v kmetijsko-gozdarsko zbornico potekale nemoteno. Hvala lepa.
Hvala. Bogomir Vnučec, stranka mladih, ga ni. Gospod Vojko Čeligoj, DeSUS.
Kolegi in kolegice! Zakon o kmetijsko-gozdarski zbornici je bil predmet presoje ustavnega sodišča v delu, ki se tiče problematike volivcev, članov sveta kmetijsko-gozdarske zbornice in določanja meril zborničnih prispevkov. V poslanski skupini DeSUS cenimo napor predlagatelja, da je s predlogom zakona poskušal sanirati pomanjkljivosti, na katere se nanaša odločba ustavnega sodišča, saj se zavedamo, da je potrebno neskladja z ustavo odpravljati. Vendar menimo, da predlog zakona ne ureja zadovoljivo vseh odprtih vprašanj, ki jih zakon ima. Kmetijsko-gozdarske zbornice niso evropska kategorija in v številnih državah Evropske unije, take organiziranosti kmetov ne poznajo. Zlasti pa ne prisilne oblike združevanja. Obvezno članstvo v kmetijsko-gozdarski zbornici se nam zdi v poslanski skupini DeSUS nesprejemljivo. Premalo premišljena se nam zdi tudi najnižja osnova 66.000 SIT katastrskega dohodka kot meje, ki prisiljuje lastnika zemlje, da je obvezni član zbornice. Po ustavi je združevanje svobodno in prostovoljno. V poslanski skupini DeSUS spoštujemo svobodno voljo vsakega kmeta in vemo, da zna sam presoditi, ali je članstvo v zbornici dobra odločitev zanj, ali ne, ali ima dovolj velike bonitete, ali ne, da bi vanjo pristopil. Ustavno sodišče tudi ni hotelo razumeti pobude, da naj bo kriterij za določene članarine za vse člane enak, v kolikor seveda mora biti članstvo obvezno in v tem delu se s predlogom zakona strinjamo. Ne moremo pa mimo določbe v 5. členu, ki določa, da bi se s prispevki članov financirale le splošno določene naloge. Kdo pa bo financiral ostale naloge? Če je zbornica in obvezno članstvo v njej resnično potrebno, potem naj tudi financira pretežni del nalog. Poleg tega se zdi, kot, da je predlog zakona skušal vpeljati nekatere konceptualne spremembe, ki pa po našem mnenju niso ravno najbolj premišljene, zato bomo v poslanski skupini DeSUS podprli sklep odbora, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Slovenske demokratske stranke, gospod Franc Sušnik.
Predsednik, spoštovani! Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke ne bo podprla predloga sklepa, da predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije ni primeren za nadaljnjo obravnavo. V celoti podpiramo namen predlagatelja, da se v zakonu o Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije odpravijo vse neskladnosti na katere je opozorilo ustavno sodišče kar z dvema odločbama. Podpiramo namen predlagatelja, ki z omenjenim zakonskim predlogom želi doseči enakopravnejšo zastopanost članstva zbornice v organih zbornice in s tem racionalnejše delovanje zbornice. Z namenom, da se zagotovi vsaj približno enaka zastopanost in enaka teža vsakega člana, podpiramo predlog, da se iz območnih enot izvoli različno število predstavnikov, glede na število zborničnih članov. Opozarjamo, da so volitve v organih Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije pred vrati in da je to neskladje nujno čimprej urediti. Podpiramo tudi namen predlagatelja, da se podrobno opredelijo funkcije Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije, ki se financirajo iz članskih prispevkov. Glede predlaganih sprememb in določevanja višine zborničnega prispevka v povezavi z obveznim članstvom, pa smo mnenja, da je treba predlagane spremembe gledati skozi prizmo prihajajočih in neodložljivih sprememb zborničnega sistema na sploh v Republiki Sloveniji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Janko Veber, Združena lista.
Hvala za besedo, predsedujoči. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov smo že v času sprejemanja zakona o kmetijsko-gozdarski zbornici opozarjali na številne nedorečenosti. Danes ugotavljamo, da je odločba ustavnega sodišča zelo jasno pokazala na te nedorečenosti in da je bila takratna odločitev premalo dorečena oziroma je bila izpeljana v skladu s trenutnimi interesi, ki so takrat veljali na področju kmetijske politike. Dejstvo je, da se danes srečujemo z dvojnostjo tako funkcije ministrstva kot tudi funkcije kmetijsko-gozdarskezbornice in pravzaprav niti ne vemo natančno, kdo je tisti, ki je odgovoren za izvajanje kmetijske politike. Namreč, prenos številnih nalog in pristojnosti na kmetijsko-gozdarsko zbornico je pripeljal do tega, da je ta transparentnost izredno zamegljena. Če pogledamo vsebino predlaganega zakona, bi se lahko skorajda strinjali z vsemi pripombami in predlogi, ki jih je kolega Sok zapisal v ta zakon, vendar te rešitve potegnejo za sabo, da bi pravzaprav morali ukiniti kmetijsko-gozdarsko zbornico, kajti s temi ukrepi in na ta način je pravzaprav ne bi mogli ohranjati pri življenju v takšnem obsegu za namen, za katerega je bila ustanovljena. Ustanovitev zbornice je bila predvsem posledica zaščite interesa kmetov v pogajanjih z vlado in še posebej v času, ko se je Slovenija pripravljala za vstop v Evropsko unijo, in da bi bil interes kmetijstva čim bolje zastopan v teh pogajanjih. Samo članstvo dokazuje, da pravzaprav v kmetijsko-gozdarski zbornici ne prevladujejo kmetje, tako mali kot veliki, ampak gre za večino tistih lastnikov zemljišč, ki jim kmetijska dejavnost ne pomeni drugega kot rekreacijo za zapolnitev prostega časa in ne nazadnje nekako ohranjanje kulturne krajine v naselju ali pa na območju, kjer ima nekdo svojo parcelo. Zagotovo pa to ni povezano z izvajanjem kmetijske politike. Ne nazadnje tudi podatki, ki so bili posredovani, 172.000 članov, od tega 65.000 vlog za subvencije, dokazujejo, da je temu tako. Torej, zelo težko govorimo o predstavništvu interesov kmetov, pač pa gre za nek trust, ki želi funkcionirati, vendar ugotavljamo, da izredno težko. Če želimo doreči delovanje kmetijsko-gozdarske zbornice, je treba pripraviti celovito spremembo tega zakona. Poskušati doseči predvsem to, da bi se resnično uveljavil interes kmetov v tej zbornici. In če gre že za obvezno članstvo, bi morali imeti resnično tudi izredno velik vpliv na delovanje te zbornice. Menimo, da tudi v tem trenutku ne gre za dovolj odločen vpliv prav izrecno kmetov. Te rešitve so tako zahtevne, tako velike, da jih ta zakon, pravzaprav ne ponuja. V kolikor bi bil sprejet, bi pomenil neko nedorečeno stanje, ki bi zagotovo pripeljalo do tega, da tudi volitev v tem naslednjem obdobju, ki prihaja ne bi bilo možno izvesti za to zbornico. In največja škoda bi nastala ravno pri kmetijsko-svetovalni službi, ki pa je ključnega pomena za to, da določene informacije, ki so nujno potrebne za kmete, vendarle prihajajo do teh kmetov. Čeprav tudi mi ugotavljamo, da ne na dovolj učinkovit način. Ampak vendarle, če bi posegli na tak način v to službo, s temi predlaganimi spremembami, bi seveda ogrozili še to relativno skromno stopnjo kmetijsko svetovalne službe, ki je danes v funkciji. Zato bomo v tej fazi glasovali za sklep odbora, torej ne bomo podprli nadaljnje obravnave zakona. Resno pa opozarjamo na to, da bi morale biti pri vseh naslednjih zakonih prenekatere dileme odpravljene, predvsem zaradi interesa kmetijstva. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Liberalne demokracije bo predstavila gospa Lidija Majnik.
Spoštovani gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi. Poslanski klub Liberalne demokracije Slovenije bo podprl sklep odbora za kmetijstvo gozdarstvo in prehrano, da predlog zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o kmetijsko- gozdarski zbornici Slovenije, ki ga je vložil poslanski kolega Alojz Sok ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Pri tej odločitvi nas je vodilo predvsem negativno mnenje vlade na predlagani zakon in številne pripombe, ki jih je pripravila naša zakonodajno-pravna služba. Ker je pristojno ministrstvo za kmetijstvo zagotovilo, da bo v najkrajšem možnem roku vlada vložila svoj zakon, smo se v presoji ali amandmirati vse predlagane člene, ali počakati na nov tekst, odločili za slednje. Pri tem pa ministrstvo pozivamo, da svojo napoved uresniči še v tem mesecu, saj se z zakonom že zelo mudi. Po odločbi ustavnega sodišča bodo namreč 28. marca 2004 prenehali veljati trije členi zakona, s čimer bodo onemogočene volitve v svet zbornice in pobiranje zborničnega prispevka. S tem pa ministrstvo postavlja pod vprašaj tudi zbornico samo. Kakor rečeno, bomo sklep odbora potrdili. Pričakujemo pa čimprejšnje rešitve, v skladu z odločbo ustavnega sodišča. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Slovenske nacionalne stranke bo predstavila gospa Sonja Areh Lavrič.
Predsedujoči, spoštovane poslanke, poslanci. Kmetijsko-gozdarska zbornica Slovenije je bila ustanovljena z namenom varovanja in zastopanja interesov kmetijstva, gozdarstva in ribištva. Z namenom svetovanja posameznikom in pravnim osebam, ki upravljajo vse tri prej omenjene dejavnosti. Ustavno sodišče je marca letošnjega leta v zvezi z zakonom o kmetijsko-gozdarski zbornici izdal dve odločbi. Odločba, ki nastopi marca leta 2004, se nanaša na razveljavitev treh členov, in sicer prvega odstavka 13. člena, ki govori o sestavi in delovnem področju sveta zbornice, prvega odstavka 29. člena, ki določa način volitev članov sveta zbornice in prvega odstavka 35. člena, ki določa volitve v prvi volilni skupini. Druga ustavna odločba je odločba o neskladju zakona v kmetijsko-gozdarski zbornici, z ustavo Republike Slovenije in sicer v prvem odstavku 8. člena, ki določa članstvo zbornice prve alinee, prvega odstavka 9. člena, ki določa sestavo prve volilne skupine, drugega odstavka 22. člena, določa prihodke zbornice, tretjega odstavka 23. člena, ki določa zbornične prispevke, in prve alinee prvega odstavka 43. člena, ki določa začasno stopnjo zborničnih prispevkov. Predlagatelj je v predlaganem zakonu v določeni meri nakazal pozitivne smernice k reševanju delovanja kmetijsko-gozdarske zbornice, vendar v Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo, da predlagatelj zakona ni upošteval in uvrstil celotne vsebine obeh odločb ustavnega sodišča predlagano novelo zakona. Omenjena novela tako ne rešuje vseh vprašanj, na katera je opozorilo ustavno sodišče. Smiselno bi bilo, da se sprejme zakon, v katerem bi bila zajeta vsa odprta vprašanja. Poleg tega v Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo, da je Vlada Republike Slovenije, oziroma pristojno ministrstvo, tisti državni organ glede na odločbo ustavnega sodišča Republike Slovenije, ki bi moral pripraviti novelo zakona, upoštevajoč že prej omenjeni odločbi ustavnega sodišča Republike Slovenije. Hvala.
Hvala lepa. Še stališče Slovenske ljudske stranke. Magister Janez Kramberger, prosim.
Hvala lepa gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke želimo, da se ustavni odločbi, ki sta povezani s tem vprašanjem, rešita celovito. Želimo, da Vlada Republike Slovenije, skupaj s kmetijsko-gozdarsko zbornico pripravi zakon, oziroma pripravi spremembo zakona, ki bo v skladu z omenjenima odločbama. Kolikor smo obveščeni, ima vlada pripravljen tak predlog zakona, zato bomo v naši poslanski skupini podprli predlog sklepa, ki ga je predlagal matični odbor. Hvala lepa
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvami stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa matičnega delovnega telesa, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, 15 minut po zaključeni razpravi o 7. točki dnevnega reda. Prekinjam to točko dnevnega reda. Gospod Sok, izvolite.
Hvala. Ali lahko še v okviru razpoložljivega časa?
Sedaj, tu seveda razprav ni, ker so samo predstavitve stališč poslanskih skupin.
Hvala lepa.
Skratka, danes, 15 minut po zaključni razpravi 7. točke dnevnega reda bo glasovanje o tej točki dnevnega reda. Prekinjam to točko dnevnega reda. 8. točko bomo začeli ob 16.45.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, lep pozdrav vsem. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O KOLEKTIVNEM DODATNEM POKOJNINSKEM ZAVAROVANJU ZA JAVNE USLUŽBENCE Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Dopolnilno obrazložitev predloga zakona nam bo podal minister za notranje zadeve dr. Rado Bohince. Lep pozdrav in izvolite.
Lep pozdrav, spoštovane kolegice, kolegi, spoštovana gospa podpredsednica! Dovolite mi nekaj opomb ob zakonu o dodatnem kolektivnem pokojninskem zavarovanju. Verjetno se spominjate, da smo julija letos z 9 sindikati javnega sektorja podpisali aneks h kolektivni pogodbi za negospodarstvo in tudi dogovor o politiki plač za leto 2004 in 2005. S tem aneksom so se sindikati, oziroma zaposleni, sindikati v njihovem imenu odrekli izplačila že dogovorjene avgustovske eskalacije, zaradi nadomestitve te eskalacije s premijo dodatnega kolektivnega pokojninskega zavarovanja. Vsebina aneksa je tudi vsebina poglavitnih sestavin sistema tega dodatnega kolektivnega pokojninskega zavarovanja. To pa pomeni, da smo zakon, ki je danes predmet obravnave tudi usklajevali s sindikati in s kar 12 sindikati podpisali izjavo o skladnosti glede vseh členov zakona, ki je danes predmet obravnave. Pomeni, imamo zakon, ki je partnersko usklajen, ki pa seveda, zaradi svoje vsebin pomembno posega na položaj zaposlenih. Dve vprašanji sta se kot kritični izpostavljali v prehodnih obravnavah. Prvo je vprašanje ustanovitve enega, ali več skladov. Vlada se je odločila predlagati ustanovitev enega samega sklada, zaprtega vzajemnega, iz vrste razlogov. Prvič, želi zagotoviti dovolj velik sklad v smislu kritične mase, ki bo lahko nastopal, ne samo na domačem, ampak tudi na evropske trgu kapitala. Drugič, štejemo, da je pomemben argument za en sklad tudi racionalnost. Manjši stroški ob enem kot ob razpršenosti na večje število skladov. Naslednjič štejemo, da gre pri tem za ureditev, v okviru katere bo upravljavec samo sklada en sam, ne pa skladovega premoženja. Skladovo premoženje bo upravljalo večje število subjektov in z zakonom predlagamo, da se krog subjektov razširi na pokojninske družbe, na banke, na zavarovalnice in tudi na kapitalsko družbo. Štejemo, da se s tem ne ustvarja monopol na tovrstnem trgu. Gre namreč za to, da že danes 11 družb nastopa na tem trgu kapitala, približno 200.000 zaposlenih iz zasebnega sektorja je že vključeno v te oblike zavarovanja. In prav glede na ureditev, ki jo predlagamo, da bo večje število skladov upravljalo premoženje tega sklada, večje število subjektov, štejemo, da bo med njimi konkurenca in da ne bo ustvarjen ali okrepljen monopol. Zdi se nam pomembno poudariti še to. V razpravah je večkrat bilo izraženo stališče, da so zaposleni v javnem sektorju s to ureditvijo na nek način privilegirani. Argument proti tej trditvi je, da gre za povsem specifična sredstva, za sredstva, ki so pravzaprav iz žepov zaposlenih v javnem sektorju. Oni so se odrekli avgustovske eskalacije in na tej podlagi bo ustanovljen sklad. S tem so si ne samo zmanjšali realno rast plač, ampak so si dolgoročno zmanjšali tudi pokojninsko osnovo, pri čemer so ugodnosti, ki iz tega naslova izhajajo iz zakona, nekakšna kompenzacija za to odločitev o realnem znižanju plače. Štejem, da je zakon tudi pomemben del gospodarske politike vlade in politike na področju plač v javnem sektorju, da pomembno prispeva k razreševanju tudi vprašanja dolgoročne socialne stabilnosti in zato predlagam, spoštovane gospe poslanke in gospodje poslanci, da ta zakon potrdite. Hvala lepa.
Hvala, gospod minister. Predlog zakona je obravnaval odbor za notranjo politiko, kot matično delovno telo. Prosim člana odbora, gospoda Leopoda Kremžarja, da predstavi poročilo odbora.
Hvala. Kot je rečeno, odbor je obravnaval predlog zakona, ki mu je bil predložen. Člani so seveda, razen predloga zakonskega besedila, dobili še, tako kot ponavadi, mnenje državnega sveta, dopis sindikata novinarjev, dopis policijskega in uslužbenskenskega sindikata Slovenije, dopis ministrstva za notranje zadeve. Predlagatelj je poudaril, da je predložen zakon usklajen s socialnimi partnerji in da se je Vlada Republike Slovenije s podpisom aneksa h kolektivni pogodbi za negospodarske dejavnosti obvezala, da bo v najkrajšem roku vložila predlog zakona, ki bo urejal kolektivno dodatno pokojninsko zavarovanje. V razpravi, v kateri je sodelovala večina članov odbora, je bilo posebej izpostavljeno vprašanje kroga upravičencev, ki jih predloženi zakon zajema. Po mnenju članov odbora iz zakona ni razvidna ocena finančnih sredstev, nadalje ni razvidno ali so bile lokalnim skupnostim v proračunu za leto 2004 zagotovljena finančna sredstva za izvajanje zakona. Člane odbora je tudi zanimalo kako bo zakon veljal za nekoga ki ima že 40 let delovne dobe. Razprava je potekala tudi v smeri ali eden ali več zaprtih vzajemnih pokojninskih skladov, saj bi z ustanovitvijo več skladov v različnih slovenskih središčih zadostili politiki skladnega regionalnega razvoja. Vlada pa bi tako lahko zagotavljala različne naložbene politike. Bila sta predlagana dva amandmaja, in sicer poslanske skupine SDS in poslanca mag. Janeza Drobniča, ki jih odbor ni podprl, pač pa je oblikoval in sprejel svoja dva amandmaja in takšen predlog zakona s tema amandmajema predlaga v sprejem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker je zbor na 30. seji opravil prvo obravnavo predloga zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Zato prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 24.11.2003. V tem pregledu vloženih amandmajev lahko vidimo, da imamo samo en amandma, zato odpiram razpravo o 5. členu dopolnjenega predloga zakona in amandmaju poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k temu členu. Gospod Brejc, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Kaj si mislimo o zakonu, smo povedali že zadnjič. Na žalost naš glas ne seže do srca vlade in ugotavljamo, da se kaj dosti pravzaprav ni spremenilo. Ostajamo torej pri tem, kar smo rekli. Vložili pa smo amandma, da bi vsaj v eni sami samcati točki vendarle poskušali prepričati večino, da bi bilo dobro, da se navsezadnje tudi v skladu s tržnimi zakonitostmi oblikujejo trije namesto enega sklada. Proti enemu skladu govori vrsta argumentov, ki jih zlasti ekonomisti, specializirani za to področje, pogosto navajajo. Kadarkoli se velika količina sredstev koncentrira v enem skladu, se s tem poveča tveganje zaradi možnih napačnih poslovnih odločitev. Drugič, obstaja možnost, da bi se - vsaj praksa dokazuje, da takšna možnost obstaja - politika vmešavala v delovanje takega sklada. Kajti Liberalna demokracija in vladajoča koalicija sta v preteklih desetih letih lepo pokazali, kako se polnijo mesta v raznih skladih, še posebej tistih, kjer je država lastnica. Kadarkoli gre za en velik sklad, pomeni to samo po sebi veliko moč upravljavcev sklada. Če pa imajo tisti, ki s takimi sredstvi upravljajo, veliko moč, pa nastopi velika težava, ko gre za nadzor nad delovanjem sklada. Tako da na eni strani monopolna pozicija, na drugi strani odsotnost učinkovitega nadzora, vse to govori v prid več skladom, ne pa enemu samemu. Kadarkoli govorimo o monopolih, se pogosto srečamo tudi z vprašanjem kakovosti. Tisti, ki imajo veliko moč,monopol na kateremkoli področju, se začnejo neodgovorno obnašati. In kakovost je navadno slabša, to doživljamo kar naprej na mnogih področjih, ne bi jih posebej našteval. Tudi v takem primeru težko pridobimo ustrezne podatke o delovanju posameznih skladov, in s tem nam je tudi onemogočena primerjava med skladi. Predvidevamo, da bi bile tudi velike težave pri prehodu iz enega v drugi sklad ali tretji sklad. Prav zanima me, kako bo ta sklad deloval? En sam sklad s toliko tisoči strank, glede na težave, ki jih imajo veliki poslovni sistemi, recimo Ljubljanska banka s Sigmo. Se pravi, kako bo ta informacijski sistem funkcioniral. Kako bo organizacijska struktura reagirala na tako veliko količino strank? V nasprotju z enim samim skladom, lahko rečemo, pa trijeskladi, tako kot mi predlagamo, trije vzajemni zaprti pokojninski skladi, omogočajo najprej možnost izbire. Danes se nihče od bodočih zavarovancev v teh pokojninskih skladih ne bo mogel odločiti drugače, kot za en sam samcat sklad. S tem pravzaprav kršimoeno od ključnih pravil igre. Ljudje imajo pravico, da se sami odločijo, v kateri sklad bodo vložili sredstva. Če ste jim to pravico na nek način prilagodili v času, ko bi morali povečati plače in to povečanje nadomestili z nekim nadomestkom, potem jim zdaj spet na drug način jemljete pravico, da bi se svobodno odločali, kam bodo vložili svoja sredstva. Več skladov pomeni večjo razpršitev upravljanja in s tem tudi zmanjšanje tveganja. S tem pa tudi večjo varnost za zavarovance. In s tem preprečimo monopolnipoložaj enega upravljalca. Saj jaz vem, da boste rekli, da je več teh skladov. Ampak vendarle, en sam tako močan sklad je res problematičen. Čemu se bojimo konkurence? Zakaj ne bi ustvarili konkurenčost tudi na tem področju? Zakaj ne bi, zaradi večje konkurenčnosti, na ta način prispevali tudi k večji kakovosti storitev, in s tem tudi večjemu zadovoljstvu zavarovanca? In s tem verjetno ustvarimo pogoje tudi za lažje prehode med skladi. Gospod minister je omenil nekaj razlogov, zakaj naj bi bil en sklad. Dejal je, da gre za kritično maso. Češ veliko zavarovancev pomeni velik kapital, veliko moč, možnost plasmaja na evropskih trgih. Omenil je racionalnost, omenjal je številne druge razloge, da ne ponavljam vsega. Zakaj potem po treh letih ti razlogi niso več aktualni. Zakaj pa potem po nekaj letih prehajamo na več skladov, če so ti razlogi tako tehtni? Res bi prosil za odgovor na to vprašanje. Težko si predstavljamo, da bi sedaj v začetku bil en sklad, in imel tako argumentacijo, potem pa ta argumentacija nekako ne zdrži več. In še eno od vprašanj imam. Gre pravzaprav za zelo nenavadno prakso. V Uradnem listu Republike Slovenije smo 14.11. med objavami zasledili povabilo k izdelavi ponudbe in predstavitvi sistemov upravljanja zaprtega vzajemnega pokojninskega sklada za javne uslužbence v Republiki Sloveniji in navodilo za izdelavo ponudbe za izbor upravljavca zaprtega vzajemnega sklada. Gre za to, da je komisija za izbor upravljavca zaprtega vzajemnega pokojninskega sklada začela z zbiranjem ponudb, kar se mi ne zdi sporno. To je racionalno početje, ker pomeni, da bi se postopek hitreje odvil, in v tem ne vidim nič slabega. Ampak nekaj drugega me čisto, tako bom rekel, formalno, pa vendarle preseneča. V točki 1.3, kjer je določena vsebina ponudbe, je rečeno, citiram: "pri oblikovanju ponudbe mora ponudnik upoštevati ZPIZ-1, predlog zakona o kolektivnem dodatnem pokojninskem zavarovanju za javne uslužbence", Poročevalec, številka ta in ta. Torej, ta, naš, Poročevalec. Se pravi, pri tem zbiranju ponudb je dovoljže predlog nekega zakona. Pa vendarle se zakon lahko tudi spremeni in se potem lahko stvari mogoče drugače postavijo v neki drugi luči. Kaj pa če bi se v tem okolju zgodil čudež in bi recimo del vladajoče koalicije pritegnil našim predlogom ter bi se ta predlog močno spremenil z amandmaji. Jaz sicer vem, da se to ne more zgoditi v tem državnem zboru in pri tem stanju duha. Ampak, recimo. Moramo gledati bolj načelno o teh stvareh. Predlog zakona ne more biti pravna podlaga za to, da se neko javno povabilo izvede, ker se lahko zakon spremeni in potem je to papir brez vrednosti. Tako da me preseneča ta naglica, zaradi tega momenta, ne zaradi tistega, kar sem prej rekel. Ker, če bi bil zakon sprejet in bi bilo vse skupaj tako pripravljeno, da bi bil postopek pospešen, to ne bi bilo nič narobe. Verjamem tudi sicer, da formalno zadeva ni tako zelo sporna. Ampak, opozarjam prav na to točko 1.3. Tako, da jaz mislim, da naš predlog ni v nekem nasprotju s predlogom vlade, nič ne odpira in ni revolucionaren. V zvezi z odgovorom vlade na mnenje naše zakonodajnopravne službe, s pripombami na 5. člen, v zadnjem odstavku te obrazložitve, se nam postavlja vprašanje, zakaj že sedaj ne gremo v to, da bi imeli 3 sklade. Zakaj moramo na to počakati nekaj časa. To je gotovo nekaj, kar je zelo sporno in ker je bil KAD že omenjen, sedaj nimam pri roki ustreznega predpisa, ampak mislim, da tam, kjer je država lastnik, tudi ne more posredovati, torej ne more biti hkrati tudi upravljavec. Nekaj takega. Pa prosim za odgovor. Hvala.
Hvala lepa. K besedi ste se javili še gospod Drobnič - gospod Kavčič, če dovolite, bi dala besedo gospodu ministru, ki želi odgovoriti na vprašanje dr. Brejca, ker vlada se lahko javi, če želi, tudi da direktno odgovori. Gospod Bohinc, izvolite.
Hvala lepa. Zelo na kratko. Tri vprašanja je postavil gospod Brejc. Prvo vprašanje, glede nadzora. Nadzor je predviden, da se uredi s kolektivno pogodbo o pokojninskem načrtu, na način, da bosta v organu upravljanja sklada sedeli obe skupini, se pravi predstavniki vlade in predstavniki sindikatov. V bistvu ne gre za nadzor samo s strani vlade, tako da ne vidimo nevarnosti birokratizacije in s tem neučinkovitosti tega nadzora. Obstajal bo skratka dvostranski nadzor. Zakaj lahko po treh letih več skladov ter ali odpadejo razlogi za en sam sklad, je bilo naslednje vprašanje. Predvsem zaradi tega, ker bo po treh letih s tem dana na voljo še drugačna naložbena politika oziroma politika tveganja in nova izbira. Štejemo, da je treba nekaj tradicije, nekaj znanj, nekaj vedenja o tem, kako je z izbiro različnih naložbenih politik in da je triletna doba nekaj, kar mora preteči, zato da bo 40.000 javnih uslužbencev lahko izkoristilo možnost izbire, ki bo z morebitno ustanovitvijo večjega števila skladov po treh letih dana na voljo. Nihali smo med tem, ali že sedaj dati možnost, za kar se zavzema kolega Brejc, večjega števila skladov. Na koncu smo se vendarle opredelili za rešitev, ki je bolj tradicionalna, bolj konvencionalna, da tako rečem, da začnemo z enim skladom. Veliko argumentov sem tudi sam povedal, vključno s kritično maso in nastopanjem na evropskem trgu za to, da pa kasneje vendarle dopustimo možnost nastanka novih skladov. Če bodo izkušnje pokazale - in verjamem,da bodo, da se bodo ljudje postopno tudi navadili na to - bo treba dati na voljo več politik tveganja, več naložbenih politik in večjo možnost izbire. To je odgovor na drugo vprašanje. Še tretje vprašanje, zakaj smo v razpis vključili predlog zakona. Strinjam se z argumentacijo kolega Brejca, da nesprejeti zakon ne more biti pravna podlaga za razpis. Lahko je pa informativna podlaga in to je bilo v razpisu vključeno, ne kot pravni predpis, temveč zgolj kot opora za neko pravilo, kot informacija, v katero smer vlada predlaga, da bo sistem nastajal. V tem smislu mislim, da razpis v tem delu ne more biti sporen. Hvala.
Hvala lepa. Po vrstnem redu - samo dovolite, preden dam besedo gospodu Drobniču - ste se prijavili k besedi gospod Drobnič, gospod Kavčič, gospod Barovič, gospod Kebrič in nato gospod Vnučec pa še gospod Brejc. Izvolite, gospod Drobnič.
Hvala lepa za besedo. Že takoj na začetku povem, da podpiram ta decentraliziran pristop, ki je nekako predložen skozi amandma Slovenske demokratske stranke. Vlada enkrat zagovarja en sklad, drugič razpršenost, tokrat centralizacijo. S centralizacijo in koncentracijo imamo v Sloveniji velike težave, ker to izpodkopava prave tržne pogoje, da ne odmislim še ostale inštitucije za nadzorovanje takih finančnih inštitucij. Potem pride do hudih težav v funkcioniranju, transparentnosti funkcioniranja, zagotavljanju tržnih pogojev oziroma tržnega funkcioniranja. To je v bistvu neke vrste suspenz. In to se pojavljana mnogih področjih. Tako ali tako vidimo, da Slovenija boluje za temi boleznimi in se približuje, kot sem že večkrat poudaril, neki obliki korporativistične države z obveznimi zbornicami ter sindikalnim sistemom, čeprav sindikalni sistem le nekoliko boljše funkcionira. Pri centralizaciji se zgovarjate na dobro tradicijo in konzervativizem, v nasprotnem primeru uporabljate drugo izrazoslovje. V tem primeru govorimo o suspenzu tržnega funkcioniranja, pravega tržnega funkcioniranja. Verjetno, da ga bo treba popraviti zato, ker zakon ni ustrezen, ampak suspenz je bil narejen že na začetku, ko se zaposleni niso mogli odločati o tem ali stopijo v to zavarovalno shemo ali pa se odločijo za, pač, povišanje. Vlada je imela možnost, da uskladi s socialnimi partnerji ustrezen pristop. Torej, to je vse obvezno in o kakšnem prostovoljnem ali prostem preudarku ni govora, sedaj boste pa še scementirali z enim skladom. Ni dostojno. To so stvari, ki delajo zakon neprimernega, poleg seveda ključnih opozoril, ki smo vam jih dali. Zmanjšana bodo plačila v zdravstveni sistem, kar bo še otežilo poslovanje zdravstvene blagajne. To pomeni nadaljnje rušenje sistema in zmanjšanje prejemkov upokojencev, ker se ne bo štelo v smislu rasti plač. Torej, še en finančni udar na upokojence,ker to se ne bo upoštevalo pri valorizaciji. Nastale bodo tudi težave pri premijah, ker limiti premij niso usklajeni z matičnim zakonom, verjetno bo sledil ustavni spor in tako se utegne porušiti tudi ta sklad. Skratka, preveč tveganja ste si, gospod minister in vlada, se tem zakonom nakopali. Ni dobro, skratka obstaja veliko pripomb, ki jih v postopku sprejemanja zakona niste upoštevali in zato so resni razlogi, da se bomo s tem zakonom verjetno še srečali in ga bomo morali korenito popraviti, zato da bibil primerljiv s tistimi v urejenih državah. Taka flikarija ne bo koristila nikomur. To je nedostojno. Podprli pa bomo eventualni popravek 5. člena v smeri razpršenosti v vsaj tri sklade. To bi pomenilo vsaj neko možnost izbire. Kajti težko verjamemo, da boste čez določen čas, preoblikovali shemo. Toliko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Kavčič. Izvolite.
Hvala lepa. Da bi se lahko orientirali o dilemah koliko skladov, je morda koristno pogledati na osnovni namen tega zakona. Gre za zelo ambiciozno idejo, ki ima svoje makroekonomske implikacije v tem, da želi en del posebnih prejemkov velikega števila zaposlenih, okoli 140tisoč preusmeriti, iz takojšnje porabe, v neko obliko, ki naj bi služila dolgoročni socialni varnosti teh zavarovancev, v konkretnem primeru uslužbenca javnega sektorja. Se pravi protiinflacijski motiv tega zakona je tukaj zelo v ospredju. Po drugi strani gre za ambiciozen projekt, ker gre za rešitev, ki bo morala začeti funkcionirati v izjemno kratkem času in to brez pomanjkljivosti za zelo veliko število zavarovancev, za okoli 140 tisoč. Namen teh naložb v pokojninsko zavarovanje je v osnovi zelo dalečod špekulativnega namena. Gre za naložbo, ki bo morala biti zelo transparentna in predvsem varna. Zato je tudi v tej prizmi treba pogledati, kakšen vpliv bodo imele posledice tega zakona na tiste dejavnike ali akterje na področju finančne industrije, ki so se dosedaj skladno s slovensko zakonodajo že usposobili za nudenje storitev na tem trgu - tudi pokojninske družbe in druge institucije na finančnem trgu. Strinjam se s tistimi, ki zagovarjajo stališče, da rešitve tega zakona ne bi smele imeti močnega negativnega vpliva na delovanje v slovenskem prostoru vzpostavljenih gospodarskih subjektov. In zato mislim, da se je treba zavedati zelo strukturiranega načina poslovanja pokojninskih skladov, ki se pojavlja tudi že pri nas in ki ga lahko analiziramo na finančno bolj razvitih trgih. Namreč, posel je predvsem pri večjih pokojninskih družbah zelo strukturiran v upravljanje pokojninskega sklada kot takega, v oblikovanje pokojninskega načrta, v upravljanje premoženja pokojninskega sklada in v upravljanje odnosov na pasivni strani sklada. To pomeni vodenje, upravljanje odnosov z zavarovanci samimi. Seveda je možno, da so vse te kompleksne funkcije združene pod eno streho, vodene enotno, vodene monopolno in vodene državno. V predlaganem primeru jaz takega pristopane vidim, seveda pa si v Sloveniji v začetnem trenutku verjetno ne bomo mogli privoščiti tako strukturiranega pristopa, kot je to možno na bistveno večjih in močnejših trgih. Osebno vidim tudi že v danem predlogu zakona možnosti za takojšnjo konkurenco napomembnem delu poslovanja tega sklada in sicer na področju upravljanja s premoženjem. Mislim, da bodo sedaj uspešno delujoči akterji a tem področju lahko konkurirali za pridobitev poslov na področju upravljanja s premoženjem, na osnovi zelo resno zastavljenih pogojev, ki jih bo Republika Slovenija postavljala. Osebno bi si zelo želel, da bi se morda že v začetku nudila možnosti konkuriranja tudi za poslovanje večih akterjev na pasivni strani. Vlada ko predlagatelj se je tukaj odločil za drugo rešitev, kot razumem, in sicer, da naj bi bil v začetku odnos s samimi zavarovanci voden enotno. To seveda prinese s seboj določene potencialne očitke, pa tudi določene prednosti. Ne moremo si namreč predstavljati težav v katere bi zabredli, če bi že v začetnih fazah delovanja tega sklada izpostavili zavarovance riziku različni kakovosti poslovanja različnih upraviteljev skladov. Tudi razmisleki o regionalni razpršenosti so na prvi pogled lahko vabljivi, ampak predstavljajte si situacijo do katere bi prišli, če bi recimo obalni pokojninski sklad posloval uspešno, štajerski pokojninski sklad bi pa posloval nekoliko slabše. Kdo bi bil v stanju potem pojasniti zavarovancem razlike v donosnosti njihovih dolgoročnih prihrankov. Ali če bi ubrali drugo pot, in bi šli na sektorske, na branžne razdelitve. Menim, da bi bilo tukaj zelo težko odgovarjati na ta vprašanja in se mi zdi, da je postopno uvajanje konkurence po posameznih segmentih poslovanja tega pokojninskega sklada tista pot, ki jo je možno ubrati, glede na to, da je bilo očitno zelo težko in kompleksno doseči dogovor z reprezentativnimi sindikati. In če želimo ohraniti ta osnovi cilj, ki je bil dosežen, to pomeni preusmeritev dela plač v pokojnine, potem je seveda treba ubrati take rešitve, ki so v stanju delovati takoj, zanesljivo, pošteno in pregledno do vseh 140.000 zavarovancev. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Barovič. Izvolite.
Hvala lepa gospa predsedujoča. 28. oktobra je bila prva razprava o predlogu zakona o kolektivnem dodatnem pokojninskem zavarovanju za javne uslužbence, in že takrat je bil pogovor zanimiv, tako kot danes. Že takrat smo, vsaj v Slovenski nacionalni stranki vzpostavili številne dvome in vprašanja, ki se danes tej koristni debati ponavljajo. Res je, da je zelo vprašljivo. En sklad ali več skladov, več upravljavcev v enem skladu. Le kdo bi vedel povedati odgovor? Žal pa moram, preden bom res rekel konkretno o amandmaju o katerem govorimo, povedati tisto, kar smo govorili 28. oktobra. Mi smo takrat spregledali in preslišali bistvo. Ko sem nekatere strokovnjake vprašal, kakšen je namen oblikovanja tega zakona, so mi povedali, da na žalost ta ni sorazmeren glede na plače, da upošteva samo delovno dobo, da pomeni, da bosta dva, ki zaslužita - eden 100 tisoč, drugi pa 300 tisoč - po določeni delovni dobi imela enako osnovo. Res je, da ta zakon rešuje socialo, vendar pa ljudje ocenjujejo, da ni prav, da na tak način. Zakon je v drugi obravnavi. V Slovenski nacionalni stranki smo ocenili, da je potrebno. Ravnokar je nekaj konkretnih stvari povedal tudi gospod Kavčič. Moram se še dotakniti. Res, da razlike lahko nastanejo v posameznih regijah in je potrebno opravičevati kot ste rekli, ampak konec koncev, v prihodu v Evropsko unijo gre za uravnotežen, regionalni razvoj in po dolgi debati in oceni smo v Slovenski nacionalni stranki sklenili, da, v kolikor bo amandma Slovenske demokratske stranke, k predlogu zakona o kolektivnem, dodatnem in pokojninskem zavarovanju sprejet, potem tudi mi ne bomo nasprotovali predlogu zakona. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Kebrič, izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Kolegice, kolegi! Zopet nas je relativno malo, upam pa, da mnogi poslušajo tudi v svojih poslanskih pisarnah, saj je ta zadeva neposredno tudi za nas, ki smo v državnem zboru, zahtevna in nas prizadeva. Prizadeva pa še 700 tisoč ali več, če štejemo njihove svojce zraven. Pomembno je, da ni več splošne razprave, čeprav je bilo takrat razmerje, da nas je bilo 30 proti, da bi bil zakon sprejet in šel v nadaljnjo proceduro, 37 pa jih je bilo žal za in rezultat imamo pred seboj. Ker smo pri 5. členu, je bistveno vedeti naslednje: Nekateri imamo še v spominu, konec leta 1999 in začetek 1. januar 2000, ko smo sprejemali pokojninsko reformo ter zakon, kakršen je. Sedaj pa se rešuje izven tega zakona po stranskih poteh marsikaj. Govorim o skladih. Takrat je bilo postavljeno in tako piše v osnovnem zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, da je treba predložiti pokojninski načrt in ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve da soglasje ali pa ne, če misli, da načrt ni ustrezen. Takrat so skladi rasli kot gobe po dežju, jasno pa je, da niso imeli začetnega kapitala, saj se je komaj začelo vlagati. Živeli so od kreditov, imeli so velike stroške in na tržišču se je bila bitka, kdo bo dobil več zavarovancev. Zdaj pa poglejmo dejstvom v oči! Na eni strani imamo nek podatek [[govorim v okroglih številkah]] , da je bilo najprej kar 18 takih skladov, ki so dobili dovoljenje za ustanovitev. Potem se je hitro pokazalo, da če nimaš vsaj 50 do 80.000 zavarovancev, ti bodo stroški za fikus, tajnico, direktorja, računalnike, prostor in podobno tako porasli, da bodo težko obvladljivi, kajti po zakonu bi moral jamčiti nek osnovni doprinos. Sedaj pa se hoče kar enostavno reči, prevzeli bomo en sklad, po treh letih se lahko tisti, ki so v tem skladu kot zavarovanci drugače odločijo. Ta sklad ima sedaj osem mesecev časa, da si bo v mesecu aprilu pridobil premije za 140.000 zavarovancev. To bo tak osnovni kapital - seveda se zdaj vsi borijo konkurenčno, da bi pobrali to smetano in da bi tri leta dobro gospodarili v korist - to je vsaj upanje tistih, ki bodo zavarovanci - in si želijo, da bi iz tega nekaj imeli. Nasprotno temu centralizmu je tržno gospodarstvo, prosta konkurenca, kjer bi se vsi, če ne bi bil že zakonsko določen en sklad, borili, da bi dobili vsak svoj delež od te velike torte 140.000 zavarovancev. Za osem mesecev premij, bi se vsi borili in iskali take konkurenčne, tržne in najnižje variante stroškov, da bi lahko obljubili čim več, da bi se tisti, če bi se smeli - po tem zakonu se pa ne smemo, ta človekova pravica nam je odvzeta- morali odločiti za tisto, kar bi sami hoteli, v čemer bi sami videli perspektivo. Ne želim več izgubljati časa, kajti pri 8. točki, ki je življenjskega pomena, ali bo ta zakon sprejet ali bo ta zakon padel, bom z ostalimi argumenti o protiustavnosti tega zakona in tega določila 8. člena še slepemu odprl oči. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vnučec, izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. S predlogom vlade, da se za javne uslužbence predvidi samo en vzajemni sklad za dodatno pokojninsko zavarovanje, seveda največ izgubljajo mlajši uslužbenci oziroma tisti, ki bodo v ta proces vključeni najdlje. Kajti, glede na napovedano konzervativno politiko bodo tisti, ki bodo najdlje vključeniv ta proces prikrajšani za višjo dodatno pokojnino, kajti donosi bodo manjši. In če že ne morejo izbirati med višjo plačo ali pa dodatnim pokojninskem zavarovanjem, naj vsaj izbirajo med različnimi skladi, ki se bodo med seboj razlikovali tudi po tveganosti naložb. Kajti, že v prvem letniku ekonomije učijo študente, da bolj tvegane naložbe prinašajo tudi večje donose. In tisti, ki bodo dlje časa vključeni ob sedanjem predlogu, bodo prikrajšani za višje donose in bodo zaradi tega, kot sem povedal, imeli nižje dodatne pokojnine, s tem pa bomo tudi ustvarili upokojence, ki bodo imeli slabši življenjski standard. Zato tudi sam in tudi v naši poslanski skupini Stranki mladih, v kolikor amandma, ki je pred nami ne bo sprejet, tudi celotnega predloga zakona ne bom potrdili.
Hvala lepa. Dovolite mi, da vam povem vrstni red razpravljavcev za naprej, gospod Brejc, gospod Anderlič, gospod Potrč. Gospod Brejc, izvolite.
Hvala lepa, še enkrat. Odgovori gospoda ministra me nekako niso prepričali, niti ne argumenti, ki jih je navedel za en sam sklad. V odgovoru je povedal, da pravzaprav ti trije argumenti niso več tako pomembni, ampak da gre pravzaprav za ustvarjanje tradicije. Se pravi, v treh letih naj bi se ustvarila tradicija, ki bi potem ljudem omogočila, da bi se nekako lažje znašli v tej novi situaciji. Zagotovo je takšen pogled na 140.000 javnih uslužbencev pravzaprav žaljiv. Ker, zakaj bi bili deležni nekega paternalizma, neke silne skrbi ministra, da se ja ne bodo narobe odločili, saj so odrasli ljudje, ki že danes morda trgujejo z vrednostnimi papirji, če jim seveda kaj od plače ostane in se sami odločajo kam bodo kaj naložili. Zakaj jim sedaj jemati to pravico? Če ste jim že vzeli plačo, del plače, potem jim pustite vsaj pravico, da se sami odločijo. Čemu jim zdaj omejevati to pravico do izbire. Tega jaz preprosto ne razumem in tudi ne gre v kontekst sodobne demokratične družbe, nikakor pa v kontekst Liberalne demokracije in njene politične in ekonomske orientiranosti. To, kar je gospod Kavčič govoril, to so stvari, ki jim pač ne moremo verjeti, ker Liberalna demokracija po definiciji deluje drugače. Vseh deset let lahko gledamo, kako delate bistveno drugače od tega, kar zdaj govorite. Pravi razlog, da želiteimeti en sklad, je silna koncentracija kapitala in možnost upravljanja s to izjemno veliko količino sredstev. Samo to je pravi razlog, gre za en velik sklad, za eno veliko oporno točko, ki je ne bo mogoče nadzirati. Jaz sem za tri sklade. Jaz vem vnaprej, da bodo v vrhu teh skladov, katerikoli bo izbran, pa naj bo to v bankah, zavarovalnicah, kaj jaz vem kje - sedeli vaši ljudje. Saj o tem ne govorimo, to je popolnoma jasno, da bo to pod vašo politični ingerenco, pod vašim političnim vplivom. Saj ste si v desetih letih vse te pozicije priborili. Ampak nerazumno se mi pa zdi, da liberalna vlada uvaja nekaj, kar je izrazito konzervativnega, nekaj podobnega kot zakon o prepovedi uporabe alkohola ali kako se že imenuje. To bi vpeljala kakšna zadrgnjena desničarska vlada, ne pa liberalna vlada. In zdaj bo minister Keber ugotovil, da je tudi svinjina škodljiva za zdravje, pa bo prepovedal svinjino. Potem lahko pričakujemo, da bo nekdo ugotovil, da tudi ženske niso prav napravljene. Ampak kakorkoli, jaz bi vendarle pričakoval, da bomo šli v neko smer prostovoljnosti in zaupanja v ljudi, da bi torej ljudje lahko sami odločali, kam bodo usmerili svoj denar. In da bo zdaj neka obalna, Kraška, Štajerska ali ne vem katera področna neka zadeva, bolj ali manj uspešna. Čeje možnost prehoda, se to stori zlahka. Tako ali tako se ljudje, ko vlagajo denar v neke vzajemne sklade in tako naprej, pač bolj ali manj obnesejo s svojimi odločitvami. To postopno uvajanje konkurence je torej bolj pesek v oči javnosti, kot pa resnica. Jaz upam, da bo minister odgovoril še na vprašanje, ki sem ga dal na koncu. Mogoče nisem bil dovolj jasen in se zato opravičujem. In prav v tem razpisu ali kako bi človek rekel, povabilu je pod 4. točko navedena kapitalska družba pokojninskega in invalidskega zavarovanja, kot možni upravljalec. Se pravi zavarovalnice, banke, pokojninske družbe in KAD. In me zdaj zanima, ali lahko vlada sklene pogodbo o upravljanju zaprtega vzajemnega sklada s KAD-om. Se mi zdi, da je ta relacija nezdružljiva. Mislim, da gre tu za konflikt interesov, pa bi predlagal, če ne drugega, da vsaj to preučite, če mi že ta hip ne morete dati odgovora. Jaz bi vendarle želel opozoriti, da obstaja nevarnost, da bo tu nekaj narobe. Jaz mislim, da ne bi bilo čisto nič narobe, če greste že danes naproti našemu amandmaju, in ga sprejmete in s tem omogočite ljudem možnost izbire. Ne podcenjujte ljudi. Dajte jim to možnost, da sami odločijo. Vi boste izbrali tri svoje sklade na katere imate svoj vpliv. V redu. Nič novega. Ljudje bodo lahko izbirali. Apeliram na vašo podporo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Anderlič, izvolite.
Glede na to, da poteka razprava samo o amandmaju k 5. členu, ne glede na to, kaj si mislim o samem zakonu, moram reči, da sem nesrečen, ko na tak način oblikujemo 5. člen. Podprl ga je tudi odbor in nerazumljivo je, da se ne pove tukaj tisto, za kar pravzaprav zares gre. Pogajali ste se s sindikati, slabo ste se izpogajali in na koncu smo dobili to, kar smo. Pustimo lepotne napake, da se niste z vsemi izpogajali in da vse stvari tako ali tako ne držijo. V nasprotju z mojim prepričanjem je, da če sem pred leti sprejemal v tem državnem zboru zakon, ki je uvedel neko industrijo na tem področju, da tako rečem, oblikovanje dodatnih pokojninskih možnosti preko skladov, ki pač te stvari upravljajo, da moram sedaj zato, ker sem ujetnik dogovora med posamezniki, ki so v imenu vlade se pogajali in sindikati, vnašati v ta isti sistem nek tujek, nekaj, kar je antitržno, antikonkurenčno in preprečuje svobodo izbire. To je zame, kot liberalca, kot bi rekli gospodje na desni nesprejemljivo in seveda lahko spoštujem tudi to odločitev samo z enega vidika. Da vlada trdno stoji za dogovorom in konec koncev tudi v kasnejši fazi ne bo prišlo do tistega, kar je bilo tukaj že nekajkrat povedano. Da bodo vsi sindikati iz tega sektorja v to zajeti, da se bodo v to vključili zares ter da ne bo prišlo do tožb in raznih drugih stvari. Če temu ni tako in teh zagotovil tu ni, potem se sprašujem, ali delamo prav ali ne. Preprosto sem zavezan dogovorom. Že nekajkrat smo te stvari na ta način počeli, tako z vsebinskega vidika, kakor z vidika tržne naravnanosti in tudi sicer temu amandmaju ni kaj prigovarjati. Tudi zagovor 5. člena, tak kot je, vsaj tako kot sem razumel, ni prepričljiv. Res moti to, da na eni strani že imamo neko tradicijo ali pa poskušamo vpeljati neko tradicijo - zdajle nimam točnega podatka, koliko je že državljanov zavarovanih v teh dodatnih pokojninskih skladih, toda gotovo je, da s to potezo nismo stimulirali tistih, ki še niso dodatno pokojninsko zavarovani, da bi šli v kateregakoli od tistih dvanajstih skladov. Zato je treba pritisniti in bodo drugi sindikati najbrž tudi upravičeni, da pritisnejo na državo in rečejo, dajte nam zagotoviti nekaj bolj varnega, kajti teh dvanajst je najbrž pod vprašanjem, če jim še vi ne zaupate. In zapirate in rečete, po treh letih, ko bomo videli, kaj bo, bomo pa mogoče razmišljali o dodatnem enem, dveh, treh, petih. To je za moje razumevanje na nek način nerazumljivo. In pravim, ko boste zagotovili, da je to zares edini izhod, glede na že sklenjene dogovore s sindikati, potem lahko razmišljam tudi drugače. V tem trenutku tega seveda ne morem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Potrč. Izvolite.
Hvala lepa. Če bi bil tako ciničen, kot so bili nekateri kolegi pred mano, bi rekel, da sem skorajda ganjen nad veliko skrbjo gospodov poslancev, kako se bodo uslužbenci odločali o prostovoljnem pokojninskem zavarovanju. Moram pa reči, da tako, kot se očita predlaganemu modelu, da so za njim lahko določeni interesi, seveda niti slučajno ne verjamem, da velika skrb za razpršitev v več skladov nima prav tako zraven določenih ekonomskih interesov in nimam nič proti. Proti imam samo to, da se to ovija v silno velike in načelne besede ter veliko diskusijo. Priznam, da se javljam samo zato, ker bom povedal informacije, ki jih o predlogu zakona imam in jim verjamem. Ena od njih je, da smo se za aneks h kolektivni pogodbi za negospodarstvo odločili, ker je bila odločitev vsaj v vladni koaliciji - sam pa razumem, da tudi širše - na tej točki v državnem zboru, da je treba pristopiti k politiki deindeksacije in da je zaradi tega treba zagotoviti, da se ne bodo kot eden od agregatov povečevale plače, ki imajo svoj vpliv, na gibanja mnogih drugih agregatov in da bomo k temu pristopili. Zato je bila ta odločitev sprejeta. Mi smo celo spreminjali zakon, da seje lahko to uveljavilo in sprejelo. In takrat jaz te razprave v mnogočem nisem slišal. Kasneje pa smo zamujali, ker vemo vsi, da ni bilo enostavno s sindikati doseči najprej dogovora, da se odpovedo plači, ker tisto kar je v roki je še vedno boljše, kot tisto kar je za nekoga, ki prihaja v službo že 40 let, za nekoga drugega mogoče malo manj, ampak ni v roki. Je na nekem računu, sicer z garancijo, da bo sigurno pozitivno obrestovan, vendar mnogo kdaj tudi s slabimi izkušnjami in negotovostjo ali bo to res.In sedaj smo prišli v situacijo, takšne so moje informacije, da če teh odločitev sedaj pripravljenih, pripravljenih pa soglasno med vlado in sindikati, ne sprejmemo, da je veliko vprašanje ali bo mogoče v rokih kakršni so, realizirat ta program. Če ga ne bo, se zna zgoditi, da bomo prišli v situacijo v kateri smo bili preden je bila odločitev o odpovedi dela plač od 1. avgusta naprej sprejeta. Jaz v to situacijo ne bi rad prišel. In še nekaj. Veliko je bilo, bi rekel, obljub in napovedi kaj pomeni možnost svobodnega odločanja za vlaganja v ta ali drug sklad. Jaz se strinjam, da je lepša ta svoboda odločanja. Moram pa reči, da smo jo imeli, tudi jaz sem jo imel slabih 8, 10 let nazaj, ko smo dobivali bone na račun delovne dobe. Kamor koli bi se odločil, razen če bi šel v vrsto stati k 5 ali pa 10 slovenskim podjetjem, bi se odločil enako. Zapravil denar tako, kot sem ga tudi v tem primeru, ker nobeden od tistih skladov kamor smo vlagali ni dal nobenih učinkov. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Cukjati, izvolite. Gospod Brejc, mislim, da vas ni omenil gospod Potrč. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Ja, nestrinjanje pa ni replika, to vemo. Gospod Cukjati, izvolite.
Hvala za besedo. Pred seboj imamo amandma, ki bi ublažil to zanimivo potezo vlade, da pravzaprav uvajamo prostovoljno dodatno pokojninsko zavarovanje, ki ni prostovoljno, ampak je obvezno, prisilno dodatno pokojninsko zavarovanje. Dva vprašanja se pojavljata. Zakaj en slad in zakaj prisilno. Mislim, da bi bilo glede same procedure kako je do tega prišlo, vendarle treba reči, da je vrsta sindikatov takih, ki s tem niso soglašali in je za njih to vsekakor prisilno. Vprašanje je tudi ali lahko sindikat v imenu vseh delavcev, tudi tistih, ki niso člani sindikata in pa celo v imenu vseh članov odloči, dobil boš nižjo plačo, ampak moral se boš dodatno pokojninsko zavarovati. To so stvari, o katerih bo verjetno moral še kdo drugi razpravljati, kot je bilo že napovedano glede vključitve ustavnega sodišča o teh presojah. Dotaknil bi se, zakaj en sklad. Tudi tukaj je vprašanje, zakaj eden. Vsekakor ne vse obrazložitve, ki sem jih prebral in slišal, če ne tukaj, pa po medijih, ne prepričajo, da je to najboljša rešitev. Kajti zagotovo ta sklad, ne bo zagotovil večjega donosa, kot bo zagotovljen minimalni donos. Zagotovo ne večjega donosa, ker ne bo konkurence. Če bi ustanovili najmanj tri sklade, ne samo da bi podprli na nek način regijsko pokritost oziroma skladni regionalni razvoj na tej točki, ampak bi tudi vzpostavili neko možnost konkurence, da bi kdo še kaj več ponudil, kot je zakonsko določen minimalni donos. Vendar temu ni tako. Zakaj? Zaradi tega, ker v 8. členu tudi piše, da bodo premije, ki pripadajo javnim uslužbencem od 1. avgusta letos nakazane šele, skoraj čez eno leto. To se pravi do 30.4.2004. To pomeni, da s tem ukrepom vlada, zaradi svoje nelikvidnosti, jemlje na silo kredit pri uslužbencih. Določi vnaprej minimalni donos, po tej obresti boš dobil in na koncu tudi ne boš dobil keša, ampak boš imel neke vrste pokojninski bon. Mislim, da je to nekako zelo neokusen pristop. In zelo se čudim, da so sindikati na ta pristop pristali. Verjetno še vedno velja to, da kot je rekel nekoč Tito, da imamo čudovito "radničko klaso", ki zaužije vse, kar se tej klasi skuha. Neprimerno lažja in bolj korektna bi bila rešitev, če bi vlada rekla, nimamo denarja za plače, bomo dali pa bone. V redu, pa naj da pokojninske bone, ampak naj pusti, da potem prostovoljno vlagajo, kjerkoli, v katerikoli sklad, vzajemni, pokojninski ki jih je pri nas kar nekaj, pet jih imamo. Pri tem bi lahko seveda tudi država določila minimalno donosnost, pa vendarle bi bila s tem dana neka svoboda, možnost konkurence in možnost višanja tega donosa. Ampak, seveda v takem primeru, bi morala vlada takojzačeti te premije izplačevati, ne šele z zamikom skoraj enega leta. Če bi seveda ta denar delavci vložili v banko in vezali za eno leto, bi verjetno iztržili več, kot pa s tem obljubljenim, minimalnim donosom. Nekaj malega korekture in nekaj malega svobode, oziroma bolj demokratičnega pristopa pomeni naš amandma in jaz upam, da ga bo državni zbor potrdil. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Brejc, izvolite. Proceduralni predlog.
Gospa podpredsednica, ponovno ugotavljam, da ne poznate poslovnika, ki v 70. členu pravi: vsak razpravljavec ima pravico do odgovora na razpravo drugega razpravljavca [[replika]] , v kolikor se ta razprava nanaša na njegovo razpravo, če meni, da je bila njegova razprava napačno razumljena, ali napačno interpretirana. Ker sem samo jaz danes govoril o določeni stvari, ki jo je gospod Potrč v svojem nastopu citiral, uporabil in seveda čisto jasno nakazal, da gre za mojo razpravo,je bilo povsem jasno, čeprav mene osebno ni omenil, da gre za mojo razpravo in v zvezi s tem sem hotel replicirati gospodu Potrču, pa ste mi to pravico zavrnili. Zato prosim, če lahko do te replike sedaj pridem.
Hvala lepa. Doktor Brejc, jaz zelo pozorno poslušam razprave. Niste bili napačno razumljeni, niste bili napačno razumljeni. Ni treba popravljati. Gospod Potrč je predstavil svoje stališče, ki ni nujno, da je enako vašemu, vendar iz njegove razprave ni bilo zaznati, da interpretira vaše izvajanje tako, da bi vi smeli oceniti, da vas je napačno razumel. Gospod Brejc, mirno vam besedo, imate še zadosti časa in mirno lahko razpravljate takoj, po gospodu Rokavcu.
Jaz sedaj ugotavljam, da tudi poslušate ne. Ne samo da poslovnika ne poznate. Gospod Potrč se je izrecno obregnil ob mojo razpravo in ob našo domnevno skrb in pri tem omenil neke račune, ki jih tudi mi lahko imamo v zvezi z razpršitvijo na sklade. In je bilo popolnoma jasno, da gre za naš amandma, ki sem ga jaz predstavljal in o katerem sem jaz govoril. Lepo vas prosim! Pri proceduralnem [[...]]
Gospod Brejc [[...]]
[[...]]ste mi pa tudi čas odštevali, kar je seveda tudi v nasprotju s poslovnikom, ampak saj ni prvič. In sedaj imam menda pravico do replike. Čisto kratka bo.
Izvolite.
Torej, gospod Potrč, mi seveda nimamo tu nobene računice, ker nimamo nobenega vpliva na sklade, ki jih vi vodite. In ne izražamo nikakršnega paternalizma in skrbi za 140.000 zaposlenih. Mi samo trdimo, da je v tej državi ena pomembnih pravic pravica do izbire. In mene zelo veseli, da je vodja poslanske skupine gospod Anderlič povedal še en izjemno pomemben argument, ki ga ostali nismo. To pa je - in je v zvezi s tem, kar vi pravite - en sklad bi pomenil nezaupanje v vse ostale, kar pomeni, v vseh ostalih dvanajstih ali ne vem koliko skladov. To je zelo pomembno. Skratka, mi se ne gremo paternalizem, tako kot se greste, recimo, vi.
Gospod Rokavec, izvolite.
Hvala za besedo. Moram priznati, da mi rešitev v 5. členu predloga zakona o kolektivnem dodatnem pokojninskem zavarovanju nikakor ni všeč. Dejstvo je, da se več ali manj državni zbor postavlja, glede na izpogajana stališča v okviru socialnega partnerstva med vlado Republike Slovenije in sindikati, v položaj ujetnika - sprejmite, ali pa boste ožigosani, da delate proti dogovoru v okviru socialnega partnerstva. Menim, da je tukaj, tako kot je že predgovornik gospod Anderlič povedal, vlada padla na svojem izpitu v okviru pogajanj s sindikati. Tu se mi zastavlja tudi vprašanje. Ker vemo, da so bile različne interpretacije tudi nekaterih sindikatov, ki temu dogovoru še danes nasprotujejo, kako bo možno interpretirati in v končni fazi na splošno udejanjiti predlog tega zakona oziroma tega socialnega dogovora. Dejstvo je, da se je tu v tem dogovoru oziroma v predlogu 5. člena zapisalo še nekaj zelo slabega. Namreč, predlagatelj daje možnost, da se po treh letih sprosti možnostvzpostavljanja še dodatnih zaprtih pokojninskih skladov, vzajemnih skladov, kar predstavlja še dodatno dilemo in vprašanje. Namreč vprašanje vzpostavljanja monopolnega položaja tega sklada, ki se ga zdaj ustanavlja, tudi napram skladom, ki bodo mogoče zagledali luč sveta po treh letih. Se pravi, dejstvo je, da bo ta sklad imel bistveno boljše pozicije, da se bo lahko učvrstil na kapitalskem trgu kot pa skladi, ki bodo mogoče ustanovljeni po treh letih na podlagi določb 5. člena zakona. Drugo vprašanje, ki se mi tukaj tudi postavlja pa je vprašanje, kdo vse so bili vključeni v dogovore. Vemo, da ta zakon tangira tudi lokalne skupnosti, občine. Vemo, da v zvezi s tem dogovorom imajo zelo veliko pripomb - niso bile vključene, pa bo njih še kako tangiral prav ta zakon. Zakon jih bo tangiral predvsem pri možnosti izvrševanja občinskih proračunov že za letošnje leto. To je ključen problem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo besedo o 5. členu in amandmaju k temu členu? Izvolite gospa Potrata.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Nimam navade, da se oglašam o zadevah, ki imajo finančne posledice, ampak v tem primeru gre pa vendarle za javne uslužbence, katerih del sem bila dokler nisem postala poslanka. Rada pa bi izrazila svoje mnenje samo v zvezi s tistim stališčem, ki izreka podporo temu amandmaju Slovenske demokratske stranke in je utemeljena podpora s stališča možne izbire. Jaz bi temu pravzaprav rekla, da gre za navidezno izbiro. Gre namreč preprosto za to, da če en zaprt sklad nadomestijo trije, je vendarle, vsaj tako kot sem slišala predlagane rešitve za to, vendarle zvezano s tem, da ni posameznik tisti, ki bi sam odločal o tem katerega od treh skladov bi lahko izbral. Posameznik bi bil kot delneke panoge, bodisi zdravstva ali izobraževalne sfere ali uslužbenske, vendarle zvezan z odločitvijo tiste skupine, ki ji pripada ali pa tako, kot so bile ponujene druge možnosti po regionalnem principu. Pri tem se mi pa seveda zastavlja najprej izhodiščno vprašanje. Govora je veliko o monopolu, o moči. Mislim pa, da bi v takem primeru morali bolj razmišljati o varnosti naložbe in o zavarovanju interesov tistih, ki vlagajo. Tako, da bi svoje stališče vendarle oprla na prvotno predlagano rešitev, ki se mi zdi utemeljena tudi v tem, da je bil po partnerskem dogovoru med sindikati in vlado dosežen konsenz. Mislim, da ni mogoče prezreti tega, da je to visoka stopnja konsenza, če je 15 sindikatov od 17 tako rešitev podprlo. Taki rešitvi ni mogoče oporekati, ker v vsakem primeru - to sem pa že na začetku povedala - se temu, da se bodo prek nekega predstavništva, ki ga v tem primeru sindikati predstavljajo za svoje zaposlene dokopali do končne rešitve. Hvala.
Hvala lepa. Ker ne želi nihče več razpravljati o 5. členu in amandmaju k temu členu, zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj 15 minut po zaključeni razpravi 7. točke dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in vas obveščam, da bomo ob 18.30 uri prešli na obravnavo 7. točke dnevnega reda, to je na drugo obravnavo predloga zakona o divjadi in lovstvu. Do takrat sejo prekinjam. Hvala lepa.
SPoštovani poslanci, spoštovane poslanke! Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O DIVJADI IN LOVSTVU Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslancev, s prvopodpisanim Antonom Anderličem. Besedo dajem predstavniku predlagateljev za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospod Anderlič, izvolite.
Predlagatelji zakona smo podrobno preučili pripombe in tudi nekatere amandmajske predloge, ki so bili podani s strani veliko skupin, posameznikov, zainteresirane javnosti, tudi nekaterih institucij, vključno z vlado in nekaterimi resorji. Očitno je, da je to tako pomembna tema, da jo ni mogoče prepustiti na eni strani niti ne lastnikom zemlje, na drugi strani ne lovski zvezi in lovskim društvom, kakor tudi ne vsem ljubiteljskim organizacija, ki se na eni strani zavzemajo za prepoved kakršnegakoli poseganja v naravo, kakor seveda drugim, ki želijo uvesti nekatere nove oblike, kot so sokolarjenje in podobne stvari v našo družbo. Po vseh teh preučitvah in pripravi amandmajev je prišlo namatičnem delovnem telesu do amandmajev, ki so plod, lahko bi rekel kar skupnega dela tako tistih, ki so želeli spremembe zakona, kot tistih, ki smo želeli, da se nekateri temeljni principi zakona vendarle ohranijo in da gremo po poti, ko bo divjad državnalast, ko bo lovna pravica last države, ko bodo pri načrtovanju v gojitvenih in v teh načrtih sodelovali tako predstavniki lastnikov zemljišč kakor tudi predstavniki lokalnih skupnosti in drugih zainteresiranih, ki prek zavoda za gozdove tudi sodelujejo pri tem načrtovanju. Seveda smo uredili po najboljši meri tudi tisto, kar je mnoge motilo in jih tudi prizadevalo. Torej, uredili smo odškodovanje na način, kot je to mogoče, in sicer, na eni strani neposredno povračilo škode na samem terenu v okviru tistih pravil, ki so na nek način že sedaj veljala in jih bodo sedaj po novem tisti, ki bodo dobili koncesijo za posamezna lovišča, morali postoriti, na drugi strani pa, da država, ki bo prek podeljevanja koncesij dobila določen denar, in da bo lahko tudi prek proračuna, predvsem ministrstva za kmetijstvo, v gozdove vlagala tudi dodatno - pa ne samo v gozdove - tudi v naravo, tudi dodatno, že sedaj do neke meje vlaga za popravilo gozdnih poti, za "odškodovanje" poškodovanih stvari oziroma rastlin v naravi. Enkrat gre za 40 in drugič nekaj čez 20 milijonov, ko gre za škodo po prostoživečih živalih oziroma po divjih zvereh, če lahko tako rečem, oziroma zavarovanih vrstah, ki so poznane v Republiki Sloveniji. Tako menimo, da je to, kar je sedaj pripravljeno, nek kompromis. Žal mi je, da je tudi zaradi tega, ker smo praktično prenovili zakon v drugi obravnavi na seji odbora, da je sedaj bilo treba vložiti nekaj amandmajev, ki smo jih pripravili sami, in nekaj tistih, ki so bili vloženi s strani zainteresiranih poslank in poslancev, ki imajo drugačen pogled na urejanje tega vprašanja. Prepričan sem, da bomo skozi to razpravo o amandmajih lahko izboljšali zakon do te mere, da bo sprejemljiv za najširšo javnost. Za tiste, ki nam je do tega, da ohranimo pestrost narave, vključno z možnostjo odstrela tistih vrst živali, ki so v prevelikem številu v naravi ali pa so na nek način obolele, poškodovane ali kakorkoli, in da skupaj načrtujemo te stvari, tudi na način, da je nekaterim to lahko, kot bi kdo rekel, hobi, zabava, pa tudi dodatna skrb v prostem času. Prepričan sem, da bomo danes v drugem branju sprejeli kvaliteten zakon. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora mag. Janeza Krambergerja, da predstavi poročilo odbora. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Lep pozdrav tudi številnim predstavnikom zelene bratovščine, ki so prišli na ta svečani trenutek za lovstvo. Eni govorijo, da je to svečani trenutek, drugi pa, da je pogreb za lovstvo - kakorkoli že vzamemo. Želel bi čisto na kratko predstaviti delo, ki ga je opravil odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, ki je matični odbor za tovrstno problematiko. Na seji 13. novembra smo obravnavali ta predlog zakona in na tej seji je prisostvovalo veliko število ljudi iz različnih društev, lovskih družin, skratka vsi, ki so kakorkoli povezani z lovstvom, so bili povabljeni na to sejo in so imeli priložnost povedati svoje razloge za ali proti. Seznanili smo se tudi z mnenji zakonodajno-pravne službe, mnenjem vlade Republike Slovenije. Nato smo se seznanili tudi s pismenimi pripombami državnega sveta, pa tudi z mnenjem komisije državnega sveta za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Moram povedati, da je odbor zasedal sedem ur in pripravil zakon za drugo obravnavo. Povem tudi to, da se bo najbrž ta zakon zapisal nekako v zgodovino naše parlamentarne demokracije. Namreč, na87 členov predloga zakona je bilo vloženih 132 amandmajev. Dopolnjeni predlog je nastal na podlagi 132 amandmajev, danes pa smo dobili oziroma danes bomo pa obravnavali še dodatnih 50 amandmajev na dopolnjeni predlog zakona. In nenazadnje, poročilo delovnega telesa, ki so ga pripravile naše službe v odboru, obsega 60 strani. Torej, opravljeno je veliko delo in danes bomo pač obravnavali še te amandmaje. S tem bi zaključil to poročilo in upam in želim si, da bi zakon bil sprejet res tak, kot je predstavnik predlagateljev povedal: tak, ki bi bil nekako v zadovoljstvo vseh. Bojim se oziroma nisem prepričan, da nam bo to uspelo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker je zbor na 30. seji opravil prvo obravnavo predloga zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možno, prehajamo pa na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 24.11. 2003. V razpravo dajem 1. člen in amandma poslanskega kluba LDS k temu členu. Želi kdo razpravljati? Ne. Razpravo zaključujem. V razpravo dajem 3. člen in dva amandmaja. K temu členu predlagatelj amandmaja pod 1. je poslanska skupina Nove Slovenije in tudi amandmaja pod zaporedno številko 2. Želi kdo besedo? Gospod Sok, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Očitno bom jaz prvi s strani poslancev, ki so se prijavili k tej razpravi. Kot vidite, je tudi v drugem branju veliko število amandmajev. To seveda kaže na to, da zakon le ni tako pripravljen, kot je povedal gospod Anderlič, ki je tukaj izrazil kot uvodničar neko stališče, češ, da je zakon pripravljen v tej smeri, kot so ga številni predlagatelji želeli dopolniti. Temu seveda ni tako. V tem zakonu ostajajo osnovna stališča takšna, kot so bila pri prvem branju. Konec koncev to dokazuje tudi dopis vlade, ki smo ga dobili danes na mizo. Čisto enaka vsebina je bila napisana k prvemu branju, le da so spremenili datum. Torej, danes smo dobili nekaj, kar je napisano k prvi obravnavi z datumom 25.11., kar seveda kaže na odnos te vlade do tako pomembnega zakona, kot je zakon o lovstvu. Sicer pa ostajajo osnovne opredelitve v zakonu enake, kot so bile. Divjad je državna lastnina, država je po načelu etatizma proglasila nekaj za svojo lastnino, kar dejansko ni njeno; ampak tako ste se pač odločili, v zvezi s tem pa seveda tudi določili, da je država tista, ki podeljuje lovsko pravico. Ta amandma, ki ga predlagamo, je napisan v tej smeri, da se lovska pravica lahko prizna tudi fizičnim osebam, če seveda izpolnjujejo pogoje po tem zakonu. Za to smo se vseskozi zavzemali, tudi takrat, ko je bilo jasno, da ne boste pristali na neko drugačno dikcijo v tem zakonu, smo še vedno upali, da boste ta status podelitve lovske pravice s pravne osebe pripravljeni razširiti tudi na fizično osebo. Ta zakon je popolnoma zaobšel lastnike kmetijskih zemljišč in gozdov in iz tega razloga v imenu Nove Slovenije še enkrat povem, da zakon ni dober. Zakon je slab. Zelo slab zakon bomo sprejeli, ampak očitno se v tem državnem zboru v tem trenutku ne da nič v zvezi s tem storiti. Še naprej vztrajate pri tem, da je pač najmanjše lovišče 2000 hektarjev, da država podeljuje koncesijsko pravico, da bodo tisti, ki bodo to koncesijsko pravico dobili, morali plačevati v nekakšen sklad. Kriterije za delitev sredstev iz tega sklada pa bo s podzakonskim aktom določilo ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. To je tudi edina prava funkcija, ki ste jo v tem zakonu namenili resornemu ministrstvu. Vse drugo je temu ministrstvu bilo odvzeto: od tega, da določa upravljavska območja, do tega, da določa samolovišča, se pravi, vse to nekako na predlog ministrstva po novem vlada, ministrstvu za kmetijstvo pa ostaja tisto, bi rekel, nehvaležno delo, da bo skrbelo za poravnavo škod in da bo skrbelo za to, kako naj se iz tega skladapovrača del sredstev potencialnim upravičencev. To so seveda zelo slabe rešitve, ki bodo v praksi pomenile mnogo zapletov, mnogo konfliktov s tem zakonom. Upam si trditi, takšen kot je, na koncu, ko bo sprejet, ne bodo z njim zadovoljni niti številni lovci, ki so se nam danes tukaj pridružili, še manj pa lastniki kmetijskih zemljišč in gozdov, ki so vendarle pričakovali, da v začetku tretjega tisočletja lahko pričakujejo neko drugo, neko pametnejšo, bi rekel, bolj modro odločitev, kot je danes pred nami. Da ta odločitev ni prava, dokazuje tudi to, da vlada dejansko zelo malo ali nič ne posega v to materijo in nekako prepušča, da to vladajoča koalicija poslancev uredi po svoje. Prosim, da vsaj ta amandma podprete in da damo to možnost, da pod pogoji tega zakona lahko vlada podeli koncesijsko pravico tudi fizičnim osebam, če se bodo seveda na podlagi tega zakona ustrezno organizirali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Drobnič, izvolite.
Zagotovo ni sprejemljivo, da se tako suspenzira lastninsko pravico. Seveda mi se tudi ne zavzemamo, da bi bila lastninska pravica brez omejitve, ampak na takšen način, kot je, ne omogočiti s primernim obsegom, določati, lovsko pravico, pa je nedostojno. Že naš amandmaje takšne narave, da tudi naslednji, v 8. členu, da zagotavlja neko sorazmernost in usklajenost. Poglejte tudi potem, naslednje določbe v zvezi z razlastitvijo so nasilne. To ni pravi način za urejanje zadev v zvezi z lovstvom. Takšnemu je treba nasprotovati iz načelnih razlogov. Mi smo torej pripravili amandma, ki upošteva ta minimalni standard lastnikov, minimalno participacijo do lovske pravice. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Majnik, izvolite.
Hvala lepa. Rada bi rekla, da je osnovno načelo tega zakona, da določimo, kdo je lastnik divjadi. In lovska pravica je pravica lastnika divjadi. Po zakonu o varstvu okolja je že od 1993. leta Republika Slovenija lastnica divjadi, zato ji pripada tudi lovska pravica. Z lastništvom nad zemljišči pa ta kategorija sploh ni in ne more biti povezana. Ko toliko govorimo o lastnikih zemljišč, bi rada povedala, da imamo v Sloveniji med 350 in 450.000 posestnikov s povprečno gozdno posestjo 2,3 hektarja. To so izredno mali lastniki. In da so lastniki vključeni v odločanje pri gozdno-upravljavskih načrtih, je v tem zakonu zelo jasno napisano. Njihovo združenje, združenje lastnikov, je po zakonu kmetijsko-gozdarska zbornica, katere člani so obvezno vsi lastniki kmetijskih zemljišč. Tako da lastniki, ne da niso vsaj v minimalnem obsegu vključeni, ampak so vključeni. Lastniki so tudi člani lovskih družin, vsaj po podatkih lovske zveze, je veliko število kmetov članov lovskih družin. Včlanjeni so pa v lovske družine na ozemlju, kjer živijo. Tako da bi bili odrezani od tega, kar očitajo kolegi, absolutno ne drži.
Hvala lepa. Želi še kdo? Gospod Veber, izvolite.
Hvala za besedo. No, k temu bi rad dodal naslednje, da vendarle 3. člen govori o tem, da je lovstvo dejavnost trajnega gospodarjenja z divjadjo. Nekaj izkušenj tudi v sosednji Hrvaški je že takih, na katere smo lahko pozorni in lahko ugotavljamo, da vendarle ni dobro vse preveč poenostaviti, kajti predvsem z vidika trajnostnega gospodarjenja lahko pride potem do ekstremnih razmer, kjer se pa ravnovesje v naravi poruši. Zato se mi zdi, da je ohranjanje neke tradicije v slovenskem prostoru pri lovstvu izrednega pomena. Še posebej je pomembno, da se tudi organiziranost ravno tako prilagaja novim razmeram, in te nove razmere so po mojem mnenju dobro upoštevane v tem zakonu, sploh v tem smislu, če naredimo primerjavo s prvotnim besedilom, ki je bilo zapisano v začetku tega zakona, in danes. Namreč, odnos med lastniki in izvajalci dejavnosti lova je bistveno bolje urejen v tem tekstu in predvsem je bolje urejen zaradi odškodnin. Tako da zakonodaja in vse rešitve, ki v bistvu izhajajo iz tega, so po mojem mnenju dobro upoštevane. In sklad, ki je predviden za to, da se zbirajo sredstva za odškodnine, je tisti, ki bo zagotovo vzpostavil tudi ravnovesje v naravi, če temu tako rečemo, med lovom in lastniki. In s tem, mislim, da je bistvo tega člena tudi doseženo. In če bi zapisali tudi "fizične osebe", bi seveda to pomenilo korenito spremembo celotnega zakona. Zato seveda tega amandmaja ne bom podprl.
Hvala lepa. Gospod Sok, izvolite.
Rad bi samo dopolnil gospoda Vebra, da je vprašanje odškodnin v tem zakonu elegantno rešeno na tak način, da bo to urejeno v podzakonskem aktu. To je seveda, bi rekel, že ustaljena praksa, ko zadev, ki bi morale biti napisane v zakonu, ne veste ali ne zmorete napisati v zakon, potem pač predlagate, da bo to rešil podzakonski akt. Še enkrat povem, Slovenija bo s tem zakonom na takšen način, kot ga hočete uveljaviti, odstopala od primerljivih rešitev v državah Evropske unije, tistih ki so okrog nas. Ne vem, zakaj nekatere omenjate, ko pa je v vseh državah dejansko rešitev takšna, da je lovska pravica vezana na lastninsko pravico. Ta zakon predstavlja konflikt interesov. Ne vem, kdaj boste lahko to razumeli, toda ta zakon je takšen. Na eni strani so lovske organizacije, ki upravljajo z lovišči, na drugi strani pa so lastniki kmetijskih zemljišč in gozdov, ki pa razpolagajo z lastnino. In ta relacija med upravljavci in lastniki v tem zakonu ni ustrezno razrešena. Hvala lepa.
Hvala lepa. Razpravo o 3. členu in obeh amandmajih zaključujem. Sprašujem, kdo želi razpravljati o 4. členu in amandmaju poslanskega kluba LDS k temu členu? [[Nihče.]] Sprašujem, kdo želi razpravljati o 5. členu in amandmaju istih predlagateljev k temu členu? [[Tudi nihče.]] Zato razpravo zaključujem. Amandma za novi 5.a člen ni vložen v skladu s poslovnikom državnega zbora, zato je brezpredmeten. Odpiram razpravo o 6. členu in amandmaju poslanskega kluba LDS k temu členu. Želi kdo besedo? [[Ne želi.]] Razpravo zaključujem. Prehajamo na razpravo o 7. členu in treh amandmajih k temu členu. Predlagatelj amandmaja pod številko 1 je poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, amandmaja pod številko 2 je poslanska skupina Slovenske ljudske stranke in ravno tako ista poslanska skupina predlaga amandma pod zaporedno številko 3. Kdo želi besedo? Gospod Rokavec, izvolite.
Hvala za besedo. Ker smo pri 7. členu, ki govori o loviščih s posebnim namenom, menimo v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke, da država ta lovišča, ki so posebnega namena, ustanavlja samo na svojem zemljišču, na svoji lastnini. Če pa ta lovišča ustanavlja na privatni lastnini lastnikov kmetijskih zemljišč in gozdov, pa mora dobiti država soglasje teh lastnikov zemljišč in gozdov, ker je drugačen status, drugačen tretma upravljanja z loviščem posebnega namena. Namreč, to je eden tudi od tistih členov, ki bodo lahko dobili tudi epilog na ustavnem sodišču, če ga ne bomo primerno rešili. Gre za vprašanje spoštovanja lastnine. Če se ta lastnina omeji, je potrebno pridobiti potrebno soglasje. In 7. člen, kakršenkoli je zapisan, je zapisan tako, da se pač ta lovišča s posebnim namenom ustanovijo na način, kot vsa druga lovišča. Nič drugače. In poglejte, kaj je ključni problem. Ključni problem je bil že v dosedanjem obdobju večkrat predvsem pri škodah. Največ je bilo vprašanj škod, predvsem na loviščih s statusom posebnega namena. In to je tisto vprašanje. Lastnik mora dati svoje soglasje, če hoče država na njegovem zemljišču izvajati posebne naloge - ali pa vsaj določiti poseben postopek, s katerim bodo ti lastniki lahko obveščeni, da se bo na njihovem zemljišču odvijala posebna dejavnost lovišč. O tem nič ne govori 7. člen. Mi ne trdimo, da so amandmaji za prvi in pa tretji odstavek najboljši, dajejo pa napotilo in možnost, da bi v proceduri do tretjega branja le upoštevali to osnovno načelo. In pričakujem, da bo le toliko modrosti v tem zboru, da se bo sprejel ta amandma in potem v naknadni proceduri prišlo do ustrezne rešitve in tudi omogočilo lastnikom zemljišč, da bodo lahko soočali, če bo izražen tako močan interes države, da na njihovem zemljišču tudi vzpostavijo lovišča s posebnim namenom, in da bodo na ta način tudi deležni določene odškodnine za zmanjšano možnost gospodarjenja na tistem zemljišču. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Sušnik. Izvolite.
Hvala lepa. V imenu Slovenske demokratske stranke bi rad povedal, da smo predlagali črtanje 7. člena, v tem smislu gre naše dopolnilo. Pri tem bi rad posebej poudaril naše stališče do predloga zakona o divjadi in lovstvu, ki je bistveno v nasprotju s tem, kar je v 7.členu napisano. Mi se v celoti strinjamo, da je divjad državna lastnina, da lovska pravica pripada Republiki Sloveniji, da lovsko pravico lastniki zemljišč udejanjajo in uveljavljajo združeni v lovske družine, in sicer prednostno tiste lovske družine, kjer je največ članov lastnikov zemljišč in lovcev, s stalnim prebivališčem na območju lovišča. Da minimalna lovna površina obsega praviloma najmanj 2.000 hektarjev in da se gospodari velikopovršinsko, trajnostjo z divjadjo na velikih površinah. Nikakor v nobenem primeru pa v ta koncept ne gre nadaljnje ohranjanje in ustanavljanje novih lovišč s posebnim namenom, kot je predlagatelj napisal, "s ciljem ohranjanja in vzdrževanja naravnih habitatov prostoživečih živali". Tu se pojavi problem. Po našem globokem prepričanju je ustanavljanje posebnih lovišč in nadaljnje uveljavljanje posebnih lovišč zelo prefinjena, izstopajoča oblika omejevanja možnosti lovskega udejstvovanja za vse prebivalce Republike Slovenije. Na območju posebnih lovišč imamo lovske družine, imamo lovce, ki ne morejo uveljavljati svojega lovskega udejstvovanja. Po drugi strani je potreba po ustanavljanju posebnih lovišč, ki jih na drugi strani vlada enostavno določi z odlokom, svojevrsten odraz nezaupanja vlade, da bi s posebnostmi posebnih lovišč ne mogle ustrezno upravljati lovske družine. Rad bi posebej poudaril, da so lovci dokazali in pokazali, da so usposobljeni opravljati svoje naloge, in ni nobenega posebnega razloga, da bi ne bili v stanju, da bi ne mogli upravljati tudi s tako imenovanimi posebnimi lovišči. Tisto posebnost bi to lovišče, ki bi ga po našem konceptu prav tako morali oddati v upravljanje prednostno lovski družini, lahko napisali v lovsko-gojitvenih načrtih, ki se sprejemajo. Posebej poudarjam, to je rešitev, s katero soglašamo, v sodelovanju kmetijsko-gozdarske zbornice in lokalne skupnosti. Ta posebna lovišča vse preveč štrlijo iz tega sistema; omejujejo pravico lovskega udejstvovanja marsikateremu okolju, marsikateremu lovcu iz marsikaterega okolja. Nenazadnje pa tisto, kar je najbolj bistveno, da na območju posebnih lovišč omejujejo lastnikom teh kmetijskih zemljišč in gozdov, da bi skozi lovsko družino, ki bi dobila na tem območju tako imenovanega posebnega lovišča koncesijo, uveljavljali svojo lovsko pravico, ki jim greiz lastnine. V zakonu smo lepo napisali, da ima lastnik zemljišča, ki ima več kot 15 hektarov kmetijskih zemljišč ali gozdov, prednostno pravico pri vključevanju v lovsko družino brez posebne pristopnine in tako naprej. Poglejte, prepričan sem, da bo nadaljnje uveljavljanje posebnih lovišč generator vseh nasprotij, ki se bodo tu pojavljala, ki ne nazadnje izhajajo tudi iz lastništva kmetijskih zemljišč in gozdov. Če na območju posebnih lovišč lastnikom kmetijskih zemljišč in gozdov ne bomo omogočili izvajanje lova - poudarjam še enkrat, v okviru lovske družine, na podlagi podeljene koncesije -, bo to razlog za spodbijanje zahteve po ustavnih presojah tako sprejetega lovskega zakona. Nenazadnje pa bi rad še enkrat poudaril. Iz tega predloga mislim, da bi se mogli lovci tukaj zamisliti, ker jih kot upravljavce lovišč postavljajo v deprivilegiran položaj. Gospodje iz lovske zveze, s tem vam je bilo sporočeno, da niste sposobni upravljati lovišča, kjer so posebne zahteve. Jaz mislim, da bi se dejansko moralinad tem zamisliti. Verjamem, da je v lovski zvezi Slovenije, v lovskih družinah toliko znanja in strokovnosti, da bi lahko upravljali tudi z območji, kjer so danes in kjer se nameravajo uveljavljati posebna lovišča, da bi lahko upravljali s temi območji, podobno kot upravljate z vsemi lovišči in boste še naprej upravljali na področju cele Slovenije. Iz tega 7. člena izhaja konflikt, ki ga bo zelo težko premostiti in ki bo povzročil v končni fazi to, da bo veliki večini od 22.000 lovcev v Republiki Sloveniji zaradi teh konfliktov onemogočeno lovsko udejstvovanje. Poglejte, sami dobro veste, kaj pomeni za lovca izvajanje neke disciplinske sankcije, ko ima za leto ali dve prepovedano lovsko udejstvovanje, prepovedan odstrel. Zaradi tega konflikta, ki bo izšel, prepričan sem z uveljavitvijo 7. člena zakona o lovu, bo marsikateremu lovcu onemogočeno nemoteno lovsko udejstvovanje. In posledično bo okrnjen tudi ustaljen način upravljanja z divjadjo v Republiki Sloveniji, za katerega ugotavljamo, da je takšen, ki izhaja iz lovske pravice države, da je takšne v obliki podeljenih koncesij, dober. Predlagam, da predlagatelji razmislite o tej zadevi, in naša podpora, podpora Slovenske demokratske stranke omenjenemu zakonskemu predlogu je odvisna predvsem od razrešitve dileme, ki je povezana z nadaljnjim obstojem lovišč posebnim pomenom državnih lovišč. Prepričan sem, da je možnost, da se zakon spremeni, da se vse, kar je vezano na posebna lovišča, izbriše iz tega zakonskega predloga in da se tudi območja, kjer so danes posebna lovišča, podelijo v obliki koncesije zainteresiranim lovskim družinam, ki znajo in zmorejo vso strokovno usposobljene, da bodo na podlagi posebnosti, ki bodo vgrajene v lovske gojitvene načrte, opravili tisto vlogo, najmanj tisto vlogo, če ne še kaj več, kot jo danes opravljajo posebna lovišča.
Hvala lepa. Gospod Anderlič, izvolite.
Ta člen zakona je potrebno brati skupaj s členoma, ki v prehodnih določbah urejata nadaljnji status lovišč s posebnim namenom. Mi nismo bili v situaciji, da lahko odgovorimo na vsa vprašanja, ki so se pojavila v kontekstu obravnave lovišč s posebnim namenom. Namreč, na eni strani je nesporno dejstvo, da so ta lovišča nastala v nekih okoliščinah, ko se je pravzaprav želelo zaščititi določene vrste živali na eni strani in tudi imamo danes primer, ko zaščitene vrste živali živijo predvsem v določenih območjih in seveda so nastajala tudi ta lovišča s posebnimi nameni po, recimo, navdihu trenutne oblasti. Ker je to povezano z ohranjanjem narave in nekaterih živalskih vrst, ki bi lahko bile tudi ogrožene v naprej, ker gre v nekaterih od teh gojitvenih loviščih za ohranjanje nekega habitata, ki je očitno tako poseben in tako vreden tudi v mednarodnih razmerah, da ga je vredno za prihodnost ohranjati na nek način. Nikakor pa nismo predlagatelji za to, da so to svete krave in nedotakljive zadeve. Nasprotno. Mi smo za to naložili vladi, da v roku 6 mesecev pregleda sleherno lovišče s takim statusom in ali spremeni meje - in sem prepričan, da gre vsaj za nekaj lovišč, ki imajo pretirano število hektarjev v svojem obsegu, če hočete, Kozorog, če hočete, nekatera druga. Sem pa seveda skeptičen, ali v Triglavskem narodnem parku pravzaprav ne bi to moralo biti z nekim posebnim statusom, s posebnim režimom. Ravno tako gre tukaj tudi za zaposlene, tu gre za lastnino, tu gre za neke posebne režime. Mi želimo, da se vlada prek zavodov za gozdove in prek tistih skupnih organov, ki bodo določali pogoje gospodarjenja, torej te naravovarstvene oziroma neke načrte, ki bodo pravzaprav plod nekega skupnega dela, neke skupne ocene, da bodo na koncu rezultati taki, da bo kakšno lovišče ukinjeno, da bo kakšno zmanjšano, ne vem, mogoče tudi celo kje povečano. Sam bom, zaradi tega, ker sem dobil toliko vprašanj, kako je s tem, vsaj v tem času, ko to možnost imam, bedel nad tem, da bo v tem času to tudi opravljeno. Torej zato teh šest mesecev ni postavljenih slučajno, pač pa je postavljeno z namenom, da se v tem mandatu tudi to postori in da se tisto, kar je tu izrečeno, kar je bilo izrečeno na seji odbora, tudi uresniči. Ne bi radi naredili škode s tem, ko bi enkrat ukinili določeno zadevo. Zato prepuščamo strokovnim institucijam, da to pripravijo, to spremenijo, lahko tudi ukinejo. To je pravzaprav lahko norma, ki omogoča državi, da če bo nekje ugotovila, da na eni strani vse ukine, na drugi strani pa tudi kakšno novo vzpostavi, če so take potrebe. Neštetokrat sem že rekel, da imam nek odnos do narave, nisem lovec, ne maram pušk, ne maram streljati slabo letečih fazanov in podobno, tistih iz gojitvenih lovišč, in se mi zdi, da je vrsta stvari, ki bi jih bilo najbrž treba odpraviti, sploh tam, kjer ni v sozvočju lovski turizem, kot ga nekateri imenujejo, z naravo, lastniki, s potrebami tovrstnih lovišč, torej gojitvenih, če hočete, ohranjanje posebnih vrst in tako naprej. To je zadeva, v katero se ne želim in nočem spuščati. Diskutiral sem z mnogimi, od zavoda za gozdove do lovske zveze, do nekaterih drugih strokovnjakov, ljubiteljev živali, društev in tako naprej, in seveda nisem ne jaz ne tisti, ki smo na tem zakonu delali, našli rešitve, ki bi v tem trenutku ohranila to skrb in to bogastvo, ki po mnogih prepričanjih v naših gozdovih in tudi v nekaterih loviščih s posebnim namenom je. Seveda želimohranjati in skrbeti za to naravo, za tako, kakršna je, jo izboljšati. To pa je tisto, kar slišim in preberem kot odmev iz drugih držav, tudi od predstavnikov institucij, ki se s podobnimi stvarmi ukvarjajo. Zato mislim, da bi z razumevanjem tega člena v povezavi s prehodnimi določbami bilo mogoče lažje razumeti, kaj smo hoteli urediti. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jerovšek, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Kolegice in kolegi, predstavniki vlade. Najprej bi rekel to, če je zakon tako napisan, nek člen, da ga je možno razumeti samo skupaj s prehodnimi določbami, je slab zakon in je slab člen. Dovolj časa je bilo in hvalite se z ne vem kakšnimi deli, da bi lahko transparentno napisali zakon. Pa kljub temu, ta člen je transparentno napisan. Ta člen kaže duha tega zakona, duha tistih, ki so ga pisali, ki niso mislili na 20 tisoč lovcev, ampak so mislili na 2 000 članov lovske aristokracije, ki bodo v bodoče imeli vse niti in vse v rokah. Če pri tem členu, pri loviščih s posebnim namenom, niste bili v stanju, da bi spoštovali tudi neko mnenje lastnikov zemljišč, kajti gre za lovišča, ki v prvi vrsti imajo ekonomski namen, čeprav se tukaj skrivate na veliko za naravovarstvenimi razlogi. Prepričan sem, da so v tej državi skozi stoletja in tisočletja bili najboljši naravovarstveniki kmetje in bodo ostali, če jih ne boste odpravili. Iz tega zakona pa izgleda, da želite odpraviti kmeta kot lastnika zemljišč in da veje iz tega zakona tak duh, me ne preseneča. Tu sem slišal po kuloarjih in zadnjič na odboru za kmetijstvo sem se prepričal, da je bil menda glavni pisec in pravni svetovalec lovske zveze, in tudi je tam sedel, nekdanji sodnik Šubic. Znan iz tega, da v zadevi Elan osem mesecev ni napisal tožbe, da je zadeva zastarala. Iz tega se vidi odnos do lastnine tistega, ki jo je ohranjal, ustvarjal, naredil - nobene pravice, nobene pravice za lastnika, tistega, ki ni v luksuzne namene svoje lastnine uporabljal. Povejte mi nekaj kmetov, ki v luksuzne namene uporablja svoje zemljišče, povejte mi nekaj kmetov. Jaz takih kmetov, pa živim na deželi, ne poznam. In tudi, če pri loviščih s posebnim namenom smatrate, da ni potrebno, da vsaj soglasje tistega lastnika, pa da bo tudi vsaj delček posebne obremenjenosti tega zemljišča, ki ga nekdo izkorišča za ekonomske namene, če ni potrebno tudi v tej zadevi soglasje lastnika zemljišča, potem je ta zadeva tako kristalno jasna, da so tu dejansko interesi novega fevdalnega razreda. 20.000 lovcev v Sloveniji pa naj bi bilo, po mojem, gonjačev, služinčadi za lovsko aristokracijo. Upam, da se lovci tega zavedajo, razen, če so sami tisti z medaljami, ki pripadajo bolj temu sloju. Mislim, da ne, da so prišli z zanimanjem poslušat, vendar tako enostransko kot se skušate obnašati, mislim, da večno se ne bo moglo obnašati. Saj so po svetu, saj so v Hrvaški spremenili, saj se bo, upam, tudi v Sloveniji kaj spremenilo. Ampak zavedate se svoje politične moči v tem trenutku. Želite vzorce, ki niso običajni v Sloveniji, vpeljati, oktroirati tej državi oktroiran zakon. Kajti, tu je bilo rečeno, da niste dovolili, da bi zakon pripravljal resor v vladi, ki je po zakonu o vladi predviden in določen in zadolžen za strokovno pripravo takega zakona. To ni bilo dovoljeno, ampak ste oktrkoirali z ultimatom, kot je bilo rečeno.
Gospod Jerivšek, lepo prosim, opominjam vas. Lepo prosim, počasi na 7. člen in amandmaje.
In jaz, če ne drugega, upam, da bo velika večina lovcev, ki želi v sozvočju s prebivalstvom, ki poseljuje lovišča, živeti, jaz verjamem, da jih 90% to hoče in da 90% lovcev ni in noče biti arogantnih. Ni in noče biti nasilnih do okolja, v katerem lovijo - takšni so povprečni lovci - da bo tista večina lovcev na koncu pokazala. Na terenu se govori, da ta zakon pomeni lovsko vojno. Tu je bilo tudi rečeno, da lastniki lahko lovijo na svojem zemljišču kot člani - jaz ne vem, jaz nisem lovec in tudi nikdar ne bom streljal,imel puške v roki za lovstvo; ampak vem pa, da je na odboru za kmetijstvo neki kmet, ki pravi, da je lovec, zanikal, da lahko lovi na svoji gorski kmetiji, nekaj sto hektarov, ampak da mora iti prek Savinje, ne vem kako daleč, lovit, če hoče lovit, kot lovec in kot kmet. Dobro bi bilo in zadnji čas je, da bi tudi lovski zakon pisali ljudje, ki imajo nek odnos do vitalnih interesov slovenskega podeželja. Skozi ta zakon tega odnosa ne opažamo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Po vrstnem redu ste se priglasili k besedi: gospod Sok, gospod Veber, gospod Avšič, gospod Čebulj, gospod Merlo. Lepo prosim, da resnično ostanemo pri 7. členu in amandmajih k temu členu. Govorimo o loviščih s posebnim namenom. Gospod Sok ima besedo.
Saj gospa predsedujoča, ta člen se dotika koncepta zakona. In jaz mislim, da o tem govorimo. In tak kot je 7. člen zapisan, ne more biti drugače. Koncepiran je v zasnovo tega zakona. In dovolite mi, da še enkrat povem. Torej ta zakon je zasnovan na regalnem principu pristopa do lova in lovske pravice. To je sistem, ki je značilen za kraljevine in je zastarel. Ne uporabljajo ga več. Demokratične države uporabljajo, to so tudi predlagatelji dobro proučili in so tudi v obrazložitev napisali, dominalni sistem, ki je vezan na lastninsko pravico, ampak to ne pomeni, da bi sedaj pa kmetijski lastniki uveljavljali lovsko pravico, seveda ne. Saj ne bi iznašli nobene "tople vode", če bi v zakonu dali možnost, da se ta zemljišča združujejo v občinska lovišča in da imajo občine svojo funkcijo tako pri načrtovanju, kot podeljevanju koncesije in iz te koncesije tudi potem same participirajo, kako se potem povrača škoda in kako se to deli v okviru vračanja nazaj do lastnikov kmetijskih zemljišč. Tudi si nihče ne predstavlja, tako kot je, ne vem, zadnjič eden od poslancev LDS-a izračunal, da bi vsaki lastnik dobil toliko tolarjev, zato ker se je divjad, srna, napasla na njegovem zemljišču. Kje pa! Saj to niso neke evropske rešitve, saj poznamo, kakose pride do teh rešitev. In tudi lovci bodo ugotovili, da ta centralizacija, ki ste jo s tem zakonom izvršili, ne vodi nikamor, ker bodo stisnjeni, na eni strani bo država opazovala, na drugi strani pa bodo imeli proti sebi lastnike kmetijskih zemljišč, otem govorimo. O tem govorimo. Ampak vi poskušate v tej državi vse zadeve strogo centralizirati [[...]]
Gospod Sok, dovolite, žal vas moram prekiniti. O konceptu zakona smo se dogovarjali v okviru prve obravnave predloga zakona. Tam je bil koncept sprejet, zdaj smo v drugi obravnavi. Smemo govoriti o členu in o amandmajih k temu členu. V tem členu govorimo o loviščih s posebnimi [[...]]
[[...]]gospa predsedujoča.
[[...]]s posebnim namenom. Žal [[...]]
Vi imate to funkcijo [[...]]
Lepo prosim.
[[...]]da poslanca opozicije redno prekinjate, da nekako poslušate [[...]]
To ni res. Gospod Sok se ne strinjam z vami [[...]]
[[...]]da poslušate razpravo [[...]]
Opominjam vas in vas prosim, da preidete na razpravo o 7. členu in amandmaju, lepo prosim.
Najboljše je, če opozicijo izločite, pa boste potem s tem zakonom končali v nekaj minutah, tako kot ste na odboru za kmetijstvo. Govorim o konceptu zakona. In posebna lovišča so, koncepirana v skladu s tem, kako je zakon te zadeve uredil, o tem govorim. Saj se potem ne bom več oglašal. In če pridem sedaj na to, kar se predlaga, jaz mislim, da v tem trenutku enostavno 7. člena ni možno črtati. Ni ga možno črtati zato, ker imamo ta posebna lovišča, ker imamo tam zaposlene, kar bi pomenilo, da bi naenkrat ostali brez tega statusa zaposlitve, da ta posebna lovišča imajo svojo funkcijo v varovanju določenih živalskih vrst. Ampak, pa država posebna lovišča brez soglasja lastnikov uzakonja in ureja tudi na tistih površinah, ki niso njena last, to pa tudi ni sprejemljivo. Se pravi, potem vsaj amandma gospoda Rokavca sprejmite kot sprejemljivega, da država lahko posebna lovišča ureja na tistem, kar je njeno, na tistem, kar pa ni njeno, pa mora imeti neko soglasje lastnika; lastnik mora na nek način pri tej zadevi sodelovati. Gospa predsedujoča o tem vam govorimo ves čas.
Hvala lepa. Zelo dobra razprava v okviru 7. člena.
Hvala lepa za vašo pohvalo. Zelo sem vesel, da takole komentirate te zadeve. Torej, vsekakor bomo podprli ta amandma in se tudi nagibamo k temu, da če ne bomo teh zadev v okviru zakona razrešili na takšen način, kot je to v sosednjih demokratičnih državah, potem takšnega zakona seveda tudi zaradi ustavne spornosti ne moremo podpreti.
Hvala lepa. Gospod Veber, izvolite.
Hvala za besedo. No, moje mnenje je, da je ravno pri loviščih posebnega namena najzahtevnejša naloga, kako bi bilo mogoče to zadevo drugače urediti oziroma če sledimo tem razpravam, da bi se uredilo na način, da se ukinejo lovišča s posebnim namenom, kot je predlagano v amandmaju SDS. Seveda, tu moramo imeti pred očmi, da gre vendar za celo vrsto premoženja, ki je v teh loviščih že danes, in da gre ne nazadnje tudi za delovna mesta, ki so ravno tako v teh loviščih. Tako da ta rešitev ni tako enostavna in je verjetno celo zahtevnejša kot pri ostalih mejah, ki bi se lahko spreminjale oziroma se bodo lahko spreminjale, če bo vlada na predlog resornega ministrstva odločila tako. Vendar opozarjam na ta problem, ki je prisoten. Pomembno pri tem zakonu je, mislim, da zelo dobro rešuje financiranje lovišča s posebnim namenom, kar pa je tista rešitev, ki odpravlja težave predvsem pri tistih loviščih, ki so bila danes že v upravljanju zavoda za gozdove Republike Slovenije Kajti vemo, da se ta zavod na splošno srečuje z izredno velikimi finančnimi težavami in te težave so se odražale tudi znotraj teh lovišč in se je poskušalo ne nazadnje tudi zmanjševati število zaposlenih, pa najbrž tudi učinkovitost dela v posebnih loviščih, ki pa zagotovo imajo dodatne naloge in zahtevnejše naloge kot pa področja, ki jih obvladujejo lovske družine. Zato je za učinkovito in dobro delovanje takšnih lovišč, kot sem povedal, zelo pomembno, da se določi način financiranja, in ta je relativno dobro določen. Kar pomeni, da se bo ta dejavnost lahko izvajala predvsem na dovolj strokoven način in da ne bo prišlo do nepotrebne komercializacije, ki bi lahko povzročila rušitev, bi rekel ravnovesja znotraj teh lovišč. Kajti namen teh lovišč je ravno ta da v največji možni meri ohranja neke vrste ravnovesje v naravi. Seveda bi si vsi želeli, da bi čim več, tudi prihodkov, ki se ustvarja v vseh teh loviščih ostajalo prav na območju, kjer tako lovišče je. In zdi se mi, da je ta rešitev ravno pri loviščih s posebnim namenom rešena na način, da se resnični ti prihodki vračajo v največji možni meri ravno nazaj v takšna lovišča, bodisi za vzdrževanje tega premoženja, bodisi za osebne dohodke oziroma plače zaposlenih in seveda tudi preživetje družin, ki živijo ne nazadnje v tem prostoru. Prostor, ki ga obvladujejo, je pa seveda običajno izven urejenih naselij, torej gre za območja, ki bi sicer ostala tudi brez človeka v naravi, če pač lovcev, ki bi bdeli nad redom in izvajali program v teh območij, bi seveda ta prostor bil prazen in bil prepuščen pravzaprav samo divjadi in naravi kot taki. Vendar mislim, da sestavni del narave človek je in prav je, da poskuša svoje poslanstvo uveljavljati tudi s svojo prisotnostjo v teh posebnih loviščih. Odprete dileme, ki zagotovo obstajajo pri tem, ali je obseg teh lovišč zacementiran ali je mogoče, bom rekel, prisluhniti tudi temu, da se predvsem mogoče vzpostavijo ponovne lovske družine, ki so nekoč že bile na teh območjih. Poznamo prizadevanja, tako iniciativnega odboraiz Kočevske Reke, ki želijo ustanoviti lovsko družino Kočevska Reka. Zagotovo je to eno od vprašanj, ki jih bo moralo ministrstvo in vlada reševati po uveljavitvi tega zakona in poskušati priti do rešitve, ki bi bila spremenljiva pravzaprav za prostor, v katerem se nahajajo ta lovišča ali pa konkretna se bo nahajalo tudi to lovišče. Mislim, da se ta interes zagotovo da uskladiti na način, da se odpravijo tudi ta neskladja, ki obstajajo ta hip - tudi v tem konkretnem primeru. Po mojem mnenju je poseg lahko obvladljiv, seveda je pa za to potrebno pripraviti vse ustrezne strokovne podlage, ki so predvidene tudi v tem zakonu, da se pripravijo. Menim, da v sodelovanju ministrstvom, pristojnim za varstvo narave, potem ministrstvom, pristojnim divjad in lovstvo ter z zavodom in lovskimi organizacijami ter seveda tudi z lokalnimi skupnostmi je možno dogovoriti ustrezne rešitve, ki bodo prinesle tisti kompromis, ki ga vsi nekako vedno iščemo pri reševanju vprašanj, pri katerih pač še ni prišlo do odgovora. Tako menim, da ta zakon je podlaga za to, da se ti problemi tudi v praksi rešijo v največjem možnem soglasju. In seveda menim, da 7. člen v tem zakonu mora ostati, predvsem tudi zaradi izredno zahtevnih problemov, ki bi nastali z reševanjem premoženja in ne nazadnje tudi zaposlenih v teh loviščih. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Avšič, izvolite.
Hvala lepa. Ko sem poslušal utemeljitve, zakaj bi bilo potrebno črtati 7. člen oziroma ga dopolniti s tem, da bi za ustanovitev lovišča s posebnimi nameni bilo potrebno soglasje lastnika, pravzaprav ne morem mimo tega, da so utemeljevalci teh dveh predlogov pravzaprav govorili to, kar ni res in kar v tem zakonu je zapisano, in to dovolj jasno že v 2. in 6. členu. Namreč, v 2. členu je definicija, kaj je lovsko upravljalsko območje, ki se deli na lovišča in na posebna lovišča. In v 6. členu je določeno, da Vlada Republike Slovenije ustanovi lovsko upravljavsko območje - torej, tudi lovišče in lovišče s posebnimi nameni, na podlagi strokovnih podlag, ki jih pripravi zavod v sodelovanju z lovskimi in naravovarstvenimi organizacijami, lovskimi družinami in Kmetijsko-gozdarsko zbornico Slovenije. Če se ne motim, smo v tej dvorani nekajkrat poslušali, da je Kmetijsko-gozdarska zbornica Slovenijeedini uradni legitimni predstavnik lastnikov kmetijskih zemljišč in gozdov v Republiki Sloveniji. In ta trditev je seveda tudi utemeljena na zakon o ustanovitvi zbornice in o obveznem članstvu lastnikov kmetijskih zemljišč in gozdov v Republiki Sloveniji v tej zbornici. Zadeva je pokrita. Seveda, je pa predlog poslanske skupine SLS nekoliko bolj drastičen, kajti govori o soglasju tudi tistega imetnika 0,3 hektarja gozda ali pa pol hektarja gozda, ki je v tem sklopu posebnega predloga za posebno lovišče oziroma lovišče s posebnimi nameni, ki mora izdati soglasje. Ta je pa verjetno nekoliko prehuda, če sledimo intenci zakona v tem smislu, da zakon sprejemamo zato, da bomo upravljali z lovišči na najboljši možen način. Zaradi tega menim, da je 7. člen zakona v predlaganem besedilu dovolj dober, v povezavi z 2. in 6. členom pa tudi dovolj zavarovan, da ne bi moglo priti do tistih problemov in razlogov, o katerih so nekateri razpravljavci govorili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Čebulj, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi! Poglejte, da me boste pravilno razumeli, sam eksplicitno prihajam z območja, kjer imamo zdaj državna lovišča. In da ne bi slučajno prišlo do nerazumevanja, bom poskušal v kratkem predstaviti, kaj pomeni definicija "posebna lovišča" za naše območje. Moje osebno mnenje je, da je predlagatelj s to dikcijo posebnih lovišč samo preusmeril tako imenovano do zdaj uzakonjeno definicijo "državna lovišča". Ker bi pri vsem tem, da se tako močno nasprotuje sprejetju teh dveh amandmajev, ki sta ga vložili poslanski skupini SLS in SDS, se bojim, da se ne bi 7. člen, ki pravi, lovišče s posebnim namenom, preoblikoval v lovišče za posebne namene. Predlagatelj je prej tudi omenil, da je bilato v stari zakonodaji uzakonjena pač neka politična volja. In s temi posebnimi lovišči oziroma posebnimi nameni se ponovno uzakonja tudi politična volja predlagatelja oziroma večine tistih, ki to tudi zagovarjajo. Poglejte, glede na to, da je gospod Avšič prej omenil neko družbeno lastnino, naj povem, da je v 81. členu definitivno tudi to zapisano: lastninjenje družbenega premoženja. 81. in 82. člen, in popolnoma nič ni, gospod Avšič, glede na svoje izvajanje, ki je edino to praviloma ugotovil, imamo to v zakonu, ki mu pravimo evropski zakon, kamor gre Slovenija v letu 2005, v Evropo. Toda s tem zakonom in s temi členi, ki jih je vložil predlagatelj, gremo iz Evrope. Glede na to, da z amandmaji, ki so jih vložile poslanske skupine, ki hočejo uveljaviti kot lastninsko pravico, predvsem pa s tem, da ni nikjer eksplicitno jasno razvidno, kaj tukaj notri predstavljajo lokalne skupnosti in ne nazadnje, kot sem omenil, tudi lastniki zemljišč. Tega v samem zakonu, predvsem pa v teh členih, kjer bi bilo nujno potrebno, tega ni. Res je, kot je tudi predlagatelj prej tudi, mislim, da v drugem izvajanju govoril, da je možnost, ker sem ne nazadnje slutil pri vsem tem izvajanju, da naj se to eksplicitno nanaša na območje specifične občine Cerklje na Gorenjskem, ki je edina v tej državi, ki nima lovske družine, ampak ima lovsko društvo. To ne razpolaga s kvadratnim metrom kot lovska družina na področju Cerkelj, ampak državno lovišče. 71. člen, drugi odstavek pravi, da je možno, da vlada v 6 mesecih po vložitvi tega zakona "s posebnimi nameni in prehodnem odstavku in pogoje dedeljevanja teh lovišč". Ja, res je, ampak lahko jih pa tudi razširi, ne samo zoži. Tako se tukaj se v tem primeru jaz politično ne bi preveč pretvarjal in morebiti tudi verjel, da je možno, da bi se posebna lovišča ožila, ampak z načinom, kot hočete uveljaviti tak zakon, se bojim, da se bodo lovišča s posebnimi nameni širila. Ne bi bil rad žaljiv, resnično ne, ker ne nazadnje, veste, sem se s to problematiko že ukvarjal pred 15 leti. Na našem področjuso bile tri lovske družine, ki so tudi upravljale s temi lovnimi površinami. Po letu 1950 so jim bile odvzete te pravice. V zaključku bi rekel to, da bi srčno želel - in mislim, da boste tudi sami sprevideli -, da ta 3. oziroma 7. člen s temi amandmaji je potrebno sprejeti. Je še vedno čas v tretjem branju, da se eventualno, če niso ti amandmaji do popolnosti pripravljeni, je morebiti še možno tudi s popravki. V kolikor pa ti amandmaji ne bodo sprejeti k temu členu, je stvar definitivno zabetonirana. In vas še enkrat opozarjam in naj rečem to, da smo definicijo "državna lovišča" ste spremenili v "posebna lovišča" ali "posebne namene" Sem tudi že vprašal na odboru za kmetijstvo, kaj pomeni "posebno lovišče". Ali je potem tudi posebna divjad? Ali bodo to posebni lovci? Ali so to posebni lastniki teh nepremičnin oziroma zemljišč in gozdov? Gospodje, mislim, da tako zavajati skozi zakon z nekimi "posebnimi lovišči" ali "za poseben namen" - mislim, da to ni korektno do slovenskih državljanov, skratka, do lastnikov zemljišč in tudi ne nazadnje - ker se nikjer ne pojavlja - do lokalnih skupnostih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Avšič je želel replicirati, da popravi napačno navedbo o njegovem izvajanju. Izvolite.
Hvala lepa. Hvala podpredsednica, tudi vi ste že povedali. Nič nisem o nobeni družbeni lastnini prej govoril, nisem govoril o 81. in 82. členu. Govoril sem o nepotrebnosti spremembe dosedanjega, predlaganega 7. člena. Res pa je, da bo potrebno družbeno lastnino, ki še vedno je, nekateri sedanji zavodi, ki upravljajo s tako imenovanimi lovišči, ki bodo urejena s tem zakonom, prenesti na državo oziroma na zavod za gozdove, v skladu s tem zakonom. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Merlo, izvolite.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Torej, glede 7. člena bi rekel tako, da nas je mogoče potrebno seznaniti in malo spomniti na zgodovino. Mislim, da v povojnem času, ko so se gojitvena lovišča ustanavljala, je bila verjetno vsa ta divjad tako zreducirana, da je šlo v bistvu za ohranitev oziroma vzpostavitev na minimum zreduciranih živalskih vrst, in z leti spravljanje v neko, da rečem, tako kondicijo, ki jo nam dejansko zdaj v svetu zavidajo. Mislim, da gre zahvala predvsem tem gojitvenim loviščem, ki so bila vzpostavljena, predvsem na teh bolj odročnih območjih, in mislim, da niso bila za nikogar moteča, kajti tam so tako organizacije, ki so imele nekje nek vpliv, da rečem, na to reprodukcijo teh živali v teh odročnih krajih, pa da ne omenjam biotehniške fakultete in raznih drugih institutov, veterinarskih in podobno, koliko doktoratovin tega se je v zadnjih desetletjih na temo proučevanja te flora in favna na teh področjih naredilo. To namreč na teh področjih, ki so zaprti in v katerih delujejo predvsem profesionalci, mislim, da jih je preko sto v Sloveniji, da je to bilo to toliko pomembno, da so ti ljudje kot profesionalni kader sodelovali z našimi znanstvenimi ustanovami in bili potem tudi v svetu z raznimi ekspozeji na te strokovne teme vedno pohvaljeni, kot primer, ki naj bi se v svetu nekje po možnosti multipliciral in naj bi se v državah tudi po našem zgledu te zadeve tudi urejale. Tako o tem ne bi debatiral, kako vsi tisti, ki prihajajo kot gostje, kot turisti v naša območja lovnega turizma, s kakšnimi superlativi se izražajo o tej naši slovenski biotski raznovrstnosti. Omenil bi to, da v teh gojitvenih loviščih je predvsem potrebno povedati, da ne samo s te gospodarske plati, kot sem omenil, da je prek sto ljudi vezanih na preživetje, plus njihovih družin, plus to [[...]]To se v glavnem dogaja na območjih, kjer je praktično nemogoče kakšne druge službe dobiti, razen mogoče služb gozdarjev in podobno. Kot je že kolega Veber povedal je za ta bolj odročna področja to tudi iz gospodarskega razloga ena od možnosti, da ti ljudje sploh tam ostanejo, živijo, delajo in morda poskušajo nekje vnesti neke nove vsebine v ta okolja. Za razliko do teh gozdarskih gojitvenih lovišč so tudi te lovske družine, ki so bile v Sloveniji ustanovljene, moramo priznati, z velikim entuziazmom in z velikim številom ur, ki jih vsi ti amaterji vložijo z raznimi gojitvenimi deli v svoja lovišča, to ni nikjer vidno, nikjer plačano, to je zgolj hobi in užitek, ohranjanje narave. Seveda, če bi ohranjali zgolj lovske družine, bi se verjetno kakšne strokovne projekte, kot so ti, ki se vključujejo v "Life projekt" in razni monitoringi divjih zveri iz Evropske unije in podobno, verjetno bi se jih v lovskih družinah nekoliko težje peljalo. Vsekakor so ta lovišča skozi zavod za gozdove, ki so, kot pravim, kot neke učne baze tudi za lovske družine, in mislim, da niso za nikogar moteče. Mislim, da je nekje deplasirano govoriti, da so to lovišča za brezplačne love politikov in podobno. Morda je tudi do tega kdaj prišlo, vendar mislim, da je to že kar desetletja od tega; in še to bolj tako, po pripovedovanju, v tako majhnem številu, da je brezpredmetno. Tako mislim, da so danes to pač lovišča, za katera je treba poudariti, da se preživljajo sama. Ti ljudje in ta lovišča plačujejo davke, imajo v najemu pašnike in podobno, tako da so za to državo koristna. Mislim, da dilem sploh ni- o kakšnih špekulacijah, da se ne vem kaj v njih dogaja in podobno. Mislim, da vzorno delajo, so pod nadzorom zavoda za gozdove - strokovno, se pravi, na nivoju, in ne bi zahajal v to. Morda bi lahko nekje kakšne korigirali, kot je kolega Čebulj govoril,če se tam, recimo, krivca godi, pa da nimajo lovske družine in podobno. Saj verjetno je to lovišče tudi veliko in se da tam nek kompromis skleniti. Vendar mislim, da konkretno tudi to lovišče Kozorog, ki je velikokrat omenjeno, je imelo v tem povojnem času izrazito pomembno vlogo pri ohranjanju kozoroga in drugih alpskih živalskih vrst, ki so se ne samo ohranile, ampak tudi multiplicirale, tako da danes lahko govorimo tudi tam o nekje vzornih populacijah teh živali, živečih v tem visokem predelu. Da ne govorim o teh loviščih, ki segajo na tem jugovzhodnem delu Slovenije, ki so izrazito slabo človeško obljudena, in seveda tam predstavljajo naravnost idealne pogoje za vzrejo in ohranjanje naših zveri, ki bi bile zagotovo, če teh gojitvenih lovišč ne bi imeli, iztrebljena. Mislim, v tem naravovarstvenem pogledu je potrebno povedati tudi to, da te zveri, ki jih danes v bistvu ne ščitimo samo mi, ampak tudi Evropa, da je vsako drobljenje lovišč pri zvereh praktično nesprejemljivo in bi pomenilo verjetno začetek konca ohranjanje zveri v našem področju. Tako bi absolutno bil podpornik teh razlag pri tem 7. členu in če bomo dobro razmislili, se bomo kar vsi strinjali, da bodo tudi v prihodnje imeli kar pomembno funkcijo in vlogo v našem lovstvu. Hvala.
Hvala lepa. Kar dva sta se priglasila k repliki na izvajanje gospoda Merla, in sicer gospod Sušnik, ki je tudi na vrsti za razpravo, in gospod Čebulj. Dovolite, da vam pojasnim. Replika po novem poslovniku je, če ste bili napačno razumljeni, ampak gospod Merlo je rekel, lahko se strinjam z gospodom Sušnikom v delu, ki je tako in naprej. To je polemika in to lahko vi izrazite v nadaljevanju, v ponovni razpravi ob tem členu. Ni pa to replika. Besedo ima gospod Sušnik.
Hvala lepa. Poglejte, v nobenem primeru ne bi rad izigraval poslovnika, še manj spravljal v slabo voljo predsedujočo, vendar mislim, da zakon o divjadi in lovu obravnava tako pomembno pa tako vseobsegajoče področje naše države, da se je vredno pogovoriti o zadevah tudi zaradi, ker tangira 22 tisoč lovcev, 350 tisoč lastnikov zemljišč, pa vse, ki tako ali drugače uživamo tisto ekosocialno funkcijo gozda in lovišča in vsega tega, kar sodi zraven. Poglejte, vsaka rešitev, ki ne bo vsaj minimalno - sam nisem optimist, da bi rekel, da bo optimalno zadovoljila vse, ki so udeleženi v tem procesu, ne bo dobra za naše nadaljnjo dobro upravljanje z divjadi. V tem smislu, še enkrat poudarjam, smo mi predložili amandma, da se črtajo posebna lovišča. Poglejte, gospod Anderlič, vi ste v imenu predlagateljev zapisali, da je lovsko upravljavsko območje razdeljeno na lovišča in lovišča s posebnim pomenom. S tem ste praktično izenačili lovišče in lovišče s posebni pomenom, če gremo naprej gledat člene, ki govorijo v tretjem poglavju: načrtovanje, upravljanje z divjadjo. Ne ločite izdelavo načrta za lovišče in za lovišče s posebni pomenom. S tega vidika in upoštevajoč to, tudi ob dejstvu, da normalno ta posebna ali pa država lovišča, če hočete, enostavno ni mogoče ukiniti čez noč in da bi tudi odločitev, da se ta lovišča s posebni pomenom - ne dobesedno ukinejo, mi ne govorimo, da se funkcija lovišč s posebnim pomenom ukine, ampak, da se upravljanje z loviščem, ki mu pod narekovanjem lahko rečemo, da je "lovišče s posebnim pomenom", podeli lovski družini, ki se mora ravno tako kot vodstvo lovišča s posebnim pomenom ravnati po lovskogojitvenih upravljavskih 10-letnih načrtih, po letnih načrtih, kot se mora ravnati lovska družina v svojem lovišču ali tisti direktor, ki vodi tisto lovišče s posebnim pomenom. Prav nobene razlike tukaj ni. Za eno in za drugo lovišče so pristojni lovski inšpektorji. Bistvena razlika, ki je tukaj, je pa v tistem konceptu, da pri tako urejenih loviščih s posebnim pomenom zadovoljimo težnjo lastnikov zemljišč, ki obsegajo taka območja, ne bom rekel, lovišč s posebnim pomenom, lahko skozi to lovsko družino, ki bi na tem področju dobila koncesijo, izvajajo svojo lovsko dejavnost. To je bistvena razlika. Poglejte, mi smo v nekih členih omejili oziroma dali lovski družini možnost, da omeji članstvo v povezavi z velikostjo lovišča - mislim, da je tam nekje napisano, da je 50 hektarov na člana treba zagotoviti. Z nadaljnjim uveljavljanem lovišč s posebnim pomenom v takšni obliki - ne v obliki, ki jo predlagamo skozi podelitev koncesije lovski družini, novonastali ali sosednji ali kakorkoli - jaz mislim, da imamo - še enkrat poudarjam - usposobljenih, izobraženih, dela voljnih lovcev v Sloveniji dovolj, da so v stanju opravljati tudi tiste funkcije, ki jihdanes posebno lovišče opravlja. In da bomo s tem - kar pa je bistveno - tudi bistveno razširili možnost lovskega udejstvovanja državljanom Republike Slovenije, ki to želijo in ki bodo v nasprotnem tudi tisti, ki se danes lovsko udejstvujejo, prikrajšani za možnost lovskega udejstvovanja, ker bo nadaljnja uzakonitev teh posebnih lovišč brez možnosti, da bi lastniki zemljišč, ki so v okviru teh posebnih lovišč, prek lovske družine, ki bi upravljala s tem posebnim loviščem, uveljavili svojo lovsko pravico - bo prišlo do konfliktov. Do konfliktov, ki bodo v končni fazi pomenili izredne težave, če že ne popolnoma nezmožnost uveljavitve tega zakona in na koncu bo prizadet tisti cilj, ki ga skušamo vsi zaslediti, ohraniti nadaljnjo sonaravno upravljanje z divjadjo, tako kot ste si zamislili in kot ne nazadnje v osnovi tudi Slovenska demokratska stranka podpira. Mislim, da je še čas, da naredimo tukaj kompromis in da se stvar oziroma ta 7. člen črta, v prehodnih določbah pa opiše, kakšno usodo bodo deležna ta takoimenovana "posebna lovišča" - ne takoj, je možno dati dvoletno ali pa triletno prehodno obdobje, ker vsi vemo, da gre tukaj za delovna mesta, da gre za premoženje. Ne nazadnje morate tudi vedeti oziroma prepričan sem, da veste, da naše lovske družine razpolagajo z velikim premoženjem, da znajo gospodariti s premoženjem in da so te lovske družine sposobne na takšen ali drugačen način prevzeti v upravljanje tudi to državno premoženje ali pa še družbeno premoženje, ki je zdaj na območju posebnih lovišč. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Džuban, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča. Pozorno spremljam razpravo k 7. členu, iz katere je težko razbrati, kaj bi želeli storiti z gojitvenimi lovišči. Če spremljaš nekatere amandmaje, je želja, da se jih kompletno ukine, istočasno pa obrazložitve, da pa ne smemo prizadeti zaposelnih, da ne smemo ne vem kaj vse storiti, kar sploh ne gre skupaj s predlaganimi rešitvami, ki so tukaj v teh amandmajih ponujene. Istočasno ugotavljam, da skoraj vsak razpravljalec vidi svoje gojitveno lovišče, s tega vidika ga tudi obravnava. Se opravičujem, če bom tudi sam tako počel. Za mene je rešitev, da ostane tako, kot je, nesprejemljiva in da se jih popolnoma ukine - nedopustna. Vsi vmesni kompromisi so pa toliko pestri, da jih je nemogoče izpeljati. Bom tudi povedal zakaj. Na eni strani so to gojitvena lovišča, ki opravljajo dejavnost kot vse lovske družine v tistem okolju. Jaz veste, od kod izhajam, imamo dva primera gojitvenih lovišč, ki poleg te osnovne dejavnosti opravljajo še gospodarsko dejavnost, to je vzreja divjadi, ki jo pač prodajajo na tržišča bivše Jugoslavije in v Italijo, če so tam politične in zdravstvene razmere normalne. Tukaj je na enem mestu 19 zaposlenih, na drugih nekaj manj in bi bilo za mene nedopustno, da bi to gojitveno lovišče ukinili in je od vseh rešitev, kljub vsemu ta najprimernejša, ki smo jo predlagali v prehodnih določbah. Druga zgodba je ta, da v teh okoljih, pri nas - vsi se menite o denarju, ki bi naj prišel iz lova od koncesijskih dajatev. Mi imamo problem odškodnin, ki so večje od prihodkov lovskih družin oziroma gojitvenih lovišč in se nihče ne zmeni za te škode, vsi samo delimo nek denar, ki ga pri nas ni. Situacija je trenutno takšna, da gojitvena lovišča, predvsem eno, ki je na madžarski meji, pokrivajo škodo že iz osebnih dohodkov zaposlenih. In zaradi tega smo tudi predlagali v prehodnih določbah rešitve, ki bi naj na nek način to sanirale s spremembo statusa teh gojitvenih lovišč. Rešili bi problem zaposlenih in tudi v nekem drugem členu odškodnine, za katere sem jaz zadovoljen, da je besedilo, ki je predlagano v tem zakonu, takšno, da bo verjetno reševalo tudi probleme odškodnin, vendar nikoli in nikdar do konca. Ker škoda na poselkih jetakšna, tisti, ki jo doživi, ki jo utrpi, je seveda prizadet, brez ozira na to, če se mu potem pokrije, seveda pa se ta škoda skoraj nikoli ne pokriva sto odstotno. Ustanavljanje lovišč ob soglasju občin in lastnikov - si sploh ne predstavljam, kako bi lahko to izgledalo. Lovišče, ki pokriva dva, tri tisoč lastnikov - kako naj bi to izgledalo? Ponujene so različne rešitve, ampak vse gredo v tej smeri, da bi ob soglasju lastnikov lahko ustanovili gojitveno lovišče, je pa parcelna struktura takšna, da bi neko zaokroženo območje na državnih zemljiščih nikoli, pa res nikoli, ne uspeli oblikovati. Sodelovanje oziroma soglasje občin je morda nekoliko bliže, vendar takrat, ko imaš tri, štiri občine na enem gojitvenem območju, je zelo težko, da se ne bi našla katera občine, ki ne bi dala soglasja. Namreč, prizadetost kmetov je običajno takšna, da nasprotujejo raznovrstnim rešitvam, pogosto iracionalnim, in bi zelo težko oblikovali tovrstna gojitvena lovišča. Če mi 7. člena ne odpremo, ni res, da niso možne druge rešitve. V prehodnih določbah 81. in 82. člen še vedno omogočata oziroma zadolžujeta vlado in pristojne organe, inštitucije, da v 6 mesecih pa najdejo rešitve. Recimo, meni je najbliže problem kolega Čebulja, verjetno zaradi tega, ker je ta Kozorog na dnevnem redu, da ne more bito lovska organizacije brez lovišča. In je potrebno problem v tej smeri iskati. Ampak to je še vedno iskanje kompromisa in postavljen rok, v katerem je potrebno problem - da spet ne omenjam prepogostokrat kolega Čebulja - iskati oziroma je že nekdo zadolžen, da to stori. To ni samo vlada, ker so še drugi. V vseh rešitvah, takrat ko se oblikuje lovsko gojitveno območje, območje, to je širši pojem -, so vedno vključeni predstavniki kmetov, običajno kmetijsko-gozdarske zbornice, lokalne skupnosti in potem vsi ostali, ki jih naštevamo, da pretiramo ne ponavljam. In ne vidim tukaj problema, da ne bi bilo možno rešiti posameznih problemov, ki so, seveda, če ne zaidemo v iskanje rešitev, ki dejansko niso sprejemljive, in neko mešanje z ostalimi rešitvami zakona, ki s tem členom nimajo nič skupnega. Hvala lepa.
hvala lepa. Gospod Čebulj - ne želite besede? Gospod Jerovšek, izvolite.
Hvala lepa. Ko gledam ta 7. člen, se sprašujem, eni poslanci res niso prebrali vsega, da tako apologetsko branijo rešitve, ki so povsem enostranske. Tu na primer piše: "Lovišča s posebnim namenom se oblikujejo v najbolj ohranjenih in značilnih naravnih okoljih Republike Slovenije." To je zame možnost, da bodo taka lovišča, če bo tak interes, tudi ohranjali tam, kjer so kmetje stoletja pridelovali. To so za mene najbolj ohranjena območja, kjer že stoletja in stoletja kmetujejo ljudje in živijo tam, kajti za mene ni najbolj ohranjeno Kočevsko. Kolega Veber vseskozi razlaga, da je tam vse propadlo. Tam so se dejansko ljudje odselili. Tam že v prejšnjem sistemu niso spoštovali interesov lokalnega prebivalstva. Bilo je celo zaprto območje. To za mene ni ohranjeno območje, da ne bi kdo prodajal, da bo to na takih območjih, kot je Kočevska in tako naprej. Ampak ste si dali možnost dobesedno na nek način nacionalizacije tam, kjer, kaj vem, nekje sredi Slovenskih goric, če jim bo prijalo, in tako naprej. In, glejte, čudim se kolegu Merlu, da je s tako zaslepljenostjo pravzaprav branil takšne rešitve. On pravi, s čimer se strinjam, da gre tem posebnim loviščem zahvala za reprodukcijo, za razmnoževanje nekih redkih vrst, razmnožitev divjadi pa vse to, pa za biotsko raznovrstnost med našo divjadjo in podobno. S tem se strinjam, to je res. Ampak, gospod Merlo, če se tako intenzivno goji divjad, ali pri tem divjad tudi nima večjih potreb. Ali boste rekli, da živali živijo v teh posebnih loviščih od svetega duha? Biblijsko je, da človek ne živi samo od kruha, vi pa trdite, da živali in divjad pa sploh kruha in hrane ne potrebujejo, s takim razmišljanjem. Od človeka s takim poklicem, čeprav je lovec, bi pričakoval posluh tudi za malega človeka, za kmeta in tako naprej. Res bi to pričakoval. In bi pričakoval spoznanje, da je na takem posebnem gojišču, da je to zemljišče posebej obremenjeno, da mora - naj bodo, priznam, pozitivne funkcije, ampak tu so ekonomski učinki in vse to, naj bo nekaj tudi z lokalno skupnostjo, nekaj z lokalnim prebivalstvom. Naj imajo nekaj od tega, ne pa, da dobesedno omogočate, predvidevate nacionalizacijo teh zemljišč. Vemo, na Kočevskem so ljudje morali pobegniti. Vem, da je kolega Špiletič tu včasih sedel in je rekel, mi smo morali kmetijo opustiti, ker se ni dalo več živeti. Res, takšna škoda, da ni bilo več perspektive, ni bilo možno več kmetovati. To je rekel ničkolikokrat. In te vzorce skušate zagovarjati. Ne, to je preveč. To je preveč, in še enkrat opozarjam na duha, ki bije iz tega zakona. Jaz upam, da lovci zdaj že lahko pridejo v državni zbor, ker jim je lovska zveza drugače predpisala - bog varuj se s poslanci pogovarjati in se družiti, in so se bali, da bi se okužili. Tisti dopis lovske zveze je bil žalitev za ta državni zbor. Žalitev. Sedaj upam, da je lovska zveza spoznala, da tako indoktrinirati svojih članov, povprečnega lovca, se ne sme. In da bodo vsi s skupnimi napori spoznali, da je treba nekaj tukaj spremeniti. Da moramo imeti evropski zakon, da ne moremo nekih stalinističnih vzorcev vpisovati. Dejansko je korak nazaj od tega, kar je dosedaj bilo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Veber, izvolite.
Imam repliko na gospoda Jerovška glede tega, kaj naj bi ta zakon - ker govorimo o tem zakonu, vsaj tako sem ga razumel - povzročal na Kočevskem. Če bi vsak zakon toliko prinesel za Kočevsko kot ta, potem bi bil kar zadovoljen in definitivno ta zakon rešuje prenekateri problem. Nekaj sem jih že prej opisal pri delovanju lovišč s posebnim namenom in v kolikor bi bil sprejet amandma poslanske skupine SDS, bi resnično propadlo kar nekaj premoženja in propadlo bi kar nekaj družin. Zato sem opozoril na to, da amandma SDS-a pač ne kaže podpreti, ker bodo izpostavljene prenekatere družine in seveda, tudi premoženje. In tudi zadovoljen sem, da lokalna skupnost ni tista, ki naj bi dobivala denar od lovstva, pomembno je, da dobivajo denar tisti, ki pač imajo zaradi te dejavnosti škodo. To so pa, recimo, kmetijci in drugi, če se jim pač škoda tam pojavi. In sistem odplačevanja škod in oblikovanje fonda za obvladovanje in prenos odgovornosti tudi na državo, v kolikor zmanjka sredstev za škode, je tisto, kar mislim, da je zelo pomembno, da se razvoj tudi tega dela Slovenija ohrani na nivoju, kot je že danes. Sprejem vašega amandmaja bi pa povzročil propad prenekatere družine, kot sem povedal. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Drobnič, potem gospod Jerovšek.
Iz vse te razprave se da razbrati, kot da obstaja nek spopad med lovci in lastniki zemljišč. Ampak dejansko gre spopad med neko ozko elito v lovstvu, ki pač želi naprej delati po nekih starih vzorcih superiornosti, ne pa v okviru simbioze. Zaskrbljen sem tudi nad mentaliteto, ki razpravlja oziroma, ki spremlja vse to. Morali bi se malce obrniti nazaj na osnovno izhodišče. Načelo, ki je bilo sprejeto, še skoraj dvesto let nazaj, v zvezi z lovstvom. Lovci naj ne lovijo za zabavo in za užitek. To je osnovno načelo. Ko pa bereš tukaj, so pa krilatice, da bo nekaj ekološkega, dejansko je pa to zapiranje živali v neke ograde, potem krmljenje živali blizu vaških naselij, zato da se spremeni njihovo obnašanje in zato da imajo nekateri lovci zelo blizu svoje lovišče. Spremeni se namreč način obnašanja živali, resnično. Mi bi morali notri dati tudi pogoj glede krmljenja živali - ne bliže kot sedem kilometrov od bivališč. Ja, seveda, da se ohrani njihova naravna značilnost! Potem se nam pa dogaja kot v Loškem potoku in podobno. Ja, to je gojenje živali v nekih separatih, s ciljem zadostiti nekaterim posameznikom užitke. Jaz temu nasprotujem. Temu odločno nasprotujem. Spoštujem lovsko organizacijo v smislu ohranjanja biotopa, ustrezne naseljenosti. Tudi to število živali, če bi jih na bolj naraven način pustili v naravi, bi bilo število uravnoteženo, bi bila naravna selekcija. Z neprimernim pristopom pa se razmnožujejo preveč, nekatere nimajo sovražnikov, lagodno krmljenje, in to ni pravi sistem. To ni pravi sistem. Kmetje ne bodo nič dobili. Zadnjič mi je v poslansko pisarno prišel kmet in je rekel, da še tisto njivico - to je dol v Sodražici, blizu Kočevja, skratka, v tisti smeri proti Kočevju, kjer je že tako in tako vse zaraščeno, saj ni več njiv, ni več travnikov - da je imel tisto njivico in glede na to, da ni nikjer drugje večnjiv, so se živali spravile na tisto ubogo njivo in v enem dnevu je šlo vse! Ja, kakšna odškodnina! Pet jurjev! Pet jurjev odškodnine čez eno leto! Če mislite na tak način urejati stvari, potem se bo ta zgodba hitro nehala. Če bi torej bili lastniki zemljišč, ne glede na velikost, da bi se jim omogočilo tudi lovišče in da imajo lovsko organizacijo, potem bi ravnali skladno, ker bi na eni strani imeli željo po ohranitvi živali, ki dajejo vendarle nek za njih ugoden izplen, in na drugi strani varovanje svojekmetijske površine. To je koncept zakona. Zdaj s temi amandmaji poskušamo zadevo popraviti, ampak te zadeve se ne da popraviti, to je sama flikarija. Zato, ker si je nekdo zamislil, da se bo šel elito in na rovaš tega vložil zakon, ki je v nasprotju s temeljnimi izhodišči lovstva, tistimi izhodišči, na katerih je nastalo lovstvo v Sloveniji. Tako. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jerovšek, 7. člen, amandmaji k 7. členu, izvolite.
Moram reagirati na kontradikcijo, ki jo je izrekel gospod Veber. Namreč, gospod Veber vidi velike blagodeti od gojitvenih lovišč oziroma od gostote gojitvenih lovišč s posebnimi nameni. Potem bi morala biti Kočevska najbolj razvito območje. Tam ste tega imeli ogromno vseskozi, in če so to blagodeti za lokalno prebivalstvo, potem [[...]]Jaz pa vem, da vi na odboru za gospodarstvo, za kmetijstvo "jamrate", da je Kočevska čisto uničena. Ko se gre za državni denar, jaz mislim, da je potrebno najbolj pledirati, da ste tam najbolj prizadeti, naj manj razviti, da je vse uničeno, tako poudarjate, tako govorite, tu pa govorite o ne vem kakšnih efektih od tega. Glejte, če bi lokalno prebivalstvo čutilo te blagodeti te gostote posebnih lovišč, potem bi se zavzemalo povsod v Sloveniji, da je tega čim več, na njihovih zemljiščih in tako naprej, če bi od tega nekaj dosedaj imelo ali pa če bi v bodoče. Saj ljudje si znajo hitro izračunati. Ampak lokalno prebivalstvo od tega ni kaj dosti imelo. Imeli pa so politiki, pred časi, ampak še stalno, še vedno, in velike "glaševine". Kajti, gospod Merlo pravi, da si pred 30-imi leti hodili pomembneži loviti. Jaz se pa spomnim slik iz naših časopisov, ko je nek pomemben predstavnik, politik vaše stranke, občasno, kakšen direktor, na sliki vidim iz teh lovišč pa to Se spomnim, vi imate slab spomin, ampak to se še stalno dogaja. Ne vem, če plačajo ali ne plačajo. Vem pa, da hodijo te [[...]]Saj ni važno, saj vi veste, koga mislim. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Veber, izvolite.
Hvala za besedo. Mene veseli to zanimanje gospoda Jerovška za Kočevsko pa za moje razprave. In sem tudi vesel, da [[...]]
Ni replika, razprava je. Nimam več prijavljenih k razpravi. Besedo za razpravo sem dala gospodu Vebru, tako kot prej gospodu Jerovšku.
Vesel sem, da me pravzaprav pri teh razpravah posluša. Še bolj vesel bi bil, če bi glasoval o teh predlogih, ki jih dajem in če je kaj bolečina Kočevske, potem je to koncesija za državne gozdove. To je 350 milijonov denarja. In, če bi ta koncesija ostajala v Kočevsekem, bi res lahko govorili o hitrem razvoju. Ker pa niste glasovali za to, potem ste povzročili nazodovanje Kočevskevski z vašim glasom. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jerovšek, izvolite.
Z vašim kontradiktornim razmišljanjem se ne morem strinjati. Namreč, vi enkrat trdite, kako je vse prizadeto, po drugi strani pa hvalite, kako je bilo v prejšnjem režimu vse dobro. Takrat so pa ja opravljali na najboljši način, ampak na Kočevskem je največ propadlo! Tam so imele "glavešine" vse v rokah. In tam je najbolj propadlo vse. In hkrati hvalite tiste rešitve. To se vedno dogaja. Zaradi tega z vašo kontradiktornostjo ne morem soglašati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mislim, da lahko zaključimo [[...]]Gospod Merlo, izvolite.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Jaz bi se samo okoli 7. člena poskusil držati, ampak ne morem, da ne bi nekaj stvari, ko sem bil že omenjen, poskušal obrazložiti. Mislim, da je bilo rečeno o kruhu in prehranjevanju zveri. Mislim, da je to tisti prehranjevalni moment, ki je zadržal tudi te živali v osnovnem habitatu, tako da se nam ne dogajajo dnevno Galjevice in podobne zadeve. Kar se tiče škode. Tudi škode so manjše zaradi tega, ker se živali zadržujejo visoko v neobljudenem področju, kjer ni kmetijskih zemljišč, ampak samo gozdovi in kakšni visoki pašniki, ki so danes neizkoriščeni. O malem kmetu bi rekel tako. Pogovarjajoč se s številnimi člani lovskih družin smo ugotavljali, da je velika večina prav, da rečem, teh malih ljudi, malih kmetov, ki vidijo skozi to možnost, da se vključujejo v to dejavnost. V nasprotnem primeru, če zakon ne bi bil nastavljen tako, kot je, bi ti mali kmetje, kot jim nekdo pravi tukaj, bili prisiljeni ostati doma in tistih nekaj ljudi, ki so pač pristaši drugačnega sistema, drugačnega pogleda na ta reševanja, pa bi bili tisti, ki bi krojili vso zgodbo in bi onemogočali, da bi ti ljudje, ti mali kmetje bili lovci, kot jih je večina danes. Kar se tiče bogatejših, ali so to politiki, ali so gospodarstveniki ali direktorji, to je pa tudi verjetno res. Tisti bi pa imeli tudi še kaj ostanka dohodka, da bi lahko za hobi hodili na lov. Ampak prizadet bi bil, seveda, kot vedno mali človek, kar absolutno ne drži, kar ste vi rekli. Tako, da se, kot je bilo rečeno, o spopadu lovske elite z lastniki zemljišč absolutno ne morem s to lovsko elito strinjati, ker ne vem, morda, ker vidim, da je v glavnem lovska bratovščina tukaj gori, ne vem, kdo se smatra tukaj za kakšno elito. Mislim, da jih je bolj malo oziroma da verjetno jih ni notri. Rečeno je bilo, da je to sistem zapiranja živali v ograde. Poudaril sem, da ravno to je tisto, gojitvena lovišča, da so to velika področja, redko naseljena področja, kjer je lahko gospodariti načrtno s temi živalmi in se ne zapira teh področij v ograde in podobno. Kajti, če bi šli na drobljenje zadev in vezanje zgodb na lastništvo terena, potem pa bi prihajalo do tega, da bi imeli ne eno boro v tej Sloveniji ali teh nekaj, ki jih imamo, ampak bi bile neštete, proti čemur smo verjetno večina nas tu prisotnih. Kar se tiče naravne selekcije. Meni je žal reči, naravne selekcije danes - znanost je šla in prihaja do takih stopenj in mer in tako hitro napreduje, da na žalost ni možno več govoriti danes v svetu o naravni selekciji. In človek postopoma razgalja tudi naravo. Mislim, da to ni pametno, vendar razvoja in znanosti se ne da ustaviti. Tako na žalost tudi tu, čeprav bi tudi jaz rad to videl, da bi se vrnili morda, kar se tega tiče, kakšno stoletje nazaj, ampak na žalost nam to ne more uspeti. In če bi bil sprejet drugačen zakon, sem globoko prepričan, da verjetno bi v tej državi bolj malo ljudi hodilo na lov, morda kakšen več na golf in podobno. Vsekakor pa verjemite meni, da za svoje zanamce in bodoče rodove, rečem lahko samo to: upam, da bodo imeli ohranjeno naravo vsaj toliko kot danes, da jo bodo ohranjali in da ne bodo prišli tako, kot ko greste na zahod in za vsakim vogalom vidite table "private property" in se ne morete premakniti s tiste steze, če greste v hribe, ali kamor koli. Tega si ne želim niti danes niti v bodoče in upam, da tega Slovenije ne bo doživela, kajti verjemite mi, tudi v veliki večini, ne glede ali do naši lastniki postali tujci, ker, raje spustimo tujce kot sposobne sosede, da do nečesa pridejo -, verjemite, take države si jaz ne želim in takih trendov v kateremkoli zakonu ne morem podpirati. Zaradi tega mislim, da to ni idealen predlog zakona, ampak je nekaj, kar ohranja neko ravnotežje med človekom, naravo in mislim, da je to na žalost, čeprav ne popolna zadeva, kot sem rekel, nek optimum, ki ga danes lahko tudi sprejemam kakšne vaše pripombe, ob kakšnih korekcijah lahko peljemo. Vsekakor nobena stvar danes ni v življenju idealna, niti noben zakon, ki ga sprejemamo. Mislim, da ta je eden boljših. Sigurno pa ne menim, da je tako slab, kot se mu danes pač skozi prizmo nekaterih, da rečem že, na žalost izrazito bogatejših slojev v tej državi, se lahko mimogrede v skrajnem slučaju tudi z napakami, ki so se v naši kratki zgodovini te države naredile in ko mimogrede se nam dogodi to, da imamo nekaj veleposestnikov v tej državi, ki nam bodo onemogočili to, kar imamo danes. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem torej razpravo o 7. členu in o amandmajih in prehajamo na razpravo o 8. členu in štirih amandmajih k temu členu, in sicer o amandmaju poslanske skupine Nove Slovenije, amandmaju poslanske skupine Slovenske ljudske stranke in Stranke mladih Slovenije ter Slovenske demokratske stranke. Kdo želi besedo? Po vrstnem redu, gospod Sok, gospod Sušnik. Izvolite, gospod Sok, potem gospod Rokavec.
Hvala lepa za besedo. Mislim, da so večina teh amandmajev napisali na ta kriterij 2 tisoč hektarjev. Iz zakona namreč izhaja, da je lahko lovišče najmanj 2 tisoč hektarjev. Seveda se sprašujem, od kod je bil postavljen kriterij 2 tisoč hektarjev in kaj naj bi ta kriterij dejansko omogočal. Če bo namreč ostalo zapisano 2 tisoč hektarjev, potem se bo zgodilo, da bodo nekatere lovske družine, ki ne razpolagajo s tako velikimi lovišči, enostavno morale prenehati z upravljanjem oziroma izvajanjem svoje lovske dejavnosti. Na to smo opozorili tudi na odboru za kmetijstvo, vendar nas je tam poslanec Merlo, ki tako zagovarja takšen koncept zakona, kot je pred nami potolažil, da ne gre za prenehanje dela nekaterih lovskih družin, ampak da to napeljuje k združevanju.Se pravi, da se bodo morale nekatere lovske družine enostavno združiti, da bodo zadostile temu kriteriju 2.000 hektarjev. V naši poslanski skupini predlagamo, da bi dejansko uzakonili dva principa velikosti lovišč. Takšen princip, mislim, da je že bil z navodilom leta 1946 dejansko predlagan, in sicer da bi v nižinskih območjih bila lovišča, se pravi, v ravninskih delih, lovišča manjša, tja do 1.000 hektarjev, medtem ko bi v višinskih predelih bila višinska lovišča lahko večja. S tem bi se izognili temu principu oziroma posledici te uzakonitve, da bodo nekatere lovske družine dejansko morale prenehati z opravljanjem lova, ker ne izpolnjujejo tega kriterija 2.000 hektarjev. Ampak, kot sem že prej povedal, ko me je predsedujoča prekinila, kljub temu da imamo po tem famoznem poslovniku omejeno možnost razprave in ko bo ta čas potekel, ne bomo mogli več razpravljati, je ta koncept zakona kot takšen zgrešen. Zgrešeno je to, da nismo uveljavili drugega pristopa, se pravi pristopa, kjer bi lahko bila lovišča občinska in bi to pomenilo, da lahko tudi več posameznikov združuje kmetijska zemljišča v manjša lovišča. Koncept zakona je napačen, kot je, kar sem večkrat že povedal, politika vodenja te države s strani LDS napačna. Ampak to bo večina državljanov spoznala, ko bo na svoji lastni koži ta koncept občutila. Za prenehanje neke socialistične, komunistične ureditve smo rabili 50 let, upam, da ne bomo spet 50 let rabili, da bi na svoji koži občutili in dokončno spoznali vse te eksperimente Liberalne demokracije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Sušnik, izvolite.
Hvala lepa. Poglejte, že v uvodu sem v imenu naše poslanske skupine povedal, da podpiramo izvajanje lova in upravljanje z divjadjo na velikih površinah. S tega aspekta, s tega zornega kota podpiramo velika lovišča, hkrati pa se zavedamo, da bi s striktno uveljavitvijo tega določila 2.000 hektarjev verjetno omejili, zaradi obstoječega stanja, zaradi, bom rekel, te zgodovine nastajanja lovskih družin, omejili lovsko udejstvovanje kar lepemu številu članov tistih lovskih družin, katerih lovišča ne dosegajo predpisane meje 2.000 hektarjev. Zato vas pozivam in nagovarjam, da podprete naš amandma, s katerim bi uzakonili z dodatkom te besedice "praviloma" tudi tiste izjeme, ki jih že zdaj poznamo in ki so pogojene ne nazadnje tudi s posebnimi pogoji lova na določenih območjih Republike Slovenije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Rokavec, izvolite.
Hvala za besedo. Na kratko. Predlagamo, da se v drugi alinei črta besedna zveza "lastnikom zemljišč". Namreč, dejstvo je, da škode, povzročene od divjadi, lahko nastopajo tudi na drugih stvareh in so do njih upravičeni tudi drugi subjekti. Na ta način bo določba, kakršna je sedaj zapisana v drugi alinei prvega odstavka, pač, pomanjkljiva. In drugo, s predlagnim zmanjšanjem minimuma števila velikosti lovišča na najmanj 1000 hektarjev ne onemogočamo nikomur, ki je že doslej opravljal to dejavnost, da bi lahko tudi v prihodnje, dajemo samo možnost, da bi se lahko organizirala lovska družina na manjšem območju. Vemo, da je Slovenija dejansko raznolika, gozdnata, da je pač lahko to le boljša prilagodljivost delovanja lovišča. Zato predlagamo, da bi državni zbor dejansko, bilo bi umestno, dal to možnost, da se tudi tukaj da možnost dodatne iniciative in dejansko, kar je najbolj bistveno, dodatna možnost za lovsko udejstvovanje in organiziranje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Butolen, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Iz načelnih stališč menim, da je v naših zakonih, ne samo v tem, preveč fiksnih številk. Zato bom podprl četrti amandma, ki dodaja besedo "praviloma", to se pravi, da lovišče praviloma ne sme biti manjše od 2000 hektarjev. Ne samo, da bo s tem omogočeno določenim lovskim družinam, da opravljajo še naprej svojo dejavnost, določene lovske družine oziroma lovišča so na meji in kakšnih pol kilometra avtoceste bi se, recimo, lovna površina zmanjšala pod 2000 hektarjev in bi to povzročilo nove probleme. Ker pa bo v bistvu lovišča ustanavljala vlada na podlagi strokovnih podlag, ki jih bo izdelal zavod v sodelovanju z lovskimi in naravovarstvenimi organizacijami, ni nobene bojazni, da bi ta praviloma prineslo kakšne hude posledice za udejstvovanje lovskih družin in predvsem za divjad, za kar se vsi zavzemamo. Zato bom ta amandma podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Lahko zaključim razpravo? Zaključujem razpravo o 8. členu in amandmajih k temu členu. Amandma k 9. členu ni vložen v skladu s poslovnikom. Zato odpiram razpravo o 11. členu in amandmaju poslanskega kluba LDS k temu členu. Želi kdo besedo? Ne. Razpravo zaključujem. Odpiram razpravo o 13. členu in dveh amandmajih. Pod ena je amandma poslanske skupine Nove Slovenije in pod dve poslanskega kluba LDS. Želi kdo besedo? Gospod Sok, izvolite.
Hvala lepa. Ko govorimo o lovstvu in pa divjadi je seveda s temi pojmi nujno treba povezati tudi škode, ki nastajajo zaradi divjadi v naravi. Iz tega razloga smo se v naši poslanski skupini zavzeli za to, da bi k načrtom lovsko-upravljavskih območij, ki jih izdeluje zavod za gozdove in pri katerem sodelujejo organizacije kmetijstva, potem organizacije s področja varstva narave in druge organizacije, bilo treba pridobiti soglasje lokalnih skupnosti. Prepričani smo namreč, da bi samo na takšen način bilo možno te načrte sprejemati na takšnem nivoju, da bi populacija vrst divjadi bila v naravi usklajena, da bi te populacije ne bile prevelike in da bi zaradi velikosti teh populacij ne prihajalo do precejšnjih škod. Že v zdajšnjem zakonu je obstajalo načelo, da naj bi skupščine občin - seveda, zakon je star, iz leta 1976, ampak je predvidel, da naj bi k lovsko-gojitvenim načrtom skupščine občin dajale svoje soglasje. To se v praksi seveda ni izvajalo. Sedaj pa, ko imamo nek nov princip lokalne samouprave, bi to bilo možno. Liberalna demokracija predlaga svoj amandma, kjer ostajajo samo na principu sodelovanja. Mi smo prepričani, da bi, če bi ostalo samo na principu oziroma načelu sodelovanja, bilo treba v zakonu opredeliti, kako naj to sodelovanje poteka. Kajti v praksi si je pod pojmom sodelovanje možno zamišljati različne oblike; ali so to neobvezujoča mnenja, ali so to samo nekakšne pobude ali še kaj drugega. Torej, enostavno pojem "sodelovanje" ni zadosti jasno opredeljen, zato smo prepričani, da bi bilo soglasje tista kategorija sodelovanja, ki bi pomenila dejansko zavezo, da na takšen načrt, ki ga izdela zavod, lokalna skupnost, na katere območje sega lovsko-upravljavsko območje, da soglasje. Če bi takšen princip v zakonu uzakonili, potem smo prepričani, da bi se velike škode, ki nastajajo po in zaradi divjadi, v bistvu zmanjšale, kajti lokalne skupnosti svoja območja najbolje poznajo in tudi vedo in lahko ocenijo, katere so tiste škode, ki so dopustne oziroma kdaj je populacija neke vrste divjadi prevelika in zaradi tega tudi nastaja prevelika škoda. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Sušnik, izvolite.
Hvala lepa. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da bo dobra osnova za bodoče upravljanje z divjadjo samo tak zakon, ki bo v zadostni meri upošteval lokalne skupnosti in lastnike kmetijskih zemljišč in gozdov, ki so uvrščeni v kataster lovišč. To je ena od stvari, ki jih je treba neizpodbitno upoštevati. Še enkrat poudarjam, če temu ne bo tako, bo po mojem globokem prepričanju prizadeto nadaljnje upravljanje in skrb za divjad, skrb za naravo, predvsem pa bo prizadeta ali okrnjenamožnost lovskega udejstvovanja številnim članom lovskih družin. Že v obravnavi na delovnem telesu je bil narejen en popravek v to smer, za katerega pa mislim, da ni zadosten. Ker sodelovanje še ne pomeni nujno prave vloge lokalne skupnosti. Prepričan sem,da bo slej ko prej prišlo do reforme zborničnega sistema, s tem tudi do, bom rekel, reforme, kmetijsko-gozdarske zbornice, kamor so sedaj vključeni vsi lastniki kmetijskih zemljišč in gozdov in postavljene, članstvo v kmetijsko-gozdarski zbornici bo več ali manj prostovoljno. Na drugi strani bi pa lahko, tako člani lovskih družin, lovci kot občani, kot vsi mali lastniki, ki so v večini svoj vpliv na upravljanje z divjadjo, na izvajanje lovske dejavnosti, na sprejemanje lovsko prebivalskih načrtov, izvajalipreko ustreznega instituta soglasja lokalne skupnosti, zato bomo v Slovenski demokratski stranki amandma k 13. členu Nove Slovenije podprli.
Hvala lepa. Gospod Anderlič izvolite.
To je eden od tistih amandmajev, ki predstavlja izrazit kompromis in težnjo sozvočju vseh subjektov, ki se v prostoru nahajajo in ki morajo dati svoj prispevek k temu, da bo celotna zadeva usklajena. V primeru, da je eden od teh subjektov v položaju, da daje soglasje, in to celo tisti, ki ni zadolžen za izdelavo teh načrtov, da gre za torej, neko pogojenost enega z drugim, potem pravzaprav onemogočimo tisto osnovno funkcijo, ki jo ima zavod za gozdove že po zakonu o varstva narave in po drugih zakonih v tej državi. In to je neko sosledje ali pa zaporedje sprejemanja zakonov s področja narave, varovanja narave, upravljanje z naravo in podobno. In s tem, ko mi pripeljemo v zakon, da morajo sodelovati tako lovskeorganizacije, tako organizacije kmetijstva, in jaz se ne strinjam s tem, kar je gospod Sušnik rekel, da bo več ali manj članstvo v kmetijski-gozdarski zbornici prostovoljno. Nasprotno, saj se vendarle spomnite diskusij, kako trde so bile in kako so nekateri nesrečni, ker s svojimi vrtički morajo biti člani kmetijske-gozdarske zbornice, pa ne bi bili, pa ne zaradi tega, ker ne bi pač plačali tistega prispevka, ampak zaradi načina organiziranja, ker bi pač radi drugače. Lokalne skupnosti zagotovo lahko in morajo dati svoj prispevek pri tem načrtovanju in tudi sporočiti zavodu, kje pa imajo posebne potrebe, posebne namene, želijo drugačni način ureditve. In jaz sem prepričan, da v kontekstu s temi drugimi, ki so tukaj navedeni, bodo našli neko svoje mesto v tem načrtovanju. Kakor tudi seveda, ko gre za organizacije, ki so posebej povezane z divjadjo, naravo, okoljem in tako naprej. Mi smo na odboru našli neko rešitve, kar se tiče planinske zveze, ki prav tako v naravi opravlja neke pomembne sociološke, okoljevarstvene in ne vem katere funkcije, s tem ko označuje, markira poti. S tem, ko vodi ljudi na organizirane pohode v naravo in tako naprej, in tako naprej. Tako, da mislimo, da bi vendarle na tem širokem spektru sodelujočih iskali rešitve, ko gre za skupno dobro, ko gre za dobro vseh državljanov in državljank in pravico do upravljanja z naravnim bogastvom, kar pa konec koncev divjad, narava, okolje zagotovo je.
Hvala lepa. Gospod Drobnič izvolite.
Gospod Anderlič. Saj z vašimi inovativnimi načeli bi se lahko fino strinjal, ampak te lepe besede ne bodo doživele resnice. Za tiste, ki so drobni lastniki, ki ste jih omenili, nič se jih ne bo tikalo, kaj bodo imeli oni od živali, od lova. Ali bodo kaj imeli? Dajte vprašati male ljudi na Kočevsko, Ribniško, Loški potok in okoli. Vprašajte jih, vprašajte jih, pa boste videli kakšen odgovor bodo imeli. Zdaj pa še lovci in brez možnostjo, kot je rečeno, da bi postali lastniki na takšen ali drugačen način. Saj ni treba, da je lovsko območje, bi bilo lovišče lahko manjše. S tem, da se združijo ti lastniki, bodisi preko lokalne skupnosti ali pa neposredno. Ampak od tega ne bodo nič imeli. Ker tudi zdaj kaj posebno niso imeli, ker lovska organizacija, oziroma lovci so delali, kakor so bili pač prej naučeni. Pri čemer ni mogoče vse tlačiti v isti koš. Nekateri imajo pač razvit ta okoljski čut zanesljivo. Ampak tega ne bo. To so visoko doneče misli in saj [[...]]Ne bo šlo. Konflikt nastaja. Ta zakon bo povzročil konflikt, in to je narobe v tem zakonu. Zakon bi moral zmanjšati konflikt, med lastniki, med lovci in prebivalstvom. V bistvu ga bo pa povečeval in tega ne morete razumeti, na silo ne bo šlo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Sok izvolite.
Dodal bi še samo to, če bi kmetje ne imeli tega ekološkega naravovarstvenega čuta do divjadi, potem seveda, bi lovci sami težko očuvali to divjad v slovenskem prostoru. To smo si lahko vsi enotni. Je pa res, da na nekaterih področjih prihaja do številčno prevelikih populacij določenih vrst divjadi. In da ta divjad potem povzroča škode, ki so prevelike. Sredstev za povračilo teh škod ni. Ne predstavljam si, kako boste vi, če ravno hočete centralistično, vse skupaj odločati in voditi, kako boste te zadeve v pogojih tega novega zakona uravnavali. Če bi dali neke funkcije lokalnim skupnostim, potem bi seveda to zadevo veliko lažje urejali. Kajti, lokalne skupnosti poznajo probleme, ki nastajajo tam, ne v Ljubljani. Jaz ne živim v Ljubljani, jaz živim na podeželju in to lahko gledam kako se ta zadeva v praksi odvija. Tukaj iz teh ljubljanskih asfaltnih pločnikov lahko zadeva izgleda bistveno drugače, kot pa iz ene perspektive življenja nekje na vasi. Nič ne bi okrnili tega zakona, če bi lokalnim skupnostim dali to funkcijo, da so soglasodajalci pri teh načrtih. Seveda vi pa odločite, imate to večino in naredite po svoje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Anderlič, izvolite.
Ja, seveda je zastonj najbrž govoriti, če ne verjamete v dobronamernost in v tisto, kar pravzaprav tukaj zagovarjamo. Mi želimo postaviti nek sistem, neke principe, ki jih je potrebno v tem konkretnem zakonu in seveda nasploh, če je zakon, tudi upoštevati. Saj ni slučajno vendarle, da se je ustanovila Kmetijsko-gozdarska zbornica. Ustanovila se je zato, da bo 350.000 ali koliko je že lastnikov parcel, pravzaprav povezala v neko interesno skupnost, v skupnost lastnikov, ki bodo znotraj sebe urejali nekatere stvari in bodo ustrezen sogovornik državi. V tem primeru konec koncev kot predstavniki lastnikov zavodu, ki bo v imenu države načrtoval te zadeve pač na teh upravljavskih območjih oziroma teh načrtov lovsko upravljavskih območij. In seveda jaz si ne predstavljam da lahko vsak individualni lastnik katerekoli parcele direktno ureja pravice, ki izhajajo iz nekega splošnega, javnega, skupnega dobra. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Seveda govorite, ravno o tem govorite. Jaz si predstavljam, da smo v tem sistemu, v tej državi uredili zadeve tako, da se lastniki kmetijskih zemljišč in gozdov združujejo interesno in to obvezno v kmetijsko-gozdarsko zbornico in ta jih predstavlja kot lastnike vizavi drugih zahtev v odnosu do države in v tem primeru do države skupaj z zavodom načrtujejo nekatere zadeve. Pri lokalnih skupnostih gre za podobno zadevo. Lokalna skupnost je skupnost ljudi, ki prebivajo na določenem območju in jih predstavlja župan, skupaj z občinskim svetom, ki sprejema ta stališča. In občinski svet bo te stvari obravnaval in bo rekel, mi se s tem ne strinjamo in se jaz prav ne predstavljam tega kako bi, če bi bila absolutno odklonilna volja nekega okolja za to, da v nekem območju kjer je sto, predstavljam si 100 srnjakov in jih je treba v enem letu, ne vem, 10 odstreliti in da bi ta lokalna skupnost rekla, ne, enajst jih boste, ali pa, devet jih boste. Ampak bodo prisluhnili nekim strokovnim kriterijem, strokovnim načelom in usklajenemu ravnanju. Predstavljam si tako. Hvala bogu, da vsi o vsem ne odločamo in nimamo potrebe, da to naredimo, pač pa bodo tisti, ki predstavljajo - tako kot pač v drugih predstavniških organizacijah, tako tudi tukaj. Zato obžalujem, če ne verjamete v dober namen, ampak ta člen je izrazito usmerjen k temu, da bi našli sozvočje med lastniki, lokalno skupnostjo, konec koncev se tudi lokalne skupnosti med seboj silno razlikujejo, glede na obseg, glede na strukturo pokrajine, če hočete, od gozda do asfalta, kot je bilo rečeno. V nekaterih, recimo Šempetru-Vrtojba, je zagotovo absolutno asfalt v prednosti pred nekimi drugimi kmetijskimi in drugimi površinami. In seveda ima nek drug interes, kot ga pa ima, recimo, občina Osilnica, kjer je pravzaprav več medvedov skorajda kot prebivalcev. Zatorej bi želel, da to normo razumete na način kompromisa med tistimi, ki načrtujejo, ki so odgovorni v tej državi, tistimi, ki so zainteresirani, in tistimi, ki so upravičeni iz tega naslova kot lastniki, kot tisti, ki so potencialni oškodovanci in tako naprej.
Hvala lepa. Gospod Kramberger, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Kolegice in kolegi! Mislim, da sta ta dva amandmaja skorajda identična. Mogoče je amandma pod številko 2 bolj slovnično pravilen, in mislim, da je to, kar je predhodnik pred mano govoril, da je tukaj ena rešitev, ki jo bomo tudi v naši poslanski skupini podprli. Mogoče pa bi kazalo razmisliti do tretje obravnave, da bi to sodelovanje nekako definirali, kako se bo tu sodelovalo. Ker tukaj bodo sodelovali zelo različni ljudje in predvsem od teh ljudi bo tudi odvisno, kakšno bo to sodelovanje. Mogoče bi bilo dobro, da bi ga do tretje obravnave nekako definirali. Moram pa tudi povedati, da kar se tiče ravnanja z divjadjo, pa tudi skupna kmetijska politika gre v tej smeri, ne vem, tega še danes nihče ni povedal, da z letom 2004 začne veljati ta tako imenovani SKOP, kjer bo 23 novih ukrepov in tam so posebej ti ukrepi tudi opredeljeni, tudi v dobrobit divjadi. Tako da tisti, ki so tako hudo prepričani, da če se bo tukaj kaj spremenilo v tej lovski zakonodaji, da bo konec z divjadjo, mislim, da ne bodo. So tudi evropske direktive usmerjene v to smer in tudi, tako kot je bilo prej povedano, kmetje tudi niso klavci, tako kot lovci niso klavci. Tu bi res morali najti neko sredino. In mogoče tako, kot je pri tem členu ponujena neka rešitev, napravimo še nek napor, da bomo še pri drugih členih, kjer so odprta vprašanja, našli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še trije ste se javili k besedi. Najprej gospod Drobnič, potem gospod Veber in gospod Avšič. Gospod Drobnič, izvolite.
Bistvena razlika je seveda med sodelovanjem in pa soglasjem. Sodelovanje vemo kako je raztegljivo, tudi ta zakon ste rekli, da ste v sodelovanju s Kmetijsko gozdarsko zbornico delali, pa še marsikom drugim, potem pa na soočenju se je izkazalo, da niste nič sodelovali. Tako se bo tudi vnaprej seveda zadeva vlekla. Z lokalnimi skupnostmi sodelovanje, dajte no. Iz tega ne bo nič. Toliko vam povem. Vi boste poslali eno depešo, zato, da boste rekli pokrili smo sodelovanje, s tega res ne, zato je pa takšno stanje zdaj. Poglejte, ravno na Kočevskem pravijo, takrat, ko je bilo ravnotežje doseženo, glede medvedov, je bilo okrog 200, 250 medvedov v tistem koncu, ni bilo intenzivne prireje tako kot je zdajle, ki jih krmijo zraven naselij, zdaj jih je pa 700. Zdaj, gospoda Merla ni notri, da bi mu pojasnil. Ali je tam zadaj? Lepo. A veste, to se je zgodilo in medvedi, vsak medved, kot veste potrebuje takšno površino za preživetje. Samci, samice z mladiči, to je znano in ti, seveda ti medvedi, ki jih je preveč in nimajo svojega zemljišča, svojega teritorija tavajo po vaseh in tako pri mojih starših lepo korakajo čez dan čez dvorišče. So izgubili tudi to bojazen pred človekom, spremenilo se je obnašanje, ampak jaz nisem za to, da postanejo medvedi domače živali. Naj ohranijo tisto naravnost in to imate tudi v drugih državah in to se bo tako nadaljevalo, da centralna služba bo to delala. Kakšna lokalna skupnost, dajte ga lomit. Vi boste depeše poslali.
Hvale lepa. Gospod Veber, izvolite.
Hvala za besedo. Moram priznati, da se lepo prebere in sliši soglasje lokalne skupnosti, ampak vendar, soglasje je zelo obvezujoče. Če hoče lokalna skupnost dati soglasje na načrt lovsko upravljavskega območja, seveda moraš imeti za to tudi ustrezno usposobljen kader oziroma zaposlene ljudi, ki bodo delali na tem področju, kar pomeni, da potrebuješ vsaj en, dva, ali mogoče celo tri, glede na to, da je to zelo širok spektor, ki ga je pač potrebno obvladati in seveda to soglasje je povezano tudi s stroški, ki jih bo lokalna skupnost zagotovo imela v kolikor bi dajala soglasje. Kajti s tem prevzame v bistvu vso odgovornost na to, kaj se v tem prostoru dogaja in če že govorimo o medvedih, kar poglejmo, kako težko je doseči, bi rekel soglasje na nivoju države, ali pa celo izven nivoja države, kajti vsak odstrel medveda, enega ali dveh sproži izredno široko polemiko. In moram priznati, da si ne želim dosegati soglasja potem z vsemi temi polemikami v sami državi ali pa še celo izven nje kot smo bili tudi pač že priča, ko so se prožile prenekatere aktivnosti zato, da se pač odstrel medveda v Sloveniji ne izvaja. Lahko smo ugotovili, da je stroka dokazala, da je potrebno obvladovati ta stalež, celo zmanjšat, ampak polemike, seveda, so bile take, da ni bilo možno izvajati, bom rekel, vseh teh aktivnosti na način, da bi bil, bi rekel, problem obvladljiv, kot je bil mogoče celo nekoč. V zadnjem obdobju se je to ravnovesje resnično nekoliko porušilo, vendar opozarjam na to, da ga soglasje občine ne bi uspešno rešilo.
Hvala lepa. Gospod Avšič, izvolite.
Hvala lepa. Pravzaprav je amandma, ki ga je Nova Slovenija k 13. členu predlagala tak, da če bi bil sprejet, ne vemo kako bi ga izvajali. Kajti kakšno je sodelovanje in katere so te organizacije kmetijstva. Katere so organizacije varstva narave in katere so druge organizacije povezane z divjadjo in njenim okoljem. Če tak zakon sprejmemo, dejansko ni možno načrta narediti, kajti pripravljalec, to je zavod, sploh ne bo v resnici vedel s kom naj sodeluje. Mene skrbi to nezaupanje nekaterih poslancev do nas samih, do tega parlamenta. Kajti, mi smo sprejeli zakonodajo, na podlagi katere imamo zbornico kmetijsko in območne zbornice, kjer imamo zavod za varstvo narave, mi smo to ustanovili. In mi tem inštitucijam ne zaupamo, da bodo v pripravi načrtov strokovno in dobro sodelovale. Soglasje lokalnih skupnosti, še nekoliko drugače, kot ga je gospod Veber načel. V lovsko upravljavsko območje bo po mojem mnenju segalo bistveno širše, kot pa je pokrivanje ene same lokalne skupnosti. Kajti, to območje je območje, ki obsega veliko lovišč. Ta lovišča pa bodo približno dva hektarska v povprečju, 2000 hektarska v povprečju. Se pravi, zopet smo na tem, če bo neko to območje, za katerega se pripravlja načrt, pokrivalo 5, 10, 15 občin, odvisno od tega v katerem območju Slovenije to je in kako so se občine razdrobile, lahko samo en člen povzroči, da se načrt ne more sprejeti, če ne bo izdalo soglasja. In že tu v tem delu je to nesprejemljivo, da bi sami sprejemali tako zakonodajo, ki bo preprečevala izvrševanje zakona v enem najbolj bistvenih področjih, to pa je pripravi lovsko gojitvenih načrtov, ki vsebujejo vse to o čemer se danes že kar naprej pogovarjamo, da je nujno, da bomo ravnovesje v naravi, med ljudmi in živalmi in ohranjanja narave postavili na trdne temelje. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Džuban, izvolite.
Eni amandmaji so vloženi verjetno zato, da bi izboljšali rešitve, ki bi jih pač zakon vsak in tudi ta prenašal, drugi pa so morda vloženi zato, da ne bi bili sprejeti. In jaz se bojim, da je tudi v tem pregledu nekaj takšnih, da naj ne bi bili sprejeti, da bi potem lahko prodajali zgodbe, ki jih doživljamo v teh dneh, posebej na območjih, kjer je ta tematika posebno vprašljiva. Prihajajo ljudje k nam, veste kam, ki pripovedujejo, kako je vse narobe s tem zakonom, kako bo vse vrag vzel, kako bi lahko kmetje opravljali s svojimi zemljišči in lovišči in da bi imeli veliko denarja. Ko smo šli računati, pa smo izračunali, če bi vse proračune lovskih družin, teh organizacij sešteli, bi po hektarju prišlo od 250 do 500 tolarjev. Prej smo pa slišali kolego, kako je 5 tisoč tolarjev premalo po hektarju odškodnine. Pomeni, da se nekdo gre eno veliko demagogijo, kaj bi lahko vse bilo, če bi bilo. Ampak potem seveda, tudi nič ne bi bilo. Problem je spet z mojega vidika, da najprej pokrijemo vse škode, pa da omogočimo preživetje sedanjim lovskim družinam, lovsko gojitvenim organizacijam, in potem delimo denar, katerega ne bo veliko, bo veliko razočaranje, morda tudi za državni proračun. In mi je rešitev v 13. členu sprejemljiva iz razlogov, ki jih je navedel Avšič, da ne ponavljam. Verjetno je tudi na nas mislil, ki smo najbolj razdrobljeni in soglasje 16-ih občin za lovogojitveno območje. Ni variante. Kmetijsko-gozdarska zbornica je sestavljena tako, da ima zaposlene visoko strokovne službe, upravljajo pa kmetje z zbornicami, in so člani upravnih organov, in verjetno bodo ravno ti kandidirani v te skupine, ki bodo oblikovale lovsko-gojitvena območja in verjetno tudi načrte. In se mi zdi rešitev, takšna kot je, sprejemljiva, ta druga mi je pa neizvedljiva. Hvala.
Hvala lepa. Hvala lepa. Lahko zaključim razpravo. Zaključujem torej razpravo o 13. členu in obeh amandmajih k temu členu. Odpiram razpravo o 19. členu in amandmaju poslanskega kluba LDS. Želi kdo razpravljati? Ne. Razpravo zaključujem. Odpiram razpravo o 20. členu in amandmaju istega predlagatelja. Želi kdo besedo? Tudi ne. Odpiram razpravo o 21. členu in amandmaju poslanskega kluba LDS. Nihče ne želi besede. Razpravo zaključujem. Odpiram razpravo o 24. členu in amandmaju istih predlagateljev k temu členu. Ne želi nihče besede. Odpiram razpravo o 26. členu in treh amandmajih. In sicer amandma poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, Liberalne demokracije Slovenije in poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Gospod Sušnik izvolite.
Hvala lepa. 26. člen govori o prednosti pri izbiri koncesionarja. Naš amandma, amandma Slovenske demokratske stranke je praktično identičen amandmaju pod številko 3, ki ga je vložila Slovenska ljudska stranka. Še enkrat bom poudaril naše stališče, ki se glasi, da je treba lastnikom zemljišč prvenstveno omogočiti izvajanje lovske pravice, ki izhaja iz lastništva zemljišč v okviru lovske družine, ki za to območje, kjer to kmetijsko zemljišče leži, pridobi koncesijo. Zato predlagamo, da se vrstni red spremeni tako, kot je razvidno iz tega amandmaja. To je eden od členov, ki je zelo pomemben in od vsebine tega člena bo tudi odvisno, ali bo prihajalo do konfliktov, ki sem jih že danes v razpravi večkrat omenil in poudaril, ali ne bo prihajalo do teh konfliktov.Mislim, da se je vredno potruditi, da je vredno zadovoljiti lastnike kmetijskih zemljišč in s tem omogočiti izvajanje tega zakona. Vsekakor pa je tudi ta prednost pri izbiri koncesionarja povezana z našim stališčem do hkratne nove oziroma hkratnega ukinjanja posebnih lovišč, tudi podeljevanje lovskega upravljanja na območju današnjih posebnih lovišč mora upoštevati to načelo, ki ga uveljavljamo s tem amandmajem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Rokavec, izvolite.
Hvala za besedo. Da nadaljujem. Namreč dejstvo je, da pri podelitvi koncesije bi morali imeti prednost najprej lovske organizacije, katerih večji del lastnikov zemljišč so tudi člani lovske družine oziroma lovišča oziroma večji del članov ima stalno bivališče na omenjenem območju lovišča. Zakaj je to pomembno? Praksa je pokazala, da imajo člani lovskih družin, ki imajo tudi stalno bivališče na območju, kjer je lovišče, boljši odnos do vprašanj, ki se pojavljajo v zvezi z opravljanjem lova, boljši odnos, korektnejši odnos do vprašanja izvrševanja lovsko-gojitvenih načrtov, predvsem pa do vprašanja občutljivih konfliktov z lastniki kmetijskih zemljišč v zvezi s povzročitvijo škod. Na odboru, ko je bilo zastavljeno to vprašanje, koliko lovskih družin ne izpolnjuje v Republiki Sloveniji tega kriterija, je bilo s strani predsednika lovske zveze povedano, da mogoče par lovskih družin v celi državi. Na ta način, če boste predlagatelji sprejeli ta možni predlog amandmaja, bomo šli res dejansko v smer iskanja možnih kompromisov - pri nekaterih členih to ni možno. To pa je eden od členov, kjer je možnost doseganja večjih kompromisov, predvsem pa, če sta to dve, tri, štiri družine v celi državi, se bodo tam pač potrudile v tem času, da bodo pridobile dodatnočlanstvo s strani zainteresiranih, ki bi bili pripravljeni opravljati to dejavnost v okviru lovske družine, ki ima dejansko tudi lovišče na njihovem območju. Zato menim, da je ta amandma zelo pomemben, prav v tej smeri, da se predvsem ta vprašanja, ki so bila v preteklosti in ki sedaj bremenijo to relacijo odnosov, zelo pomembna in ki bi jih bilo možno reševati tudi z enim od teh amandmajev. Hvala.
Hvala lepa. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo o treh amandmajih in 26. členu. Odpiram razpravo o 29. členu in amandmaju poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k temu členu. Gospod Sušnik, nato gospod Rokavec. Izvolite.
Hvala lepa. V imenu Slovenske demokratske stranke bi rad rekel, da je to zadnji ključni člen po našem prepričanju, ki bi ga bilo treba v malo bolj definirani obliki zapisati. Predvsem mislim tu na sedmo alineo, kjer bi morali priti bolj do izraza lastniki kmetijskih zemljišč in gozdov. Predlagan je način delitve sredstev sklada, kamor se stekajo koncesije, ki so po zakonskem predlogu prepuščene pripravi ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano v sodelovanju z zavodom za gozdove in kmetijsko-gozdarske zbornice Slovenije, preveč ohlapna zadeva. Po našem prepričanju to ne zadovolji lastnikov kmetijskih zemljišč in gozdov in zato smo pripravili amandma, s katerim predlagamo, da se ta sredstva razdelijo v odstotkih, kot so navedeni. In sicer, 50% tako zbrane koncesnine bi naj šlo lastniku kmetijskih zemljišč,30% Republiki Sloveniji za financiranje javne službe na področju upravljanja oziroma tistega dela zavoda za gozdove, ki se nanašajo na izdelavo vseh oblik lovsko-upravljavskih načrtov, in pa 20% teh sredstev naj bi pripadalo lokalnim skupnostim. Pa še enodopolnitev imamo pri tem, da se v koncesijsko dajatev, za katero tu govori za posamezno lovišče, ki ne sme biti po dikciji pete alinee 29. člena manjše od 10 in ne višje od 50% letnega prihodka od prodane divjačine - tu bi mi želeli dodati oziroma mislim,da bi bilo prav, da bi dodali "in uplenjenih trofej", ker ne nazadnje so trofeje tudi vir prihodka iz lovišča. Posebej bi rad poudaril, da koncesionarja, v tem primeru lovske družine, ta amandma popolnoma nič ne prizadene, popolnoma nič ne prizadene, v bistvu s tem amandmajem, po našem globokem prepričanju samo na nek način zadovoljimo lastnike kmetijskih zemljišč in gozdov. Strinjam se tudi z navedbami mojega predhodnika, mislim, da je gospod Džuban to povedal, da bodo te koncesijske dajatve, glede na naravo lovišč lahko zelo različne, da bodo izjemno majhne ali pa tudi ne, po posameznih loviščih. Bistveno kar pri tej zadevi pa tudi je, da bi s takim načinom delitve koncesijske dajatve, ki bi se zbirala v posebnem skladu velikim lastnikom, večjim lastnikom kmetijskih zemljišč in gozdov omogočili, da bi to dajatev oziroma to participacijo, na teh 50% zbrane koncesnine, lahko prenesli tudi kot svoj prispevek ali pa pustili kot svoj prispevek v lovski družini, kjer prednostno iz naslova svoje lastnine kmetijskega zemljišča ali gozda uveljavljajo svojo lovsko pravico. Mislim, da bi bila ta rešitev zelo dobra, da bi odpravila še tisto zadnjo dilemo, še zadnji očitek, ki je ta zakon deležen, da ne upošteva lastnine kmetijskih zemljišč. Strinjam se, da je način delitve, kot je predviden tudi, da lahko tudi pride do te možnosti. Vendar ta možnost ni napisana v zakonu, ni napisana v tem 29. členu, ki obravnava koncesijsko dajatev in sem prepričan, da bi s tem, ko bi sedmo alineo tega člena spremenili in dopolnili tako kot smo predlagali, da bi naredili velik korak naprej pri iskanju kompromisov, v smeri zadovoljitve lastnikov kmetijskih zemljišč, kar bi nenazadnje pomenilo tudi to, da bi bil zakon sprejemljivejši in boljši v svoji uporabi in bi nenazadnje omogočil normalno lovsko udejstvovanje, predvsem lovcem in pa izvajanjem njihovih naporov za nadaljnje ohranjanje narave in gospodarjenje z divjadjo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Po vrstnem redu kot ste se javili k besedi. Gospod Rokavec, gospod Sok in gospod Anderlič.
Hvala za besedo. Okvirno menim, da bi bilo smiselno podpreti amandma Slovenske demokratske stranke, pa ne zaradi, ker menim, zaradi tega, da bi bil v celoti dober, ampak zaradi tega, da bi bilo možno do tretjega branja, nekatere stvari v 29. členu popraviti, tudi na drugih alineah. Namreč menim, da je zasnovan tako kot je, neustrezen. Zakaj? Zato, ker je koncesijska dajatev v petem odstavku določena med 10 in 50%. V tretjem odstavku, ko pa govori kakšna je osnova za izračun koncesijske dajatve pa govori, da je to letni načrt odvzema posameznih vrst divjadi za lovišče, pri čemer se upošteva realiziran odstrel, izplačana škoda po divjadi,opravljena biotehnična in biomeliorativna dela. Če bo takšna določba ostala, bo to določba spodbujanja višjega osnovnega staleža divjadi in določba spodbujanja, da bo vsaka lovska družina dosegla maksimalno kvoto izplačila škode po divjadi. Država mora jasno zagotoviti, da se mora škoda po divjadi tako in tako izplačati. Izplača jo tisti, ki opravlja za lovišča. O tem bom govoril še kaj več pri 55. členu. Ampak gre se za vprašanje, da bomo z določbo, kakršna je v 29. členu, sproducirali velik birokratski aparat za določanje koncesnine vsaki posamezni lovski družini oziroma lovišču za posamezno leto. Zakon jasno ne opredeljuje kdo bo to izvajal, ali bo zavod, če bo zavod, potem bomo prišli prihodnje leto ponovno s predlogom tudi v državni zbor, da je treba dodatna sredstva zagotoviti zato, da bo ta služba opravljala to nalogo. Menim, da bi morala biti koncesija nizka. V osnovi zagovarjam načelo, da koncesija mora biti nizka. In če določimo fiksno 10%, ne bo to nič narobe. S tem bomo tudi odpravili kakršnokoli, pač, razmnoževanje birokratskega aparata, ki bo obračunaval postopek za vsako lovsko družino posebej. Po drugi strani pa onemogočali prav ta trend proti kateremu je danes šla vsa razprava že v dosedanjem času. Namreč, trend prevelikega osnovnega staleža divjadi, in na drugi strani vprašanja izplačil škod po divjadi. Zato menim, da bi bilo smiselno amandma podpreti, ne zaradi tega, ker bi se strinjal s predlagano vsebino v celoti, ampak zato, da bi do tretjega branja ta člen popravili, popravili v tem smislu, da bi bil bolj učinkovit, racionalen in da ne bi sprožal pač tudi podlago zato, da bodo službe, ki bodo opravljale to dejavnost za državo, vemo, da ta prihodek koncesije ne bo velik, to moramo že vedeti, že v naprej, bistveno več porabile za izračun določitve koncesijske dajatve za vse lovske družine oziroma lovske organizacije v državi kot bo država dobila denarja s tega naslova. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Sok, izvolite.
Rešitve v tem zakonu so približno take. Koncesijo za lovstvo podeljuje vlada, meje lovsko upravljavskih področij vlada, lovišča s posebnim namenom ustanovi vlada in lovišča ustanovi vlada. Medtem, ko pa naj za razdelitev sredstev v skladu, ki bodo po tem, kar pripoveduje kolega Džuban, izredno nizka, pravzaprav zanemarljivo nizka, o tem, pa naj odloča ministrstvo za kmetijstvo in gozdarstvo. Torej, zelo krasna rešitev je v tem zakonu uzakonjena. Tisto, kar je nekje v smislu pozitivnih rešitev, tisto bo vse opravljala vlada, tam, kjer pa se nekaj pričakuje in kjer bodo zahteve, tam pa je od tega, ministrstvo za kmetijstvo tisto, ki naj za to odgovarja. Torej, jaz vam čestitam za takšne rešitve v zakonu, res so briljantne. Zdaj pa še to, če zakon ne odgovori na neka osnovna vprašanja, potem je seveda takšen zakon prazen in če bo res obveljalo to, kar smo napisali, da bo o načinu dodelitve sredstev iz sklada pripravilo ministrstvo nek razrez, ob sodelovanju z zavodom in tako naprej, potem se bojim, da tistih 250 tolarjev, koliko je prej bilo rečeno, da bi naj bil prenos koncesijske dajatve po hektarju, če sem prav razumel kolega Džubana, da bo premalo za delo vseh teh služb, ki ste jih po tem zakonu oziroma jih boste ustanovili. Verjetno bo potem res prišlo do tega, da bo mogla država še kaj dodati, če bo želela, da bo zakon na takšen način funkcioniral. Torej, tudi mi v Novi Sloveniji se zavzemamo in smo že v prvem branju približno enak amandma vložili, ampak ga pozneje nismo obnavljali, ker ni bilo volje, da bi ga sprejeli. Smo za to, da se v zakonu zapiše kakšen bo ta razrez sredstev iz tega sklada, ki naj bi seveda bil namenjen za poplačilo obremenjenosti kmetijskih zemljišč in pa gozdov in bomo ta amandma podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Anderlič, izvolite.
Jaz iskreno verjamem, da gre za popolno nerazumevanje tega člena, kajti sicer ne bi bilo zagovarjanja tega amandmaja na ta način. Poglejte. Dobro, pustimo to ob strani, da se ta zakon ne ukvarja z uplenjenimi trofejami in se s trofejami na tak način kot naj bi jih, ker bi bilo treba določiti, oceniti, narediti neko novo zgodbo, kaj je kaj vredno in takoj naprej, to v okviru dosedanjih dejavnosti, mislim, da najbolje opravljajo tisti, ki so to že delali, ampak, ko pa govorimo o delitvi sredstev, ali zbrane koncesijske dajatve. Poglejte, vi ste se najbrž nehote se postavili v vlogo zmanjšanja participacije lastnikov zemljišč in gozdov iz koncesijske dajatve. V kolikor vi pravite, da naj gre samo 50% za lastnike zemljišč in gozdov, od zbrane koncesijske dajatve, potem seveda negirate 7. točko, ki pravi, da se oblikuje ta sklad iz tega naslova in seveda, če rečete, da gre 30% o državi, 20% lokalnim skupnostim, ampak vi imate praktično povsod tam, kjer so lovišča, tako imenovane dotirane ali dopolnjevane občine. In če bo ta denar, teh 20% šlo v proračun občine in da se jim bo to vštevalo v tako imenovano primerno porabo, potem smo pravzaprav 20% sredstev iz koncesijske dajatve vzeli iz nekega naslova, ki bi namensko šel za odškodovanje obremenjenosti zemljišč, in smo ga dali v neko luknjo, kjer bi tako ali tako država morala to primerno porabo zagotoviti. To je meni nerazumljivo in prosim, da ne delamo, bom rekel, škode še tistemu malemu, kot pravite, odškodovanju pačlastnikov zemljišč zaradi obremenjenosti, kot govori [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Prosim? Ne, ne, ampak je osnovna zadeva povsem jasna. Seveda, lahko vi vztrajate tudi na tem. Mogoče je meni celo bolj všeč ta stvar, ker bo v tem primeru absolutno 30% tega država dobila. V primeru tega, kar je pa zapisano v osnovnem členu, se pa zna zgoditi, da država od tega ne bo dobila nič, ker bo glede na ocenjeno škodo in obremenjenost okolja treba 100% teh sredstev nameniti v ta sklad. Še več, tisti denar, kar gospod z ministrstva lahko potrdi, ki ga sedaj namenjajo za nekatere obremenitve tega okolja zaradi divjadi, da bomo morali iz proračuna še kaj dati zraven, da bomo lahko vse te stvari pokrili. Zato pravzaprav kljub tej dobronamernosti tega amandmaja tega ne razumem. Je pa gospod Sok hudo zvit. Ste ga slišali, kaj je rekel? Pravi: "Vlada bo, vlada bo, vlada bo...," pa še, "pa zavod za gozdove." Namerno pa izpusti kmetijsko-gozdarsko zbornico, ki predstavlja lastnike, s katerimi naj bi se ministrstvo in zavod dogovorila. Mislim, saj verjamem, da je bil lapsus in je pozabil, toda očitno govorimo iz neke predpostavke, za boga, vi ste neki nepridipravi, ki hočete lastnike spraviti nekam stran, ki hočete občine spraviti nekam stran in rinete naprej samo državo. Ampak jaz vam, gospod Sok, povem: država pride od mene, od vas, od Petra in Pavla, državljana, in mi skupaj smo ta država. Ni država tam gor nekje od boga dana, kjer bi rekli, to naj država - seveda je država mačeha v vsakem primeru, ampak je pač naša, saj nimamo kaj drugega. In zato je korektno, da takrat, ko te stvari nekako izničujemo ali pa zasmehujemo, kako neumne predloge da smo naredili, da potem citirate cel stavek, kjer pa absolutno tudi na vašo sugestijo, na želje mnogih lastnikov in zainteresiranih smo to šeposebej zapisali tudi v ta člen. In samo to prosim, da upoštevate, pa verjamem, da bi predolgo trajalo, če bi še kmetijsko-gozdarsko zbornico zraven našteli. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Sok replika, izvolite.
Dejansko, gospod Anderlič, vi se obnašate kot, ne vem, sončni kralj Ludvik XIV, ki je s palico v roki razlagal: država to sem jaz. In ko omenjate kmetijsko-gozdarsko zbornico ja, zaradi lepšega videza ste jih seveda vključili, da bodo nekaj sodelovali. Kako bodo sodelovali, to je sedaj že drugo vprašanje. To, da pri pripravi zakona s kmetijsko-gozdarsko zbornico niste sodelovali, to je evidentno, saj to so povedali sami. Da niste sodelovali niti z ministrstvom za kmetijstvo in prehrano, tudi to je minister sam povedal. Isti dan ko ste vi tukaj izjavili oziroma je prišel minister Kopač in je tu povedal, da je vlada soglasno sprejela ta zakon, isti večer je minister But v poročilih povedal, da se s takšnim konceptom zakona ministrstvo ne strinja. In ker je pač to ministrstvo resorno ministrstvo, bi lahko tudi jaz rekel, da ste tudi vi zelo zviti. Zaobšli ste na nek način fino to, kar bi temu ministrstvu pripadlo, in ste potem na takšen način to zadevo uvedli. Dejansko vi hočete s tem zakonom zaobiti lastnike in kmetijsko-gozdarski zbornici ste dodali neko funkcijo, ne vem, statista, ki bo lahko seveda z nekimi svojimi mnenji poskušal vplivati. Ampak vpliva pa dejansko ne bo imel nobenega, ker tako kot sem rekel, vlada podeljujejo koncesijo, vlada določa upravljalska področja, vlada ustanavlja lovišča s posebnim namenom in vlada ustanavlja lovišča. Torej vlada seveda, če je poštena vlada lahko predstavnike lastnikov posluša, glede na izkušnje, ki jih imamo, pa seveda vemo, da ta vlada tega ne bo počela. Dobropa je seveda, da se vlada od časa do časa menja, na žalost ne vemo, kdaj bo do tega prišlo v Sloveniji. Hvala.
Hvala lepa. Po vrstnem redu, kot ste se javili k besedi, da vam bo lažje: gospod Džuban, gospod Rokavec, gospod Vizjak in gospod Kremžar. Gospod Džuban ima besedo.
Ko sem sešteval čas, rezerviran za to točko, sem seštel nekje okoli 5 ur, izgleda, da bomo pokurili ta časa 5 ur temeljito; nekaj s produktivnimi razpravami, nekaj pa zato, da farbamo ljudi. In pri tem členu je to tipično. Poglejte, govora je o tem, da predlog 29. člena rojeva grozovito birokracijo. Če pa sprejmemo spremembo 7. točke, bo pa to najbolj racionalna rešitev. Pa primerjajmo. 29. člen je produkt teh zloglasnih predlagateljev in predloga Slovenske ljudske stranke. In točno 7. in 8. točka, sta rezultat tega, kolega Rokavec. Amandma, potem pa pojdimo na amandma. Amandma pa spreminja 7. točko. Če je predlog 7. člena drag, Franc prosim te, jaz sem te poslušal, ti mene poslušaj, ker je pomembno tudi za tebe. Drugače pa spoštujem tvoje razmišljanje. Če 7. točko spremenimo, ki je v sestavu zbirokratiziranega 29. člena in dragega 29. člena, pa dodamo spremenjeno 7. točko, ko bomo iz sklada delili sredstva Republiki Sloveniji, lokalnim skupnostim in lastnikom zemljišč, ki jih bo 350 tisoč, ali ni tukaj dodatna birokracija, ki je v grozljivih številkah. Ampak ali je bolj pomembno, če se to res zgodi, potem se realizirajo številke o katerih jaz govorim. Če ta sredstva razdelimo res tako, kot predlaga spremenjena 7. točka, potem bodo dobili ti lastniki zemljišč po 250 tolarjev po hektarju. Kaj smo jim s tem dali? Tistih nekaj, ne vem koliko jih je, 150, ki imajo nekaj tisoč hektarjev, bodo najprej dobili. Tisti ostali, ki imajo štiri hektarje v povprečju v tej državi, bodo dobili jurja za celo kmetijo. Ali ni to farbanje ljudi. Tukaj ta sklad, neki sklad je, jaz se veliko od njega ne obetam, ampak je kljub vsemu sklad, iz katerega se pa lahko nekaj počne. In mislim, da je ta rešitev manj birokratska in je boljša, še pozneje imamo nekatere rešitve, ki so pomembne v tem zakonu, in te spremembe ne bom podprl.
Hvala lepa. Gospod Rokavec izvolite.
Hvala za besedo. Gospod Džuban, vse lepo in prav, samo tudi vi ste temu zboru prodajali meglo. 7. in 8. točka je res produkt predloga Slovenske ljudske stranke. Jaz sem govoril o 3. in 5. točki 29. člena, že tudi prej. Povedal sem, da se ne strinjam z vsebino amandmaja, ki ga je predlagala Slovenska demokratska stranka, ampak da bi ga bilo umestno sprejeti. Potem sem pa povedal, zakaj. Umestno sprejeti zato, da lahko do tretjega branja odpravimo neznosno zamotan koncept izračunavanja koncesijske dajatve, ki bo povzročil velik birokratski aparat in potrošil veliko denarja, verjetno potrošil celo več denarja, kot ga bo država dobila od koncesije. To je ključni problem mojega pomisleka v moji razpravi. Zato sem tudi predlagal, da bi bilo smiselno podpreti amandma, pa ne iz tega naslova, da bi se strinjal, ker se pač držim stališča, da je smiselno, da lastniki zemljišč so edini upravičeni do delne povrnitve koncesnine, zato, ker je pač z organiziranjem lova njihovo lastninsko pravico država delno omejila. To je tisti ključni problem in tudi tista ključna zahteva, ki je verjetno potrebno lastnikom zemljišč omogočiti, če država jasno opredeli in je opredelila, da je pač divjad državna lastnina, in da je lovska pravica državna. Zato je lastnik zemljišča, kmetijskega ali gozdnega, edini po moji oceni, upravičen do povrnitve dela koncesnine. Imam pa dejansko problem, ko berem ta 29. člen, kako se bo v praksi izvajal. Zato sem predlagal, da bi bilo smiselno podpreti ta amandma. Hvala lepa.
Hvala lepa. Hvala lepa. Gospod Vizjak izvolite.
Hvala lepa. Nisem se imel namena oglasiti, vendarle Slovenska demokratska stranka je ta amandma predlagala iz tega namena, kajti v osnovi podpira koncept, ki ga sledi predlagatelj in ki ga nenazadnje podpira tudi vlada. To je, da je divjad pač šla iz države in da lovsko pravico podeljuje država in da to izvajajo lovske družine. To podpiramo. Vendar v tem amandmaju je ena simbolika. Ena simbolika iskanja nekega minimalnega kompromisa, le s tistimi lastniki teh zemljišč, ki jih mislim da, nenazadnje jih je potrebno nekje omeniti. Glejte, razdelitev Slovenije na take majhne parcele bo povzročilo, da govorimo tukaj o zelo majhnih številkah, ki bi pripadale posamezniku, to je bilo tudi že omenjeno. In ne morem strinjati, da gre tukaj za neko administriranje. Kajti po moji oceni danes lovske družine že same vedo, koliko je njihov letni prihodek od prodane divjačine, saj vodijo evidence, saj jih nenazadnje morajo, zaradi predpisov po drugi plati. In mislim, da izračun take koncesijske dajatve ni plod nekega, ne vem, kakšnega birokratiziranja in predlog Slovenske demokratske stranke je prav tej smeri, da je to neka le možna stična točka med temi različnimi interesi, ki se pojavljajo v tem zakonu. Zato morebiti procent je lahko stvar tudi diskusije v tretjem branju. Ne morem pa si predstavljati, kako bo izvajana 7. točka, da se v izbrane koncesijeoblikuje poseben sklad, ki je namenjen za plačilo obremenjenosti kmetijskih zemljišč in gozdov po divjadi. Lepo prosim, naj mi predlagatelj pojasni, kako si to predstavlja in kako si predstavlja, da bodo to izvajali ti, ki si v nadaljevanju naj bi ta sredstva razdelili oziroma, ki naj bi določili način delitev sredstev. Mislim, da gre ta amandma v smeri iskanja neke, bi rekel, vsaj minimalnega podajanja roke, tudi lastnikom zemljišč, ki pa ne bodo od tega obogateli, ne država ne bo od tega nič izgubila, kajti iz šestega odstavka zelo jasno izhaja, da je koncesijska dajatev prihodek proračuna Republike Slovenije. In ko je gospod Anderlič govoril, da se bo ta zadeva utopila v nekih občinskih proračunih. Ja, kako se bo šele utopila v državnem proračunu, katerega prihodek je, seveda, ta koncesijska dajatev. Še toliko bolj me ta stvar skrbi in zato, seveda, je tu cilj in razlog vloženega amandmaja in mislim, da je na mestu. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Kremžar izvolite.
Hvala lepa. Torej, jaz mislim, da natanko tako piše, kot je kolega Rokavec želel, da piše in je prav, da tako piše. 7. točka govori, da iz zbrane koncesijske dajatve se oblikuje poseben sklad, ki je namenjen za plačilo obremenjenosti kmetijskih zemljišč in gozdov po divjadi. Piše, zelo jasno. In piše zelo jasno tudi to, kar hočete ves čas vpeljati in mislim, da je tudi prav, da piše, kdo o tem odloča, kdo to pripravlja in kdo bo na koncu rekel, da je - tudi lastniki. Spet zelo jasno piše, kmetijsko-gozdarska zbornica Slovenije. Torej točno to, kar hočete, piše notri in karkoli drugega pomeni seveda odmik od te vaše osnovne ideje. Tako piše, jaz tako berem. Ne vem, kajkdo misli, jaz lahko samo preberem to, kar piše. In če to sprejmemo, bo to tako, kot je zapisano, ne more biti drugače. In je prav, da je tako zapisano. Hvala.
Hvala. Gospa Lidija Majnik, nato gospod Sušnik.
Hvala lepa. Danes se ves čas, skozi vse člene pravzaprav vleče problem povračila škod. Čeprav bomo o tem govorili v enem od naslednjih poglavij, se tega v vsakem členu tudi dotaknemo. Zato mi dovolite, da se tudi sama oglasim. Ne bi rada, da bi govorili na pamet, zato bom navedla nekaj dejstev. V 55. členu, ki ima naslov "Opredelitev škode", je v 7. točki zapisano: "Vlada predpiše natančnejše kriterije za opredelitev vseh vrst ter metode in merila za ugotavljanje njihove višine." Nastavke in udejanjanje tega pa imamo že sedaj. Tako da to ni problem, ki mu država skozi in prek finančnih spodbud ne bi namenjala pozornosti že sedaj. Tako je, na primer, v proračunu za leto 2004 namenjenih za vlaganja v zasebne, poudarjam zasebne, gozdove skoraj 600 milijonov tolarjev. Sredstva se namenjajo tako za nego, obnovo, preventivno varstvo kot za gozdne ceste. Proračun pa ima tudi dve posebni postavki, in sicer za vzdrževanje življenjskega okolja prostoživečih živali v zasebnih gozdovih, kjer so planirana sredstvav višini 22,4 milijona, za odškodnine za škodo od zavarovane divjadi pa 40 milijonov. Res je, da te številke ne zadoščajo za poplačilo vseh škod, res pa je tudi, da so večino škod v okviru finančnih zmožnosti doslej poplačale lovske družine same. Kakor jeres tudi to, da je program zmanjševanja škod v kmetijstvu trajna naloga tako ministrstva kot vlade, torej Republike Slovenije. V okviru tega programa so v predlogu sprememb proračuna za leto 2004 zapisane naslednje naloge: prvič, vzpostavitev sistema vzajemnega zavarovanja rastlinske proizvodnje s predvideno razširitvijo na področju živinoreje; drugič, ustanovitev rizičnega sklada kmetijstva in tretjič, zagotovitev proračunskih sredstev za regresiranje zavarovalne premije v višini 50%. Pri vseh treh sistemih je načelo solidarnosti več kot izkazano. Država torej za ustanovitev vzajemne kmetijske zavarovalnice, ki naj bi začela delovati v letu 2004 in je namenjena kmetovalcem zasebnikom, predvideva sredstva, ki bodo potrebna za njeno ustanovitev. Za konstituiranje družbe in pokrivanje organizacijskih in drugih stroškov, nastalih ob začetku poslovanja, prav tako. Vzporedno s to novo zavarovalnico pa se predvideva tudi oblikovanje rizičnega sklada kmetijstva, ki naj bi se napajal do določene višine iz vsakoletnih sredstev proračuna in z zakonom določenega deleža zavarovalnih premij. Torej, država že sedaj poleg direktnih poplačil načrtuje tudi samostojno vzpostavitev zavarovalnice, proračunsko napajanje rizičnega sklada in 50% regresiranje zavarovalnih premij. Ali ni tudi ta koncesnina del dajatev proračuna, da bo lahko država te naloge tudi izpeljala? Tako kot je rekel kolega Anderlič, država ni tam nekje zgoraj. Od nekod mora ta država denar, da to ustvari, tudi dobiti. Očitek torej, da škodo po divjadi nosijo lastniki, očitno ne drži. Zato pri sprejemu zakona nikakor ne more biti to razlog za kakršnakoli nasprotovanja. Vsemu drugemu bi lahko rekla le demagogija oziroma poceni nabiranje točk pri nekaterih posameznikih. Dejstva so namreč takšna, kot sem jih navedla in jih lahko vsak preveri v Poročevalcu državnega zbora. Hvala.
Gospod Sušnik.
Hvala lepa. Poglejte, še enkrat si dovolim - povedal sem, da je to eden zadnjih členov, na katerega smo se oglasili. Koncesijska dajatev se oblikuje že po tem, ko se obračunajo vse poravnane škode, ves vložek v lovišča in vse tisto, kar mora upravljavec lovišča, to je lovska družina, narediti in lahko upraviči, da je vložila v lovišče. Na osnovi tega se potem oblikuje koncesijska dajatev, ki je lahko velika, kot je zapisano v petem odstavku, od 10 do 50% obsega letnega prihodka od prodane divjačine in mi smo dodali še uplenjene trofeje. Mislim, da ne razumete, kaj mi želimo s tem. Še enkrat poudarjam, Slovenska demokratska stranka podpira osnovne usmeritve zakona. Želimo si, da bi sprejeli tak zakon, ki bo omogočil normalno izvajanje lovske dejavnosti čim večjemu številu naših lovcev. Vendar smo istočasno prepričani, glede na to, da ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano in zavod za gozdove in kmetijsko-gozdarska zbornica praktično niso imeli nobene vloge pri pripravi tega zakona. Enostavno ne moremo verjeti in jim zaupati, da bi potem pravilno razdelili tako zbrano koncesijo, ki bi naj oblikovala sklad, s katerim bi se poplačala obremenjenost kmetijskih zemljišč in gozdov. Ne moremo verjeti. Mislim, da mora biti v tem 7. členu jasno sporočilo lastnikom zemljišč, da bodo od tega dobili, po našem predlogu, stvar je lahko tudi diskutabilna, vsaj 50% izplačila, ki bo vezano neposredno na obseg tega kmetijskega zemljišča. To je po našem prepričanju rešitev, ki bo omogočila normalno izvajanje lova v Republiki Sloveniji. V kolikor ne bomo napisali in z zakonom točno izrazili kakšen obseg koncesije, ne glede na povzročene škode na tisti parceli, lahko nekdo pričakuje od neke površine, ki je zapisana v katastru lovišča. Vsaka druga rešitev bo slaba in bo pripeljala do hudih konfliktov med lastniki zemljišč in pa med tistimi, ki jim bomo dali upravljati neko lovišče, to pa je lovska družina z lovci. In zgodilo se bo to, da bo našim lovcem onemogočeno lovsko udejstvovanje. Kaj bo potem s skrbjo za naravo, kaj bo z upravljanjem z divjadjo v bodoče, si pač ne znamo predstavljati. Hvala.
Hvala. Lahko sklenem razpravo po 29. členu. Hvala. Prehajamo k 41. členu in amandmaju poslanskega kluba LDS k temu členu. Želi kdo besedo? Prosim, gospod Bevk.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Podprl bom amandma k 41. členu, ki sodi v sedmi del zakona z naslovom "Vrste divjadi ter njihovo upravljanje" od 38. do 50. člena. V tem poglavju je namreč kar nekaj členov, ki so bili v primerjavi s prvo obravnavo črtani prav zaradi upoštevanja zakona o ohranjanju narave. Že v splošni obravnavi sem vlado oziroma pristojno ministrstvo opozoril, da naj proučijo predlog ribiške zveze Slovenije o uvrstitvi velikega kormorana in sive čaplje med lovne vrste ter ga morda v amandmajski obliki pripravijo za to obravnavo. To, da sta se črtala člena, ki govorita o vrstah divjadi in lovnih dobra in da se zadeva uredi s pripisom vlade, tako kot na primer 81. člen zakona o ohranjanju narave ureja zavarovanje rastlinskih in živalskih vrst, pomeni namreč bistveno izboljšanje zakona v primerjavi z osnovnim besedilom. In takih primerov ko amandmaji izboljšujejo besedilo zakona je kar nekaj. Hvala lepa.
Hvala. Želi še kdo besedo? Nihče. Zaključujem razpravo pod členu 41 in o amandmaju k temu členu. Prehajamo na razpravo o členu 46., h kateremu sta vložena dva amandmaja, enkrat Slovenske nacionalne stranke in enkrat poslanskega kluba LDS. Besedo ima gospod Beuermann.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Amandma k 46. členu poskuša uvajati sokolarstvo, kot način lova v Sloveniji. Pri čemer je seveda potrebno povedati, da sokolarstvo nima neke tradicije v teh krajih, če odštejemo, da so v preteklosti sokole lovili višji sloji, plemstvo in tako dalje. Sokolarstvo poskuša uvajati in se za njega zavzema praktično peščica ljudi, pri čemer pa je nujno potrebno vedeti kaj pravzaprav sokolarstvo je in kakšen način lova je to. Sokolarstvo je način lova s sokoli, ki se jih načrtno strada zato, da so potem učinkoviti pri lovu. To je z drugimi besedami zame mučenje živali. Neetično dejanja in mislim, da ga kot takega nikakor ne morem sprejeti. Da ne govorim o tem, da je sokolarstvo tudi največkrat vzrok za krajo ujet iz gnezd. In da nenazadnje ni možno preprečiti uboja ogroženih in zaščitenih vrst s takim načinom lova. Ravno tako se proti sokolarstvu borijo tudi mednarodne organizacije za zaščito živali in sam tega amandmaja prav gotovo ne bom podprl. Hvala lepa.
Hvala. Sonja Areh ima besedo.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci! Poslanska skupina Slovenske nacionalna stranke je vložila amandma k 46. členu zakona o divjadi in lovstvu s katerim bi se zakonsko uredilo področje sokolarjenja. Po nam znanih podatkih se v Sloveniji iz dneva v dan veča zanimanje zasokolarstvo. Zato je težnja po zakonski ureditvi takega načina lova še toliko bolj pomembna. Predvsem pa moramo poudariti, da gre pri sokolarjenju za aktivnost, ki ni niti prepovedana, niti dovoljena. Sokolarjenje je bilo do leta 1960 zakonsko dovoljena oblika lova, zato predlagana zakonska ureditev ne pomeni legalizacije pri nas, pač pa predvsem možnost za dobro usklajeno podzakonsko ureditev. Sokolariji so v zelo dobro organizirani zvezi. Ti se povezujejo z drugimi sorodnimi organizacijami, pristojnimi za varovanje narave. Tradicijo sokolarstva ohranja Slovenska zveza za sokolarstvo in zaščito ptic ujed. V Sloveniji se s sokolarjenjem ukvarjajo osebe, ki so visoko kvalificirane in zadoščajo visokim zahtevam, ki ga sokolarjenje zahteva. Zveza za sokolarjenje neguje, varuje ter šola sokole za lov in druge koristne naloge. Na letališčih, na primer, za varnost potnikov sokoli odganjajo jate ptic. Poleg tega sokoli odvračajo golobe, prenašalce bolezni, od skladišč s hrano. Sokolarjenje s kontroliranim izvajanjem ne more ogroziti divjadi, ki bo lovljenja, lahko pa poskrbi za boljše spoznavanje ptic ujed in njihovega življenja. Zveza za sokolarjenje s svojim delovanjem skrbi tudi za razumevanje, obveščanje in pozitivno mnenje javnosti o pticah ujedah. Glede na zgoraj navedeno menimo, da je zakonska ureditev sokolarjenja nujno potrebna, in predlagam, da predlagani amandma sprejmete. Hvala.
Hvala. Ivan Kramberger ima besedo. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! V podporo temu amandmaju, ki ga je vložila poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke, bi želel dodati še nekaj misli. Namreč, podučil sem se glede sokolarjenja. Glejte, po mnenju mednarodne unije za ohranitev narave je sokolarstvo nekako mednarodno sprejet koncept trajnostne rabe narave. Sokolarjenje pa je označeno za ekološko sprejemljivo obliko lova. Moramo povedati, da je legalno v 13 državah od 15 Evropske unije. Kolega Beuermann, najbrž si nisem jaz tega izmislil, ampak je to zelo jasno tudi zapisano. Tudi v ostalih državah kandidatkah je ta oblika lova običajna. Naša slovenska zveza za sokolarstvo in zaščito ptic je tudi članica tega združenja. In ne vidim nobenega razloga, da ne bi v Sloveniji te 800 let stare tradicije nadaljevali. Konec koncev se je, z manjšim presledkom, od leta 1960 ta vrsta lova izvajala na Slovenskem. In trenutno se to izvaja na osnovi odločbe, ki jo je izdalo ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano in mislim, da je zdaj priložnost, da to zadevo zapišemo v zakon. Mene osebno ne moti, da je bil to nekoč lov visokih slojev, ampak kakorkoli, gre za način, za tradicijo. Tudi zdaj imamo visoke sloje, ki se pač malo drugače tretirajo. Hvala lepa.
Hvala. Še enkrat kolega Beuermann, nato Alojz Sok.
Hvala lepa. Mene res žalosti, da se lahko vse prodaja za naravovarstvo, celo neetična oblika lova. Seveda vem, da je sokolarstvo zgodovinsko zelo star način lova in tako naprej, ampak zame je neetičen. Veste, tudi vojne se dogajajo že celo zgodovino človeštva, pa so neetične in se borimo proti njim. To je moj argument in drugih argumentov nimam. Hvala lepa.
Hvala. Kolega Sok.
Ti argumenti gospoda Beuermanna seveda so argumenti, vendar se mi zdi, da nimajo neke velike teže. Če gremo razpravljati s tega vidika, potem lahko kot neetičnega označimo vsak lov, tudi če žival z lokom ustrelite ali pa s strelom in tako naprej in imate društvo. Ravno v teh dneh smo dobivali dosti apelov, ki se zavzemajo za to, da bi lov prepovedali. Kaj bi to pomenilo, ne vem, tega verjetno niti oni ne vedo, ampak se zavzemajo za to, ravno iz teh etičnih razlogov. Pravijo, da je treba to prepovedati. Če govorite o mučenju živali, potem je to tudi precej raztegljiv pojem. To vam lahko kot veterinar povem. Recimo, baterijska reja kokoši ali pa vse reje, kjer imate velike koncentracije živali, bi lahko označili za mučenje živali, pa vendar so živali označene kot stvari dane v uporabo človeku. Moram reči, da ne vem veliko o tem sokolarstvu. Veliko ptic se vsako leto v naši republiki oziroma na ozemlju Slovenije pokonča. Pokončajo jih divje živali, mačke in tako naprej. Kaj bi bilo tako neetičnega na tem, mi ni jasno, vem pa da je ta zadeva izredno impozantna in da se veliko ljudi s tem ukvarja. Takole z levo roko, to odpraviti najbrž ne bi imelo smisla, zlasti ne, če imamo sedaj to z odločbo ministrstva dovoljeno. Verjetno bo potem, če zakon tega ne bo uredil, spet sledila takšnaodločba. Tako si predstavljam. Iz tega razloga se mi zdi smiselno, da bi to zapisali v zakon. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ali lahko zaključim razpravo po prvem amandmaju k 46. členu. Še kolega Beuermann? Ne. Gospa Črnugelj se opravičujem.
Hvala lepa za besedo. Ker je zelo veliko govora o sokolarstvu in o tem, kakšno zgodovino ima in kakšna tradicija je na slovenskem. Dejansko se je s to dejavnostjo ukvarjalo tuje plemstvo, pri nas pa zelo malo lovcev in velike tradicije ni. Če pa pogledate tradicijo v tistih evropskih državah, ki ste jih že navajali - mislim, da je jih je 17, ki imajo dejansko to legalizirano, je to pri njih dejansko gospodarska dejavnost. O trajnostnem razvoju, pa samo toliko. Kakor lahko sami povedo, prihaja do zelo velike kraje ptičjih jajc in da to, če bi šlo s takim tempom, lahko ogrozi kompletno vrsto. V petih letih se lahko celo zgodi, da bo vrsta dejansko ogrožena in da bomonekoč oziroma bodo takratni poslanci v evropskem parlamentu morali iti v to, da zaščitijo to vrsto. Samo toliko. Hvala lepa.
Hvala. Še kdo? Nihče. Zaključujem razpravo po prvem amandmaju k 46. členu. Prehajam na drugi amandma poslanskega kluba LDS. Kdo želi besedo? Nihče. Zaključujem razpravo po obeh amandmajih in o členu 46. Prehajamo na člen 47., h katerem sta vložena dva amandmaja, poslanskega kluba LDS in pa skupine poslancev. Kdo želi besedo? Kolega Zlobec. Bomo razpravljali o obeh amandmajih hkrati. Prosim.
Hvala lepa. Vsebina 47. člena z našim odstavkom se glasi: v prvem odstavku se 3. točka spremeni tako, da se glasi "loviti divjadi bližje kot 250 metrov od stanovanjskih, industrijskih in drugih objektov in 50 metrov od železniških prog ali javnih cest, z izjemo gozdnih, poljskih cest ali poti". Obrazložitev: zaradi varnosti je treba namesto meje 50-ih metrov določiti novo mejo, ki bov najmanjši možni meri zagotovila oziroma onemogočila poškodovanje ljudi in premoženja. Meja okoli železniških prog ali javnih cest, lahko ostane nespremenjena. Na to opozarja tudi zakonodajno-pravna služba Državnega zbora Republike Slovenije. Trditve, da ta amandma ne dopušča povračila škode, ki jo povzroča divjad, saj je ta pravica omejena le na območju lovišč, ne držijo. Država je dolžna zagotovi povračilo škode, ki jo povzroči divjad, tudi zunaj lovišč. Ta amandma prav tako ne onemogoča odstrela zveri na primer medveda, ki ogroža javno varnost v naselju, saj to omogočajo drugi predpisi. Enako velja tudi za steklo divjad. Moram pa reči, da sem v živo videl tragedijo, pred petnajstimi leti, ko je bil kmet v svojem koruzišču in njegov kolega, ki je bil tudi kmet, pa tudi lovec in ga je po nesreči ustrelil do smrti. Če bi takrat veljal tak zakon z mejo 250 metrov, bi ta kmet bil še vedno živ in zdrav, tako pa je pokopan. In potem so šli lovci organizirati lovski pogreb, dvakrat so vsi ustrelili, potem so šli pa v gostilno. Vdova in hčerka sta pa tam jokali zunaj. Moram reči, da je to ena bolj pretresljivih zgodb v mojem življenju. Zato plediram, da se za večjo varnost tudi ljudi 50-ih metrov podaljša na 250 metrov. Hvala.
Hvala lepa. Jože Avšič ima besedo.
Hvala lepa. Kolega Jaša je sicer na nekoliko dramatičen način obrazložil ta amandma, ki ga je vložila skupina poslancev. In jaz tudi verjamem, da se take stvari lahko zgodijo. Zgodijo se pri vsaki človekovi dejavnosti. Največ na cestah kot vemo. Zelo malo pri lovu. So pa izjemni primeri, kot je tudi ta. Ne verjamem, da se to ne bi moglo zgoditi na tisoč metrov oddaljenem koruzišču od neke hiše, kajti problem ni zaradi tega, v kakšni toleranci od objektov je lovišče, ampak kako se obnašajo tisti, ki nosijo orožje in lahko ogrozijo slučajne ali pa tudi nenaključne obiskovalce nekega zemljišča. Vendar pa bi želel opozoriti, da že 10. člen zakona opredeljuje nekatere norme in določa, kaj so lovna in nelovna območja. To so vse površine, kjer je iz naravovarstvenih razlogov trajno prepovedan lov. To so površine naselij in zaselkov, so javni in zasebni parki ter pokopališča, so vrtovi, nasadi, sadovnjaki, drevesnice, so z ograjo obdani industrijski objekti in tako dalje. Mislim, da 10. člen veliko boljše in zelo natančno opredeljuje, kaj so nelovne površine. Verjamem celo, ker so sopodpisniki tega amandmaja nekateri kolegi, ki niso toliko sodelovali pri nastajanjuin oblikovanju zakona, da so celo spregledali, da imamo natančno določene površine, kjer se lov sploh ne sme opravljati. Seveda je amandma do neke mere tudi razumljiv iz aspekta prebivalca večjega kraja, večjega naselja, večjega mesta. Je pa popolnoma nesprejemljiv iz nekaterih krajinskih značilnosti Slovenije, ko imamo ogromno razpršenih naselij po celi Sloveniji in kjer so kmetije med sabo oddaljene po nekaj sto metrov in so naselja zelo razpršena. Vse to bi se ob sprejemu tega amandmaja pravzaprav spremenilo v nelovno površino in s tem bi se tudi bistveno zmanjšal obseg lovišč v Sloveniji. Menim, da tega amandmaja, ki ga je prav gotovo skrbno in tudi z določenimi nameni pripravila skupina poslancev, ne bi kazalo sprejeti v tej obravnavi, vendar pa, ker bo člen odprt, bi bilo verjetno dobro še enkrat premisliti, kako precizneje oblikovati oziroma precizneje opredeliti to, kar kolega Jašo Zlobca najbolj skrbi. Hvala lepa.
Hvala. Po vrsti bomo šli, gospod Rokavec, nato Čebulj in še enkrat Jaša Zlobec.
Hvala za besedo. No, ta amandma gospoda Zlobca bom podprl. Namreč dejstvo je, da že iz izkušenj v dosedanjem obdobju vemo, da je 50-metrska razdalja do objekta ali stanovanjske hiše, bistveno premajhna. Tu imamo že kar lepo vrsto zgodb. Eno od teh je povedal tudi kolega Zlobec, vendar dejstvo je, da gre amandma še naprej. Bolj jasno opredeljuje tudi razdaljo možnosti opravljanja lova glede na relacijo železniških prog oziroma javnih cest, kar pa ni nikjer opredeljeno v 47. členu. 10. člen, ki govori o nelovnih površinah, kolega Avšič, pa je zelo splošen in govori samo o nelovnih površinah, 47. člen pa izrecno govori o prepovedi opravljanja lova. In 50-metrska razdalja do stanovanjske hiše, ne glede ali je to strnjeno območje ali je to razpršeno območje, je bistveno premajhna oddaljenost, da bi lahko vršili varen lov, ne glede na to, da bi to povzročilo tudi lahko kakršnekoli poškodbe pri ljudeh oziroma tudi nevarnost za ljudi. To je dejstvo, to vemo iz izkušenj. Namreč, da so ljudje pač pred stanovanjskimi hišami bežali pred lovskimi kroglami, ki so švigale. To so vsakdanje zgodbe, niso tako množične, so pa. In vemo, kakorkoli bomo zapisali v tem zakonu, bomo tudi mi kot zakonodajalec nosili odgovornost.
Hvala. Franc Čebulj ima besedo.
Hvala lepa, za besedo. Jaz bom tudi ta amandma podprl, kljub nekaterim nasmejanim obrazom, ko je kolega Rokavec omenil, da švigajo krogle, ampak leti pa šrot, ki je bistveno bolj nevaren. In glede na to, kar je rekel kolega Zlobec, jaz se popolnoma strinjam s takimi zgodbami, ki si jih imamo poslanci še kar nekaj povemo. Glede na to, da je vlagatelj tak zakon vložil sem prepričan, da so lovci sodelovali. Tudi sam sebe bi zaščitil s takim varnostnim pasom 250 metrov. Si predstavljate eno urbanizirano vas v kateri so nekatere stanovanjske hiše malo bolj ven iz vasi proti gozdom in poljih, ki so dejansko v nevarnosti. Jaz kot lovec bi sigurno tako zadevo podprl. Mogoče so vlagatelji, ko so pripravljali zakon na to premalo pomisli.
Hvala. Jaša Zlobec ima besedo.
Pravzaprav bi moral biti boljši kot v tem svojem tekstu. Namreč, stvar je bolj komplicirana. Živali so namreč živa bitja. Živa bitja z dušo, zato je z njimi treba ravnati z vsakršnim spoštovanjem in ljubeznijo. Tukaj je med nami veliko ljudi, ki se tukaj smehlja in se sicer imajo za dobre kristjane, ampak ali ste popolnoma pozabili na Frančiška Asiškega? Ta zadnji stavek pa seveda velja lovcem. Lovci so namreč gospodarji življenja živali, lovci v resnici živijo še vedno vrednostno v stari zavezi. Upam, da bodo pristopili v novo zavezo.
Geza Džuban ima besedo. Prosim.
Saj imate priliko videti, da v LDS-u ni enoumje, da si upamo vsak drugače razpravljati, vsak drugače razmišljati in izgleda, da bomo tudi tako glasovali. Tega amandmaja ne bom podprl. Razlog pa je naslednji. Krogle so bolj nevarne kot šibre, kolega Čebulj, po mojem videnju, po mojem razumevanju. Zakon opredeljuje tudi katere vrste orožja se lahko uporablja po tem zakonu za namene lova. In eno je lov, drugo je pa rokovanje in uporaba strelnega orožja. In očitno smo tukaj ti dve zadevi zamešali. Morda se kdo zgoraj tudi povsem ne strinja z mojim tolmačenjem tega, ampak jaz tako razumem zadevo. Tukaj zdaj tisti, ki zagovarjamo interese kmetov pridelovalcev, pozabljamo na njihove interese, kjer so v višinskih območjih, o katerih tudi stalno govorimo, nasadi, sadovnjaki, vinogradi, zelo blizu gospodarskih dvorišč in naselij, eni celo segajo v gospodarska dvorišča. In parcele teh nasadov pogosto niso daljše od 200 metrov. Seveda, ob upoštevanju vseh obdobij, v katerih je možno loviti. Vemo, kje divjad najpogosteje povzroča škodo, da to ni v gozdovih, pač pa na kmetijskih površinah. Ali bomo imeli divjad v 250 metrov oddaljenih nasadih in nihče ne bo smel na to divjad streljati. Objekti, ceste in podobno - naša država je vedno bolj prepletena s cestami. Razen teh, ki bi naj bili izjeme, bomo dobili območja, kjer sploh ne bo možno loviti. In seveda potem poplačilo škode, ki bo še bolj komplicirano. Kdo bo tukaj - izmeril, ali sem jaz res 250 metrov oddaljen, ko bom streljal, da ne bi prišel na sodišče. Kompletna zmešnjava lahko nastane in mislim, da rešitev ni dobra. Hvala lepa.
Hvala. Lidija Majnik ima besedo.
Rada bi prebrala samo prvo točko predhodnega člena, ki govori, da se divjad lovi v skladu z določbami tega zakona, načeli lovske pravičnosti, z vrsto divjadi primernim lovskim orožjem in izstrelkom ter na način, ki ne sme ogrožati življenja ali zdravja ljudi in tako naprej. Rada bi prebrala tudi 5. člen, ki vsebuje pomen izrazov in kjer piše, da je lov iskanje, opazovanje, zasledovanje, vabljenje in čakanje s ciljem upleniti divjad ali odloviti divjad živo ter pobiranje divjadi in njenih delov. Se pravi, lov ni samo streljanje. Jaz razumem bojazen, ki jo tu nekateri kolegi izrekajo, da se strelja preblizu hiš. Toda obupoštevanju teh dveh določil, 5. in 46. člena, mislim, da so zavarovane tako pravice tistih, ki bivajo in želijo imeti mir, kot pravice in zahteve tistih, ki jim divjad ogroža njihove domače živali, kot interesi lovcev, da divjad sledijo, vabijo in zvabijo nazaj v njeno območje, to je v gozd. Sicer je 250-metrski pas, ki bi prepovedoval vsako obliko lova, lahko zelo nevarna rešitev. Rada bi opozorila tudi na določilo, ki zajema javne ceste, gozdne in poljske poti. Večina gozdnih cest je postala javnih cest, saj povezuje dva zaselka. In če upoštevamo še to, potem bomo na cestah, ki 90-odstotno potekajo skozi čisto gozdno površino, prepovedali lov. Mislim, da ni smisel tega amandmaja šel v to smer, ampak samo v zaščito nevarnosti oziroma v ukinitev nevarnosti v bližini naselij. Zato bi lahko v tretji obravnavi pripravili tak amandma, kjer bi decidirano zapisali, da je uporaba strelnega orožja v nekem pasu prepovedana. Sicer pa se ne morem strinjati, da bi prepovedali lov z imenom lov.
Hvala. Anton Butolen.
Omenjenega amandmaja ne bom podprl, ker je v praksi neizvedljiv oziroma prepoveduje lov na določenih območjih. V okolju, iz katerega izhajam, je več kot 50% hiš oziroma stanovanjskih objektov bliže kot 250 metrov od gozda. Osebno imam hišo 50 metrov od gozda, kako naj lovec 200 metrov v gozdu ve, kje pravzaprav se nahaja. Na takšen način, če malo ironiziram, bo moralo določenemu medvedu ministrstvo za kmetijstvo izdati odločbo, da se bo ustavil na razdalji250 metrov, da ga bo lahko lovec počil. Takšne odločbe so neživljenjske in nesprejemljive.
Hvala. Franc Sušnik.
Hvala lepa. Ta amandma smatram kot ponoven poskus omejevanja lovske dejavnosti. Glejte, ob hkratnem ohranjanju lovišč s posebnim pomenom ter z uveljavitvijo takšnega amandmaja bomo lovišča in možnost upravljanja z lovišči tako skrčili, da bo ta funkcija izgubila vsakršen pomen. Mislim, da ste popolnoma pozabili, da v tem zakonu jasno piše, kdo selahko ukvarja z lovom, kakšne psihofizične lastnosti mora izpolnjevati oseba, ki ji je dovoljeno nošenje orožja tudi po drugi zakonodaji. Ne nazadnje ste pozabili tudi na lovsko etiko, ki jo gojijo naši lovci. In izražati s takim dopolnilom takšno stopnjonezaupanja do lovcev v naših lovskih družinah je, milo rečeno, na meji dobrega okusa. Hvala lepa.
Ivan Kramberger ima besedo.
Hvala lepa. Janez, gospod podpredsednik.
Janez, se opravičujem.
Kolegice in kolegi! Mislim, da je kolega Jaša Zlobec tukaj res samo pod tistim navdihom, ki ga je prej opisal, vložil ta amandma in dobil za to še deset ali enajst podpisnikov. Mislim, da tega ne smemo sprejeti, ker dejansko je to problem na območjih, kjer je razpršena poseljenost in tam bo lov onemogočen. Poglejte, v preteklosti niso bili redki primeri, ko so lisice, obolele za steklino, zahajale na dvorišča. Zdaj je seveda tega manj, ker se sistematično cepi z vabami. In poglejte, kako bi potem lahko uplenili oziroma ustrelili na dvorišču obolelo divjad, če bi imeli določilo, da moraš to storiti na razdalji 250 metrov. Tako da mislim, da ta rešitev ni primerna.
Alojz Sok ima besedo. Prosim.
Pravzaprav je kolega Kramberger povedal, to kar sem mislil tudi sam. Včasih je ravno iz tega, da se je žival, obolela za steklino zatekla v bližino naselja in jo je bilo seveda potrebno odstreliti v bližine naselja. Če bi nekaj takega uzakonili, potem bi to najbrž pomenilo, da, če tak lovec noče kršiti predpisa, ga mora najprej spraviti 250 metrov stran, da ga lahko odstreli. Včasih bi mogoče, nekaj let nazaj, tudi takšno določilo prišlo prav, ker so nekateri lovci zelo radi streljali pse, ki so se oddaljili več kot 200 metrov od stanovanjskih hiš in je veliko takih psov končalo pod lovskimi puškami. Danes se to sicer ne dogaja več tako pogosto, ker so se te zadeve spremenile. Jaz mislim, da je 50 metrov zadosti, sigurno se pa ne morem strinjati z gospodom Zlobcem, da je Frančišek Asiški, ki je živali imenoval brat pa sestra, da je mislil pri tem, da imajo živali dušo. Dušo imajo ljudje, živali nimajo duše. Dobro.
Franc Čebulj, prosim.
Hvala lepa. Poglejte. Vsa ta razprava okrog tega amandmaja, predvsem pri tistih, ki zagovarjate lastninsko pravico ter lovno površino v 2 tisoč hektarjih, ali še manj, je to zame v bistvu kontradiktorno glede na amandma katerega je vložil gospod Jaša Zlobec in daje neko suvereno pravico lastniku ter mu zagotavlja vsaj neko varnost v posebnih loviščih ali za posebni namen, kot sem že prej rekel. Glede na stališče kolega poslanca, kolega župana, bi mu rad predočil naslednje. Če pozna področje Krvavca oziroma Vasistniške vasi in Svetega Ambroža in Svetega Lenarta, kjer je 500 vikendašev, ko zagotavlja, da je 250 metrov sigurno vsaka stanovanjska odstranjena od nekih gozdov. To ni res. V gozdih stojijo stanovanjske hiše, vikendi, tudi gospodarska poslopja, zavetišča za živino in tako dalje in tukaj moramo zagotoviti neko varnost. Ocenite gospodje. Jaz predlagam, da se ta amandma podpre. Hvala lepa.
Hvala. Lahko zaključim razpravo o teh dveh amandmajih k 47. členu. Hvala za vašo razpravo. Prehajamo k členu 48 in amandma k členu, ki ga je vložil poslanski klub LDS. Kdo želi besedo? Nihče. Zaključujem razpravo o členu 48 in amandmaju. Prehajamo na 52. člen in amandma poslanskega kluba LDS k 52. členu. Želi kdo besedo? Nihče. Zaključujem razpravo o členu 52. Prehajamo k 55. členu. Tu imamo vložene tri amandmaje. Odpiram razpravo o vseh treh amandmajih k členu 55. Želi kdo besedo? Kolega Sok, nato kolega Rokavec. Prosim, kolega Sok.
Hvala za besedo. Poslanska skupina Nove Slovenije je vložila tretji amandma, in sicer k sedmemu odstavku 55. člena. Predlagamo, da se sedmi odstavek tega 55. člena spremeni, in sicer sedaj je napisano, da vlada predpiše natančnejše kriterije za opredelitev vrst škod iz prehodnih odstavkov tega člena ter metode in merila za ugotavljanje njihove višine. Glede na to, da je ta zakon zasnovan tako, da kriterije za škode in razdelitev sredstev iz oblikovanega sklada, v kolikor seveda bo do tega sklada sploh prišlo, pripravi ministrstvo za kmetijstvo, je to tudi ena od pomembnih funkcij v tem zakonu, ki namenjena temu ministrstvu. Mi predlagamo, da bi bilo tudi potem v skladu s tem ministrstvu zaupana, izdelava kriterijev za opredelitev vrst škod ter metode in pa merila za ugotavljanje višine škode. Zdi se nam, da sta ti dve zadevi tako močno povezani, da ne more enkrat o teh kriterijih in merilih odločati vlada, potem pa napotiti, da ministrstvo zagotavlja sredstva. To je iz našega zornega kota logična pripomba. Ne vem, če je imel predlagatelj v mislih nekaj drugega, ampak bilo bi smiselno, da te zadeve vsaj na tem področju v zakonu uravnotežimo. Torej, da tisti, ki je odgovoren za te škode tudi predpiše ustrezne kriterije in metode po katerih se potem ta škoda ocenjuje. Kajti, sigurno je odgovornost brez neke moči lahko bi uporabil to besedo in bi rekel, da je to farsa. Odgovornost brez moči je farsa. In jaz seveda predlagam, da ta amandma podprete. Mi bomo podprli tudi oba amandmaja Slovenske ljudske stranke, ker se nam zdita smiselna in dejansko popravljata ta 55. člen zakona. Hvala lepa.
Hvala. Franci Rokavec ima besedo.
Hvala za besedo. Poslanska skupina bo podprla tudi amandma Nove Slovenije, ki konkretizira, kdo v imenu vlade je tisti, ki predpiše podzakonski predpis. Mi kljub vsemu menimo, da je predlog rešitve 55. člena, kakršen je, zelo slab. Zelo slab za lastnike kmetijskih zemljišč in gozdov. Zato, ker ne govori ničesar. Ta člen prepušča rešitev podzakonskemu predpisu, ki ga bo izdala vlada. Naj ponovno osvežim, kakšen je bil osnovni predlog 55. člena. Tam je bil do plačila za povzročeno škod na kmetijskih zemljiščih, lastnik upravičen šele po poškodovanosti več kot 10%. Kar pa se tiče na gozdovih, pa 40 oziroma zaobjedenost posameznih drevesnih vrst, celo do 75%. Predlog 55. člena, kakršen je, rešitev odbora ne pove nič. Ta člen enostavno postavlja dodatno meglo. In najmanj, kar poslanska skupina Slovenske ljudske stranke pričakuje in tudi zahteva je, da kot predlagatelji storite to, da ta zakon jasno zagotovi, da bo vsa škoda, ki bo povzročena tudi plačana. In drugo, da ta člen jasno zagotovi, kdo je izvršilec za izplačilo škode. Kdo jamči za izplačilo? Lovska organizacija, tam kjer je pač opravila z loviščem ali pa Republika Slovenije. Dejstvo je, da dogajanja, ki so se dogajala dosedaj, ne vodijo na tem nivoju nikamor. Če ne bo predhodno zagotovljen primeren stalež divjadi, ki ga okolje še prenese, bodo posledica tega bistveno višje škode, ki bodo povzročene na kmetijskih zemljiščih oziroma gozdovih. In to ne more biti prepuščeno vladi. Tega vam ne verjamemo. Zato, ker tudi v tem postopku zakona je le en del vlade, tisti del, ki govori in ki pokriva ohranjanje narave prenašal izrecno mnenje vlade. Del, ki pa pokriva kmetijstvo, ki je najbolj občutljivo pri primeru škod, pa seveda ni sodeloval. In v vladni proceduri, kolegi, oprostite bo isto pohojena ta procedura, preprosto z večino. Zato je najmanj kar je potrebno zagotoviti, zagotoviti, da 55. člen pove, da je upravičena do povračila škode vsa škoda, ki nastane na kmetijskih zemljiščih in gozdovih ter da se jasno določi jamstvo kdo je za izplačilo te škode odgovoren, ali lovska organizacija ali Republika Slovenija. To je minimum. Seveda mi menimo, da bi moral biti resor za kmetijstvo tisti, ki bi določal te kriterije, ki govorijo predvsem o opredelitvi škode. To je tipična domena kmetijskega resorja. To ni domena celotne vlade pri ocenjevanju škode. Vsaj toliko minimalno toliko morate pa dati tudi svojega dostojanstva resorju za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Hvala lepa.
Hvala. Zaključujem razpravo po členu 55 in treh amandmajih, ki so bili vloženi k temu členu. Prehajamo na člen 57, amandma poslanskega kluba LDS. Želi kdo besedo? Zaključujem razpravo o členu 57. Prehajamo k členu 64. Imamo vložen en amandma poslanskega kluba LDS. Želi kdo besedo? Nihče. Zaključujem razpravo o členu 64. Prehajamo na razpravo o členu 70 in amandma poslanskega kluba LDS k temu členu. Želi kdo besedo? Kolega Čebulj. Hvala zaključujem razpravo o členu 70. Prehajamo na člen 71. Tu imamo vložene tri amandmaje. Odpiram razpravo o vseh treh amandmajih. Kolega Čebulj ste tu mislili? Ja, nato pa Franc Sušnik.
Hvala lepa. Amandma katerega je vložila Slovenska ljudska stranka seveda podpiram. Tukaj so pač tisti razlogi, ki sem jih že omenjal pri 7. členu in sem se tudi že nanašal takrat v razpravi na 71. člen tega zakona oziroma predvsem drugega odstavka. V katerem pač predlagamo, da ob Vladi Republike Slovenije dodamo besedo, da se ob predhodnem soglasju lastnikov zemljišč in lokalnih skupnosti dodelo lovišče na področju kjer so posebna ali državna lovišča ali lovišča, s katerimi naj bi opravljale lovske družine. Če seveda ta amandma ne bo doživel podpore je to jasen pokazatelj, da se v skop tega zakona, kot smo že nocoj večkrat razpravljali ob posameznih amandmajih, totalno izključuje lokalne skupnosti in seveda tudi lastnike zemljišč. Prepričan sem, če v ta zakon vsaj v nekaterih členihne bodo dane možnosti tako lokalnim skupnostim kot tudi lastnikom zemljišč, bo tak zakon na ustavnem sodišču doživel slabo popotnico za ponovno obravnavo v državnem zboru. Še enkrat predlagam oziroma vas, poslanke in poslanci, prosim, da bi tudi ta amandma podprli. Hvala lepa.
Hvala. Franc Sušnik, prosim.
V Slovenski demokratski stranki, v povezavi že z našim predlogom ukinitve 7. člena in posredno ukinitve lovišč s posebnim namenom, predlagamo črtanje 71. člena. Povedal sem že, da je to ena od ključnih dilem zakona, ki nas prisiljuje k temu, da kljub temu, da so v ta zakon vgrajene pozitivne rešitve, ne moremo podpreti tega zakona. 71. člen uzakonja 13 lovišč s posebnim namenom. Poglejte, z uzakonitvijo teh lovišč je bistveno okrnjeno izvajanje lovske dejavnosti našim državljanom, državljanom Republike Slovenije, lovkam in lovcem. Bistveno je okrnjeno predvsem tisto načelo, ki je tudi vgrajeno v ta zakon, da lastniki zemljišč prvenstveno v okviru in v organizirani lovski družini uveljavljajo svojo lovsko pravico. Kako bodo lastniki zemljišč, ki imajo svoja zemljišča v območjih lovišč s posebnim namenom, uveljavljali svojo lovsko pravico? To bo povod za ugotavljanje ustavne spornosti tega zakona in posledično bo poslabšalo stanje na področju upravljanja divjadi in lova. Kar pa je najpomembnejše, omejevala se bo možnost lovskega udejstvovanja v Sloveniji. In to je zelo narobe. Jaz apeliram na predlagatelje, da še enkrat razmislijo o usodi lovišč s posebnim namenom. Še je čas, da se tudi ta lovišča dodelijo v upravljanje lovskim družinam v obliki, kot izbranim koncesionarjem. Hvala lepa.
Hvala. Slabo minuto še imate na voljo, kolega Alojz Sok. Prosim.
Hvala lepa. Pet minut mi je vzela predsedujoča, ker me je omejevala pri razpravi. Mislim, da ko bo ta zakon sprejet, se bo naša vlada šest mesecev, kolikor je v 71. členu rok, da te zadeve uredi, lahko samo še ukvarjala z zakonom o lovstvu in divjadi, kajti toliko nalog, ki jih je naloženo s tem zakonom ne vem, če bo zmogla. Mogoče bi predlagatelji lahko do tretjega branja besedo "vlada" spremenili v besedo "ministrstvo za okolje in prostor" in pa potem zaobidete ministrstvo za kmetijstvo ter na takšen način rešite usodo tega zakona oziroma pripeljete zadeve na takšen način, kot si želite. Glede na razpravo ob 7. členu bomo v naši poslanski skupini podprli amandma Slovenske ljudske stranke in mislimo, da bi bil minimum zapisati v ta člen, da se to uredi s soglasjem lastnikov kmetijskih zemljišč in lokalnih skupnosti. Seveda pa pri tem ne mislimo na to, kar je danes govoril kolega Džuban, da bi vsak od lastnikov posebej dajal soglasje k temu. Ve se, kje so lastniki združeni, kdo jih zastopa in kdo je potem tisti, ki vimenu lastnikov da soglasje. Nikakor ne vsak posamezni lastnik, to je napačno razumevanje. Hvala lepa.
Hvala. Želi še kdo razpravljati o teh amandmajih k členu 71? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo o členu 71 in vloženih amandmajih k temu členu. Prehajamo na člen 72 in vloženi amandma Stranke mladih Slovenije. Besedo ima Bogomir Vnučec.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Tu predlagamo, da se že kar konkretno določi, kateri je tisti javni zavod, ki naj bi upravljal z divjadjo in predlagamo, da je to Zavod za gozdove Slovenije, ki naj bi upravljal z lovišči s posebnim namenom, kajti ta že zdaj deluje v javnem interesu, je primerno usposobljen, ima usposobljene kadre, prav tako tudi opremo in deluje napodročju gozdarstva, naravovarstvenega nadzorništva in lovskega načrtovanja. Menimo, da se po nepotrebnem spet ustvarja neka nova institucija z novimi kadri, z novimi funkcionarji ter seveda z dodatnimi stroški za to državo. Zato predlagamo, da ker že imamo to institucijo in to je Zavod za gozdove, da le-ta prevzame te naloge in tako tudi prispevamo oziroma gremo v smer, ki smo jo sami začrtali že z nekaterimi drugimi zakoni in tako tudi nekaj prihranimo. Hvala.
Hvala. Ne vidim več želje po razpravi. Zaključujem razpravo o členu 72. in vloženem amandmaju k temu členu. Prehajam na člen 78. in amandmaju poslanskega kluba LDS. Želi kdo razpravljati? Nihče. Zaključujem razpravo o členu 78. Prehajam na razpravo o 81. členu in dveh vloženih amandmajih. Želi kdo besedo k temu členu? Franci Rokavec.
Hvala za besedo. Predlagatelje oziroma poslanski klub LDS bi resnično vprašal, kaj so imeli v mislih pod dikcijo 9. točke 81. člena, ki pravi: "Premoženje, ki je last Lovske zveze Slovenije, družbe Snežnik d.d. ter podjetja Kompas Peskovci d.o.o. in se nahaja na območju sedanjih gojitvenih lovišč iz predhodnih dveh odstavkov tega člena, vlada lahko odkupi z neposredno pogodbo po pošteni tržni vrednosti oziroma po dogovorjeni pogodbeni vrednosti." Menim, da je ta dikcija lahko zelo sporna. Vemo, po kakšni proceduri lahko država odkupuje ali prodaja, napravi se sodno zaprisežena cenitev in ta naj ni bila ključ za opredelitev primerne cene. Dikcija, kakršna pa se tukaj postavlja, se postavlja v smeri nekega primernega prijateljskega pozitivnega dogovora. Menim, da je dejansko - tukaj bi prosil sekretariat za zakonodajo, da nam poslankam in poslancem pred odločitvijo mogoče le natoči bolj čistega vina,le ta dikcija pravilna in vmesna. Menim, da takšna kakršna je zapisana, ustvarja veliko dvomov, pa tudi ugibanj o tem, da mogoče v tej določbi prihaja do možnosti prijateljske, boljše rešitve pogodbene cene za odkup te nepremičnine, kot bi sicer.
Hvala. Kdo želi besedo še o tem, o 81. členu in amandmajih? Če želijo, bodo dvignili roko in dali odgovor. Proceduralno. Prosim.
Hvala za besedo. Predlagal bi, da če je le možno, dobimo glede na to vprašanje mnenje službe za zakonodajno-pravne zadeve.
Samo trenutek. Prešel bom na 82. člen. Med tem bomo preverjali ta vaš proceduralni. Člen 82 in dva amandmaja k 82. členu. Želi kdo besedo? Nihče. Zaključujem razpravo o 82. členu in teh dveh amandmajih, ki sta bila vložena k členu 82. Prehajamo na razpravo o 84. členu in amandmaju, ki ga je vložil poslanski klub LDS. Kdo želi besedo? Nihče. Zaključujem tudi razpravo o 84. členu. Prehajam na člen 84.a ter amandma poslanskega kluba LDS k temu členu. Želi kdo besedo? Nihče. Zaključujem tudi razpravo [[...]]Se opravičujem. Franc Čebulj.
Sam amandma in tudi člen jasno nakazujeta to, da se za določene prekrške tisti, ki bodo po tem členu tudi sankcinirani. Tukaj tudi sprašujem predlagatelja. Ker po vsej verjetnosti do danes nismo pomislili na to, da število lovcev - v Sloveniji naj bi jih bilo 22.000 - predstavlja nenazadnje eno divizijo. 22 batalijonov. Ko sem služil vojaščino v Tolminu, je bataljon štel tako rekoč 500 vojakov, niti 1000 ne. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] Če je to 22.000 ljudi, je pač to 22 bataljonov. Ali je za njih predpisano, glede na to da [[...]]? Dobro, hvala lepa. Sem pač izkoristil tudi minutažo. Hvala.
Razpravljali smo še o amandmaju, ki ni vložen v skladu z drugim odstavkom 135. člena poslovnika, tako da je ta razprava brezpredmetna. Vračam se nazaj k edinemu členu, ki ni dokončan. K členu 81 in prosim za kakšno minuto, da dobimo eventualni odgovor zakonodajno-pravne službe. Se strinjate, da, ko bomo glasovali in ko bomo pri glasovanju prišli do tega člena, bomo do takrat dobili ta odgovor na vaše proceduralno vprašanje. S tem - razen tega člena - bi torej zaključil razpravo o členih in amandmajih, ki so bili vloženi. Po dogovoru o načinu izvedbe te seje državnega zbora smo z razpravo prišli do konca. Določam 15 minut odmora. Nato bomo prešli na glasovanje. Sedaj je ura 22.44. Se pravi, da se ob 23.00 uri zberemo v dvorani in nadaljujemo sejo.
Kolegice in kolegi! Prosim, da zasedete svoja mesta. Razumeli boste, da vas bom uvodoma prosil za pozornost. Prehajamo na odločanje. Odločanje bom vodil dovolj jasno, da bo vselej razvidno, o čem odločamo. Prosil pa vas bom za prijaznost, da ne motite tega procesa. Najprej bomo prešli na 1. točko. Preden bomo odločali o predlogu sklepa, da na naslednji seji opravimo razpravo o odgovoru predsednika vlade na poslansko vprašanje dr. Andreja Bajuka o verodostojnosti podatkov finančnega poslovanja države, vas bom prosil, da preverite svoje glasovalne naprave. Najprej, prosim, storite to! Ali lahko preverite svoje glasovalnenaprave, da ne bi bilo kasneje nesporazumov, češ da katera od njih ne deluje? Je kakšen zadržek, da preidemo na prvo odločanje? Vidim, da ni ugovorov. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru predsednika vlade mag. Antona Ropa na poslansko vprašanje dr. Andreja Bajuka o verodostojnosti podatkov finančnega poslovanja države." Lahko odločimo? Kolega dr. Bajuk želi obrazložiti glas. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Za kaj pravzaprav gre? Odkar imamo ustavo, državni zbor še ni bil seznanjen z bilanco premoženja slovenske države. To je ustavna kategorija. Slovenska vlada se sklicuje. Gospod minister, takratni gospod minister Rop je razlagal, da ima bilance že narejene, da jih bo morda poslal. Vendar tega nismo nikdar dobili. Gospod predsednik Janez Drnovšek je rekel, da bo poslal pismeni odgovor. Odgovora še ni. Še vedno vztrajajo na enem in istem sprenevedanju in se sklicujejo na zakon o javnih financah, ki pa glede tega odloča samo o tem, da dejansko premoženjska bilanca ni del zaključnega računa. Ni pa to na noben način dovoljenje, da bi slovenska vlada lahko prezrla to, kar celotni svet pozna. Spoštovane kolegice in kolegi, računovodstvo ni neka nuklearna fizika. Svet to pozna od leta 1494 dalje, ko si je neki italijanski menih izmislil dvostopno knjiženje. Pri nas pa smo morali čakati in zahtevati, da se je računsko sodišče v devetem letu svojega dela dejansko tega lotilo in šlo pogledat, za kaj gre Kaj je odkrilo? Ja, odkrilo je to, da to, kar so mu predstavili, ni nič, da sploh ne morejo podati mnenja. O tej stvari - spoštovane kolegice in kolegi - mora državni zbor razpravljati. Če ni premoženjske bilance, potem se pa lahko dogajajo stvari, o katerih beremo v časopisju. Na primer, da gospod minister za zdravstvo ne more obrazložiti, kaj se je zgodilo s Trnovsko bolnico.
Zaključite misel, prosim.
Ker ni nikjer zapisana, ni nihče odgovoril.
Dr. Bajuk.
Državni zbor ne more izvajati svoje dolžnosti. Zato moramo imeti to razpravo.
Želi še kdo obrazložiti glas? Prosim, po vrsti.
Hvala lepa za besedo. Gospod predsednik, glasoval bom proti temu sklepu. Na seji komisije za nadzor proračuna, ki smo jo imeli pred nekaj dnevi in na kateri smo obravnavali tudi zaključne račune za leto 2002, je bilo zelo jasno povedano. Zakon o javnih financah sicer odreja, ima določilo, s katerim naj bi se izdelala tudi premoženjska bilanca. Zakon o izvrševanju proračuna, ki ga vsako leto tudi sprejmemo, nima te določbe. Zato se tudi na nivoju države dela konsoldirana bilanca, ki tudi daje odgovor na to vprašanje. Zato bom glasoval proti temu predlogu.
Hvala, kolega Grošelj. Kolega Diaci, potem kolega Jelinčič.
Hvala za besedo. Vsaka gospodarska družba mora po zakonu o gospodarskih družbah narediti bilanco uspeha in bilanco stanja. Verjamem, da do sedaj ni bilo ustreznih podlag, da bi se ta bilanca stanja dejansko naredila. Mislim, da je čas, da to dejansko vzpostavimo tudi na nivoju države. Kajti, če lahko vsaka trafikica naredi svoje inventure, popis sredstev, mislim, da bi to mogli vzpostaviti tudi na nivoju države. Hvala.
Kolega Jelinčič.
Hvala lepa. Državne finance polzijo skozi prste nekaterih in odtekajo v nenasitna žrela nekaterim. Mislim, da je skrajni čas, da od nastanka naše samostojne države enkrat potegnemo črto, seštejemo in odštejemo ter pogledamo kaj je kje ostalo in kam je kaj šlo. Na kratko, podprl bom ta predlog. Hvala.
Kolega Sok.
Glasoval bom za ta predlog sklepa. Ne zato, ker tega ne zahteva gospod Grošelj, zakon o izvrševanju proračuna. Naš poslanski kolega predsednik Nove Slovenije je to vprašanje postavil že večkrat. Ustava to zahteva. Drugi odstavek 146. člen ustave to zahteva. Če smo danes govorili, kako moramo spoštovati ustavne odločbe, kako moramo spoštovati ustavo, potem vendarle sprejmimo ta predlog in opravimo v državnem zboru razpravo, da bomo končno dobili to bilanco stanja v državi. Ne pa da nam ministri, predsedniki vlad to samo obljubljajo, pa nikoli ne dostavijo. Ne vem, zakaj bi glasovali proti. Hvala lepa.
Državni zbor bo prešel sedaj na odločanje. Kolega Tanko, še želi? Prosim. Se opravičujem, nisem vas videl.
Hvala za besedo. V revizijskem poročilu računskega sodišča povsem jasno piše, da večina proračunskih porabnikov ni uskladila poročila o letnem popisu terjatev in obveznosti. Niti ni uskladila knjigovodskega stanja sredstev in obveznosti z dejanskim stanjem. Zaradi te revizijske ugotovitve računsko sodišče ni moglo pridobiti dokazov o lastništvu, odstopih in popolnosti bilanc na dan, 31.12., za izkaze popolnosti, in to za neopredmetena dolgoročna sredstva, opredmetena osnovna sredstva, dolgoročne kapitalske nalože, dolgoročne terjatve iz poslovanja, terjatve za sredstva in tako dalje. Prav tako je računsko sodišče tudi ugotovilo, da računalniška podpora, ki jo ima vlada, ni ustrezna in ne zagotavlja preverjanja točnosti bilanc. Prav tako pa 146. člen ustave določa, da mora vlada vsako leto izdati bilanco stanja. Mislim, da ni popolnoma nobene potrebe, da vlada končno enkrat, prvič to obveznost izpolni in državnemu zboru predloži te bilance. Skratka, jasno je, da vlada nima niti inventurnega stanja svojega premoženja. Mislim, da je čas, da to enkrat dobimo. Zato je treba ta predlog sklepa tudi podpreti.
Zdaj pa res ne vidim več nobene roke. Tako da bomo prešli na odločanje o predlogu sklepa. Prosim za pozornost! Glasujemo o predlogu, da bomo na naslednji redni seji opravili razpravo o odgovoru predsednika vlade na poslansko vprašanje kolega dr. Bajuka. Prosim, glasujmo. 79 navzočih, 28 za in 51 proti. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 51.]] Sklep ni bil sprejet. V skladu s predlogom kolega Jelinčiča bo sedaj zbor odločal o predlogu sklepa, da bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru predsednika vlade mag. Antona Ropa na njegovo poslansko vprašanje v zvezi s trgovino z orožjem. Lahko odločimo? Kolega Jelinčič, obrazložitev glasu.
Hvala lepa, gospod predsednik. Trgovina z orožjem je še vedno en madež v zgodovini slovenske države. Mislim, da je skrajni čas, da ta madež razčistimo in ga umaknemo iz naše zgodovine. Denar od orožja je šel marsikam. Nekateri govorijo celo, da se pretaka tudi po SIB banki. Mislim, da danes, ko bomo odločali o tem, ali odpremo razpravo, ali ne, odločali o tem, kdo hoče stvari zakriti in kdo jih hoče razkriti. Mislim, da - videli bomo, kako se bodo poslanci, kolegice in kolegi odločali - tisti, ki bo glasoval za razpravo, bo evidentno pokazal to, da je nedolžen. Drugi, ki bo glasoval proti, bo na sebi pustil močan sum, da je vpleten v zadevo. Hvala lepa.
Prosim za mir v državnem zboru. Prosim za mir. Državni zbor bo sedaj prešel na odločanje o predlogu sklepa. Glasujemo. 75 navzočih, 38 za in 33 proti. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 33.]] Ta sklep je sprejet. Imamo predlog sklepa, ki ga je predlagal kolega Vnučec. Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru ministra za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Buta na poslansko vprašanje kolega Vnučca v zvezi s prodajo zemljišč in gozdov v letih 2004 in 2005. Kolega Vnučec
Hvala za besedo. Najmanj, kar bi pričakoval od ministra za kmetijstvo je tak predlog, ki ga je dal, in tudi odgovor. Zato sem predlagal, da se o tem opravi razprava, kajti odgovor oziroma njegov predlog je v diametralnem nasprotju s sklepi državnega zbora, ki je določil, da se zemljišča v državni lasti kvečjemu povečujejo, ne pa da se odprodajajo. Z denacionalizacijo se je delež državnih zemljišč in gozdov zmanjšal na slabih 20%. Menim, da zmanjšanje tega deleža ni primerno. Zato predlagam, da se na to temo opravi resna razprava. Hvala.
Sedaj bomo odločali o tem predlogu sklepa. Prosim za pozornost. Glasujemo! 78 navzočih, 28 za in 45 proti. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da ta predlog sklepa ni bil sprejet. S tem je zaključena 1. včerajšnja točka dnevnega reda, poslanska vprašanja in pobude. Prehajamo na 2. točko - to je na ponovno odločanje o Zakonu o izvršitvi 8. točke odločbe Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Prešli bomo na odločanje o navedenem zakonu. Prosim za mir v dvorani! Želim vas opozoriti, da mora pri ponovnem odločanju skladno z drugim odstavkom 91. člena Ustave Republike Slovenije za sprejem navedenega zakona glasovati večina poslancev in poslank zbora, to je 46 ali več. Lahko odločimo. Glasujemo! Prekinjam! Nisem vas videl. Obrazložitev glasu kolega Vizjak. Prosim.
V Slovenski demokratski stranki in tudi sam osebno se zavzemam za enakost pred zakonom in nenazadnje za to, da se za vse državljane v tej naši ljubi državi poskrbi na dostojen način. Pred seboj imam sklep skupnosti pokojninskega in invalidskega zavarovanja, ki je padlemu Jerneju Molanu v vojni za Slovenijo in njegovim otrokom priznalo pokojnino, ker je umrl zaradi nesreče pri delu. Sramotensklep naše države je, da nismo znali poskrbeti za status ljudi, ki so darovali življenja naši državi. Ta sklep še zmeraj ni nadomeščen. Ta človek ima že zmeraj status, kot da je umrl zaradi nesreče pri delu. Žal pa sedaj tu urejamo povsem druge zadeve na povsem drugačen način. Imejmo enkrat enak pristop do vseh naših ljudi, še posebej tistih, ki so dali največ za našo državo.
Kolega Maršič.
Hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Dejstvo je, da se pač hudič včasih skriva res v podrobnostih. Nekaj takih podrobnosti smo slišali v današnji razpravi. Glejte, vem za številne ljudi, ki niso demonstrirali s transparenti pred parlamentom in ki so celo življenje živeli tukaj pri nas v Sloveniji in se niso odzvali tedanjemu vabilu, da si uredijo status, ker niso razumeli, ker so bili nepismeni, ker so bili stari, ker so bili neuki. V krajevni skupnosti Gradnje je kar nekaj primerov izbrisanih naših domačinov. V matično knjigo so bili vpisani namreč drugje, na Hrvaškem. Tiho so živeli, izbrisani, brez državljanstva. Zadnja prebivalka naselja Bitanti je umrla pred kratkim, dobrodušna mamica, lahko rečem, stara prek 80 let, izbrisana. Takih je še nekaj. Tudi zaradi njih je treba ta zakon sprejeti.
Kolega Kremžar.
Hvala lepa, predsednik. Sam bom, tako kot sem že, podprl sprejem tega zakona iz enega zelo preprostega razloga. Ne bom našteval takšnih ali drugačnih odločb. Iz zelo preprostega razloga. Globoko sem prepričan v to, da je treba spoštovati odločbe ustavnega sodišča. V tem gre samo za to in za nič drugega. V tem trenutku. Gre za pravnost države. Gre za spoštovanje tega. Moja pravica kot posameznika, državljana in poslanca je, da mislim drugače od sodnikov ustavnega sodišča. Moja dolžnost kot državljana in poslanca pa je, da spoštujem te odločitve. Mislim, da mora to narediti tudi parlament. Hvala lepa.
Kolega Juri.
Hvala, predsednik. Jaz bom, tako kot sem zadnjič razpravljal, ko smo zakon sprejemali, glasoval za zakon. Ker sem bil takrat v tej dvorani, ko smo žal ustvarjali pogoje za situacijo, ki je kasneje nastala. Glasoval bom za zakon, ker upravičencem vsaj delno sanira krivico, ki jim je bila prizadejana v času Demosove vladavine. Glasoval bom za zakon, ker so ti ljudje teden pred plebiscitom enako kot polnoletne državljanke in državljani, rojeni v Sloveniji, prejeli poziv na glasovanje, in to potem, ko smo jim bili dali vsi, Demosova večina in opozicijski poslanci,jamstva, da bo nova neodvisna in samostojna Slovenija spoštljiva do vseh njihovih pravic, ki so jih v njej znotraj federacije takrat uživali. Kasneje pa so se za razliko od tu rojenih znašli v drugem položaju. V položaju, ko so državljanstvo morali zaprositi z vsemi nevšečnostmi, ki so temu sledile, in ostalimi posledicami. Tudi tistimi, katere skušamo danes sanirati. Torej, pred plebiscitom svečane in soglasne zaobljube o enakosti, nediskriminatornosti. Po plebiscitu pa razlikovanje med tu rojenimi, ki jim je šlo državljanstvo avtomatično, in onimi, ki so si ga morali šele priboriti. Bil sem med poslankami in poslanci, ki smo tako situacijo želeli in skušali preprečiti. Žal smo ostali v manjšini. Hvala.
Kolega Barovič.
Hvala. Če se bodo kolegi po ukazu Todoroviča civilizirali in glasovali za, bom ostal neciviliziran in glasujem proti.
Kolegica Mrzel.
Ljubi moji ljudje. To temo sem pozorno spremljala. Pozorno sem brala in poslušala vse vas, ki ste govorili. Ni razloga, da bi zaradi krivic, ki so se zgodile in ki so bile narejene, tudi mojemu predgovorniku to lahko odgovorim [[...]]
Ni polemike.
[[...]]ni razloga, da naredimo nove krivice. Zato bom glasovala za. Mi smo narod, ki ni nikoli delal hudih krivic ljudem. Nismo stopili čez svoje meje. Tudi sedaj smo prišli do svoje države. S svojo kulturo smo lahko zgled vsemu svetu. Konec koncev, bodimo tako, kot je bil Prešern najbolj prešeren, najbolj slovenski. Bodimo še mi najbolj prešerni. Konec koncev imamo njegovo himno "Žive naj vsi narodi". Bodimo človeški. Ne delajmo novih krivic. Sem pa za to, da se vse krivice za nazaj, na katere ste vi prej opozorili, ko ste veliko govorili, da se te krivice popravijo. Prosim vas, bodite tako čustveno intelegentni.
Kolega Rokavec.
Hvala za besedo. Glasoval bom proti zakonu. Glasoval bom predvsem s tega vidika, ker odločba ustavnega sodišča ne govori o tem, da mora država realizacijo te odločbe reševati v dveh zakonih. Država lahko rešuje ta zakon z enim zakonom. V tem zakonu lahko tudi opredeli pogoje oziroma izjeme, pod katerimi pogoji tisti, ki so sodelovali proti interesom naše države v obdobju osamosvojitve, ne bi bili upravičeni do teh pravic, ki bi jih nudil ta zakon. Drugič. Demos je bil politična tvorba, ki je tej državi zagotovila neodvisnost in samostojnost. Država leta 1992 ni povzročila novih krivic. Jasno je določila pogoje in kriterije, pod katerimi so osebe, ki so takrat tu stalno prebivale, svoj status lahko tudi uredile. Nekatere so ga, nekatere ga niso. Če ta zakon sprejmemo, bomo tiste osebe, ki so takrat uredile ta status, postavili v podrejen položaj v primerjavi z osebam, ki so takrat lahko delovale proti interesom naše države. Zato menim, da ne moremo tega vprašanja reševati selektivno. Reševati ga moramo v paketu. Državni svet je z odložnim vetom državnemu zboru dal ponovno priložnost, da se odloči drugače. Priložnost je na nas. Izkoristimo jo. Hvala.
Kolega Terčon, ki se mu opravičujem, ker sem ga prej preskočil. Nato pa kolega Jelinčič.
Hvala, gospod predsednik. Torej, v razpravah o tem zakonu se je kot največji argument kritikov proti sprejetju zakona pojavila predvsem bojazen - ki je prisotna tudi v javnosti - glede odškodnin in pridobitve pravic prizadetih, do katerih naj ne bi bili upravičeni. Tudi sam nisem gotov in se bolj nagibam k mnenju, ki ga je izrazila predsednica ustavnega sodišča, da bi bilo to zadevo mogoče sanirati že na osnovi odločbe ustavnega sodišča. Istočasno pa se bojim, da, če zakon ne bo sprejet, se bomo znašli v neki praznini in se vprašali, kaj sedaj, kako to storiti. Čas bo tekel. Tudi kritiki zakona bi morali imeti interes, da se ta zadeva čim prej razčisti. Če držijo teze o odškodnini, ki naj bi bila tako velika - kar je po moje špekulacija in pretirano, potem nesprejetje zakona in neureditev tega stanja pomenita za državo še večjo odškodnino in še večjo škodo. Zato bi morali imeti vsi skupaj interes, da to zadevo čim prej zaključimo. Zaradi tega bom zakon podprl. Hvala.
Kolega Jelinčič.
Približno 180.000 tujcev je sprejelo Slovenijo za svojo domovino. Nekaj deset tisoč, po štetju Krivica in Združene liste, je špekuliralo in izbralo svojo pot, pot špekulacije in ugotavljanja prijetnosti glede na določen trenutek. Špekuliral je tudi Krivic. Štiri leta je držal presojo v predalu. Dokler je bil še na ustavnem sodišču. Zdaj naj bi mi v državnem zboru dali klofuto poštenim in delavnim ter tistim, ki so se odločili za Slovenijo. Poleg tega pa gre še za zelo perfidno špekulacijo sedanje koalicije, ki ve, da v naslednjem mandatu ne bo več na čelu Republike Slovenije, in hoče zato pustiti novi oblasti silne finančne obremenitve in bremena na njihovih ramenih. Od teh gospodov, od katerih si je marsikdo iz Združene liste in Liberalne demokracije bogato nabasal žepe, od teh gospodov ni pričakovati kaj dobrega. Čeprav če že tako govorijo o pravicah, naj posežejo v lastne žepe in plačajo tem raznim Todorovićem in ne vem komu še vse. Krivicu pa naj dajo tisti honorar, za katerega se tako zelo bori. Vprašal vas bom samo to: Kaj pa tisti Slovenci in državljani Slovenije, ki so vsa ta leta plačevali davke od svojih bednih plač in so danes brezposelni? Prav rad bi videl kakšne kolegice poslanke iz LDS-a ali pa kolege poslance iz Združene liste, kako bodo pogledali v obraz tem ljudem, ko so jim s takimi patetičnimi izrazi in gledanjem v kamero prikazovali, kako silno jih bolijo neke krivice. Glasoval bom proti.
Kolega Mamić.
Nekaj besed bi rekel v imenu tistih, nekako bi nadaljeval, kar je omenil že gospod Jelinčič. V imenu tistih 172 tisoč, ker sem tudi jaz eden od njih. V nam je bilo jasno, da gre za spremembo v prostorih, v katerih živimo. Da je treba svoj status nekje urediti. Nobenih špekulacij. Vložili smo tisto, kar je bilo potrebno, vloge in določene dokumente, da smo po treh, štirih mesecih dobili državljanstvo. Meni se smilijo tisti, ki jim res ni bilo jasno. In dandanes jim ni jasno. Če bi se to dalo izkristalizirati, mogoče tistih 10 ali ne vem kolikor procentov ljudi, bi bil takoj za to. Podprl bi ta zakon, ki ga predlagate. Samo tisti špekulanti, ki so res bili špekulanti, se mi ne smilijo. Tisti zaslužijo - bom grd, bom rekel - kazen, a zdaj jih moramo božati. Lepo vas prosim, če imamo kaj morale, tega enostavno ne moremo podpirati. Oprostite, glasoval bom proti. Hvala.
Kolega Zlobec.
Že pri nedavni predstavitvi letnega poročila varuha človekovih pravic v parlamentu se je izkazalo, da parlamenta konkretne stiske ljudi pravzaprav ne zanimajo veliko. Glasoval bom za. Kot opomin pa bi povedal nekaj. V Belgiji je ena velika močna stranka, ki se imenuje "flamski blok". Nobeni belgijska stranka, ne levi, ne desni ni prišlo na misel, da bi lahko s to močno stranko "flamski blok" delala kakršnokoli koalicijo. In to zato, ker je geslo flamskega bloka "najprej naši ljudje". To je v Evropi fašistična in rasistična teza. Nobena belgijska stranka ne naredi koalicije s flamskim blokom. Mislim, da sem bil dovolj jasen.
Prosim, kolega mag. Drobnič.
V imenu poslanske skupine Nove Slovenije bi rad podal mnenje kako bomo glasovali. Glasovali bomo proti. Razloge zakaj na takšen zakon ne moremo pristati, smo navedli v razpravi. Veliko jih je. Ne mislimo v smeri, da ni potrebno ustavne odločbe izvrševati. Treba jo je, vendar ne kakorkoli. Resno je potrebno razmisliti, kako to narediti. Državljanom, tistim, ki se sedaj sklicujejo na krivice, je bila dana možnost, da se odločijo. Odločili so se po svoji lastni vesti, po lastnem prepričanju, po lastni kalkulaciji. Tako je pravzaprav v življenju. Država jim je ponudila priložnost, jih pozvala. Država je bila v nastajanju, mukotrpnem. Ljudje so se odločili braniti domovino. Nekateri pač ne. Zato smatramo, da naj se ustavna odločba izvršuje, vendar ne kakorkoli. Čas je, da se obnašamo državotvorno, da se obnašamo odgovorno. Morali bi sprejeti takšen zakon, ki bi na primeren način uredil - če je slučajno bilo kaj - da se zagotovi preverjanje, kaj se je s posameznikom zgodilo. Drugič, izkazana mora biti njegova volja za to, da uveljavlja nekaj, kar mu je bilo domnevno odvzeto. To so ključni razlogi, zakaj mi tega zakona ne bomo podprli. Še vedno mislimo, da je možno izvršiti ustavno odločbo, kakršnakoli je že, čeprav so pri tej odločbi sodelovali nekateri, ki se sedaj pojavljajo v vlogi advokatov. Hvala lepa.
Kolega Peče.
Spoštovani prisotni! Zlobni ljudje govorijo "Sramujmo se lastnega naroda." Naj bo to odlika zlobcev. V nacionalni stranki seveda [[...]]
[[...]]ni polemike.
[[...]]tega ne moremo pridržati.
[[...]]ni polemike.
[[....]]prepričani smo, celo več, da odločba ustavnega sodišča oziroma spoštovanje tovrstne odločbe ustavnega sodišča in uzakonjenje tovrstnega zakona lahko pripelje do množičnega oškodovanja države na podlagi izmišljene zgodovine. Dejstvo, da ste se ljudje v državnem zboru žal po večini se odločili, da ste pripravljeni osamosvojitev naše države zamenjati za tistih nekaj bednih glasov volivcev in volivk, je po naši oceni sramotno. V nacionalni stranki nismo in ne bomo podpirali tovrstnih odločitev, najsi prihajajo iz vladnih strank ali iz tistih strank, ki so danes vse pogosteje na televiziji, a nimajo poguma spregovoriti tako, kot se spodobi v tovrstni zadevi. V nacionalni stranki tovrstne zadeve ne bomo podprli.
Kolega Avšič.
V Državnem zboru Republike Slovenije smo že kar nekajkrat razpravljali o zakonih, ki so reševali take ali drugačne krivice, ki so se zgodile. Vendar prvič pravzaprav na taki ravni obravnavamo poprave krivic, ki jih je povzročila nova država. Reševali smo probleme krivic izgnancev, pa političnih zapornikov. Danes se pogovarjamo o zelo težkem vprašanju, glede katerega smo bili tudi mi poslanci pogosto v dilemi, kaj je pravna znanost. Kajti, poslušati pravnike take in drugačne, je bilo vedno pravzaprav tako, da so se lahko postavljali v določene dileme Vendar pa bom ravnal tako, kot ugotavlja velika skupina pravnih strokovnjakov, ki so tu zapisani ob mnenju vlade, kako izvršiti odločbo ustavnega sodišča. Ti pravijo, da je reševanje s tovrstnim zakonom dobro. Še bolj me prepričuje, da so med temi, ki so to mnenje napisali, tudi nekdanji akterji časa, ko se je to dogajalo, dr. Pirnat, dr. Bučar, dr. Jerovšek. Skratka, vrsta ljudi, ki so bili aktivni tako ali drugače v času, na katerega se ta zakon nanaša. Verjamem jim. Hvala lepa.
Kolega Lavrinc.
Hvala lepa za besedo. Če bi točke dnevnega reda imele tudi podnaslove, bi morala ta točka dnevnega reda imeti podnaslov "narobe svet". Politika, ki je kriva za neko neustavnost, ki jo je ugotovilo ustavno sodišče, sedaj napada. Politika, ki je že takrat opozarjala na to neustavnost, se brani. Pomešane so človekove pravice do stalnega prebivanja, do državljanstva in še mnoge. Pomešano je to, kaj ureja ta zakon in kaj bo urejal zakon. O tem bo javna predstavitev mnenj šele v januarju mesecu. Vsiljuje se nam diskusija o stvareh, ki jih ta zakon sploh ne ureja, pa se vendar o njih pogovarjamo. Torej, nekako sem tudi sam prisiljen povedati, da ni res to, kar govorijo tisti, ki zakonu nasprotujejo. Ta zakon tega sploh ne ureja, ampak zares ne. To bo urejal šele zakon, o katerem se bomo pogovarjali 12. januarja na predstavitvi mnenj in potem v zakonodajni proceduri. Ta zakon je tehnični zakon, kot so rekli. Nekateri oziroma mnogi so celo dvomili, ali ga potrebujemo ali ne. Vendar je skupina eminentnih pravnikov - eminentnih pravnikov, poudarjam - povedala, da ga potrebujemo. Ne ureja pa praktično ničesar. Hvala lepa.
Kolega Partljič, vi ste zadnji. Želi potem še kdo obrazložiti svoj glas? [[Ne.]] Potem ste vi zadnji. Prosim.
Sam bom podprl zakon. Domnevam, da bo rezultat zelo tesen. Za to govori tudi to, da ni računa za prevelike simpatije, kaj šele za glasove volivcev. V okolju, kjer živim, bom zato doživel veliko več - enim se bo zdelo upravičeno, meni neupravičeno - napadov in tudi histerije, da bomo nekomu dajali denar, našim ljudem pa ne. Pa se kljub temu za to odločam iz dveh razlogov. Prvi je ta, ki ga je prej omenil gospod Avšič. Mi popravljamo in dajemo velike odškodnine za krivice, ki jih je naredila okupatorska oblast, ki jih je naredila prejšnja država Jugoslavija, s katero nima ta država nič. Ta naša nova država je pa povzročila nekaj krivic. Tu pa se mi zdi, da naenkrat govorimo o vsotah, ki nas naj bi uničile. Drugo, kar mi gre po glavi - če se tudi spomnim na davno preteklost - so pač eni šli v partizane, drugi so bili proti, ker so v tem videli nevarnost boljševizma. Eni so bili v sredini in so jim rekli ne OF, ampak OR. Pač tisti, ki se niso hoteli odločiti. Nekaj teh - jaz se ne bi oglasil, če ne bi danes cel dan poslušal teh diskusij. Spomnim se Drajfusa v Parizu ob koncu 19. stoletja, ki bi ga vsi požrli in linčali. Dve leti se nihče ni upal oglasiti v njegovo obrambo. Potem pa se je oglasil - kot veste - Zola. Javno mnenje se je tudi nekoliko spremenilo. To je tako hitro. Populacija zoper en del naroda, lastnega, še večkrat pa tujega, se postavi proti. Na nek način postanejo neki dežurni krivci in se gnev spravlja na njih. To je nevarno tudi, ko bodo na vrsti tisti, ki bodo mislili drugače znotraj lastne države, torej državljani in pripadniki tega naroda. Takoj bom končal. Ker sem pa res takrat tudi tu sedel, se spomnim, da je bil amandma. Vprašanje - mislim, da sem ga postavil tudi sam - amandma je postavila kolegica, kaj bo s tistimi, ki teh stvari ne bodo uredili. Dan je bil odgovor, da amandma niti ni potreben, ker bodo dobili status tujca. Nisem pozabil. Mislim, da je šlo, da [[...]]okoli prinesli.
Hvala lepa. Kolega Čebulj.
Hvala lepa. Tega zakona ne bom podprl. Jaz, določenim razpravljalcem oziroma, tistim, kateri zagovarjate ta zakon, popolnoma verjamem, da so določeni posamezni primeri, o katerih je vredno razmisliti. So primeri - jasno je povedal tudi gospod Mamić, kolega naš poslanec, kateri bi bilo potrebno pomisiti, da bi se na nek način to rešilo. Prepričan sem, da se to da rešiti. Poglejte, ustavno sodišče ni nikjer predpisalo, da je potrebno to reševati z dvema zakonoma. Mi potrebujemo en zakon, ki bo sistemsko razreševal vsak posamezni problem. Vemo, da je vsled tega, ki gre zdajle v paketu, da se zavzema kompletno vse tisto, ki so med temi, ljudje, ki so v 90% neupravičeni do državljanstva Republike Slovenije. Samo na nekaj bi vas še spomnil. Glejte, verjetno se vsi spomnite polemike takrat, ko so se pridobivala državljanstva. Ko smo bili kritizirani tako pri volilcih, pri naših državljanih, pri Slovencih, ko so ti ljudje dobili državljanstvo za 600 tolarjev. To je tisto, kar je bilo prej omenjeno. Da je bilo to možno dobiti v pravem času. Toda resnično špekulanti, ki jih je bistveno več - osebno jih poznam - pa niso upravičeni do državljanstva Republike Slovenije. Zaradi tega je treba pripraviti zakon, ki bo sistemsko, posamično razreševal določene probleme. Hvala lepa.
Koleg Janša.
Glasoval bom proti temu zakonu. Tudi zato, ker vlada kljub številnim postavljenim vprašanjem ni odgovorila na davni očitek državnega sveta in tudi nas oziroma na vprašanje, zakaj dva zakona. Zakaj dva zakona, zakaj se to ne ureja v enem zakonu. Mi smo odgovorili na to. Temu našemu odgovoru nihče ni oporekal. dva zakonasta zato, da se v ta takoimenovani tehnični zakon skrije največ neupravičenih primerov, ki v primeru, če bi se status dejansko preverjal, tega ne bi dobili nikoli. Ta zakon pa pravi, da se vsem da avtomatsko. Češ, da so to že dokazali. Pa niso. Proti zakonu - govorim pa v imenu poslanske skupine, zato imam tri minute - proti zakonu bomo glasovali zato [[...]]
Mislim, da je kolega Vizjak v imenu poslanske skupine. Kolega Vizjak ste spregovorili? [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Samo, da ugotovimo. Kolega Vizjak, ste govorili v imenu poslanske skupine ali ne? V svojem imenu? Prosim, zaključite misel. Sedaj ne morem gledati nazaj. Prosim zaključite misel. Kolega Janša vi imate edini besedo.
Gospod Školč je tako glasen kot leta 91, ko je podpiral Aksentijeviča.
Prosim, ni polemike pri obrazložitve glasu.
Skratka, proti zakonu bomo glasovali tudi zato, ker s tem forsiranjem te odločitve o dveh zakonih drastično uvajate neenakost pred zakonom. V državnem zboru in v vladi imate 16 odločb ustavnega sodišča, ki so starejše. Zdi se vam, da z njimi nič ne mudi. Leta in leta čakajo nekatere odločbe ustavnega sodišča, pa vam zanje ni mar. Samo za ta primer ste sklicali izredno sejo. Sedaj to forsirate. Argumenti, ki jih navajate v korist tega zakona, so v mnogočem zanikani z izjavami tistih, ki jim skušate koristiti. Predsednik društva tako imenovanih izbrisanih gospod Todorovič je javno izjavil, da enostavno ni maral slovenskega državljanstva, ker je smatral in še danes smatra, da je Slovenija necivilizirana država. Podpredsednik društva izbrisanih bivši oficir JLA Perak je v bistvu poveljeval enoti agresorske armade, ki je napadla mejni prehod Holmc in danes zahteva odškodnino od slovenske države, ker mu ni dala državljanstva.
Prosim.
Vem pa, da se za temi velikimi besedami o človekovih pravicah, o tem, kako je treba popraviti krivice, ki jih v drugih primerih ne slišimo, skriva zelo jasen interes. Tisti, ki danes v Sloveniji vladate 11 let, vladate zato, ker je bilo leta 1991 podarjenih 200.000 novih državljanstev. Vladavino bi si sedaj radi podaljšali tako, da na račun slovenskih davkoplačevalcev nabavite še kakšnih 20, 30.000 dodatnih državljanov [[....]]
Hvala.
[[...]]ti glasovi počasi [[...]]
Hvala lepa, kolega Janša. Kavtičnik ima sedaj besedo. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Seveda, ampak bil je pred vami. Kolega Kavtičnik.
Kolegice in kolegi! Verjamem, da se delajo krivice tudi v tej državi. Vendar smo mi sedaj pred tem, da sprejmemo zakon, ki bo omogočal, da bodo ljudje dokazali, da so se jim zgodile krivice. Torej, samo za to gre. Torej, sprejmemo zakon, s katerim bodo ljudje lahko dokazali. Ni pa rečeno, da je to, če bomo sprejeli zakon, že dokazano, da so se jim storile krivice. Zato bom ta zakon sprejel, podprl.
Kolega Potrč.
Hvala lepa. Glasoval bom za zakon. Leta 1990 sem bil prepričan, da vse slovenske stranke, takrat zbrane v parlamentu, delamo za novo Slovenijo, samostojno in neodvisno ter se skupaj odločamo tudi za sprejem dokumentov, na podlagi katerih je lahko prek 170.000 državljank in državljanov nanovo pridobilo državljanstvo. V to sem bil prepričan. Mislil sem, da je to iskrena opredelitev vseh. Takrat sem bil prepričan, da sprejemamo zakon o tujcih, ki bo tudi tistim, ki ne bodo želeli biti državljani, omogočil, da ostajajo tujci s stalnim bivališčem, ne pa da se jim nekatere pravice vzamejo. Zakon, ki ga danes obravnavamo in o katerem bomo ponovno odločali po vetu državnega sveta, daje pravice samo tistim, glede katerih je naša država, glede katerih so pristojni upravni organi že individualno, posamično ugotavljali, da so imeli stalno prebivališče najkasneje od 25. februarja 1992 in da so od takrat dalje neprekinjeno živeli v naši državi. Mnenje skupine strokovnjakov je bilo, da je potreben poseben zakon. Da je politično nujen, mi kaže ta razprava Ker sicer ne bi bili pripravljeni pogovarjati se o istih vprašanjih zdaj, ampak šele čez dva, tri mesece ali pol leta. Vsaj del problema bomo zdaj rešili. O ostalem se bomo pogovarjali kasneje. Hvala.
Kolega Školč.
Zakon bom podprl predvsem zaradi nevarnega šovinističnega besednjaka, ki se je vzpostavil kontra reševanju tega problema. Najprej bi rekel, da je LDS dobila relativno večino v trenutku, ko je bilo v volilnem imeniku vpisanih manj volilnih upravičencev kot takrat, ko je Demos dobil večino. S tem demantiram te teze o tem, komu to služi. Drugič bi rekel, da je bil govor o špekulantih v zgodovini tako jasen - in se vnaprej opravičujem, če se bo komu zdela primera premočna - ampak tisti špekulanti, ki so bili krivi za vse, kar je bilo narobe sredi prejšnjega stoletja, so bili pač kasneje obravnavani na poseben način s strani nacistične Nemčije. Tretja stvar, ki bi jo rekel - govorim proti besednjaku, da ne bo nesporazuma - je, da 8. točka, o kateri odločamo zdaj, ne govori o ničemer drugem kot o tem, da se izdajo dopolnilne odločbe za tiste, za katere se je dejansko stanje že uveljavljalo in da ne gre za nobeno špekulacijo, da bi ministrstva ali kdor koli preko tega zakona podelil status nekomu brez preverjanja. To preverjanje je bilo že opravljeno. Zaradi te vrste špekulacij - bom rekel - na moji levi se mi zdi v tem trenutku smiselno ta zakon podpreti in se distancirati od tega besednjaka. Hvala lepa.
Ali želi še kdo obrazložiti glas pred odločanjem? Ne. Potem bomo sedaj prešli na glasovanje o navedenem zakonu. Še enkrat opozarjam, da bo skladno z drugim odstavkom 91. člena ustave zakon sprejet, če bo zanj glasovala večina. Torej, 46 ali več poslank in poslancev. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Mir v dvorani. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]Sredi glasovanja, kolega Zlobec opozarja na nedelovanje glasovalne naprave. Pred glasovanjem sem že opozoril na to, da vsakdo pregleda delovanje naprave. Še enkrat povem, v izogib slehernim nesporazumom, če bi bila roka dvignjena po tem, ko bi že lahko ugotovil izid, vam ne bi omogočil, da ponovno odločamo. Tako pa bomo to storili še enkrat. Glasovali bomo o sprejemu navedenega zakona. Glasujemo. Mir v dvorani. Zakon je sprejet. Za 51, proti 27, od 80 navzočih. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 27.]] S tem je ta točka zaključena. Pri 3. točki. Ugotavljam, da bomo glasovanje o zakonu opravili v petek, tako da lahko preidemo na 4. točko. To je na drugo obravnavo predloga zakona o izjemnem znižanju davčne obveznosti Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa. Mir v dvorani. Predlog zakona o izjemnem znižanju davčne obveznosti, druga obravnava, ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Lahko odločimo? Kolega mag. Drobnič, prosim. Kolega Mamić
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Rad bi obrazložil glas v imenu poslanske skupine Nove Slovenije glede predloga sklepa. Predlog sklepa ne bomo podprli, kajti zakon je primerna podlaga za obravnavo. Morda je pri temu zakonu edino to narobe, da je podpisnik predloga zakona napačen, da je pač Nova Slovenija odnosno vodja poslanske skupine Nove Slovenije. Kajti ta zakon je identičen, tistemu, ki je veljal v letih 1999, 2000 in 2001. Takrat ga je sprejela Drnovškova koalicija. Zakon je usmerjen v to. Cilj zakona je, da se zagotovijo naj elementarnejše olajšave pri plačevanju dohodnine za tiste, ki so na robu te države. Očitno vas ne zanimajo stvari, ki se nanašajo na otroke. Očitno vas ne zanimajo zakoni, katerih cilj je zagotoviti minimalni standard. To vas ne zanima. Tudi zakon o dohodnini vas ne zanima, ki je že 7 let neustaven. Vas zanimajo druge reči, tuji državljani. Lokalna samouprava v Kopru vas tudi ne zanima, čeprav se je ustavno sodišče že zdavnaj o tem izjasnilo. Zato bi apeliral predvsem na Združeno listo socialnih demokratov, če ima še kaj socialdemokratske misli in podpre ta zakon, kajti ta je usmerjen v tiste sloje, ki se najtežje prebijejo v tej tranziciji. Poslanska skupina bo glasovala proti temu, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo, ker zakon je primeren. Zakonodajno-pravna služba je obrazložila, da zakon ni primeren zato, ker ureja retrogradnjo. Kaj pa prejšnja točka, ko smo glasovali? Ali ureja kaj retrogradnjo? Jaz bi pričakoval od zakonodajne službe, da ima enaka merila do vseh zakonov. Hvala lepa.
Še enkrat bom predlagal, povedal vsebino sklepa. Predlog zakona o izjemnem znižanju davčne obveznosti ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Lahko državni zbor odloča? Prosim, kolega Grošelj.
Hvala lepa za besedo. Izgleda, ko sem predstavljal stališče poslanske skupine do tega vprašanja, da ste bili nekateri izven tega prostora oziroma niste spremljali. Zato mi dovolite, da še enkrat približno v enaki vsebini potrdim, ali pa ugotovim to dejstvo, ki sem ga podal, da si gotovo, da si lahko opozicijski poslanci privoščijo tudi navidezno prijazne zakone, ki odpirajo primanjkljaj v javni blagajni, kar pa si odgovorne vladne stranke brez, da bi našli nadomestna sredstva ne moremo privoščiti. Zaradi tega bomo glasovali tako, kot je bilo povedano. Hvala.
Ni polemike. Besedo ima Zmago Jelinčič Plemeniti.
Hvala lepa. Glasoval bom proti. Sodimo, tudi v Slovenski nacionalni stranki, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Razumemo pa tudi v Slovenski nacionalni stranki, da vladajoči koaliciji ni do tega, da bi se kar koli uredilo v prid slovenskih državljanov. Predvsem Združena lista socialnih demokratov in pa LDS gledata, kako bi speljali vodo na svoj mlin in bi v njem mleli samo žito, ki so ga pridelali oni in da bi to moko delili samo tistim, ki so jih oni določili. Zato so si vzeli velik kos oblasti in si jemljejo tudi tisto oblast, ki leze že čez rob demokracije in demokratičnosti. Konec koncev imajo tudi "policaj ministra", gospoda Bohinca, in še marsikoga drugega. Posegajo v sfero zdravja, zdravstva in povsod naokrog. Kmalu bodo ponovno uvedli prepoved govora, tisti zloglasni člen, o katerem so tudi naši kolegi danes že govorili. Verbalni delikt bo zopet prišel na plano in tako naprej. Kar nam ostane v Slovenski nacionalni stranki, je zgolj to, da povemo, da smo proti takemu načinu. In upamo, da bodo volivci vendarle spregledali, kdo jih po dolgem in počez vleče za nos.
Zdaj pa menim, da lahko odločimo o predlogu sklepa. Prosim, glasujemo. 77 navzočih, 49 za in 26 proti. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 26.]] Ugotavljam, da je zbor ta sklep sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan, s tem pa tudi 4. točka dnevnega reda. Glede 5. točke dnevnega reda bomo opravili glasovanje v petek, po končani zadnji točki dnevnega reda. Tako lahko sedaj preidemo na 6. točko dnevnega reda - na drugo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o kmetijsko-gozdarski zbornici Slovenije. Prešli bomo na glasovanje o predlogu sklepa: "Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o kmetijsko-gozdarski zbornici Slovenije v drugi obravnavi ni primeren za nadaljnjo obravnavo." Odločamo. Predlog je sprejet. 56 za, 19 proti od 80 navzočih. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 19.]] Ugotavljam, da je predlog sprejet. Tako je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan in točka dnevnega reda. Pri 8. točki dnevnega reda bomo nadaljevali z drugo obravnavo predloga zakona o kolektivnem dodatnem pokojninskem zavarovanju za javne uslužbence. Prešli bomo na odločanje o vloženem amandmaju, ki ga je vložila poslanska skupina Slovenske demokratske stranke k 5. členu. Prosim, imate besedo.
Obrazložitev glasu. Denar za pokojnine sme biti namenjen samo za pokojnine. To pomeni, da mora biti naložbena politika sredstev, ki se zbirajo iz premij pokojninskega zavarovanja, prilagojena dolgoročni varni politiki nalaganja. Medtem ko sicer hvalevredni namen predlagateljev tega amandmaja poskuša reševati neko drugo vprašanje, to je vprašanje regionalnega razvoja, s katerim se sicer strinjam, vendar pa viri za financiranje regionalne razvojne politike morajo biti drugi in ne premije dodatnega pokojninskega zavarovanja. Zato tega amandmaja ne bom mogel podpreti.
Ne vem, če sem prav videl. Kolega Kebrič ste vi dvignili roko? V imenu poslanske skupine. Potem pa kolega Barovič.
Hvala za besedo. Spoštovani navzoči. Poslanska skupina bo podprla ta amandma iz naslednjih razlogov. Prvič, da se upremo centralizmu, prisili, saj je ves zakon prisila za ves javni sektor. S tem zakonom, z oziroma na ta 5. člen, delamo dva razreda naše družbe. Eni so lahko prostovoljni, se lahko odločajo in jim je onemogočeno, da se dodatno zavarujejo. Drugi,tudi vključno s poslanci, v državnem zbor, izvršno oblast in sodstvo pa s to prisilo privilegiramo, da dobijo vsi brez ozira, koliko so stari, dodatno premijo. Povsod na svetu se premija plačuje od plače, pri nas pa ne, od delovne dobe. Kje je tu enakopravnost, kje je tu pravičnost? Ali ni to ustavno sporno? Ob koncu zakona, ko bomo glasovali v imenu poslanske skupine proti, bom še kaj drugega obrazložil, kako krivično gledamo na tisto socialo, na tistih 600, 700 tisoč plus njihovi otroci, ki so odvisni od usklajevanja. To usklajevanje bo znižano na račun privilegija, ki se s tem zakonom daje tem javnim uslužbencem. Zato bo naša poslanska skupina, ponavljam, glasovala proti, ker ni nobenega razloga, da delamo razliko med državljani, da se eni lahko prostovoljno odločajo, mi smo pa prisiljeni, ker nas nihče nič ni vprašal. Ta prebrisani predlagatelj, da bi nas, oprostite, bom uporabil pod narekovajem, da me ne bo kdo tožil "nas želi kupiti" na ta način, ker pa v prvotnem naj funkcionarji ne bi bili vključeni v dodatno zavarovanje. Zakaj ne? Zato, ker za njih ne velja kolektivna pogodba. Zdaj so pa našli, da bi nas, po mojem osebnem prepričanju, ko smo zagrozili in povedali in je bilo glasovanje 30:37, da bi ta zakon padel, so pa lepo na stranska vrata obrazložili, da so tudi funkcionarji vključeni. To je nepravično. Demokratična stranka upokojencev je proti vsakemu privilegiju. Dovolili smo in si upali povedati proti privilegijem policije, vojske in vseh drugih in tudi proti privilegijem zakonodajne, izvršne in v celoti gledano javnega sektorja.
Hvala. Kolega Barovič.
Hvala lepa. Rad bi še enkrat poudaril, da v Slovenski nacionalni stranki smo sklenili, če bo amandma sprejet, ne bomo nasprotovali predlogu zakona. Naj pa še enkrat povem, da smo se odločili, da je bolje, da je več skladov kot en sam. Kajti če en sklad, kot nam je znano, pade pod Novo Ljubljansko banko, vemo, da bo ta sklad pod lastništvom belgijske banke. To nam pa vsekakor absolutno ni všeč. Hvala.
Mag. Drobnič, prosim.
V poslanski skupini Nove Slovenije bomo podprli ta amandma, saj nekoliko izboljšuje sicer zanič zakon, slabo pripravljen zakon, zakon, ki mora izvršiti neko dejanje, ki je bilo sprjeto na silo pod mizo, in nalaga velike obveznosti. To je princip centralizacije in monopolizacije. Gre pa za zakon, ki je že v začetku izločil možnost izbire, ali izplačati te plače ali pa zagotoviti neko naložbo dolgoročno v sklad. Problem tega zakona je, da bo pravzaprav umetno zmanjševal primanjkljaj, realni primanjkljaj države in bodo obveznosti padle na naslednja obdobja. Hkrati pa se sprašujemo, ali bo država resnično zagotovila vplačilo v ta pokojninski fond. Se bomo močno pozanimali, kaj se bo iz tega zgodilo. To je samo navidezna špekulacija, kako obiti ZIPRO, zakon, ki naj bi zagotavljal transparentnost javnih financ. Očitno bo to samo neke vrste farsa za povečanje primanjkljaja, več kot je dovoljeno. Hvala lepa.
Sedaj pa res ne vidim več interesa za obrazložitev glasu. Prosim vse, da zasedete svoja mesta. Prešli bomo na odločanje. Odločali bomo o amandmaju poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k 5. členu. Odločamo. 75 navzočih, 33 za in 40 proti. [[Za je glasovalo 33.]] [[Proti 40.]] Ta amandma ni bil sprejet. Odločali smo o edinem, ki je bil vložen, in zaključili drugo obravnavo predloga. K predlogu zakona torej ni bil sprejet noben amandma in zbor bo v skladu s 139. členom poslovnika tretjo obravnavo opravil v petek, torej zadnji dan dela po končani zadnji točki dnevnega reda te seje. S tem to točko tudi prekinjam. Sedaj smo pri 7. točki dnevnega reda, o kateri smo danes že razpravljali, torej o predlogu zakona o divjadi in lovstvu. Prosil vas bom, da predse vzamete pregled amandmajev. Nosi številko 7 v zgornjem desnem kotu, ima 16 strani in počasi bomo z glasovanjem šli od člena do člena. Lahko začnemo? Prav. Imamo 1. člen in amandma poslanskega kluba Liberalne demokracije. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. 58 navzočih, 49 za in 4 proti. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je bil amandma sprejet. Lahko zbrano nadaljujemo? Prosim. Smo pri 3. členu, kjer imamo vložena dva amandmaja, oba vlaga poslanska skupina Nove Slovenije. Najprej bomo odločali o amandmaju pod zaporedno številko 1. Glasujemo. 68 navzočih, 12 za in 52 proti. [[Za je glasovalo 12.]] [[Proti 52.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Odločamo o amandmaju pod zaporedno številko 2 k 3. členu. Glasujemo. 62 navzočih, 13 za in 48 proti. [[Za je glasovalo 13.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. K 4. členu poslanski klub Liberalne demokracije vlaga amandma. Odločamo. 64 navzočih, 53 za in 7 proti. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 7.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Gremo naprej. Smo na 1. strani pregleda in pri amandmaju k 5. členu. Vlaga ga poslanski klub Liberalne demokracije Slovenije. Odločamo. 65 navzočih, 50 za in 5 proti. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Na 2. strani pregleda je predlog za 5.a člen brezpredmeten. Gremo na 6. člen, tudi tega vlaga poslanski klub LDS. Glasujemo. 62 navzočih, 47 za in 8 proti. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 8.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. K 7. členu imate pred seboj tri amandmaje. Če bo sprejet prvovloženi oziroma tisti pod zaporedno številko 1, to je amandma poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, potem sta amandmaja pod zaporednima številkama 2 in 3 brezpredmetna. Odločamo. 67 navzočih, 14 za in 47 proti. [[Za je glasovalo 14.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Tako zdaj lahko odločamo o predlogu poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Imamo ga pod zaporedno številko 2 k 7. členu. Odločamo. 69 navzočih, 22 za in 42 proti [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da amandma ni dobil potrebne podpore. Ista poslanska skupina, SLS, vlaga tudi amandma pod zaporedno številko 3. Odločamo. 67 navzočih, 22 za in 43 proti. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni dobil potrebne večine. K 8. členu imamo vložene štiri amandmaje. Če bo sprejet amandma poslanske skupine Nove Slovenije, so brezpredmetni amandmaji pod zaporednimi številkami 2, 3 in 4. Če bo sprejet amandma pod zaporedno številko 2, pa bo postal brezpredmeten naslednji, pod zaporedno številko 3. Lahko odločimo? Najprej odločamo o amandmaju pod zaporedno številko 1. Glasujemo. 62 navzočih, 13 za in 45 proti. [[Za je glasovalo 13.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da amandma ni dobil potrebne večine. Tako lahko nadaljujemo z odločanjem pri amandmajih k 8. členu. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke vlaga amandma. Opozoril sem že, če bo sprejet, postaja brezpredmeten amandma pod zaporedno številko 3. Odločamo. 65 navzočih, 11 za in 44 proti. [[Za je glasovalo 11.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma ni dobil potrebne večine. Tako lahko odločimo o amandmaju, ki ga vlaga poslanska skupina Stranke mladih. Imate ga pod zaporedno številko 3. Glasujemo. 67 navzočih, 15 za in 46 proti. [[Za je glasovalo 15.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da amandma ni dobil potrebne večine. Sedaj odločamo še o zadnjem, ki ga vlaga poslanska skupina Slovenske demokratske stranke. Odločamo. 64 navzočih, 18 za in 43 proti. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni dobil potrebne podpore. K 9. členu je amandma brezpredmeten. Gremo k 11. členu. Imamo amandma poslanskega kluba LDS. 11. člen, amandma poslanskega kluba LDS. Glasujemo. Mir! Kolega dr. Bajuk nimate besede. Smo sredi glasovanja. 62 navzočih, 51 za, 4 proti. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 4.]] Ta amandma je sprejet. Na strani 5 pregleda imamo dva vložena amandmaja k 13. členu. Če bo sprejet prvi, potem je drugi brezpredmeten. Najprej bomo odločali o amandmaju poslanske skupine Nove Slovenije. Odločamo! 68 navzočih, 19 za in 44 proti. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 44.]] Tako lahko odločimo o amandmaju, ki ga vlaga poslanski klub LDS. Glasujemo. 58 navzočih, 47 za in 6 proti. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 6.]] Amandma je sprejet. K 19. členu imamo vložen en amandma poslanskega kluba LDS. Odločamo. Mir! Na 5 oziroma 6 strani pregleda smo. Mir v dvorani! Smo sredi glasovanja. 59 navzočih, 45 za in 10 proti. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 10.]] Amandma je sprejet. K 20. členu prav tako poslanski klub LDS vlaga amandma. Glasujemo. Glasovanje vodim dovolj počasi, da lahko sledimo, zato nemir ni potreben. Prosim. 59 navzočih, 48 za in 4 proti. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 4.]] Amandma je sprejet. K 21. členu imamo amandma iste poslanske skupine. Glasujemo. 61 navzočih, 49 za in 6 proti. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 6.]] Amandma je sprejet. 24. člen, amandma poslanskega kluba LDS. Glasujemo. Smo skoraj na polovici pregleda. 67 navzočih, 52 za in 7 proti. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 7.]] Amandma je sprejet. K 26. členu imamo vložene tri amandmaje. Če bo ta pod zaporedno številko 1, amandma poslanske skupine Slovenske demokratske stranke sprejet, sta brezpredmetna tista dva pod zaporednima številkama 2 in 3. Odločamo najprej o amandmaju pod zaporedno številko 1 k 26. členu. 66 navzočih, 17 za in 45 proti. [[Za je glasovalo 17.]] [[Proti 45.]] Ni sprejet. Poslanski klub LDS vlaga amandma pod zaporedno številko 2. Če bo sprejet, postane brezpredmeten tisti pod zaporedno številko 3. Glasujemo. Obrazložitev glasu, prekinjam glasovanje. Prosim, dam vam besedo, prijavili ste se dovolj zgodaj. Prosim.
Gospod predsednik, spoštovane kolegice! Glasoval bom proti temu predlogu in tudi napovedujem obstrukcijo nadaljnjih glasovanj, ker, gospod predsednik, pri scenariju današnjega dnevnega reda oziroma včerajšnjega in celotne seje ste popolnoma podlegli pod vpliv defacto predsednika državnega zbora. To je nezaslišano. V Sloveniji nimamo izrednih razmer, imajo jih v Rusiji in tam delajo ponoči in imajo izredne razmere. Meni se zdi smiselno, jaz sem kot tehnolog preživel v tovarni 36 ur skupaj, ko sem delal poskuse, ko sem nekaj uspešno naredil, eno sintezo, od katere še danes živi sto ljudi. Tu se mi pa ne zdi smiselno, da delamo pod pritiskom izrednih razmer, ki jih v tej državi zaenkrat ni. Res, da je ta zakon izreden, napoveduje neke izredne razmere na nekem področju, ker je bil, kot je povedal gospod Rokavec, z ultimatom prinesen. Ultimatu sledi navadno vojna, vojna napoved. Glasoval bom proti in napovedujem lastno obstrukcijo. Hvala lepa.
Napovedujete obstrukcijo poslanske skupine? Poslovnik tega ne določa. Prosim za mir v dvorani. Najprej bom dal pojasnilo. Mislim, da ga moram dati, da ne bo nesporazumov. Prosim za mir v dvorani! Ko je kolegij odločal o dnevnem redu, ko je določal časovni potek seje, je bil takoj od vsega začetka spričo zelo obveznega in zahtevnega dnevnega reda seznanjen, da bo danes potekalo glasovanje zelo pozno. In to ni bilo nekaj nepričakovanega ali neplaniranega. Kolega Jerovšek, če niste dali izjave v imenu poslanske skupine, potem poslovnik ne določa, da jo daste lahko v svojem imenu. Tako bomo nadaljevali z odločanjem. Mir v dvorani. Smo pri 26. členu, pri drugem amandmaju. Glasujemo. 63 navzočih, 53 za in 5 proti. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 5.]] Ta amandma je sprejet, tako da je postal amandma pod zaporedno številko 3 brezpredmeten. Pri 29. členu imamo amandma poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim kolega Rokavec.
Hvala za besedo. Še enkrat bom izkoristil ta institut obrazložitve glasu, zato da bi mogoče nekatere le spomnil, ko še niste bili v dvorani, na to, da imamo tokrat zadnjič priložnost, da s sprejetjem amandmaja, ki sicer vsebine ne podpiram, ker menim, da je boljša določena v 7. in 8. točki 29. člena, pustimo odprt 29. člen do tretje obravnave in s tem omogočimo, da ne bomo do onemoglosti zakomplicirali postopka oblikovanja in določitve koncesijske dajatve. Na ta način bomo pač, kakor je zapisano v 3. in 5. točki, morali omogočiti obsežen birokratski aparat v tej državi, ki bo za vsako lovišče oziroma lovsko družino posebej moral določiti višino koncesijske dajatve vsako leto posebej. Opozarjam samo na to, tokrat je še prilika, da podremo ta amandma. Če boste tudi to preslišali, prepričan sem, argumentirane pomisleke, potem boste pač svoje naredili. Ampak menim, da to ni način debate in odločanja tukaj v zboru. Hvala.
Ali lahko zasedete svoja mesta prosim? Odločali bomo. Odločamo o amandmaju poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k 29. členu. Glasujemo. Mir v dvorani. 61 navzočih, 14 za in 42 proti. [[Za je glasovalo 14.]] [[Proti 42.]] Amandma ni bil sprejet. K 41. členu imamo amandma poslanskega kluba LDS. Želite obrazložiti glas kolega Kavtičnik? Prosim.
Ne.
K 41. členu. Lahko odločimo? Prosim, glasujemo. 61 navzočih, 50 za in 5 proti. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 5.]] Amandma je bil sprejet. Pri 46. členu imamo vložena dva amandmaja. Prvega vlaga poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke, drugega pa poslanski klub LDS. Najprej odločamo o amandmaju pod zaporedno številko 1. Glasujemo. 69 navzočih, 37 za in 25 proti. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 25.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Poslanski klub LDS vlaga drugi amandma, pod zaporedno številko 2. Glasujemo. 55 navzočih, 46 za in 6 proti. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Na 9. strani imamo dva amandmaja k 47. členu. Prvega vlaga poslanski klub LDS, drugega skupina poslancev s prvopodpisanim kolegom Zlobcem. Najprej odločamo o amandmaju pod zaporedno številko 1 k 47. členu [[9. stran]] . Odločamo. 62 navzočih, 48 za in 11 proti. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 11.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. K 47. členu imamo sedaj še amandma pod zaporedno številko 2, skupine poslancev s prvopodpisanim kolegom Zlobcem. Zdaj pa želite besedo. Prosim, kolega Kavtičnik.
Hvala lepa, predsedujoči. Jaz bom podprl ta amandma, kajti zame ima varnost vsakega posameznika prednost pred kakršnokoli škodo, ki bi jo eventualno povzročila divjad v bližini hiš. Ker poznam veliko lovcev in vem, da jim odstrel živali ni najpomembnejša dejavnost in opravilo in da so lovci tisti, ki jim je življenje živali in tudi ljudi še kako pomembno, sem prepričan, da sprejetje tega amandmaja ne bo zamajalo njihovega veselja do lovstva in da bo s tem, ko bomo povečali razdaljo od 50 na 250 metrov, povečana tudi varnost ljudi v krajih oziroma v posameznih hišah. Zato sem prepričan, da je prav, da ta amandma podpremo.
Še kdo? [[Ne.]] Odločamo o predlogu amandmaja skupine poslancev s prvopodpisanim kolegom Zlobcem. Odločamo. 70 navzočih, 36 za in 25 proti. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 25.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Gremo na 10. stran, k 48. členu. Prosim za mir v dvorani! Ne bom nadaljeval, dokler ne bo miru. Če bi bilo kaj narobe, potem sem seveda jaz odgovoren za to, da je narobe, in ne bi želel, da se to zgodi. Prosim! Pri 48. členu imamo amandma poslanskega kluba LDS. Odločamo. 59 navzočih, 51 za in 5 proti. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Ista poslanska skupina, isti poslanski klub, amandma k 52. členu. Odločamo. Prosim za mir! 58 navzočih, 46 za in 5 proti. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 5.]] Amandma je sprejet. K 55. členu imamo na 10. in 11. strani pregleda tri amandmaje. Najprej bomo odločali o amandmaju pod zaporedno številko 1. Vlaga ga poslanska skupina SLS. Glasujemo. 58 navzočih, 16 za in 39 proti. [[Za je glasovalo 16.]] [[Proti 39.]] Amandma ni sprejet. Pod zaporedno številko 2 imamo prav tako amandma poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Glasujemo. 59 navzočih, 9 za, 46 proti. [[Za je glasovalo 9.]] [[Proti 46.]] Amandma ni sprejet. Poslanska skupina Nove Slovenije ima amandma pod zaporedno številko 3. Glasujemo. 64 navzočih, 17 za in 43 proti. [[Za je glasovalo 17.]] [[Proti 43.]] Amandma ni dobil potrebne podpore. K 57. členu imamo amandma poslanskega kluba LDS. Odločamo. Mir! 64 navzočih, 52 za in 5 proti. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 5.]] Amandma je sprejet. Imamo amandma poslanskega kluba LDS k 64. členu. Odločamo. 64 navzočih, 52 za, 9 proti. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 9.]] Amandma je sprejet. K 70. členu vlaga ista poslanska skupina amandma. Glasujemo. 61 navzočih, 50 za in 5 proti. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 5.]] Amandma je sprejet. Pri 71. členu imamo tri amandmaje. Če bodo sprejeti, bodo tisti za njimi postali brezpredmetni. Najprej glasujemo o predlogu amandmaja, ki ga pod zaporedno številko 1 predlaga poslanska skupina Slovenske demokratske stranke. Glasujemo. Če bo sprejet, bosta amandmaja pod zaporednima številkama 2 in 3 brezpredmetna. 65 navzočih, 16 za in 47 proti. [[Za je glasovalo 16.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Tako lahko odločamo o amandmaju poslanskega kluba LDS pod zaporedno številko 2. Glasujemo. 67 navzočih, 57 za in 8 proti. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti 8.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Tako je zdaj postal amandma pod zaporedno številko 3 brezpredmeten. 13. stran, imamo amandma poslanske skupine Stranke mladih k 72. členu. Odločamo. 69 navzočih, 18 za in 33 proti. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 33.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Imamo amandma poslanskega kluba LDS k 78. členu. Glasujemo. 60 navzočih, 46 za in 6 proti. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Pri 81. členu je kolega Rokavec zahteval stališče zakonodajno-pravne službe. Samo hipec, da generalna sekretarka v ozadju pogleda za vodjo tega oddelka oziroma službe. Je že tukaj. Prosim, imate besedo, gospa Bitenc.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Spoštovani zbor! Če smo pravilno razumeli, se je vprašanje glasilo, da je določba devetega odstavka na nek način nenavadna in da s tega vidika prosijo za našo oceno. Rada bi povedala samo to, da je treba ta odstavek gledati v povezavi s predhodnimi tremi odstavki. Gre za to, da se v predhodnih treh odstavkih prenaša pravica do upravljanja z gojitvenimi lovišči na zavod. S tem v zvezi jetreba vedeti, da nastopa nova situacija za omenjene pravne osebe, zato menimo, da je pravzaprav tudi premoženje, ki je po devetem odstavku izrecno vezano na to, da se nahaja na območju sedanjih gojitvenih lovišč in da je povezano z dejavnostjo lovstva, jepravilno, da se obravnava v zakonu na poseben način. Menimo, da je predloženo besedilo amandmaja boljše kot osnovno besedilo v dopolnjenem predlogu zakona, kjer je bila predvidena pravzaprav neke vrste obvezna prodaja. Menimo pa, da nekatera vprašanja, zlasti s pozicije vlade v povezavi z besedico "lahko", ker zdaj je notri besedica "lahko", še vedno ostajajo odprta. Mi mislimo, da predvsem rešuje princip tržne cene, ki ga morata obe stani spoštovati. Menimo pa zlasti, da bi bilo do tretje obravnave v tem kontekstu potrebno dodatno pogledati pozicijo vlade zlasti v tem pogledu, kaj se zgodi, če je druga stran, to se pravi podjetja, pripravljena na odkup oziroma prodajo, ali on sam kot vlaga še vedno lahko tak nakup pravzaprav zavrača. Menimo, da je zaradi tega, da vlada sploh lahko vstopa v taka razmerja potrebna posebna določba. Ampak kot pravim, sama dikcija pa mislim, da bi jo bilo treba do tretje obravnave pravzaprav še preveriti na vse možne situacije, ki pri sklepanju takega dogovora, ki ga mi razumemo kot neke vrste oškodovanje, lahko nastopa. Toliko bi bila naša ocena v tem hipu. Pri tem poudarjam, da je to naše razumevanje teh določb, ker posebnih obrazložitev pravzaprav ni najti v gradivih tekom sprejemanja in bi bilo mogoče s strani predlagateljev to dodatno nekoliko treba oceniti. Hvala lepa.
Če bo ta amandma sprejet, bo naslednji pod zaporedno številko 2 brezpredmeten. Najprej bomo odločali o amandmaju poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Odločamo. Smo sredi glasovanja. 59 navzočih, 8 za in 47 proti. [[Za je glasovalo 8.]] [[Proti 47.]] Amandma ni bil sprejet. Tako lahko odločimo še o dopolnilu poslanskega kluba LDS. Glasujemo. 81. člen, drugi amandma. Smo sredi glasovanja. 59 navzočih, 46 za, 5 proti. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 5.]] Amandma je sprejet. Gremo naprej, 82. člen. Imamo vložena dva amandmaja. Najprej amandma poslanske skupine SDS. Če bo ta sprejet, postane amandma pod zaporedno številko 2 brezpredmeten. Odločamo. Amandma pod zaporedno številko 1, 82. člen. 60 navzočih, 9 za, 45 proti. [[Za je glasovalo 9.]] [[Proti 45.]] Amandma ni sprejet. Drugega vlaga poslanski klub LDS. Glasujemo. 57 navzočih, 48 za, 6 proti. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 6.]] Amandma je sprejet. Še dve odločanji imamo, pardon, samo še eno in to je k 84. členu je poslanski klub LDS vložil dopolnilo. Glasujemo. 61 navzočih, 50 za in 4 proti. (Za je glasovalo 50.)(Proti 4.) S tem smo odločanje o amandmajih sklenili. Amandma za 84.a člen ni v skladu z drugim odstavkom poslovnika. Zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi k dopolnjenemu predlogu zakona sprejeti amandmaji k več kot eni desetini členov, bo zbor tretjo obravnavo predloga zakona opravil na naslednji seji. S tem to točko zaključujem. Tako smo odločili o tistih točkah dnevnega reda, ki so bile na dnevnem redu seje sinoči in danes. V skladu z dogovorom na seji kolegija, bomo po opravljenem delu, sedaj šli še na 26. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O IZVRŠEVANJU PRORAČUNA ZA LETI 2003 IN 2004. Takšen je bil dogovor, to je v skladu z načrtom dela. Želi kdo od kvalificiranih razpravljalcev besedo? Počakal bom za trenutek. Dobro. Vidim, da predstavnikov vlade ni. Predsednik odbora za finance želite besedo? Prosim, kolega Pucko ima besedo.
Hvala lepa. Gospod predsednik dobro jutro! Kolegice in kolegi! Odbor za finance in monetarno politiko je navedeni predlog zakona obravnaval na včerajšnji seji. Pri tem je spremenil vsebino 2. člena, da bi zagotovili v rezervi dovolj visok znesek sredstev za poplačilo škode po naravnih nesrečah v letošnjem letu, in sicer v višini 13 milijard slovenskih tolarjev. Predlagam, da zbor navedeni zakon sprejme. Hvala.
Prosim, imate proceduralni predlog? Bom vam dal besedo. Bomo šli po vrsti in bom spraševal. Kolega Bernik? Želite besedo. Prosim.
Bom zelo kratek. Ta zakon oziroma dva člena, ki se spreminjata, resnično samo dvigujeta rezervo od dva milijona sto tisoč, 13 milijard, pardon, 2 milijardi sto tisoč, do 13 milijard. To naj bi bilo uporabljeno za naravno škodo, ki je bila storjena julija 2003. Je pa zanimivo, da vlada daje ta nova sredstva v rezerve in ne tam, kjer bi morala biti, kjer bi se dalo kontrolirati, kaj bo iz tega izplačano. Vlada torej pričakuje, da bo ta znesek, ki je povišan, bil poplačan z višjimi dohodki v letu 2003, kot so bili pričakovani. Želeli bi, da bi vlada nekoliko bolj jasno povedala, kaj hočejo s tem denarjem narediti, kajti ni povsem sigurno, da je ves ta znesek pripravljen za poravnavo škode. Morda bo iz tega zneska celo izplačala tako imenovane izbrisane. Hvala.
Kolega Vnučec? [[Ne.]] Zdaj smo sredi predstavitve poslanskih skupin, potem bom pa videl, kaj in kako. Torej, imajo sedaj vse poslanske skupine, če tako želijo pravico do nastopa. Kolega Vizjak ima sedaj besedo.
Hvala lepa. V Slovenski demokratski stranki bomo to spremembo in dopolnitve zakona o izvrševanju proračuna podprli, želimo, da se v skladu s programom odprave posledic naravnih nesreč v letošnjem letu prizadetim izplača odškodnina čim prej. Na odboru danes oziroma včeraj je bilo nekaj različnih tolmačenj, v kakšni fazi so upravni postopki in kdaj bodo prizadeti lahko dobili odškodnine oziroma kdaj jim bodo priznane odškodnine z ustreznimi upravnimi akti. Rečeno je bilo, da bo to lahko še letos, zato se seveda mi zavzemamo, da bi s sprejetjem tega zakona to tudi dejansko omogočili in bi zato rad od predstavnice vlade sedaj informacijo, ali so upravni postopki priznavanja zneskov odškodnin posameznikom, kot odprave posledic naravnih nesreč, v tej fazi, da bo moč izplačati odškodnine po programu v letošnjem letu ali ne, in kdaj lahko prizadeti pričakujejo ta denar. Sprašujem pa se ponovno, kajti po programu je ocenjena škoda v višini 7 milijard, tu pa zagotavljamo 13 milijard, to se pravi, praktično 3 milijarde več, kot je pa potrebno v letošnjem letu za odpravo posledic. Zato sprašujem, ali ne bi bilo morebiti primerneje ta denar nameniti za zmanjševanje našega primanjkljaja oziroma vašega primanjkljaja.
Kolega Pucko. Prosim za mir! Kolege moti. Ura je pozna in seveda vsi pričakujejo mir v dvorani. Prosim! Koleg Peče. Kolega Jelinčič, prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Mislim, da je rahlo neprimerna ura za naše delo. Konec koncev strokovni sodelavci so v tem mesecu naredili že 27 nadur, medtem ko jih državni zbor plačuje samo 20. In v bistvu mi tukaj delamo, ne vem, v skladu s katerim zakonom. Ne želite urediti statusa poslancev, ne želite urediti statusa, kako bomo delali, zakaj bomo delali, na kakšen način in po kakšnih uzancah [[...]]
To ni predmet tega [[...]]
In če že delamo po zakonu o delovnih razmerjih, gospod predsednik, potem zelo, zelo kršite ta zakon. Kar pa se tiče tega zakona, je tako ali tako vseeno, kako bo glasovala naša poslanska skupina. V tem zakonu ste si zagotovili dodatnih nekaj milijard tolarjev, ki si jih boste razdelili, drugo pa tako ni več važno. Hvala lepa.
Kolega Pucko, želite predstaviti stališče poslanskega kluba LDS? [[Ne.]] Kolega Božič, prosim, skupina SLS. Potem bom šli na odločanje.
Hvala lepa. Slovenska ljudska stranka bo seveda ta predlog podprla. Kaj pa pravzaprav lahko tako zgodaj pričakujemo kot mnenje, da je tudi državni zbor kdaj v uradnih urah za kmete in za tiste, ki so utrpeli škodo v letu 2003, nekaj dobrega naredil. Mislim, da pa danes se sprenevedati in govoriti na dolgo, kar je povedal predsednik komisije za finance, je bilo dovolj in lahko bi samo o tem glasovali. Hvala lepa.
Kolega Grošelj.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Mi smo v letošnjem letu, se pravi poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov, z velikim veseljem podprli zakon za pokritje naravnih nesreč. Že takrat smo opozorili na nekatera dejstva, ki so odprta, ker ta zakon ni bil pokrit z ustreznimi viri. Pa vendar predlog sprememb in dopolnitev, ki je bil predložen s strani vlade, je za nas sprejemljiv. Podpiramo tudi to, da se ta proračunska rezerva, ki je bila predlagana v višini 13 milijard, tudi v celoti podpre, ker ne nazadnje leto, ki je pred nami, nas bo verjetno še na marsikaterem področju presenetilo in takrat se ne bo potem možno sklicevati na to, da niso zagotovljena ustrezna finančna sredstva. To pomeni, da bomo zakon v celoti podprli. Hvala.
Izčrpali smo razpravo. Smo pri drugi obravnavi. K zakonu niso bili vloženi amandmaji, zato jih tudi ni možno vlagati za tretjo. Prehajamo na odločanje o zakonu. Nihče me ni obvestil, da bi bil zakon neusklajen. Tako lahko prehajamo na odločanje o njem. Glasujemo o zakonu. Obrazložitev glasu. Se opravičujem. Kolega Sok, imate pravico do obrazložitve glasu.
Redko se zgodi, da bi takole rano sprejemali zakone in zakaj ne bi izkoristil te priložnosti in obrazložil glasa. Jaz mislim, da je takšno organiziranje dela močno nespametno, kot so tudi takšni predlogi vlade nespametni. Nekaj mesecev nazaj je vlada s spremembo proračuna zmanjševala proračunsko rezervo. Že takrat smo vlado opozarjali, da bo treba zagotoviti dodatna sredstva v skladu s tem zakonom za povračilo škode, ki ga je sprejel ta parlament. Nobenega posluha takrat ni bilo, sedaj pa nas ob enih ponoči silite in prisiljujete, da ponovno popravljamo to napako, da popravljamo to, kar je gospod Rop obljubil na radgonskem sejmu, ko so mu seveda vsi prisotni tam močno ploskali in ko jim je zagotovil, da bodo pomoč dobili do konca novembra. Ker se seveda november izteka, je sedaj treba na hitro, so se zgleda spomnili, da bi le bilo dobro to obljubo in to zavezo izpolniti, sedaj pa je treba to sprejeti. Seveda nihče ne more biti proti takšnemu predlogu. To dejansko vsi podpiramo, ampak gospod predsednik, načina takega dela pa ne moremo podpreti. In vi ste najbolj krivi, da delamo na takšen način. To vam moram povedati. To ni resno od vas.
Kolega Jelinčič.
Hvala lepa. Med tem časom sem malo podebatiral in sedaj vem, zakaj je takšna razlika med škodo, ki je že, in škodo, ki jo predvidevate. Če je velika rezerva, lahko delate bistveno več škode. Hvala lepa.
Želi še kdo besedo? Kolega Barovič.
Hvala lepa. Res je, rana jutranja ura, vsi smo utrujeni, jaz mislim pa, da je prav, da poslušamo, da povemo oziroma poudarimo tisto, kar je bilo danes povedano oziroma včeraj povedano na odboru za finance, da je ta razlika od 2,1 na 13 milijard, da je ocenjena škoda nekje okoli 6 in pol do 7, če se prav spomnim, da za 13 milijard pa je bilo rečeno, zato poudarjam, in naj gre v zapis, da je to zato, ker je razlika v tej rezervi predvidena tudi za škodo, ki lahko še nastane. Zdi se mi, da je to prav, da to vemo. Seveda pa se bomo odločili na takšen velik razkorak oziroma o takšnem vsak po svoji vesti.
Želi še kdo besedo? Potem bomo prešli na odločanje o zakonu. Glasujemo. 68 navzočih, 61 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti nihče.]] Zakon je sprejet in s tem tudi ta točka dnevnega reda. Zadovoljen sem, da smo delo, ki ga je bilo potrebno opraviti, opravili. Opravili smo ga v skladu z načrtom in dogovorom. Vem, da ste utrujeni, vendar je bilo pač treba to delo danes opraviti. Jutri ob 9. uri, vodje poslanskih skupin ne pozabite, imamo posvet. Hvala za vašo pozornost! Danes bomo sejo nadaljevali ob 10. uri. Do takrat pa vam želim, da se malo odpočijete.