Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje. Pričenjam z nadaljevanjem 19. izredne seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci: Miro Petek, Milenko Ziherl, Vili Rezman, Franc Bogovič, Srečko Prijatelj, Zmago Jelinčič Plemeniti, Milan Gumzar, dr. Vinko Gorenak od 15. ure dalje, mag. Franc Žnidaršič, France Cukjati po 15. uri, Franco Juri, Zvonko Lah, Franc Pukšič do 14. ure in Branko Marinič. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na obravnavo PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O DOHODNINI, V OKVIRU NUJNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Besedo ima dr. Franc Križanič, minister za finance, prosim.
Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Pred vami je nov predlog obdavčenja dohodkov fizičnih oseb. Tokrat se nanaša na ukrepe, ki so potrebni, da bi se lahko uresničilo povečanje minimalne plače na znesek 734,15 evra bruto mesečno. Povišanje minimalne plače, ki ste ga že sprejeli, vpliva na povečanje stroškov delovne sile, tega bremena pa v sedanjih razmerah ni mogoče v celoti prenesti na delodajalce. Zato Vlada predlaga, da tudi država prevzame del bremena, ki izhaja iz povečanja minimalne plače, in sicer v smeri davčne razbremenitve teh dohodkov. Razbremenitev je mogoče doseči le s spremembo Zakona o dohodnini, in sicer tako, da bi davčnim zavezancem, ki prejemajo aktivne dohodke do določene višine, povečali dodatno splošno olajšavo. Vsi rezidenti, ki prejemajo aktivne dohodke, uveljavljajo splošno olajšavo, ki je za leto 2010 določena v višini 3.100 evrov. Poleg splošne olajšave, pa lahko zavezanci v nižjih dohodkovnih razredih uveljavljajo tudi dodatno splošno olajšavo. Za leto 2010 to pomeni, da bodo zavezanci, ki bodo imeli skupne dohodke do zneska 8.694 evrov, uveljavljali še dodatno splošno olajšavo v znesku 2.095 evrov. Če pa bodo imeli skupne dohodke nad tem zneskom, vendar največ 10.065, pa uveljavljajo dodatno olajšavo v znesku 1.047 evrov. Dodatna splošna olajšava pomeni dodatno razbremenitev, vendar zavezanec z minimalno plačo in regresom za letni dopust, ki ne uveljavlja drugih olajšav, še vedno plača neko minimalno dohodnino. Zato predlagamo, da se povečata dodatna splošna olajšava in prvi prag dohodkov, ki je določen kot pogoj za priznavanje dodatne splošne olajšave. Dodatna splošna olajšava bo povečana s sedanjih 2.095 evrov na 3.020 evrov, prvi prag dohodkov pa s sedanjih 8.694 evrov na 10.200 evrov. Zaradi prilagoditve in ustreznega prehoda se bo povečal tudi drugi prag dohodkov, ki je določen kot pogoj za priznavanje dodatne splošne olajšave, in sicer iz sedanjih 10.056 evra na 11.800 evrov. Na ta način bo deloma realizirana tudi ena od zavez iz koalicijske pogodbe, ki določa, da se bo za izboljšanje dohodkovnega položaja najbolj ogroženih skupin proučila možnost popravka splošne olajšave, in sicer tako, da se bo splošna olajšava približala letnemu znesku minimalne neto plače. S predlagano rešitvijo se bodo ob predpostavki zagotavljanja minimalne plače v višini minimalnih življenjskih stroškov, v višini 562 evrov neto mesečno, stroški delodajalcev povečali manj, kot bi se brez te spremembe. Po predlogu bodo razbremenjeni davčni zavezanci, ki prejemajo aktivne dohodke, med drugim tudi zavezanci, ki prejemajo minimalno plačo oziroma dohodke iz delovnega razmerja na letnem nivoju do višine 10.200 evrov. Pri navedeni višini letnih prejemkov iz delovnega razmerja ob predpostavki, da gre le za plačo, se bo razpoložljivi neto dohodek teh zavezancev zvišal za 483 evrov letno. Zaradi navedene znižane davčne obremenitve se bodo prihodki državnega proračuna po naši oceni znižali za okoli 46 milijonov evrov. Glede na to, da se predlog zakona, ki spreminja davčno obravnavo nekaterih dohodkov, obravnava že po začetku davčnega leta, predlagamo, da se določbe zakona uporabijo že pri odmeri dohodnine za leto 2010. Spoštovani predsednik, poslanke, poslanci! Iz vseh zgoraj navedenih razlogov predlagamo, da sprejmete besedilo predloga zakona v predloženem besedilu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Besedo dajem članu Bogdanu Čepiču za predstavitev poročila odbora.
Hvala, gospod predsednik, za besedo. Spoštovani minister! Odbor za finance in monetarno politiko je na 14 seji, 10. 2. 2010 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembi Zakona o dohodnini, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejem po nujnem postopku predložila Vlada Republike Slovenije. Kolegij predsednika Državnega zbora je na 52. seji 5. 2. 2010 sklenil, da se predmetni zakon obravnava po nujnem postopku. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je besedilo proučila z vidika skladnosti z ustavo, pravnim sistemom in zakonodajno-tehničnim pogledom in nanj nima pripomb. K zakonskemu predlogu s strani kvalificiranih predlagateljev ni bilo vloženih amandmajev. Seji odbora so prisostvovali minister, pristojen za finance, s predstavnicama s finančnega ministrstva in predstavnik Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Iz dodatne obrazložitve členov v okviru začete obravnave na seji odbora, ki jo je podal minister, pristojen za finance, iz spremembe obrazložitve zakonskega predloga izhaja osnovni cilj besedila, to je znižanje dohodnine pri osebah, ki so prejemniki minimalne plače na podlagi določb novega zakona o minimalni plači, s tem da bo del bremen povišanja minimalne plače prevzela tudi država. V pripravi ustreznih rešitev sta bili kot temelj upoštevani načelo splošne davčne obveznosti in načelo sposobnosti za plačilo davka. S predvideno ključno določbo 1. člena, ki posega v 111. člen osnovnega zakona, se za leto 2010 znižuje davčna obremenitev fizičnih oseb najnižjega dohodkovnega razreda. Ob predpostavki zagotavljanja minimalne plače v višini minimalnih življenjskih stroškov, to je 562 evrov neto, se bodo po oceni predlagateljice stroški delodajalcev povečali manj, kot bi se brez uvedbe sprememb. Poleg tega se bo po pričakovanjih za cca 46 milijonov evrov znižala bremenitev zavezancev, ki bodo dosegali dohodke do prej navedene višine, kar pomeni znižanje prihodkov državnega proračuna s predvideno kompenzacijo s trošarinami na tobačne izdelke, sicer predlog nima posledic za druga javnofinančna sredstva niti za samo izvajanje. Po oceni Vlade dodatnih proračunskih sredstev ni treba zagotavljati. V nadaljevanju je odbor na podlagi 126. člena Poslovnika glasoval o obeh členih zakonskega predloga in ju sprejel. Ker k predlogu zakona na matičnem delovnem telesu niso bili sprejeti amandmaji, Odbor za finance in monetarno politiko Državnemu zboru predlaga, da Predlog zakona o spremembi Zakona o dohodnini sprejme v predloženem besedilu.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Bogdan Barovič.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Kolegice in kolegi, gospod minister, že v drugo dober dan! Dejstvo je, da je za pošteno delo potrebno pošteno plačilo. In dejstvo je, da tistega drugega, poštenega plačila, v preteklosti, v času tranzicije države, Republike Slovenije, od leta 1990 dalje pač ni bilo, pa za to pošteno delo in ljudje, ki ga opravljajo, niso nič krivi. Zato obstajajo tudi drugi mehanizmi za pomoč tem ljudem. Prvega smo izpeljali včeraj, ko smo sprejeli Zakon o minimalni plači. S tem smo dvignili plačo ljudem na življenja dostojen nivo. Drugi predlog zakona je danes pred nami, to je Predlog zakona o spremembi Zakona o dohodnini, kjer je popolnoma jasno, da je potreben zato, ker je povišanje minimalne plače povečalo stroške delovne sile. Včeraj smo veliko govorili o tem, da ob takšnem primeru obstaja velika nevarnost večjega števila brezposelnih ljudi, zato je ta ukrep nujen. S povečanjem dodatne splošne olajšave bo svoj delež bremena prevzela tudi država in ne samo delodajalci, kar je prav in kar je pošteno. Za tiste, ki jim je zakon namenjen, pa velja, da se bo dohodnina znižala predvsem pri tistih, ki imajo minimalno oziroma ki bodo prejemali minimalno plačo. Povečala se bo dodatna splošna olajšava za 1.000 evrov, povečal se bo prvi prag in drugi prag dohodkov. Stroški delodajalcev se bodo na ta način s tem zakonom povečali manj, kot bi se brez spremembe tega zakona. Določen del bremena gre in bo šel na državo. Toda tudi tukaj vemo, da se država znajde, malo za šalo malo za res, pa ni nobene kritike, bo pa tudi ta del, ki ga bo krila država, pokrila s trošarinami na tobak. In potem bo krog zaključen. Zanimiva pa je za konec samo še primerjava v sosednjih državah. Glede na to, da je Avstrija država, po kateri se včasih splača ozirati. Avstrija je recimo država, kjer imajo splošno olajšavo določeno kot davčni razred z ničelno davčno stopnjo. Mogoče bo to uspelo tudi kdaj pri nas. V Slovenski nacionalni stranki bomo podprli omenjeni zakon. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil mag. Borut Sajovic.
Hvala lepa gospod predsednik za besedo. Prijazen pozdrav gospodu ministru Križaniču, kolegice in kolegi! Pred nami je Predloga zakona o spremembi Zakona o dohodnini in poslanci Liberalne demokracije Slovenije ga bomo soglasno podprli. Za kaj gre? Predlagani Zakon o dohodnini je brat dvojček Zakona o minimalni plači, o katerem smo govorili včeraj. Zakaj brat dvojček? Zato, ker gre za zakon, ki znižuje dohodnino pri osebah, ki bodo prejemale minimalno plačo, kot veleva Zakon o minimalni plači, ki smo ga sprejeli včeraj. Z danes obravnavano spremembo Zakona o dohodnini bomo povečali dodatno splošno olajšavo na več kot 3 tisoč evrov, prav tako pa se bo povečal prvi prag dohodkov za priznavanje te olajšave s sedanjih približno 8 tisoč 700 evrov na kar 10 tisoč 200 evrov. Posledičn,o povezano s tem, pa se povečuje tudi drugi prag dohodkov iz sedanjih 10 tisoč 55 evrov na 11 tisoč 800 evrov. Taka sprememba dohodninske zakonodaje pomeni, da država prevzema svoj del odgovornosti in hkrati s konkretnimi dejanji ne z besedami zavračamo trditve, da se prenašajo obremenitve povečanja minimalne plače samo na gospodarstvo. Ravno nasprotno. Del stroškov tega ukrepa bo državni proračun obremenil za približno 46 milijonov evrov, kar pomeni tak izpad dohodkov. Za gospodarstvo pa je pomembno, da je ublažitev posledic minimalnega povišanja plače, ki ga je Vlada v zakonu o minimalni plači omogočila, da ta postopnost gre s pomočjo tudi države. Bistveno je to za podjetja, ki naj bi jim olajšalo prehod na povečanje te plače in pa zmanjšalo odhodke. Ob tem pa bi v poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije še enkrat opozorili, da smo včeraj podprli povišanje minimalne plače iz sedanjih mizernih 460 evrov na 562 evrov, kar omogoča približno človeka dostojno življenje. To pomeni, da tudi današnjemu zakonu dajemo vso podporo. Seveda se pa na drugi strani zavedamo, da so razmere v gospodarstvu težke in zavedamo se tudi določenih nevarnosti, ki jih za gospodarstvo ta dvig prinaša. Vendar je na podlagi podatkov, kako je rast minimalne plače zaostajala, glede na povprečno plačo, danes zagotovo prišel čas, da postavimo neka smiselna, predvsem pa konkretna in pa življenjska razmerja. Ob tem v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije opozarjamo, da mora biti predlagano povišanje minimalne plače samo eden od ukrepov, ki mu morajo slediti še drugi, predvsem tisti, ki bodo namenjeni zagonu gospodarstva in pa ustvarjanju novih, bolje plačanih delovnih mest, katerih si v tej državi zagotovo vsi želimo. Ne nazadnje pa pred izražanjem dokončne podpore želimo pomembno opozoriti tudi na to, da je ukrep povišanja minimalne plače pomemben na simbolni ravni. S tem se dela velika pomembna razlika med tistimi, ki plačo zaslužijo, in med tistimi, ki jim preživetje omogoča eden od socialnih ukrepov. Želimo si, da v tej državi ljudje živijo od sadov svojega lastnega dela, ne pa od socialnih pomoči. Poslanski klub Liberalne demokracije Slovenije bo predlog zakona enotno podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil dr. Luka Juri. Prosim.
Lep pozdrav! Današnji predlog zakona o dohodnini, ki povečuje splošno davčno olajšavo in na tak način urejuje drugi del, davčni del, včerajšnjega ukrepa, torej dviga minimalne plače, je dokaz, da je ta koalicija in ta vlada pripravljena vzeti znaten del bremena dviga minimalne plače in s tem zagotavljanja višjega socialnega standarda v naši državi. Včerajšnji dvig je najbolj daljnosežen in najbolj pogumen v zelo dolgem obdobju. Nobena vlada si do sedaj ni upala na takšen način poseči v dvig socialnih standardov, a hkrati sama prevzeti, in to v trenutku, ko vemo, da državne finance niso najbolj rožnate zaradi gospodarske krize, velik del bremena tega dviga. Ne glede na to, si Socialni demokrati si želimo, da v prihodnosti ukrepa dviga minimalne plače ne bomo več potrebovali spreminjati. Zakaj? Zato, ker si želimo, da sploh ukrep oziroma zakonodajno določilo minimalne plače ne bo več potrebno. Vizija Socialnih demokratov je Slovenija, v kateri nihče ne bo prejemal le minimalne plače, in Slovenija, v kateri bo dodana vrednost na delavca tako visoka, ker bo temeljila na znanju, na inovacijah in na tistem, za kar smo lahko v Sloveniji močni in konkurenčni v svetu, takšna, da bomo vsi naredili toliko, da nam ne bo treba računati na ukrepe države. To je seveda vizija. Vemo, da je vprašanje, kdaj bo dejansko uresničljiva. Ko ima človek vizijo, ve, katero pot mora vzeti za to, da jo lahko doseže. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Zvonko Černač.
Spoštovane kolegice in kolegi, vsi ostali prisotni. Zakon o dohodnini, ki ga obravnavamo danes, se navezuje, tako kot bilo že večkrat povedano, na včeraj sprejeti zakon o minimalni plači. Oba zakona sta bila nujna, vendar pa bi jima po mnenju Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke morali slediti še vsi ostali zakoni oziroma spremembe, ki bi jih bilo nujno sprejeti, če ne želimo, da ukrep, ki je nujen in neizogiben, ne bi ogrozil nekaterih obstoječih delovnih mest. Zakon uvaja dodatne olajšave s ciljem davčne razbremenitve zavezancev z najnižjimi plačami. Gre za enega izmed ukrepov, ki ga je Slovenska demokratska stranka skupaj s predlogom za dvig minimalne plače na 600 evrov, predlagala med številnimi ukrepi v začetku leta v sklopu tako imenovanega tretjega paketa ukrepov pod skupnim imenovalcem - boj proti krizi je boj za nova delovna mesta. Prejšnja vlada je prvi korak k povečanju splošne olajšave že storila s tem, ko je povečala splošno olajšavo za zavezance z najnižjimi dohodki. Še pred tem pa s tem, ko je bil sprejet zakon, ki je do 1. 1. 2009 postopno odpravil davek na izplačane plače in s tem bistveno znižal stroške dela, katerih obremenitev je v Sloveniji, kot vemo, še vedno med najvišjimi v Evropi. To seveda zmanjšuje konkurenčnost našega gospodarstva. Iz tega izhaja, da problem niso plače, katerih minimalna tudi po zadnji spremembi še vedno ne bo dosegla 600 evrov, tudi ne dohodnina, pač pa obremenitve, ki izhajajo iz premalo učinkovite države in predragega birokratskega aparata. V Slovenski demokratski stranki zakon podpiramo, pogrešamo pa dodatne ukrepe, ki bi z zmanjšanjem obremenitev plač razbremenile delodajalce in s tem preprečile izgubo številnih delovnih mest. Če temu zakonu ne bodo sledile dodatne razbremenitve na področju drugih obremenitev, potem je po nekaterih ocenah ogroženih okoli 20.000 delovnih mest. Razbremenitev pa je seveda mogoča samo s sprejemom medsebojno povezanih ukrepov, ki bodo na eni strani pocenili državo in na drugi strani omogočili odpiranje novih delovnih mest. V Slovenski demokratski stranki smo zato predlagali drugačen pristop pri omejevanju proračunskih izdatkov. Predlagali smo njihovo limitiranje glede na tisto, kar ustvarimo, in ne na njihovo sidranje na določeni točki oziroma v določenem obsegu, kar je iz več razlogov neproduktivno. Tak pristop bi omogočil po našem mnenju sprejem dodatnih ukrepov, ki smo jih v povezavi s spremembo dohodninske zakonodaje že večkrat predlagali. Na primer oprostitev plačila dohodnine mladih raziskovalcev, znižanje prispevkov za socialno varnost in omejitve pokojninske stopnje prispevkov, oprostitev plačila prispevkov za novozaposlene in samozaposlene, tako imenovane davčne počitnice za novoustanovljena podjetja, kar vse bi spodbudilo kreiranje novih delovnih mest. Nova delovna mesta so po našem mnenju ključna, če želimo iziti iz gospodarske krize. Predlagali smo tudi aktivnejši pristop in boljše koriščenje sredstev iz evropskega socialnega sklada in evropskega globalizacijskega sklada in učinkovitejše koriščenje evropskih sredstev nasploh, kot enega izmed ukrepov za povečanje gospodarske aktivnosti, povečanje dodane vrednosti in ustvarjanja novih delovnih mest. Ukrep, ki ga obravnavamo danes, sam po sebi seveda ne bo bistveno izboljšal položaja zaposlenih. Brez sprejema ostalih ukrepov zna v prvi fazi celo dodatno ogroziti nekatera delovna mesta, zato v Slovenski demokratski stranki to spremembo razumemo kot prvi korak na poti k sprejemu celovitih rešitev, za katere računamo, da jih bo Vlada najkasneje v roku enega meseca obravnavala in posredovala v sprejem Državnemu zboru. Iz tega razloga ta prvi korak na tej poti podpiramo in bomo spremembo zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil Jakob Presečnik.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Sprememba Zakona o dohodnini, ki je pred nami, je nujna posledica dejstva, da smo včeraj izglasovali povišanje minimalne plače na 734 evrov bruto oziroma 562 evrov neto. Predlagane spremembe, ki so pred nami, dvigujejo dodatno splošno olajšavo in prag dohodkov. S to potezo tudi država prevzema del bremena na svoja pleča in se s tem odpoveduje delu dohodka iz naslova Zakona o dohodnini. Je pa res, da velik del bremena povišanja minimalne plače namreč še vedno nosijo delodajalci. Dejstvo je, če ne bi sprejeli teh dopolnitev Zakona o dohodnini, delavci v žepe ne bi prejeli obljubljenega minimalnega zneska plače, temveč bi ga del takoj v svojo blagajno preusmerila država. Tako kot včeraj naj tudi danes v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ponovno opozorimo na odgovornost, ki jo ob prepotrebnem in nujnem zvišanju minimalne plače na raven minimalnih življenjskih stroškov prevzema trenutno vladajoča oblast. Dvig minimalnih plač bo vsekakor za seboj potegnil tudi zahteve po ponovnem uravnoteženju plačnih razmerij, breme česar bodo ponovno nosili delodajalci. Nujno je, da temu ukrepu sledijo drugi ukrepi, ki bodo razbremenili slovensko gospodarstvo in delodajalce. Bojimo se, da ob trenutnih obremenitvah gospodarstva in tako potratni javni upravi, ki jo ta trenutek vzdržujemo, slovensko gospodarstvo ne bo moglo dolgo vzdržati in odgovornost za to prevzemate prav vsi v vladajoči koaliciji in posredno seveda tudi vsi v Državnem zboru. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo torej ta predlog sprememb zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev bo predstavil Franc Jurša.
Hvala za besedo, predsednik. Lep pozdrav ministru! Kolegice in kolegi! Sprememba Zakona o dohodnini je posledično vezana na sprejem Zakona o minimalni plači. Ker dvig minimalne plače pomeni tudi dvig stroškov dela za delodajalce, bo država na podlagi tega zakona prevzela del bremena višjih stroškov delovne sile nase. To bo realizirala s spremembo davčne obravnave najnižjih dohodkov na način, ki dviguje znesek dodatne splošne olajšave in prvega praga dohodkov, ki je določen kot prag za priznavanje dodatne splošne olajšave. Zaradi prilagoditve in ustreznejša prehoda pa se bo prav tako povečal tudi drugi prag dohodkov, ki je določen kot pogoj za priznavanje dodatne splošne olajšave. Na podlagi novih predlaganih zneskov so opravljeni izračuni oziroma ocene, ki jih je podala Vlada, pokazali, da se bo neto razpoložljivi dohodek fizičnih oseb, ki se uvrstijo v najnižji dohodkovni razred, mesečno povečal za okoli 40 evrov oziroma letno okoli 480 evrov. Tako se znižuje dohodninska obremenitev zaposlenih v najnižjem dohodkovnem razredu, na račun tega pa se bodo znižali iz tega naslova prihodki v državni proračun, ocenjeno na približno 46 milijonov evrov. Če bi se poseglo z dvigom na obstoječo splošno olajšavo, s čimer bi bilo moč preprečiti plačno uravnilovko, ki se bo dejansko verjetno zaradi zvišanja plač, ne samo minimalne, tudi tiste, ki so oziroma bodo blizu njih, tudi zgodilo, bi to pomenilo 10-krat večji izpad proračunskih prihodkov. Razumljivo je, da se takšnega izpada v tem trenutku zaradi gospodarskih in javno-finančnih razmer ne smemo privoščiti. Poslanci DeSUS-a bomo predlagano spremembo zakona, ki navsezadnje sledi tudi realizaciji zavez iz koalicijske pogodbe, zaradi izboljšanja dohodkovnega položaja najbolj ogroženih skupin tudi podprli. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, zaključujem drugo obravnavo predlog zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 7. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 21.30. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Spoštovani! Vlada nas je obvestila, da se nam bo pridružila ob 10.40, zato prekinjam sejo zbora in jo bomo nadaljevali ob 10.40. Hvala lepa.
Spoštovane kolegice in kolegi poslanci. Spoštovani predsednik Vlade in ministri, ministrice! Nadaljujemo s prekinjeno sejo. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na OBRAVNAVO SLOVENSKE IZHODNE STRATEGIJE 2010-2013. Strategijo je v obravnavo zboru predložila Vlada. Besedo dajem predsedniku Vlade Borutu Pahorju za dopolnilno obrazložitev strategije. Prosim, gospod predsednik.
Hvala lepa, gospod predsednik. Visoki zbor dober dan! Sinoči sem prišel iz Bruslja, kjer je cel dan zasedal neformalni svet EU in obravnaval program Evrope 2020. Naj povem, da gre za poskus regeneracije tako imenovane Lizbonske strategije, ki je bila sprejeta leta 2000. Evropa si je takrat zadala za cilj, da bo letošnje leto, 10 let kasneje, leta 2010 postala najbolj dinamično in konkurenčno gospodarstvo na svetu. To seveda ni postala. Konkurenčnejša so druga gospodarstva na vzhodu, na jugu in v Združenih državah. Poskušali smo najti razloge za ta neuspeh Evropske unije, poiskati nauke za prihodnost in sprejeli načrt Evrope 2020, kjer smo si zadali naloge, kako naj nacionalne vlade in Evropska komisija ter svet reagirajo na izhod iz recesije, zato da bi vendarle približali naše standarde tistim, ki smo jih postavili v Lizboni leta 2000. Pri tem je eden od voditeljev Evropske unije rekel eno stvar, ki se mi je zdela pomenljiva. Rekel je, da je z enim svojih vodilnih akademikov govoril o razlogih za neuspeh Lizbonske strategije. Ta akademik mu je dejal, da so mogoče voditelji leta 2000 pozabili vprašati ljudi, če si želijo sploh živeti v najbolj konkurenčnem in najbolj dinamičnem gospodarstvu na svetu. In to je vprašanje, ki ga zastavljam sedaj vam kot predstavnikom naših ljudi. Ali si želimo razviti slovensko gospodarstvo, socialno-družbeno okolje, ki bo konkurenčno in ki bo odprto ter bo po svojih kazalcih razvoja sodilo v vrh razvitega sveta? To je odločitev, ki jo boste sprejeli tukaj v Državnem zboru, ko boste razpravljali o izhodni strategiji, ki jo je pripravila slovenska vlada. Hočem reči, da je pred vami načrt slovenske vlade, kako po koncu recesije z ukrepi konsolidirati javne finance, zagotoviti gospodarsko rast, okrepiti zaposlenost in z investicijami v zeleno tehnologijo iti med države, ki so po trajnostnem razvoju najnaprednejše. To je odločitev, ki jo bo sprejemal Državni zbor v tem in prihodnjem letu, ko bo sprejemal predloge zakonov, ki jih bo predlagala Vlada temu visokemu domu. Od vas bo odvisno, ali boste sprejeli ambiciozne načrte ali pa jih boste zavrnili. Zakaj to pravim? Zato, ker vsi niso popularni, niso všečni. Do cilja, ki ga želimo doseči, vodi zelo zahtevna pot. Vaša odločitev je, ali bomo stopali po njej ali ne. Moja ocena po včerajšnji razpravi na Evropskem svetu je, da bo sicer Evropska unija delovala do neke mere skupaj pri zasnovi ukrepov za izhod iz gospodarske krize, vendar bodo nacionalne vlade imele bolj kot doslej vajeti svoje prihodnosti v svojih rokah. In od nas je odvisno, koliko bomo pri tem uspešni in koliko ne bomo. Od politične elite v Sloveniji bo odvisno, ali bomo sprejemali ukrepe, ki bodo zagotavljali cilje, ki smo jih zadali ali ne. Slovenska vlada prihaja pred vas s predlogom ukrepov ali načrtom teh ukrepov in vas sprašuje za stališče glede njih. Ali smo kot politična elita te države odgovorni z različnimi statusi, ki jih imamo v tej politiki, kot, da rečem, reprezentanca odigrati to pomembno nalogo? Danes in v prihodnjih mesecih, morda dveh letih, odločamo o usodi te države za morda dve generaciji. Zdaj se bo odločalo, kje bo Slovenija pristala čez 5, 10 in 15 let. Mislim, da imamo vse performance za to, da nam uspe. Seveda pa moramo vedeti, da se je treba absolutno osredotočiti na ukrepe za izhodno strategijo in druge stvari v slovenski politiki postaviti na rob naše pozornosti. Ne, da bi podcenjevali kateregakoli od problemov, ampak da se osredotočimo na probleme gospodarske stabilizacije, brezposelnosti, konkurenčnosti, investicij, inovacij itn. To je sedaj ključno politično spoznanje in vprašanje, ki zadeva nas vse tukaj, kot predstavnike naših ljudi. Smo odprta majhna ekonomija, smo izpostavljeni globalni situaciji. Če hočemo biti konkurenčni v tej globalni situaciji, moramo, bom rekel, sprejeti nase pogumno odločitev, da sprejmemo tekmovanje z najboljšimi. Če želimo biti med najboljšimi, med najbolj razvitimi. Ta Državni zbor bo v imenu ljudi, ki jih predstavlja, sprejel odločitev, ali želimo Slovenci živeti dobro in uspešno in torej delati dobro in kvalitetno ali pa nam je več do tega, da ostanemo povprečna družba, ki bo počasi zdrsela na rob razvoja. Zdaj gre za to vprašanje: Ali smo pripravljeni sprejemati ukrepe, ki so potrebni za to, da se blaginja naših ljudi dolgoročno okrepi? Za mano bodo govorili ministri, ki so pripravili izhodno strategijo in se bodo posvečali posameznim projektom, ki so v tej strategiji pripravljeni. Moja naloga je zbuditi našo kolektivno pozornost in prositi ta visoki dom, da v tem letu, kolikor je mogoče, osredotoči svojo pozornost na predloge, ki jih bomo posredovali Državnemu zboru v okviru izhodne strategije. To bodo zahtevni zakonodajni predlogi. Slovenska vlada je pripravljena na vsa potrebna usklajevanja - tako z opozicijo kot socialnimi partnerji, vendar pa moramo tukaj upoštevati tudi faktor časa. Do neke meje je usklajevanje nujno in potrebno, po določenem času je čas za odločitev v tem visokem zboru, da poslanci v skladu s svojo vestjo odločite ali menite, da so ti ukrepi pravilni ali ne. Slovenska politika ima tri jasne cilje. Prvič, konsolidirati javne finance in zmanjšati proračunski primanjkljaj. Drugič, okrepiti gospodarsko rast, mislim, da se potem lahko pridružimo klubu držav, ki bodo v prihodnjih letih imele gospodarsko rast med 1 in 3%, kar zagotavlja neko vzdržnost javnih financ ob omejevanju javne porabe. Tretjič, brezposelnost je treba stalno kontrolirati in paziti na to, da se odpirajo nova delovna mesta, kolikor je mogoče z novo dodano vrednostjo, pogledati, kaj se da storiti na področju inovacij in investicij. To so tri ključne stvari, ki zadevajo naš razvoj. Torej: strukturne spremembe, praktični ukrepi za gospodarsko okrevanje in institucionalne spremembe, prilagoditve, ki so potrebne za to, da v tem obdobju zdržimo to tekmo. Prepričan sem, da nam to lahko uspe. Slovenska vlada nič ne zamuja pri pripravi te strategije. Smo med tistimi vladami in državami, ki so glede tega v ospredju. Moram pa na koncu, preden povabim ministra za razvoj k besedi, da podrobneje obrazloži izhodno strategijo, jasno povedati to, kar je na koncu včerajšnjega srečanja povedal tudi predsednik Evropske komisije. Mi lahko imamo velike načrte, vprašanje je, ali imamo politično voljo. Jaz jo imam, Vlada jo ima, tudi Državni zbor bo moral odgovoriti na to vprašanje: Ali imamo politično voljo, da implementiramo ukrepe, ki smo jih dogovorili? Slovenska Vlada jih je pripravila, jih pripravlja, nekateri bodo še pripravljeni. Jaz sem že povedal, da bomo glede tega poskušali ilustrirati premike na teh frontah strukturnih reform, praktičnih ukrepov in drugih stvari s semaforjem teh ukrepov, da bo vizualizacija napredka jasna, da bomo videli, kje nazadujemo. Se pravi, implementacija, implementacija - to je zdaj bistveno - da odpravimo ta deficit, da ne gre zgolj za nek program, za nek načrt, potem pa od njega ni nič. V letošnjem letu bom kot predsednik Vlade posvetil absolutno pozornost temu programu. Menim, zlasti po včerajšnjem svetu, da je zdaj ključnega pomena, da stopimo, kolikor je mogoče skupaj, ob vseh razlikah in razlikah v odgovornostih, ki jih imamo, da stopimo skupaj, da kot politična elita sprejmemo nase tveganje, da se odločimo za pogumen program sprememb, da se pridružimo najbolj dinamičnim državam v Evropi, ki razmišljajo o preboju iz obroča gospodarske konkurence, ki nas stiska za vrat na Daljnem vzhodu, v Združenih državah, na Japonskem. Mimogrede, Google za potrebe svojega razvojnega potenciala in investicij v prihodnost porabi več kot Evropa v okviru sedmega razvojnega programa. Toliko o tem, koliko mi in Evropejci skupaj vlagamo v razvoj. Mi in na nas je, da se odločimo, ali želimo, da s tem končam misel, s katero sem začel, na nas, na Državnem zboru stoji in pada odločitev, ali želimo Slovenci v naslednjih petih in desetih letih skupaj z vodilnimi državami Evropske unije, ki se želijo prebiti iz obroča gospodarske krize kot bolj konkurenčne družbe, tudi socialno povezane. Tukaj si levica in desnica vse bolj podajata roke, kar se tiče tega vprašanja, Evropa mora zdržati socialno povezanost. Gremo z ukrepi, ki so dolgoročne narave, ki se kratkoročno politično ne bodo obrestovali, ki bodo naleteli na upore, zdaj pri delodajalcih, zdaj pri sindikatih, zdaj pri eni nevladni, zdaj pri drugi nevladni organizaciji, zdaj pri eni politični stranki, zdaj pri drugi. Ampak suma sumarum v paketu pomenijo tisti ključ, ki nas pelje dolgoročno med najbolje razvite ekonomije in družbe na svetu. To je mogoče, če in kolikor bomo pogumni pri implementaciji tega programa. Samo če in kolikor bomo uspešni, ima naše delo smisel. Vsa prerekanja o drugih stvareh so drugorazrednega pomena ta hip. Nočem reči, prosim še enkrat, preden dam besedo naprej, nočem reči, da so druga vprašanja, ki so danes na dnevnem redu slovenske politike, manj pomembna. Mi jih moramo tematizirati in reševati, ampak sedaj gre za vprašanje, čemu bo slovenska politična elita, slovenski politični razred posvetil svojo pozornost. V Evropi bodo tisti, ki gredo naprej, sedaj absolutno fokusirali svojo pozornost na gospodarski preboj. Ali bomo mi z njimi, ali bomo za njimi, to je vprašanje, ki stoji pred tem visokim domom. Slovenska vlada je pripravila načrt ukrepov za to, da bomo z njimi. Ali in koliko bomo, je odvisno tudi od vas. In jaz sem pripravljen o stvareh, ki bodo predmet diskusije v Državnem zboru, diskutirati z vsemi, kot rečeno, tudi z opozicijo, kolikor je to potrebno, da bi kakšne težke stvari spravili skozi Državni zbor, s socialnimi partnerji. Na koncu nam mora uspeti. Nimamo, po moje, druge alternative. Prej sem rekel, da je bil nekdo od naših kolegov, voditeljev Evropske unije, vprašan, ali so sploh vprašali ljudi, ali želijo biti najbolj dinamični in najbolj konkurenčni na svetu. Mislim, da Slovenci druge izbire nimamo. Mi smo premajhni. Če nismo najboljši, nas dolgoročno ne bo. Moramo biti, bom rekel, izjemno žilavi, izjemno živahni, če želimo sedajle preživeti to, kar se tektonsko spreminja v mednarodni skupnosti, ne samo v gospodarskem, tudi v političnem smislu. Gre torej za izjemno občutljiv čas, v katerem živimo. In za stvari, ki so dramatičnega pomena za usodo našega naroda. In sedaj gre za skupno ceno: ali zmoremo to ugotoviti in se skupaj prebiti iz tega obroča ali pa bomo ostali znotraj njega. Vsako leto na kitajski trg delovne sile vstopi 23 milijonov ljudi. Toliko jih ima zaposlenih sosednja Italija, ki sodi med osem najbolj razvitih ekonomij. In sedaj v tem svetu morami mi zmagovati in moramo razviti atmosfero v družbi, ki bo zmagovalce med nami in v naši skupnosti, bom rekel, navdihovala naprej. Samo tako lahko zdržimo. Jaz ne morem skriti, da govorim pod vtisom včerajšnje seje sveta in tudi ne želim skriti. Govorim pod močnim vtisom tega, kar sem včeraj slišal. Na nas, spoštovani kolegi in kolegice, je, da odločimo, kje bo Slovenija leta 2020, o čemer govori nov dokument Evropske unije. Na nas je, s kom želimo biti in zakaj. Vlada predlaga ukrepe, podrobneje jih bo razložil Mitja Gaspari.
Hvala lepa. Besedo dajem ministru za razvoj in evropske zadeve, mag. Mitji Gaspariju za dopolnilo obrazložitev strategije. Prosim.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, gospod predsednik. Glede na omejen čas in možnost sodelovanja tudi v razpravi v nadaljevanju, bi skrčil ta uvod samo na nekaj bistvenih opomb. Zakaj izhodna strategija? Izhodna strategija zato, ker se celotna Evropa ukvarja z vprašanjem, kako prekiniti ukrepe, s katerimi je želela Evropska unija in posamezne države zaustaviti negativen močan vpliv svetovne finančne in gospodarske krize na evropska gospodarstva. Po ocenah večine strokovnjakov in evropskih ekonomij kriza počasi popušča, čeprav še ni rešena. Zaradi tega se razmišlja o tem, kako ukrepe, ki so bili do sedaj potrebni zato, da se gospodarstvo oživlja s klasičnimi fiskalnimi ukrepi, kako se te ukrepe lahko v bodoče zamenja s kombinacijo delovanja, ki bo po eni strani omogočalo in zagotavljalo finančno stabilnost in fiskalno vzdržnost in na drugi strani spodbujalo gospodarske potenciale za rast. Vendar ne samo za rast, ampak za rast, ki bo na daljše obdobje tudi vzdržna. Zato se govori o tako imenovani izhodni strategiji v ožjem smislu. To je v tistem delu, kjer naj bi se postopoma ukinjali ukrepi, ki so bili sprejeti v preteklih dveh letih več ali manj v vseh državah Evropske unije. Pri tem je osnovno priporočilo, naj države ukrepajo individualno, glede na to, v kakšni situaciji se vsaka od njih posamično nahaja. Torej ne gre za neko generalno pravilo in pa neko generalno časovno omejitev ali pa cilj, v času katerega naj bi se to zgodilo. Vsi hkrati poudarjajo, da je samo odstranjevanje ukrepov, ki so bili začasno sprejeti zaradi zagotavljanja ustreznega povpraševanja in potrošnje in pa zmanjševanja vpliva krize na brezposelnost, brez drugih ukrepov seveda kratkega daha in bodo povzročili ponoven zasuk gospodarstva v recesivne vode. Zato je tudi element izhodne strategije, ki se ji reče širša izhodna strategija, povezava kratkoročnih ekonomskih ukrepov s tistimi strukturnimi spremembami in institucionalnimi prilagoditvami tam, kjer so potrebni, ki omogočajo poleg kratkotrajnega oživljanja gospodarske aktivnosti tudi njeno vzdržno dolgoročno nadaljevanje. To je osnovno priporočilo vseh mednarodnih organizacij, ki se ukvarjajo s problemi krize, kakor tudi, kot je bilo slišati in videti včeraj, vrha Evropske unije. Kaj je tukaj pomembno za Slovenijo? Glede na to, da smo majhno in odprto gospodarstvo, je pomembno, da na eni strani zagotovimo ustrezno fiskalno stabilnost, brez katere tudi ne bo oživljanja gospodarske aktivnosti, večje zaposlenosti in socialne kohezivnosti. Torej osnovni cilji, ki naj bi jih Slovenija potrdila tako ali drugače, so: spodbujati gospodarsko aktivnost in zagotoviti postopno odpravo makroekonomskih neravnovesij, ki so prisotne tako v drugih gospodarstvih Evropske unije kot tudi ta trenutek v Sloveniji. Ob upoštevanju socialnih in okoljskih vidikov, ki postajajo pomembni tudi ekonomsko ne samo politično in socialno, mora razvoj omogočiti postopno povečanje potencialne gospodarske rasti na vzdržni osnovi. To so osnovni cilji, ki si jih ne bo postavila samo Slovenija, ampak si jih postavljajo vsi v Evropi. Postavlja si jih na določen način tudi Evropska unija preko tako imenovanega dokumenta o evropski strategiji 2020, ki naj bi v osnovi definirala cilje in prioritete, ki jih bo Evropska unija poskušala spodbujati v obdobju naslednjih 10 let. Prioritete v slovenski izhodni strategiji naj bi bile, da je zasnovana kot kombinacija ukrepov ekonomske politike in strukturnih sprememb, ki ob zagotavljanju fiskalne vzdržnosti izboljšujejo socialni položaj najšibkejših in krepijo konkurenčnost gospodarstva in ustvarjanja novih delovnih mest. Takšni splošni opredelitvi, ki ji je težko nasprotovati, je bistveno, kako jo opremimo s posameznimi ukrepi oziroma dejanji. Tisto, kar je v tem trenutku po mnenju Vlade in tega gradiva najpomembnejše, je, da so ukrepi pravilno časovno, vsebinsko in strukturno razporejeni. Tisto, kar mora biti prioritetno in prvo v tako zasnovani strategiji, je konsolidacija javnih financ. Kdor širše spremlja mednarodni tisk in dogodke v Evropski uniji, ugotavlja, da postaja to specifična diferenca med državami. Države, ki so v tem trenutku v boljšem fiskalnem položaju, bodo iz te krize lažje izšle, države, ki so v preteklosti poslovale tako, da so zdaj v slabšem položaju, bodo iz te krize izhajale počasneje z bistveno več restrikcij in z manjšimi možnostmi za ustrezno dolgoročnejšo rast in razvoj. Zato je prva prioriteta v našem konceptu, čeprav nismo med državami z zelo slabo fiskalno pozicijo, primerjalno gledano, in to je ta trenutek bistveno, bistveno zato, ker to pomeni podatek, ki ga spremljajo mednarodni investitorji in tisti, ki želijo investirati v državni javni dolg. Če pogledate podatke po Evropi, vidite, da se države že začenjajo med seboj precej razlikovati in so določene države že postavljene v kategorijo zelo rizičnih držav, za katere pomeni pridobitev finančnih sredstev za financiranje javnofinančnih primanjkljajev ali zelo visoko ceno ali pa tudi že druge resne težave za pridobitev teh sredstev na trgu. Ne bi želel nobeno od teh držav imenovati, čeprav so se, jih je oprijelo imeti "pix" v angleščini. Zato je v naši strategiji krčenje javnofinančnih izdatkov primarna naloga pred zniževanjem davčnih obveznosti. Zakaj? Iz preprostega razloga zato, ker je na kratek rok nemogoče zagotoviti javnofinančno stabilnost s krčenjem davčnih obveznosti oziroma z davčnimi olajšavami, ne da bi se temu prilagodila struktura javnofinančnih in obseg javnofinančnih izdatkov. Sicer končamo v ugodnih potezah na davčnem področju s poslabšanjem javnofinančnega položaja, kar se je izkazalo v mnogih državah v zadnjih petnajstih letih. O tem govorijo izkušnje evropskih držav, ki so šle skozi fiskalno konsolidacijo v 80. in 90. letih, o čemer lahko v nadaljevanju diskusije povemo nekaj več podrobnih podatkov. Zato je naše pravilo, najprej skrčiti in prilagoditi javnofinančne izdatke. Ob uspešnem procesu krčenja in pa prestrukturiranja javnofinančnih izdatkov je seveda možno tudi nadaljevati z dodatnimi davčnimi razbremenitvami, pri čemer mislimo, da je osnovno in glavno vodilo pri takih razbremenitvah tisti problem, ki je v slovenskem gospodarstvu največji. To pa je breme socialnih prispevkov, ki povečuje stroške dela v večini podjetij in gospodarstva. Ko se bo ustvaril prostor skozi javnofinančno konsolidacijo, je možen korak z davčnimi olajšavami oziroma z zmanjšanjem tega bremena, ki je v slovenskem gospodarstvu strukturno gledano najbolj izrazit. Da bi lahko to krčenje javnih izdatkov bilo kontralabilno in tudi hkrati verificirano, Vlada predlaga v svojih dokumentih, in tudi že izvaja, tako imenovano javnofinančno oziroma fiskalno pravilo, ki določa do leta 2013 nespremenjene javnofinančne izdatke na ravni države. Približno tako se bodo verjetno morale obnašati tudi lokalne skupnosti, ki so prispevale relativno velik znesek javnofinančnega primanjkljaja v preteklih dveh letih. Na osnovi takega pravila je drugi pomemben element določitev javnih prioritet v strukturi javnofinančnih izdatkov, ki bodo spodbujali kot primarne prioritete tiste izdatke, ki zagotavljajo ustvarjanje novih delovnih mest in znanja s spodbujanjem in ustvarjanjem inovativnih podjetij, večjo zaposljivost, aktivnost in pa usposobljenost posameznikov ter razvojne, prometne in pa energetske projekte. Glede na to, da je fiskalno pravilo fiksno, nominalno, pomeni, da bodo izdatki, ki bodo na prioritetnih projektih imeli pozitivno rast, zahtevali, da se drugi izdatki, ki niso v prioritetnih politikah, nominalno zmanjšajo. To je sprememba v logiki razmišljanja v slovenskih javnih financah, ki nikoli do sedaj niso bile soočene s tem, da imajo omejitev na nominalno rast izdatkov. Za doseganje dekonsolidacije kot prioritetnega cilja in pa usposobitve državnega in drugih proračunov za spodbujanje prioritet, ki se bodo ali pa so se že jasno določile tako v proračunu kot tudi v državnem razvojnem programu, ki ga pripravljamo za mesec april, bo učinkovito delovanje institucij financiranja, ki je eden najresnejših problemov ta trenutek, da bi se ta razvojni preobrat lahko zgodil. Pri nas tako finančni sektor, banke in zavarovalnice delujejo relativno podoptimalno in je problem, kako oživiti njihovo dejavnost, resen strukturni problem ne samo v Sloveniji, ampak tudi širše. Drugič, da razvojne finančne institucije, ki jih imamo v Sloveniji veliko, do sedaj niso bile resno povezane v, če hočete, razvojni grozd, v katerem bi lahko SID banka izvajala najpomembnejšo koordinativno in pa distributivno vlogo. Poleg tega je očitno in to je se je pokazalo, žal, včeraj ni bilo možnosti sodelovati v diskusiji, glede prilagoditev v kohezijski politiki, verjetno bomo danes imeli več časa. Vse evropske države, ki so se soočale s krizo, so ugotovile, da je večina politik, ki so bile oblikovane glede kohezijskih sredstev, politik, ki so bile narejene za obdobje pred krizo in so mnoge pametne evropske ekonomije in države šle v prilagoditev kohezijske politike, da bi spodbudile te osnovne prioritete, ki so v njihovih dokumentih oziroma praksi tudi prisotni. Enako počnemo tudi pri nas z relativno majhnimi predlogi prilagoditev znotraj operativnih programov, pa vendarle s tistimi, ki naj bi povečali večjo konkurenčno sposobnost, razvoj človeških virov in boljšo distribucijo sredstev znotraj operativnih programov, ki govorijo o infrastrukturnih projektih in pa programih. Tretjič, povečanje konkurenčnosti Z zmanjšanjeM pritiska socialnih prispevkov na stroške dela, kar sem omenil. To se pojavlja poleg konsolidacije javnih financ kot izjemno pomembna naloga, če želimo ob boljši uporabi sredstev in gospodarjenja na ravni podjetništva in menedžmenta, da se ta konkurenčna sposobnost slovenskega gospodarstva na daljši rok tudi vzdržuje. Četrtič, uresničevanja koncepta varne prožnosti, kjer je predvsem pomembno, da se uredijo nekatera področja, ki v tem segmentu v Sloveniji ne delujejo dobro, predvsem področje tako imenovanega sistema malega dela, kjer gre za določene storitve, ki so ta trenutek v sferi sive ekonomije in ureditev delovnih razmerij, ki bodo kot osnovni princip sledile načelu zavarovanja dela, ne pa delovnega mesta. Sicer seveda ni nobene fleksibilnosti in obstajajo velike distorzije med posameznimi oblikami zaposlitve in posameznimi kategorijami zaposlenih. Ne nazadnje izboljšanje instrumentov socialne kohezivnosti, ki zahtevajo prilagoditve na sistemu socialne varnosti, pokojninsko in zdravstveno zavarovanje in pravic iz javnih sredstev. To so osnovni poudarki, ki jih moramo, po našem mnenju, upoštevati in vrstni red ukrepov, ki jih je treba sprejemati, da bi dosegli najprej fiskalno stabilizacijo, ki bo omogočala Sloveniji normalno delovanje v mednarodnem finančnem prostoru, na drugi strani pa določitev tistih prioritet, ki bodo dejansko zagotavljale cilje, ki sem jih omenil. Mi vam bomo, če bo taka želja, posredovali predlog 25 zakonskih projektov, ki morajo biti v letošnjem letu sprejeti in so vezani na izvajanje te tako imenovane izhodne strategije. Večina teh dokumentov je že vsebovana v normativnem programu dela Vlade. Nekateri drugi dokumenti so pa nastali v pripravi strategije in bodo s strani posameznih ministrov v okviru razlage njihovih programov in projektov lahko tudi širše opisani. Hvala lepa.
Hvala lepa. Strategijo je obravnaval Odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo. Besedo dajem podpredsedniku odbora Antonu Colariču za predstavitev poročila odbora.
Hvala lepa za besedo. Gospod predsednik Državnega zbora, gospod predsednik Vlade, ministrici, ministri in drugi predstavniki in predstavnice Vlade, kolegice in kolegi. Odbor za gospodarstvo je 10.2.2010 kot matično delovno telo obravnaval Slovensko izhodno strategijo 2010-2013, ki jo je Državnemu zboru v seznanitev poslala Vlada. Seji odbora so prisostvovali predstavniki in predstavnice Vlade, Gospodarske zbornice Slovenije, Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije, Trgovinske zbornice in Združenja delodajalcev Slovenije. Odboru so bili na seji posredovani tudi predlog sklepov poslanke Julijane Bizjak Mlakar in poslancev mag. Franca Žnidaršiča in Andreja Magajne, ki naj bi jih odbor predlagal Državnemu zboru v sprejetje ob obravnavi Slovenske izhodne strategije. Seja je potekala tako, da so uvodoma predstavniki Vlade predstavili izhodno strategijo, pri čemer je dr. Matej Lahovnik, minister za gospodarstvo, podal uvodno predstavitev dokumenta ter predstavil pomembnejše ukrepe s področja gospodarstva. Sledile so dokaj podrobne predstavitve ukrepov po posameznih vsebinskih sklopih s strani drugih predstavnikov Vlade, in sicer dr. Ivana Svetlika, dr. Patricka Vlačiča, dr. Henrika Gjerkeša in gospe Irme Pavlinič Krebs. Uvodnemu delu seje je sledila razmeroma obsežna razprava, v kateri so člani odbora, pa tudi drugi razpravljavci, izhodno strategijo večinoma podprli. Poudarjali namreč so, da gre za dokument, ki ga Slovenija v tem trenutku nujno potrebuje, ker vključuje vrsto dobrih in za čimprejšnji izhod iz krize nujno potrebnih ukrepov. Bistveno je, da v njej vsi ključni akterji dosežejo konsenz in jo s skupnimi močmi tudi takoj začnejo izvajati. So pa nekateri razpravljavci opozarjali na posamezne pomanjkljivosti strategije, ki jih je treba skrbno proučiti ter strategijo po potrebi tudi korigirati, saj gre za živ dokument, ki ga Vlada lahko sprotno popravlja oziroma dopolnjuje ter prilagaja trenutnim razmeram. Bo pa v Državnem zboru o posameznih ključnih predlogih ukrepov zagotovo še kasneje potekala temeljita in obsežna razprava, in sicer takrat, ko bo Vlada na podlagi usmeritev iz strategije pripravila potrebne zakonske predloge. Takrat bo tudi priložnost, da se nekatere ključne ukrepe dodatno prouči ter po potrebi dodela oziroma ustrezno spremeni. Strategijo so v načelu podprli tudi predstavniki opozicijskih poslanskih skupin, pri čemer pa so izpostavljali tiste rešitve, ki so po njihovem mnenju bodisi pomanjkljive, nedodelane oziroma sploh v strategijo niso vključene. Predstavnik SLS je tako med drugim poudaril, da so zadržani do predvidenih prodaj kapitalskih deležev države v posameznih gospodarskih družbah v času krize ter do predvidenih sprememb operativnih programov. Predstavnik Poslanske skupine SDS pa je zlasti poudaril, da gre za dokument, ki ni dovolj strukturiran, zato ga bo težko upravljati in tudi spremljati njegovo uresničevanje. Manjka namreč neka časovnica oziroma jasna opredelitev, kdo in zlasti v kakšnem roku bo uresničil posamezne ukrepe. V zadnjem delu razprave so stališča do izhodne strategije predstavili tudi predstavnice in predstavniki Trgovinske zbornice, Gospodarske zbornice Slovenije, Obrtno-podjetniške zbornice ter Združenja delodajalcev Slovenije. Ob tem so opozarjali tudi na nekatere druge ukrepe, ki bi jih bilo treba vključiti v strategijo in na katere že dolgo opozarjajo. Veliko pozornosti pa se je na seji posvetilo tudi Predlogu zakona o minimalni plači, ki pa smo ga včeraj že potrdili. Predstavniki in predstavnice Vlade so odgovarjali tudi na vprašanja in pojasnjevali določene zadeve. Na koncu je odbor prešel tudi na odločanje o predlogih sklepov poslancev Bizjak-Mlakar, Žnidaršiča in Magajne, ki jih je preoblikoval v predlog priporočil, vendar teh predlogov odbor ni sprejel, ker je bila večina članov mnenja, da gre za obravnavo strategije za, [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]dokument Vlade, s katerim se Državni zbor le seznani. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil Ljubo Germič, prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predsednik Vlade, ministri, ministrice, kolegi in kolegice. Uvodoma naj povemo, da v Poslanskem klubu LDS pozdravljamo pričakovano izhodno strategijo. Kot izhaja iz samega dokumenta, je razvidna njegova kvaliteta, kar je med drugim tudi odraz poglobljene priprave in zahtevnega usklajevanja. Na začetku želimo izpostaviti, da je rezultat strategije tisto, kar smo na nek način pričakovali, to je nabor selektivno izbranih in medsebojno povezanih in usklajenih ukrepov, ki predstavljajo koherentno celoto. Predvsem pa nas glede na v preteklosti znane poplave strategij, razvojnih resolucij, razvojnih programov in načrtov ter podobnega pri izhodni strategiji vodi želja in upanje, da se bo čim več tega, in še več, uresničilo in udejanjilo tudi v praksi, pričakujemo pa tudi, da bo odprta za dodatne dobre predloge in dopolnila. In če se osredotočimo na samo vsebino izhodne strategije. Po našem mnenju gre pri izhodni strategiji v prvi vrsti za makro okvir delovanja Vlade za izhod iz krize, pa tudi pokriznega ukrepanja. Na eni strani gre za splošne usmeritve, kam kot družba želimo in kaj zmoremo za to storiti. Na drugi strani pa strategija vključuje tudi konkretne ukrepe, kako do teh ciljev tudi priti. Pomembno je omeniti prioritete strategije, ki so v cilju vsesplošne, dolgoročne, vzdržne gospodarske rasti strnjene v tri razvojne prioritete, in sicer: v podjetništvo in znanje za razvoj, varno prožnost in socialno kohezivnost ter prometno in energetsko infrastrukturo. Glede na vsebino prioritet, ki izhaja iz izhodne strategija, je izbira po našem mnenju ustrezna, in ob učinkoviti implementaciji programov lahko tudi uspešna. Te tri prioritete so ujete v štiri temeljna vodila oziroma smernice, ki jih strategija predpostavlja. To pa so fiskalna stabilnost oziroma konsolidiranje javnih financ, konkurenčnost gospodarstva, socialna povezanost in ne nazadnje tudi vse bolj pomembna okoljska učinkovitost in kohezivnost, ki naj usmerja strukturne spremembe gospodarstva v smeri novih, okolju prijaznih in energetsko učinkovitih tehnologij. Pot, ki vodi do doseganja teh ciljev in spoštovanja smernic, pa je zajeta v tri povezane sklope ukrepov. Ti so strukturne narave, institucionalne narave in ukrepi ekonomske politike. Konsolidacija javnih financ seveda ne bo možna brez varčevanja, ob predpostavki, da ne povečujemo davčnih obremenitev. Po naši oceni je velik in pomemben dosežek, da Vlada ni posegla po ukrepih povečanja oziroma dodatnih ukrepih davčnih obremenitev. Namreč, trnova bo pot, da bomo zagotavljali enako raven javnih storitev, a hkrati nedavčno obremenjevali ob tem še občutno zmanjševali proračunski primanjkljaj. Vsakršno varčevanje, ki ne vključuje primerne optimizacije, nesporno zadene ob smernico socialne kohezivnosti, čemur pa se Slovenija ne odreka in to v Poslanskem klubu LDS ocenjujemo kot dobro. V našem poslanskem klubu na področju ukrepov ekonomske politike želimo še posebej izpostaviti ukrepe na področju financiranja za razvoj, ker se nam zdi nujna koordinacija finančnih instrumentov in prilagoditev jamstvenih shem, ki so se velikokrat izkazali za preveč razpršene, za preveč birokratsko zapletene, pa tudi za ne dovolj ciljno usmerjene. Vse te pomanjkljivosti so se v končni instanci izkazale za neučinkovite, ampak ne v intenzivnosti in uspešnosti koriščenja teh sredstev, temveč pri doseganju ciljev in dejanjih oprijemljivih rezultatov. Prav tako pomembni se nam zdijo ukrepi s področja varne prožnosti, kjer pozdravljamo izpostavljeno pomembnost predvsem kakovostnega izobraževanja za zahtevnejša in bolje plačana delovna mesta, kot tudi ukrepe s področja hitrejšega vstopa diplomantov na trg dela, saj smo v sedanjem sistemu priča vse prevelikim obvodom. S pomočjo teh obvodov pa so v končni fazi prizadeti ravno interesi tistih mladih, ki bi s svežimi idejami morali čim prej konkretno vstopiti na trg dela. Na drugi strani pa je za neobremenjeno študiranje treba poskrbeti z okrepljenim študentskim sistemom, ki je prav tako del te izhodne strategije. Obsežna in zahtevna bo implementacija strukturnih ukrepov. Na to v Poslanskem klubu LDS še posebej opozarjamo. A teh sprememb se je treba lotiti in tu so si edini tudi vsi socialni partnerji. Tako nas tu čakata prenova pokojninskega sistema in potrebne spremembe na področju zdravstvenega varstva in zdravstvenega zavarovanja ter zdravstvene dejavnosti ter prenova sistema dolgotrajne oskrbe. V Poslanskem klubu LDS podpiramo te strukturen ukrepe, ki pa morajo biti predvsem, kar posebej poudarjamo, dobro premišljeni in morajo sovpadati z glavnim ciljem izhodne strategije, da bodo ti sistemi tudi dolgoročno vzdržni. Zadnji velik sklop ukrepov so tako imenovane institucionalne spremembe. Tu velja izpostaviti predvsem Agencijo za Upravljanje kapitalskih naložb, kjer se v Poslanskem klubu LDS nadejamo končne uveljavitve učinkovitega, odgovornega in transparentnega korporativnega upravljanja. Tu je nujno treba opozoriti tudi na odgovornost menedžmenta in nadzornih svetov. Preveč je bilo sprevrženih postopkov in dvomljivih procesov, takih, povezanih z lastninjenjem, ne pa z odgovornim upravljanjem. Vedno, še posebej pa v kriznem in pokriznem času mora biti glavna naloga menedžmenta skrb za razvoj, za vlaganje v znanje, za tehnološki preboj in ustvarjanje kakovostnih delovnih mest. To še posebej velja za podjetja v javni lasti. Tam je odgovornost še toliko večja, še toliko bolj pomembna. V tem sklopu ukrepov institucionalne narave moramo pozdraviti tudi jasno usmeritev te vlade k razvoju železniške infrastrukture, ki je bila v preteklosti močno zapostavljena, kar je posledično povzročilo tako negativne posledice za gospodarstvo kot tudi za javni potniški promet. Če povzamemo izhodno strategijo, je le-ta zgrajena na treh, za Slovenijo temeljnih stebrih. To so zagon gospodarstva, sodoben trg delovne sile in ohranjanje socialne države. V teh kriznih časih smo bili priča pozivom k hitremu ukrepanju. Tudi v LDS se pridružujemo mnenju, da bi se včasih dalo hitreje ukrepati, a tematika praviloma ni tako enostavna, da bi se lotili rokohitrsko reševati. Gre namreč za temeljna vprašanja razvoja družbe, razvoja naše države. In v teh primerih instant rešitve praviloma tukaj niso dobre. Tudi enostaven koncept globokih davčnih razbremenitev ni nujno recept za rešitev, še posebej v situaciji, v kateri se nahajamo. Kratkoročna davčna razbremenitev lahko srednjeročno pomeni močno javnofinančno destabilizacijo, ki se lahko konča v dolgoročnem razvojen krču. V tem pogledu je pomemben tudi odnos Vlade do zadolževanja. Iz izhodne strategije izhaja, da bomo z zmanjšanjem proračunskega primanjkljaja stabilizirali javni dolg ter s tem zagotovili tisto najpomembnejše - da ne bodo naših računov plačevale prihodnje generacije. Ena izmed naših temeljnih odgovornosti namreč je, da ne trošimo na račun prihodnjih generacij. Hkrati pa opozarjamo tudi na temeljit premislek o vseh korakih pri eventualnih prodajah kapitalskih deležev države v posameznih gospodarskih družbah. V izhodni strategiji vedimo še posebno dodano vrednost v tem, da poleg splošnega okvira predstavlja tudi konkretne ukrepe, in sicer po resornih ministrstvih. Velikokrat je bil ravno tukaj očitek, da Vlada nima odgovora. Naša skrb kot zakonodajne veje oblasti je, da skrbno bdimo nad izvajanjem teh ukrepov. Za zaključek naj povemo, da so izhodna strategija in predlagani ukrepi, ki so predstavljeni, dobra osnova za naše nadaljnje ukrepe. Slovensko izhodno strategijo v Poslanskem klubu LDS podpiramo. Razumemo jo kot nabor premišljenih ter medsebojno povezanih in usklajenih ukrepov, ki ne bodo le zapisane besede, temveč bo strategija uresničena v ustreznih zakonskih predlogih in smelih ukrepih za uresničevanje izhodne strategije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Matevž Frangež.
Spoštovane kolegice in spoštovani kolegi! Slovenija stopa na pot okrevanja. Svetovna gospodarska in finančna kriza nas je močno prizadela, še posebej najbolj ranljive in šibke med nami. Danes vemo, da je bil sunek krize v Sloveniji tako silovit tudi zato, ker je bil v preteklosti zamujen čas za prestrukturiranje slovenskega gospodarstva v bolj konkurenčno in trajnostno ekonomijo, skupaj z nujnimi prilagoditvami v pokojninskem in zdravstvenem sistemu, v javnem sektorju, javnih financah. Gospodarska in finančna kriza ni vzrok vseh naših težav, ampak je le pospešila razkritje vseh strukturnih problemov slovenske družbe. To ni naš alibi in ne opravičilo. To razumemo kot nauk, da so v Sloveniji potrebne spremembe. Trdno smo odločeni, da te spremembe uveljavimo. Zavedamo se, da bodo nekatere izmed teh tudi boleče in nepriljubljene. Kot odgovorna oblast jih želimo uresničiti, da izboljšamo kondicijo Slovenije in možnosti njenih ljudi. Izzivi pred nami so veliki, velika pa je tudi naša odločenost, da jih ulovimo v dobro vseh. Poudarjamo, da kot poslanska skupina Slovensko izhodno strategijo podpiramo, s svojimi predlogi, ki jih bodo v nadaljevanju predstavili tudi kolegi in kolegice, pa želimo dodatno okrepiti njeno vrednost, učinkovitost in sposobnost, da z njeno pomočjo Slovenija preseže gospodarsko krizo. Zato se strinjamo, da mora izhodna strategija ostati odprt proces, ki ga bomo ob hkratnem uresničevanju posameznih ukrepov, sprejemanju zakonov lahko dopolnjevali z dobrimi idejami, ki lahko Slovenijo naredijo boljšo. Nekateri menijo, da nas v tej izhodni strategiji zanima samo reševanje javnih financ. Nasprotno, stabilne javne finance razumemo kot temeljno infrastrukturo, "conditio sine qua nom", za delovanje države, gospodarstva in celotne skupnosti. Izkušnje nekaterih držav, denimo Grčije, jasno kažejo na to, da moramo narediti vse, da saniramo javnofinančni položaj. Zato zagovarjamo uvedbo fiskalnega pravila, ki naj prepreči prihodnje naraščanje odhodkov države, hkrati pa določitev smeri obsega in strukture javne potrošnje s fokusom na povečevanju konkurenčnosti, znanja, tehnološkega preboja in socialne povezanosti. To je naša odgovornost do denarja, ki se mu ga za skupno dobro celotne skupnosti odrekajo državljanke in državljani. To je naša odgovornost, da jim v zameno za njihov denar damo resnično vrednost v razvojno naravnani, spodbujajoči in urejeni skupnosti kakovostnih javnih storitev. Stabilnost javnih financ moramo zato tudi v tem parlamentu razumeti kot naš nujen in skupen cilj, brez katerega v temelju ogrozimo možnosti za okrevanje in napredek. Zato zagovarjamo znižanje stroškov v javni upravi z zmanjšanjem števila zaposlenih, optimizacijo procesov javne uprave ter racionalizacijo in poenostavitev postopkov. Pozdravljamo nov pristop razvojnega načrtovanja in načrtnega dela na izboljšanju sposobnosti javnega sektorja, da uresniči zastavljene cilje. Nič nam ne pomaga ne dobra zakonodaja in ne dobre strategije, če se ne eno in ne drugo ne uresničuje. V teh ukrepih, ki smo jih začeli že s programskim proračunom, vidimo veliko priložnost za to, da ta država postane pametna, osredotočena na svoje cilje in sposobna uresničevati te cilje. Zato je skrajni čas, da optimiramo procese v javni upravi tako, da bodo cilji, ki si jih skupaj zastavimo, tudi uresničeni. Močan in dinamičen javni sektor je prav v krizi izjemnega pomena, saj lahko velike in nujne spremembe dosegamo samo kot skupnost. Samo kot skupnost lahko dosežemo velike razvojne premike. V tem je morda tudi temelj razlikovanja med nami in opozicijo, za katero se zdi, da ji je edini posvečeni cilj izhoda iz krize davčna razbremenitev. Ker nočemo nepremišljeno zniževati ravni pravic, na katerih stoji naša družbena pogodba, in ker smo prepričani, da moramo Slovenijo narediti za močno, k razvoju in enakim možnostim za realizacijo vseh potencialov osredotočeno državo, smo do tovrstnih ambicij skrajno zadržani, hkrati pa ne moremo mimo poudarka, da bi ob pametnejšem gospodarjenju v preteklosti, v dobrih časih, danes imeli več manevrskega prostora tudi za tovrstne ideje. Gospodarstvu bomo ob dosedanjih bistvenih krepitvah sredstev za konkurenčnost in tehnološki razvoj pomagali z izboljšanjem instrumentov finančne pomoči ter vzpostavitvijo skupne platforme za pridobivanje razvojne pomoči za podjetja. Z izboljšano koordinacijo in povezovanjem institucij bomo maksimirali finančni potencial in povečali sinergije različnih finančnih instrumentov za učinkovito gospodarsko prestrukturiranje. Podpiramo poenostavitve jamstvene sheme, olajšanje možnosti za dostop do financiranja obratnih sredstev in individualna poroštva ob povečanem osebnem jamstvu lastnikov in menedžerjev. Te cilje zasledujemo tudi s spremembami operativnih programov, da osredotočimo razpoložljiva sredstva Evropske unije v spodbujanje gospodarske rasti, tehnološko prestrukturiranje, nastajanje novih delovnih mest s pozornostjo na izvedljivosti in čim večjem razvojnem učinku evropskih sredstev na skupnost kot celoto. Zato tudi pozdravljamo prilagoditve sistema črpanja po meri uporabnika in ne po meri administracije. Kot izjemno pomemben del izhodne strategije razumemo tudi vzpostavitev instrumentov za pomoč podjetjem v vseh fazah razvoja, od semenskih finančnih sredstev do zagonskih sredstev in financiranja razvoja podjetij. Zato je strategija naše vlade jasna: povečanje konkurenčnosti gospodarstva, njegovo tehnološko prestrukturiranje in povečanje dodane vrednosti, to pa ne sme ostati samo geslo, ampak del učinkovitega uresničevanja v političnem vsakdanu. Prav tako okoljska, energetska prenova Slovenije ter aktivna pomoč prebivalstvu s ciljem, da naši ljudje zaživijo boljše življenje, da sprostijo svojo ustvarjalnost in dajo Sloveniji nov razvojni polet. Izjemnega pomena pri tem je sklop ukrepov na področju socialne varnosti in zaposlovanja. Četudi kapico za socialne prispevke razumemo kot ukrep za izboljšanje konkurenčnosti gospodarstva z zniževanjem stroškov dela visoko kvalificiranih delavcev, na katerih temelji naše upanje za razvojni preboj, hkrati s tem pa izenačevanje cele zmede različnih obravnav na trgu dela, bomo ta ukrep, nekoliko zadržano, posebej pozorno spremljali v fazi oblikovanja zakonodajnih rešitev, da razčistimo nekatere upravičene dileme in pomisleke. Kot enega ključnih ukrepov štejemo vzpostavitev enotne vstopne točke za socialne transferje z zakonom o uresničevanju pravic iz javnih sredstev. Ob večji preglednosti sistema si od tega ukrepa obetamo tudi zahtevno miselno spremembo. Smo zagovorniki socialne države, ki pa mora pomagati ljudem v stiski, a ostri kritiki zlorab teh pomoči, njihovega kopičenja in s tem tesno povezanega dela na črno. Delo je naša vrednota, ki mu nameravamo povrniti ugled in pomen, ki ga ima za polno življenje vsakega izmed nas. Slovenijo vidimo kot deželo pridnih, pametnih in ustvarjalnih ljudi. Dosedanji sistem socialnih pomoči in preslabo delujoč trg dela moramo zato usposobiti, da bo delo za takšno vizijo našega skupnega sobivanja. Tudi zato smo v minulih dneh podprli povečanje minimalne plače in danes tudi dvig splošne dohodninske olajšave kot pogumen ukrep na tej poti. Brezposelnost razumemo kot problem številka 1. Napovedujemo ji oster boj, zato moramo pristopiti k reformi trga dela in z zakonom o delovnih razmerjih olajšati zaposlovanje in razširiti nadomestila tudi na doslej zapostavljene skupine brezposelnih, na prvem mestu mlade, z zakonom o urejanju trga dela pa reformirati Zavod za zaposlovanje in oblikovati delujoč presek med ponudbo in povpraševanjem po delu. V minulem obdobju nerazumno zapostavljeno aktivno politiko zaposlovanja je treba okrepiti, da povečamo zaposlitvene kompetence in možnosti naših ljudi. Z zakonom o malem delu je treba končati neenako obravnavo različnih oblik dela, dati ljudem več varnosti, hkrati pa odpreti možnosti za delo tudi drugim specifičnim skupinam. Nasproti tej ambiciji stojijo študenti z legitimno zahtevo, da se možnosti za študij ne smejo poslabšati. Nasprotno! Študentom je treba dati možnost, da uspešnost njihovega študija ne bo odvisna od dela ob študiju, ampak od učinkovitih instrumentov štipendijske politike, ki naj zagotovi enake možnosti dostopa do znanja. Zato Socialni demokrati pritrjujemo potrebi po več štipendijah, v dilemah o malem delu pa zahtevamo okrepljen socialni dialog, ki mora voditi do pametne rešitve, ureditve trga dela, okrepitve možnosti za študij, ne nazadnje tudi izboljšanje rezultatov našega visokošolskega izobraževalnega procesa. To je, če mislimo resno z našimi stremljenji po razvojnem prestrukturiranju, ena od ključnih prioritet. Državni zbor je že naredil prvi korak k novi politiki korporativnega upravljanja. Veliko stavimo na ta proces, ker želimo, da se politika in interesne skupine dokončno umaknejo iz upravljanja državnih podjetij in da se dosledno uveljavi odgovornost za dobro vodenje podjetij, država kot lastnik pa s sprejemom strategije upravljanja v Državnem zboru definira in premisli, kaj pričakuje od teh podjetij. Z novim korporativnim upravljanjem želimo dokazati, da je država lahko dober lastnik podjetij, ki bodo učinkovito upravljana, zasledovala svoje strateške cilje, ki bodo razvojno propulzivna in odgovorna do zaposlenih, skupnosti in okolja. Tudi zato smo zadržani do napovedi o prodaji državnih podjetij. V razpravi o tem bomo pozorni na vprašanje, katera od teh podjetij tvorijo razvojno hrbtenico slovenske ekonomije in kakšna so tveganja ob morebitni prodaji na širše gospodarsko in socialno okolje. Ob tem opozarjamo, da kriza ni čas za doseganje optimalne kupnine in da mora biti privatizacija selektivna in dobro premišljena; privatizacija ne sme biti razprodaja državnega premoženja po diskontnih cenah. V letošnjem letu bomo s sprejemom zakona o podnebnih spremembah in celovito podnebno strategijo, opredelili našo pot v nizko ogljično družbo. Za zmanjševanje emisij v vseh sektorjih, od energetike in prometa do kmetijstva, gradbeništva in odpadkov. Četudi so konkretne rešitve prehoda Slovenije v nizko ogljično družbo v izhodni strategiji le nakazane, je pomembno, da je ta ambicija del našega soočenja s krizo, saj podobne spremembe in prilagajanje nanje razumemo kot ključen del gospodarskega prestrukturiranja in velikansko priložnost za naše gospodarstvo. Spoštovani in spoštovane! Naš največji nasprotnik je družbena klima, ki je izničila vesel in optimističen slovenski značaj. Danes je bolj kot kadarkoli prej pomembno, da damo splošno prisotni negativni energiji drugačen naboj, da izzivi, pred katerimi stojijo, ponovno združijo Slovenijo. Da sprostimo ustvarjalnost, da damo polet slovenski pameti, da razvežemo pridne roke slovenskih delavcev, da si zastavimo nove cilje kot država in kot ljudje. Da lahko uspemo, da smo lahko odlični, da lahko zmagamo in da ponovno začnemo sanjati Slovenijo, kakršna bi lahko bila in mora biti, ker to dolgujemo našim ljudem in njihovi prihodnosti. Za to dolgo zimo prihaja pomlad.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Janez Janša. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi. Izhodna strategija, kot se imenuje ta dokument, ki ga danes obravnavamo, je zgolj še eden v seriji deklarativnih dokumentov, ki smo jih v lanskem letu spremljali ali obravnavali že veliko. Tako je Vlada lanskega aprila v parlament poslala papir z naslovom Potrebne strukturne reforme, v katerem je bilo približno tretjina tega, kar piše tudi v danes obravnavani izhodni strategiji, že vsebovano. Takrat smo slišali izza te govornice predsednika in druge predstavnike Vlade, ki so obljubljali, kaj vse od tega, kar so predstavili aprila, bo do konca lanskega leta že realizirano. Do realizaciji ni prišlo. Namesto tega smo dobili, mislim da, dve konferenci tako imenovanega razvojnega dialoga, kjer smo slišali ponovno veliko besed zaklinjanja o tem, kako je treba preiti med zmagovalce. Ampak čez kakšen teden se nihče, niti udeleženci te konference razvojnega dialoga sami, ni več spomnil, kaj se je tam pravzaprav govorilo. Zaradi takšne pozabe smo potem lahko jeseni doživeli presenečenje, ko je Vlada predstavila podoben dokument kot aprila, samo pod drugim naslovom, in sicer se mu je reklo Program dolgoročnih strukturnih prilagoditev, kjer se je ponavljalo obljube iz aprila, ampak od teh obljub ni bilo veliko. Konec lanskega leta smo dobili serviran potem celo dokument, ki naj bi imel še bolj strateške ambicije, z naslovom Kam po krizi. Rečeno je bilo, da se Slovenija že obrača v čas, ko krize ne bo več in ko bomo spet lahko tekmovali za mesto med najboljšimi v Evropi in na svetu. Če vas danes vprašam, ali se spomnite ene same konkretne stvari iz tega tako imenovanega strateškega dokumenta, me boste verjetno razočarali. Po kakšnem tednu, kljub temu da so dnevni časopisi objavili cele strani, te deklaracije ali kakorkoli lahko temu rečemo, kjer je bilo pomešano vse, veliko dobrih idej, pa tudi veliko povsem utopičnih. Skratka, po enem tednu smo na to vsi pozabili, vključno z naročniki in avtorji. Sedaj imamo pred seboj četrti dokument v slabem letu iste vrste, ki se imenuje Izhodna strategija. Rezultati tega, da smo doslej že trikrat razpravljali o treh strateških dokumentih, ne da bi se vmes kaj posebej zgodilo, so predvsem v negativni dodatni vrednosti k negativnim posledicam oziroma k poglabljanju negativnih posledic gospodarske krize. Tako je brezposelnost v tem času narasla za 60%. Slovenija je v letu 2009 padla najbolj, ko gre za gospodarsko rast oziroma za BDP v celotnem evro območju. V enem samem letu je bil izničen tempo dohitevanja razvitosti Evropske unije in danes smo po nekaterih kazalcih na stanju iz leta 2004, po nekaterih pa še bistveno nižje. Če smo bili ob koncu leta 2008 nekje med povprečjem in vrhom Evropske unije, smo danes nekje med začeljem in povprečjem, kar je velik negativen strateški premik v našem položaju. V lanskem letu je Vlada povečala neto državno zadolženost za 50%, z 22% deleža javnega dolga v bruto domačem proizvodu ob koncu leta 2008 v dokumentu, ki ga imamo pred sabo, prehajamo v letošnjem letu na 40%. Se pravi, da bomo po vladnih napovedih v tej izhodni strategiji v letošnjem letu dosegli dve tretjini manevrskega prostora, ki ga imamo v okviru evropske regulative oziroma Pakta stabilnosti in rasti. Slednje je boleče predvsem zato, ker smo se zadolžili predvsem za porabo, ne vedno upravičeno, ne pa tudi za investicije. V dokumentu, ki ga imate pred sabo, piše, da bomo letos samo za obresti plačali več kot pol milijarde evrov, več kot 500 milijonov evrov, naslednje leto okrog 600 milijonov, samo za obresti, zaradi povečanja neto zadolženosti države. Ob tem pa v vladnih vrstah in javnosti nekaj mesecev bistveno bolj od tega, o čemer pravzaprav ni nobene resne razprave, razpravljamo o tem oziroma razpravljate o tem, kako vzeti dijakom 0,80 evra pri toplem obroku. Če vzamete celotno malico, je to nekaj 10 milijonov evrov, tu pa bomo samo za obresti dali pol milijarde, in o tem ni nikakršne razprave! Če seštejemo neto učinek vseh vsaj približno konkretnih varčevalnih ukrepov v tej tako imenovani izhodni strategiji, je ta neto učinek seštevkov manjši od tega, kar bomo dali za obresti oziroma, točneje rečeno, je manjši od tega, kar bomo dali za obresti za tisti del dolga, ki se je povečal samo v tem zadnjem dobrem letu. Zaradi vseh teh razlogov smo danes v situaciji, ko bi bilo dejansko treba potegniti nekatere zelo odločne poteze, ko bi moralo biti tu zadaj tudi neko odločno vodenje in tudi velika podpora temu vodenju. Na žalost pa imamo zaradi vsega naštetega situacijo, ko dve tretjini slovenskih državljanov sedanjo vlado vidi kot del problema in ne kot del rešitev, kar tudi pametne stvari, ki so predlagane v tej izhodni strategiji, postavijo pod vprašaj, ker če komu nasploh ne verjameš, boš zelo težko potem verjel tudi stvarem, ki so morda smiselne in je to nek strateški psihološki problem, ki se ga ne da odpraviti s tem, da zdaj rečemo, da je potrebno več pozitivne energije in bo vse v redu. Če zdaj govorimo konkretno o predlogih v tej izhodni strategiji in primerjamo ta dokument z dokumentom, ki ste ga obravnavali pred kratkim in ki ga je vložila Slovenska demokratska stranka in ki se je imenoval Boj proti krizi je boj za nova delovna mesta, tretji paket protikriznih ukrepov, vidimo, da se oba dokumenta na štirih točkah v svojih namenih delno ujemata. Te točke so: zmanjšanje javne porabe v bruto domačem proizvodu, drugič, reševanje tako imenovanih slabih kreditov, tretjič, zmanjšanje zaposlenosti v administraciji oziroma varčevanje pri stroških dela v administraciji in četrtič, prekonsolidacija javnih financ. Na žalost lahko tukaj v veliki meri primerjamo zgolj načela in lepe želje, manj pa konkretne ukrepe, kajti ključna pomanjkljivost z nekaj častnimi izjemami v tem dokumentu celotnega papirja je v tem, da ni neke jasne časovnice, veliko ukrepov sploh ni razdelanih. Pri mnogih gre za mešanico kratkoročnih in dolgoročnih ukrepov, pri nekaterih gre tudi za temeljno nasprotje med tem, kar naj bi ta izhodna strategija bila, ker piše, Izhodna strategija 2010 - 2013, se pravi, je nekako vse skupaj s splošnim okvirom omejeno na tri leta. Pri eni od treh predlaganih reform, pri pokojninski reformi, pa govorimo in razdeljujemo v tem dokumentu drugo fazo, ki naj bi dala učinke šele leta 2015. Se pravi, je veliko nasprotje med nekim splošnim okvirom in med številnimi, tudi zelo pomembnimi napovedmi v samem dokumentu. Tu gre tudi za neko nerazumljivost oziroma nelogičnost, ki si je ne znam pojasniti in ki ni bila umaknjena tudi potem, ko smo nanjo - ne samo mi, ampak tudi drugi, ki so dokument prebrali - javno in jasno opozorili. V tem pregledu protikriznih ukrepov ali pa ukrepov izhodne strategije, ki je narejena po posamičnih resorjih, so ponekod napisane pravzaprav vse stvari, ki jih posamična ministrstva delajo. Tako lahko med ukrepi, ki nas bodo pripeljali iz krize, najdemo ustanovitev filmske pisarne, spremembo zakona o zasebnem varovanju, ustanovitev nacionalnega preiskovalnega urada. To zadnje je še posebej zanimivo, kajti samo za stavbo te nove institucije bodo slovenski davkoplačevalci dali več kot milijon 600 tisoč evrov neto, ob tem, da ima to isto ministrstvo na razpolago stavbo, ki je tako ali tako državna in je plačana s strani države, kjer se da z enako ceno za kvadratni meter stavbo kupiti, tu pa bo samo v najemu. Če je takšno metanje denarja skozi okno del izhodne strategije, potem se lahko samo vprašamo, kam ta strategija vodi. Če sem prej naštel štiri točke, kjer lahko najdemo neko načelno ujemanje med ukrepi, ki smo jih predlagali v Slovenski demokratski stranki, in med ukrepi, ki so predlagani v tem dokumentu, je treba opozoriti tudi na temeljno razliko, ki je Vlada pravzaprav ne skriva in ki jo je minister Gaspari jasno izpostavil tudi v svojih javnih nastopih, ne nazadnje na tiskovni konferenci, ko je bil ta dokument predstavljen. Temeljna razlika med obema pristopoma je v tem, da Vlada gradi, če zdaj govorimo o konkretnih predlogih, na varčevanju, kar je dobro, in na nekih dolgoročnih ukrepih, ki pa za izhod iz krize pravzaprav ne bodo imeli velikega pomena, ker naj bi učinki prišli šele potem, ko naj bi tudi po napovedih iz tega istega dokumenta Slovenija že izšla iz krize. V našem paketu ukrepov Boj proti krizi je boj za delovna mesta smo poleg varčevanja predlagali tudi poudarek na rasti in zaposlovanju. Predsednik Vlade je v uvodu govoril o tem, kaj je bilo včeraj na sestanku Evropskega sveta v Bruslju in o Lizbonski strategiji, ki je temeljni razvojni dokument Evropske unije in ki naj bi dobil svojo nadgradnjo tudi za prihodnje desetletje. Naj ob tem spomnim, da od leta 2005 v Lizbonski strategiji ni več cilja, da naj bi Evropa postala najbolj konkurenčno gospodarstvo na svetu, ker je bila leta 2005 Lizbonska strategija prenovljena in tega, recimo temu utopičnega cilja, v strategiji ni več. Takrat je strategija dobila naslov rast in delovna mesta. Rast in delovna mesta. Evropska razvojna strategija ima poudarek natančno na tisti točki, na kateri smo poudarek dali tudi mi v našem tretjem paketu protikriznih ukrepov. Rast in delovna mesta so tudi osrednja točka predlogov za novo razvojno strategijo Evropske unije za prihodnje desetletje. Preveč časa bi vzelo, če bi ponovil razpravo, ki je pripeljala do te spremembe leta 2005, v času slovenskega predsedovanja oziroma vodenja Evropske unije. Marca leta 2008 smo ocenjevali učinke te prenovljene Lizbonske strategije in tista ocena je bila pozitivna za to spremembo. In na tej točki je odpadla tudi tista dilema, ali ljudje v Evropi podpirajo tovrstno razvojno strategijo. Tudi javnomnenjske raziskave, ki so bile narejene takrat so pokazale, da je to pravzaprav neka daleč večinska želja Evropejcev. Se pravi, da gospodarska rast ne bi bila zgolj sama sebi namen, ampak da bi generirala nova delovna mesta, ker je to skupaj v povezavi pravzaprav edini realni temelj blaginje. Osebne blaginje, pa tudi splošne blaginje in ne nazadnje tudi blaginje javnih financ. Vse moderne evropske države v glavnem temeljijo na solidarnostnih sistemih, kar po domače povedano pomeni, da ljudje, ki so zaposleni ali ki imajo takšne ali drugačne dohodke, preko različnih prispevnih stopenj in trošarin prispevajo za javne finance, na podlagi katerih, če so te javne finance zdrave potem socialna država ali pa elementi socialne države, ki obstajajo pravzaprav povsod v Evropi, poskrbijo za nujno potrebno solidarnost in kolikor toliko pravično delitev. Ker pa javne finance niso zdrave, se pač vlade zadolžujejo in to je zgodba o razvoju Slovenije ali pa nerazvoju Slovenije v zadnjem letu. Jaz bi priporočal predstavnikom Vlade, kihodijo na sestanke v Bruselj, da nekoliko bolj podrobno proučijo dokumente, ki govorijo o tem, kaj je tisto bistvo, ki lahko pripomore k temu, da se bo Evropa, s tem pa tudi vsi njeni deli s Slovenijo vred, v prihodnosti normalno razvijala. Kot smo že večkrat opozorili pri vseh teh dosedanjih vladnih dokumentih, vključno s to tako imenovano izhodno strategijo, manjka dinamičen pristop. Na kratko bom še enkrat ponovil, kaj je tisto ključno, kar v tem dokumentu pogrešamo. Kakorkoli boste sprejemali takšne in drugačne ukrepe s konsolidacijo javnih financ, teh javnih financ ne boste konsolidirali brez tega, da se bo povečala rast, na tej podlagi zaposlenost in da bo več tistih, ki bodo prispevali v različne javne blagajne. Ne obstaja nobena druga čarobna formula za konsolidacijo javnih financ, razen če bi odkrili nafto, ali kakšne druge naravne vire, kar bi bil nek ekstra prihodek. Ker se to ne obeta, je ta konsolidacija odvisna od nas, od tega. koliko novih delovnih mest bo ustvarjenih, koliko več dodane vrednosti bo na obstoječih v prihodnje in kakšna bo makroekonomska slika pri gibanju trendov pri brezposelnosti. Če se bo v letošnjem letu uresničila, v narekovajih, "optimistična napoved" predsednika Vlade, da se bo brezposelnost povečala samo za naslednjih 25% oziroma naslednjih 25.000, bo to za te dobronamerne in tudi hvalevredne želje po konsolidaciji javnih financ v Sloveniji smrtni udarec, ker morate 25.000 najprej pomnožiti z dva, pa potem morda še z dva, da dobite dinamičen izračun vseh negativnih učinkov povečane brezposelnosti na slovenske javne finance, na pokojninsko in zdravstveno blagajno in seveda na proračun, ki pokriva te razlike, kjer so te pravice zagotovljene. Namesto da bi se sedaj skupaj koncentrirali na ključno točko, ki lahko Slovenijo dejansko popelje iz krize, to je na ustvarjanje novih delovnih mest, razpravljamo o vsem mogočem potrebnem in nepotrebnem, tudi o stvareh, ki v tem trenutku ne predstavljajo nikakršne urgentne potrebe - recimo, povečanje delovne dobe. To je ukrep, ki bi ga Slovenija v prihodnosti morala sprejeti. Povečuje se življenjska doba, povečuje se vpliv civilizacijskih pridobitev na same delovne razmere, na sposobnost ljudi za opravljanje dela in tako dalje in to postopoma, seveda skupaj z na drugi strani negativnimi trendi v demografski politiki, ustvarja neko situacijo, kjer bo ta ukrep potreben, vendar ne bo ne vem kako boleč. Razpravljate pa o tem, da je to treba storiti takoj, pa po mojem mnenju predstavlja zgolj nek izkrivljen pogled na situacijo, kajti dela ni dovolj niti za tiste, ki delajo, brezposelnost se povečuje. Jaz si ne predstavljam, da bi nek razumen menedžer v neki tovarni, kjer so se mu zmanjšala naročila, odločil, da bodo pa zdaj delavci namesto 8 ur, delali 9 ur. Kaj pa? Tukaj prihajamo v nasprotje med nekimi deklerativnimi opredelitvami in nečem, kar bo n, in kar bi imelo tudi takojšnje učinke. Ne vem; razen, če je to neka taktika, da se nekaj predlaga, podraži sindikate, potem pa se od tega odstopi brez kakšne velike trenutne škode, zato da se izpeljejo druge stvari. To bi bilo morda še za sprejeti, čeprav ima to srednjeročne negativne učinke, ker potem ko bo to dejansko treba narediti, pa bodo vezale kakšne stare obljube, obljube vlade. Ena od razlik med tem, kar smo mi predlagali v našem paketu, in med tem, kar predlaga zdaj Vlada, je tudi vprašanje konsolidacije komercialnega finančnega sektorja oziroma bank. Mi smo v našem paketu predlagali ustanovitev slabe banke, kar bi povečalo po eni strani transparentnost, povečalo bi tudi odgovornost, zato se nekateri temu tako upirajo, po drugi strani pa bi omogočilo obstoječim bankam, ki so zdaj očitno pretežno del problema, ki se mu reče kreditni krč in nelikvidnost, da začnejo normalno funkcionirati. Vlada v svojem gradivu pravi, da ni potrebe po ustanovitvi slabe banke, da pa je treba vse pripraviti za to, če bi se ta potreba pojavila. Ta formulacija je nekoliko čudna. Ne vem, zakaj je to na ta način napisano, to je nekoliko nenavadno. Je pa dejstvo, da po včerajšnji informaciji o tem, da ima največja slovenska in tudi največja državna banka, Nova Ljubljanska banka, izgubo, verjetno odpade potreba po razpravljanju o tem, ali slabo banko potrebujemo ali ne, ker jo imamo. Žal je slaba banka očitno največja državna banka. In se zelo bojim, da podatki, ki so bili sporočeni včeraj, niso vsa resnica. Zakaj? Včeraj je bilo rečeno, da je ključni vzrok za to izgubo - gre za 100 milijonov evrov - Nove Ljubljanske banke v težavah oziroma v pravzaprav kriminalnem poslovanju podružnice te banke v Frankfurtu, to je LHB Frankfurt. In potem so bili sramežljivo omenjeni krediti, ki so se dajali brez pravega pokritja za nekatere prevzeme ali pa nameravane prevzeme. In začuda, ko danes beremo seznam teh slabih najemnikov kreditov, tam manjka omemba kreditiranja prevzema največjega slovenskega gradbenega podjetja, se pravi, SCT-ja, ki je bilo v veliki meri financirano ravno preko pisarne LHB Frankfurt v Ljubljani. Nekaj deset metrov stran od Državnega zbora je baje neka pisarna, vsaj naslov je bil tak objavljen, iz katere se je financiral menedžerski prevzem največjega slovenskega gradbinca. S tem naj bi bili gradbinci tudi sploh glavni problem za slabe naložbe slabe banke oziroma Nove Ljubljanske banke. No, zanimivo je, da so se nepravilnosti v tem konkretnem primeru odkrile že pred leti. Bila je sprožena preiskava, ki je tudi potrdila sume. Ampak, zanimivo, od konca leta 2008 se tu nič ne dogaja, ta preiskava stoji. In tu trdim z vso odgovornostjo izza te govornice, da administracija gospoda Pahorja to preiskavo načrtno zavira. Ne samo, da jo načrtno zavira, ampak uradniki ministrica za notranje zadeve v zadnjih mesecih preiskujejo tiste, ki so izvajali preiskavo. Jaz sem to že enkrat povedal za to govornico, pa se ni nič zgodilo. Preiskava tistih, ki so izvajali preiskavo, poteka naprej, in to na nek čuden način, brez nekih uradnih vabil. Zaslišani so bili davčni inšpektorji, ki so opravili davčni pregled, češ kdo jih je sploh tja poslal. In nazadnje je dobil vabilo, ne na formalno zaslišanje z vabilom, ampak po telefonu od nekih kriminalistov, tudi prejšnji minister za finance. In zaslišan je bil tudi prejšnji državni sekretar na ministrstvu za finance. Vprašanje pa je bilo, ali je on politično vplival na to, da je ta preiskava v SCT-ju bila opravljena. Hkrati ministri te vlade, tudi nekateri, ki sedijo za menoj, hodijo na raznorazna srečanje z lobijem, ki upravlja z gradbenim lobijem v Sloveniji in ki ima korenine v razmerah in v službah, o katerih bomo razpravljali ob neki ustavni obtožbi, ki bo na sporedu prihodnji mesec. Torej, administracija, ki je danes na oblasti, zavira preiskavo pri menedžerskem prevzemu največjega gradbenega podjetja v Sloveniji, preiskuje tiste, ki so to preiskavo izvajali, hkrati pa tarna nad tem, da je banka, ki je to financirala, nekje v izgubah. V še večjih izgubah bo, če se bo ščitilo tiste, ki so jih povzročali. In ker smo že pri tem, ta banka, ki je včeraj prijavila izgube tudi zaradi poslovanja v preteklosti, ne samo v lanskem letu, zagotovo; tudi ta zadeva, o kateri sem prej govoril, se je dogajala v prejšnjih letih, ampak v glavnem pod vodstvom bivšega predsednika uprave gospoda Kramarja, ki je za vse to dobil tudi milijonsko nagrado. In ker je že priložnost, sprašujem javno predsednika Vlade, ki je gospodu Kramarju dejal, naj dobro razmisli o tem, da bi vrnil tisti milijon in naj hitro razmisli, če je po enem letu že razmislil. In če ni - kaj se je zgodilo? Še posebej sedaj, ko je jasno, da je bilo poslovanje te banke slabo. V nekaterih primerih na meji kriminala. Če predsedniku Vlade zakon preprečuje, da bi karkoli naredil, potem naj ne poziva ljudi, naj razmislijo o tem, ker ima to svoje posledice. S tem da jaz dvomim, da zakon karkoli preprečuje. Če zakon omogoča, da danes poteka preiskava proti tistim, ki so preiskovali prevzem SCT-ja, potem zakon omogoča tudi to, da bi tisti, ki je slabo vodil banko, vrnil neupravičeno nagrado. Če se vrnem h konkretnosti tega dokumenta, naj opozorim na neko nelogičnost, kajti Vlada je na svoji seji, ko je obravnavala to tako imenovano izhodno strategijo, imela na dnevnem redu štiri dokumente. V Državni zbor smo dobili samo dva: ta splošni del in pregled ukrepov po ministrstvih. Eden od teh, ki ga je Vlada obravnavala in ki v Državni zbor ni prišel, je tudi predlog sprememb v resoluciji o nacionalnih razvojnih projektih. Vlada predlaga, da se iz te resolucije, ki opredeljuje ključne razvojne projekte v Sloveniji do leta 2020 in pri nekaterih tudi naprej, črta 13 nacionalnih projektov. Med drugim je predlagano, da se iz te resolucije črtajo tudi razvojne osi. Črtanje projekta izgradnje omrežja državnih cest na razvojnih oseh, kot se uradno imenuje, kar ni samo infrastrukturni projekt, ampak so to razvojni projekti. To je zelo slabo sporočilo za Koroško, za Belo Krajino, za Ribniško, Kočevsko, Posavje, Zasavje, za Goriško oziroma severno Primorsko, kajti razen te resolucije o nacionalnih razvojnih projektih, ni drugega podobnega strateškega dokumenta na vladni ravni, kjer bi lahko ta projekt ali pa ti projekti dobili ustrezno pravno in politično podlago. Iz dokumenta, ki je bil na seji Vlade, tudi ne izhaja, da bi se ta projekt prenašal v kakšne druge strateške načrte, za razliko od tega, kar je predlagano pri nekaterih drugih projektih. Tako apeliramo s tega mesta na Vlado, da o črtanju tega in še nekaterih drugih projektov iz resolucije ponovno razmisli. Glede na to, da so bili predlogi pri spremembi tega dokumenta, kjer se konkretno predlaga črtanje 13 projektov z različnimi obrazložitvami, da je bil to najbolj konkreten dokument, ki je bil obravnavan ob tej točki, bi bilo dobro, da bi Vlada tudi to poslala v Državni zbor. Saj končno danes formalno ne odločamo o ničemer. Vlada ni predlagala nobenega sklepa ob tej izhodni strategiji. Tudi težko je nekaj predlagati, ker kot že rečeno, nekateri ukrepi so za podpreti, drugi niso. Nek splošen sklep - ne vem, kaj bi pomenil. Ampak kakorkoli, ta dokument pa manjka, ker bodo očitno te odločitve, če bodo ali če so že bile sprejete, ker tudi to ni jasno, imele neposredne konkretne posledice za vsaj tretjino Slovenije. Slovenska demokratska stranka se je preko dela našega strateškega sveta konkretno opredelila prav do vseh neposrednih, pa tudi posrednih predlogov, ukrepov ali najav nekaterih reform v tej tako imenovani izhodni strategiji. Nekatera stališča smo javno že predstavili, nekatera bodo prestavili moji kolegice in kolegi v nadaljevanju med to razpravo o dokumentu. Če naredim nek povzetek, lahko rečem, da bomo nekatere ukrepe, če bodo razdelani in poslani v obliki zakonskih predlogov - upam, da čim prej - podprli, tako kot smo podprli večino ukrepov, ki jih je Vlada doslej predlagala, tudi takšne, kjer smo rekli: bolje nekaj kot nič. Vendar pa opozarjamo še enkrat na to, da se danes dogaja zadnja predstava na načelni ravni. Razpravljamo v slabem letu o četrtem splošnem dokumentu, ki ga je izdelala ta vlada; razpravljamo tretjič o istih stvareh, o tem dokumentu, kam po krizi, pač tukaj nismo razpravljali, je bila samo neka splošna razprava. Zdaj je pa čas, da se ukrepa. Zato apeliramo na Vlado - dobro bi bilo, da bi tudi Državni zbor sprejel neko tako zavezo -, da čim prej pripravi ustrezno časovnico, razdela ukrepe, ki niso razdelani, in da končno začne delovati tudi ta tako imenovani semafor. Zaenkrat deluje samo semafor Gospodarske zbornice Slovenije, kjer ta organizacija predstavništva gospodarstva meri izvedbo nekaterih predlaganih ukrepov v prej naštetih dokumentih. No, in ta semafor kaže porazno stanje. Na to sem že zadnjič opozoril in nič bistveno se ni spremenilo tudi po teh sestankih, ki jih je imela Vlada z Gospodarsko zbornico. Vidim, da imate nekateri računalnike pred sabo, pojdite na njihovo spletno stran, kjer imate ta semafor. Upam, da ta ideja na Vladi, da tudi sama predstavi nek tak pregleden način spremljanja izvajanja ukrepov, ni neka piarovska poteza, kjer bo tam prikazano nekaj drugega kot na tem semaforju gospodarstva. V vsakem primeru pa je ta ideja dobra. Vse, kar prispeva k transparentnosti, k temu, da se sproti spremlja izvajanje ukrepov, da se prepreči "copy paste" metoda, ki je bila znana zadnje leto, ko so se poglavja iz posamičnih dokumentov samo prenašala v druge dokumente in se je tem dalo druga imena; neko tako pregledno spremljanje je dobrodošlo in je to dobra ideja. Mislim, da danes Državni zbor in tudi sploh zadnjič razpravlja na načelni ravni o teh stvareh. Mislim, da po zaključku današnje razprave ne bo ne tu ne kje drugje nikogar več, ki bi bil pripravljen razpravljati še o 5. strateškem dokumentu, kako iz krize, brez nekih konkretnih ukrepov. Torej upam, da se Vlada tega zaveda. To je zadnji tak dokument na načelni ravni, odslej so potrebni ukrepi, in to ukrepi, ki bodo tudi trajnostno naravnani. Naj zaključim s tem, da v tem, kar smo predlagali kot opozicija v tretjem paketu protikriznih ukrepov, "Boj proti krizi je boj za nova delovna mesta", in v tem, kar je predlagala Vlada v tej tako imenovani izhodni strategiji, ne gre za neko strateško razliko med nekim liberalnim in socialnim konceptom. Če boste ta tako imenovani socialni koncept tako kot v lanskem letu še naprej financirali s povečanjem neto državnega zadolževanja, potem bo čez leto in pol, najkasneje čez dve leti, Slovenija na meji, ko se v okviru evropske regulative pakta stabilnosti in rasti, ne bo moglo več nekaznovano zadolževati, bo tudi dosegala pri najemanju kreditov težje pogoje in ko bo vsota, ki jo boste morali vsako leto zagotoviti v proračunu samo za pokrivanje obresti, prišla blizu milijarde. Kdorkoli bo potem to situacijo reševal, bo dejansko moral v bistveno bolj zaostrenih razmerah sprejemati neke ukrepe. In kakšna je takrat situacija, si lahko ogledate na televizijskih ekranih, ki poročajo o tem, kaj se dogaja v Grčiji. Dejansko tako, kot je rekel prej predsednik Vlade, je današnja seja pomembna. Ne toliko zaradi odločitev, ker itak ni predlagana nobena, ampak zato, da se ta zavest, da je to zadnja priložnost za razpravo o nekih načelnih dokumentih, dejansko tudi prevlada pri tistih, ki te dokumente stalno producirajo namesto konkretnih ukrepov. Polovica manevrskega prostora je bila v tem letu porabljena, ne da bi karkoli vložili v zagotovila za dolgoročni izhod iz krize. Čisto na koncu ponoven apel na Vlado, da to strategijo dopolni z ukrepi, ki bodo v realnem času omogočili povečanje zaposlovanja. Nismo predlagali samo davčnih razbremenitev za to, vrsto drugih ukrepov smo predlagali. Vendar pa ti ne bodo imeli kakšnega posebnega učinka, če ne boste gospodarstva stimulirali k zaposlovanju. Gospodarstva ne morete prisiliti v to, da bo zaposlovalo, če za tem ni ekonomske računice. In to, da se ekonomska računica nagne v prid odločitve, da se zaposlijo novi ljudje, tega ni možno doseči samo z bolj fleksibilnim trgom dela. V tem času, ko smo v Sloveniji, tudi času našega mandata, razpravljali o fleksibilnem trgu dela, je ta sam nastal. Iz naših zadanjih pogovorov z zbornicami in tudi s sindikati izhaja ugotovitev, da v zadnjih letih pravzaprav nobeno podjetje ni več zaposlovalo za nedoločen čas. Vsi zaposlujejo samo še za določen čas. Takšnega delavca ni težko odpustiti. Nek divji, fleksibilen trg dela je nastal v tem času. Velikanska večina, nekateri govorijo o 90% zaposlenih v gospodarstvu v zadnjih letih, je zaposlenih za določen čas. Iz tega izhajajo številne težave posameznikov. Tudi če dejansko stanje zdaj z zakonom priznamo, je to sicer hvalevredno, ampak nekih neposrednih stimulativnih učinkov za večje zaposlovanje to ne bo prineslo. In smo spet pri tem, kako nagniti to formulo odločitev, da bodo gospodarstveniki oziroma podjetniki zaposlovali. In tukaj so davčne olajšave za investicije, ki je prinašajo nova delovna mesta, hočeš nočeš, eden ključnih instrumentov. Ko smo mi ponovili ta predlog v tretjem paketu protikriznih ukrepov, smo z vladne strani slišali očitek, češ, zakaj pa vi niste teh olajšav za investicije za nova delovna mesta uvedli v vašem mandatu ali zakaj tega ni ste uvedli, ko ste leta 2007 implementirali takratno davčno pogodbo. Teh olajšav na investicije nismo uvedli zato, ker to ni bil nikakršen problem. Če bi jih, bi naslovili problem, ki ga takrat ni bilo. V času, ko smo sprejemali zadnjo davčno reformo, ni bil problem brezposelnosti, bil je problem, kje dobiti delavce. Večina slovenskih podjetij je v letih 2006 in 2007 in tudi skozi večino mescev leta 2008 imela problem s tem, kje dobiti delavce. Da bi mi še dodatno stimulirali z davčnimi olajšavami tiste, ki zaposlujejo, ki so itak hoteli zaposlovati, to ni imelo nikakršnega smisla. Takrat ste nam očitali, da se gospodarstvo pregreva in s takšnimi olajšavami bi to samo na nek način povečali. Kaj hočem reči? Reči hočem to, da različni ekonomski ukrepi pridejo v poštev v različnih časih. Ko ni problemov z brezposelnostjo, se ne lotevajte tega problema s kratkoročnimi ukrepi. Takrat je smiselno sprejemati dolgoročne. Več bi jih lahko v preteklosti. Zaradi različnih razlogov jih tukaj nismo. Govorim predvsem o "flex security" oziroma varni prožnosti, kot vi temu pravite v tem dokumentu. Ko gre za reagiranje na neko situacijo, na krizo, pa je treba sprejeti stvari, ki delujejo. Ne očitati nekomu, zakaj ni naredil nečesa v času, ko to ni bilo aktualno. To je povsem prazen izgovor, ki se ga da zelo enostavno zavrniti. Zdaj je vprašanje, zakaj ne gremo v to. Zdaj je vprašanje, glede na to, da se tako ali tako zadolžujemo. Naj še čisto na koncu, glede na to, da je ključni minister Vlade, odgovoren za ta problem, zadnjič dejal, da je ključni cilj te strategije konsolidacija javnih financ. Ko bo to konsolidirano, bodo tudi drugi problemi rešeni, tudi zaposlovanje se bo povečalo itn. Sprašujem celotno Vlado, kako si predstavlja to konsolidacijo javnih financ brez novo ustvarjene vrednosti in tudi brez povečanja zaposlovanja. Od kje bo ta denar prišel? Torej se je treba vrniti na začetek. Najprej je treba sprejeti ukrepe, ki bodo omogočili, da je več prilivov, potem pa se bodo tudi javne finance konsolidirale, ob seveda v obeh scenarijih nujnega varčevanja. Dvomim pa, da lahko glede na zakonodajo, glede na ustavo, glede na zagotovljene pravice in glede na dosedanje ukrepe in sposobnosti te vlade v tej smeri, privarčujete toliko, kolikor je upada prilivov. Tukaj smo pri naslednji utopiji, ki jih je kar nekaj v teh predlaganih gradivih. In ta utopija je, da boste povečali davčne prihodke za 20%. Če pogledate tabele, ki ste jih predstavili, piše, da bodo davčni prilivi oziroma prilivi v proračun iz davkov, mislim, da že konec leta 2011, 2012, večji za 20%. Ob tem, da se ne načrtuje toliko večja gospodarska rast. In ne govorite o tem, da boste povečali kakšen davek. Radi bi slišali od Vlade, od kod se bo nabralo za 20% več davčnih prilivov, če ne načrtujemo temu ustrezno višje gospodarske rasti niti višjih davkov. Ta formula se pač ne izide. Gre očitno za neko veliko napako v tem dokumentu ali pa za to, da je še nekaj v ozadju, se pravi povečanje davkov, pa se o tem ne govori. Včasih je to razumljivo, ampak v tej situaciji se ne da nikogar prinesti okoli, v vsakem primeru lahko povečate davke samo z zakonom, ki bo v javni razpravi in v razpravi v Državnem zboru. Ob koncu bi želel od Vlade tudi pojasnilo te nejasnosti. Hvala.
Hvala. Gospa Cveta Zalokar Oražem bo predstavila stališče Poslanske skupine Zares.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani gospod predsednik, spoštovani ministrski zbor, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Zares ocenjujemo, da bo oziroma bi moralo biti leto 2010 za Slovenijo prelomno. Do sedaj smo se namreč ukvarjali z napovedmi ekonomistov o tem, v kakšni fazi finančne in gospodarske krize smo, oziroma o tem, kakšno krivuljo bo ta kriza imela in kje na tej krivulji smo. Deležni smo bili tudi napovedi, da naj bi v letu 2010 prišlo do gospodarske rasti, ki pa so se vsaj za zdaj izkazale za preveč optimistične - rast bo na nizkih temeljih, okrevanje pa dolgotrajno. Večina držav ima namreč visoko stopnjo brezposelnosti, velike proračunske primanjkljaje in visoke javne dolgove. Leto 2010 zato predstavlja leto političnih in ekonomskih izzivov. Političnih zato, ker nič več ne bo oziroma ne bi smelo biti tako, kot je bilo doslej, ekonomskih pa zato, ker se je dosedanji slovenski ekonomski model, tako kot tudi v mnogih drugih državah, izkazal za premalo razvojnega, trajnostno naravnanega oziroma okoljsko vzdržnega, da seveda ne govorimo o njegovi socialni plati. Slovenija potrebuje izhodno strategijo, ki mora izhajati iz dolgoročnih ciljev. Pri tem pa bo treba biti pazljiv, saj bo vsak napačen ukrep imel dolgoročne posledice, kar bo krizo v Sloveniji samo še poslabšalo. Toda povsem jasno je, da mora dosedanjo politiko vzdrževanja statusa quo nadomestiti politika sprememb, reform in prestrukturiranja. Težava pa je v tem, da mora biti vodilo ukrepov izhodne strategije konsolidacija javnih financ, kar Sloveniji močno zožuje manevrski prostor. Evropska komisija je namreč proti Sloveniji lani sprožila postopek zaradi preseženega primanjkljaja. Nujni so ukrepi za konsolidacijo javnih financ in zmanjšanje javnofinančnega primanjkljaja pod 3% bruto družbenega domačega proizvoda, kolikor je zgornja meja, ki jo določa Pakt stabilnosti in rasti. Slovenski program stabilnosti predvideva javnofinančno varčevanje oziroma restriktivno fiskalno politiko v prihodnjih štirih letih. Osnovna smer teh ukrepov gre v varčevanje pri porabi in v zelo majhni meri v povečanje javnofinančnih prihodkov oziroma davkov. Ukrepi, s katerimi namerava Vlada znižati primanjkljaj do leta 2012 na 2,9% in nato leta 2013 na 1,6% BDP, predvidevajo znižanje mase plač v javnem sektorju pod tisto, ki bi se odvijala v skladu s scenarijem brez ukrepov, zmanjšanje izdatkov za vmesno potrošnjo države, ohranjanje investicij države na visoki ravni, vendar z zamenjavo načina financiranja v korist sredstev iz proračuna Evropske unije. Poleg tega Vlada predvideva ohranjanje socialnih transferjev s sočasnimi ukrepi racionalizacije tega sistema, davčno razbremenjevanje zavezancev z najnižjimi dohodki, širitev prispevne osnove za obračun prispevka za obvezno zdravstveno varstvo na druge odhodke in dohodke in nadaljevanje pokojninske reforme. Vlada si pušča nekaj odprtih možnosti glede tega kje se bo povečevalo in kje zmanjševalo varčevanje, ter glede same narave ukrepov. To bo reševalo v dialogu s socialnimi partnerji ob zagotovitvi stabilizacije javnih financ. Druga težava pa je v tem, da so predvsem konkretne prioritete tiste, ki so zaradi mednarodne konkurenčnosti oziroma nekonkurenčnosti Slovenije izpostavljene kot najbolj problematične in bi na kratki rok lahko prinesle največ koristi. Izhodna strategija pa je dolgoročno naravnava in zasnovana kot kombinacija ukrepov ekonomske politike, strukturnih sprememb in institucionalnih prilagoditev. Vlada se je torej znašla pred dilemo: ali potrebujemo kratek, jedrnat dokument z jasno opredeljenimi aktivnostmi ali pa dokument z omenjeno kombinacijo ukrepov ekonomske politike, strukturnih sprememb in institucionalnih prilagoditev. Kot neke vrste kompromis je sprejela izhodno strategijo, ki vključuje vrsto kratkoročnih in dolgoročnih ukrepov za izhod države iz krize. Vlada je namreč k strategiji kot prilogo dodala tudi zbirnik ukrepov ministrstev z vplivom na premagovanje krize in oživitev gospodarstva. Gre za zbirnik ukrepov ministrstev, ki v okviru sprejetih proračunov najbolj prispevajo k premagovanju krize in oživitvi gospodarstva. Ministrstva so s tem pokazala, s katerimi sprejetimi programi, ukrepi in projekti že lahko podprejo cilje za izhodno strategijo. Z izhodno strategijo želimo spodbuditi gospodarsko aktivnost, zagotoviti postopno odpravo makroekonomskih neravnovesij in ob upoštevanju socialnih in okoljskih vidikov razvoja omogočiti postopno povečanje gospodarske rasti. Izhodna strategija je določila tri osnovne razvojne prioritete za obdobje 2010 do 2013, in sicer podjetništvo in znanje za razvoj, varno prožnost in socialno kohezivnost ter razvojno prometno in energetsko infrastrukturo za učinkovito in stabilno okoljsko ravnotežje. Delež sklopa, ki zadeva podjetništvo in konkurenčnost v bruto domačem proizvodu BDP, se bo povečal iz 0,8% v letu 2008 na približno 1% do leta 2013. Visokemu šolstvu, znanosti, tehnologiji in informacijski družbi se bo delež povečal iz 1,3 na 2%, trgu dela, kot delu varne prožnosti in socialne kohezivnosti, iz 0,5 na približno 1% BDP-ja, socialnemu in zdravstvenemu varstvu naj bi se zvišal iz 5,8 na 6,8%, prometni infrastrukturi pa iz 1,7 na približno 2% BDP-ja. Med pomembnejšimi ukrepi bi pozdravili dejstvo, da bodo javni razpisi na področju razvojnega financiranja stalno odprti, kar pomeni, da bodo interesenti imeli celo leto vedno možnost priti do teh sredstev. Za izboljšanje razmer v bančnem sistemu se med drugim predvideva prilagoditev in dopolnitev jamstvenih shem in državnih poroštev. Za dosego koncepta varne prožnosti so pripravljene spremembe v ureditvi tako imenovanega malega dela in delovnih razmerij s pripravo sprememb zakona o delovnih razmerjih, ki je že v končni zaključni fazi. Po izteku shem subvencij za ohranjanje delovnih mest bodo v ospredju ukrepi aktivne politike zaposlovanja, socialnih programov in politike vseživljenjskega učenja, ki bodo povezani s strukturnimi spremembami. In še bi lahko naštevali. V Poslanski skupini Zares ocenjujemo, da so v izhodni strategiji predlagane prave prioritete in veliko dobrih ukrepov, sedaj pa je treba operativno in časovno jasno določiti kdaj in kdo bo te ukrepe izvajal, ter se lotiti, tako kot je bilo danes že večkrat povedano, dela oziroma implementacije, udejanjanja tega, kar je zapisano v dokumentu, o katerem govorimo danes.
Hvala. Gospod Jakob Presečnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod predsednik Vlade, spoštovane ministrice in ministri, državne sekretarke, kolegice in kolegi! V tej razpravi bom poskušal biti čim bolj konstruktiven, kot je bil tudi na seji matičnega odbora naš predstavnik, saj moramo ob razpravah o dokumentih, kakršen je ta danes pred nami, čim bolj prisluhniti drug drugemu. Naj že na začetku povem, da bomo v Poslanski skupini SLS ta dokument podprli, kljub temu, da strategija predpostavlja, da je finančna kriza mimo in se usmerja na ukrepe prilagajanja gospodarstva po krizi. Poleg tega lahko trdimo, da je strategija presplošna in ne nakazuje konkretnih ukrepov, od katerih bi si lahko nadejali tudi konkretnih učinkov na gospodarsko rast. Strategija navaja tri temeljne ukrepe ekonomske politike, in sicer: konsolidacijo javnih financ, financiranje za razvoj ter krepitev elementov varne prožnosti. Na področju javnih financ Vlada Republike Slovenije v strategijo zapiše, da se bo javni dolg povečeval skozi celotno obdobje, ki ga opredeljuje strategija, razen v letu 2013, seveda ob pogoju doseganja ciljnega scenarija. Ob že navedenih pomislekih o strategiji, ki temelji na optimističnem razvoju nadaljnjih gospodarskih razmer, pa smo prepričani, da je dvom glede doseganja ciljnega scenarija strategije večkrat upravičen. Odločnejši ukrepi bi bili nujni, saj glede na velikost javnega dolga, vedno večjo težavo predstavljajo visoki stroški obresti, ki se bodo že naslednje leto močno približali 600 milijonom evrov. Seveda pa naj v nadaljevanju izrazim svoje mnenje o določenih podrobnostih te strategije. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo prioriteto varne prožnosti in socialne kohezivnosti ter prioriteto razvoja prometne in energetske infrastrukture. Podpiramo ukrep sprememb jamstvenih shem s tem, da bi se to že moralo zgoditi, in vas pozivam, da pohitite. Podpiramo ukrep omejitve zgornje meje zavarovalnih osnov za socialne prispevke, vendar iz strategije izhaja, da bo odločitev o uvedbi zgornje meje zavarovalnih osnov za socialne prispevke sprejeta po preučitvi učinkov in posledic ukrepa, ki bo moral biti fiskalno nevtralen. Nesprejemljivo je, da v celotnem obdobju finančne in gospodarske krize Vlada ne le, da ni sprejela konkretnih in učinkovitih ukrepov za preprečitev negativnih učinkov krize, celo v strategijo zapiše ukrepe, katerih realizacijo veže na proučitev učinkov. Že vnaprej je povsem jasno, da ima konkretni ukrep negativne fiskalne učinke. Reševati primanjkljaj iz tega naslova na račun zviševanja sedanje minimalne osnove za obračun pri s.p.-jih in d.o.o.-jih pa je res nerazumljivo. Na eni strani Vlada v strategiji poudarja pomen drobnega gospodarstva, malih in srednjih podjetij, na drugi strani pa razmišlja o ukrepih, ki bi zmanjševali konkurenčnost teh istih podjetij. Kaj torej zasleduje strategija? Podpiramo posodobitev ureditve trga dela in tako kot smo že mnogokrat povedali, se zavedamo, da so strukturne reforme na področju pokojninskega in zdravstvenega sistema nujno potrebne. Seveda se postavlja ob tem veliko vprašanj, ampak v ta kisla jabolka je preprosto treba ugrizniti. S čim, na primer, ob dvigu upokojitvene starosti doseči sočasno hitrejši oziroma zgodnejši vstop mladih na trg dela. Ta dva ukrepa dosežeta učinek le v primeru, da bi se tudi gospodarstvo v Sloveniji pospešeno krepilo. Tega pa žal strategija ne zagotavlja, saj je v določenih segmentih, na primer pri malem gospodarstvu, celo sama s seboj v nasprotju. Nadalje, podpiramo uvedbo fiskalnega pravila, kar je nujno. Menimo pa, da je vezava nominalne rasti odhodkov države na rast potencialnega bruto družbenega proizvoda prekomplicirana. Podpiramo varčevanje v javnem sektorju, na nivoju cca. 400 milijonov letno je sicer premalo ambiciozno. Vlada bi si za cilj morala postaviti zmanjšanje javnofinančnih odhodkov vsaj za 10% oziroma približno 900 milijonov evrov v enem letu. Od tega je potrebno pustiti za razvoj gospodarstva vsaj 2/3 tega prihranka v obliki neposrednega znižanja davčnih stopenj na dobiček in še bolj razbremeniti strošek dela. To je ukrep, ki v kombinaciji z ostalimi ukrepi lahko takoj in neposredno gospodarstvu pomaga prebroditi krizo, da bomo res iz krize izšli kot zmagovalci. Podpiramo znižanje stroškov dela v javnem sektorju, to je zniževanje števila zaposlenih v javnem sektorju za cca. 1600 letno. Menimo pa, da je kljub vsemu ta načrt preskromen. Ob tem se sprašujemo, ali je Vlada upoštevala svoj neodgovoren dogovor s sindikati javnega sektorja, da prihodnjih nekaj let ne bo odpuščanj. Podpiramo tri prioritetne ukrepe in projekte za doseganje razvojnih ciljev, čeprav smo znotraj tega razočarani, da se znotraj spodbujanja podjetništva in konkurenčnost ni znašlo tudi kaj bolj konkretnega. Vprašati se je treba, kako lahko država ali vlada spremeni poslovno okolje v Sloveniji, da bo denimo Gorenje konkurenčno Evropi. To je ključno vprašanje. Skeptični smo do nekaterih ukrepov, kot so glede prodaje kapitalskih deležev države v času krize. Če pa že, pa bi se sredstva od prodaje deležev morala namenjati le za razvojne projekte. Seveda pa absolutno nasprotujemo prodaji strateških naložb države, to je finančnih institucij, bank, zavarovalnic in nekaterih drugih pomembnih infrastrukturnih podjetij. Skeptični smo glede prilagoditev operativnih programov in sprememb pravic porabe. S tem se namreč za nek nedoločen čas lahko prekine uspešno črpanje evropskih sredstev. Skeptični smo glede ukrepa koordinacije finančnih instrumentov. Kaj je to pravzaprav? Ali spada v izhodno strategijo? Nadalje, pri aktivni politiki zaposlovanja nimamo pravih rešitev za tisto kategorijo zaposlenih, ki po 50 letu starosti izgubijo zaposlitev; glede malega dela in da je to eden ključnih ukrepov in največjih problemov te države; pri nekaterih institucionalnih prilagoditvah: Agencije za upravljanje kapitalskih naložb, Dars in podobno. Veliko se govori o dodani vrednosti. Katere so tiste dejavnosti, ki to zagotavljajo? In ne govorite, prosim, da bomo sedaj ustanavljali samo tista delovna mesta z visoko dodano vrednostjo oziroma ukinili tista, ki te dodane vrednosti nimajo dovolj. Pri tem dokumentu pogrešamo in predlagamo, da se v sistemu izobraževanja spodbudijo tehnični poklici. Nadalje, več pozornosti je treba nameniti gospodarstvu. Ta strategija bi se v večji meri morala ukvarjati z gospodarstvom. Nadalje, učinkovitost okoljsko socialne tržne ekonomije je odvisna od uravnovešene mešanice majhnih, srednje velikih in velikih podjetij. Gospodarstvo potrebuje ekonomsko močan sektor majhnih in srednje velikih podjetij, ki temeljijo na inovacijah, iskanju novih idej in rešitev ter ambicij po doseganju poslovne odličnosti. Vsak ta mikro, mala in srednje velika podjetja igrajo pomembno vlogo pri ohranjanju in ustvarjanju novih delovnih mest in mest za vajence. Mikro, mala in srednje velika podjetja so nujno potrebna za zagotavljanje konkurence. Pomenijo priložnost za preskok iz zaposlenega statusa na samozaposlenost in so bistven predpogoj za decentralizacijo ekonomske moči. Mikro, mala in srednje velika podjetja imajo veliko prednosti, saj so v več pogledih bolj prilagodljiva, lahko hitreje sprejemajo odločitve ter so manj birokratska vendar so v primerjavi z večjimi gospodarskimi družbami pogosto v slabšem položaju glede konkurenčnosti. Iz tega razloga je treba povečati olajšave predvsem glede dajatev in pri oblikovanju lastniškega kapitala. Pogrešamo odgovor na vprašanje, kako povečati konkurenčnost in kako ustvariti poslovno okolje, ki bo omogočalo investicije in nova delovna mesta. Pogrešamo ukrepe razbremenitve gospodarstva. Pogrešamo zavezo k radikalnemu varčevanju v javnem sektorju v vseh segmentih. Zagotovo je 400 milijonov na letni ravni premalo. Pogrešamo spodbujanje investicij v realnem sektorju. Pogrešamo ukrepe večje finančne decentralizacije v Sloveniji, tako da bi izdatki vseh ravni lokalne samouprave, občine in pokrajine, znašali mnogo večji delež v BDP, ne glede na kakršnokoli povečanje državne porabe, ampak za prerazporeditev iz državne na lokalno raven. Zaskrbljeni smo nad ukrepom zvišanja minimalne plače, katerega ne spremljajo nujni ukrepi za razbremenitev delodajalcev. Toliko za uvod in naj za konec ponovno poudarim, da predlagani dokument v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo. Na ravni konkretnih ukrepov pa pričakujemo, kot rečeno, mnogo večjo aktivnost, kot je v tej strategiji napovedana, z jasno predvideno časovnico in spremljanjem priprave konkretnih ukrepov in njihovih učinkov. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Anton Urh bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Prosim.
Spoštovani gospod podpredsednik! Spoštovani predsednik Vlade, ministrice in ministric, spoštovane kolegice in kolegi! Ob praznih sedežih poslancev in ministrov, vam bom predstavil stališče glede slovenske izhodne strategije 2010- 2013. Slovenska izhodna strategija vključuje 10 ukrepov ekonomske politike, strukturne ukrepe in institucionalne prilagoditve. Ukrepi za zmanjšanje primanjkljaja obsegajo v grobem znižanje mase plač v javnem sektorju, zmanjšanje izdatkov za vmesno potrošnjo države, ohranitev naložb države na visoki ravni s sredstvi Evropske unije, racionalizacijo sistema socialnih transferjev, razbremenjevanje davčnih zavezancev z najnižjimi dohodki, povečanje prispevne osnove za obvezno zdravstveno varstvo, nadaljevanje pokojninske reforme. Vsi ti ukrepi, ki so rezultat analiz in predlogov posameznih ministrskih resorjev, so nedvomno spodbujevalne in varčevalne narave in bodo po našem mnenju bodo pripomogli k reševanju gospodarske in finančne krize in s tem vplivali tudi na oživitev gospodarstva. Razmere v mednarodnem okolju se že izboljšujejo. Izboljšujejo se tudi slovenske razmere, kar kaže sicer postopno, a opazno krepitev slovenskega izvoza. Tako so tudi napovedi o gospodarski rasti v prihodnjih letih lahko uresničljive. So sicer optimistične in hkrati negotove, a vendarle obstaja možnost, kot sem že rekel, da se uresničijo. Na podlagi te predpostavke so uresničljivi tudi predlagani ukrepi Vlade, ki vsebinsko vključujejo tudi številne protikrizne ukrepe, ki smo jih na pobudo opozicije obravnavali na prejšnji izredni seji. Naša poslanska skupina razloga za nepodporo tem ukrepom praktično ne vidi. Slednje pomeni, da pričakujemo, če se res vsi s temeljnimi usmeritvami strinjamo, da bomo pri podpori in reševanju posledic krize enotni in složni, tako koalicija, kot opozicija. Kar se tiče strukturnih sprememb je Poslanska skupina DeSUS prepričana, da so potrebne, celo več - so nujne! Tu gre predvsem za spremembe na področju zdravstva, pokojnin in trga dela. V pripravi je tako imenovana zdravstvena reforma, tudi pokojninska reforma, modernizacija slednjega sistema je nujna, če naj zagotovimo dolgoročno finančno vzdržnost tega sistema in hkrati tudi primernost pokojnin za posameznike. Za poslansko skupino, za stranko DeSUS in seveda za vso upokojensko generacijo so pokojnine temeljno vprašanje. Pokojnine so zaslužene, zato so ekonomska in ne socialna kategorija, ki bi bila morebitno odvisna od dobre volje posameznih interesnih skupin ali celo političnih strank. Zato je treba poskrbeti tudi za to generacijo, saj se s strahom pred revščino in samo revščino srečuje vse večje število starostnikov. Tudi zdravstvena reforma je izjemno pomembna in potrebna, nujno je pri tem sprejemanju zakonodaje osredotočiti se na glavni cilj - zaščito šibkejšega - to pa so vsi pacienti. Posebno pozornost je nedvomno treba usmeriti tudi na trg dela. Kazalci kažejo, da ne gre samo za nekatere kazalce, temveč za posameznike, ki so se znašli v nezavidljivem položaju, ko ne morejo preživljati sebe oziroma svoje družine. Kazalci kažejo, da se razmere poslabšujejo in zagotovo se bo število brezposelnih še dvignilo. Na nas in Vladi pa je, da se to število omeji na minimum, posameznikom pa zagotovi vsaj tista socialna raven, ki bo omogočala preživetje. Ne govorim o dostojnem življenju, o tem že nekaj časa ne moremo govoriti, govorim o preživetju! Naj zaključim. Poslanska skupina načeloma podpira predlagane ukrepe, saj optimistično pričakujemo, da bodo pripomogli k reševanju hudih posledic, ki so nas dolete s to krizo. Vendar opozarjamo, da zgolj ti ukrepi, če bodo ostali samo črka na papirju, ne bodo rezultati v smeri cilja h kateremu težijo. Treba bo pristopiti k oblikovanju zakonskih določil in sprejemu le-teh. Pa tudi to še ne bo dovolj. Treba bo vse te stvari tudi dejansko udejanjiti. Poslanci DeSUS-a ta dokument in te ukrepe podpiramo. Seveda pa to ne pomeni, da bomo brezglavo podprli vsak predlog zakona, spisan na podlagi tega. Vse predloge bomo podrobno proučili. Če bodo šle rešitve v smeri, h kateri težimo, se ni bati, da ne bi k njihovemu sprejemanju prispevali svoje glasove. Nasprotno pa predlogi nikakor ne bodo podprti z naše strani ponavljam, nasprotno pa predlogi nikakor ne bodo podprti z naše strani, če bodo šli v smeri zmanjševanja socialnih, zdravstvenih pravic posameznikov, če bodo pomenili krnitev pravične, državljanom prijazne, in socialno varne države in družbe. Poslanci DeSUS-a bomo tudi pri sprejemanju aktov, oblikovanih na podlagi teh ukrepov, budno spremljali in težili k varovanju blaginje upokojencev, delavcev, nezaposlenih, bolnikov in tudi mladih. Trdno bomo nasprotovali vsakršnemu neutemeljenemu in nepotrebnemu zniževanju pravic posameznikov. Za realizacijo vseh teh ukrepov, za dejanski izhod iz krize, katerega časovni moment bo zagotovo prešel časovni okvir tega mandata, pa bo vsekakor potreben ne samo političen, temveč tudi socialni in ekonomski konsenz. Le ob teh predpostavkah lahko optimistično gledamo naprej. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Bogdan Barovič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi, ministrstvi zbor, premier! Izhodna strategija sama v teoretičnem delu vsebuje 33 strani, s predlogi ukrepov dodatnih 40, jih je 73 in mislim, da ni odveč omeniti še en dodaten dokument, program stabilnosti s 40 stranmi. Osebno, in nekateri od kolegov, sem dodobra proučil in prebral izhodno strategijo in priloge in tudi program stabilnosti. Če ne bi vedel, da je program stabilnosti pravzaprav pisan zgolj in samo za Evropsko unijo, torej za evropski del izhodna strategija pa za slovenski del, bi rekel, da je škoda, da ta dva dokumenta, ker sta zelo podobna, nista združena in analitično razdelana bolj, kot sta. Sam izhajam iz novinarskih vod in predvsem v tistem času, ko smo bili vestičarji in poročevalci, je bilo vedno osnovno načelo dela odgovor na vprašanje: kdo, kdaj in kaj, nato zakaj in kako. Enako bi pričakoval odgovore na zastavljene pet "K-jev", kaj, kdaj, kdo, zakaj in kako iz izhodne strategije in tudi iz programa stabilnosti. Žal ugotavljam, da se že, mislim, tretjič ali četrtič pogovarjamo na načelni in splošni ravni. Verjamem in razumem, da je prav, da se pogovarjamo na načelni in splošni ravni, vendar mislim, da je dovolj, če se enkrat, dvakrat ali trikrat, ker se kriza v enem letu v času teh pogovorov ni veliko spremenila, izhod pa še vedno iščemo. Mnogi predhodniki so povedali že marsikaj, tako da nima smisla ponavljati, o izhodni strategiji, v kateri so našteti ukrepi, ki so več ali manj podobni ukrepom v nekaterih drugih državah Evropske unije oziroma so pravzaprav ukrepi, ki so zapisani tudi v prenovljenem Paktu stabilnosti in rasti, ki ga pozna Evropska unija. Vsi smo v istem kotlu in vsem se je juha prežgala, več ali manj. Kot je bilo povedano, nekateri predlogi rešitev, sicer z neodgovorjenimi "kdo" in predvsem "kdaj", niso slabi, so nujni, so obvezni in mimo njih ne morem. Vsi pa iščemo odgovore na osnovna vprašanja: kako oživiti gospodarstvo, kako zaposliti naraščajoče število brezposelnih ljudi, kako omogočiti večjo potrošnjo teh ljudi, da se zažene gospodarski cikel. V Slovenski nacionalni stranki smo mnenja, da je v izhodni strategiji, gledano seveda z našega stališča, predvsem premalo izvirnih idej, ki so primerne za našo državo. Na primer, da bom konkreten. Ni upoštevan geostrateški položaj Slovenije. Mislim na promet in turizem, ki sta zelo malo omenjena in predstavljata zelo pomemben element. Ne upošteva pomena naravnih bogastev, ki jih ima država Republika Slovenija. Omenjam predvsem gozdove in vode. Pri izhodu iz reševanja ne upošteva možnosti, ki jih ponuja agrarno okolje, razdrobljenost in intenzivna pridelava. Niso upoštevane možnosti sodelovanja v gospodarskih projektih, kar je za nas tudi bistveno, na Balkanu, kjer lahko ob financiranju iz evropskih programov preko Slovenije vključimo slovenske izvajalce. Ni konkretnega plana spodbujanja najboljših podjetnikov in načrta, ki bi pomagal tem podjetnikom vključevati intenzivno v mednarodno ponudbo. Sicer bom izvedel, ampak moti nas izrazje, ki pravzaprav samo po sebi in najbrž po vsebini tudi ničesar ne pove - od "white jobs", "green jobs" in tako naprej. Pri poglavju 3.1.4, ki govori o prioritetnih ukrepih in projektih za doseganje razvojnih ciljev, pa bi zelo radi povedali, da nikjer niso navedene številne prednosti Slovenije, ki jih Slovenija ima pred vsemi ostalimi drugimi. Da bom konkreten: naša prednost je narava, naša prednost je razgibanost, izhajajoč iz tega je naša gospodarska prednost in najbližji od izhodov iz krize razvoj turizma, je razvoj pridelave bioprehrane, je možnost za alternativno zdravilstvo in številna naravna bogastva, ki bi dala ogromno dodano vrednost, na primer gozdarstvo. Če bi davčno obremenili izvoz hlodovine, bi bil to zelo velik korak naprej k izhodu. Sprostitev trga dela. Ne razumemo, zakaj ne bi vzpostavili najbolj osnovno in enostavno obliko mehanizma dela, to je osebno delo. Enostavno in razumljivo rečeno - osebno delo. To ne bi bilo delo, ki bi bilo osebno dopolnilno, ampak osebno delo - na področju tehnologije, na področju poslovanja, na področju naravoslovja, na področju gospodinj, delavcev v kmetijstvu, mojstrov v proizvodnji, vzdrževalcev. Če bi ta kategorija obstajala, ne bi bilo treba organizirati podjetij in bi to prineslo veliko zmanjšanje brezposelnosti, izkoriščenost posameznikov bi bila večja, manjša podjetja bi prišla do strokovnjakov. V Slovenski nacionalni stranki smo ničkolikokrat predlagali olajšave za investicije, iz izkušenj za veliko močno investicijo, ničelno stopnjo do nekega obdobja. Nič ni bilo od tega, nihče ni hotel slišati za nižjo davčno stopnjo za investitorje. Velikokrat smo predlagali zaščito domače delovne sile. Veliko držav, ki so vstopile v Evropsko unijo, je uvedlo tako imenovano prehodno obdobje za trg delovne sile. Vsak dan vidimo pri nas primere, kaj se dogaja, ko so naši brez dela, uvažamo in na grd način, kar me je pa sram, izkoriščamo tujce. In drugim tujcem dajemo veliko boljše pogoje kot slovenskim delavcem. Nič od tega ni hotela Vlada storiti, ne prejšnja ne sedanja, pa smo imeli vso pravico priklicati prehodno obdobje. Ničesar v tem programu ni napisano, pa sem sam župan, ampak bom pošten. Irma Pavlinič Krebs ima največ dela in najmanj popularna bo, ampak pri vseh ukrepih in treba jih je povedati, kaj se bo zgodilo, to je vsaj nekaj konkretnega, kaj se bo zgodilo, in sicer, da se bo v letih do 2012 zmanjšalo število delavcev v javni upravi za 6 tisoč 200, da se bodo znižale osnovne plače, da bo ukinjen dodatek za akademski naziv, da bodo znižani položajni dodatki, da se ne bodo izplačevale delovne redne uspešnosti, da bodo omejena sredstva za delovno uspešnost zaradi povečanega obsega dela, da bo zamik izplačila nesorazmerja v osnovnih plačah, da bo ukinjeno nadomestilo za ločeno življenje, da se bo zmanjšal prevoz za delo za 20%, da se bo zmanjšal regres za prehrano za 10%, da bodo odpravnine zmanjšane za 30%. To veste, so boleči ukrepi, ki so zelo nujni, ampak žal, edini konkretni in samo na tem področju. Nihče pa ni omenjal, da bi bil skrajni čas, da začnemo pri nas retrogradni proces pri nastajanju občin, kot smo ga navajeni. Konec je širjenja z občinami. 212 občin v državi Republiki Sloveniji letno porabi 2 milijardi evrov. Od tega 20% ali 400 milijonov evrov samo za svoje delo. 2 milijardi evrov ob predvidevanju, da če bomo šli v regionalizacijo, bomo rabili še letno najmanj 100 milijonov evrov dodatnih za to delo. Tudi to je en ukrep, s katerim bi pridobila ta država ogromno sredstev z združevanjem razdrobljenih občin v manjše število večjih občin. To ve predsednik Državnega zbora, izkušnjo z Danske izpred nekaj dni, kjer je iz 1.300 občin nastalo nekaj več kot 200 občin. Ob seveda ugodnem finančnem učinku. Resnica je, da je pri nas krivda preteklosti in sedanjosti. Ni res samo to, da so davčni prihodki manjši zaradi slabšega gospodarskega položaja. Resnica je, da je bila davčna izterjava slaba in da je pravno pravna država v tem primeru, tako kot poje tista pesem, umrla, ko so preganjali za 17 evrov davkov navadne ljudi, za sto tisoče ali deset tisoče evrov davkov pa nikogar, ker so jih zatajili. Slaba davčna izterjava. In danes vemo za tiste in sprašujem Vlado v tem primeru, ali smo tiste ljudi izterjali in s tem pridobili nekaj sto tisoč evrov neizplačanih davkov, ki bi jih takrat morali plačati. Spremembe na prihodkovni strani, predlagamo v Slovenski nacionalni stranki, javnih financ bodo prinesle le korekcije strukturnih virov. Nova Ljubljanska banka, hočemo ali nočemo, je sistemsko najbolj pomembna banka. In roko na srce, od leta 1990 do danes, katera oblast, katera oblast ni mačehovsko ravnala s to banko. Premalo smo jo cenili, premalo je oblast cenila to svojo veliko banko, premalo poštenega in nadzornega in korektnega odnosa je vsaka oblast imela do te banke. Je sistemsko najbolj pomembna banka in je poligon, na žalost, kar so posledice danes, in je bila poligon ves čas za uveljavljanje političnih interesov. In to je to banko pokopalo. Še danes je poligon za uveljavljanje političnih interesov. Kolegice in kolegi, v imenu Slovenske nacionalne stranke smo upravičeno povedali, kaj vemo o tej Sloveniji, da ima, pa tega nismo našli v tem programu, v izhodni strategiji. Da ne boste rekli, da nismo sodelovali. Povedali smo, kar vemo in smo prepričani, da je narobe, in se da popraviti. Povedali smo, kje se lahko še pomaga. Toliko lahko, ob spoštovanju seveda, da je res to zadnje splošno načelno govorjenje o dobrem za Slovenke in Slovence, ne za nas 90 in za nekaj sto ljudi ali pa tisoč v Vladi, na pravosodju in pa v Državnem zboru, za celo Slovenijo je ta dokument pomemben. Sklepov ni, tukaj reči, sem za, podpiram, ne podpiram, je neumno sploh o čem takem odločati. Vsi moramo povedati kritično mnenje o tej izhodni strategiji. Vsi moramo tam, kjer smo dolžni, nekaj storiti za to, da bomo skupaj premagali. Ampak vsi smo dolžni opozoriti, da je dovolj splošnega in načelnega pisanja in teoritiziranja, da manjkajo "kdo", "kaj" in "kdaj", da manjka časovnica, da manjkajo konkretni zakoni in da manjka ukrepanje. Verjamem, da je Vlada obljubila veliko skledo svežega sadja, ampak ta trenutek verjamem toliko, da to skledo s sadjem vidim kot tihožitje na sliki na steni. Zaenkrat. Upam, da jo bomo videli kdaj pred seboj. Hvala lepa za poslušanje.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Bogdan Čepič.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav ministrom! Dokument z naslovom Slovenska izhodna strategija razumem kot smer Vlade in Državnega zbora, ki bo moral sprejemati zakonodajo, ki bo sledila ukrepom Vlade, da bi Slovenija iz te gospodarske in finančne krize prišla s spodbujeno gospodarsko aktivnostjo in odpravo makroekonomskih neravnovesij. To je odgovorna in težka naloga. Za uresničitev tega, predvidevam skupnega, cilja bo potreben dokaj velik konsenz, ne samo v tem Državnem zboru, temveč tudi v poslovnem okolju, predvsem pa med socialnimi partnerji in javnostjo nasploh. Tudi najboljša strategija, ki ne bo imela podpore, ne bo uspešna. Zato na začetku razprave poskušajmo iskati tiste povezovalne točke, ki bodo pomenile skupno pot iz gospodarske in finančne krize in opozorimo na tiste elemente, ki bodo pomenili tudi pasti da z izhodom iz krize ne bi uspeli tako, da bomo po krizi še močnejši in pripravljeni na nove gospodarske in razvojne izzive. Slovenija se bo izvila iz krize, pa če sprejmemo kakšen ukrep ali pa ne. Smo del globalnega gospodarstva in ko se bo to izvilo iz krize, bo potegnilo Slovenijo zraven. Seveda pa se postavlja vprašanje, kakšna bo Slovenija takrat in kaj bo z našo konkurenčnostjo in uspešno socialno državo, ki jo imamo vsi v svojih razvojnih programih, ne glede na to, na kateri strani te dvorane sedimo. Vlada nam je pripravila izhodno strategijo, ki temelji na kombinaciji ukrepov ekonomske politike in strukturnih sprememb, ki ob zagotavljanju fiskalne vzdržnosti lajšajo socialni položaj in krepijo konkurenčnost gospodarstva in ustvarjanje novih delovnih mest. Prav nova delovna mesta z večjo dodano vrednostjo in oživljanje starih delovnih mest, ki so jih podjetja v tej krizi nekako zamrznila, so porok za večjo socialno kohezivnost, kar je eden od pomembnejših ciljev te izhodne strategije. Zato pa je potrebno, da se v novi izhodni strategiji opredelimo tudi do strukturnih ukrepov in institucionalnih prilagoditev. Ni dovolj, da se izkopljemo iz krize, pomembno je, da zagotovimo tudi dolgotrajnejšo stabilnost gospodarskega in javnega sistema. Dovolite mi, da se v svoji razpravi nekoliko bolj ustavim ob javnih financah, ki so mnogokrat tudi neopravičeno napadene ali pa se išče izhod iz krize samo na področju javnih financ. Seveda se to opravlja nekritično in napačno. Soglašam z vsemi, ki pravijo, da je treba na področju javnega sektorja, ki se financira iz javnih financ, napraviti maksimalno racionalizacijo, ki pa mora biti usmerjena tudi v razvoj. Brez javnega sektorja ne bo možno sanirati gospodarstva. Spoznati namreč moramo, da javni sektor ni samo porabnik, ampak večinoma tudi sopotnik pri premagovanju krize in tudi generator novega razvoja. Nepremišljeno zmanjševanje javne porabe nam lahko pod vprašaj postavlja celotni javni sektor, brez uspešnega in učinkovitega javnega sektorja pa tudi ne bo uspešnega izhoda iz gospodarske krize. Prvi ukrep, ki ga je predlagala Vlada in je že uporabljen pri sestavi proračunov za leti 2010 in 2011 in v projekcijah za leti 2012 in 2013, je fiskalno pravilo, ki limitira odhodke državnega proračuna. Ta limit je danes v integralnem delu proračuna postavljen na dobrih 9 milijard evrov, brez sredstev Evropske skupnosti, ne glede na prihodke. To pravilo je lahko nevarno, če se bo kriza v letu 2010 in nadalje še poglabljala, in bodo prihodki integralnega proračuna manjši, kot so planirani. Takrat se bo verjetno javni dolg na strani države še povečeval, in to je za sistem javnih financ lahko izredno nevarno. Pravilo, ki ga je predlagala SDS ob obravnavi njihovih protikriznih ukrepov, da bi omejili odhodke proračuna na procent deleža v BDP-ju bi lahko tudi bil učinkovit, a z nevarnostjo, da bi ob hitrejši gospodarski rasti, kot se napoveduje, enostavno porabili več, ob manjši pa bi posegli v tisti del proračuna, ki je namenjen socialnim transferjem in razvoju, ter ne bi zmanjševali primanjkljaja. Sam podpiram fiskalno pravilo fiksnih odhodkov, saj tako vemo vnaprej, kaj nas čaka na področju javnih financ. Se bo pa treba bolj odgovorno obnašati pri sestavi proračunov tudi v prihodnje. Drug ukrep, ki bi ga želel komentirati, pa je prilagoditev instrumentov garancij, jamstvenih shem in drugih oblik državne pomoči. Jamstvena shema za akreditiranje gospodarstva ni dala pričakovanih rezultatov. Tukaj smo si lahko enotni, in to predvsem zato, ker se ni predhodno analiziralo, ali bo lahko gospodarstvo sploh še najelo kredit pod pogoji, kot so bili zapisani v zakonu o jamstveni shemi. Ko smo sprejemali zakon o jamstveni shemi v začetku leta 2009, smo sicer predvidevali jamstva do 80% s strani države. Dejansko pa so na avkcijah banke ponudile jamstvo države samo do slabih 35% od vrednosti glavnic. S tem so banke dejansko sanirale nekaj svojih slabih kreditov, novih pa skoraj ni bilo. Kje je vzrok takšnega neuspeha pri prvotni jamstveni shemi? Ne pri tem, da je bil celoten postopek dokaj zbirokratiziran, vzroke je treba iskati v prezadolženosti gospodarstva. Ne bi se želel vračati v obdobje 2004-2008, vendar v tem primeru je treba povedati, da se je gospodarstvo prav v tem obdobju prezadolžilo in v bankah in finančnih inštitucijah zastavilo vse svoje prvovrstno premoženje in danes nima več možnosti, da bi se dodatno zadolževalo in zastavljajo svoje premoženje, ki je že ponekod tudi prezastavljeno. Za takšno prezadolženost pa je zagotovo tudi posredno odgovorna takratna oblast, ki je spodbujala takšno zadolževanje in s tem res povečala BDP in gospodarsko rast, a tudi inflacijo. Sprememba načina dajanja jamstva mora biti res pretehtana, saj si ne moremo privoščiti, da bi še eno leto iskali najboljšo rešitev, pri tem pa bi nam gospodarska podjetja propadla. Prezadolženost gospodarstva, pa se v tem obdobju ni zmanjšala. Vprašanje uspeha jamstvene sheme bo v veliki meri tudi vprašanje ali bomo s samo sanacijo gospodarstva uspeli. V izhodni strategiji je predviden tudi koncept sanacije slabih naložb bank in s tem posledično njihova sanacija. Če danes še ni ogrožena stabilnost bank in je delež bančnih oslabitev še sprejemljiv, se nam lahko že prav kmalu zgodi, da bo to eden od večjih problemov. Kriza v gradbenem sektorju je velika. Delež kreditov, ki jih imajo gradbena podjetja v bankah, je velik in lahko ogrozi stabilnost bančnega sistema. Če so gradbena podjetja v letu 2009 še zaključevala svoja dela na stanovanjskih in poslovnih objektih, jih bo treba sedaj dati v svojo funkcijo: stanovanja v prodajo ali v najem in prav tako tudi poslovne prostore. Če imamo na stanovanjskem področju kar nekaj interesa za najem, se bojim, da bo pri poslovnih prostorih to težje. Obstaja neka ocena, da imamo v Sloveniji končanih, finaliziranih ali pa so v dokončanju cca. 5000 stanovanj. To je izjemno veliko. Vsa ta stanovanja so zgrajena pretežno s krediti in te kredite bo treba vrniti bankam. Vladi predlagam, da poskuša zbrati podatke o prostih stanovanjih in poslovnih prostorih, povezati banke in lastnike nedokončanih premičnin, ustanoviti nepremičninski sklad, ki bi upravljal s temi stanovanji in poslovnimi prostori in jih dajal v najem. To je lahko tudi model sanacije slabih naložb v bankah v gradbeništvu, ki pa se lahko kasneje izkaže kot dobro. S tem bomo omogočili, da bodo državljani Slovenije prišli do najemnih stanovanj, ali poslovnih prostorov, saj si vsi ne moremo kupiti stanovanja ali poslovnega prostora, banke in lastniki bodo prišli do svojega denarja preko najemnin v nekem daljšem obdobju. Če pa je na voljo kaj denarja, pa ga namenimo za subvencioniranje najemnin in tako omogočimo predvsem mladim in vsem tistim, ki potrebujejo ustrezno stanovanje, da do njega tudi pridejo. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Andrej Vizjak imate besedo.
Hvala lepa. Lepo pozdravljeni člani Vlade.
Oprostite gospod Vizjak, jaz sem prezrl [[...]]Izvolite, gospod Vizjak.
Tudi predhodnik je veliko govoril o tem, da je za izhod iz krize in tudi za implementacijo takšnih in podobnih strategij potrebna podpora, konsenz. Še posebej verjetno je pri tem mislil na socialne partnerje, manj na opozicijo, kajti z opozicijo se po pravilu ne išče konsenza v tej garnituri. Ampak zaskrbljujoče je, da se ne išče konsenza tudi s socialnimi partnerji. Namreč, Vlada je predlagala izhodno strategijo brez tega, da bi jo kakorkoli usklajevala, ali da bi jo kreirala v sodelovanju s tistimi, na katere najbolj računa pri izhodu iz krize, to je, verjetno, z gospodarstvom. Vlada je imela kar nekaj podlag za pripravo izhodne strategije. Imela je številne predloge gospodarstva, zajete v takšni in drugačni obliki. Gospodarska zbornica je posredovala svoje videnje, Obrtno-podjetniška zbornica je poslala svoje videnje, Združenje delodajalcev svoje videnje, Trgovinska zbornica svoje videnje. Skratka, gradiva več kot dovolj. Tudi opozicija je pred več kot tednom dni poslala svoj pogled na izhod iz krize in nanizala nekaj deset ukrepov. Vlada je imela pravzaprav idealno situacijo. Imela je zelo jasno sporočilo, kaj gospodarstvo nenazadnje opozicija pričakujeta in kje vidita izhodno strategijo oziroma potrebne ukrepe za izhod iz krize. Odločila se je za svojo pot, bolj ali manj akademsko načelno pot, in predlagala mešanico srednjeročno dolgoročnih ukrepov, želja in usmeritev, ki ni strukturirana in ima veliko težavo, da se jo da zelo težko upravljati. Tak dokument se ne da upravljati, ne da se mu slediti, ali se bo izvajal v praksi ali se ne bo izvajal v praksi, vsaj v pomembnih delih ne. V nekaterih se da to kontrolirati kasneje, tam, kjer so jasni cilji. Nekje so jasni cilji, na primer pri konsolidaciji javnih financ, in to pozdravljamo. Medtem ko je pa za oživitev gospodarstva, za povečevanje gospodarske aktivnosti ukrepov bistveno bistveno premalo ali jih sploh ni in jih bo izjemno težko preverjati in meriti čez čas. Pa naj bom konkreten, in tu bi tudi opozoril na tisto bistveno razhajanje med Vlado in opozicijo. Torej kje v opoziciji vidimo tiste ključne instrumente, vzvode za kreiranje delovnih mest in posledično dvig gospodarske aktivnosti in rasti? Vidimo jo v razbremenitvi gospodarstva, torej ne samo davčni, temveč tudi administrativni razbremenitvi gospodarstva. Vidimo jo v številnih nacionalnih projektih, ki jih je treba zagnati, se pravi dati gospodarstvu delo. Z nacionalnimi projekti, ki so lahko pretežno financirani tudi z evropskimi sredstvi, to so od razvojnih osi, posodabljanja železniške infrastrukture, gospodarsko-logističnih središč in tudi še številni drugi projekti, ki so navedeni v resoluciji o nacionalnih projektih ali podobnih dokumentih. Danes se sklicevati, da ti projekti niso pripravljeni za izvedbo, je verjetno prozorno ob tem, da imate več kot leto dni krmilo te države v rokah in da ste lahko tudi pospešili kakšne priprave prostorskih in izvedbenih dokumentov. In kje vidimo poleg tega še potrebne ukrepe, ki jih ni? V zagotavljanju likvidnih sredstev gospodarstvu. Predlagamo ustanovitev tako imenovane slabe banke - zakaj - da očistimo bilance komercialnih bank in seveda največje slovenske banke, da bodo lahko servisirale gospodarstvo. Vi tega ne ocenjujete za primerno in teh ukrepov pri vas ni, vendar bi tu opozoril na veliko težavo, ki se dogaja. Več kot očitno je, gospodarstvo kriči po tem, da ima, če že pride do posojila, to posojilo neprimerljivo slabše pogoje, kot v drugih državah. Se pravi, krediti so dražji, kajti potrebno je bistveno višje zavarovanje, tudi obresti so višje in podobno. In, glej ga zlomka, vaša celotna podpora gospodarstvu pa temelji na neke vrste podpori gospodarskim subjektom preko subvencioniranja povratnega kapitala, kar pomeni, da gospodarstvo, ki že tako ali tako ne more dobiti kreditov ali so le-ti dragi in pravzaprav tudi nedostopni, jim samo skozi ta kanal v ključni meri želite pomagati, namesto, da bi stopili tudi z nepovratnimi sredstvi, da bi predvsem aktivirali ključne in nujne projekte. Poglejte, na enem primeru bom navedel, kako se je ustavil en projekt povsem po nepotrebnem in bi lahko zaposloval kar precej gradbene operative, pa ne samo te tudi raznih podizvajalcev in vsega tistega, kar sodi zraven. Ključen nacionalni projekt, ki ga tudi vi podpirate, to je projekt izgradnje hidroelektrarn na spodnji Savi, ki je zastal v izvedbi, ne v projektiranju. V projektiranju tudi. Ampak v izvedbi. Zakaj? Zaradi tega, ker Ministrstvo za okolje in prostor do junija lanskega leta ni sprejelo finančne konstrukcije financiranja vodne infrastrukture. Sklep Vlade je bil, da ga mora do junija preteklega leta, torej do leta 2009 sprejeti finančno konstrukcijo. Do danes le ta ni sprejeta. Projekt ima vsa dovoljenja in čaka na razpis za izgradnjo akumulacijskega bazena hidroelektrarne Krško. Tega razpisa ni, ker ni zaprte finančne konstrukcije, ker Vlada ni opravila ali pa ministrstvo svojega dela in projekt stoji. Namesto, da bi se seveda razvijal. Stoji projektiranje izgradnje oziroma hidroelektrarne Brežice, stoji projektiranje hidroelektrarne Mokrice. Zakaj, čemu? To so ključni projekti in tu vam želim povedati, da bi lahko s pospešitvijo takih projektov in podobnih projektov še kako pomembno vplivali na oživitev gospodarske aktivnosti in v Sloveniji zagotavljali delovna mesta in zagotavljali prihodke v proračun namesto odhodkov, ki jih imate preko socialnih transferjev zaradi tega, ker ljudje nimajo dela. In tu so, spoštovani člani Vlade, te ključne razlike med vašimi načrti, usmeritvami in našimi konkretnimi predlogi, elaboriranimi v tretjem paketu. Da je seveda problematika še večja, predlagate tudi črtanje cele kopice izjemno pomembnih projektov iz resolucije nacionalnih razvojnih projektov do leta 2023. Čemu črtati posodobitev cestne infrastrukture oziroma razvoje osi? Čemu črtati, recimo, tretjo razvojno os, ki je ključen nacionalni projekt? Spoštovani minister Vlačič, vam bom prebral, v vaši strategiji piše: "Črtati iz resolucije." Če je kaj nacionalni projekt, je nacionalni projekt povezava Koroške z Belo krajino preko, praktično, cele Slovenije. To ni regionalni projekt, ne more biti regionalni projekt. Regionalni projekt je lahko cestna povezava med Brežicami in Krškem, ne more biti pa tretja razvoja os. Na zadnji seji Vlade, 10. februarja ste sprejeli poročilo Službe Vlade za razvoj in evropske zadeve, iz katerega predlagate črtanje teh projektov iz resolucije in naložili tej isti službi, da pripravi spremembo resolucije v določenem obdobju. Tako ste sprejeli. Predlagate še črtanje cele kopice drugih, da ne govorim o gospodarskih središčih. Tri ohranjate za, ostalih šest pravite, da niso izvedljivi, čeprav se lahko v delu z vami strinjam, v pretežnem delu pa ne. Nekateri so izvedljivi, samo se ni nič na njih naredilo, zato niso izvedljivi. Torej uspešnost podpore, uspešnost tudi neke konkretizacije te izhodne strategije bi bila zelo odvisna od dialoga usklajevanja in stopnje usklajenosti zlasti s slovenskim gospodarstvom. Ko smo obravnavali to izhodno strategijo na Odboru za gospodarstvo pred dvema dnevoma, so vsi predstavniki zbornic povedali, da sploh še niso, kako bi rekel, preverili svojih stališč do te strategije na organih zbornic, ker za to pač ni bilo časa, ker so soočeni s to strategijo dan ali dva. Torej tudi gospodarstvo, na katerega verjetno računate pri izhodu iz te krize, ni sodelovalo pri nastajanju. Še več. Niste ga seznanili s to izhodno strategijo, preden ste jo sprejeli na Vladi. To ni v redu. To je očitek tej izhodni strategiji in zato se bojim, spoštovani, da je to zopet ena izmed mrtvih črk na papirju.
Hvala. Gospod Gaspari, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa gospod podpredsednik. Najprej bi rekel nekaj, ker gospodu Vizjaku se običajno zareče v trditvah, kaj se je zgodilo, da najprej to razčistimo. Vlada ni razpravljala, niti ni sprejela nikakršne odločitve o resoluciji o razvojnih projektih, niti ne o nacionalnih razvojnih projektih, ampak je to priloga ob diskusiji o strategiji. Resolucija o nacionalnih razvojnih projektih je dokument Vlade in je indikativen dokument, kot veste. Ker, če ne bi bil indikativen dokument, bi se človek vprašal, kako je mogoče našteti noter projekte, ki so v vrednosti 23 milijard, od katerih je 7 milijard zagotovljenih v državnem proračunu za obdobje do leta 2023. Torej gre za čisto indikativen nabor možnih projektov, o katerih ste celo vi, ko ste sprejemali ta dokument, zapisali: "Vlada bo glede na dejansko dinamiko priprave izvajanja projektov v naslednjih letih predlagala ustrezne dopolnitve, če se bo ugotovilo, da posamezen projekt ni izvedljiv." Ravno to mi v tem trenutku tudi počnemo. Pregledujemo izvedljivost teh projektov, kot ste vi zapisali, in ko bomo ugotovili, kaj bo s temi projekti, z njihovio dejansko izvedljivostjo, se bomo odločili, kaj je s tistimi projekti, ki so izvedljivi v obdobju, ki je kontrolabilno. To je pa recimo do leta 2013. Do leta 2023 noben projekt ni kontrolabilen, ker ne vemo, kaj bo do leta 2015. Kdor ve kaj bo do 2023, ta je prerok. Vi ste takrat napisali pred lokalnimi volitvami nek relativno zanimiv spisek, med katerimi so se znašle stvari, ki najbrž v to ne sodijo, kot so razni otoki in Megalaksije, ki bodo verjetno izpadli iz tega, predvsem pa ne bo šlo za popravljanje resolucije, ampak bo šlo za pripravo državnega razvojnega programa investicij, ki bo sestavni del proračunskih dokumentov. Torej, da bomo enkrat dobili zvezo med razvojnimi dokumenti in tistim, kar se dejansko v proračunskih dokumentih tudi finančno potem zgodi. Če pogledate proračune od leta 2000, ta dokument je bil narejen leta 2007, in če pogledate dokumente, že vaše, 2008 in 2009, ki jih boste še pripravljali, tako rekoč nobenega od teh razvojnih projektov iz resolucije v načrtu razvojnih programov ni, niti finančno ovrednoteno. Se pravi, ali ste na njih pozabili ali pa ni bilo dovolj finančnih sredstev, da bi jih vključili v te projekte. Tisto, kar smo kot služba zapisali, najbrž ste naredili zaključek na to temo zato, ker ste pač videli med dokumenti, ki so bili predloženi za Vlado, ta dokument, ki pa ni bil predložen za sprejemanje, ampak kot priloga. Toda, če je že naša služba pregledala vse te stvari in mnogi moji sodelavci so sodelovali tudi pri nastajanju tega dokumenta, če se boste spomnili, pred leti, ugotavljamo, da nekateri od teh projektov ne sodijo v načrt, če hočete, resolucije o nacionalnih razvojnih projektih, ampak sodijo v druge dokumente, kar ne pomeni, da se ne bodo izvajali. To, kar ste danes poskušali izjemno potencirati, tretjo os, ker se tudi politično dobro sliši, ni res, da jo kdorkoli zaustavlja ali pa odpravlja. Konec koncev bo na to lahko odgovoril prometni minister. Res pa je, da je pa tako rekoč nemogoče ob naši slovenski maniri doseči lokalno soglasje, kje bo ta os potekala; to je pa res. [[Oglašanje v dvorani.]] Ne, ne, to ni res. Ja, žal ne, žal ne, ker bodo potem vedno lokalne skupnosti trdile, da je to proti njihovim interesom, kar se že dogaja, mimogrede. Dobro veste, na katere relacije v tem kontekstu mislim. Kar se tiče energetskih objektov, bo lahko komentiral predstavnik Ministrstva za okolje. Zdaj pa nekaj o tem, kar je tudi predhodno rekel gospod Janša, ko je imel uvodno predstavitev. Najprej glede ponavljanja starih predlogov. Jaz sem si vzel veliko časa in zelo detajlno pregledal tudi dokumente Gospodarske zbornice in Obrtne zbornice, pa tudi vaš dokument, ki je bil januarja predložen. Moram reči, da ta vaš dokument, ki je bil januarja predložen, do katerega imam relativno pozitiven odnos v posameznih segmentih, ni nov dokument, je bolj ali manj ponovljen dokument iz lanskega meseca julija. Ker je to zdaj tretji paket, kot ga imenujete, prej je bil tisti prvi, drugi, in prvi naj bi bil novembrski paket, tako ste ga imenovali leta 2008, ki smo ga delali skupaj. Konec koncev je bila zavarovalna shema za varčevalce narejena po predlogih Evropske komisije, ker so vse druge države v naši okolici to sprejele pred nami. Mi smo novembra 2008 to sprejeli zaradi tega, da ne bi prišlo do, če hočete, arbitraže na področju varčevalcev. Zakon o jamstvenih shemah in pa Zakon o zagotavljanju finančnih sredstvih za dokapitalizacijo kreditiranja in pa garancije sta bila narejena skupaj z Ministrom za finance, ki je takrat prihajal na svojo funkcijo. Govoriti zdaj, koliko paketov ste že predložili inovativnih, v tem času in da mi stalno ponavljamo stare predloge, je, najmanj kar je, nekorektno, če to dvoje korektno primerjamo. Najmanj nekorektno. Glede vaših ukrepov moram reči, da glede sistematike, ki jo nam očitate, in nedodelanosti ta dokument, čeprav ima čez 70 predlogov, tudi sistematično ni obdelan. Ampak to ni bistveni problem. Kaj ste vi želeli s tem dokumentom povedati, čeprav ima zelo ambiciozen naziv - povedali ste recimo, v javnih financah - kaj je predlog? V javnih financah je predlog omejitev javne porabe zadolževanj države. To ni ukrep. To je opis nečesa, kar bi bilo treba z nekaterimi ukrepi še doseči. Recimo kot primer. Recimo drug primer, ki naj bi bil ukrep za izhod iz krize, je ukrep poostritev nadzora nad vozili, ki nimajo sklenjenega obveznega zavarovanja. Nam očitate kopico nekih ukrepov, ki nimajo zveze z izhodom iz krize, ta dejansko s tem tudi nima ne kakšne bližnje zveze. Potem recimo subvencioniranje zavarovanj, to mislim, da je že star ukrep, najmanj 5 do 10 let je že v razpravi na vladah in so ga različne vlade že sprejemale glede zavarovanja, to je predvsem pri kmetih in subvencioniranja. Recimo kot primer, za 2010 je subvencioniranje zavarovalnih premij v kmetijstvu predvidenih 13,5 milijonov evrov. Torej ne gre za nek dodaten neukrep, ker nam stalno očitate, da enostavno ne znamo povedati nekih novih originalnih ukrepov za izhod iz krize. Če želite, v nadaljevanju gremo lahko tudi malce bolj podrobno skozi to. Ena od stvari je bila tudi, se mi zdi, zelo resna, kako ustvariti nova delovna mesta. Z rastjo fiskalnega primanjkljaja bodo kakršnekoli davčne olajšave denar v brezno. Ker teh novih delovnih mest preprosto ne bo iz osnovnega razloga, ker bodo morali biti fiskalni ukrepi restriktivne narave toliko močnejši. In tukaj je osnovna dilema, kaj je prvi ukrep in kaj je drugi ukrep v vrstnem redu ukrepanja, ko gre za ne situacijo, kjer so stvari uravnotežene, ampak, ko gre za situacijo, kjer je fiskalni primanjkljaj prisoten. Če bi se želeli vračati nazaj, jaz danes tega namena nimam, čeprav je gospod Janša to sicer kratko omenil, kdo je vse prispeval k temu dolgu in kako je ta dolg sedaj z obrestmi obremenjen, podatki, ki niso stvar Vlade, ampak so stvar statistike in pa inštitucij, ki spremljajo ta pojav, je približno tretjino ukrepov, ki so pripeljali k lanskoletnem primanjkljaju, ukrepov iz leta 2008. Tretjina so bili tako imenovani stabilizatorji. Med drugim tudi to, kar je kot avtomatizem uveljavljeno v socialnem sistemu, da se za brezposelne ob njihovem povečanju števila ob enakih pravicah znesek za ta namen povečuje. To je bila druga tretjina, ki je prispevala k temu, približno k nekaj manj kot 6% primanjkljaja lansko leto. In tretja tretjina so bili ukrepi, o katerih je tudi deloma sklepal Državni zbor, kadar je šlo za zakonske in podobne zadeve. Se pravi, najmanj tretjina tega povečanja zneska obresti, povečanje je 200 milijonov, približno, malo manj, iz 300 in nekaj na 500 in nekaj, so prispevali ukrepi, ki so bili sprejeti leta 2008, čeprav je to izjemno, bom rekel za mene, neprimeren način razprave o tem problemu. Enako kot je to, kako ugotavljati, kam je ta dodatna zadolžitev šla, ali v potrošnjo ali v investicije. Tega ne boste nikoli ugotovili, ker denar ni pobarvan in mu ne morete tako enostavno slediti, kot bi se zdelo na prvi pogled. Pa vendar je situacije fiskalna v Sloveniji in tisto, kar je bistveno s tega stališča, je primerjava znotraj evroskupine. Če govorimo o gospodarski rasti, je res, da bo ta gospodarska rast ali pa padec, če želite, v tem letu 2009 večji kot v povprečju evroskupine, čeprav počakajmo na vse tiste dodatne popravke, ki jih običajno statistika naredi v septembru in potem še dvakrat do trikrat v naslednjih letih za leto, v tem primeru za leto 2009. Takrat bomo lahko dali končno sodbo, kakšen je bil dejanski padec družbenega proizvoda v letu 2009. Enako, če boste šli pogledati za leta nazaj, od leta 2001, 2002, 2003 in naprej, poglejte prvo oceno, drugo oceno, tretjo oceno, četrto oceno Zavoda za statistiko in boste videli, da obstajajo precejšnji popravki v času. Ampak ne glede na to smo v tem pogledu dejansko glede na povprečje slabši. Smo pa boljši, če že govorimo na tak način, kot je bilo tudi izpostavljeno, smo pa boljši glede primanjkljaja, smo boljši glede brezposelnosti in smo boljši še po nekaterih drugih kazalcih. Kaj vse to skupaj pomeni? Nič veliko, če iz tega ne potegnemo osnovnega poduka, da če izberemo ukrepe na način, da začnemo z davčnimi olajšavami kot osnovnim ukrepom za spodbujanje gospodarstva, potem moramo biti zelo prepričani in empirična praksa nas v to ne prepričuje, da se bo zaradi tega izboljšal fiskalni položaj in zaradi tega bodo nastala nova delovna mesta takoj, ne pa čez tri, štiri, pet, šest let. Ker če bodo takrat nastala, se bo medtem časom tako poslabšala, da o tistih delovnih mestih ne bomo več mogli na takšen način razmišljati. In zato je, kot sem že enkrat rekel, razlika med nami, če je kakšna razlika v tem, da mi ne predpostavljamo začetka ukrepanja z davčnimi olajšavami, dodatnimi, in če pogledam vaše gradivo, je približno 16 razlogov na to temo. Mislim, da jih je šestnajst. Ampak, da najprej zahtevamo tisto, kar je umanjkalo leta 2007 ob prvi davčni reformi, ki ni bila slaba. To pa je, da se takrat struktura javnofinančnih izdatkov nameravani oziroma izvedeni v strukturi davčni reformi ni prilagodila. Če bi se, bi tudi, takrat se ni moglo govoriti o krizi, ampak o poslabšanju položaja, seveda pričakali z manj težavami, kot smo jih imeli kasneje. Torej, mi ne gremo ponovno v ta koncept, ki je znan sicer v svetu kot peganomika, ker je bil prvič izveden, preizkušen v Združenih državah Amerike pred 20 oziroma 30 leti in ki je naslednjim predsednikom po dobi osmih let te regonomike prinesla ogromen primanjkljaj in velike težave s fiskalnim neravnotežjem. Torej ta predpostavka, da bo zgolj samo z davčnimi olajšavami, in če pogledamo neto učinek ukrepov, ki ste jo tudi vi predlagali, je ta v tem smislu negativen, se prvi, je več olajšav kot pa dejanskih prihrankov skozi ustrezne javnofinančne prilagoditve. Potem seveda je vprašanje, ali ta koncept prinese rezultat. In če ga ne prinese, smo še v slabši situacijo kot danes. Zato pravimo, da je treba najprej postoriti tisto osnovno nalogo na področju javnofinančnega prilagajanja in šele potem iti v dodatne prilagoditve. Konec koncev je vaša reforma, ki je, kot pravim še enkrat, bila, kar se mene osebno tiče, ustrezna, je takrat postavila en osnoven postolat, ki je celo v literaturi, če govorimo o akademskih papirjih in načinu pisanja, tudi pozitivna, to pa je, da se zmanjšujejo selektivne olajšave za različne namene, in da se zato lahko zmanjša splošna davčna stopnja za posamezen davčni zajem. In to ste takrat naredili na začetku. Potem pa že v letu 2008 začeli ta koncept sami spreminjati in podirati s kopico davčnih selektivnih olajšav, ki ste jih pred enim letom ukinili. Recimo, tipičen primer je investicijska olajšava. Ste šli v znižanje davka na dobiček oziroma davek od pravnih oseb, na kar ste v 2008, ponovno začeli zviševati selektivno investicijsko olajšavo. Na to ni pametnega odgovora, zakaj je to potrebno. In tudi seveda ni jasno, ali take olajšave prinašajo dejansko gospodarski učinek, ki ga predvidevajo, ker o tem ni verificiranih dokazov. Dolgotrajna davčna olajšava na investicije 40% pred leti, to se pravi v drugi polovici 90. let in prvi polovici tega desetletja, je pretežno prinesla investicije v trgovske centre v Sloveniji. To je preverljivo zdaj naknadno, ko se to lahko tudi vidi. To seveda ni bil osnovni namen te olajšave, ki naj bi šla v tehnološko napredne proizvodnje in projekte. Trgovski centri so sicer koristna stvar, niso pa v tem smislu zelo pomembni za kvalitetna delovna mesta - s tem se pa, mislim, strinjamo -, vsaj glede na to, kaj delavci, zaposleni v teh centrih, pravijo o svojih plačah. Torej, to je, kar se tiče starih, novih, dobrih, slabih predlogov različnih predlagateljev. Praviloma ste v svojih predlogih sledili - to je tudi res in mislim, da ni to nič slabega - predlogom Obrtne in deloma Gospodarske zbornice. Čeprav so predlogi Obrtne in Gospodarske zbornice, če jih boste primerjali med seboj, v marsičem tudi konfliktni, se pravi, niso združljivi po svojih intencah in ciljih, ki jih želijo uveljaviti. Kar se tiče tega, kar je gospod Janša tudi omenil, kam po krizi. To ni uraden vladni dokument, to je dokument skupine, ki se je pod ta dokument podpisala; toliko in nič več od tega. Priprava Strategije Republike Slovenije za naslednje obdobje se je začela in ta bo vsebovala zelo različne dokumente različnih zainteresiranih skupin, pri čemer Vlada ne bo vsiljevala koncepta, ki ga morajo ti zastopati, bo pa zagotovo nastalo precej gradiv, papirjev, ki bodo med seboj različni v posameznostih ali tudi konceptualno. In šele na osnovi tega, kar se bo zbralo skozi ta način delovanja, se bo Vlada odločila, ko bo vse to imela na razpolago, s kakšnim končnim predlogom, če hočete, strukture tega osnovnega dokumenta, strategije, bo šla v vladno proceduro in potem v nadaljevanje priprave tega dokumenta. Torej je to v bistvu neke vrste trditev, ki nima realne oziroma dejanske podlage. Glede obresti sem že nekaj rekel in ne bi ponavljal, glede ekonomskih kazalcev prav tako. Zanimivo je, če boste želeli, si poglejte gradiva, ki govorijo o fiskalnih reformah v evropskih državah v 80. in 90. letih prejšnjega desetletja. Praviloma so imele to skandinavske države, Irska in Nizozemska, ki so imele relativno velike primanjkljaje, kako so se oni takrat lotili ukrepov po vrstnem redu in njihovi strukturi. Da vam ne bi vsiljeval lastnega mnenja, gradivo je pa na razpolago, mislim, da ga je izdala mednarodna organizacija OECD. Glede tako imenovane slabe banke. V osnovi ni razlik. Razlika je ena sama in to zelo velika. Mislim osebna razlika. To je, da mi ne vidimo nobene potrebe, da se oblikuje posebna inštitucija, ki bo na sebe prenašala tako imenovane slabe terjatve. Vi nič ne govorite v vašem gradivu ob tem predlogu pod kakšnimi kriteriji in na kakšen način, kar sta dve bistveni determinanti tega, da se lahko opredelimo o tem predlogu. Mi smo napisali načeloma dve stvari. Prvič. Da po podatkih Banke Slovenije do trenutka, ko se je ta dokument pripravljal, ni bilo opozoril, da je nemudoma treba izpeljati ta postopek zaradi tega, ker bi to izrecno oviralo normalno delovanje bank. Regulator ima tukaj, bi rekel, vse razpoložljive informacije, na katere se seveda drugi lahko se naslonimo oziroma na osnovi teh tudi delujemo. Osnovni principi, ki jih sam zagovarjam in jim je tudi Vlada sprejela pa so, da je glede na to, da je treba slabe terjatve ovrednotiti. Če jih bomo poskušali ovrednotiti po tržnem principu, bomo uveljavili osnovni problem, to je tako imenovanega moralnega hazarda. To pa je, da nam bodo banke ponujale več terjatev kot dejansko slabih terjatev je v bančnih bilancah. Ker je preprost izračun, da je z odprodajo takih terjatev državi, seveda potencialni zaslužek lahko večji, kot bi sicer bil. Izkušnje sanacije Ljubljanske banke v začetku devetdesetih let so pokazale, da so slabe terjatve, ki so bile takrat prenesene na posebno agencijo iz preprostega razloga, ker je bilo sistemsko tveganje tako veliko, da ga ne bi mogli drugače rešiti, ta trenutek pa tega sistemskega tveganja ni v takem obsegu, da so te terjatve v povprečju na koncu bile unovčene približno od 10 do 12%. Danes ne vemo, ali bi bile te terjatve, ki bi jih zdaj prenašali po kriterijih, ki jih ne poznamo, v posebno bilanco posebne inštitucije, res brezvredne ali bi na koncu prinašale recimo 30, 40, 50 ali več % izterjave. Zato je pomembno, da država vztraja najmanj na treh kriterijih. Prvič. Da so banke dolžne take terjatve prenesti zunajbilančno in lahko mirno ostanejo v banki, ampak zunajbilančno. Da so dolžne najprej za tako terjatev, ki jo želijo prenesti v zunajbilančno evidenco, odpisati vse rezervacije, vse slabitve, ki so jih do sedaj naredile in če je še zmeraj premalo sredstev za pokritje take terjatve, odpisati kapital privatnih ali državnih lastnikov, ni bistveno koga. Šele po tem trenutku lahko država vstopi, dokapitalizira banko, če bi sicer prihajalo do sistemskega tveganja v državi oziroma gospodarstvu in na osnovi tega pridobi navadne, upravičene kot vsak drug delničar. Vsak drugačen postopek bo favoriziral zdajšnje lastnike in deprivilegiral kvaliteto bančne bilance. In to je morda vsa razlika med nami, ko govorimo o tem posebnem vprašanju. In če bo Banka Slovenije ugotovila, da je ta trenutek nastopil, bo o tem prav gotovo razpravljal Državni zbor, ne pa zgolj Vlada. Glede pokojninske reforme moram reči, da se ne strinjam z gospodom Janšo v tem smislu, da strašimo z nekimi zahtevami znotraj pokojninske reforme danes, stvari pa so potrebne morda čez pet ali šest let. Že danes je zamujen rok, že nekaj let, za začetek druge faze pokojninske reforme - to dobro veste tudi vi. In že danes vemo, da je glede na populacijsko strukturo slovenskega prebivalstva nemogoče vzdržati s takšnimi kriteriji, parametričnimi kriteriji pokojninske reforme, kot jo imamo ta trenutek. In da bodo posledice tega prihajale pred letom 2020 na javne finance, zaradi tega med drugim predlagamo, da se z ustrezno politiko aktivnega upravljanja s premoženjem države ustvari prostor, ki bo omogočil, da bo parametrična reforma pokojninskega sistema toliko blažja, kolikor bo deloma potreba pokojninske reforme povečala javni dolg. Sicer se bomo pogovarjali še o bistveno bolj zahtevnih spremembah v prvem stebru pokojninskega sistema. Torej, nobenega časa ni ostalo na razpolago, žal, kriza ga je samo še močno približala, še bolj kot se je zdelo pred tem, čeprav je bilo že prej jasno, da zamujamo z začetkom te faze reforme. Torej, ne gre za strašenje javnosti in poskus zavajanja, ampak za krucialno vprašanje. Jaz vam danes ne bom navajal, kaj je recimo Evropska komisija ob pregledu poročila o izvajanju Lizbonske strategije v lanskem letu zapisala v svojem dokumentu, ki ga je poslala Sloveniji, ki je na razpolago tudi javnosti in vam. To so te osnovne razlike. Zdaj pa, kaj je možno od te naše strategije oziroma strategije Vlade reči glede konkretnosti. Ta strategija vsebuje 25 zakonskih projektov, ki morajo biti sprejeti najkasneje do oktobra letošnjega leta. Lahko vam jih naštejem po vrsti: Zakon o delovnih razmerjih, ki naj bi bil ob koncu februarja v obravnavi na Vladi, Zakon o urejanju trga dela, ki naj bi bil na Vladi v mesecu maju in s tem hkrati tudi v parlamentu, Zakon o malem delu, da zdaj ne navajam, vam bomo lahko kasneje predstavili posamezne roke za pripravo teh zakonov. Vsi ti zakoni so pomembni zato, ker brez zakonskih sprememb določenih ukrepov ni mogoče izvesti. Če pogledamo vaših 70 in nekaj ukrepov, ki so zapisani v vašem dokumentu, večina teh ukrepov ni izvedljiva brez spremembe zakona. Torej je enak problem. Tudi v vašem dokumentu ni nobenega roka ali kakršnegakoli časovnega, terminskega plana, kako bi vi vaše ukrepe predlagali Vladi v sprejem. [[...]] [[Oglašanje iz dvorane.]] [[...]]Ne, niste predlagali zakonov [[..]]Tam, kjer ste pa to predlagali, je pa učinek tistega, kar ste predlagali brez [[...]]ne, ne gospod Vizjak, treba je biti toliko uravnotežen v predlaganju posameznih ukrepov, da se hkrati zagotovi tisto, kar tudi vi pravite na prvem mestu, fiskalna stabilnost. Z ukrepi, ki ste jih vi do sedaj predlagali, te fiskalne stabilnosti ne zagotavljate, žal. Empirično ugotovljeno ne. Po tej plati je tisto, kar bo dejansko pokazalo, ali izpolnjujemo ta prvi kriterij in cilj, ki ga zdaj v vsej Evropi bodo morale izpolnjevati tudi druge države, tudi Nemčija in druge, ker je tudi osnovna dilema celo znotraj iste koalicije, ali z davčnimi olajšavami ali iti z ukrepi, ki bodo uravnotežili javno finančno pozicijo. Tisti, ki to spremljate, to tudi dobro poznate. Zaradi tega Nemčija tudi še ni sprejela nobenih dodatnih davčnih olajšav v svojem sistemu, ker se pač ukvarja in se še ni dokončno odločila, kako bi zagotovila v naslednjih dveh letih tisto fiskalno stabilnost, ki ne bo zahtevala ukrepanja po maastrichtskih kriterijih. Torej smo približno na isti ladji vsi. Kot sem rekel, še enkrat, in s tem bi potem končal. Mi se strinjamo z določenimi davčnimi ukrepi, potem ko bodo sprejeti in začeli delovati tisti ukrepi na področju javno finančnih odhodkov, ki bodo ta prostor zagotavljali ob zagotovitvi fiskalne stabilnosti, ne pa na račun fiskalne stabilnosti. Nemogoče je trditi, da se bodo ukrepi davčne narave izkazali v nemudnem povečanju davčnih virov in gospodarski rasti. Tega žal ni bilo, tudi ob davčni reformi, ki ste jo izpeljali leta 2007. Takrat je gospodarstvo rastlo, ne zaradi davčne reforme, ampak zaradi velikega vzgona gospodarske aktivnosti v Evropski skupnosti. In je bil ta presežek v Sloveniji, samo deloma rezultat ukrepov doma, pretežno pa posledica izjemno in neobičajno visoke konjunkture v Evropski uniji, ki je zdaj žal ni več. In tudi, če danes pogledate, kaj je z davčno osnovo, kjer naj bi te dodatne davčne olajšave stabilizirale in jo omogočale - v lanskem letu smo izgubili približno milijardo evrov davčnih virov zaradi gospodarske krize. Torej same davčne olajšave in spremembe v davčnem sistemu niso žal prinesle tistega, kar je bilo želeno. To se tudi ni zgodilo v zadnjih fiskalnih reformah, ki so jih izvajale države, ki sem jih prej omenil, vse skandinavske, Norveška, Švedska, Finska, Irska in pa Nizozemska. To so najbolj, bi rekel, znani primeri fiskalnih prilagoditev, ki so bile potrebne zaradi krize, ki so jih imele te države v drugi polovici 80-ih let in pa prvi polovici 90-ih let. Sam mislim, da seveda tisto, kar strategija mora povedati, ni naštevanje ukrepov, ampak v osnovi način, kako se bodo ukrepi kombinirali in časovno med seboj povezovali. V tem kontekstu je strategija jasna, da se začenja s fiskalno konsolidacijo. Ta bo vidna letos spomladi in poleti ob predložitvi proračunov za 2011 in 2012, tudi vsi tisti elementi, ki sodijo v konsolidacijo javnih financ, ker se med seboj sicer veliko ne razlikujemo, pa vendarle ste vi omenili samo element plač v javnem sektorju. Mi se bomo do tega, in tudi nekoliko širše na večih segmentih in upam, da bomo v tem primeru tudi uspešni in seveda to bo preverljivo, kot sem rekel, ob dokumentih, ob nastajanju teh dokumentov, ki jih bo sprejemala Vlada in konec koncev tudi ob potrjevanju teh dokumentov v Državnem zboru. Ne gre torej za neko obljubo, bi rekel, nekih gradov v zraku, ampak bo šlo za konkretne predloge ukrepov, ki bodo vidni v državnem proračunu. Hkrati bo v državnem proračunu tudi vidno, da se znotraj strukture državnega proračuna, upajmo, da se bo kaj tega preneslo tudi v lokalne proračune, da se bo v tem proračunu videlo, kaj so osnovni prioritetni sklopi, ki bodo imeli zaradi tega v finančnih sredstvih drugačen tretma kot pa neprioritetni izdatki. Čeprav neprioritetni izdatki še ne pomeni, da niso nepotrebni, nimajo pa te prednostne vloge, kot jo imajo tisti, ki so tudi v strategiji zapisani, jih bo tudi država preko svojih ukrepov izvajala. Glede kohezijske politike, o kateri je bilo včeraj veliko govora, pa je del tega, tudi te strategije oziroma ukrepov, ki so nujni, pa naslednje. Prebral vam bom samo en odstavek iz tega dokumenta, ki ga je poslala Evropska komisija ob branju našega poročila o Lizbonski strategiji lansko leto ob koncu leta. Tukaj piše, da - zdaj bi moral prebrati v angleščini, pa bom poskusil prosto prevesti: "Treba je urediti absorpcijski proces evropskega financiranja, ki bi prispeval k bolj vzdržnim javnim financam in zagotavljal več sredstev Sloveniji za implementacijo strategije rasti. Finančni inženiring bi moral izpopolniti učinkovitost in povečati ekonomijo obsega in hkrati povečati tudi nacionalne ukrepe za evropsko financiranje." Kaj to v praksi pomeni? To pomeni, da smo mi, ko smo šli pregledovati, znotraj Vlade predvsem pa Služba za lokalno samoupravo in razvoj, dejansko izvajanje posameznih operativnih programov, ugotovili, da se nekateri izvajajo boljše, drugi pač slabše v času in kvaliteti in po obsegu. In da so vse države ali večina držav Evropske unije, z začetkom krize šle v enak postopek preverjanja, da bi, kolikor je to mogoče, v kratkem času razpoložljive programe kohezijske politike prilagodile potrebam, ki jih zahteva krizni čas oziroma reševanje tega vprašanja. Eden od takih ukrepov, za katerega smo znotraj, brez da bi delali velike spremembe v operativnih programih, zagotovili dodatna sredstva, ki ga celo vi omenjate v vašem dokumentu, ko govorite v eni točki o evropskih sredstvih, to je tako imenovana de minimis shema. De minimis shema je shema, ki je omogočala s prerazporeditvijo sredstev znotraj kohezijske politike, da so lahko gospodarski subjekti, podjetja pridobili pod ugodnejšimi pogoji dodatna finančna sredstva za njihov obratni kapital. Več sredstev ni bilo mogoče zagotoviti znotraj tega ukrepa, čeprav je načeloma to mogoče, ker bi morali najti dogovor in tudi konec koncev še kaj drugega, da bi lahko znotraj ali med operativnimi programi dodatna sredstva tudi še zagotovili. Torej, kar se tiče te politike kohezije, gre za to, da znotraj teh programov najdemo tiste možnosti, ki bodo do konca tega obdobja zagotovila, da bo prišlo do kvalitetne realizacije celotnih razpoložljivih sredstev. In na tem dela tudi ta služba in pri tem nima nobenih posebnih ovir kogarkoli drugega, čeprav ste včeraj nekateri od vas navajali različna netočna dejstva oziroma dejstva niso bila, ampak so bile netočne informacije. Če zaključim, kar se tiče te strategije, se bo prav gotovo zgodilo to, da bomo zagotavljali fiskalno stabilnost, da bomo znotraj tega zagotovili prioritetne izdatke za tiste programe, ki so prioritetni po vseh razvojnih dokumentih, ki jih Slovenija ta trenutek ima, in tudi deloma usklajeni s tistimi, ki jih ima kohezijska politika, čeprav kohezijska politika v celoti ni usklajena z dokumenti razvojnega načrtovanja Republike Slovenije. Glede na to, da se bodo ti ukrepi sukcesivno sprejemali tudi v Državnem zboru, bo lahko Državni zbor, posamezne poslanke in poslanci v Državnem zboru, to izvajanje tudi konkretno spremljal. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janez Ribič.
Hvala za besedo. Spoštovani ministri, spoštovane gospe poslanke in poslanci! Po besedah predlagatelja je cilj izhodne strategije dolgoročno vzdržna gospodarska rast, ki naj bi jo dosegli z ukrepi ekonomske politike, s strukturnimi ukrepi in institucionalnimi prilagoditvami. Vse lepo in prav. Vendar v celotnem besedilu izhodne strategije ne zasledim niti besede o skladnem regionalnem razvoju in decentralizaciji. Pa naj samo spomnim na včerajšnjo razpravo o črpanju evropskih sredstev. V Slovenski ljudski stranki razumemo fiskalno decentralizacijo Slovenije kot nujen in ključen pogoj za uspešno izvedeno politično, administrativno in siceršnjo decentralizacijo, povezano s procesom regionalizacije Slovenije. Proces finančne decentralizacije bi moral vzpostaviti optimalno, vertikalno in horizontalno fiskalno strukturo, tako da bi davčni [[dohodnina, davek od dohodkov pravnih oseb, trošarina, davek na dodano vrednost, premoženjski davek in tako dalje]] in nedavčni [[upravne takse, kazni in tako dalje]] prihodki in tudi transferji ostale ravni oblasti Evropske unije in tako naprej ter ostali lastni prihodki omogočili občinam in pokrajinam zadostno in primerno porabo tako, da bodo izdatki znašali najmanj 20% bruto družbenega proizvoda. Ne govorim o kakršnemkoli povečanju državne porabe, ampak o prerazporeditvi z državne na lokalno raven. Vsi namreč vemo, da občine veliko racionalneje trošimo državni denar. Po drugi strani ugotavljam tudi, da je delež javne porabe v bruto družbenem proizvodu še vedno previsok. Zaustaviti bo treba nadaljnje zadolževanje države, zmanjšati birokracijo ter povečati učinkovitost javne uprave. Ker so prihodki državnega proračuna omejeni, je treba večjo pozornost posvetiti odhodkovnemu delu proračuna, predvsem z zmanjševanjem javne porabe na vseh področjih. Tudi v javno upravo je treba uvesti elemente, ki so za uspešnost delovanja gospodarskih subjektov v privatnem sektorju že dolgo znani. Vzpostavitev analize stroškov in koristi je tudi v javni upravi več kot potrebna, seveda na svojstven način. Predvsem pa je treba v praksi upoštevati ugotovite teh analiz. Tudi v javni upravi moramo spodbujati menedžerski pristop k vodenju. Zato se mi zdi zelo pomembno, da se danes pogovarjamo in razpravljamo o teh področjih, še bolj pomembno pa bi bilo, da bi znali drug drugemu prisluhniti in izluščiti tiste dobre predloge, ki bi nam pomagali iz situacije, v kateri smo se znašli, ne glede, ali pripadamo koaliciji ali pa opoziciji. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Franc Jurša.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav vsem, ki smo v dvorani. Kot je povedal že moj kolega, bomo poslanci naše poslanske skupine predlagane ukrepe Vlade potrdili, saj smatramo, da predstavljajo kvalitetne smernice za oblikovanje nadalje zavezujočih aktov, katerih realizacija bo oziroma naj bi prispevala k odpravljanju posledic gospodarske krize. Razlog, da sem na tem mestu uporabil pogojnik pa je samo eden, in sicer o pozitivnih učinkih na odpravo teh posledic bomo lahko govorili le, če bodo predlogi aktov dobro in kvalitetno pripravljeni ter usmerjeni v blagostanje državljank in državljanov ter s tem celotne Republike Slovenije. Zaenkrat nas Vlada s kakšnimi osnutki oziroma delovnih gradivih še ni seznanila. Izjema so predlogi zakonu, ki jih obravnavamo na tej seji. Če bodo ti predlogi k zakonu sledili cilju, h kateremu so namenjeni, po moji oceni ni nobene bojazni, da ne bi bili potrjeni tako s strani koalicije kot s strani opozicije, vendar bomo primernost in smotrnost vsake predlagane rešitve presojali posebej. V tem trenutku je tako še vedno neznan obseg spremembe pokojninskega sistema, ki predstavlja tudi enega izmed strukturnih ukrepov Vlade. Znane so nam sicer neke smernice, kaj več pa ne. Vemo, da je odvisnost med plačili in izplačili v tem sistemu nujna zaradi spremembe starostne strukture prebivalstva. Vendar moramo pri tem poskrbeti, da bodo zagotovljene primerne pokojnine. Ukrepi, kako doseči modernizacijo pokojninskega sistema, so različni. Katera varianta pa bo oblikovana in poslana v Državni zbor, se pa še sedaj ne ve. Poslanci naše poslanske skupine pa vemo, da je treba vlagati v solidarnost in preglednost pokojninskega sistema, ker se lahko zagotovi z izločitvijo pravic, ki imajo socialno naravo. S tem bi očistili pokojninsko blagajno in tako zagotovili večjo preglednost, predvsem pa vzdržnost pokojninskega sistema. Pomembne so tudi spremembe sistema dolgotrajne oskrbe in sistema zdravstvene dejavnosti, kakor tudi zdravstvenega zavarovanja, glede katerih velja enako, kot sem omenil že pri pokojninskem sistemu, in sicer ga bomo v Poslanski skupini DeSUS izjemno pozorno spremljali, kako bodo te spremembe implementirane v konkretne predloge zakonov. In še enkrat ponavljam, če bodo šli ti zakonski predlogi in sledili ukrepom, s katerimi se danes seznanjamo, v smeri naših prizadevanj, jim bo naša poslanska skupina seveda njih tudi podprla.
Besedo ima gospod Silven Majhenič.
Spoštovani prisotni! Jaz bom kratek. Kajti v dolgih govorih je bolj malo produktivnega in konkretnih razlag. Gre bolj za populizem. Bistvo je povedal že kolega Barovič v predstavitvi poslanske skupine. Ne vem, ne vidim razloga, da ne bi verjeli v predlagano izhodno strategijo Vlade. Menim, da je nesmiselno že vnaprej kritizirati program, ki je sigurno dobronameren. Počakajmo, da se predlogi začnejo izvajati, kajti le takrat bomo ugotovili, ali je bila zadeva zastavljena dobro in kje so slabosti. V bistvu je to dolgoročni program in ga je v tem hipu treba zagnati. Za polemike bo še čas, ukrepati je potrebno takoj in zdaj. Kar je v predlogih dobrega, se bo sigurno prijelo in obdržalo. Za odpravo slabosti pa računam, da bo dovolj prostora tudi za predloge iz opozicije, ki so vedno dobronamerni, ki se jih le redko upošteva - če je že želja Vlade, da se izkopljemo iz krize, kot je poudaril predsednik Vlade mora biti to naš skupni projekt, projekt vseh predstavnikov ljudstva v tej državi in le to je rešitev za državo. Hvala.
Besedo ima gospod Samo Bevk.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Pred nami je slovenska izhodna strategija za obdobje 2010 2013, ki je po besedah njenih snovalcev, to je ministrskega zbora, zasnovana kot kombinacija ukrepov ekonomske politike strukturnih sprememb in institucionalnih prilagoditev. Vlada Republike Slovenije želi s to strategijo spodbuditi gospodarsko aktivnost, zagotoviti postopno odpravo makroekonomskih neravnovesij ter ob upoštevanju socialnih in okoljskih vidikov razvoja omogočiti povečevanje gospodarske rasti. Danes je bilo s strani predsednika največje opozicijske stranke rečeno, da gre zgolj za še enega od serij deklarativnih dokumentov, ki jih je predlagala Vlada. Toda, rad bi spomnil, da je samo Vlada od novembra 2008 do novembra 2009 sprejela 1258 predpisov, in sicer 159 iz pristojnosti Državnega zbora, 389 iz pristojnosti Vlade ter 710 iz pristojnosti ministrstev. Težko bi se strinjal, da je šlo zgolj za deklarativne dokumente. Poleg tega naj povem, da sta Vlada in Državni zbor ob poglabljanju največje svetovne finančne in gospodarske krize po drugi svetovni vojni lansko leto sprejela kar dva rebalansa proračuna za leto 2009, poleg tega pa še 60 protikriznih in varčevalnih ukrepov pod okriljem tako imenovane skupine kriznih ministrov, ki so bili namenjeni finančnemu sektorju, gospodarstvu in prebivalstvu. Sprejeti so bili ukrepi, ki so še posebej pomagali pri ohranitvi številnih delovnih mest in zagotovili pomoč socialno najšibkejšim. Poleg tega sta Vlada in Državni zbor sprejela tudi proračuna za leti 2010 in 2011. Se pravi, vrsto ukrepov, ki še daleč od tega, da bi bili deklarativni. Dejstvo je, da vsaj po nekaterih optimističnih kazalcih in napovedih, gospodarska in finančna kriza kaže prve znake okrevanja. Zato države Evropske unije, kot je bilo danes že rečeno, pospešeno načrtujejo ukrepe za izhod iz krize. Pohvalno je, da je ena prvih držav Evropske unije, ki je pripravila tako imenovano strategijo, prav Slovenija. Že takoj po sprejetju strategije na Vladi je bilo še posebej izpostavljeno, da je ena njenih ključnih nalog zagotoviti skladnost kratkoročnih protikriznih ukrepov s cilji dolgoročnih strukturnih sprememb. S tem bo Vlada preko spodbujanja ustvarjalnosti in inovativnosti zagotovila prehod v konkurenčno, socialno in okoljsko odgovorno, na znanju temelječe gospodarstvo ter posledično omogočila kakovost življenja. Na področju ekonomske politike je prav gotovo prva naloga konsolidacija javnih financ in s fiskalnim pravilom omejiti odhodke državnega proračuna do leta 2013 na ravni iz leta 2009. Po oceni finančnega ministrstva bo proračunski primanjkljaj v letošnjem letu znašal 5% BDP-ja, primanjkljaj širšega sektorja države pa 5,4%. Evropska komisija seveda od vseh držav evropske monetarne unije zahteva spoštovanje pakta stabilnosti in rasti, tako mora tudi Slovenija do leta 2013 znižati presežni primanjkljaj na raven pod 3% BDP do leta 2013. Ti prihranki pa ne bodo majhni, saj bo treba na letni ravni prihraniti 400 milijonov evrov. Kako zahtevno bo uresničevanje slovenske izhodne strategije, pove že podatek, da bodo strukturne prilagoditve v naslednjih letih potekale na štirih področjih, to pa so nujne institucionalne prilagoditve na področju upravljanja javnih institucij, spodbujanje podjetništva, konkurenčnosti in preglednosti trga dela, prilagoditve v prometni in energetski infrastrukturi za učinkovito okoljsko in podnebno politiko ter prilagoditve sistema socialne varnosti pokojninskega sistema in zdravstvenega varstva. Vse napovedi pa žal kažejo, da se bo kljub gospodarski rasti stopnja brezposelnosti še naprej povečevala, zato bi bil prehiter umik državnih ukrepov na tem področju, korak v napačno smer. Zato je treba protikrizne ukrepe ohranjati dokler ne bo jasnih znakov trajnega okrevanja. Prav ukrep delnega subvencioniranja krajšega delovnega časa ter subvencioniranje plač delavcev poslanih na čakanje je ohranil na tisoče delovnih mest po podjetjih. Prav zaradi tega je ena ključnih nalog izhoda iz krize tudi ali predvsem ustvarjanje novih delovnih mest. V izhodni strategiji je vrsto ukrepov, ki lahko k temu pripomorejo. Ne bom se spuščal na številna druga področja. Dotaknil se bom samo enega segmenta, to je področje prilagoditev v prometni in energetski infrastrukturi z učinkovito okoljsko in podnebno politiko. Pohvalno je, da je tu tudi ukrep bolj učinkovitega in hitrejšega umeščanja prometne in energetske infrastrukture v prostor ter bolj učinkovito črpanje evropskih sredstev ter razvoj železniškega sistema. Žal pa je slovenska izhodna strategija za obdobje od 2010 do 2013 popolnoma prezrla investicije v tako imenovane razvojne osi. Nikjer ni ne duha, ne sluha o investicijah v tretjo, tretjo A in četrto razvojno os. Dejstvo je, da te razvojne osi nujno potrebujemo. Po mojem mnenju bi morale biti sestavni del izhodne strategije iz krize. Zakaj? Dejstvo je, da je velik del Slovenije za izgradnjo avtocestnega križa postal hitreje dostopen. Prišlo je do koncentracije gospodarskih subjektov, koncentracij znanja in poselitve. Drugi deli Slovenije, naj jih nekaj naštejem, severna Primorska, Koroška, Kočevska, Kozjansko in Obsotelje ter Bela krajina pa zaradi slabše prometne povezanosti vztrajno izgubljajo razvojne potenciale, tako da je v teh okoljih že prišlo do razvojnih težav. Iz teh pokrajin je znaten odliv kadrov, rast večjih prodornih podjetij oziroma njihovo dolgoročno delovanje v teh pokrajinah pa je bolj izjema kot pravilo. Težava pa nastopajo tudi pri poselitvi, saj se ljudje vse bolj preseljuje v večja mesta. Razvojne osi, razvojna vprašanja regij in krajev ob teh trasah razvojnih osi. Poglejte, Vlada je bila pravkar na obisku na Kočevskem in v Beli krajini. Kaj je bilo prvo in glavno sporočilo tega obiska? To, da je prometno odmaknjeno od avtocestnega križa, od središča države, da ima katastrofalno državno cestno infrastrukturo, kar je eden glavnih elementov za nazadovanje v razvoju, za veliko število brezposelnih in tako dalje. In kaj je sledilo? To, da 3., 3.a in 4. razvojne osi v izhodni strategiji ni zaslediti. Da so vse pokrajine in obrobna območja, ki sem jih malo prej naštel, da ne rečem pregrobo, skoraj odpisana. Sodobna prometna infrastruktura je namreč predpogoj za razvoj teh območij. Celotni državni vrh je bil 14. septembra lani na državni proslavi v Kobaridu, na severnem Primorskem. Vsi, ki so se pripeljali po trasi 4. razvojne osi, so negodovali nad nemogočo cestno infrastrukturo vključno s predsednikom republike. Nekaterim pokrajinam niti predvidena posodobitev Slovenskih železnic ne bo prav nič pomagala, saj tam ali ni železnice ali pa gradnja ni predvidena. To še posebej velja za območje 4. razvojne osi. Tako je na Idrijsko-cerkljanskem prva železniška postaja v Logatcu, druga pa na Mostu na Soči, vmes pa je 70 kilometrov železniške proge. Za uspešna podjetja v Idrijsko-cerkljanskem industrijskem bazenu, za Kolektor, za Hidrijo, za Eto, za podjetja v Tolminu, za razvoj turizma v Posočju, je posodobitev cestne infrastrukture prva prioriteta. Tudi zaradi tega morajo biti razvojne osi sestavni del tako imenovane izhodne strategije iz današnje krize. Nikakor se ne strinjam s prerazporeditvijo evropskih sredstev, ki so bile s posebno odločbo evropskega sveta v višini 189 milijonov evrov odobreni za projekte na razvojnih oseh in s tem, da teh projektov v izhodni strategiji ni. To mora Vlada popraviti in to je moj glavni očitek k izhodni strategiji. Sicer pa, kot rečeno, izhodno strategijo Slovenije za obdobje 2010 - 2013 podpiram. Hvala lepa.
Gospod Zvonko Černač, imate besedo.
Spoštovani! Prej, ko sem poslušal gospoda Gasparija, sem na trenutke dobil občutek, da smo zamenjali vloge in da smo v opoziciji kritizirani, ker nismo predlagali dobrih rešitev. Kakorkoli že, z zelo velikimi napori in s stopnjevanjem pričakovanja se je končno rodilo to vladno dete, ki je dobilo zveneče ime "Izhodna strategija". Gre za še enega v vrsti neoperativnih dokumentov, kjer uresničevanja ciljev ne bo mogoče meriti. Očitno pa predstavlja ta dokument nekako skrajni domet sedanje Vlade pri odgovoru tako na kratkoročne kot dolgoročne izzive, pred katerimi je Slovenija. Poleg tega, da gre za dokument, ki je povečini deklaratorne narave, je tisto, kar najbolj skrbi, razkorak med besedami in dejanji. Pri tej vladi namreč nikoli ni bil problem velikih besed, odlične retorike, manjkala pa so dejanja. Kar nekaj primerov je bilo v zadnjem letu dni in dovolite, da vas spomnim samo na nekatere, ki se tudi nanašajo na ta dokument, ki ga imamo danes v obravnavi. Ni dolgo tega, ko je premier pred gospodarstveniki izjavil, da je zaposlenih v javnem sektorju 50% preveč. Polovica preveč zaposlenih in v Izhodni strategiji je zelo optimistična napoved, da se bo ta zaposlenost zmanjševala za eno odstotno točko na letni ravni. Se pravi, da bi ta vlada potrebovala 49 let, da bi uresničila napovedi svojega premierja. Druga zadeva, o kateri je veliko govora, je tudi zadolževanje, ki je gotovo eden izmed ključnih problemov, ki bodo Slovenijo pestili ne samo v tem obdobju, ampak tudi v obdobju naslednjih vlad, in kjer tega problema ni mogoče rešiti brez tega, da se več ustvari. Zanimivo je bilo danes poslušati gospoda Gasparija, strokovnjaka, ki je načeloval Banki Slovenije, centralni banki, v obdobju, ko se je enormno povečalo zadolževanje prebivalstva in gospodarstva. V tem istem obdobju je Vladi načeloval gospod Janša in v tistem obdobju se je bistveno zmanjšalo zadolževanje države, javnega dela države, z 28 na približno 23% bruto domačega proizvoda. Zanimivo je bilo poslušati strokovnjaka danes tudi zaradi tega, ker je govoril, da je velik del tega problema glede zadolževanja na občinah. Zanimivo. 450 milijonov znaša celoten dolg vseh slovenskih občin, ob tem da se je kumulativa zadolževanja države samo v letu dni skupaj s poroštvi povečala za preko 6 milijard evrov in od tistih 450 milijonov dolga občin je polovica dolga Mestne občine Ljubljana. Ampak to je po mnenju gospoda Gasparija problem. Zanimivo je bilo te besede poslušati tudi zaradi tega, ker v obdobju, ko je gospod Gaspari načeloval Banki Slovenije, je Slovenija izgubila nekaj 10 milijonov evrov na obveznicah propadle banke Lehmann Brothers. In zanimivo je poslušati te besede zaradi tega, ker je občutek, da so tudi na tem področju močne predvsem besede, umanjkala pa bodo dejanja. Posledice bomo pa občutili in jih čutimo vsak dan bolj vsi Slovenke in Slovenci. Deklaratorno spodbujanje manj razvitih območij se razblini v trenutku, ko pogledamo konkretne ukrepe. Na deklaratorni ravni smo poslušali v Državnem zboru velike besede, ko smo sprejemali zakon o razvojni pomoči Pomurju. Kaj je od tega zakona uresničenega do danes, vas vprašam. Razen neke nove službe ali nekaj novih služb za nekaj uradnikov? Nič. Eden izmed projektov, ki bi moral biti osnovna hrbtenica tega zakona in ki naj bi kreiral v tistem okolju nova delovna mesta, razvojno središče oziroma gospodarsko središče OKO Pomurje, se predlaga za črtanje med resolucijskimi projekti. Od devetih predvidenih gospodarskih središč, katerih namen je bil ravno krepitev regionalnih potencialov po posameznih območjih na ta način, da se v okoljih po celi državi ohrani znanje in omogoča kreiranje novih delovnih mest, od devetih se predlaga črtanje najmanj petih. Najmanj petih. Da ne govorimo o tem problemu, o katerem je govoril že moj predhodnik, o črtanju projekta modernizacija državnega cestnega omrežja po prioritetnih razvojnih oseh, ki govorijo o 3., 3A. in 4. razvojni osi, kjer gre za pomemben projekt, infrastrukturno povezavo Slovenije, in s tem omogočanje prebivalcem enakomernih možnosti za njihov razvoj in za dostopnost do delovnih mest in ostalega. Ta projekt se predvideva za črtanje iz resolucije, kjer je navedenih 35 projektov in 13 oziroma tretjina je po predlogu te izhodne strategije predvidenih za črtanje. To mislim, da niso dobri obeti in govorijo o tem, da usmeritve te Vlade glede ukrepov, ki bi jih bilo treba nemudoma sprejeti za izhod iz krize, niso najbolj jasne. Glede evropskih sredstev dovolj pove podatek, da je ta vlada načrtovala presežek, neto finančni učinek v letu 2009, v višini 360 in nekaj milijonov evrov, realiziran je bil v višini 150 in nekaj milijonov evrov. Se pravi polovica manj, kot je bilo načrtovano v obdobju, ko so bile vse poti utečene in ko bi bilo treba samo izkoristiti obstoječe mehanizme, poenostavljeno povedano, objaviti nek razpis, ki ga v letu 2009 ni bilo. Gotovo Slovenija, ne samo zaradi razmer v katerih se je znašla, ampak zaradi njenega nadaljnjega hitrejšega razvoja potrebuje spremembe, ki jim radi rečemo strateške spremembe. Za take spremembe je pa seveda v prvi vrsti potrebna vizija in v drugi vrsti zaupanje. Žal menim, da ne enega, ne drugega v tem trenutku ni mogoče zagotoviti, ker je potrebno predvsem zaupanje v Vlado, ki naj bi te spremembe inicirala in jih uresničila in za to zaupanje javnosti vemo, da je v najnižji točki doslej merjeno, odkar je Slovenija postala samostojna država. Kako naj javnost Vladi zaupa, da bo sposobna uresničiti nekatere strateške spremembe in sprejeti ukrepe, ki naj bi pomenili nek razvojni preboj, če v letu dni ni bila sposobna rešiti enega zelo enostavnega problema, ki se imenuje falcon. Tukaj se vsa umetnost konča. In vse besede, ki so zapisane v številnih dokumentih po sistemu copy-paste izgubijo vso težo. Gospodarstvo, ki je edino zmožno popeljati tako našo družbo kot našo državo iz krize, potrebuje takojšnje ukrepe za izboljšanje likvidnosti, za razbremenitev cene dela, ukrepe za investicijski impulz, če želi obstati na domačih in tujih trgih. Samo obstoj in razvoj našega gospodarstva lahko zagotovi nova delovna mesta, manjšo nezaposlenost in večje davčne prihodke. Izhodna strategija, ki nima spodbujevalnih davčnih ukrepov za večje investiranje in večjo zaposlenost, bo postala samo napisana deklaracija na papirju. Ta strategija žal tudi ne temelji na konceptu, da je ustvarjanje delovnih mest z večjo konkurenčnostjo, večjo dodano vrednostjo, večjo gospodarsko rastjo in večjo blaginjo ljudi osnovna predpostavka strategije, to je strategije, s katero bi lahko Slovenija izšla iz kriznih razmer. In to je tudi temeljna konceptualna razlika med tistim, kar smo pred časom predlagali v Slovenski demokratski stranki in kar imamo na mizi danes. Ob oslabljeni vladi, ministrih, ki se ukvarjajo sami s seboj in z lastnimi aferami, obstaja velika verjetnost, da se Slovenija, žal, vedno bolj približuje grškemu scenariju. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Jakob Presečnik.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica in državna sekretarja, spoštovane kolegice in kolegi! Jaz sem že prej v mnenju poslanske skupine nakazal, v katerih smereh podpiramo ta dokument, ki je danes v obravnavi, v katerih delih dvomimo v pravilnost ukrepov in katere stvari pogrešamo in tudi predlagamo ustrezne usmeritve pri posameznih poglavjih. Zato bom samo na nekatere dele še sam poskušal opozoriti v sklopu celotnega dokumenta. Tako bi rekel, da je pri poglavju - povečanju zaposlenosti, se mi zdi, da so v tej situaciji zgolj pobožne želje, da gre bolj za pobožne želje kot pa za dejanski namen ustvariti nova delovna mesta in povečati zaposljivost ob seveda zmanjšanju zaposlenosti v javnem sektorju. Za ta presežek je nujno treba ustvariti pogoje v gospodarstvu in podobnih dejavnostih. Nadalje se mi zdi, da preveč pričakujemo od prihodkov v naslednjih letih. Pričakujemo v tem dokumentu, da bodo ti prihodki v državni proračun naraščali, pa zagotovo ne bodo. Kot sem že poudaril prej v poročilu, v mnenju poslanske skupine SLS, pričakujemo večje znižanje odhodkov predvsem v tem javnem sektorju. Dal bi še nekaj predlogov v razmišljanje, ki se mi zdijo zagotovo za v prihodnje potrebni. Kot prvo, področje izobraževanja je zagotovo potrebno za premagovanje te strukturne brezposelnosti, potrebne so korenite spremembe v strukturi izobraževanja, srednješolski in višješolski. Še vedno izobražujemo preveč družboslovnih profilov, brez realnih omejitev vpisa, medtem ko imamo pa v sistemu višje in visokošolskem sistemu pa mnogokje omejitve vpisa tam, kjer so realne potrebe pa bistveno večje. Drugo, kar se mi zdi pomembno, kar sem tudi že s poslanskimi vprašanji poskušal, ne toliko vplivati, opozarjati na probleme, in sicer je to problem, ki je trenutno izredno pereč v Sloveniji. Gre za del gospodarstva, ki se mu reče gradbeništvo. Zagotovo je gradbeništvo eden od ključnih kazalcev stanja v gospodarstvu. V konjunkturi gradbeništvo prosperira in obratno. V času krize beleži ta sektor nadpovprečno izgubo, padec prodaje, odpuščanje, stečaje. Gradbeništvo je zagotovo indikator gospodarskega stanja tako v primeru konjunkture, kot v primeru recesije, in kaže smer tudi za druge dejavnosti. Zagotovo bi bil eden od ukrepov, ena od spodbud, da vse te velike zaloge, ki jih ima gradbeništvo v tem trenutku na področju predvsem stanovanjske gradnje, bi bilo treba dati primerne spodbude za to, da ima država in občine pokupijo stanovanja na nek način, da so zainteresirane za nakup teh stanovanj in da bolj poživimo ta najemniški sistem stanovanj, ki je praktično že od 1990. oziroma 1992. leta izničen. s tem bi zagotovo rešili marsikateri stanovanjski problem predvsem mladih družin, na drugi strani pa dali veliko spodbudo za ta izjemno pomemben del našega gospodarstva. In ozrl bi se še na tretjo stvar. To so investicije v razvojne osi. Tudi danes so že koleg iz ene in druge strani že večkrat nakazali ta problem. Zagotovo jih v tem dokumentu, ne samo praktično, ni, jaz mislim, da je celotna zadeva usmerjena v to, da jih zagotovo tudi v naslednjih letih ne bo. In to se kaže že predvsem v zadnjem obdobju enega leta, ko so praktično vse aktivnosti na področju umeščanja, na področju priprave ustreznih dokumentov tako rekoč zastale. Moram biti objektiven, že prejšnji mandat so bile prepočasne, zdaj pa so, imam občutek, popolnoma zastale. Osebno od novega ministra za okolje in prostor, ki ga bomo danes zagotovo potrdili oziroma imenovali na tej današnji seji pričakujem mnogo več aktivnosti in osebnega angažiranja na tem področju. Jaz mislim, da marsikateri del Slovenije to pričakuje od nas, da ti deli Slovenije, ki so dobesedno zaostali v razvoju, da dobijo nov razvojni impulz. Naj za konec ponovim to, kar sem rekel v zaključku pri mnenju poslanske skupine. Pričakujem konkretne izvedbene dokumente, to je samo neka pot, pričakujem konkretne izvedbene dokumente s predvideno časovnico in ustrezno spremljanje njihovih učinkov. To se mi zdi še posebno pomembno. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Dušan Kumer.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani kolegice in kolegi! Že včeraj sem se spraševal in tudi danes, zakaj toliko neučakanosti in nervoze, ki se kaže skozi to kritiko in ta negativni naboj do sedanje vlade. Včeraj sem slišal celo o predčasnih volitvah. Vedno imate priložnost, 46 poslancev vas lahko vrne mandat in imamo predčasne volitve, če si že to želite. Ampak danes bi za izhodišče vzel kritiko tega dokumenta izhodne strategije, kjer ga je že lider največje opozicijske stranke v svojem uvodnem nastopu opredelil kot deklarativni dokument, potem v nadaljevanju tudi njegovi poslanski kolegi, da gre za neoperativen dokument, da gre za nedinamičen pristop, da Vlada ni dinamična in priporoča več dinamičnosti tej vladi in tem ministrom, da predstavlja večji del problemov pri reševanju te krize in tega izhoda iz te krize Vlada in da Vlada ni del teh rešitev in tako dalje. Gre za neko psihoanalizo, ki smo je že vajeni od največje opozicijske stranke, zato bom še jaz poskušal z eno kvantitativno analizo njenega hvaljenja v tem letu, kaj vse je predlagala in kako dobre zakone, predloge, ki so operativni, izvedljivi je pripravila tej vladi, do katere ima tak negativen odnos. Skoncentriral se bom na 45 zakonov, ki jih je predlagala v tem preteklem letu ta sedanja tako učinkovita opozicija. Od teh 45 zakonov je bilo 12 zakonov, kjer je šla za novelacijo samo v enem členu. Samo en zakon je imel 18 členov, ki so se spreminjali, ali od 45 je bilo 5 zakonov, ki so imeli več kot 10 členov. Ampak tukaj se zgodba še ne konča. Ko gre za teh 45 zakonov, so od teh 45 pri 35 bile predlagane splošne razprave, se pravi prva obravnava teh zakonov. In povedal sem, da skoraj polovica teh predlaganih zakonov je imela enega, dva ali pa največ tri člene spremembe. To je vaša angažiranost, to so vaši konkretni, implementirani, bogati, spreminjevalni predlogi zakonov, to je vaša operativnost. In mislim, da se morate pri tem sami malo zamisliti in sami videti to svojo dinamičnost konstruktivne opozicije do sedanje vlade. Zdaj pa naj grem na predlog izhodne strategije. Sam podpiram opredelitev Vlade, da kljub velikemu znižanju javnofinančnih prihodkov v srednjeročnem obdobju ne bo gradila konsolidacije na povišanju davkov. Tu gre za bistveno razliko od predlogov, s katerimi se opozicija hvali, da jih je v prvem, drugem in tretjem paketu predlagala tej Vladi ali tej koaliciji. Ostane le to, da se strategija fiskalne konsolidacije izvaja na strani odhodkov. Ta opredelitev je v teh razmerah edina smiselna, saj bi dodatno obdavčevanje še bolj prizadelo že tako skrhano gospodarstvo. Upam, res srčno upam, da bo pa Vlada pri tej svoji strategiji vztrajala do konca in da ne bo od te strategije, ki je zapisana v tem dokumentu, odstopala. Skrajni čas je, da Vlada - in to je del moje pozitivne, konstruktivne kritike - prevzame odgovornost in naredi tisto, kar meni, da je prav, in da pri tem do konca tudi vztraja. Sam bi imel dva predloga na dveh področjih, z implementacijo katerih, menim, da bi se lahko strategija nadgradila in pomagala pri tako imenovanem, kot večkrat slišim iz opozicijskih vrst, odpiranju novih delovnih mest. Prvo je, kot je zapisano v izhodni strategiji, da je poleg kmetijstva gozdarstvo eno ključnih področij v strategiji oživitve gospodarske aktivnosti, ki je v pristojnosti Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. V predlagani izhodni strategiji je opredeljen tudi cilj spodbujanja konkurenčnosti gozdarske proizvodnje, predvsem s poudarkom na višji kakovosti proizvodov, višji dodani vrednosti, višji produktivnosti, inovativnosti, s ciljem povečanja tržnega deleža doma in v tujini. Prav tako je med temi cilji kmetijsko ministrstvo zapisalo, da je cilj spodbujanja obnove in nege gozdov. Temu preprosto ni kaj dodati. Sam pa menim, da je eden pomembnih zaviralnih momentov ali dejavnikov, da se ta cilj že do sedaj ni učinkovito uresničeval, v dejstvu, da se nočemo ničesar naučiti ali pa povzeti po nekaterih rešitvah, ki veljajo v sosednjih državah. Dal za primer Avstrijo in pa Italijo. Zato predlagam, da pri implementaciji teh ciljev in teh konkretnih korakov sprejmemo zakon ali pa normative, ki bo prepovedal izvoz hlodovine izven države Slovenije. Tako kot imajo to urejeno v Italiji in v Avstriji. To bo imelo za posledico ponovno oživljanje vrste delovnih mest, ki so nekoč že bila pri nas v Sloveniji in se bodo nekatere žage in ti proizvodni obrati ob minimalnih vlaganjih sredstev ponovno obnovili. Ta moj občutek, ko se pojavim v Bauhausu, me vedno navdaja, ko kupim neko stensko oblogo, da je ta stenska obloga narejena iz smreke, ki je bila posekana v kočevskih gozdovih ali pa na Pokljuki. In drugo področje, ki je zapisano v strategiji, je zapisala Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve. Ministrstvo namreč v tej strategiji ugotavlja, da obstoječi sistem socialnih transferjev omogoča precejšnje zlorabe in anomalije ter ne omogoča ustrezne stimulacije ljudi za delovno reaktivacijo. To popolnoma drži. To ugotavljamo že nekaj časa, že nekaj let. To ugotovitev naj bi odpravljali z novelacijo zakona o uveljavljanju pravic iz javnih financ, in sicer tudi na način, da bo vzpostavljena tako imenovana enotna vstopna točka za uveljavljanje socialnih transferjev. Sam menim, da je skrajni čas, da vzpostavimo to točko, kjer bo možno v vsakem trenutku preveriti in ugotoviti materialni položaj tako posameznika ali pa posamezne družine. Pri tem pa tudi menim, da to seveda ni dovolj in da center za socialno delo ni tista edina ali pa enotna vstopna točka v sistemu socialnih pravic, kajti zlorab pri koriščenju javnih proračunskih sredstev je več vrst in je na več področjih, ne samo pri uveljavljanju tako imenovanih socialnih transferjev. Gre za celo vrsto možnosti in pravic, ki jih posamezniki lahko uveljavljajo iz tako imenovanih javnih sredstev ali proračunskih sredstev. Zato seveda menim, da bi bilo dobro, da bi vzpostavili to točko tam, kjer bi bili evidentirani vsi prihodki, stanje premičnega in nepremičnega premoženja posameznika in posamezne družine. Vse tiste službe, ki odločajo na podlagi veljavne pozitivne zakonodaje in ne nazadnje tudi delijo sredstva in obveznosti iz tega, torej delijo ta javna sredstva, naj imajo možnost vpogleda v to skupno točko materialnega položaja posameznika in posamezne družine.
Gospod Kumer, dovolite mi samo nekaj. Na balkonu je delegacija Republike Albanije. Jaz bi jih v imenu vseh vas prav lepo pozdravil! [[...]] [[Aplavz.]] [[...]]Hvala lepa.
Ta skupna točka bi tudi omogočala, da bi lahko obveznosti, ki jih imajo nekateri posamezniki ali pa ne nazadnje tudi družine, pa bom dal primer do davčne uprave, bi le-za imela možnost tudi na podlagi tega od teh posameznikov stvari izterjati. Zato predlagam, da je ta skupna točka tista točka, ki zagotovi ves materialni položaj posameznika družine, država, ko posameznik ali posamezna družina uveljavlja svojo pravico, mora pri tem navajati njeno materialno stanje. To naj bo standard, ki bo veljal za vse državljane in vse skupine v Sloveniji. In to naj zagotovi država.
Besedo ima gospod Dejan Levanič.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Izhodna strategija po mojem mnenju odgovarja konkretno na vprašanje, kaj hočemo in kam gremo v prihodnje. Velikokrat v tej dvorani pogrešam odgovor na to vprašanje ali pa se vsaj sprašujemo, ali poznamo konkretno vizijo, smer, pot. To je Vlada sedaj pripravila, položila na mizo pred poslanke in poslance, in to je odgovor na vprašanje, kakšno smer nameravamo ubrati v prihodnje. Je pa res, da bo na drugi strani za realizacijo tega potrebno ogromno truda, medsebojnega usklajevanja, potrpljenja. Pomembno pa je, ne glede na vse, da ne sprejmemo nekaterih ukrepov kar tako ad hock, brez nekih konkretnih izračunov, ampak da imamo jasno sliko, katere spremembe so nujne, ne samo, da krizo preživimo, ampak da iz te krize pridemo čim močnejši. Z izhodno strategijo, ki je pred nami, imamo to možnost. Upam, da jo bomo izkoristili. Sam bom seveda izhodno strategijo podprl. Opozicija je pri predlogih, ki prihajajo s strani Vlade, normalno kritična in na koncu koncev je prav tako, navsezadnje več glav več ve. Pogrešam edino malo več iskrenosti pri predlaganju dodatnih ukrepov, ki tudi s strani opozicije ne prihajajo z določenim nekim časovnim obdobjem, niso dovolj konkretni, predvsem pa ne pokažejo s prstom na to, kje vzeti finančna sredstva za takšne ukrepe. Predvsem pa je v vseh nas potrebno vzbuditi neko zavest, da delujemo v okviru finančnih sredstvih, ki so nam na voljo v proračunu in da je Vlada v preteklosti sprejela ogromno konkretnih rešitev, ki bodo omogočale realizacijo konkretnih zakonov, ki bodo uveljavili izhodno strategijo. Vsi ukrepi, ki jih je Vlada predlagala lansko leto, so bili osnovani na neki realni osnovi. Pokazali so rezultate in pomagali pri stabilizaciji javnih financ, kar je navsezadnje na neki točki tudi zelo pomembno. Že to je dokaz, da Vlada dela dobro. V to sem toliko bolj prepričan, ker z izhodno strategijo ve, kaj hoče narediti v prihodnje. Ima načrt, ki je ambiciozen, in vsi vemo, da gre za ukrepe, ki niso nujno všečni, ampak so potrebni, da lahko čim bolje prebrodimo te trenutke in na koncu nastavimo takšen sistem, da bo vse napake, ki so se v preteklosti nekako nabirale, pometale pod preprogo, da se ne bodo več ponavljale. In očitek opozicije na tej točki, da gre za premalo konkretne ukrepe, ki so zajeti v izhodni strategij, žal, ni na mestu. Predvsem zaradi tega, ker gre za strategijo, gre za neko usmeritev, ki ji bodo sledili konkretni zakoni in bodo eden za drugim prihajali tudi v Državni zbor. To je jasno povedal tudi minister za razvoj Gaspari. 25 konkretnih zakonov, ki bodo implementirali izhodno strategijo do meseca oktobra. To je ambiciozen načrt, in Vlada mora imeti čim večjo podporo pri svojem delu. Pomembno pa je, da vztraja pri implementaciji teh zakonov, da bomo lahko uveljavili to izhodno strategijo. Še nekaj drži. Vsi se verjetno strinjamo, da Vlada vodi državo v zelo težkih časih. Pustimo argumentacije enkrat za vselej ob strani, kdo je za kaj kriv in v kakšnem stanju, recimo, smo prevzeli državo takrat, ko smo prišli na oblast. Dejstvo je, da država ni bila v najboljši kondiciji, ampak za razčiščevanje sedaj ni več časa. Čas je, da stopimo korak naprej. Povezati moramo vse tiste kratkoročne ekonomske ukrepe, ki so že bili uveljavljeni in ki so že zajeti v nekaterih zakonskih aktih, z vsemi tistimi strukturnimi spremembami, ki bodo omogočili nek razvoj naprej. In ker več glav več ve, bi rad na tej točki izkoristil to priložnost in podal Vladi tri konkretne pobude, ki so se oblikovale nekako skupaj s pogovori z volivci in tistimi, ki delajo na terenu in občutijo mogoče to finančno krizo malo bolj realno. Prvo je zagotovo delo na črno. Sami obrtniki ugotavljajo, da je to velik problem. Govori se o 30% sredstev, ki ostajajo na trgu, in bi lahko država z regulacijo, s postopnim zmanjševanjem ali pa vsaj vzpostavljanjem neke kontrole nad delom na črno pripomogla k temu, da bi se več finančnih sredstev stekalo v državni proračun, kar bi navsezadnje omogočilo državi pridobiti sredstva, ki se jim sicer mora odrekati ali pa jih kakorkoli drugače pridobivati. Zelo pomembne pripombe s strani obrtnikov in vseh tistih, ki opažajo delo na črno, prihajajo predvsem v smislu, da vsi tisti, ki delajo po črki zakona in izdajajo račune, niso tako konkurenčni kot tisti, ki delajo na črno, ker jim seveda tega ni treba in lahko kakorkoli drugače funkcionirajo. In to v neki državi, ki tega ni uspela urediti vsa ta leta, ne sme biti pravilo. Če imamo zakone, potem je to treba čim bolje urediti, priti naproti obrtnikom in vsem tistim, ki čutijo te posledice veliko bolj. Naslednja pobuda je ureditev stanovanjske problematike. V Sloveniji imamo kar nekaj potreb po praznih stanovanjih. Imamo veliko mladih družin, ki imajo nerešen stanovanjski problem, in na koncu koncem imamo kar nekaj možnosti, da to stvar rešimo. Pred časom smo poslanci Socialnih demokratov dali pobudo Vladi, da sprosti prazna stanovanja, ki so v okviru raznih ministrstev in niso v uporabi, ki so bila sicer predvidena za kadrovska stanovanja. Nekaj teh stanovanj je bilo prenesenih na Stanovanjski sklad, upam, da jih bo v prihodnje še več. V Sloveniji imamo tudi situacijo, kjer se na neki točki gradbena podjetja soočajo z veliko krizo, nimajo dela, na drugi strani pa imajo veliko investicij, objektov, tudi praznih stanovanj, pa njihove cene še vedno presegajo cene, ki so v normalnih okvirih. Govorim o stanovanjih, ki še danes, ne glede na krizo, držijo ceno za kvadratni meter okrog 2 do 3 tisoč evrov, kar je zagotovo preveč, da bi si neka mlada družina, ki komaj začenja samostojno življenje, kakorkoli sploh zamišljala, da bi prišla do svojega lastnega stanovanja. Zato je mogoče državi ta trenutek na voljo razmislek, da ponudi gradbenim podjetjem, recimo, 900 evrov za kvadratni meter, odkupi prazna stanovanja, uredi stanovanjski problem, prenese prazna stanovanja na Stanovanjski sklad, vzpostavi najemniški nepremičninski trg, ki bo omogočal vsem tistim, ki bi želeli pridobiti prvo stanovanje, da to tudi storijo, ne po tržnih najemninah ampak po neprofitnih najemninah, ki bodo seveda lažje omogočale dostop mladim družinam do teh stanovanj. To je ena izmed variant, ne vidim drugačne možnosti reševanja gradbenih podjetij z nekimi reprogramiranimi krediti ali finančnimi injekcijami. To je konkretna zadeva, pomagajmo jim tako, da jim odkupimo stanovanja. Ampak ne po tržni ceni, dva, tri tisoč evrov na kvadratni meter, ampak po devetsto evrih, pri čemer verjamem, da bodo še vedno zaslužili, glede na to, koliko dela so vložili v ta projekt. In tretja pobuda je aktivna politika zaposlovanja. Znotraj Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve je bilo veliko ukrepov sprejetih ki že funkcionirajo, ohranilo se je veliko delovnih mest. Izziv za to leto in verjetno prihodnje pa ostaja še vedno brezposelnost, vse je treba usmeriti v iskanje novih priložnosti, kako bomo to uredili. Z minimalno plačo standard delovnih mest že nekoliko zvišujemo, s spremembami zakona o dohodnini prihajamo naproti delodajalcem, treba pa je narediti pravičen sistem med tistimi, ki so zaposleni za določen čas, in tistimi, ki so zaposleni za nedoločen čas. Sistem ni pravičen, veliko ljudi oziroma vsi ljudje, ki so zaposleni za nedoločen čas, imajo pravico do odpravnine, lahko pridejo do dolgoročnega kredita. Na drugi strani pa ljudje, ki so zaposleni za določen čas, te možnosti nimajo, zato je treba v okviru zakonodaje, ki se pripravlja, predvsem pa fleksibilnega trga delovne sile, to sigurno upoštevati. Ministrstvo je že opravilo velik del naloge na tem področju, pomemben je aktiven pristop. Jaz imam veliko zaupanja v Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, ki je že v preteklosti, ko so se nekako gasili ukrepi oziroma so bili predlagani tisti ukrepi, ki so gasili situacijo v Sloveniji, da bo sedaj narejen tudi korak naprej, kar se tiče aktivne politike zaposlovanja. In najbolj pomembno, če bomo uspeli znotraj petindvajsetih zakonov, ki bodo predlagani do meseca oktobra, predlagati vse to, kar piše v izhodni strategiji potem jaz mislim, da smo na dobri poti in samo vztrajati je treba, da do tega tudi pridemo. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Rado Likar.
Hvala za besedo gospod predsedujoči, lep pozdrav sem prisotnim. Dokument, kot je slovenska izhodna strategija, je vsekakor potreben in seveda aktivnosti v zvezi s tem smo tudi nestrpno pričakovali od slovenske vlade. Prav zaradi pasivnosti vlade in zamud na tem področju, je Poslanska skupina SDS že pred časom vložila svoj predlog protikriznih ukrepov, katerih rdeča nit je bila zaustaviti rast brezposelnosti oziroma trend obrniti upadanje, nadalje zagotavljanje boljših pogojev za ustanavljanje in rast predvsem malih in srednjih podjetij ter konsolidacija javnih financ in zmanjšanje javne porabe. Po našem mnenju je vendarle na prvo mesto treba postaviti novo delovno mesto. Mi verjamemo in trdimo, da so za izhod iz krize ključnega pomena podjetja, saj lahko samo ta ustvarjajo nova kvalitetna delovna mesta in njim velja pozornost predvsem v smislu davčne razbremenitve. Pravi podjetniki bodo znali sami usmeriti prosta sredstva v razvoj, in to na mnogo boljši način in racionalneje kot pa državna birokracija z razporejanjem sredstev iz državnega proračuna. Predlog seveda ni dobil potrebne podpore, češ da bo to ustrezneje, celoviteje in sistemsko rešeno z izhodno strategijo. Cilj izhodne strategije, kot pravi, je dolgoročna vzdržna gospodarska rast, ki jo bomo dosegli z ukrepi ekonomske politike, strukturnimi ukrepi in institucionalnimi prilagoditvami. Vodilo za oblikovanje takšnih ukrepov, za oblikovanje ukrepov ekonomske politike, pa je konsolidacija javnih financ. S tem se moramo vsi strinjati in v tem delu tudi podpreti. Ti cilji in ta vodila pa bi morala zasledovati vsaka resna vlada in če je to zapisano v strategiji, O.K., toliko boljše. Veliko je v tem dokumentu napisanega in težko bi bilo to kar tako na počez nasprotovati temu. Že sam pojem "strategija" pomeni zgolj neko usmeritev, brez nekih konkretnih časovnih opredelitev, zlasti kar se tiče kratkoročnih ukrepov. In prav ta časovna opredelitev je ena izmed komponent, ki jo v tem dokumentu pogrešamo. V situaciji kakršni smo, je po mojem mnenju ta časovna opredelitev izvajanja ukrepov vsekakor potrebna. Vlada je že pripravila pakete protikriznih ukrepov, kot so denimo zakon o delnem subvencioniranju polnega delovnega časa in jamstvena shema. V Poslanski skupini SDS smo opozarjali, da bi bilo bolj smiselno ta sredstva nameniti za odpiranje novih delovnih mest oziroma jih nameniti za davčno razbremenitev podjetij, kajti le ti ustvarjajo dodano vrednost, ki jo potem država preko pobranih davkov lahko nameni za povečanje socialne varnosti državljanov. Dopuščam možnost, da sem v zmoti, vendar upam, da to ni tako, vendar mi ne gre skupaj to, da se govori o varčevanju v javni upravi, po drugi strani pa smo priča razsipni porabi sredstev za recimo najemnine prostorov državnih organov, kot so enormne najemnine za prostore Kosove protikorupcijske komisije, za prostore novoustanovljenega nacionalnega preiskovalnega urada in prostorov Ministrstva za notranje zadeve. Po našem mnenju bi se morali odhodki državne uprave bolj radikalno zmanjševati, če hočemo biti v boju s krizo biti uspešni. Vsi smo si enotni, da moramo na tak ali drugačen način čim prej najti pot iz te krize, kajti v obratnem primeru se bomo znašli v situaciji, kakršna je recimo danes Grčija. Cilj imamo isti, nekoliko se razlikujejo poti. Sicer pa je odgovorna ta vlada, kako bo ravnala in kakšni bodo rezultati. Na koncu bi samo vprašal, ali mogoče ima Vlada pripravljen tudi plan B, če se zadeve iz te strategije ne bi "prijele", kot je bilo tudi že v preteklosti bilo zaznati, Hvala.
Besedo ima gospod Anton Kampuš.
Spoštovani predsednik, spoštovani minister, spoštovane kolegice in kolegi! Res je, vse več je nezaposlenih, nemiri v Evropi, nekonkurenčno gospodarstvo. To je znak za alarm. To je čas za streznitev in strnitev vrst. Torej konec je šale in tudi konec je šale v Sloveniji. Tudi na račun tega in še na veliko drugih dejstev imamo danes pred seboj izhodno strategijo Republike Slovenije 2010-2013. To je celovit dokument, ki nam predstavlja nabor strateških ciljev in njihov imperativ je, prvič, stabilizacija javnih financ. Veliko je bilo govora, zaradi tega ne bom našteval posameznih alinej; povečanje mednarodne konkurenčnosti slovenskega gospodarstva. Pri tej alineji bi povedal samo to, da je za vsako delovno mesto treba vložiti veliko truda. Vsako delovno mesto je pomembno, še posebej za tisto osebo, ki ga zaseda ali bi ga naj zasedala, ker za njo to pomeni preživetje. Socialno povezano in za [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]družbo, tudi o tej alineji ne bom kaj veliko govoril, ker je bilo veliko povedanega. Ocenjujem, da je Vlado na račun priprave izhodne strategije treba pohvaliti. Kje smo zdaj, kam gremo? Pripraviti je treba zakonodajo. Slišali smo od evropskega ministra, da se zadeve pripravljajo in bodo prišle vsak mesec na mizo. Pripraviti je treba vse podzakonske akte, ki so za to izhodno strategijo potrebni. Najbolj pomembna pa je, kot zdaj že vsi poudarjamo, implementacija. Spodbudno je, da je v tej ali pa ob tej strategiji izrečene kar precej podpore. Zasledil sem podporo s strani gospodarstvenikov, seveda predvsem tistih, ki nimajo veliko zaposlenih z najnižjo plačo. Vsi ostali pa so razumeli, da je treba vložiti veliko napora za prestrukturiranje. Torej ta beseda je dnevno na mizi. Tudi presenečen sem nad tem, da je bilo izrečeno kar precej pozitivnega s strani opozicije. Danes sicer nekoliko manj. Ampak za izvedbo izhodne strategije moramo najti konsenz v Republiki Sloveniji. Javnost pričakuje, da bomo tudi v parlamentu poiskali skupno pot z upoštevanjem vsakega pozitivnega predloga vsakogar od nas. Ne samo pozicije ali pa opozicije. Nisem pa še danes slišal tega, kar bom poskušal obelodaniti zdaj. Napake, nepravilne odločitve iz preteklosti se ves čas akumulirajo in jih bo prej ko slej treba plačati. Kaj tu mislim? Menedžerski prevzemi. Kdo so bili botri, kje se je pričelo? Neizvedba že pripravljenih reform bivše vlade, predvolilni bombončki, ki so bili ocenjeni na okoli 800 milijonov evrov, ampak s tem ne želim povedati in prevaliti krivde na predhodno vlado, niti ne na predhodno vlado, pa še najmanj na tisto vlado, ki je bila tri mandate nazaj. Zavedati pa se moramo, da smo v tem trenutku že vsi skupaj odgovorni za implementacijo tega zapisanega. Dolgoročno se ne bo mogel nihče izvleči iz te odgovornosti, tudi tisti ne, ki danes mislijo, da so brez odgovornosti. Vidimo in imamo rešitve, samo skupaj jih lahko rešimo in čas je za ukrepanje. Strategijo bom podprl.
Besedo ima gospa mag. Julijana Bizjak Mlakar.
Hvala lepa, gospod predsedujoči za besedo. Spoštovani prisotni! Najprej pohvala Vladi za tiste predloge strategije, ki so v korist trajnostno naravnane rasti, ohranjanju in ustvarjanju novih delovnih mest, večji socialni pravičnosti in vključenosti. Pri ukrepih iz strategije pa je potrebna previdnost in seveda socialni dialog. Brez podpore vseh socialnih slojev ne bo uspešnega izhoda iz krize. V razpravo o strategiji še niso bili vključeni predstavniki zaposlenih, upokojencev in bolnikov, čeprav naj bi prav ti nosili največje breme predlaganih ukrepov strukturnih reform. To ni dobro. V strategiji, ki naj bi nas ponesla iz krize, ne bi smelo biti predlogov, ki spominjajo na Super Hika iz Alana Forda. Ne bi smelo biti ukrepov, ki ne morejo prispevati k izhodu iz krize. Takšen je predlog ukrepa, po katerem bi se najbolj premožne oprostilo dela plačil za zdravstvene in socialne prispevke. Pri tem bi nastala luknja v socialni in zdravstveni blagajni v višini 235 milijonov evrov, ki bi jo bilo treba pokriti z novimi sredstvi. Tako imenovano "kapico za bogate" pri zdravstvenem prispevku se utemeljuje s tem, da naj bi bili stroški zdravljenja navzgor omejeni. Naslednji razlog naj bi bila sedaj krivična obremenitev bogatih za zdravstvo. Vendar nobena od teh utemeljitev ne drži. Stroški zdravljenja, ki jih krijeta obvezno in dopolnilno zdravstveno zavarovanje, niso navzgor omejeni. Prav tako ni res, da so premožni v Sloveniji pretirano obremenjeni z zdravstvenimi prispevki. Svetovna zdravstvena organizacija je Slovenijo uvrstila med najmanj pravične države po pravičnosti financiranja zdravstva. Manj premožni in revni plačujejo bistveno večji delež svojega prihodka po odbitku najnujnejših življenjskih stroškov, kot bolj premožni. Oprostitev plačila dela socialnih prispevkov najbolj premožnim pomeni nižjo solidarnost in manj pravično družbo. Nobenih dokazil ni za trditev v strategiji, da so bolj plačani tudi bolje produktivni. Poznamo veliko izjemno dobro plačanih ljudi, ki so inovativni na dvomljive načine, ki koristijo najbolj njim. Ti so nas tudi pripeljali v to gospodarsko krizo. Utemeljitev za takšen ukrep je v strategiji pomanjkljiva. Ni na primer povedano, da je povprečni davčni primež v Sloveniji približno enak povprečnemu davčnemu primežu v državah EU 15, da je nižji kot je na Češkem, Poljskem, Madžarskem in podobno, da je v mnogih najbolj razvitih državah Evropske unije tudi višji. Marsikaj, kar koristi premožnim, ni dobro za gospodarsko rast in za blaginjo ljudi. Obstaja veliko znanstvenih dokazov, da prav vlaganje v ljudi, ko gre za zdravstvo, izobraževanje in podobno, poleg blaginje za ljudi prinaša tudi gospodarsko rast. Prav tako obstajajo dokazi, da privatizacija in komercializacija teh področij dejavnosti prinašata koristi za najbolj vplivne in premožne posameznike ter negativne učinke na dostopnost do javnih storitev, povzročata dražje javne storitve ter vplivata slabo na gospodarsko rast in na blaginjo ljudi. Zato ni ustrezno, da bi se sredstva, ki bi jih pridobili z upravičeno širitvijo osnov za prispevke, porabila za pokrivanje "socialne kapice" najbolj premožnih. Ta sredstva bi morali nameniti zapolnitvi sedanje nesprejemljive vrzeli v sistemu socialne in zdravstvene varnosti prebivalstva. Za večjo vključenost ljudi v družbo gospodarski preboj namreč ni možen z lačnimi, revnimi in bolnimi državljani in državljankami, na eni strani, in ozko elito, na drugi strani. Zato naj Vlada resno premisli glede predlogov v obeh ključnih zakonih na področju zdravstva, ki prinašata privatizacijo, komercializacijo zdravstvene dejavnosti in še nadaljnje krčenje pravic iz obveznega zdravstvenega zavarovanja. Koliko ljudi si bi še sploh lahko privoščilo operacije v bolnišnici, če bi plačevali hotelske usluge bolnice, za hrano in nastanitev, razen tistih 47 tisoč najrevnejših, za katere naj bi to plačevala država? Kdo bi si še sploh lahko privoščil zdravljenje in rehabilitacijo, če bi morala družina ob poškodbi na smučanju plačati 60% stroškov zdravljenja? Vlada naj dobro premisli tudi o predlogu preoblikovanja javnih zavodov in javnih skladov v pravne oblike, kot jih določa zakon o gospodarskih družbah. Vnos tržnih mehanizmov v javne zavode je neposredna pot v privatizacijo teh zavodov. Učinki so znani. Zakaj bi morali v Sloveniji ponavljati napake, ki so v svetu poznane že najmanj 15 let? Razmisli naj se o uporabi novejših teorij upravljanja z javnim sektorjem, ki so kakovostno povsem drugačne od tržnih oblik ali podjetniških principov zasebnega sektorja, ki jih najdemo med predlogi v strategiji. Zato upam, da Vlada na bo prelila v zakone tistih predlogov iz strategije, ki so predvsem v korist ozkih elit in kapitala, ki zmanjšujejo solidarnost, ki koristijo le najbolj premožnim, ki bi revščino le še povečali, pahnili množice ljudi v zdravstveno in socialno stisko, krizo pa kvečjemu poglobili v smer še socialne krize. S krčenjem zdravstvenih ali socialnih pravic tudi višje plače in pokojnine ne bi pomagale. Z večino ostalih predlogov strategije pa se lahko samo strinjam. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Peter Verlič.
Hvala lepa. Če se ozrem samo na področje prometa in izhodno strategijo, potem lahko rečem, nič novega, kajti vse to, kar je v izhodni strategiji napisano, se že dolgo časa obljublja. In prvi je ta, sedaj bom rekel že kar famozni zakon o umeščanju prometne infrastrukture v prostor, ki ga je Vlada obljubljala že mimo izhodne strategije, pa ga ni. Pa je danes v izhodni strategiji spet napisan kot tisti, ki bo čudežno pospešil izhod na področju prometa iz krize tako, da se bodo postopki umeščanja v prostor skrajšali. Ob tem, da zakon, ki bi moral biti sprejet že konec leta 2009, praktično bi moral biti že napisan, potem sigurno pripravljavci, Vlada sigurno ve, za koliko bi se ti postopki lahko skrajšali. V tej izhodni strategiji to ni napisano, pa bi lahko bilo. Da bi bile vse te prometnice bile umeščene v prostor ne leta 2013, tako kot so razlagali zadnjič na Odboru za okolje in prostor predstavniki ministrstva, ampak morda leto do dve leti prej. To nikjer ne piše, tega ni v izhodni strategiji, tega ni v tem zakonu kot delu izhodne strategije. Očitno pa izhodna strategija predvideva zaradi tega kar črtanje teh projektov, da gredo razvojne osi iz resolucije o nacionalnih razvojnih projektih, da se črta dodatni avtocestni program. Ali je to izhod iz krize? Ko pa smo predlagali zakon o prioritetni gradnji odsekov železniških prog in pa odsekov javnih cest, pa ste temu nasprotovali. Sedaj pa se to črta. Iz tega sledi, da pravzaprav v izhodni strategiji prometna infrastruktura, razvojne osi nimajo svojega mesta. In to je pravzaprav zelo dobro povedal tudi gospod poslanec Samo Bevk. In to je kritika Vlade celo iz koalicijskih vrst. Jaz upam, da boste to popravili. Tudi če grem naprej: v tem dokumentu o izhodni strategiji piše, da bo razvoj železniške infrastrukture, da bo gradnja železniških odsekov dobila svojo prioriteto samo tam, kjer se bo izkazala dodana vrednost projekte. Poglejte, jaz mislim, da že študentje vedo, da prometna infrastruktura zelo težko izkazuje ekonomsko upravičenost, gledano čisto z ekonomskimi parametri. S tem, da tukaj sploh ne vemo, kaj je mišljeno kot dodana vrednost, ker se ne pojasni. Lahko vam pa zdaj zagotovim, da noben železniški projekt, tudi evropski, ne pokaže nobene dodatne in dodane vrednosti. Kaj to pomeni? Da je sploh ne bomo gradili? Ne, seveda ne, nerodno je napisano. Predlagam, da to takoj Vlada popravi. Potrebujemo železniško infrastrukturo. Ampak če boste iskali samo dodano vrednost po ekonomskih kriterijih, potem tukaj spet črtamo tudi vse železniške projekte iz te izhodne strategije. Zelo zanimivo pa je, da v izhodni strategiji ni nikjer opisana logistična platforma. To je bil stavek, ki sta ga oba, verjetno tudi avtorja, ki danes zasedata visok položaj, eden je minister, drugi je državni sekretar Vlačič in Jakomin, sta govorila v Sloveniji kot o logistični platformi, v izhodni strategiji logistične platforme ni. Kje pa je? Ni je. Razvojne cestne osi ste črtali, predlaga se črtanje iz resolucije o nacionalnih razvojnih projektih, gradnja železniških prometnic je samo tistih, ki bodo izkazale dodano vrednost, logistična platforma sploh ni omenjena, omenjeno pa je, to pa zelo dobro, pa mislim, da to v izhodno strategijo sploh ne sodi, in to je lepo z zavitimi stavki napisano, razbitje Slovenskih železnic: prodaja tovornega dela tujcem, to je zapisano, to ste napisali, ker želite uskladiti z reorganizacijo Slovenskih železnic s prvim paketom evropske direktive, medtem ko je danes napovedan že četrti, se pravi prvi paket vrača odprodajo tovornega prometa, ki je edini dobičkonosen, tujcem, infrastruktura in pa potniški promet pa ostaneta na plečih davkoplačevalcev in verjetno tudi v nadaljevanju, ne samo začasno napotenih na čakanje, ki jih je danes 1000, ampak kar za stalno. Pa ne samo 1000, morda še celo nekaj več. S tega vidika jaz mislim, da bi morali na Vladi zelo dobro premisliti, ko se kot enega izmed ukrepov izhoda iz strategije tako lotimo razvoja prometa.
Besedo ima dr. Luka Juri.
Hvala lepa. Škoda bi bilo izgubiti priložnost dobre krize. Ta rahlo ciničen pragmatično realen stavek je že od začetka dojemanja razsežnosti trenutne finančne krize bil rdeča nit planiranja, ne toliko interventnih, ampak predvsem strukturnih sprememb, ki morajo posameznim državam pomagati ob izhodu iz krize in ponovnem zagonu. Predlagana izhodna strategija poskuša definirati prav to: kako najbolje oblikovati tiste reforme, tiste strukturne reforme, ki bodo spremenile ne le naše gospodarstvo, ampak tudi našo družbo, da bomo lahko trajnostno uspešni. Da ne bomo torej ponovno polnili balona, ki bo spet prej ali slej počil. V okviru teh strukturnih sprememb moramo nadaljevati na poti dinamičnega trga dela, predvsem pa urediti bolj pravično razmerje med tistimi, ki delajo v privatnem, in tistimi, ki delajo v javnem sektorju. Občutek, da namreč slednji preveč slonijo na plečih prvih, namesto da bi jih podpirali, je včasih, žal, utemeljen. Poleg tega skuša ta izhodna strategija poudariti pomen trajnostnega razvoja gospodarstva in družbe, razvoja, ki bo vsako leto še bolj podpiral samega sebe, ne pa vsako leto čedalje bolj napenjal nit, da bo ta spet počila. Drugačen koncept bogatenja in drugačen koncept uspešnosti je tako ali tako potreben v naši celotni družbi. Ta kriza, mislim, da nas je tukaj dobro streznila - kaj pomeni biti uspešen, kaj pomeni rasti in kaj pomeni samo se napihniti. Se napihniti ali pa rasti, no, to je bistvena razlika. V tem okviru, mislim, da je ambicija, da se držimo fiskalnega pravila, da omejujemo izdatke, da ciljamo na varčevanje tam, kjer se da, hkrati pa realno definiramo tisto, kar želimo razvijati, in tisto, v kar želimo investirati, od tistega, kar je morda lahko všečna želja, ni pa gotovo, da bo tudi prineslo razvoj, ne pa samo napihnjenje, je dobro. Sicer je treba še definirati določene konkretne odločitve. Bilo je že napovedano, da je dilema o umiku države iz gospodarstva še vedno odprta dilema. Umik ni vedno in vselej najboljši recept. Niti ni rečeno, da je država vedno in vselej najslabši gospodar. Odvisno od tega, kako gospodari. Vsi skupaj bomo morali definirati, katera so tista podjetja in tisti sektorji, kjer želimo kot država ostati. S tem, da imam v mislih maksimo, da če se pa nekomu kaj splača kupiti, potem pa zakaj se to ne bi izplačalo državi. Upam, da bomo znali te ambiciozne in realne, včasih morda celo realno boleče zaključke izhodne strategije, ki pa so zdravi zaključki, združiti s to potrebo po socialdemokratski viziji razvoja naše države, kjer bo država ostala aktiven "plejer" tako v družbi, kot v gospodarstvu in da bomo dejansko leta 2012 in potem naprej tudi leta 2016 močnejši, kot smo bili kadarkoli doslej. Hvala.
Besedo ima gospod Gvido Kres.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! V tej splošni krizi, s katero se v realnem sektorju spopadamo ali spopadajo, imam občutek, da se spopada vsak po svoje, kakor kdo zmore in zna. Mi pa vendarle bi potrebovali učinkovite ukrepe. V Slovenski ljudski stranki smo že takoj na začetku predlagali, da se sprožijo investicije na lokalni ravni. Tam so projekti pripravljeni, in sem prepričan, da bi kriza, ki bo doletela gradbeništvo kaj kmalu, zagotovo ne bila takšna, kot bo. Vlada je z dosedanjimi ukrepi sicer nekoliko pomagala, ne smemo biti krivični, saj smo tudi mi podprli tiste ukrepe takrat, pričakovali pa smo bistveno več. Takrat smo si rekli, bolje nekaj kot nič. Na to zadevo smo gledali tako, ko pride do nečesa, je treba slediti tem ukrepom, delati analize in če zadeva ni takšna, kot bi morala biti, se ukrepa in se zadeve peljejo naprej. Sicer podpiramo strategijo, ki je pred nami, zopet v skladu z mojim nepoboljšljivim optimizmom. Jaz upam, da ne bom razočaran. Ko že govorimo o gradbeništvu in stanovanjski gradnji, je gospod Levanič pred mano dal dober predlog, dajmo ta stanovanja odkupiti ali sprostiti ugodne kredite, pomagajmo gradbeništvu. Vendar malo moramo pa tudi kdaj stopiti iz teh tržnih zakonitosti. Če smo v tem trenutku v takih problemih, lahko sprejmemo tudi administrativne ukrepe. Seveda, če imamo denar, sam nisem na strani Vlade, tudi tu moram biti pošten, ali je to možno ali ne. Je pa zagotovo pot, ki bi pomagala. Iz prakse vam lahko povem, da osebe, ki so izgubile službo v tem času, imajo stanovanjske kredite, hodijo od vrat do vrat, iščejo zaposlitev. In to je tisti stimulans, ki ti da odgovornost za to, da se boriš, da si poiščeš delo, in to bi bila zagotovo tudi dobra poteza, če bi to naredili, kajti mlade družine lahko dobijo kredite za bistveno daljši rok kot pa ljudje srednje starosti. Gospod Brulc je tudi lepo spregovoril o razvojnih oseh. Med razpravo se je dotaknil svojega območja, s katerega prihaja. Sam se bom dotaknil našega, litijskega. Moram povedati, da je cesta v Zasavje, Litija-Ljubljana-Trbovlje-Hrastnik-Rimske Toplice-Zidani most, je cesta smrti. Če se po tej cesti peljete, boste na vsakih pet, deset kilometrov opazili sveče, ki gorijo ob cesti. To je tudi velika škoda. Velika škoda! In če bi tudi to lahko človek ovrednotil, bi videli, da bi se vsak vložek v to cesto zelo, zelo izplačal. Pa še nekaj ne pozabimo. V tej strategiji imamo strukturne ukrepe. Seveda je strategija naravnana v smer ekonomije, v smer prihrankov in tudi dodane vrednosti. Ničesar pa pri tej strategiji nismo še spregovorili o pravni državi. V zadnjem času imam občutek, da je ta pravna država zelo načeta. Če ne bo zaupanja v to pravno državo, če ne bomo tudi tukaj naredili reda, mislim, da tudi takšne strategije, ki so lahko še tako dobre, ne bodo peljale k uspehu, ki si ga vsi skupaj sigurno želimo. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Ivan Grill.
Najlepša hvala, gospod predsedujoči, spoštovani gospod minister. Očitno je ta dokument nekaj, ki je namenjen predvsem tistim poslancem, ki smo tukaj, Vladi pa očitno ne, saj že več kot uro, uro in pol je tukaj v bistvu prisoten samo minister za delo in njegova sekretarka, kar seveda tudi kaže resnost in pa tudi odnos Vlade in ministrstev do tega pomembnega dokumenta. Vsaj tako ga oni deklarirajo. Vendar poglejte, ta dokument gledajo, spremljajo, se zanimajo tudi mladi, tisti ki jih skrbi njihova prihodnost. Naj navedem, da sem dobil po e-mailu nekaj dni nazaj prošnjo od enega študenta višjega letnika ekonomije, če imamo poslanci dokumente, ki to tematiko tudi obravnavajo. Seveda sem poslal to, kar sem tudi imel. In čez dan ali dva sem dobil čisto eno konkretno vprašanje. Spoštovani gospod poslanec, ali vi razumete, na kakšen način bo vse te cilje, ki jih tukaj tudi navaja, Vlada naredila? Študent ekonomije, ki ga verjetno zadeva tudi iz teoretičnih vidikov zanima, iz tega ni znal razbrati na kakšen način se bo tega Vlada lotila. In verjamem, da tudi Vlada tega ne ve, pa tudi sami teh odgovorov do sedaj nismo dobili. Je pa seveda res, da današnja razprava ni odveč. Vse je dobrodošlo. Sicer je to več ali manj namenjeno eden drugemu, da se prepričujemo, pa mogoče tisti, ki gledajo, Vlada pa je več ali manj za to nezainteresirana. Tukaj se govori, da je to dokument, neka strategija, nek strateški dokument, ki ga jaz sicer pozdravljam, vendar žal je tukaj najbolj konkreten samo naslov, Slovenska izhodna strategija 2010 do 2013, vse drugo, kar je pa tukaj zapisano, pa zdaleč ne odraža tistih potrebnih področij vpisov in ne nazadnje tudi nekih projekcij, ki bi ta dokument pokazale za verodostojen, predvsem pa, da bi lahko v njega vsi skupaj tudi verjeli. Tukaj je veliko stvari notri navedenih, predvsem iz nekih teoretičnih razprav, podlag, znanosti, ki jih ekonomija že zelo dolgo seveda tudi pozna, in to je bilo danes že nekajkrat slišati, "copy-paste" je očitno tudi tukaj prevladalo. Zato tudi očitki predvsem gospoda ministra Gasparija, ko je komentiral predloge SDS-a, da so bili to predlogi, ki niso bili nič novega, niso upravičeni. Nikoli nismo sami trdili v Slovenski demokratski stranki, da so bili to ukrepi, ki bi bili plod samo našega znanja ampak so bili to predlogi gospodarske zbornice, obrtne zbornice, gospodarstvenikov in ekonomistov, ki smo jih mi povzeli pa nekako opredelili po prioritetah, za katere mi ocenjujemo, da jih je tudi treba tukaj zasledovati. In to je ključna pomanjkljivost vseh teh dokumentov, ki jih je tudi Vlada pripravila za to obravnavo. Tukaj je bilo večkrat rečeno, ni nobene časovnice, ni nobenih konkretnih predlogov zakona, kajti zakoni bodo tisti, ki bodo te cilje, te želje tudi uresničili. Minister Gaspari je navedel, da je predvidenih petindvajset zakonskih ukrepov do konca leta. To je sicer ambiciozen cilj, danes je že sredina februarja skorajda, vendar če bo učinkovitost Vlade takšna, kot je bila v letu 2009, ko so številna ministrstva od svojih načrtov na koncu leta realizirala tiste svoje cilje 12%, 15%, 30%, 40%, se bojim, da bo od te strategije ali pa od teh zakonov zelo malo takšnih, ki bodo tudi dobri ali pa da bodo ugledali luč sveta obravnave v našem zboru. Še posebej, ker so to zakoni, za katere bo treba doseči socialni dialog. Tega mislim da v takšnem času ne bo moč doseči. In zato mislim, da razpravljati zdaj samo o temu dokumentu, je po svoje lahko izguba časa. Bolje bi bilo, da Vlada, namesto da se sedaj v Državnemu zboru razpravlja "gore, dole", konkretno razpravlja oziroma išče ali pa pripravlja konkretne zakone, pa da se o teh zakonih potem že tudi razpravlja, da vidimo, ali bodo pri nas prinesli te pričakovane učinke. In tukaj s strani predvsem koalicijskih poslancev, ki hvalijo, koliko je bilo realiziranih načrtov, s kakšnimi učinki preteklega leta s strani Vlade [[...]]Jaz tega nisem nikjer prepoznal v pozitivnem smislu. Ali so bili to pričakovani učinki, da imamo sto tisoč nezaposlenih? Ali so bili pričakovani učinki, da imamo v bistvu najbolj strmo upadanje bruto družbenega proizvoda? Da imamo dolg, iz druge najmanj zadolžene, smo zdaj že v samem vrhu. Če so to tisti učinki, se bojim, da bo ta izhodna strategija, kot je bilo rečeno, samo črka na papirju in nič več. Nimam nekih ambicij, da bi sedaj nasprotoval podpori takšne strategije. Kot sem rekel, nič ne škodi, ampak spoštovana Vlada, spoštovana koalicija, daleč daleč premalo je, čas pa ni naš zaveznik. Z enim stavkom, čim prej dajmo oziroma začnite delati, saj imate odgovornost, mandat, in čim manj govoričenja in konkretnih akcij. Hvala lepa.
Besedo ima gospa mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister in druga predstavnika Vlade, poslanke in poslanci! Začela bom tam, kjer je gospod Grill končal. Res je izguba časa, ko bomo razpravljali o šestih zakonih, navezanih na regionalizacijo, ki so še iz prejšnjega mandata. Res je izguba časa razpravljali v drugo ali v tretje o predlogih zakonov, ki so že bili kdaj zavrnjeni. Res je pa, da je mogoče o dokumentu, ki nam ga je Vlada poslala v informacijo v Državni zbor, razpravljati poglobljeno in ga sprejemati kot usmeritev za izhod iz krize. To je slovenska izhodna strategija, ki ji lahko sedaj izrekamo načelno podporo, kako pa mislimo o njej in kako ji bomo izrekalo podporo, se bo pa videlo ob konkretnih zakonskih predlogih. Napovedanih je 25 takih, domnevam, da tistih, ki so ključnega pomena za usmeritev v izboljšanje stanja v državi Sloveniji. Berem pa izhodno strategijo tudi tako, da vidim v njej neke konkretne mednarodne primerjave, zakaj smo v takem položaju in kako gledati na tisto, kar se nam je dogajalo. Pogosto slišimo, kako je Vlada v enem letu vse pridobljeno zapravila, in smo v področju črno-belega slikanja. Ampak če gledate osmo stran dokumenta, vidite mednarodno primerjavo, kakšna je pravzaprav bila gospodarska rast Slovenije v obdobju od leta 2005 do leta 2008. In ko te kazalnike pogledate, lahko dobite informacijo o tem, ali je šlo v resnici za izjemno, izredno in kvalitetno gospodarsko rast in kam se Slovenija v primerjavi z drugimi državami po teh kazalnikih uvršča. Mogoče se je zdaj na drobno vsakega segmenta posebej dotikati. Jaz se bi dotaknila samo enega. Za uspešen izhod iz krize in za uspešen razvoj slovenske družbe vidim bistven poudarek v prioriteti, ki se ji reče uveljavljanje znanja kot temeljni vzvod sodobnega razvoja, kot naložba v razvoj. Želela bi, da bi se poenotili. In k soglasju k podpori nas je pozvala tudi predsednik Vlade, ko nam je strategijo uvodoma razlagal, da bi se poenotili v spoznanju, da je znanje naložba, ne pa strošek. Nedavno tega sem na enem od delovnih teles slišala, da zapravljamo denar za raziskave. Če pogledamo nekatere države, pa ne glede na to, ali v to, družbo inovacij in inovacije investira kapital, ko kot na primer v Ameriki, ali če so naložbe v znanje, v raziskave, v razvoj, v inovacije plod konsenza v družbi konsenza, kot je denimo, Finska, saj poznate tisto vprašanje, zakaj Finci letijo dlje. Če se na ta način oprem, potem je mogoče izhod videti ravno v tem. In ni Sloveniji ravno v prid podatek, da je 72% srednjih in majhnih podjetij na listi tistih, za katere lahko rečemo, da so neinovativna. Kam je treba vlagati, kako je treba vlagati? Mislim, da je tisto, čemur rečemo celostno znanje, kjer se povezujejo izobraževalni sistem, usposabljanje, raziskave, razvoj, informacijska komunikacijska tehnologija, da je to tista pot, ki bi jo morali podpirati. Če hočem konkretizirati samo z eno stvarjo, ki nas čaka v letu 2010, je priprava denimo resolucije o Nacionalnem programu izobraževanja odraslih. Mi smo zdaj gledali poročilo za leto 2008. Po kazalnikih udeleženosti in zajemanju populacije v sistemu se Slovenija lahko pohvali in reče, da smo med državami Evropske unije zelo visoko. Ko pa pogledamo, za kakšno izobraževanje odraslih gre; da gre v glavnem za šoferske izpite in za pridobivanje različnih higienskih standardov, potem pa ne moremo biti zadovoljni, ker ne sledimo tistemu cilju, ki mu sledimo: zviševanje splošne izobrazbe, odpiranje družbe zato, da posrka in vključi vse potenciale, ki jih ima, kar je za tako majhno državo, kot je Slovenija, bistvenega pomena in potem bomo vsaj v tem na dobri poti, da postanemo kdaj tudi mi namesto države lastniškega kapitalizma oziroma konsenzualna družba, v kateri imajo vsi segmenti družbe možnost soodločati o temeljnih vprašanjih razvoja in javnega interesa. Hvala.
Besedo ima gospod Anton Anderlič. [[Ga ni.]] Gospod Marijan Križman.
Hvala, gospod podpredsednik. Spoštovani gospodje ministri, gospa sekretarka! Kolegice in kolegi! Danes je bilo kar nekaj besed izrečenih na račun dokumenta, ki ga imamo danes pred seboj. Na račun dokumenta, ki je, ne samo po mojem, po našem prepričanju odlično pripravljen, ki so ga pripravili ministri, ki ne potrebujejo obrambe poslancev, ker so svojo nalogo opravili odlično in ne potrebujejo obrambe od nikogar, kajti iz opozicijskih strani smo slišali nekaj pikrih, predvsem zmanjševanja pomena tega dokumenta, s tem pa bi radi javnost prepričali, da je to mrtva črka na papirju. Tako je bilo razumeti tudi vašega vodjo današnjega uvodničarja z vaše strani. Pravzaprav lahko ugotovimo, da se je ta strategija začela že prvi dan, ko je ta vlada nastopila in začela z vladanjem. Če pogledamo samo nekaj področij, ki so bila zelo zelo aktivna. Vsa so bila aktivna ampak, če se omejim na področje ministra, ki pokriva delo, družino in socialne zadeve, bomo kaj hitro ugotovili, da je prav to ministrstvo v parlamentu predlagalo v sprejem veliko dokumentov, zakonov, s katerimi se je državljanom Republike Slovenije, ki so v najhujši stiski, pomagalo in še se pomaga. Včeraj smo sprejeli zelo pomemben zakon, kjer smo ljudem pomagali vsaj toliko, da lahko dostojno, to bolj v navednicah, da lahko sploh preživijo. V prejšnji vladi jih je gospod Virant privil na tla tako močno, da si ne bi še dolga leta opomogli po lestvici, pa kateri je predvidel njihovo rast plač. Ravno tako na področju zdravstva, kjer se pripravljajo korenite spremembe. Tu so zapisane in nekaj jih je že v obravnavi. Jaz sem prepričan, da bomo s tem zdravstvo ponovno vrnili javnosti, ne zasebnosti, in da bo zdravstvo ponovno zaživelo tako, kot si ljudje želijo, predvsem da ne bo zdravstvo samo plen nekaterih, ki tu vidijo priložnost za kovanje svojih dobičkov. Zakon o zdravstveni dejavnosti bo uredil nekatere stvari, ki so bile v prejšnjem mandatu popolnoma porušene. Če samo pogledamo, kaj se je do sedaj dogajalo v zdravstvenih domovih, in če pogledamo, na kakšen način so bile podeljene koncesije in tako dalje. Ta dokument, izhodna strategija, je zajel prav vsa področja, ki so potrebna za normalno vitalno življenje naše države in njenih državljanov. Tu notri je vse tisto, kar bo prav gotovo do konca tega mandata naši državi dvignilo ugled, dvignilo standard in še marsikaj drugega. Da pa opozicija kritizira ta dokument, je jasno. In tudi to je njeno delo. Kritika je vedno dobrodošla, ni pa vedno dobrodošlo poniževanje, zafrkavanje, kritizerstvo in vse drugo, kar si velikokrat v tej opozicijski stranki privoščijo brez dlake na jeziku, in so včasih začudeni, če dobijo kakšno pikro nazaj v nos. Ob tej priložnosti bi zaželel naši vladi, da to strategijo, ki jo že udejanja, jo korajžno udejanja še naprej, do konca tega mandata in tudi naprej, kajti s koncem tega mandata se ne bodo končali ti ukrepi. Kriza traja in bo trajala še nekaj časa. Ampak tukaj imamo garancijo, da bodo ljudje v tej državi bistveno bolje živeli, odkar je ta vlada začutila, da je treba v prvi vrsti pomagati ljudem in za to nekaj narediti. To je tudi napisano. To je tudi napisano. To je dokument, ki je dostopen vsakomur, in to je dokaz, da Vlada misli resno, in je dokaz, da Vlada ne prihaja v parlament z všečnimi zakoni, zdaj enim zdaj drugim, ampak je pokazala svojo osebno izkaznico, v kateri piše, kaj bo počela do konca mandata. Hvala lepa.
Besedo ima gospod mag. Branko Grims.
Hvala za besedo. Moram reči, da sem zelo vesel zlasti zadnjih dveh razprav spoštovanih poslancev SD. Opozarjajo na zelo pomemben premik: spoznanje, da bi bilo mnogo bolj pošteno, če bi spoštovani gospodje iz koalicije šli namesto z geslom "Slovenijo je mogoče voditi bolje" na volitve z geslom "Slovenijo je mogoče voditi prepočasi in prepozno ter z napuhom". Zato seveda smo tam, kjer smo. Najboljši dokaz za to je prav ta strategija, bombastično ime papirja, ki ga v enem delu morda zasluži, v drugem delu zagotovo ne, vendar prihaja prepočasi in prepozno, gospe in gospodje. Leto in pol po volitvah je že! Leto in četrt je minilo od tega, ko ste tudi formalno kot vlada prevzeli oblast. In šele sedaj dobimo zgolj teorijo izhodne strategije, medtem ko nobenega ukrepa, niti nekega konkretnega vsebinskega sklepa pri tej strategiji sploh ni. Pa je to tisto, kar zagotovo vsi težko pričakujejo. Pri tem smo bili v uvodu deležni govorjenja o istem čolnu. Kaj pa je zaznamovalo to leto in pol? To, da je bil pravi paradoks, da je predloge paketov, konkretnih ukrepov, zakonov, pripravljala in vedno znova ponujala opozicija, vladajoča koalicija pa vse po vrsti zavračala, ali iz prestiža, političnega napuha, neznanja, česarkoli. Ampak izid tega, gospe in gospodje, je bil pa uničujoč. In gospa, ki je prej govorila, da je treba narediti primerjavo, to z veseljem tudi storimo. Kaj je bilo značilno za obdobje minulega mandata? Da je bila rast - to modro je rast Evrope, povprečje Evropske unije, to rumeno je bila naša rast v istem obdobju. In lahko si vsi ogledamo, da je bila slovenska rast mnogo višja, mnogo hitrejša, kot je bila v povprečju rast Evrope. Lahko torej rečemo, da gre tu za dodano vrednost znanja in strokovnosti oblasti v minulem obdobju. Medtem ko imamo v sedanjem obdobju bistveno hitrejše, bistveno bolj uničujoče nazadovanje in lahko rečemo, da imamo dodano nestrokovnost in neznanje, ki se odraža v rdečih številkah, v simbolni barvi, ki je hkrati tudi simbol sedanje oblasti. Tako je s tega vidika vsaj na nek način pravici zadoščeno. Če govorimo o istem čolnu, ob vsem tem zavračanju, ki smo mu bili priče, vseh predlogov s strani opozicije v minulem obdobju, je treba reči, da to ni bil isti čoln. Dejansko je šlo za rdečo podmornico, ki je delovala zgolj na levi pogon. In če gre plovilo samo na levi pogon, se začne v spirali v levo vrteti navzdol in navzdol in navzdol in konča tam, kjer je, žal, ta trenutek Slovenija. Ko se zdaj analizira ta tekst, ki se imenuje po vašem predlogu Izhodna strategija, pa se postavi vprašanje prioritet. In prvo in osnovno, na kar opozarjam, pa danes mislim, da temu še nismo bili priče, je, da ni učinkovitega gospodarstva, in še manj - dobre, kvalitetne, učinkovite gospodarske rasti, brez dobro delujočega in učinkovitega pravosodja. In tu, gospe in gospodje, so rezultati po letu in četrt vaše vladavine, zdaj govorim o Vladi, koalicija je že nekoliko dlje, uničujoč. Število sodnikov se je zmanjšalo, plače ste v nekaterih primerih povečali celo za več kot četrtino, ampak obenem se znova marsikje kopičijo sodni zaostanki, projekt Lukenda je ogrožen. To pa pomeni manj pravne varnostni ne samo za državljanke in državljane, ki jim je to ustavna pravica, ampak tudi za podjetja, podjetnike, zlasti mala in srednja podjetja, ki so najbolj ranljiva. Neplačniki so tisto, kar v tem trenutku najbolj duši nova oblikovana podjetja, novonastala podjetja, podjetniško pobudo. Marsikdo prav zaradi tega, ob tem ko je Slovenija itak po Forbesovi lestvici najbolj davčno obremenjena država na svetu, pod vašo vladavino, razmišlja o tem, da bi pač svojo dejavnost preselil v tujino, da bi nas torej zapustil najbolj ustvarjalen sloj ljudi. To so učinki leta in še nekaj vaše oblasti. Obenem se postavlja vprašanje prioritet, tudi ko gre za konkretna dejanja. Recimo eden od največjih razvpitih uspehov je bil obisk zunanjega ministra in predsednika države v Srbiji, kjer se je podpisal nek poseben sporazum o dajanju denarja. In kaj se je izkazalo? Tam gre zdaj v Srbijo v dveh mesecih več denarja, kot bi ga potrebovali za tople obroke vseh slovenskih srednješolcev. In če k temu dodamo še to, da so dobra delovna mesta, nova delovna mesta edina rešitev in edina socialna varnost, potem naj opozorim, da se je dolg v tem času povečal za več kot polovico tistega, kar je bil [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]skupni dolg nekdanje Jugoslavije, v enem samem letu vaše oblasti. Zato je ključno sporočilo, da je samo ena realna izhodna strategija za Slovenijo: čim prejšnje volitve in vaš odhod z oblasti!
Besedo ima gospod Bojan Kontič.
Hvala lepa. Saj ni enostavno nadaljevati, po tem nastopu, ampak res si ne želim, da bi veslala v istem čolnu, ker bi iz tega resnično nastala podmornica. Zelo težko je nekomu, ki ne sprejme zdravila, ki ima stranske učinke, reči da je simulant zaradi tega. In ravno to nam vi hočete skozi vso razpravo dopovedati. Jaz se zavedam, da velike dodane vrednosti danes ne bo. Jaz sem zelo skrbno poslušal opozicijske predstavnike. Predstavnik največje stranke je celo v preteklem letu zaznal, sem si nekje zapisal, strateški negativni premik. Tega si sicer ne znam razložiti, ampak to tudi ni pomembno. Gospod Vizjak, govorim bom brez vašega soglasja, sem v preteklosti in bom tudi v nadaljevanju, ne bom pa ocenjeval vaših izjav, ker jih ni smiselno ocenjevati, ker ste kot bivši minister imeli čas, da bi sodelovali aktivno vsaj pri pripravi strategije, kako se obnašati v krizi, v katero smo prišli v času vašega ministrovanja. Seveda je potem težko tiste, ki so nas spravili v krizo brez vsake strategije, pripraviti do tega, da nam iz te krize pomagajo. To je verjetno pričakovanje, ki ne bo obrodilo dodatnih sadov. Ukrepi, ki smo jim bili priča kot pompozne rešitve iz krize, so bili ukrepi, ki so na eni strani govorili o davčni olajšavi, o razbremenitvah, na drugi strani o tem, da je treba poskrbeti za tiste pomoči potrebnim, torej zmanjšati prihodke, povečati odhodke, pri tem se ne zadolževati, ampak varčevati. Ta formula se vam po mojem nikakor ne izide. Glede strateških oziroma razvojnih osi, na katere sem tudi sam posebej občutljiv, in tudi na čas njihovega umeščanja v prostor in napovedane realizacije, sem razumel predstavnike Vlade, da v izhodni strategiji tega ni, ampak da tudi ni nikjer v nobenem dokumentu črtano to iz programov za naslednje obdobje. Vsekakor je pretekli čas dokazal, da trg ni vsemogočen. Pri tem bi opozoril, da moramo tudi v prihodnje biti zelo pozorni pri prodaji državnega premoženja. Pri tem se strinjam z opozorili. Čeprav se strinjam, da lastnike kapitala zelo težko ločimo po dobrem in slabem na način, da so eni tujci eni pa domači. Imamo bogate izkušnje, časa, tranzicije, kjer tudi domače lastnike kapitala lahko uvrstimo na seznam tistih, ki niso skrbeli za kvalitetna delovna mesta, za dodano vrednost, ampak predvsem za to, kako bi čim več bogastva strpali v svoje žepe. Je pa zelo neprijetno poslušati učinke, ki jih nekateri napovedujejo. Ti včasih prihajajo tudi iz vrst koalicije, ker je možno zaznati, da se pripravlja zakonodaja, ki pa bo posledica te izhodne strategije. Izhodna strategija se bo dejansko pokazala v zakonih, ki bodo v naslednjih mescih prihajali v Državni zbor. Ampak ti zakoni verjetno ne bodo pripeljali do tega, kar sem danes slišal, da bodo ljudje ostali brez zdravstvene oskrbe, da bo otrok z zlomljeno nogo, če starši ne bodo imeli denarja, ostal z zlomljeno nogo in podobne neumnosti, ki sem jih slišal v tej dvorani. Prepričan sem, da tako daleč ne bomo šli z reformami, ki se napovedujejo. Naj povem, da imam tudi sam nelagodne občutke pri tako imenovani socialni kapici. Se mi zdi, da je to poseg na polje solidarnosti. Še vedno mislim, da tisti, ki imajo več, ki zaslužijo več naj tudi prispevajo več, tudi nad tisto mejo, ki jo zdaj opredeljujemo s socialno kapico, ker to gre za neke vrste solidarnost. In na koncu, da ne bom predolg, ker časa zmanjkuje. Še enkrat povem, nikoli nisem pričakoval, da bi opozicija pohvalno govorila o ukrepih Vlade, pričakoval pa sem nekoliko bolj korektne ocene. In naj povem, da ko sem poslušal tiste, ki so izhodno strategijo ocenjevali in prihajajo iz opozicijskih vrst, naj povem, da nisem zaznal niti enega ukrepa, za katerega bi lahko dejali, "poglejte, ta ukrep sprejmimo, pa se bomo rešili krize". Bile so kritike na splošno in pri tem je tudi ostalo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Franc Pukšič, prosim.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi, gospodje ministri s sodelavkami in sodelavci! Pred to izhodno strategijo bi mogoče kazalo razmisliti o vrednostnem sistemu v naši državi. Kam nas je pripeljal ta vrednostni sistem? Dejansko lahko govorimo tako o krizi vrednot, krizi politične odgovornosti, in to še kako, ter sigurno lahko govorimo tudi, da smo ostali brez politične higiene. Če se samo spomnimo nekaj dogodkov nazaj. Začelo se je s tem, ko ste vsi povprek in tudi neposredno izvoljeni predstavniki naše države opravičevali neko dejanje predsednika stranke, ministra in govorili, da je to nekaj, kar se je pač zgodilo, ker se je zmotil in tako dalje. Torej politične higiene ni. Kriza vrednot se je resnično v tem primeru pokazala kot ena od večjih. Če se spomnite, je sicer nekaj časa nazaj, belgijskega primera, ko je s sodišča pobegnil eden od obsojencev, pedofil. Kaj imajo s tem opraviti pravosodni minister, policijski minister in zdravstveni minister? Pri nas v Sloveniji nič. V Belgiji pa so v dveh urah odstopili vsi trije ministri. Kolegice in kolegi, kje smo? Kje je naš vrednostni sistem? Minister Pogačnik, po vsem tem, kar se dogaja, bi že zdavnaj moral potegniti črto, če bi se vsaj malo primerjali z evropskimi državami in ne bi govorili o popolni politični nehigieni. Ali na finančnem področju - kako lahko vendarle minister [[...]]
Prosim za mir v dvorani.
postavi med največjimi slovenskimi tajkuni za nadzornike državnih bank? Zgodi se pa, kot da bi dal volkovom ovce čuvati. Posledica tega je, kot vemo, torej izpadajo, Ljubljanska banka je zopet v minusu, v krizi, davkoplačevalci bomo morali zopet to poplačati in tako dalje. Kriza vrednot, kako lahko neka državna sekretarka blati državo v Bruslju in se nič ne zgodi. Danes mogoče v Delu novinarka piše, kaj se bo iz tega izcimilo, če ne bo minister Pogačnik potegnil poteze, ki jo slovenska javnost pričakuje. Kolegice in kolegi, kaj je narediti? Pred to strategijo bi bilo treba vzpostaviti sistem zaupanja. Sistem zaupanja v prvi vrsti med delodajalcem in delojemalcem. Da se ne bi dogajalo to, kar je bilo včeraj v Tedniku rečeno: "Vrnili smo se v sužnjelastniški odnos." Delavci so v sužnjelastniškem odnosu! Kje so institucije, kje so instrumenti pravne države? Kot je bilo rečeno: v posameznih centrih moči, kjer celoten sistem izkoriščajo določeni posamezniki za sebe. Torej, vrnitev človeškega dostojanstva, to je [[...]] [[Opozorilni znak za konec.]] Ker nimam več časa, predsednika Vlade sprašujem: Ali bo nastavil števec koriščenja evropskih sredstev tako, da jih ne bomo izgubili, kot je že [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Hvala lepa. Besedo ima Breda Pečan.
Dober dan! Hvala za besedo, gospod predsednik. Moram povedati, da sem s stališča tistega področja, ki ga pokrivam ne samo po službeni dolžnosti, pač pa tudi sicer, osebno, po osebnem zanimanju, še posebej zadovoljna s to izhodno strategijo, ker posebej poudarja, da je uvajanje zelene davčne politike, zelenih naročil, spodbujanje novih tehnologij, ki povečujejo dodano vrednost prav na osnovi uvajanja tehnologij za razvoj brezogljične družbe ali vsaj nizkoogljične družbe. Da posebej poudarja gospodarjenje z gozdovi, izboljšanje gospodarjenja z gozdovi, in, sicer med vrsticami, vendar se pa zelo dobro razume, da gre za usmerjanje tudi naše lesarske in lesne industrije v tako smer, da bo dodana vrednost tako visoka, da bo omogočala tudi višje plače v tem sektorju in predvsem ponovno zaposlovanje, se pravi, revitalizacijo in prestrukturiranje dosedanjega lesnega gospodarstva. Prepričana sem, da za nekoga, ki je pozorno prebral izhodno strategijo, nikakor ne pridejo v poštev izrazi v smislu, da gre samo za prazne obljube, spet nek splošen dokument, ki ne zavezuje k ničemur, ker moram reči, da tisti, ki trdi, da ta dokument k ničemur ne zavezuje, seveda ni prebral izrecnih zavez te Vlade, kam bo usmerjena. Moram reči, da me še posebej veseli to, da je izhodna strategija naravnana tudi v smeri povečevanja in izboljševanja javnega potniškega prometa, kar pomeni, da bo usmerjena v zmanjševanje prometa z osebnimi vozili, da bo usmerjena tudi v prestrukturiranje in izboljšanje železniškega omrežja ter s tem zagotovo tudi zmanjšanje porabe energije za tovorne cestne prevoze. Mislim, da več kot toliko si pravzaprav skorajda ne bi mogli želeti. Zato se mi zdi nesmiselno, da ob razpravi o tako pomembnem dokumentu, ki leto za letom, vse do leta 2013, jasno pove, kakšne so prioritete, torej ni res, da prioritet ni. Tudi napoveduje spremembe v operativnih programih in usmerjanju evropskih sredstev zlasti v naložbe, ki bodo omogočile ne samo prestrukturiranje samih podjetij, samega gospodarstva, ampak predvsem tudi razvoj novih znanj in usposobljenosti ljudi za to, da bodo lahko pri svojem delu ustvarjali višjo dodano vrednost in s tem tudi omogočili sami sebi in delodajalcu, da bo zagotovil višje plače, da bo možno izplačevati višje plače. Moram povedati, da na obisku, ki smo ga opravili do srede na Danskem, moram reči, sem z osuplostjo opazila nekaj takih zelo značilnih in za nas, za našo državo, že tudi v preteklosti lahko rečemo, nenavadnih načinov gospodarjenja oziroma javnega sektorja, ki ga ta država izvaja. Izjemno visoki davki na avtomobile, in to 120 do 200% davek na osebne avtomobile, kar pomeni, da imajo iz katerega lahko brez nadaljnjega usmerjajo javna sredstva v izboljšanje potniškega prometa, na 10 tisoče koles s katerimi se ljudje vozijo na delo, v šolo in vse povsod. Ko take stvari vidiš, šele vidiš, da je pravzaprav ta izhodna strategija šele prvi korak k generalni preusmeritvi naše družbe. Jaz sem prepričana, da ta vlada bo uspela s to izhodno strategijo našo državo potegniti iz težav in jo usmeriti v, bom rekla na zmagovito pot. Hvala.
Hvala lepa. K besedi se je javil dr. Ivan Svetlik, Minister za delo, družino in socialne zadeve. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Poslanke, poslanci! Ker je bilo v dosedanji razpravi večkrat omenjeno vprašanje delovnih mest, zaposlovanja, mi dovolite nekaj komentarjev. Veliko primerjav je prav v času in z drugimi državami Evropske unije in področju zaposlovanja, kjer se jemlje eden glavnih kazalcev stanja na tem področju stopnja brezposelnosti, lahko rečemo, da Slovenija drži visoko mesto, kar zadeva raven brezposelnosti, saj je med prvimi petimi državami z najnižjo stopnjo brezposelnosti v Evropski uniji. Ob tem bi pa rad poudaril posebej to, da v teh razmerah pravzaprav ne kaže gledati na temu področju samo tega kazalnika, ampak je zelo pomemben predvsem v tem, koliko in kako močan je pretok sicer med brezposelnimi, ampak tudi iz skupine brezposelnih nazaj v zaposlitev. Če bomo hoteli v prihodnje doseči večje strukturne spremembe v gospodarstvu, potem bo nujno, nujno, da bo ta pretok večji, kot je bil. Nujno bo, da se bo tudi raven brezposelnosti, če hočete, ohranjala na nekoliko višji ravni, da bi dosegli prehod med delovnimi mesti, med podjetji pa tudi med sektorji gospodarstva. To je nekaj kar spremlja strukturne spremembe, brez tega bomo samo ščitili nekakovostna delovna mesta tam, kjer ta še obstajajo. In kazalec tega, da ta pretok poteka, je pravzaprav to, da smo v lanskem letu, ko je bila kriza imeli tudi odtoka iz skupine brezposelnih 48.500 oseb. Toliko se jih je zaposlilo iz registra Zavoda za zaposlovanje, kar je znatna številka. Se pravi ta strukturna sprememba, ta pretok delovne sile se uresničuje tudi v najzaostrenejši situaciji in mi moramo seveda s to politiko nadaljevati tudi v prihodnje. Da bi to pospešili, pripravljamo spremembe zakona o delovnih razmerjih, ki bi naj prožnost povečal, in kot tudi zakona o malem delu. In drugi bistveni pogoj za to, da se bo ta strukturna sprememba lahko odvijala, pa je krepitev aktivne politike zaposlovanja, ki smo jo krepili v prejšnjem letu in jo bomo krepili tudi naprej. Poudarek je predvsem na višji stopnji usposabljanja, izobraževanja zaposlenih, da bi lahko prehajali med delovnimi mesti in prevzemali ta zahtevnejša delovna mesta, ki jih pričakujemo, da jih bo generiralo gospodarstvo v prihodnje. Druga značilnost te politike pa je odzivnost na posamezne skupine, ki je prihajala zdaj ena zdaj druga v težji položaj. In če je bila navedena skupina starejših, je njej že posvečeno veliko pozornosti s posameznimi ukrepi pospeševanja aktivnega staranja, ki so bili nedavno sprejeti, pa tudi že sicer je v aktivni politiki zaposlovanja veliko ukrepov, ki delujejo v prid ljudem, ki so starejši od petdeset let. Hkrati pa, ko poudarjamo prožnost, se pa zavedamo, da mora biti ta prožnost varna in zaradi tega spreminjamo tudi zakon o delovnih razmerjih, ki je naveden v tej izhodni strategiji, ki naj zagotovi večjo stopnjo varnosti tistih, ki je danes nimajo. To so že omenjeni zaposleni za določen čas, ki težko pridejo do denarnih nadomestil, pa jih bodo skozi spremembe tega zakona v večji meri prejemali. Mimogrede, ker je bilo navedeno, da se vsi zaposlujejo za določen čas, to ni res. Zaposluje se za določen čas večina tisti, ki prvič iščejo zaposlitev, to je nekaj manj kot 80%. V celotnem deležu zaposlenih pa je ta odstotek stabilen v zadnjih letih in se giblje okoli 17%. K varnosti v tem primeru sodi pa tudi včeraj sprejeti zakon o minimalni plači, ki dokazuje, da smo iz tega programa nekaj že naredili, preden smo ga v resnici potrdili. Trditve, da se nič ni storilo ali da se nič ne bo storilo, skozi ta primer kažejo, da nimajo utemeljene podlage. Omenil bi še posebej strukturne spremembe, ki jih načrtujemo na našem področju, kjer gre za to, da naj bi odpravili ta nakopičena neskladja, ki so nastala v socialnem sistemu in povzročajo vse večjo ekonomsko nevzdržnost teh socialnih sistemov in tudi socialno nepravičnost ker pač ni bil sistem dovolj odziven v preteklosti, ker so se ta neskladja zanemarjala in ker ni bil odziven na take spremembe, kot so demografske spremembe, staranje prebivalstva in podobno. Tukaj je zadnji čas, da se ne odlaša, ampak se začnejo zelo hitro, in to pripravljamo zdaj pospešeno, spremembe v pokojninskem sistemu, pa tudi v socialnem sistemu, sistemu socialnih transferjev, kjer je že na mizi zakon o upravičenosti iz javnih sredstev, ki bo spremenil način in upravičenja do javnih sredstev ter način njihovega uveljavljanja, kakor tudi zakon o dolgotrajni oskrbi in štipendijski zakon. Vsi ti zakoni naj bi bistveno spremenili položaj posameznih skupin. Po eni strani tako, da se bo zmanjšala stopnja tveganja tistih, ki so danes v najmanj ugodnem socialnem položaju in ki padajo pod prag revščine. Po drugi strani pa tudi, da bodo tisti, ki več prispevajo v ta sistem, iz njega tudi določena upravičenja lahko črpali. Vsi ti zakoni, ki jih omenjam, bodo predstavljeni javnosti, nekateri že prihodnji teden in potem bo sledila predstavitev v naslednjih nekaj mesecih, tako kot je bilo najavljeno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Milam Martin Cvikl, generalni sekretar Vlade.
Gospod predsednik, poslanke in poslanci! Dovolite mi, da v mojem kratkem nastopu kot generalni sekretar omenim tri stvari, ki so mogoče pomembne za današnjo razpravo. Prvič, v čem je temeljna razlika med programi SDS-a, tudi tistim, kar smo nekaj tednov obravnavali v Državnem zboru, in izhodno strategijo. Drugič, v čem je temeljna razlika razumevanja okolja, v katerem smo se znašli. In tretjič, kaj Vlada Republike Slovenije dela od takrat, ko je novembra 2008 prevzela odgovornost z odločitvijo Državnega zbora. Vi ste predlagali z zadnjim paketom nadaljnjo milijardo in pol različnih olajšav, ne da bi povedali, kje, na kakšen način, s kakšnimi ukrepi naj bi se ta milijarda in pol davčnih olajšav v državnem proračunu prihranila. In če bi Državni zbor sprejel to, kar ste naredili, potem bi bili mi danes ena od tistih naslednjih držav tipa Grčija. Imeli bi 12, 13% deficit javnih financ. Mi predlagamo z izhodno strategijo in s programom stabilnosti, ki je tesno povezan dokument, fiskalno konsolidacijo. V naslednjih treh letih za približno milijardo 200 milijonov evrov zmanjšanje odhodkov, zato ker je situacija, v kateri smo, popolnoma drugačna, kot je bila situacija iz zlatih časov prejšnje vlade. Zlate čase prejšnje vlade pa sta označevali dve temeljni značilnosti. Leta 2004 smo imeli 5,7 milijard davčnih prihodkov. Leta 2008 smo jih imeli dve milijardi evrov več. In v takšnih časih je lahko deliti in pisati raznorazne programe, resolucije in tako dalje. S krizo, ki jo je povzročilo predvsem previsoko zadolževanje povsod po svetu, vključno v Sloveniji, in zlate čase v Sloveniji je omogočalo veliko zadolževanje Slovenije v tujini, je bilo s septembrom 2008, s propadom Lehman Brothers z zavijanjem stanjol papričkov, kot pravi Mencinger in drugi, preprosto konec. Treba se je bilo ustaviti na tistih virih, ki jih posamezne države imajo. V letu 2009 je Vlada, ki je nastopila v novembru 2008, znašla v situaciji, ki se je zgodila prvič v samostojni Sloveniji, da imamo nominalno manjši obseg javnofinančnih prihodkov kot leto poprej. Če smo imeli, v obdobju vaše vlade povečanje davčnih prihodkov, kot sem prej povedal, za 2 milijardi, smo jih imeli v letu 2009, glede na leto 2008, padec za točno 1,1 milijardo. In treba se je bilo prilagajati. Ta vlada je s prvim, drugim in tretjim paketom ukrepov, povezanih tudi s sprejemom dveh rebalansov, privarčevala že v letu 2009 približno pol milijarde evrov. Nekaj 100 milijonov zaradi resnih pogajanj, ki smo jih izvajali s sindikati, da smo preprečili negativne učinke Virantove reforme. In drugo, s prilagoditvijo dveh rebalansov in z zmanjševanjem pravic porabe, ki ste si jih še vi v proračunu za leto 2009 zadali v zlatem času, ob sprejemanju proračuna novembra 2007, ko ste vi predlagali proračun za leto 2009. Če vlada Boruta Pahorja ne bi zmanjševala obsega javnofinančnih odhodkov, bi v letu 2009 porabili 961 milijonov za materialne stroške, porabili smo jih za 140 milijonov evrov manj. V celem letu 2009 smo ta izpad javnofinančnih prihodkov za približno 50% tega izpada zmanjšali javnofinančne odhodke. Materialni stroški, manj investicijskih odhodkov, predvsem seveda tistih, ki niso bili povezani s financiranjem EU- sredstev in dogovor s sindikati. In Vlada, ki je to naredila v letu 2009 je prva, ki je nekaj takšnega morala narediti in se je prilagodila okolju, ki je drugačno. Izhodna strategija pripoznava, da v letih 2010, 2011, 2012 in 2013 ni mogoče zgolj s kratkoročnimi varčevalnimi ukrepi zagotavljati javnofinančne odhodke na ravni, ki jo določa fiskalno pravilo, ki je povedalo, da smo se nominalno zafiksirali. Zakaj smo se nominalno zafiksirali? Zato, da z resnimi strukturnimi prilagoditvami še bolj krčimo nepotrebne pravice, nepotrebno porabljanje javnega denarja in to je vsebina izhodne strategije in strukturnih prilagoditev. Jaz obžalujem, da danes nismo slišali od predsednika največje opozicijske stranke, da ne namerava podpreti izhodne strategije. Slišali smo en stavek, ki je bil indikativen, danes smo slišali vse mogoče o raznih bankah, povedal je da ni treba podaljševati delovne dobe, da ni potrebna pokojninska reforma, da niso potrebne strukturne prilagoditve. In to spominja na tisti čas, ki ste ga opisovali kot "zlati čas". Zlati časi zadolževanja, ki jih je Slovenija imela v obdobju 2004-2008, in zlati časi povečevanja javnofinančnih prihodkov, predvsem davčnih prihodkov, so preprosto minili. In slovenska izhodna strategija želi, upam seveda, tudi z vašo pomočjo, sprejemati ukrepe, s katerimi se bomo prilagodili tej situaciji. In to je temeljna razlika med vašimi predlogi in našimi predlogi. Predlagati za milijardo in pol dodatnih davčnih olajšav, ne pa povedati, kje se prihrani, je preprosto preveč enostavno. In to je temeljna razlika. In kaj dela Vlada od svojega nastanka, od svojega oblikovanja 21. novembra 2008: izvaja ukrepe, s katerimi se prilagamo situaciji, ki je na žalost doletela ne le Slovenijo, ampak celoten razviti kapitalizem, zato da bi iz te krize izšli boljši. Če bi to pripoznali, potem bi tudi vaši ukrepi bili drugačni. Predlagam, da kolegi v nadaljevanju še pojasnijo elemente programa stabilnosti, kaj delamo na ministrstvih, kot je javna uprava, kaj narediti na področju prometa, da bomo v polni meri angažirali razpoložljiva evropska sredstva. Seveda upam, da boste v nadaljnjih mesecih dali podporo zakonom, ki jih bomo predlagali. In še to: zakoni, ki smo vam jih danes predstavili, so zakoni, ki so v Državnem zboru na seznamu normativnega programa dela Vlade na voljo že od lanskega božiča. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Irma Pavlinič Krebs, ministrica za javno upravo.
Spoštovani gospod predsednik, hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Na odboru sem z vso resnostjo nagovorila kolege poslance opozicijskih strank in resno opozorila, da varčevanje v javnem sektorju terja družbeni konsenz, in to iz razloga nepriljubljenosti kakršnihkoli ukrepov, ki posegajo v obstoječe pravice. Zato me pravzaprav ob današnji razpravi, ki sem ji prisluhnila, na nek način skrbi in na drugi strani v smeri cilja, torej vsaj soglasja pri pomembnih točkah, ki so pomembne za državo, ne glede na to, kateri politični opciji pripadamo, da spet zavestno spregledate in ne poveste, da ukrepi, ki smo jih predstavili na področju konsolidacije javnofinančnega stanja na področju javnega sektorja, vendar niso pavšalni, kot ste rekli, pa da ni dinamičnega pristopa, ne vidi se pravzaprav ne roka realizacije ne neke resnosti pristopa, da se bo to vendarle zgodilo. Predlog ukrepov, ki jih je pripravilo naše ministrstvo, ima ne samo opis ukrepov, predvideni so finančni učinki tako v letih 2010, 2011 in 2012 in dejansko posegajo na vsa področja, in to s pomembnimi, tudi strukturnimi, spremembami, ki se jih do zdaj zaradi politične nepriljubljenosti ni bilo treba lotiti nikomur. In konsenz za realizacijo takšnih ukrepov, ki jih bom hitro nanizala v nadaljevanju, bo seveda trda pogajanja že v okviru vladnih strank, kar pravilno ugotavljate. In ne nazadnje, če ne bo širše politične podpore, bo to seveda problem, ko bo takšen predpis prišel v parlament in bo iz tega razloga se v očeh ljudi zdel nepomemben, manj pomemben, pa bo izjemen. Tako smo predloge, ki jih imate na straneh dvajset do triindvajset med ukrepi, katerih cilj je zagotoviti konsolidacijo javnih financ, nanizali najprej sistemske in organizacijsko kadrovske ukrepe, potem ukrepe v smislu zmanjševanja števila zaposlenih v javnem sektorju vsako leto za 1% in posege na področju politike plač in drugih prejemkov iz delovnega razmerja. Tukaj so vsi predvideni ukrepi natančno navedeni, v delu že predstavljajo predmet socialnega dialoga s socialnimi partnerji in ne nazadnje pomenijo poseg v obstoječe pravice javnih uslužbencev na način, ki bo na točki, ko bi lahko opozicijske stranke to lahko izkoristile za političen prestiž, pomenile tudi socialne nemire v državi. V letu 2011, 2012, ko bo vendarle treba na področju stroškov, potrebnih za delo javnega sektorja, rast le-teh ustaviti za konsolidacijo javnofinančne situacije. Tu v današnji razpravi nasprotovanj tem ukrepom nisem slišala, tako da v bodoče, ko bodo zakoni, ki bodo te ukrepe racionalizirali, upam seveda, deležni podpore vseh, tudi opozicijskih strank. Pomemben ukrep, katerega realizacija bo vidna v letu 2011 je ustanovitev javnega sklada za ravnanje z nepremičnim premoženjem države. Ko vse zgodbe, ki so danes, ki danes ljudi v Sloveniji zaskrbljujejo in kažejo na neracionalno ravnanje posameznih proračunskih uporabnikov, ko iščejo prostore za svoje delo, ko plačujemo najemnine, ko je razpršeno upravljanje s tem nepremičnim premoženjem neracionalno, drago, in če hoteče, postalo je že škodljivo, smo ugotovili na Vladi in sprejeli tudi strategijo že sredi leta 2009, da bomo upravljanje z nepremičnim premoženjem centralizirali. To pomeni, da posamezna ministrstva več ne bodo s svojimi podpornimi službami iskala in zagotavljala pogoje za svoje delovanje. Računamo, da v letu 2011 in dolgoročno bo 10% zmanjšanja števila zaposlenih na tem področju, kajti te podporne službe bodo šle iz ministrstev na to enotno osebo javnega prava in dolgoročno jih bo potrebno manj in ta boljša organizacija dela bo pomenila manj dolgoročno zaposlenih na eni strani in na drugi strani, kar je bistveno, bolj racionalno ravnanje s poslovnimi prostori, stanovanji v lasti Republike Slovenije in danes razpršeno v upravljanje posameznih državnih organov. Do sedaj politične volje za tovrstno koncentracijo, centralizacijo in transparentnost delovanja na tem področju ni bilo. V letu 2011 sem prepričana, da z operacionalizacijo tega ukrepa v programu dela Vlade so vsi ti predpisi. S tem delom bomo dosegli neko pomembno združevanje, optimizacijo procesov na tem področju. Vprašanje oblikovanja Agencije za javno naročanje. Tako s strani gospodarstva kot s strani posameznih ministrstev so enostavno dozorela spoznanja, da je treba večja javna naročila izvajati racionalno v eni osebi javnega prava pod ingerenco, seveda, Vlade Republike Slovenije, da se bodo postopki poenotili, da bo manj možnosti za korupcijo, da bo dosežena boljša cena, enotno poslovanje, tipske pogodbe, kataloško naročanje, če hočete. Ljudje, ki se danes ukvarjajo v pomembnem delu na resornih ministrstvih, se bodo na podlagi zakona o Agenciji za javno naročanje v pomembnem delu v okviru le-te združili, združili bodo ta najboljša znanja za delovanje na tem področju in dolgoročno v letuj 2011, ko računamo, da bo ta centralizirana enota za večja naročila in tudi ostale naloge, to smo jih opisali že v strukturnih spremembah in napovedi ukrepov za racionalizacijo dela državne uprave, predstavili prihranek najmanj deset in več milijonov v nadaljnjih letih zaradi tovrstnega optimiziranja teh procesov. Tudi za tovrstno racionalizacijo do sedaj ni bilo politične volje. Zdaj smo v tovrstne centralizacije prisiljeni zaradi zmanjšanja sredstev za delovanje podpornih služb, ki so danes v vseh državnih organih organizirane samostojno. Na področju elektronskih storitev, ki po naši oceni pomenijo pomembno optimizacijo delovanja javne uprave ugotavljamo na podlagi strategije, ki je bila lansko leto sprejeta in je pokazala dejansko stanje, kar pomembno zaostajanje. Vsaj dve področju v letu 2011 pričakujemo, da bosta zaživeli, to je projekt "e-Sociala" katerega akcijski načrt je že sprejet v sodelovanju z Ministrstvom za delo, ki pripravlja pravne zakonodaje in optimizacijo teh procesov s strani ministrstva zagotavljamo elektronsko podporo povezovanju baz, ki bodo omogočale bistveno bolj optimalno odločanje o teh pravicah in bodo pomenile tudi za državljanke in državljane bolj prijazno odločanje o teh pravicah. Enotna kontaktna točka in implementacija storitvene direktive, kjer bi morali že do konca leta 2008 oziroma 2009 implementirati to storitveno direktivo, ker smo sprejeli od prejšnje vlade to stanje popolnoma nepripravljeno, sistematično delamo na tem. Ob tem pa smo se zavezali, da bomo pretirano regulacijo poklicev in dejavnosti - Sloveniji je namreč dvesto-petdeset reguliranih poklicev. Povprečje v državah članicah evropske unije je sto poklicev najbolj v tistih, ki želijo spodbujati vstopanje samostojnim podjetnikom, malim podjetjem na trg, jim še manj zaprejo vrata. Cilj in ambicija te vlade je, da ponovno pregledamo vse te poklice, ali so regulacije nujne in obvezne za zagotavljanje javnega interesa, in potem informacijsko odpremo tako očiščene in deregulirane postopke. Tudi s pripravo informacijske podpore priprave predpisov obnove resolucij, kjer bodo strokovne javnosti lahko sodelovale preko spleta najmanj mesec dni, računamo, da bo sodelovanju ljudi pri oblikovanju politik v letu 2010 bistveno bolj omogočeno. Ne nazadnje projekt poenostavitve postopkov, mi smo celo leto 2009 iskali način, kako realizirati program zmanjšanja birokratskih bremen za 25%, kajti zavezali smo se Evropski komisiji, da bomo to storili. V letu 2010 v sodelovanju z zunanjimi strokovnimi javnostmi in z njihovim delom opravljamo pregled 66 zakonov, 3.200 podzakonskih aktov, merimo bremena v teh predpisih, da bomo lahko v letu 2011 razbremenili gospodarstvo nepotrebnih postopkov, nepotrebnih poti, ki jih stanejo, in nepotrebnih dovoljenj, ki jih rabijo danes pridobivati za svoje delovanje. S to realizacijo, kako so zadolžena vsa resorna ministrstva, da vsak na svojem področju opravi to pomembno nalogo razbremenjevanja, menimo, da bomo gospodarstvu dolgoročno prihranili od leta 2012 na letni ravni skoraj 15 milijonov evrov prihrankov zaradi poenostavitve njihovega poslovanja. To so konkretni ukrepi, ki pomenijo finančne posledice, ki pomenijo upoštevanje ne nazadnje najboljših možnih praks, ki jih uporabljajo tudi države članice EU na poti razbremenitvi gospodarstva, pomoči gospodarstvu, in ne nazadnje je to pot, ko javni sektor deli usodo realnega gospodarstva na način, da mu s svojim delovanjem tudi pomaga in zagotavlja ustavno načelo, hkrati poleg vsega tega Slovenija je socialna država in ob vseh teh ukrepih je to tudi vodilo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ostal je še en razpravljavec, to je mag. Borut Sajovic. Najprej bom dal besedo njemu, potem pa bo dobila besedo mag. Helena Kamnar, državna sekretarka Ministrstva za finance, in dr. Matej Lahovnik, minister za gospodarstvo, in naprej dr. Partick Vlačič.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Prijazen pozdrav tudi ministrici in ministrom. Danes smo o strategiji veliko govorili. V poslanskem klubu smo povedali, da jo podpiramo. Predvsem pa si želimo treznih, realnih razmislekov in pa mogoče nekaj informacij, ki so drugačne narave kot pa tiste, ki so nam jih cel dan trosili prijatelji iz opozicije. Predvsem dokazuje, da je v Sloveniji mogoče slišati ravno na današnji dan tudi številne prave, pozitivne informacije. Minister, gospod Svetlik, je povedal, kako je z brezposelnostjo, kako je z zaposlovanjem in na katerem mestu v evropskem merilu je Slovenija. Biti med petimi najboljšimi državami, kar se tiče brezposelnosti, je zagotovo nekaj, kar ni prišlo samo od sebe [[...]] [[Oglašanje v dvorani.]] Gospod Tanko, želite besedo? Hvala lepa.
Gospod Sajovic, jaz dajem besedo, ni vam treba skrbeti.
Hvala lepa. Mislim, da je to vsekakor dosežek, ki ni prišel sam od sebe, ampak je rezultat tudi številnih zakonov, ukrepov in intervencij Vlade, ki so ta delovna mesta uspele zadržati. Danes lahko tudi preberemo, da so sindikati pohvalili dvig minimalne plače. Predvideva se, da se bo na trgu znašla večja količina denarja, kar bo delovalo proticiklično in bo imelo tudi določen vpliv na slovensko gospodarstvo. Predvsem pa se mi zdi pomembno povedati, da smo se Slovenke in Slovenci odločili, da si želimo delovna mesta z višjo dodano vrednostjo, in sem prepričan, da jih bo ta ukrep prinesel kar nekaj. Mogoče ste danes vsi tisti, ki iščete pozitivne novice, prebrali razpis Ministrstva za gospodarstvo. 3,5 milijona evrov sredstev se razpisuje, in sicer v podjetniškem skladu za inovativna podjetja, nove ideje, in tudi to je pomembna novica. Naslednja od pomembnih pozitivnih novic je tudi poročilo s trga stanovanj. Promet s stanovanji se je v zadnjem četrtletju lanskega leta okrepil, večina prometa je vezana na največji mesti, Ljubljano in Maribor. Vendar dejstvo je preprosto, stanovanj na trgu je veliko in cena stanovanj je že padla, kar je tudi trg zaznal. Tisti, ki prebirate novice, ste lahko prebrali tudi, da je minister za zdravje, gospod Miklavčič, v proceduro vložil tudi zakon. Ta v prvi fazi ni idealen, zagotovo pa vsi skupaj zmoremo in si zaslužimo, da tekom zakonodajnega postopka zakon nadgradimo, da bomo imeli zakon, ki bo namenjen pacientkam in pacientom v prvi vrsti, da bo omogočal tudi stimulacijo in zadovoljstvo zdravnikov. In da v tej državi dajemo ključno pozitivno in glavno sporočilo, da zdravstveni domovi še vedno ostajajo center osnovne zdravstvene dejavnosti in da je na teh zgodbah treba graditi. Mislim, da je tudi čas za neke druge, čisto realne življenjske premisleke tudi na področju energetike, energije. Na eni strani je prav, da v prostor umeščamo nove potrebne energetske objekte, na drugi strani se je pa treba zavedati, da ravno z energetsko potratnimi stavbami zgubljamo na milijone in milijone evrov, ki jih bomo lahko prihranili. Tudi je čas, da razvijemo strategijo in o tem smo se tudi pogovarjali in dogovarjali, recimo, slovenskelesno predelovalne industrije. Sramota za eno od najbogatejših držav v Evropi po gozdnatosti je, da se hvalimo z vgradnjo sibirske cedre, afriškega tika in skandinavskega bora, medtem ko številen les resonančne kvalitete slovenske gozdove zapušča, v krogu gredo v tujino, nam pa pušča poškodovane in pa prizadete ceste. Slovenke in Slovenci bi se morali zediniti in pa vgradnjo slovenskega domačega lesa in njegovo uporabo umestiti v našo zakonodajo in v naše gradbene projekte. Veliko smo govorili v teh dneh tudi o črpanju evropskih sredstev. Slovenija je ta trenutek uspešna, lahko je pa še uspešnejša. Ta trenutek za realno izvedbo, poleg programov, načrtov, potrebujemo domačo zakonodajo, ki omogoča implementacijo teh objektov v prostor. Prepričan sem, da se ta trenutek še kandidat, zvečer pa že bodoči oziroma minister, aktualni za prostor in okolje, teh problemov zaveda. Številni projekti, če ne bomo zanje pridobili ustreznih gradbenih, uporabnih dovoljenj, tiste svoje vloge, ki bi si jo želeli, ne bodo opravili. Zato nas tudi na vzporedni implementaciji zakonskih rešitev čaka še veliko dela. Stroka si je danes edina, iz vseh političnih opcij, da tisto, kar smo naredili na področju prostorske zakonodaje v letu 2007, vodi desetletje nazaj, ne korak naprej. To so tiste osnovne zadeve, o katerih mislim, da moramo Slovenke in Slovenci razmišljati pozitivno in potem ta izhodna strategija ne bo samo misel, ne bo papir in bo postala dejanje, predvsem pa se zavedati tudi tega, da moramo živeti v okviru financ in možnosti, ki jih imamo. Tipičen primer, ki smo mu bili priča zadnje dva, tri dni so seveda številne kritike tudi na račun zimskih služb. Tisti, ki pozna primerjavo s sosednjimi evropskimi alpskimi državami, ve, da takšnih nadstandardov, kot jih imamo Slovenke in Slovenci, da si jih ne morejo privoščiti niti bistveno bolj bogate evropske države. Količine peska in soli v Sloveniji, porabljene na dolžinski kilometer ceste, so res rekordne. Te, večina od njih tudi jedkih snovi, nam potem račun izstavlja - ne danes, ta trenutek, ampak računi pridejo spomladi, ko bo treba ta številna preveč soljena cestišča spraviti v prvotno stanje, da o posledicah soli na kanalizacijskih sistemih, meteornih in marsikje tudi fekalnih kanalizacij ne naštevam. Enostavno, v tej državi se je treba zavedati, da je v izhodno strategijo treba umestiti tudi zavest sloge, enotnosti, pozitivnega razmišljanja in največjo težo pri sprejemanju zakonov dati "zakonu zdrave pameti". Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Helena Kamnar, državna sekretarka Ministrstva za finance.
Hvala lepa, gospod predsednik. Dotaknila bi se fiskalne konsolidacije. Mislim, da je bilo v razpravi na več točkah omenjeno troje stvari. Prvič, da so sami cilji v fiskalni konsolidaciji nekoliko premalo ambiciozni. Drugič, da ni v strategiji ukrepov, ki bi zagotavljali, da bomo te fiskalne cilje lahko realizirali. In tretjič, postavljena je bila nekako trditev, da zaradi tega, ker ne zmanjšujemo davčnih bremen, ni moč pričakovati, da bi ta fiskalna konsolidacija v zadostni meri delovala v podporo gospodarstva. Rada bi pojasnila oziroma komentirala vse tri trditve. Morda najprej trditev v zvezi s fiskalnim okvirom, ki je postavljen in ki smo ga začrtali tudi v programu stabilnosti. Ambicioznost ciljev, ki smo jih postavili in izvirajo tudi iz postopka presežnega primanjkljaja in dolga pred Evropsko komisijo, nedvomno postavlja pred državo, najprej pred Vlado potem pa nedvomno tudi pred Državni zbor, sprejemanje odločitev, ki bodo pripeljale do bistvenega krčenja na odhodkovni strani. Dejstvo namreč je, da smo z davčno reformo, ki je bila izvedena v letu 2007, povzročili izpad davčnih virov v državni blagajni v višini dobrih dva in pol odstotka bruto domačega proizvoda. To seveda pomeni razbremenitev predvsem gospodarstva, delno pa tudi zasebnikov. Tega se pravzaprav ne zavedamo oziroma nočemo sprejeti zaradi tega, ker je nastalo v letu 2007, pa čeprav so učinki nastopili šele leta 2009 v polni meri oziroma na nekaterih segmentih nastopajo šele v letu 2010, kot, recimo, zniževanje davčnih stopenj pri davku na dobiček. Mi davčnih bremen ne povišujemo. Delež davkov v bilanci javnih financ bo pravzaprav skozi celotno štiriletno obdobje ostal na približno enaki ravni blizu 22% bruto domačega proizvoda. Praktično noben davčni vir se naj ne bi povečal, vsaj tako je zapisano v dokumentu, zmanjšujejo pa se odhodki. Da pogledamo dimenzijo tega zmanjševanja, ki bo izjemno izjemno težka in jo bomo morali doseči, ker smo se zavezali tudi z limitiranjem skupne ravni odhodkov v prihodnjih štirih letih, praktično na nominalno nespremenjeni ravni. Transferji v pokojninsko blagajno naj bi se do leta 2013, če ne storimo nič, povečali za dobrih 400 milijonov. Socialni transferji naj bi se povečali za 100 milijonov. Sredstva v javne zavode naj bi se povečali za 250 milijonov. In plače, brez da zaposlimo enega samega novega v državni upravi in v celotnem javnem sektorju, naj bi se zaradi veljavne zakonodaje iz preteklosti povečala za približno 300 milijonov. Vseh teh povečanj preprosto ne bo moglo biti, če želimo odhodke zadržati na nominalno nespremenjeni ravni. Zato bodo seveda potrebni ukrepi, nekateri so nakazani kot kratkoročni ukrepi, o katerih je govorila že ministrica pred menoj, nekateri so nakazani kot strukturni ukrepi, o katerih je govoril že tudi v uvodu gospod minister Gaspari. Zato je tudi dinamika tega zmanjševana odhodkovne strani različna in se pomika bolj v drugo polovico obdobja, ker preprosto strukturne reforme prej učinka dajati ne bodo mogle. Kar se tiče drugega vprašanja, da so edino dodatna zniževanja davčnih virov tisti vzvod, ki bo pripeljal do oživitve gospodarstva, vam bom pa prebrala citat iz članka o strategiji izhoda iz krize prof. Štiblerja: "Program SDS bolj kot vladni program podpira dolgoročne ukrepe ekonomije ponudbe, upajoč, da bosta gospodarstvo in prebivalstvo vzdržala do oživitve povpraševanja prek večjih dohodkov, ki pridejo iz večje proizvodnje. Vendar zasebni sektor v krizi ni nagnjen k trošenju, ker je bil prezadolžen, varčuje." To je pravzaprav tisto, zakaj poleg omejitev, ki jih fiskus in poraba na drugi strani določa, zakaj Vlada tudi ne verjame v tak način izhoda iz krize. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Matej Lahovnik, minister za gospodarstvo. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke, poslanci, spoštovani gospod predsednik! Vladna izhodna strategija je koncipirana na treh bistvenih sklopih. Prvi sklop se nanaša na zagotavljanje stabilnosti javnih financ in je zajeta v stabilnostnem programu, ki smo ga do konca januarja morali poslati v Bruselj Evropski komisiji; drugi del se nanaša na ukrepe, s katerimi spodbujamo kratkoročno oživitev gospodarstva, tretji vsebinski sklop pa se nanaša na strukturne ukrepe, s katerimi poskušamo povečati konkurenčnost slovenskega gospodarstva na srednji in dolgi rok. Če pogledamo sedaj vsakega izmed teh sklopov, je bistveno, da v prvem sklopu, ko govorimo o stabilnosti javnih financ, predvidevamo, da do leta 2013 se delež primanjkljaja zmanjša pod 3% BDP, kar je maastrichtski kriterij in kar pomeni, da bomo do takrat vsako leto privarčevali 400 milijonov evrov oziroma 1,2 milijardi evrov. Drugi del te stabilnosti javnih financ pa podpira ključno fiskalno pravilo, ki se nanaša na nominalno nepovečevanje odhodkov. Mislim, da je to zelo pomembno in da smo s tem delom izhodne strategije preprečili, da bi se Sloveniji dogajal scenarij, kot se je v najhujšem primeru po najbolj črni luči v Grčiji ali v bistveno blažji obliki na Portugalskem in Španiji, kjer imajo precej večje težave s stabilnostjo javnih financ, do neke mere tudi na Irskem. To se mi zdi pomembno, ker je stabilnost javnih financ z vidika bonitete, ki jo gospodarstvo dolgoročno potrebuje in seveda tudi država, ker boljšo boniteto, kot jo imaš, z boljšo boniteto lahko dobiš tudi cenejše in ugodnejše kredite. Ker pomeni, da je gospodarstvo konkurenčnejše, ker ima na voljo cenejše vire. Zato je ta del izhodne strategije pomemben. Ko govorimo o drugem delu, o ukrepih za kratkoročno oživitev gospodarstva, gre predvsem za neke infrastrukturne projekte, na kar ste v opoziciji tudi mnogi opozarjali, tudi v poslanskih vprašanjih - gospoda Presečnika vidim, ki je večkrat na to opozoril, pa tudi mnogi drugi poslanci tako opozicije kot koalicije. Ta del se mi zdi pomemben in dober. Naj povem, da smo se osredotočili, denimo, na področju energetike imamo izgradnjo in dopolnitev izgradnje plinovodnega omrežja, kjer gre za investicije v višini 70 milijonov evrov kot neka predpriprava na velik infrastrukturni projekt južni tok, ki je ključnega pomena za Slovenijo in s katerim Slovenijo umeščamo na zemljevid kot eno izmed središč na energetskem področju v EU. Drug takšen projekt, ki teče, je nadomestni blok v šoštanjski termoelektrarni. Kot veste, intenzivno potekajo priprave, ki so potrebne za gradnjo drugega bloka nuklearke, seveda v tem trenutku še v začetni fazi. Del tega je zagotovo izgradnja odlagališča nizko - in srednje radioaktivnih odpadkov, kjer je, recimo, projektna vrednost okrog 150 milijonov evrov, kar je za gradbene izvajalce pomemben dodaten impulz. Takšni projekti so nadaljevanje izgradnje hidroelektrarn na spodnji Savi, gre za hidroelektrarni Krško in Brežice. Tako tam, kjer se že dela, se bodo dela pospešila kot tudi priprava ostalih projektov. Ključen takšen infrastrukturni projekt, na katerega nujnost se opozarja že več let, je daljnovod Beričevo-Krško, ki je ključnega pomena za zagotavljanje stabilnosti oskrbe z električno energijo v Sloveniji. Elektrodistribucijska podjetja in Eles bodo vložili dodatnih 200 milijonov evrov v izgradnjo in posodabljanje električnega omrežja. Skratka, naštevam samo nekatere projekte, ki so pomembni. Hočem reči, da se v tem delu strinjam z vsemi tistimi, ki ste opozarjali, da so ti projekti za kratkoročno oživitev gospodarstva pomembni. V ta namen smo pripravili tudi program učinkovite rabe energije, kjer bomo investirali 20 milijonov evrov v celovito prenovo gradbenega fonda, kjer gre za zamenjavo streh, fasad, oken in podobnega, v skupni višini, kot sem dejal, sofinancira država 20 milijonov evrov, s čimer bo lahko po naših izračunih okrog 20 tisoč gospodinjstev celovito prenovilo objekte. In tudi to so dodatni impulzi. V sektor obnovljivih virov energije bo država v letu 2010 investirala 70 milijonov evrov. Gre predvsem za izgradnjo elektrarn na fotovoltaiko in biomaso. Tu načrtujemo precejšnje število novih elektrarn, imam podatek: iz naslova obnovljivih virov energije do 200 novih elektrarn na obnovljive vire energije. Se pravi, to so vendar podatki, da poskušamo tudi na tem področju čim bolj spodbuditi gospodarsko aktivnost. Če nadaljujem seveda s tistim problemom, ki je najbolj pereč, to je kreditni krč, na katerega ste mnogi opozarjali. Na temu področju seveda Vlada, poleg drugih instrumentov, lahko, je dolžna in tudi je spodbudila delovanje dveh ključnih institucij, eno je Slovenski podjetniški sklad, druga je pa SID banka. Obe sta v 100% lasti države. SID banka je v letu 2009 dodatno investirala oziroma kreditno podprla projekte slovenskih podjetij v višini 1,5 milijarde evrov. Ta aktivnost se načrtuje tudi v leto 2010, medtem ko bo slovenski podjetniški sklad dodatno investiral preko razpisov sto devetnajst milijonov evrov v okviru treh linij. Gre predvsem za kreditno garancijske linije, za spodbujanje malih in srednjih podjetij, potem za projekte subvencioniranja obrestne mere in dodatno še za linijo lastniškega financiranja malih in srednjih podjetij. Slovenski podjetniški sklad je usmerjen torej na problematiko malih in srednjih podjetij, kjer je problem velik, vemo, da likvidnostni problem obstaja in ga seveda poskušamo reševati. Problem, ki je posebej pereč trenutno v Sloveniji, je, da so obrestne mere, kadar podjetja skušajo pridobiti dolžniške vire, sorazmerno visoke. To je deloma posledica tudi dejstva, da je bila rast depozitov v slovenskih bankah manjša od pričakovane in da se za razliko banke zadolžujejo v tujini. In ko na to pribijejo marže, pridemo do tega, da so dejansko krediti v temu trenutku sorazmerno dragi. Moramo vedeti, da so tudi pasivne obrestne mere, torej obrestne mere, po katerih prebivalstvo nalaga svoje prihranke v slovenske banke v Sloveniji, v temu trenutku bistveno višje kot v nekaterih drugih državah. Se pravi, ta medalja ima vendarle dve plati. Ampak, ker vemo, da ta problem obstaja, Slovenski podjetniški sklad odpira linijo in ima odprto linijo za subvencioniranje obrestne mere malim in srednjem podjetjem, ki ta problem najbolj čutijo. Kot sem dejal, računamo, da bomo v letu 2010 skupaj preko vseh treh linij nekako podprli šesto projektov v skupni vrednosti dvesto dvaindvajset milijonov evrov. Mi računamo, da vsak projekt zagotavlja nekje, to kažejo izkušnje, dve do tri kakovostni delovni mesti s sorazmerno visoko dodano vrednostjo, kar je, bom rekel, samo v temu sektorju iz teh spodbud nekje med tisoč petsto do dva tisoč novih delovnih mest v naslednjem triletnem obdobju. Govorim iz teh virov, ki bodo porazdeljena v letu 2010. Tukaj je treba vedeti, da po projekcijah pričakujemo, da imajo ta podjetja in ta delovna mesta rast dodane vrednosti na zaposlenega nekje med 7 do 10% na letni ravni. To pomeni, da se investira v delovna mesta z višjo dodano vrednostjo in s tem že sledimo tistemu tretjemu sklopu, ko sem rekel, da temelji dejansko izhoda strategija na treh sklopih, se pravi prvi je bil zagotavljanje stabilnosti javnih financ, drugi je bil kratkoročno oživljanje gospodarstva s prednostnim zagonom nekaterih infrastrukturnih projektov, tretji so pa ti strukturni premiki, s katerimi zasledujemo dolgoročno konkurenčnost slovenskega gospodarstva. Se pravi, to spodbujanje odpiranja novih delovnih mest v sektorju malih in srednjih podjetij že spada dejansko v to strukturno prestrukturiranje, pri čemer moramo dodati vsaj še tri instrumente. Eden je subvencije za zagon inovativnih podjetij, kjer novonastala inovativna podjetja pridobijo sredstva v fazi razvoja ideje, proizvoda in storitve, kjer načrtujemo podpreti vsaj 120 projektov v skupni vrednosti tri in pol milijona evrov, kot je bilo že danes povedano. Poleg tega pa sta še dva ključna razpisa za spodbujanje delovanja interdisciplinarni skupini mobilnosti kadrov. Gre za to, da se v podjetjih oblikujejo razvojna jedra različnih strokovnjakov, predvsem naravoslovno-tehničnih ved, ki seveda pomembno prispevajo in omogočajo to, da podjetja postopoma prehajajo na produkte z višjo dodano vrednostjo. V namen spodbujanja delovanja interdisciplinarnih skupin v podjetjih bomo namenili 5 milijonov evrov za mobilnost kadrov, spodbujanju mobilnosti še dodatno milijon in pol. Tisto, kar bi mogoče želel izpostaviti ob koncu, da ne bom predlog, sta še, ko govorimo o strukturnih ukrepih, je vprašanje tudi te kapice, ki jo predvidevamo uvesti. Ta kapica omejevanja plačevanja prispevkov nad določeno mejo je bistvena zato, ker jo imajo uvedene vse članice Evropske unije. Slovenija je edina država, kjer je to plačevanje socialnih prispevkov neomejeno navzgor. S tega vidika se pojavlja problem, mnogi ste tudi v tem zboru nanj opozarjali, da Slovenija postaja nekonkurenčna z vidika stroškov obremenitve dela visoko kvalificiranih kadrov, predvsem inženirjev. Zato je ta strukturni ukrep pomemben, ker nas postavlja v enak položaj kot druge države v regiji. Skratka, omogoča, da bo neko slovensko podjetje, ki je visoko tehnološko, kar se tiče zaposlovanja inženirjev, v enakem ali boljšem položaju kot podobno podjetje, zdaj govorim v Avstriji, Nemčiji in drugje, kjer imajo to kapico že uvedeno. Drugi takšen ukrep, ki pa sega tudi na naše področje delovanja Ministrstva za gospodarstvo, pa je seveda oblikovanje samostojne neodvisne agencije za varstvo konkurence. Temu področju se namenja v bistvu premalo pozornosti in dejansko je včasih malo v senci drugih področij, je pa ključno z vidika zagotavljanja konkurence na notranjem trgu. Zato smo predvideli, da se temu organu dodeli večja pristojnost, še večja neodvisnost kot doslej. Preoblikovali ga bomo tudi v neodvisno agencijo in ne bo več organ v sestavi ministrstva. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Patrick Vlačič, minister za promet.
Hvala, predsednik. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Predlog ukrepov Ministrstva za promet za oživljanje gospodarske aktivnosti je relativno skromen, zato ker številni projekti že tečejo. In ker številni projekti ne pomenijo kaj bistveno novega, bi rad predvsem povedal, da se moramo kot država, Vlada in potem tudi parlament na neki točki odločiti, da moramo to, kar so ponekod bili seznami želja, spraviti v realne okvire, v to, kar ta država zmore. Zaenkrat smo samo veliko odločitev sprejemali, kaj vse je treba narediti, in se je teh odločitev zbralo v preteklih letih za približno 15 milijard evrov ali pa še več. Brez revalorizacije govorim, znesek je 15 milijard evrov. Če vemo, da smo do tega trenutka za avtoceste porabili 4 milijarde evrov in pol in praktično prenehali financirati iz proračuna, ker tega manevrskega prostora znotraj proračuna za avtoceste ni več. Čaka nas še kompleten železniški program, ki je bil zapostavljen vse od osamosvojitve dalje, in čakajo nas tudi razvojne osi. Tega ne govorim zato, da bi kakorkoli izgubili pogum pri teh projektih, samo pri smelosti govoriti o tem, kaj vse bomo naredili, moramo biti do te mere pazljivi in odgovorni, da moramo skupaj najti vire in potem na ta način zagotoviti izgradnjo infrastrukture. Zato smo tudi zapisali v predlog ukrepov Ministrstva za promet za oživitev gospodarske aktivnosti, da je smiselno graditi tiste odseke, ki ustrezajo dejanskim potrebam, kjer lahko pričakujemo dolgoročne prometne tokove, kjer lahko pričakujemo dolgoročne potniške tokove, pa seveda tiste, pri katerih je dodana vrednost na odsek za nacionalno gospodarstvo pozitivna, seveda ob pomembni okoliščini, da ne pozabimo na tista območja v Republiki Sloveniji, kjer bi zaradi slabše infrastrukture prišlo do odrezanosti in zaradi tega morda gravitiranja h kateri drugi državi. Te odgovornosti se zavedamo. Zato je ta zapis, čeprav je splošen, zelo pomemben. Tudi sam ne maram biti nekonkreten, zato bom zelo konkreten in bom naštel nekaj projektov, ki so ta trenutek v teku na železniškem področju. Vem, da so ceste precej bolj popularne, vendar sem vseeno pogrešal nekoliko več debate o železniškem delu, zato jo bom izvedel sam. Najprej, v teku je modernizacija SV naprav na progi Divača-Koper; projekt bo končan letos in je težak 45 milijonov evrov. Potem imamo modernizacijo SV naprav na progi Pragersko-Ormož; projekt je težak 46 milijonov evrov in bo končan marca 2010. Potem imamo projekt modernizacije obstoječe železniške proge Divača-Koper. Prvi del je že bil opravljen v višini 60 milijonov, drugi bo dokončan do leta 2014 v višini približno 70 milijonov. Pogodba je podpisana, dela so v teku. Potem je daljinsko upravljanje stabilnih naprav električne vleke, projekt je težak 50 milijonov evrov in se bo po različnih dinamikah končal do leta 2010. Potem je nova železniška povezava Divača-Koper - o tem bom kasneje nekaj besed povedal. Potem je rekonstrukcija in elektrifikacija in nadgradnja proge Pragersko-Hodoš v višini 240 milijonov evrov. Dokončana bo do decembra 2015 po planih. Potem je implementacija GSM-R sistemov, in sicer naj bi bila dokončana do leta 2011. To je dokumentacija, sama izvedba programa je še nekoliko daljša. Potem je razvoj ERTMS sistema do decembra 2013 v višini 74 milijonov evrov. Potem je čezmejna proga Trst-Divača, kjer gre za dokumentacijo, preliminarne študije in drugo, kar predhodi gradnji v višini 57 milijonov evrov. Skupni projekti na železniškem področju do naštetih let, vključno do leta 2016 nova proga Divača-Koper - milijardo in pol. Če sem vam naštel samo tiste projekte, ki so ta trenutek v teku na železnicah, vidite, da je kar zajeten del programov, ki bo pripomogel gospodarski rasti in ki je kar nekaj. Naj povem samo še, da ta trenutek zamujajo trije projekti, eden je še iz časov prejšnje vlade - razpis. Sicer je bil v preteklih dneh izbran, torej eden izmed tistih ponudnikov, in upajmo, da bo stvar tudi stekla. Drugi, ki je v zamudi, je takšen, da je povezan z Republiko Italijo in nekateri novi predlogi iz Republike Italije prihajajo, mi jih poslušamo, ampak zaenkrat je za nas pogodba podpisana in se okoli tega še nismo na najvišji ravni pogovarjali, ampak se ta trenutek na tehnični in poslušamo njihove predloge, kot seveda prijateljski državi tudi počneta. Eden je projekt modernizacije GSM-R naprav v Divači-Koper, ki tudi nekoliko zamuja, zato sem ga tudi osebno obiskal in zagotovili so mi, da bo v nekaj mesecih končan. Projekt Divača-Koper, ki je tukaj notri zapisan, je po moji oceni ta trenutek podcenjen in bomo pravo ceno za ta projekt dobili do sredine tega leta, ko bodo pripravljene tudi podlage za gradbeno dovoljenje, zato bo ta cifra vlaganj v železniško infrastrukturo še precej višja, kot je ta trenutek ocena. Skupna primerjava tega z avtocestnim programom vam že ta trenutek pove, da je kar veliko zagona na samem železniškem omrežju. Kar se tiče razvojnih osi, smo danes kar precej slišali, ker nekateri poslanci ste tudi člani Odbora za promet in Odbora za okolje in prostor. Nedavno smo imeli skupno sejo Odbora za promet in Odbora za okolje in prostor, na kateri smo prikazali presek stanja. Prikazali smo vam, kje smo, čeprav gre ta trenutek za prostorske ureditve, gre za ureditve tega, kar opravlja Ministrstvo za okolje in prostor, in smo vam prikazali presek stanja, kje ta trenutek smo, na 3., 3A. razvojni osi, 4. razvojni osi. Vlada do tega trenutka ni sprejela nikakršne odločitve, da se razvojne osi ne bi gradile. Zato vas prosim, da ne zavajate slovenske javnosti, ko govorite, da so takšne odločitve bile sprejete - niso bile sprejete! Vsi projekti gredo naprej. Še enkrat ponavljam, vsi projekti gredo naprej in še enkrat ponavljam, da se moramo pa kot država, mi, Vlada in vsi akterji obnašati pri tem racionalno, ker ta spisek želja moramo spraviti tudi v življenje s tem, da zagotovimo za vse te projekte sredstva. Mogoče bi lahko v predlog ukrepov ministrstva za oživitev gospodarske aktivnosti vključili tudi ustanavljanje agencij in podobnih organov, ki bodo tudi precej pripomogli; ena k varnosti v prometu, druga k - ali pa mogoče skupna - boljšemu letalskemu prometu, vendar smo ocenili, da bomo raje v tem smisli minimalistični, pa da bomo več naredili. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima še Alenka Kovšca. 36 sekund imate na razpolago. Želite porabiti 36 sekund? Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo. še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati? Želi! Zato prosim za prijavo. Obveščam predstavnike Vlade, če se želijo prijaviti, se prijavijo pri meni. Prijavljeni so štirje poslanci in trije predstavniki Vlade. Besedo ima najprej mag. Andrej Vizjak.
Spoštovani. Ko smo v opoziciji pričakovali izhodno strategijo, ki jo je Vlada dolgo napovedovala, smo pričakovali strategijo izhoda iz krize, s katerimi konkretnimi kratkoročnimi ukrepi - nič nimamo tudi o posebnem delu dolgoročnih ukrepov, strateških usmeritev, ampak predvsem kratkoročnih ukrepov za izhod iz te krize v večih segmentih. Nekaj od tega v tej izhodni strategiji je. In to smo večkrat poudarili. Ni res, da nič v tej izhodni strategiji ni uporabnega. Je. Še posebej je uporaben tisti del - makroekonomski cilji po letih, ki bodo tudi opoziciji prav prišli, ko vas bomo spremljali pri uresničevanju. Problem je, da ni ukrepov, kako te cilje doseči. Večine od teh ukrepov ni. Spoštovani, ni ukrepov, kako ohranjati gospodarsko aktivnost oziroma zagotavljati to planirano gospodarsko rast, ki ste jo načrtovali. Iz napisanega in iz dejanj Vlade se vidi, da povečuje davčne obremenitve gospodarstvu. Sprejeli smo novelo zakona o trošarinah, ki je razširila manevrski prostor Vladi, da povečuje trošarine tudi na pogonska goriva in na kurilno olje. Vlada je pred nedavnim uveljavila novo dajatev na kurilno olje, ki podražuje le-to tako za gospodinjstva kot za gospodarstvo. Skratka, povečujejo se obremenitve in s tem se dela Slovenija po eni strani za gospodarstvo manj konkurenčna, po drugi strani pa tudi za prebivalce dražja. Spoštovani, v tej izhodni strategiji pogrešamo predvsem ukrepe, kako konkretno zagotavljati na kratek rok doseganje teh ambicioznih ciljev gospodarske rasti, ki so notri napisani. Ne poznamo jih. Teh ukrepov notri ni. To, kar je minister Lahovnik našteval, to so tekoče naloge ministrstva. Ti razpisi, ki so bili našteti, so tekoče naloge ministrstva. To se je delalo prej in to se dela zdaj in to ni noben del izhodne strategije. Tudi določeni projekti, ki so bili našteti, južni tok, gradnja prenosnega omrežja Krško-Beričevo, to so tekoči stari projekti. Južni tok je pravzaprav nov in ne bo dajal nobenega učinka na protikrizni ravni, saj se bo začel graditi, če se bo, čez 5 ali še več let, saj se gre najprej v proučevanje trase, se pravi, najprej se gre v ta načrtovalski del in bo zaposlil kakšnega projektanta, ki pa so tako ali tako že preko obstoječih firm angažirani. Torej, to niso protikrizni ukrepi, zato, spoštovani, je bil del kritike namenjen temu. Tam, kjer bi se pa dalo ravnati in pospešiti projekte, tam se pa stoji. Bom še enkrat ponovil enega, to je gradnja hidroelektrarn na spodnji Savi. Vse je pripravljeno, izdano gradbeno dovoljenje, vse je pripravljeno za gradnjo akumulacijskega bazena na HE Krško, gradnja čaka zaradi tega, ker Ministrstvo za okolje in prostor še do danes ni pripravil finančne konstrukcije tega projekta, čeprav je bilo to dolžno narediti do sredine preteklega leta. Sama Vlada je sprejela sklep, da mora ministrstvo pripraviti finančno konstrukcijo za to. Ministrstvo to ni naredilo in razveljavljen je bil nekaj milijonski razpis, ki bi zaposlil slovensko gospodarstvo ta trenutek in takoj. Pa ne samo gospodarstvo! Tudi dobavitelje opreme itn. in bi imel nek učinek. Poglejte, tukaj vam želim povedati, da to manjka, ta del, kako kratkoročno zaposliti gospodarstvo, ustvarjati delovna mesta, kajti le to bo plačevalo davke in le tako boste zagotavljali planirano gospodarsko rast. O tem je, žal, res veliko veliko premalo. V opoziciji smo prelagali davčno razbremenite in smo vam povedali, da če gledate statično, to res pomeni v določenem trenutku določen izpad, ker je davčna olajšava, ampak dinamično pa pomeni prihodek, kajti davčna olajšava pomeni novo delovno mesto, novo delovno mesto pomeni novega davkoplačevalca, ne tistega, ki je sedaj na transferjih, ampak novega, ki plačuje v blagajne, ki plačuje prispevke itn. In se to v blagajni z multiplikatorjem pozna. Pozitivno! Dokazi za to so že davčna reforma leta 2007, da se je to izplačalo, da je bilo več prilivov v proračun kljub nižji davčni stopnji. Torej, mi verjamemo, da je ključni del izhodne strategije, ki manjka - kako ustvariti delovna mesta v času krize, to manjka!
Hvala lepa. Besedo ima Jože Tanko, prosim.
Hvala lepa za besedo. Poglejte, to, kar imamo danes na mizi, je dokument. Je tudi dokument za diskusijo, žal te diskusije je bilo danes relativno malo, ker je bila Vlada veliko časa odsotna, razen zdaj na koncu so prišli. Rad pa bi opozoril na naslednjo stvar, da se skozi način obravnave tega dokumenta na delovnem telesu kaže pravzaprav to, da ta koalicija v sebi nima nobene samozavesti. Kajti, ni sprejet nikakršen sklep na delovnem telesu, ki bi kakorkoli podprl predloge Vlade pri tej izhodni strategiji ali ji karkoli naložil v smislu vsebine, v smislu dopolnitve vsebine ali v določitvi dinamike. Tu smo slišali, da naj bi do meseca oktobra bilo 25 zakonov, ki bodo pripomogli k temu, da bi Slovenija lažje izšla iz krize. Vendar, zakaj takšnega sklepa potem ne sprejmemo, da bi to dejansko potem imeli na mizi, da bi dejansko pred seboj imeli semafor in ugotavljali: je dinamika ali ni dinamike. Mislim, da bi delovno telo pač moralo imeti toliko distinkcije, nekega odnosa do Vlade, da bi tak sklep dejansko sprejelo. Tudi ko smo mi predlagali naš paket ukrepov, ki smo jih specificirali, navedli in noter dali tudi zavezo, predlagali Vladi, da pripravi te zakone, ki jih tam navajamo, v 30 dnevih, ste na delovnem telesu ta predlog Vladi pravzaprav "povozili" z nekim drugim sklepom. Škoda! Ker, na tak način pravzaprav ni mogoče storiti ničesar dobrega. Prej je gospod minister Vlačič našteval številne projekte na železnicah. Zanima me, kaj bo s progo Grosuplje-Ortnek, ki je niste navedli. Proga se obnavlja že leto ali dve, obnova do Ortneka naj bi bila končana in ni nadaljevanja obnove v nobenem aktu, recimo, do Kočevja. V nobenem aktu niste - pač našteli ste vse, kar je, a tega niste navedli. Čudi me tudi, da Vlada oziroma Služba Vlade za evropske zadeve predlaga črtanje določenih pomembnih projektov. Med njimi se črtajo tudi razvojne osi. To je dokument, ki je bil na Vladi obravnavan junija letos ali pa je bil predlagan za obravnavo na Vladi letos, ampak rebalans tega je narejen. To so strateški projekti iz resolucije 2007-2023 in tu so črtani pomembni projekti, ki se nanašajo na razvojne osi. Zdaj je tudi jasno, zakaj niste uspeli podpreti zakonov, ki smo jih predlagali, ki rešujejo določene komunikacijske probleme predvsem na območjih z omejenimi dejavniki, kot je, recimo, Bela krajina, Ribniško ali Kočevsko, kot je, recimo, Posotelje, kot je, recimo, problem med Kamnikom in Gornjim Gradom. Se pravi, ko smo predlagali, da se tudi te vmesne povezave naredijo med območji, ki imajo težave. Tudi tega niste podprli! Niste podprli zakona, ki bi prinesel določene druge železniške povezave in tako naprej. Na tak način, mislim, brez zavez, brez projektov, tega ni možno realizirati. Tudi ko smo predlagali amandmaje k proračunu, jih Vlada ni podprla in jih tudi koalicija ni podprla, pa so se specialno nanašali na določene projekte, ki pomenijo in bi pomenili nek razvoj na teh območjih. Ko govorimo o razbremenitvi stroškov dela, bi rad povedal, da temeljni ukrep, kar zadeva znižanje stroškov dela, je bil sprejet - to je ukinitev davka na izplačane plače. Približno 400 milijonov evrov na letni ravni, 600 milijonov evrov, če se ne motim, na letni ravni pomeni ta davek. In tega smo v prejšnjem mandatu sprejeli. Pričakoval bi, ker je bil ta glavni, temeljni ukrep sprejet, da bi sprejeli za gospodarstvo še dodatne olajšave, ki bi omogočile dinamičen razvoj, o katerem je prej govoril kolega Vizjak. Vendar, žal, koalicija tega ne zmore, zato ker se pač na ta proračun gleda samo spet s formalnih vidikov; se pravi: imam in nimam. In pri milijardi in pol, kolikor ste povečali odhodke proračuna, bi lahko našli tudi marsikateri evro za te projekte. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Samo Bevk.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! Naj najprej povem, da podpiram Slovensko izhodno strategijo za obdobje 2010-2013. Uresničevanje te izhodne strategije bo ključno za ocenjevanje uspešnosti te vlade. In ob koncu mandata bomo morali narediti temeljito analizo in mislim, da lahko uspemo. Moja kritika je šla predvsem v tisti del te izhodne strategije, ki se dotika prilagoditev na področju prometne politike. Kot prioriteta je na področju prometne politike v izhodni strategiji izključno zapisana prioritetna usmeritev za razvoj železniškega prometa in infrastrukture. Poleg tega pa je bilo rečeno, zapisano, da bo pripravljen tudi program državnih razvojnih prioritet in investicij, kamor bodo smiselno uvrščene tudi prioritete iz sprejetih regionalnih razvojnih programov, če bodo prepoznane kot nacionalne, in posamezni projekti resolucije o nacionalnih razvojnih projektih v obdobjih 2007 - 2023. Se pravi, da je sedaj trenutno v izhodni strategiji kot prioriteta edina v okviru prometne politike zapisana železniška infrastruktura. Druge prioritete iz resolucije pa bodo lahko še postale del teh državnih razvojnih prioritet in investicij. Danes je bilo sicer rečeno in zagotovljeno s strani ministrov, dr. Gasparija in dr. Vlačiča, da razvojne osi ostanejo. In ostajajo, vendar moja kritika je v tem, da jih ni v izhodni strategiji. Kajti po mojem mnenju, kar sem že prej v moji glavni razpravi povedal, bi morale zaradi svojega razvojnega potenciala, ki ga imajo te razvojne osi, postati del te izhodne strategije, če ne, bo res to strategija za izhod iz krize, posebej za ta obrobna področja v naši državi in jih ne bom našteval, kajti danes smo jih že velikokrat slišali. Namreč, želel bi si in bom podprl, da bi razvojne osi postale sestavni del državnih razvojnih prioritet in investicij, tako tretja razvojna os, 3.A razvojna os kot tudi 4. razvojna os. Imam pa v bistvu eno vprašanje, namreč za financiranje projektov na področju cestne infrastrukture je bilo s posebno odločbo Evropskega sveta v tej finančni perspektivi zagotovljenih sto devetinosemdeset milijonov evrov. Kolikor sem informiran, lahko tudi napačno, pa naj bi iz teh projektov sto milijonov evrov prerazporedili na druge projekte. Zato se mi ne zdi prav iskrena obljuba, da razvojne osi vsaj za to obdobje ostajajo, ampak da jih bomo zelo zelo upočasnjeno uresničevali v prihodnje. Danes bomo imeli še eno točko dnevnega reda, in sicer imenovanje novega ministra za okolje in prostor. Tudi pri tej točki bom izpostavil problematiko umeščanja razvojnih osi v prostor, saj je to tudi eden izmed razlogov, da kar velik del teh projektov še ni pripravljen za direktno izvedbo, marsikakšen projekt v okviru četrtih razvojnih osi oziroma vseh teh treh razvojnih osi pa bi lahko že začeli bolj ambiciozno uresničevati, če bi začeli črpati evropska sredstva, ki so nam bila na razpolago in so nam sedaj, kolikor vem, skoraj pol manjšem znesku. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Janko Veber.
Hvala za besedo. Zagotovo potrebujemo izhodno strategijo. Sam pa pričakujem, da bo izhodna strategija tudi v veliki meri usmerjena prav na območja, katerih je gospodarska in finančna kriza transparentno v tem obdobju tudi najbolj prizadela. Konkretno imam v mislih tudi samo Kočevsko, kjer rezultati dobesedno analitično dokazujejo, da se gospodarska in finančna kriza tam res odrazila prav v vseh svojih elementih. Do leta 2007 gospodarska rast, po letu 2007 pa se že čuti izguba trgov pri podjetjih ali zmanjševanje naročil pri podjetjih, ki so bila vezana na zahodni trg. Seveda pa so zelo velike težave imela pa podjetja, ki so bila prezadolžena in z izgubo trgov niso uspela servisirati teh obveznosti več in so morala v stečaj. Temu je sladila stopnja brezposelnosti, ki je več kot 18% in sledi ne nazadnje tudi Pomurju. Pričakujem, da bodo ukrepi izhodne strategije usmerjeni na območja, ki kjer jih je gospodarska in finančna kriza dejansko prizadela. Tega sicer v sami strategiji ni eksplicitno zapisano, vendar resnično mislim, da je pričakovati v polni meri, da se bo to dejansko tudi tako zgodilo. Seveda tudi ta območja, ki so bila prizadeta, niso ostala ravnodušna, ampak so pripravila svoje programe. Tudi ti programi se nanašajo prav na učinkovito prometno in energetsko politiko, katere sestavni del je tudi zelo pomembno vpisan v izhodno strategijo. Gre za podporo centrom odličnosti in kompetenčnih centrov za posamezna področja, in še posebej gre za okoljsko učinkovito in nizko ogljično družbo, ki bi jo lahko ustvarjali, v kolikor bomo dejansko v teh centrih odličnosti in kompetenčnih centrih tudi pripeljali tehnologijo tako daleč, da bodo lahko gospodarske družbe to tehnologijo spravile v svoje programe in tudi poskušale ustvariti dodatno vrednost potem na trgu. Eden od takih kompetenčnih centrov odličnosti ni uspel na Kočevskem, je predviden v podjetniškem inkubatorju v Kočevju. Bil je tudi prijavljen na javni poziv Ministrstva za gospodarstvo in vsebuje prav programe hibridnih vozil, vsebuje programe obnovljivih virov energije, predvsem vezane na lesno biomaso, in to je tisto, kar pravzaprav v tem okolju tudi pričakujemo, da bomo lahko naredili korak naprej iz tega, kjer je gospodarstvo končalo do trenutka gospodarske in finančne krize. Pri ostalih programih, ki so nekoliko širši, pa se navezujejo tudi na razvojne osi, vendarle bi mogoče opozoril samo na trenutek v Darsu; izjemno pomembno in potrebno je, da se cestninski sistem spremeni, in se spreminja v to smer, da bomo cestninili resnično v prostem prometnem toku [[...]]
Prosim za mir v dvorani.
[[...]]čim več sredstev za to, da lahko servisiramo dolg, ki ga Dars ima, da lahko poplačuje svoje obveznosti. Nekoliko pomislekov imam, da bi, recimo, zasebni sektor prevzel javni dolg, potencialni javni dolg Darsa. Mislim, da bi bilo primerneje ali mogoče lažje dobiti nekoga iz zasebnega sektorja, da bo financiral v nadaljnji razvoj, tudi recimo razvojnih osi in te razvojne osi bi potem morale imeti tudi elemente cestninskega cestnega omrežja. To se mi zdi, da je ena od rešitev, sicer bomo dejansko prišli v položaj, ko bodo razvojne osi pravzaprav zastale, ker ne bo virov. Tukaj pri Darsu je možnost poiskati tudi dodatne vire, ob jasni odločitvi, kako bomo gradili in financirali in na kakšen način pristopili k izgradnji razvojnih osi. To je tisto, kar ta hip manjka pri teh odločitvah, pri preoblikovanju družbe Dars, mislim pa, da Dars je sposoben, da prevzema tudi to nalogo in bi moralo biti nekoliko bolj ambiciozno zapisano, kot pa recimo, da bo Dars nadaljeval razvoj omrežja cestninskih cest v okviru razpoložljivih virov. Torej, mislim, da moramo tukaj dejansko bolj ambiciozno poseči. Glede železniške infrastrukture, ki jo je minister omenjal, moramo izpostaviti, da je dejansko nanizal tiste tire, ki se financirajo iz kohezijskih sredstev Evropske unije. Omenjena je bila tudi kočevska proga. Če bi gospod Tanko natančno prebral odgovor Vlade pri proračunu, bi lahko ugotovil, da so sredstva zagotovljena do Ortneka in tudi od Ortneka do Kočevja, in sicer v programu Vzdrževanje železniške infrastrukture iz naslova javne koristi in vlaganja v to železniško infrastrukturo. Torej, [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]proračunske postavke so, jih je pa seveda treba tudi poiskati. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Irma Pavlinič Krebs ministrica za javno upravo.
Hvala lepa. Zaključna gotovo gospoda Vizjaka in gospoda Tanka sta me pravzaprav po celodnevni ali več kot poldnevni razpravi razžalostila. Težko je reči razočarala, kajti tako enostavno, lahkotno uporabljanje stavkov, ko se ukvarjamo z vprašanji ukrepov, ki jih je Vlada predstavila, in v delu, ki jih že usklajuje s socialnimi partnerji, pa nam očitate umanjkanje tega čuta po socialnem dialogu, ko se vendar z njimi že usklajujemo in jih zelo skrbijo ti ukrepi, ste zmogli na koncu te razprave tri zaključke: da nimamo samozavesti, da pravzaprav bi moral Državni zbor to nesamozavestno Vlado zavezati s sklepom, naj v 30 dneh pripravi 30 zakonov, da bi torej vendarle kaj naredila, pa točno priznavate sami, da veliko stvari že počnemo, da se nam stvari ponavljajo, da vedno znova pišemo eno in isto. Ja, seveda! Če varčuješ v letu 2009, ko je prvo leto krize, in nadaljuješ z novimi varčevalnimi ukrepi v letu 2010, se ponavljamo! Ampak ponavljanje teh pristopov k varčevanju je vedno bolj kruto in vedno bolj zateguje pas ljudem, ki pravijo, da kriza mora biti za vse. In če ta spoštovani zbor ne zmore skupnega sporočila, da ta država dolgoročno mora varčevati, da se prav vsi začnemo resno varčevalno obnašati, je to za ljudi sporočilo, ki jih samo zmede. Opozicija sporoča: nekaj ste napisali, nekaj od tega pravzaprav že je, ampak vi ne boste tega izvršili. Ja, moramo to izvršiti, to smo dolžni realizirati zaradi naših državljanov. Toda ko nam hkrati rečete: več trošite, podpiramo pa vaše ambicije po zmanjševanju javnofinančnih odhodkov, ljudem ne sporočite, da ob istem kolaču ni mogoče trošiti in zmanjševati. Zato je ravnotežje, o katerem boste tudi vi odločali, ko vam bomo proračune dali na mizo, tako zahtevno iskati - kje vzeti, da bo potrošnja korektna. Mislim, da so vam danes vsi ministri predstavili, da je ta potrošnja šla v smeri zagotavljanja novih delovnih mest. Predvsem v tej smeri! Ker če očitate tej vladi umanjkanje zavedanja, da nam bo samo povečevanje gospodarske rasti, ki je vključena kot element v letih 2011, 2012 in 2013, z razumno oceno, vsi ukrepi so temu namenjeni, varčevalni del je problem, ker ni bilo še nikoli tako treba varčevati v tej državi in se tudi ni varčevalo. Če ne drugače, pred volitvami se je več, kot je država zmogla, običajno zapravilo. In ta trenutek 400 milijonov na letni ravni zmanjšati javnofinančnih odhodkov se sliši kot enostavna zadeva, celo z željo, da to povečamo na 900 milijonov. Jaz sama sem v letu 2009 iskala prihranke, da se je del prostih sredstev transformiral v gospodarstvo za aktivno politiko zaposlovanja na področju plač v javnem sektorju. Pa je presneto težko! In v dveh mesecih pogajanj je tej vladi to uspelo, da smo lahko ta del sredstev transformirali tja, kjer je zaradi krize bilo potrebno. Nov nagovor uslužbencev, nov nagovor za zmanjšanje javne potrošnje bo povzročal konflikte in vi to dobro veste. Roko vam dajemo, ker je za državo nujno, prosimo, pomagajte nam, da bodo ljudje to razumeli, da je to nujno in potrebno. In danes te resnosti, se opravičujem, [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]na vaši strani nisem videla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Mitja Gaspari, minister za razvoj in evropske zadeve. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Sam bi samo dve ali tri zaključne misli povedal. Če se lahko strinjamo glede vrstnega reda pomembnosti ukrepov, potem se v marsičem strinjamo; če se v tem ne strinjamo, potem se skoraj v ničemer ne strinjamo. To, kako se lahko pride iz te splošne težave, ki jo ima celotna Evropa. Tukaj zelo veliko različnih konceptov ne bo, še posebej ne v državah, ki so članice istega valutnega območja, to je evro območja. In kdor si bo vzel čas in pogledal poskuse ukrepov proti krizi v teh državah, bo ugotovil, da velikih inovacij ne v Nemčiji, ne v Franciji, ne v Italiji, ne v manjših državah evra ni. Vsi bodo šli približno po enakem postopku. Tisto, kar moramo mi paziti, je, da je naša davčna konkurenca s temi državami vzpostavljena. V tem trenutku po podatkih, ki so na razpolago, po nobenem od glavnih elementov obdavčitve v delu, kapitalu ali potrošnji Slovenija ne odstopa od povprečja evro skupine, razen morda v enem in to je v davku na potrošnjo, kjer je naš DDV višji od povprečnih stopenj v evro območju. Drugič, bila je tudi dodatna misel, da z dodatnimi davki dejansko potihoma povečujemo davčno obremenitev. Vsaka dodatna davčna obremenitev v tem trenutku prihaja na področju zelene davčne politike, kar naj bi bila razvojna prioriteta. Da bodo dejavniki, energetski in naravni, dobili ekonomsko ceno, je eden od elementov, ki omogoča, da bodo investicijski projekti bazirali na realnih predpostavkah in da bodo zadeve, ki omenja okoljsko in prostorsko skladen razvoj in trajnostni razvoj, zato je pomembno, da posamezni investitorji v gospodarstvu svojih stroškov ne povzročajo kot eksternih, ampak jih internalizirajo. Vsako povečanje teh obremenitev bo upoštevano pri zmanjšanju obremenitev glede stroškov dela. Tukaj se z nekaterimi razpravljavci glede obremenitev prispevkov ne strinjam iz preprostega razloga, ker solidarnost ne pomeni neomejene večje obveznosti na dane pravice, to ni solidarnost, to je nesorazmerna obremenitev. Drugič, glede razvojnih ciljev in predvsem je bilo danes zelo velikokrat omenjena resolucija. Do zdaj skoraj nikoli, tudi v razpravah v parlamentu, konec koncev to ni bil dokument parlamenta, ampak vlade in je še vedno dokument vlade, ker ga tudi sedanja vlada ni preklicala. Tisto, kar imamo namen narediti in je tudi v programu dela Vlade, je, da se ta dokument dejansko pretvori v operativno verodostojen dokument za delovanje Vlade. Operativno dostojen dokument je pa takšen dokument, v katerem je povezava med dokumentom razvojne narave in državnim proračunom neposredna. Resolucija in državni proračuni v preteklih letih niso imeli nikakršne neposredne zveze. To kažejo seveda zelo preprosto, če pogledate in kdor ima čas si to lahko ogleda, nacionalni razvojni programi, ki so priloga državnega proračuna. Pojdite pogledat te nacionalne razvojne programe in poiščite projekte iz resolucije in jih boste našteli bistveno manj kot morda pet od dvaintridesetih. Torej je bila inkorporacija dobre ideje v prakso zelo slaba, po eni strani, po drugi strani je bila narejena kot finančni projekt izjemno nekorektno. Vi ne morete priti s projektom, ki je vreden triindvajset milijard evrov, in reči, da se bo štirinajst milijard evrov financiralo iz javno - privatnega partnerstva. To je nekorektno. Sedem milijard pa iz proračuna. Če pogledate zdaj, kaj se je zgodilo: tako rekoč niti evra ni bilo iz javno-privatnega partnerstva. In ga tudi v mnogih primerih ne bo, ker ga ne more biti v tistih projektih, ki jim je prisojeno javno-privatno partnerstvo. Recimo, razne osi, ki bodo seveda ostale kot prioritetne, jih boste zelo težko našli v javno-privatnem partnerstvu, kjer je intenzivnost prometa, recimo, pod dvajset tisoč avtomobilov ali pa prevoznih sredstev na dan. Tam javno-privatnega partnerstva ne bo ali pa bo takšno, kot ga je imela Madžarska z avtocesto proti Dunaju, ki ga je po nekaj letih vzela nazaj v državni proračun in odpovedala pogodbo, ker je morala odplačevati kanale zaradi premajhnega prometa za koncesionarje na tej cesti. Torej, ne igrajmo se s koncepti in javno-privatnim partnerstvom tam, kjer mu ni mesta. Iščimo ga tam, kjer nas čaka, pa ga ne uporabimo Toliko o tem in mislim, da bo [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]državni program investicij in projektov, ki bo sestavni del razvojnega načrtovanja od letošnjega aprila, skupaj s strategijo razvoja Slovenije, popolnoma kvalitetno nadomestil dobre intence, ki so bile izražene [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]v resoluciji [[...]]
Hvala lepa, gospod minister, čas je potekel. Hvala lepa. Zaključujem razpravo in ugotavljam, da se je Državni zbor seznanil s Slovensko izhodno strategijo 2010 - 2013. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOG KANDIDATA ZA MINISTRA ZA OKOLJE IN PROSTOR. Predsednik Vlade Borut Pahor je 2. februarja 2010 Državnemu zboru predlagal, da za ministra za okolje in prostor imenuje dr. Roka Žarnića. Prosim, besedo dajem predsedniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga. Prosim.
Spoštovani visoki zbor, predsednik! Državnemu zboru sem pred časom predlagal kandidata za ministra za okolje in prostor profesorja dr. Roka Žarnića. Z njim sem, potem ko mi je ta predlog predložil predsednik koalicijske stranke, opravil več pogovorov in, kar se mene tiče in moje sposobnosti ocene kandidata, brez slehernega dvoma poslal kandidaturo v parlament v prepričanju, da dobivamo po dolgem času na položaj ministra za okolje in prostor strokovnjaka. Doslej je bilo tako, da sta dvakrat zapored ta položaj opravljala karierna politika, ki nista bila strokovnjaka za to mesto, kar je včasih dobro, včasih pa slabo. Imamo različne izkušnje in nič ne pravim, da so izkušnje nujno slabe, če na položaj pride nekdo, ki ni strokovnjak, je pa močan in vpliven politik. Tudi drugje je tako. Ampak mislim, da bo dobro za to ministrstvo, da po določenem času pride strokovnjak, ki ima vizijo razvoja tega ministrstva in se z okoljem tako in drugače praktično ukvarja celo kariero. Dr. Žarnić je prepričan, da lahko s svojim znanjem, s svojim videnjem vloge urejanja prostora in okolja pripomore k temu, da Slovenija uveljavi politiko trajnostnega razvoja. Prof. Žarnić ima vizijo, kako okolje umestiti v razvojno strategijo Slovenije v prihodnjih letih in v prihodnjem desetletju. To se mi zelo pomembno. Ima občutek za to, ima znanje za to, predvsem pa, in to bi rad posebej izpostavil ob koncu, ima voljo. Danes ni tako enostavno prepričati ljudi, ki so ugledni strokovnjaki, da prevzamejo vlogo v politiki. Vedo, da veliko zadoščenja za opravljanje naloge ni, razen tega, da nekaj dobrega pustiš kot dediščino za seboj. Prof. Žarnić je pripravljen dati na razpolago svoje znanje, avtoriteto, da bi po svojih najboljših močeh pustil nekaj dobrih sledi na Ministrstvu za okolje in prostor. To je težko in zahtevno ministrstvo. Vsi, ki so opravljali delo na tem ministrstvu, vedo, da javnost to ministrstvo tako volumen obveznosti, kot volumen ali pa globino odgovornosti podcenjuje, da je delo, ki zahteva hitre, dostikrat težke odločitve. Profesor Žarnić je pripravljen dati svoje znanje za to, da se to ministrstvo vodi tako, kot od njega pričakujem kot predsednik Vlade in moji kolegi v Vladi. Zato ga z najboljšimi nameni predlagam Državnemu zboru v imenovanje. Prof. Žarnić bo, to sem prepričan, po svojih najboljših močeh poskušal storiti vse za to, da bo opravičil vaše zaupanje. Vsekakor je moje. Hvala lepa.
Hvala lepa. V skladu z 273. členom Poslovnika Državnega zbora se je kandidat predstavil Odboru za okolje in prostor ter odgovarjal na vprašanja članov odbora. Mnenje odbora ste prejeli. Iz njega izhaja, da je bila predstavitev predlaganega kandidata ustrezna. Besedo dajem podpredsedniku odbora Francu Jurši.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav predsedniku Vlade, ministrici, ministrom. Kolegice in kolegi! Predsednik Vlade je 2. februarja 2010 predsedniku Državnega zbora poslal predlog, da Državni zbor za ministra za okolje in prostor imenuje prof. dr. Roka Žarnića, univerzitetnega diplomiranega inženirja gradbeništva. Prof. Žarnić se je v skladu s 112. členom Ustave Republike Slovenije in 230. členom Poslovnika Državnega zbora 9. februarja 2010 predstavil Odboru za okolje in prostor. V predstavitvi je predlagani kandidat za ministra za okolje in prostor uvodoma predstavil svojo akademsko kariero, dosedanje vodstvene izkušnje, predstavil je tudi vodenje začete razvojne skupine za okolje in gradbeništvo, ki jo je imenoval Svet Vlade za konkurenčnost v februarju 2008. V nadaljevanju je povedal, da iz pridobljenih podatkov Ministrstva za okolje in prostor vidi izzive do leta 2010 na področju okolja, prostora, javnih služb, investicij. Izpostavil je večanje učinkovitosti ministrstva in vizijo do leta 2012. Do takrat bi želel rešiti problem odpadkov in vodnih virov ter tretje prometne osi. Kandidat je omenjal tudi zniževanje kadrov na ministrstvu, kar bo po njegovem mnenju zelo težko, saj je Ministrstvo za okolje med najbolj obremenjenimi glede uvajanja evropskega pravnega reda v slovenski pravni red. Ocenil je, da je treba povečati učinkovitost organiziranosti ministrstva in načrtovanje sredstev, ki so mu na razpolago. Kot izziv je izpostavil ravnanje s komunalnimi in nekomunalnimi odpadki, izvajanje sanacij kakovosti zunanjega zraka, priprava načrtov upravljanja z vodami in program izgradnje javne vodne infrastrukture do leta 2020, intenzivno izvajanje kohezijskih projektov za področje okolja in proaktivno sodelovanje z lokalnimi skupnostmi. Izpostavil je tudi protipoplavno ureditev ter območje Nature 2000. Na področju prostora je izpostavil inteniziviranje priprave prednostnih državnih prostorskih načrtov, aktivno sodelovanje z občinami za pripravo občinskih prostorskih načrtov ter dokončanje projekta množičnega vrednotenja nepremičnin kot osnove za pripravo obdavčitve nepremičnin. Kandidat je poudaril tudi pomen izvajanja kohezijskih projektov, odpravo posledic naravnih nesreč in organiziranje preventivnih ukrepov. Izpostavil je tudi pomen izvedbe popravljalnih ukrepov revizij Računskega sodišča. Kot je pojasnil, bi rad do leta 2012 rešil problematiko odpadkov in vodnih virov. Pokazal je tudi na trajnostni turizem, ki je po njegovem mnenju velik potencial za Slovenijo. Članica in člani odbora so predlaganemu kandidatu za ministra za okolje in prostor postavili številna vprašanja, ki so se nanašala na opredelitev prioritet na ministrstvu, odpravo težav pri sprejemanju občinskih prostorskih načrtov, stališče glede ustanavljanja pokrajin in vpliva na področje urejanje prostora, problematiko izdajanja gradbenih dovoljenj in nedovoljeno gradnjo objektov, umeščanje prometne infrastrukture v prostor, prenovo stanovanjske zakonodaje, vlogo države pri dokončanju lokacij za regijske centre za ravnanje s komunalnimi odpadki, problematiko termične obdelave odpadkov, ukrepe za učinkovitejše upravljanje z vodami, ukrepe za hitrejše podeljevanje koncesij za izkoriščanje voda ter za prehrambene kot energetske potrebe, namembnost sredstev Sklada za vode, stališče do varovanih vodnih pasov ob rekah, realizacijo projekta pomurskega vodovoda, možnosti izrabe reke Mure, izpolnjevanje zavez za zmanjšanje emisij toplogrednih plinov, odziv na opomine in tožbe Evropske komisije zaradi nezadostnega izvajanja IPPC direktive, področje obnovljivih virov energije in učinkovite rabe energije, način vključitve Ministrstva za okolje in prostor v prestrukturiranje gozdno-lesnega sektorja v povezavi z gradbeništvom, stališče do nameravane izgradnje plinskih terminalov v Tržaškem zalivu in njegovem zaledju, stališče glede gradnje drugega bloka nuklearne elektrarne Krško, delovanje Službe Vlade za podnebne spremembe, obravnavo Predloga zakona o Triglavskem narodnem parku, Naturo 2000 in še nekatere druge. Na zastavljena vprašanja je predlagani kandidat za ministra za okolje in prostor v večji meri odgovoril ter seznanil s svojimi stališči in pogledi, kako pristopiti k reševanju posameznih vprašanj izpostavljenih problematik s področja delovanja Ministrstva za okolje in prostor. Po končani predstavitvi predlaganega kandidata je odbor z 10 glasovi za in 2 glasovoma proti sprejel naslednje mnenje: Predstavitev prof. dr. Roka Žarnića, univerzitetnega diplomiranega inženirja gradbeništva, kot kandidata za ministra za okolje in prostor je bila ustrezna.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine socialnih demokratov bo predstavil Bojan Kontič.
Hvala lepa. Spoštovani prisotni! V Poslanski skupini Socialnih demokratov zaupamo izbiri koalicijske stranke DeSUS in pritrjujemo izbiri predsednika Vlade, ki ima v naši ureditvi možnost predlagati kandidata za ministra. Kljub nekaterim trditvam ali morda ugibanjem, ki so bila izrečena v preteklih dneh, da je to vedno bil resor, kamor so imenovali kandidate, ki so jih postopki sklepanja koalicije pač morali umestiti kot del vladne ekipe, se mi s tem ne strinjamo. To je eden izmed resorjev, ki ga v Poslanski skupini Socialnih demokratov uvrščamo glede pomembnosti blizu vrha te lestvice. Iz vprašanj kandidatov za ministra na pristojnem delovnem telesu je moč razbrati širino in nabor vprašanj, za katera pričakujemo, da bo današnji kandidat v vlogi ministra našel ustrezne odgovore. Tudi ali predvsem strokovne. Med svoje izzive je kandidat navedel tako projekte na področju okolja, področju prostora, področju javnih služb in investicij. Pomemben poudarek tudi glede na včerajšnjo razpravo v tej dvorani je intenzivno izvajanje kohezijskih projektov za področje okolja, ob proaktivnem sodelovanju z lokalnimi skupnostmi ter revidiranje območij Natura 2000, ki zahteva prav posebno pozornost in predvsem tudi občutljivost. Prav tako je pomembno intenziviranje priprave prednostnih državnih prostorskih načrtov in aktivno sodelovanje z občinami pri pripravi občinskih načrtov, kjer se lokalne skupnosti soočajo z velikimi težavami. Na seznam svojih izzivov je kandidat poleg ostalih tem navedel tudi dimnikarsko problematiko in seveda izvedbo popravljalnih ukrepov, revizij Računskega sodišča. Smelo so zastavljene tudi njegove vizije do leta 2012. Navaja rešitev problema z odpadki, urejen odnos do izkoriščanja naravnih virov, tretjo prometno os, ki naj bi do takrat bila uvrščena v prostor, pri tem seveda gre dodati, da bodo potrebne usklajene aktivnosti za dosego vseh razvojnih osi, ki so izražene kot pogoj za nadaljnji, pa naj temu tudi rečemo skladnejši regionalni razvoj. Veliko pozornost namenja tudi projektu Prehitimo naravne nesreče, torej preventivi na tem področju, gradnji javne vodne infrastrukture, urejenem odnosu glede prometnih povezav, tudi s turističnimi območji, postavljene osnove za revitalizacijo manjših zgodovinskih jeder in njihovo pretvorbo v varovana naselja za starejše občane. Pomembno delo ga seveda čaka tudi na projektu, na katerem je tudi bivši minister bil zelo aktiven in, menimo, tudi uspešen, to je terminal za utekočinjenje zemeljskega plina v Žavljah. Vemo, da bo že naslednji teden pomembno odločanje o sklepu medresorne komisije oziroma predlogu tudi na seji Vlade, kjer upamo, da bo današnji ministrski kandidat že v vlogi ministra za okolje in prostor. V Poslanski skupini Socialnih demokratski skupini bomo glasovali za imenovanje prof. dr. Roka Žarnića na mestu ministra za okolje in prostor, mu izrekamo svojo podporo, svoja velika pričakovanja in mu pri tem želimo uspešno delo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jože Tanko v imenu Poslanske skupine SDS.
Hvala lepa za besedo. Vsem prav lep pozdrav. Danes pač imamo pred seboj popolnjevanje vladne ekipe z novim ministrom. V uvodu bi morda nekako opozoril, da ta predlog pravzaprav ni konsistenten s tistim, zaradi česar se je zgodila razrešitev prejšnjega oziroma odstop kasneje prejšnjega ministra. Temelj, zakaj je prišlo do tega postopka menjave na tem resorju, je bil poziv Računskega sodišča predsedniku Vlade, da zaradi neizvrševanja zahtev iz poročila Računskega sodišča oziroma iz slabih popravljalnih ukrepov nekaj stori na tem področju. Obrazložitev za zamenjavo prejšnjega ministra je pač temeljila na ugotovitvah Računskega sodišča, ker sanacija ni bila izvedena v predpisanem 90-dnevnem roku. Ne glede na to, da se je kasneje predsednik Vlade skliceval na to, da gre za politično dejanje, je pač v obrazložitvi bilo tako zapisano in sedaj, ko je predlagal novega kandidata, bi pričakovali tudi, da bi tudi temu kandidatu predpisal nek rok za ureditev razmer, ki jih prinaša poziv Računskega sodišča. Tukaj se postavlja sedaj temeljno vprašanje, ali bo ta novi kandidat za ministra dobil s strani predsednika Vlade 30 dni, da sanira to zadevo, ki jo zahteva Računsko sodišče, ali bo dobil 90 dni, ali bo dobil ves čas do konca mandata. To v tej obrazložiti predloga za kandidaturo prof. dr. Roka Žarnića ni napisano, v tej utemeljivi ne. Napisano je veliko drugih zadev, veliko drugih stvari, ki so pomembne, ki kažejo na to, da je biografija tega kandidata bogata, vendar tega temeljnega argumenta oziroma temeljnega razloga za razrešitev prejšnjega ministra v tej utemeljitvi kandidature ni. Mislim, da je to ena od pomanjkljivosti ali temeljna pomanjkljivost tega predloga predsednika Vlade. Drugo, kar bi ob tem morda opozoril, je to, da je v sedanji vladni ekipi pravzaprav še nekaj ljudi, ki bi si zaslužili tak akt, tako dejanje predsednika Vlade. Med sedanjo garnituro imamo v ekipi ministre, ki so osumljeni koruptivnih dejanj. Nekateri so celo v istem dnevu dvakrat ali celo večkrat zapravili podarjeno drugo priložnost. V tej vladni ekipi imamo ministre, ki pritiskajo na neodvisne institucije, recimo na regulatorje, ki pritiskajo na nadzorne svete, ki preprečujejo, da bi prišlo do pravočasnega črpanja sredstev iz evropskih skladov in tako naprej. Imamo tudi ministre, ki ne spoštujejo zahtev Računskega sodišča, podobno kot minister, ki je bil predlagan za razrešitev, pa se v tem primeru ni popolnoma nič zgodilo. Imamo ministra, ki je interveniral na fakulteti, pravzaprav v instituciji civilne družbe zato, da bi se tam zgodila določena sprememba, pa to ni bil zadosten razlog za kakršenkoli korak. Imamo tudi ministra, ki je objektivno odgovoren za tragično zadevo, ki se je zgodila pred 10 dnevi, kjer so vsi indici, da je prišlo v tem postopku do kršenja zakona, da je prišlo po nekaterih izjavah do pritiskov, tudi na politično stranko, da bi se določene stvari iz tega postopka umaknile, da se ne bi ukvarjali več s temi bulmastifi in podobnimi zadevami, pa se ne zgodi ničesar. Imamo ne nazadnje primer, ko je prišlo do intervencije policije oziroma do akcije policije na tem tragičnem dogodku, da ni bil pozvan na to lokacijo tudi, recimo, državni tožilec ali preiskovalni sodnik, pa bi policija najbrž v tem primeru morala pozvati eno ali obe instituciji ali člane te institucije, da bi proučili in ugotavljali okoliščine tega tragičnega dogodka. Nič od tega se ni zgodilo in nihče za to pomanjkljivost, za to napako, najbrž pa tudi za kršitev v tem postopku ni - ne objektivno ne subjektivno - odgovoren. Mi menimo, da bi v tem primeru takšne zadeve morale biti izpeljane tako, kot je to običajno v vseh drugih primerih. Imamo tudi protikrizno skupino ministrov, ki ni pravočasno pripravila ukrepov za izhod iz krize. Tudi danes smo obravnavali samo strategijo, samo nek načelni dokument in, žal, ne Vlada in ne koalicija nista predlagali nikakršnega sklepa, s katerim bi zavezali Vlado in tiste ministre, ki imajo obveznosti pri tej izhodni strategiji, da bi pravočasno pripravili ukrep, ki naj bi jih sprejela Vlada in Državni zbor, da bi se ta korak izhoda iz krize tudi dejansko storil. Skratka, smo v neki zanimivi situaciji, predsednik Vlade je dejal, da mora politika delovati kot reprezentanca, da mora biti to dejansko neka selekcija, nek izbor najboljših oseb, ki bodo pomagale pomakniti voz Slovenije naprej iz krize in tudi nad krizo, se pravi v področje pozitivnih kazalcev. Vendar se postavlja temeljno vprašanje: Kakšno reprezentanco imamo in kdo je za takšno reprezentanco, takšno ekipo tudi odgovoren? Mislim, da smo prišli do točke, ko je na tem področju dejansko potreben nek drugačen razmislek, ko je treba te pomanjkljivosti drugače presoditi in najbrž je težko z nekimi parcialnimi, posamičnimi ukrepi doseči, da se bo ta voz, ki naj bi se premaknil naprej, dejansko premaknil naprej. Z neko parcialno menjavo na področju, kjer najbrž ne bo neke bistvene dodane vrednosti k izhodni strategiji, bo težko doseči ta korak. Mislim, da bi bilo treba, da predsednik Vlade, če želi doseči ta tektonski premik iz brezna na površje in narediti nadaljnje korake, da bi bilo treba spremeniti marsikaj tudi v tej ekipi. Skratka, razmere, v katerih smo, niso enostavne in bilo bi treba tako na personalnem kot na drugih področjih nekatere zadeve postaviti na druge temelje, na druge osnove, priti tudi s širšimi kadrovskimi rešitvami in tudi dejansko z bolj konkretnimi zavezami. Mislim, da bi bilo treba zadeve opredeliti čvrsteje z roki, vsebinami, obveznostmi in na koncu tudi s sankcijami. V tem primeru, ko se dogajajo takšne zgodbe, takšni primeri tudi s kadrovskimi sankcijami in zamenjavami. Koalicija je že pred časom povedala, da prepuščajo odločitev o morebitnih zamenjavah ministrov predsedniku Vlade, premierju gospodu Pahorju. Mislim, da bi bil čas, da se po letu in še nekaj mesecev delovanja te koalicije naredi neka dobra revizija, neka dobra ugotovitev, se naredi neka "swot analiza" delovanja posameznih resorjev in posameznih ministrov in se potem predlagajo ustrezne rešitve na tem področju. Brez zamenjave ljudi je zastonj, da sprejemamo kakršnekoli ukrepe, ker vse konča v istem mlinu in na isti način, prioritete pa ostajajo pravzaprav enake. Najuspešnejši so naši ministri tam, kjer se ukvarjajo z zadevo za hobi, ne pa profesionalno. Mi, kar zadeva kandidata za novega ministra, na hiringu nismo glasovali za gospoda Žarnića. Mnenja smo, da je vladna koalicija tista, ki pač mora predlagati in sprejemati te kadrovske odločitve in tudi danes ne bomo glasovali ne "za" ne "proti" pri predlaganem kandidatu. Vsekakor pa pričakujemo, da bo predsednik Vlade tudi pri presoji drugih svojih ministrov enako kritičen in bo meril njihova dejanja, ravnanja z enakimi vatli, kot je ministra, ki ga je predlagal za razrešitev v začetku letošnjega leta. Mi nismo za to, da se do katerihkoli oseb pristopa na tak dvoličen način, da za nekatere so usodne majhne pomanjkljivosti in to usodne tako, da se jim zapre popolnoma vse možnosti, drugim pa se marsikaj in velikokrat pogleda skozi prste, in to za bistveno hujše pomanjkljivosti, napake in kršitve, kot so bile ugotovljene pri gospodu Erjavcu. Menim, da je treba dejansko to kadrovsko paradigmo in ta odnos do kadrov, do oseb, do ljudi postaviti na tisti nivo, o katerem je bilo veliko povedanega, o katerem se je veliko govorilo in ki naj bi postal pravzaprav na tem kadrovskem področju temelj, koncept delovanja te koalicije. Žal ugotavljamo, da stvari tečejo v popolnoma drugačno smer. Temeljne postajajo drobne zadeve, pri ključnih stvareh pa se članom Vlade, ministrom, največkrat spregleda skozi prste. To ni dobro ne za slovensko javnost, ne za razvoj te države in ne za izvajanje nalog ter obveznosti, ki jih imajo člani ministrske ekipe. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franci Kek v imenu Poslanske skupine Zares.
Hvala za besedo. Ta točka sicer ni namenjena različnim razpravam o celotnem ministrskem zboru niti ne polemiki. Sploh nisem imel namena polemizirati, vendar če si je predhodnik vzel več kot deset minut časa, da je obdelal celotno Vlado, pri tem, kot ponavadi vedno rad omenja, omenil tudi ministra, ki je v proceduri zaradi korupcije in klientelizma, v preiskavi, bom tudi sam povedal stavek. Seveda je v preiskavi, ampak v preiskavi komisije, ki ste si jo vi izmislili. Eden izmed vaših poslancev pa je v resni preiskavi, saj ga preiskujejo resni organi, tudi mednarodni. Kandidata za ministra za okolje in prostor bomo v Poslanski skupini Zares podprli. Glede na njegovo predstavitev na Odboru za okolje in prostor lahko pričakujemo od njega nek nov način upravljanja, več dialoga, hitrejša odločanja, s kar dobršnim delom poudarka na ureditvi inšpekcijskih služb. Ministrstvo za okolje in prostor ni enostavno ministrstvo, je pomembno, z daljnoročnimi učinki. Tu je mnogo interesov, tudi znotraj Vlade. Pričakujemo, da bo minister za okolje in prostor spoštoval tudi odločitve Državnega zbora, na primer, Resolucijo za severni Jadran. Podprli smo jo skoraj v celoti, z enim glasom proti. Računamo, da bo imel pri podpori tej resoluciji podporo tudi predsednika Vlade. V Poslanski skupini Zares želimo podpirati to vlado, vendar pričakujemo obojestransko podporo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jakob Presečnik v imenu Poslanske skupine SLS.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane ministrice in ministri [[predsednik Vlade je ravnokar odšel]] , spoštovane kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo v predstavitvi kandidata za ministra prisluhnili z vso odgovornostjo do trenutne situacije in problematike, ki trka na naša vrata. Ob predstavitvi gospoda Žarnića ter iz dodatnih vprašanj in odgovorov smo pridobili večino potrebnih informacij in usmeritev za naše odločanje. Kandidata za ministra smo ocenjevali kot osebo, kot strokovnjaka in kot politika. Priznati moram, da nas je ob svoji predstavitvi ter odgovorih tudi pozitivno presenetil, predvsem pa dokazal, da bo sposoben reševati probleme, kar nas veseli, saj se zdi, da je od začetka tega mandata pa vse doslej delo na Ministrstvu za okolje zastalo. Nabralo se je precej problemov in veliko dela, ki se ga bo treba nemudoma lotiti, probleme pa začeti odpravljati. Konec koncev, okoljski resor ni mačji kašelj. Minister za okolje se ukvarja z zadevami, ki močno posegajo v življenje vsakega posameznika in družbe kot celote, tako na lokalnem, nacionalnem in globalnem nivoju, zato potrebuje dobrega in strokovnega vodjo, predvsem pa vodjo, ki želi prispevati k reševanju problemov. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke se torej nadejamo, da bo novi minister za okolje in prostor z vso vnemo začel opravljati svoje delo in da bo le-to opravljeno na visoki strokovni ravni. Želimo si, da bi naš življenjski prostor predstavljalo čisto okolje, saj je tudi to predpogoj za zdravo in človeka dostojno življenje. Upamo, da se bo novi minister zavzemal za ohranjanje okolja, smotrno rabo prostora, sonaravno urejanje prostora, varstvo voda, zraka in tal, za obnovljive vire energije in podobno. Poslanci Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke menimo, da mora okoljska politika in etika graditi na simbiozi med človekom in naravo, ki jo je treba spoštovati in varovati. Od ministra torej pričakujemo, da bo v ospredje postavil prizadevanja za zdravo kakovostno življenje ljudi v čistem okolju, ki mora imeti prednost pred materialističnim potrošniškim vzorcem, in prav tako naj imajo prednost mednarodne okoljske pogodbe pred trgovskimi pravili, da se bo zagotovila odgovornost velikih podjetij za okoljske in socialne vplive, ki jih imajo v Sloveniji in širom po svetu. Ne glede na to, da mora sicer kandidatu za ministra dati podporo predvsem vladajoča koalicija, smo se v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke odločili, da imenovanju dr. Roka Žarnića na funkcijo ministra za okolje in prostor ne bomo nasprotovali. Ne dvomim, da kandidat prof. dr. Roko Žarnić ne bi bil izvoljen, zato mu v imenu Poslanske skupini SLS želim uspešno opravljanje te zahtevne naloge v tej težki situaciji, v kateri se nahajamo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Jurša v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Hvala lepa za besedo. Še enkrat prav lep pozdrav vsem v dvorani, še posebej minitrskemu zboru! Kolegice in kolegi v Poslanski skupini DeSUS bomo seveda podprli kandidaturo za okoljskega ministra, prof. dr. Roka Žarnića, univerzitetnega diplomiranega inženirja gradbeništva. Po naši oceni gre za strokovnjaka, ki bo znal prevzeti, uspešno voditi zahtevno in široko področje, ki ga predstavlja resor Ministrstva za okolje in prostor. Menimo, da bo s svojim širokim horizontom znanja, talenti in bogatimi izkušnjami znal srečno krmariti med težkimi nalogami, ki ga čakajo. Pričakujemo, da mu bo uspelo uresničiti svoje vizije vodenja ministrstva, kot je predstavljeno na matičnem delovnem telesu, na Odboru za okolje in prostor. Predvsem si želimo, da mu bo uspelo povečati učinkovitost ministrstva, rešiti problem odpadkov in vodnih virov ter tretje prometne osi. Kot zelo dobro ocenjujemo njegovo videnje, kako se bo lotil reševanja naslednje problematike; ravnanja s komunalnimi odpadki, nuklearnimi odpadki, izvajanje sanacije kakovosti zunanjega zraka, priprave načrta upravljanja z vodami, program izgradnje javne vodne infrastrukture do leta 2020, intenzivno izvajanje kohezijskih projektov za področje okolja, ob proaktivnem sodelovanju z lokalnimi skupnostmi. Želimo si tudi, da bi mu uspelo skupaj z dobro ekipo prevetriti protipoplavno ureditev, območje Nature in seveda tudi izgradnja pomurskega vodovoda. Pozdravljamo tudi njegov namen, intenziviranja priprave prednostnih državnih prostorskih načrtov in še posebej aktivno sodelovanje z občinami za pripravo občinskih prostorskih načrtov ter dokončanje projekta množičnega vrednotenja nepremičnin kot osnove za pripravo obdavčitve nepremičnin. Strinjamo se tudi z njegovo oceno velikega pomena izvajanja kohezijskih projektov, odprave posledic naravnih nesreč in organiziranja ustreznih preventivnih ukrepov. Še posebej pa mu želimo, da bi mu uspelo izvesti popravljalne ukrepe revizij Računskega sodišča. Na koncu pa bi rad v imenu Poslanske skupine DeSUS izrazil razočaranje in ogorčenje nad žaljivimi izpadi posameznikov, ki smo jih bili priča v času pred in seveda tudi med predstavitvijo kandidata prof. Roka Žarnića. V Poslanski skupini DeSUS ne dvomimo v izvolitev profesorja za ministra za okolje in prostor, zato mu tudi že vnaprej iskreno čestitamo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bogdan Barovič, v imenu Poslanske skupine SNS.
Še enkrat hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice, kolegi, ministrski zbor. V Slovenski nacionalni stranki spoštujemo vse ljudi, ki so ponosni na svojo domovino, ki so patrioti in ki se svoje domovine ne sramujejo. Zato gre kandidatu za ministra vse spoštovanje za njegovo stoičnost in njegov ponos, ob tem ko je jasno povedal, da je tudi hrvaški državljan. Tudi v Slovenski nacionalni stranki smo patrioti in ponosni, da smo Slovenci in državljani Republike Slovenije, zato za Slovensko nacionalno stranko ne more biti v slovenski vladi slovenski minister nihče, ki je državljan katerekoli druge države. Gospod ministrski kandidat se bo pri svojem delu kot minister za okolje in prostor soočil kar z nekam nerešenimi problemi med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško. Ko bo potrebna njegova odločitev, bo, pa če bo on hotel ali ne, v nasprotju interesov. Za nas, Slovensko nacionalno stranko, pa so pomembni samo eni interesi: pošteni interesi Slovenk in Slovencev in slovenskih državljanov. V Slovenski nacionalni stranki bomo zaradi obeh omenjenih razlogov glasovali proti imenovanju dr. Žarnića za ministra.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Borut Sajovic v imenu Poslanskega kluba LDS.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, za besedo. Še enkrat dober večer ministrici in ministrom. Lepo je, da pride ekipa podpreti svojega bodočega kolega, kajti tudi v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije smo prepričani, da bo gospod Roko Žarnić dobil podporo in da bo to pomembno, eno ključnih ministrstev v tej državi, čim prej začelo delovati tako, kot se spodobi in ta država zasluži, da se okoljski problemi ažurno rešujejo. Pred nami je predlog kandidata za ministra za okolje in prostor. V poslanskem klubu bomo, tako kot sem že povedal, kandidatu dali enotno podporo, saj smo prepričani, da je glede na predstavitev kompetenten strokovnjak in pravi človek za prevzem tega izjemno zahtevnega in pomembnega resorja. Gospoda bodočega ministra, ta trenutek še kandidata, zagotovo čaka obilica dela. Če gremo najprej k zgodbi, ki je omajala zaupanje v njegovega predhodnika, je na področju recikliranja nekaterih odpadkov v tej državi veliko problemov. Sama strategija za vso Slovenijo ni enotna, ni dodelana. Očitno ima 2 milijona prebivalcev, ki v tujini marsikdaj pokrivajo ali pripadajo enemu samemu velikemu sodobnemu regijskemu centru na področju ravnanja z odpadki, 7, 8, 10, po nekaterih podatkih tudi 15 odgovorov ali 15 regijskih centrov. Pogovarjali in dogovarjali smo se, da je za celotno Slovenijo zadosti ena, dve sežigalnici odpadkov. Ta trenutek delujejo že trije manjši centri, ki opravljajo to dejavnost, večino problemov pa še nimamo rešenih. Potrebovali bi tudi enotno strategijo na področju ločevanja, zbiranja in recikliranja odpadkov. Znotraj države imamo že nekaj primerov dobre prakse in te, mislim, je treba razširiti na vso državo. Poleg tega je treba tudi ugotoviti, ali je sistem prevzemnikov odpadkov, embalaže, tak, kot si ga želimo, ali imajo nekateri na tem trgu privilegiran, monopolen položaj, učinkovitost recikliranja, nadaljnja obdelava odpadkov pa ni taka, kot so jo želeli. Tudi na področju urejanja prostora je obilica problemov, s katerimi se bo moral soočiti gospod Žarnić. Veseli smo, ker smo, recimo, v današnjih Financah prebrali njegovo zelo pomembno izjavo, da računa na večjo učinkovitost zaposlenih na ministrstvu, ki je izredno obsežno, saj je na tem ministrstvu skoraj 2.000 ljudi. S sprejetjem Zakona o prostorskem načrtovanju iz leta 2007 so se pogoji za urejanje prostora skrajno zaostrili, lahko bi rekel, tudi poslabšali. In ta država od svoje samostojnosti naprej na področju umeščanja objektov v prostor, kakršnihkoli, še ni imela toliko težav, toliko zbirokratiziranih, nerazumnih postopkov kot ta trenutek, na drugi strani pa ravno nasprotno, tudi toliko pozidanih opuščenih najboljših kmetijskih zemljišč. Prepričan sem, da vsi skupaj z ustrezno zakonodajo, skupaj z ministrom in ministrstvom lahko najdemo prave odgovore. Zakon, o katerem govorim, se je tudi s svojim imenom osredotočil predvsem na načrtovanje posegov v prostor in slikovito odraža dejstvo, da smo se v Sloveniji odrekli urejanju prostora kot nizu usklajenih dejavnosti, ki vodijo ravnanje družbe s prostorom. Odsotnost volje in sposobnosti za usklajevanje politik, programov in posegov je ključni izvor vseh ostalih problemov, ki jih v prostoru zaznavajo tako občani kot investitorji in nosilci razvojnih programov. Po dveh desetletjih družbenoekonomskih sprememb je v Sloveniji sposobnost sistema urejanja prostora, zavarovanje pravic skupnosti in uveljavljanje javnega dobra ena ključnih nalog urejanja prostora in zato je naša ocena, da je nazadovala. Ker tudi v naši državi med posameznimi nosilci urejanja prostora, ki so svoje vloge v sistemu utrdili z zakonodajo, ni posebej pristojnega za urejanje prostora in tistega, ki bi prevzel ključno, končno odgovornost za usklajevanje različnih interesov. Ocenjujemo, da je dozorel čas za spremembo na tem področju, in verjamemo, da je možno skozi odprto razpravo, kritično oceno razmer v prostoru in presojo celotnega zakonodajnega okvira in predvsem operativnosti sistema urejanja prostora preseči neučinkovite prakse in preusmeriti politiko urejanja prostora tako, da bo skladna in z duhom trajnostnega razvoja in njim povezanimi pričakovanji. Prepričani smo, da je gospod Žarnić po dosedanjih mnenjih, odgovorih, ki jih je dal, in postavljenih vprašanjih pravi človek za to zahtevno nalogo, zato še enkrat povem, da mu bomo v Poslanskemu klubu Liberalne demokracije pri teh ravnanjih stali ob strani. Prepričani smo tudi, da je v Sloveniji možno dvigniti raven prostorske ozaveščenosti in zagotoviti pogoje za sprejemljivejši model rabe prostora, z višjo stopnjo prostorske kulture, kot smo mu priča danes. Začetek tega procesa pa vidimo tudi v današnjem imenovanju gospoda Žarnića za ministra za okolje in prostor. Spoštovani kandidat. Pri vašem delu vam želimo veliko uspehov, zadovoljstva. Resor, ki ga prevzemate, je eden najpomembnejših, saj v praksi vsak dan vidimo pomen, ki ga ima čisto okolje in prostor za našo družbo kot celoto. Na koncu bi želel v imenu Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije povedati še dve malenkosti. V Liberalni demokraciji Slovenije smo prepričani, da je ocenjevanje in kategoriziranje posameznikov na podlagi njihove nacionalnosti, njihovega priimka zavrženo in necivilizirano ravnanje. Če povem na kratko - nekaj izrazito neplemenitega. Gospod kandidat, ne jemljite si tega k srcu, sodbo o vas in vašem delu si bodo ljudje ustvarili na podlagi vašega ravnanja in rezultatov vašega dela, za katerega smo v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije prepričani, da bo uspešno in pri tem zahtevnem in odgovornem delu boste na področju zakonodaje imeli vso našo pomoč in podporo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Besedo dajem poslankam in poslancem. Besedo ima gospa Silva Črnugelj.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lepo pozdravljeni ministri in ministrica, dragi kolegi! Predlaganega kandidata prof. dr. Roka Žarnića bom podprla tudi zaradi tega, ker zaupam kolegom iz koalicijske stranke in njihovemu izboru. Seveda ga bom pa podprla zaradi tega, ker občudujem njegov pogum in občudujem njegov ponos, na kakšen način in kako je predstavil svojo dejavnost in svoje poglede na eno tako občutljivo in zelo kompleksno področje, kot je urejanje in varstvo okolja. S svojim nastopom na odboru, je izkazal spoštovanje do vseh nas poslancev in poslank, do vseh tistih, ki so nekoč v preteklosti in še vedno delajo na tem področju, in skozi besede, da se ne bo loteval revolucionarnih sprememb in da bo evulativno delal na ministrstvu in tudi ne bo revolucionarno spreminjal okolja in tudi ne predpisov, ampak da jih bo na en način izpopolnjeval, dopolnjeval, izboljševal in tudi ne nazadnje usklajeval, pa spreminjal. Kar je pomembno; to je človek, ki ima vizijo in zna to vizijo tudi sanjati in skozi sanje tudi uresničevati. On je skozi svoje delo pokazal, da te sanje živi in redno tudi izkazuje in dokazuje. Kje je ta garancija, da bo on te svoje sanje in vizijo, ki jo ima in ki nam jo je predstavil, tudi znal uresničiti? Človek, ki je bil mentor 60 mladim diplomantom, človek, ki je bil mentor šestim magistrom in štirim doktorjem znanosti, je moral zelo veliko delati s temi ljudmi in ne nazadnje je s tem pokazal, kako zelo veliko zaupa ljudem in v človeške vire. Zato tudi lahko jaz, in verjetno tudi drugi, zaupamo, da bo s svojim znanjem in s svojimi izkušnjami, ki jih ima, na nek način tudi to uresničil v svojem nadaljnjem delu, seveda če bo potrjen. Zakaj bom podprla predlaganega kandidata? Predlaganega kandidata bom podprla tudi zaradi tega, ker je delal na področju kulturne dediščine. Tisti, ki ste do sedaj delali na področju kulturne dediščine, veste, kako je izrazito kompleksno delo, kako veliko potrpljenja, kako veliko tolerance in veliko distance je treba delati na tem področju dejansko in koliko vztrajnosti in koliko dobre volje pokazati, da se vendarle nekateri projekti končajo. On bo pokazal na tem področju, kako bo dejansko vrsti kulturnih objektov iz kulturne dediščine na en način dal življenje in kako bo pokazal, da ta kulturna dediščina ne bo samo en del mrtvih kapitalov, ki stojijo kar tako, ne bodi jih treba. Zakaj bom podprla tega kandidata? Tega kandidata bom podprla zaradi tega, ker v cobissu kar mrgoli njegovih člankov in prispevkov. To se pravi, da je človek, ki rad pokaže in izkaže vsem ostalim drugim svoje mnenje in način, kako razmišlja, in tudi uči ostale. Mislim, da bo na ta način pokazal in izkazal zaupanje vseh nas, in verjamem in upam, da mene in tudi vas oziroma nas ne bo razočaral. Skozi svoje izvajanje je pokazal, kako visoko stopnjo svojega vedenja in znanja ima tudi na področju ohranjanja in trajnostnega razvoja, kako in na kakšen način trajnostno razmišlja, in zato pričakujem, da vse nas ne bo razočaral. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Franc Pukšič.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi. Delo ministra bomo ocenjevali po njegovem delu, ko bo ministrstvo prevzel in začel delati. Definitivno je na tem področju ogromno narejenega. Tudi včeraj pri šesturni razpravi o koriščenju oziroma nekoriščenju evropskih sredstev, kijih ta vlada žal v letu 2009 ni izkoristila. Ugotovilo se je, da je na tem področju velika praznina. Tako kot je pač običajno, koalicija je tista, ki ministra izvoli. Naš vodja poslanske skupine je povedal, da v Slovenski ljudski stranki temu ne bomo nasprotovali, bomo pa spremljali in ocenjevali njegovo delo kasneje. Bi pa ob tej priložnosti vendarle rad spregovoril nekaj besed, predvsem o celotni ekipi, ki jo vodi in predstavlja. Tega kandidata je predlagal premier Vlade, gospod Pahor, to je tudi njegova avtonomna pravica. Sprašujem predsednika Vlade, ali je res, da ne vidi dalje, kakor do konca Dunajske, ker menda bi bila nacionalna katastrofa, če bi se slučajno obrnil tudi na koga iz mariborskega bazena, na koga z mariborske univerze. Ali je v tej državi še tudi kakšna univerza in še kadri iz kakšnega drugega dela, razen iz osrednje ljubljanske regije in centra moči, ki se pač dogaja tukaj? Ne nazadnje je predsednik Vlade ob svojem nastopu govoril o enem najpomembnejših projektov, to je regionalizacija. Danes v prejšnji točki, ko smo govorili o nekih papirjih, ki jih pa Vlada imenuje izhodna strategija, piše tudi Okvirni program strukturnih reform, pa nikjer ni bilo zaslediti, da bodo vendarle regije nastale. Čeprav vsi vemo v tej državi, razen Pahorjeva ekipa ne, da bi z regionalizacijo pravzaprav naredili bistveno več, bistveno ceneje in to državo vodili bolje. Ostaja odprto vprašanje, ali ne bo mogoče celo prišlo od spodaj navzgor, kaj bo pa potem okoli regionalizacije, ker tako, kot se sedaj ignorira ostali del, ki ni v centru, je enostavno nepojmljivo. Mimogrede, župan Maribora, drugega največjega slovenskega mesta, je pred kratkim rekel, da ob takšnem vodenju bo država v roku desetih let razpadla. Izgleda, da se bo to zgodilo prej. Mimogrede, evropska prestolnica kulture bi le naj bil slovenski projekt, v katerega je vključeno ogromno, torej več slovenskih mest. V zadnjem času je šest projektov na ministrstvu za kulturo padlo iz nerazumljivih razlogov. Menda je celo nekdo na ministrstvu izjavil, češ, če bi to bilo v Ljubljani, pa bi "šlo skozi". Skratka, zlorabe, ki se dogajajo tudi na tak način, so enostavno nepojmljive. Ali celo več. Vse svetniške skupine v drugem največjem mestu so še kako ogorčene, razen seveda SD-ja, vse ostale pa, tudi glede kadrovanja v nadzorne svete, ki jih pošiljate iz Ljubljane tako v vse državne institucije [[...]]
Gospod Pukšič, bi povedali, prosim, kaj mislite o kandidatu za ministra?
Ja, gospod podpredsednik, to je vse povezano z ekipo in predlogi, ki jih vodi predsednik Vlade, gospod Pahor. In na to opozarjam zato, da novi minister, ki bo danes izvoljen, ne bi ponavljal istih napak, kot jih dela torej večina Pahorjeve vlade. Želel bi pa od kandidata, sicer ne sedaj, ampak v prihodnosti slišati, ali bo nastavil na ministrstvu tudi tako imenovani števec koriščenja evropskih sredstev. Sicer sem danes pri tako imenovani izhodni strategiji že zaprosil za odgovor s strani predsednika Vlade; seveda nobeden od ministrov, ki so porabili sicer ves predvideni čas, na to ni odgovoril. Upam, da bo do tega prišlo čim prej. Torej, kar se mene osebno tiče, ne bom nasprotoval imenovanju in čas bi bil, da bi tudi ta ekipa s predsednikom Vlade vendarle videla kakšen meter preko in na drugi strani plota Ljubljane in Zorana Jankovića.
Besedo ima gospod Matjaž Zanoškar.
Hvala, spoštovani predsedujoči. Spoštovana gospa ministrica, gospodje ministri, kolegice in kolegi! Po vsem tem turbolentnem političnem obdobju, ki se je rešilo od trenutka, ko je bila predlagana razrešnica gospoda Viktorja Erjavca, pa vse do danes, ko imamo na dnevnem redu imenovanje novega ministra za prostor in okolje, sem pravzaprav zadovoljen, da ta sedež v dvorani ni namenjen meni. Sicer pa to zadovoljstvo delimo v poslanski skupini in tudi v naši stranki, Demokratični stranki upokojencev Slovenije, zadovoljstvo zato, ker smo zopet pokazali vso odgovornost pri kadrovanju v ekipo Vlade, s tem da predlagamo dobrega kandidata. Prof. dr. Roko Žarnić je zanesljivo kandidat, ki si zasluži danes ta prostor, prostor za prisego in podpis. Dr. Žarnić nas je prepričal na matičnem odboru in tudi na drugih sestankih, da je širok poznavalec problematike prostora in okolja, da je širok poznavalec tudi problematike v širši Sloveniji, da pozna tudi problematiko lokalnih skupnosti, ki se neposredno ukvarjajo s problemi prostora in okolja. To nas silno veseli in nas prepričuje, da bo gospod Roko Žarnić dober minister za prostor in okolje. Danes je bilo slišati marsikaj. Nekatere moti to, da je dr. Roko Žarnić dvojni državljan oziroma da ima dvojno državljanstvo. Vsi vemo, da je v Sloveniji mnogo vrhunskih športnikov, ki imajo dvojno državljanstvo, vendar za nobenega od teh športnikov ne moremo reči, da z vsemi svojimi silami, svojim znanjem in športnimi spretnostmi ne zastopajo Republike Slovenije tako, kot se spodobi. Tako nas ne moti, da je gospod Roko Žarnić dvojni državljan, ker ne nazadnje bo danes prisegel kot slovenski minister za prostor in okolje. Dal bo prisego, v kateri bo navedel, da si bo z vsem svojim znanjem in sposobnostmi prizadeval za rast, razvoj in napredek ter blaginjo v naši državi. In prav zaradi tega je to tudi ena od potrditev, pri čemer nas ne bi smelo strašiti, tudi če je kako mišljenje drugačno. Danes ob tej prisegi lahko izrečemo še enkrat iskreno zahvalo gospodu Erjavcu za vodenje tega ministrstva, z obžalovanjem, da se je zgodilo, kar se je zgodilo. Vendar smo prepričani, da je tudi to kadrovanje Demokratične stranke upokojencev Slovenije bilo dobro, da si je gospod Viktor Erjavec prizadeval z vsemi svojimi močmi in znanjem, da je kvalitetno vodil to ministrstvo. Naj rečemo, da je kandidatura dr. Roka Žarnića kar nek obliž tudi za našo stranko s strani premiera Boruta Pahorja, obliž v tem smislu, da je poslušal naš predlog, da je v kandidatu spoznal dobrega kandidata in dobrega sodelavca. In prepričani smo, da bo na tak način tudi gospod prof. dr. Roko Žarnić kvalitetno opravljal delo, ki mu bo zaupano. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Silven Majhenič.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovana ministrica, spoštovana ministra. Ponovil bom stavek iz hiaringa, ki je nekaterim našim kolegom dvignil pritisk. Zagotovo je kandidat sprejemljiv za ministra po strokovnosti, vendar državljanstvo je pa le eden od segmentov, ki nas, v Slovenski nacionalni stranki ne prepriča, da bo odločen, ko se bo treba postaviti na stran Republike Slovenije. Zato je razlog jasen, zakaj bomo glasovali proti. Politika EU je namreč usmerjena proti podeljevanju dvojnega državljanstva. Maja 1963 je bila v Strasbourgu podpisana konvencija o omejitvi dvojnega državljanstva, leto zatem pa konvencija o izmenjavi informacij o pridobitvi dvojnih državljanstev. Slovenija dvojno državljanstvo svojih državljanov tolerira in ga skladno z zakonodajo tudi podeljuje brez sklenjenih bilateralnih sporazumov. Kandidat za položaj generalnega direktorja policije mora poleg pogojev izpolnjevati pogoj, da nima dvojnega državljanstva, in mora dati izjavo, da je državljan Slovenije in da ni dvojni državljan. To je to! Kandidat za pridobitev štipendije za potrebe Ministrstva za obrambo in policije mora prijavi na javni natečaj priložiti tudi izjavo, da nima dvojnega državljanstva. To je to! Kandidat za policista ne sme imeti dvojnega državljanstva. Za ministre to očitno ni pomembno, verjetno tudi za ministra za notranje zadeve in obrambo. Velja le za nižje po rangu, kot vidimo, in za študente. Ministri, ki imajo vpogled v vse zaupne dokumente, pa imajo lahko po vaši logiki vsa možna državljanstva in to nikogar ne moti. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Lazslo Göncz.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi. Uvodoma želim povedati, da bom kandidata za ministra za okolje in prostor podprl. Razlogov je več. Predvsem bi se osredotočil na dejstvo, ki je bilo danes večkrat poudarjeno, da gre za ministrstvo, ki je zelo zahtevno glede kompetenc in dejavnosti, interdisciplinarno, o tem ni nikakršnega dvoma, zato je nedvomno pomembno, da to ministrstvo v tem obdobju in dani situaciji zaseda strokovnjak. Dr. Žanića sicer ne poznam osebno, vendar na osnovi izjav, ki jih je dal v zadnjih tednih, in na osnovi literature, ki sem jo uspel pregledati, ocenjujem, da bo primeren. Izziv bo velik in težak. Omenil bi zgolj dva problema iz moje ožje pristojnosti, bom rekel. In sicer ena zadeva je, ki zelo buri duhove v pomurski regiji, predvsem pa v obmejnem območju. Gre za nesrečno umestitev v prostor bioplinarne Motvarjevci. Ta projekt je bil velikokrat tukaj tudi že v Državnem zboru omenjen. Ne bi rad o tem zdaj na dolgo in široko govoril. Dva ministra sta v zvezi s tem izrekla sorazmerno kritično oceno, vendar dejansko se nič ni dogajalo v prid tamkajšnjega življa. Kakorkoli, menim, da se bo gospod novi minister s to problematiko seznanil čim prej, vsaj eno vprašanje: nedvomno je v tem primeru le prevladal interes kapitala, nasproti interesu lokalne skupnosti, čeprav je bilo tudi v lokalni skupnosti zaslediti določenih napak, vendar menim, da je zadeva sorazmerno kompleksna. Pri tej zadevi pa gre opozoriti na eno splošno zakonsko problematiko in na pomanjkljivost v zvezi s tem, da emisije smradu v pravnem sistemu Republike Slovenije niso regulirane, To se je izkazalo tudi v primeru Motvarjevcev, zato dejansko inšpektorji za okolje ne morejo izvajati nadzora nad temi vrstami emisij. Menim, da je to pomembna naloga tudi za novega ministra in sorazmerno ažurna. Za konec bi omenil samo še eno zadevo, in sicer tudi gospod Žarnić kot kandidat je v svoji izjavi omenjal določene nedoslednosti v okviru ministrstva, ki ga bo zdaj prevzel. Sam bi omenil samo eno pomanjkljivost, ki se da verjetno sorazmerno hitro popraviti, in sicer velikokrat se ni odgovarjalo na pisma lokalnih skupnosti. Navajam zgolj en primer, sicer zelo akuten tudi za območje, od koder prihajam. Gre za gradnjo manjkajočih delov obnove visokega vodnega obrambnega nasipa ob reki Muri. V zvezi s tem sta s strani občine Beltinci že pred enim letom tako rekoč prišli na ministrstvo dve pismi. Žal do današnjega dne odgovorjeno ni, zadeva je pa, bom rekel, izredno pereča. To sta samo kot mozaička dva problema, ki sta tako rekoč periferna, ampak kljub temu pomembna. Upam, da bo novi minister dejansko kos nalogam. Želim mu veliko sreče pri tem, in kot sem že rekel - pridružujem se tistim, ki ga bomo podprli za to, da dobi to možnost. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Miran Potrč.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kandidata za ministra za okolje in prostor, ki nam ga je predlagal predsednik Vlade, bom podprl. Prof. dr. Roko Žarnić je po oceni poslank in poslancev in tudi javnosti, več kot uspešno opravil predstavitev pred matičnim delovnim telesom. Njegovo strokovno znanje in zavzetost nam dajeta podlage za optimizem, da bo zelo zapleten in vsebinsko zahteven resor lahko uspešno vodil. Da bo znal in zmogel oblikovati in uveljavljati načelno politiko v interesno tako zelo konfliktnem resoru, od katerega po eni strani pričakujemo uspešno varovanje narave in ohranjanje še dokaj dobrih resursov, hkrati pa prizadeti in zainteresirani pričakujejo zase, za svoja podjetja, za svoje občine, energetski in prometni lobi in še kdo hitre in za njih ugodne rešitve. Slovenija je enako kot ves svet, kljub nekaj boljši startni poziciji glede stanja v okolju, pred pomembnimi odločitvami na področju prometne infrastrukture in politike, na področju energetike, urejanja voda in ravnanja z odpadki, politike poselitve in še mnogo kaj. Na vseh teh področjih bo moral minister oceniti, kje in kakšne so prednostne naloge, kje je treba že sprejeto politiko le dosledno izvajati, česar ne bo ravno veliko, kje pa je treba politiko in cilje postaviti na novo. Želim mu veliko uspeha. Naj si ob iskreni želji za uspeh dovolim pripomniti, da bo ta odvisen ne le od ministra, temveč v veliki meri tudi od ekipe, s katero bo delal. Ne samo ožjega kabineta, temveč vseh organizacijskih enot, po mojih podatkih z več kot 1400 zaposlenimi, in naj mi bo dovoljeno izraziti mnenje vsaj dela teh zaposlenih, da delovno vzdušje in medsebojni odnosi doslej niso bili vedno najboljši, da so si zaposleni želeli več medsebojnega sodelovanja, ustvarjalnejše vzdušje in mnogo manj spoštovanja samo formalne hierarhije. Prava motivacija za delo in dobra organizacija ter pravične ocene dela, ki spodbujajo, ne pa demotivirajo, so namreč pol uspeha. V svojem poslanskem delu se nisem intenzivno in poglobljeno ukvarjal z mnogimi področji dela ministrstva. Z enim vprašanjem pa se, vsaj občasno, zelo zavzeto in prizadeto ukvarjam že petnajst let. To je področje stanovanjskih razmerij in v njihovem okviru tudi položaj in pravice najemnikov stanovanj, posebej najemnikov v denacionaliziranih stanovanjih. Ne vem, če bodoči minister pozna to problematiko in še soglaša z mojimi ugotovitvami, da je denacionalizacija in stanovanjska reforma osebno prizadela in povzročila krivice tisočim bivšim nosilcem stanovanjske pravice na družbenih stanovanjih, tudi hišnikom, ki zaradi vrnitve teh stanovanj denacionalizacijskim opravičencem niso mogli uveljaviti enakih pravic kot najemniki drugih družbenih stanovanj. S tem so postali mnogokrat na milost in nemilost, bolj slednje, prepuščeni novim lastnikom, ki so hoteli v kratkem času na račun najemnikov nadoknaditi ekonomske cilje, ki so bili prizadeti v drugačnem družbenem redu. Tako so postali nesigurni celo v uživanju svoje stanovanjske pravice, tudi legalno se jim je povečevala najemnina, niso jim bila povrnjena velika vlaganja v posodobitev stanovanj, pravica varnega najema je bila zagotovljena le nosilcev stanovanjske pravice v času spremembe lastništva in njegovemu zakoncu, vsem ostalim družinskim članom pa ne. Malo poenostavljeno, vsaka sodba Ustavnega ali Vrhovnega sodišča jim je vzela del prej obljubljenih pravic in vedno bolj so postajali brezpravni. Moja poslanska skupina in jaz osebno smo v vsakem mandatu in pod vsemi ministri vlagali zakone ali amandmaje za ureditvijo njihovega statusa in pravic, praviloma z malo uspeha. Pomagala niso niti vsakoletna poročila varuha človekovih pravic. Bomo videli, ali bo tokrat kaj zalegla ocena evropskega odbora za človekove pravice pri Svetu Evrope, ki je na podlagi kolektivne pritožbe Evropske zveze nevladnih organizacij ob vse možnostih naše vlade, da pojasnjuje in ugovarja, ugotovil, da Slovenija s položajem najemnikov v denacionaliziranih stanovanjih resno krši mnoga določila Evropske socialne listine. Zato je bila Slovenija tudi pozvana, da ukrepa. Upam, da se bo to res tudi zgodilo in da ne bodo tudi pod novim ministrom predlagali formalen pristop in birokratski odnos, ki ne razume in ne upošteva stiske ljudi, ki že 18 let iščejo rešitve za krivice, ki so jim bile povzročene. Za Slovenijo kot državo morda to res ni najpomembnejše vprašanje, toda za nekaj tisoč posebej prizadetih, mnogi so zaradi storjenih krivic tudi resno oboleli, in za ugled Slovenije kot pravne in socialne države je tudi to pomembno vprašanje. Ni edino, je pa med pomembnimi eksistenčnimi ne pa političnimi vprašanji, s katerimi se nekatere stranke tako rade ukvarjajo. Ob želji po uspešnem imenovanju in začetku dela novemu ministru sporočam, da mu bom prav v zvezi s temi problemi kmalu postavil poslansko vprašanje. Hvala.
Besedo ima gospod Danijel Krivec. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi, spoštovana ministra! Ne dvomim v to, da bomo danes prof. dr. Roka Žarnića potrdili za novega ministra za okolje. Tudi sam menim, da je primeren kandidat. Tudi na hiaringu je zelo konkretno odgovarjal in mislim, da je tudi po strokovni plati eden redkih, ki so v svoji predstavitvi imeli neko vizijo, ki je bila v smeri, ki je potrebna za ta resor. Bi mu pa na začetku položil na srce, da postane minister že od prvega dne, da se mu ne zgodi podobna zadeva kot ministru pred njim, ki si tega mesta ni želel, in takrat, ko je postal minister za okolje in prostor, je bilo na žalost že prepozno, kajti problemi so se nakopičili in težave so postale preresne, tako da je zaradi tega tudi moral, žal, odstopiti, čeprav je po mojem mnenju v nekaterih zadevah svojo nalogo dobro opravil, za kar se mu tudi zahvaljujem. Vendar je tisti začetni del, ko bi lahko določene stvari postoril na ministrstvu, na nek način po mojem mnenju zamudil. Mislim, da je kandidat za ministra prof. dr. Roko Žarnić primeren kandidat tudi zato, ker izhaja iz neke stroke in izkušenj, ki si jih je pridobil v preteklem obdobju kot gradbeni inženir, ki je posvečal precej dela tako materialom, analizam, konstrukcijam, kar piše v njegovem življenjepisu, sanaciji, vzdrževanju objektov, gospodarjenju z odpadnimi snovmi in skozi to tudi trajnostnemu razvoju. Vse to so pozitivne prednosti, ki jih bo lahko uporabil, ko bo sedel na sedež tega ministrstva. Tudi njegova predstavitev, kjer je dal velik poudarek področju ohranjanja kulturne dediščine v povezavi s prednostjo, ki jo to ohranjanje pomeni tudi za razvoj turizma na našem območju, se mi zdi pozitiven znak, da človek ve, o čem govori. Tudi njegovo delovanje v dosedanjem obdobju na projektih znotraj gradbene stroke in ostalih me prepričuje, da je na tem področju strokovnjak. Tudi njegova ideja o varčni in racionalni rabi energije skozi nove napredne materiale, izrabo lesa, se mi zdi v tem trenutku v smislu trajnostne rabe pravilen pristop. Odgovori, ki jih je dal glede zmanjšanja emisij CO2 in v tej povezavi glede problematike s prometom, sicer niso bili zelo konkretni, vendar se tega problema zaveda, kar je dobro. Tudi vpeljava novih tehnologij, o katerih je bilo veliko govora ob njegovi predstavitvi, in obnovljivih virov energije, tudi z uporabo sekundarnih surovin, kar je bil problem odpadkov in ostalega, česar se novi kandidat zaveda, me prepričuje, da bo znal to težavo korektno reševati. Govoril je tudi o ukrepih za omejitev porabe energije, kar mislim, da je pravilen pristop, kajti preveč se govori samo o novih virih energije, premalo pa o ukrepih za omejitev porabe in kvalitetno izrabo obstoječih virov energije. Velik poudarek je bil dan tudi kulturni in naravni dediščini glede uporabe v trajnostnem smislu, tako za turizem kot ostale panoge. Tako mislim, da je to področje pravilno. Tudi njegovo razmišljanje, o katerem berem v nekaterih časopisih, da ga skrbi neučinkovitost zaposlenih in da vidi največjo težavo v tem, da je Ministrstvo za okolje in prostor preveliko in s svojimi agencijami težko obvladljivo, mislim, da je ta prva ugotovitev pravilna. In tudi v razpravi na odboru smo ga opozarjali na to, da je znotraj Ministrstva za okolje in prostor posameznih agencij že toliko, da so odgovornosti posameznih subjektov znotraj ministrstva tako razpršene, da so posamezne aktivnosti neuspešne, nedorečene in predolgotrajne. Tako me veseli, da se tudi minister teh opozoril zaveda in da jih tudi resno jemlje. Predlagal je plan znižanja za 1%. Treba se je zavedati, da ima Ministrstvo za okolje in prostor v tem trenutku 1.486, se pravi, skoraj 1.500 zaposlenih, kar je po mojem velika številka, če vemo, da ima samo ožji del ministrstva 300 zaposlenih. Pomemben del, ki se mi je vtisnil v spomin, je bila njegova razprava glede preventivnega delovanja na vseh področjih. Že dolgo časa se na Odboru za okolje in prostor, pa tudi v Državnem zboru odvija razprava o tem, ali preventiva ali kurativa na določenih področjih, ki povzročajo velike škode v primeru naravnih nesreč. Upam, da bo gospod kandidat za ministra resno uveljavil tudi princip nekaterih preventivnih ukrepov predvsem na vodnem področju, kjer so zadeve res v nekem, lahko rečemo, tudi razsulu. Tako da ta koncept preventiva:kurativa, mislim, da je z njegove strani zelo pravilen. Tudi razmišljanje o tem, kako se lotiti težav z odpadki, me na nek način preprečuje, da bo znal poiskati tudi rešitve, ki jih do sedaj na nek način ni bilo mogoče. Skrbi me oziroma zelo bom pozoren na to, kako bo poskušal to, kar tudi sam navaja, vzpostaviti neko povezavo znotraj resorjev Ministrstva za okolje in prostor, predvsem odgovornost posameznih resorjev, kar bo ključno za delovanje tega resorja za naprej. Predvsem pa bo pomembno tudi, kako bo vzpostavil povezavo med ministrstvi, kajti vemo, da za določena prostorska umeščanja je pomembno sodelovanje vseh resorjev, in mislim, da je tega do sedaj tako v Vladi kot v tem resorju bistveno premalo. Kajti umeščanje tako prometnic kot nekih gospodarskih projektov v prostor je multidisciplinarno. Minister za okolje in prostor je lahko tukaj ključen, ki poveže vse vplivne strukture, da so ti projekti hitreje priprvljeni za izvedbo. Omenjena je bila stanovanjska problematika. Tudi na tem področju ga čaka veliko veliko dela. Pomembno je, da se bo odločil, in to bomo vsi pozorno spremljali, predvsem v tej smeri, in ugotovil zelo hitro, ali je problem same zakonodaje ali je predvsem izvajanja te zakonodaje. Kajti, če se bo takoj na začetku začel ukvarjati s tem, kako je treba vse zakone spremeniti, se bojim, da bo v tem mandatu zelo malo stvari postoril. Mislim, da je bolj pomembno, da se na nek način začne ukvarjati z učinkovitim izvajanjem posamezne zakonodaje in z manjšimi popravki, kot da postavi vso zadevo na glavo. Mislim, da je tudi v svojih izjavah govoril o tem, da je za tak pristop. Mislim, da bo s seznanitvijo, ki jo bo na nek način opravil takoj, ko bo postal minister, lahko hitro ugotovil, kaj se mu v nekem trenutku bolj obrestuje oziroma izplača. Ugotavljamo vsi, ki izvajamo zakonodajo na prostorskem področju, da je na nek način večji problem v samem izvajanju posameznih podzakonskih aktov v posameznem izvajanju določenih uredb kot pa samega neustreznega zakona. Veliko dela ga, po mojem mnenju, čaka na vzpostavitvi pozitivne klime na tem ministrstvu in da bo znal s tega prostora, ki ga bo zasedel, na nek način to znanje, ki obstaja, tudi učinkovito uporabiti. In da bo te birokratske ovire, ki so dejansko velika težava na tem ministrstvu, na nek način uspelo presekati. Če mu to uspe bo, po moje, zelo hitro se povečala ta učinkovitost tega resorja. Seveda ga čaka precej problemov, na katere ni imel odgovora, predvsem kar se tiče občinskih prostorskih načrtov, državnih lokacijskih načrtov in podobnih zadev, vendar je bil, po mojem mnenju, v odgovorih korekten, ko je dejal, da se bo s tem seznanil in poskušal maksimalno pospešiti zadeve. In verjamem, da jih bo čisto na praktičen način tudi uspel. Kar se mene osebno tiče, lahko rečem, da je bila njegova predstavitev uspešna in da ne nasprotujem njegovi izvolitvi.
Besedo ima gospod dr. Pavel Gantar.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Odločitev predsednika Vlade, da na predlog DeSUS-a, da za ministra za okolje in prostor predlaga dr. Roka Žarnića, je izvrstna in jo podpiram in bom seveda podprl tudi njegovo imenovanje. Prof. dr. Roka Žarnića poznam že dolgo. Bil je dejaven pri popotresni obnovi Posočja. Srečeval sem ga v različnih akademskih in strokovnih krogih, običajno v povezavi z znanostmi, ki se ukvarjajo z urejanjem prostora. Po naravi njegove ožje profesije je tudi sodelovanje s številnimi drugimi strokami in ima zato izrazito multidisciplinarno znanje in tudi izkušnje. V svojem delu je sodeloval s prostorskimi planerji, vodarji, z okoljskimi strokovnjaki, tako da okoli tega, da pozna širše področje delovanja Ministrstva za okolje in prostor, ne more biti dvoma. Zelo dobro je, kolikor sem lahko spremljal njegove izjave in tudi predstavitev pred odborom, naštel glavne naloge, s katerimi se sooča slovenska okoljska in prostorska politika. K temu, kar je dodal moj predhodnik gospod Danijel Krivec, pravzaprav ne bom dodajal, bi pa vendarle dodal še eno stvar - upam, seveda brez zamere, na Ministrstvu za okolje in prostor. Namreč, po mojem mnenju je največji okoljski problem v Sloveniji v tem trenutku samo Ministrstvo za okolje in prostor. Predvsem mislim, da se je v zadnjih petih letih zgodila neke vrste strokovna devolucija in razgradnja stroke na ministrstvu in tudi upravnih struktur. Vse to je pripeljalo do tega, da je nekdo moral plačati ceno, čeprav pravzaprav bivši minister Erjavec ni bil prvi v vrsti, ki bi to ceno tudi moral plačati. Zato je zelo pomembno, da je ukrepanje in delovanje na področju strokovne in kadrovske obnove ministrstva. Danes, po petih letih, srečujemo kadre, ki so delovali bolj uspešno in mogoče tudi manj uspešno, ljudi, povsod. Najdemo jih kot svetovalce Evropske unije po balkanskih deželah, najdemo jih v institucijah Evropske komisije. Ko smo bili na Danskem, smo se imeli priložnost srečati z izvrstno strokovnjakinjo, ki jo seveda poznam, ko sem tudi jaz bil tam, ki je seveda pomembna sodelavka na Evropski agenciji za okolje itn. Najdemo jih povsod, najdemo jih v industriji, v slovenski industriji, v Sloveniji in v tujini, samo na Ministrstvu za okolje in prostor jih je čedalje manj. Zato seveda želim ministru, ko bo izvoljen, prepričan sem, da bo, dejansko seveda to, da bo s srečno roko pri kadrovskih izbirah; in te bodo v začetku najbolj pomembne. Ponovna utrditev in oživite večje kompetentnosti ministra za okolje in prostor in njegove operativne učinkovitosti je v tem trenutku seveda najbolj pomembna in najbolj pereča naloga. Dejansko bo treba sprejeti neke odločitve, da ni več mogoče voditi politike od danes do jutri, predlagati odločitve in čakati, da se bo zgodilo nekaj, kar bo bremenilo tok dogodkov. Tok dogodkov se ne bo obrnil sam, ampak samo s trdno in dobro zasnovano politiko. S tega vidika vsakdo, ki vstopa v ta posel, tudi sam za sebe ve, da sprejema določeno tveganje in prepričan sem, da s predlogom predsednika Vlade je to tveganje razmeroma majhno, in sem prepričan tudi, da je to, kot sem že omenil, ustrezna in dobra izbira. Vseeno bi rad, ker je bilo rečeno, rekel nekaj okoli dvojnega državljanstva. Roko Žarnić bo danes, če bo izvoljen, prisegel pred tem državnim zborom; bo prisegel, da bo delal v korist vseh, torej dobro in v korist ljudi, in ta prisega je simbolna in je pravno zavezujoča hkrati in je dosti bolj pomembna od navadne državljanske lojalnosti. S tega vidika vsem tistim, ki bi dvomili o tem, seveda moramo takšne dvome zavrniti in jih moramo oceniti kot politično in tudi drugače človeško nekorektne. Tisti, ki bo tukaj danes prisegel, bo prisegel s svojim lastnim zavedanjem in s tem, kaj sprejema kot obveznosti in breme, ki ga sprejema. Tako moram reči, da je takšen očitek neutemeljen. Sam, kot sem rekel, sem zadovoljen s tem predlogom in ga bom seveda tudi z veseljem podprl. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Samo Bevk.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Prof. dr. Roka Žarnića bom seveda danes, ko bo na vrsti glasovanje, z veseljem podprl. Želim mu dobro delo na zelo zahtevnem resorju. Bi pa izpostavil tri probleme, in sicer problematiko svetlobnega onesnaževanja, problematiko umestitve razvojnih osi v prostor in pa problematiko strategije Evropske unije za živo srebro, sicer zelo na kratko. Pred tremi leti je Vlada Republike Slovenije sprejela Uredbo o preprečevanju in nadzoru svetlobnega onesnaževanja. Kar 10 let je bilo potrebnih od moje prve pobude leta 1997, da je končno ta predpis zagledal luč sveta. Bil pa je to prvi predpis na državni ravni o preprečevanju svetlobnega onesnaževanja v svetovnem merilu, zato imamo nek primat na tem področju. Prav bi bilo, da se sedaj po treh letih uveljavitve te uredbe naredi neka analiza in da vidimo, kako se ta uredba o preprečevanju svetlobnega onesnaževanja v resnici tudi izvaja. Ta uredba ima prav gotovo številne pozitivne vidike, od tega, da lahko zelo veliko prihranimo pri javni razsvetljavi, do estetskih in drugih pozitivnih lastnosti. Bi pa povedal še en vidik te uredbe. Namreč, v Sloveniji imamo astronomski observatorij, ki je četrti referenčni observatorij za opazovanje kometov oziroma asteroidov v Evropi. Strokovnjaki tega astronomskega observatorija sodelujejo s strokovnjaki vesoljske ameriške agencije NASA. Pretirano svetlobno onesnaževanje bi lahko pomenilo tudi to, da bi zaprli slovensko okno v vesolje. Namreč, v Črnem Vrhu nad Idrijo je lociran ta observatorij in zaradi pretiranega onesnaževanja svetlobnega lahko grozi, da bodo ta opazovanja motena ali pa celo onemogočena. Naslednja pomembna zadeva, ki čaka prav gotovo Ministrstvo za okolje in prostor in seveda v prvi vrsti novega ministra prof. dr. Žarnića, pa je bolj učinkovito in hitrejše umeščanje razvojnih osi oziroma prometnih in drugih infrastrukturnih objektov v prostor. Naj povem samo en primer. V četrti razvojni osi imamo del trase med Cerknim in Gorenjo vasjo, kjer se predvideva tudi izgradnja predorske povezave; projekt, ki čaka na umestitev že od leta 2006. Septembra leta 2006 je bila prva prostorska konferenca o umestitvi tega objekta v prostor, pa do danes še nismo naredili niti drugega koraka, da bi strokovnjaki predstavili in se odločili za eno izmed tras, ki so tukaj na voljo. Tako tukaj čaka ministrstvo veliko delo. Naj povem, da tudi v prejšnjem mandatu, v celotnem mandatu prejšnje vlade, ni bila v prostor umeščena niti ena nova državna cesta, niti ena trasa razvojnih osi in ne bi bilo prav, da bi končali ta mandat z enakim rezultatom, kajti to po drugi strani pomeni tudi to, da ne moremo koristiti evropskih sredstev, ki so za te projekte že odobrena. Na koncu še strategija Evropske unije za živo srebro. Marca leta 2006 je Evropska unija sprejela strategijo za živo srebro, ki prepoveduje izvoz in uporabo živega srebra do leta 2010. Ta strategija govori tudi o skladiščenju živega srebra, o sanaciji okolij, ki so obremenjena z živim srebrom in zavezuje tudi Republiko Slovenijo. Vlada se je ravno konec prejšnjega leta odločila, da bo likvidirala idrijski rudnik živega srebra, je pa tako hitro pripravila vse te dokumente, da je pozabila napisati v svojem prvem osnutku, kaj se bo s tem rudnikom in s to dediščino zgodilo tudi po dokončni likvidaciji tega rudnika. Zato smo imeli velike napore, da smo v ta sklep Vlade vrinili še dodaten sklep, ki zavezuje, da se v štirih mesecih naredi program, kaj po zaprtju in likvidaciji idrijskega rudnika storimo s to dediščino, z okoljskimi vprašanji, ki so vezani na ta rudnik na živo srebro, in tako dalje. Naj povem tudi to, ali pa spomnim bodočega novega ministra, da je njegov predhodnik, minister Janez Podobnik, 22. junija leta 2008, v Idriji prav v skladu in v duhu evropske strategije za živo srebro odprl informacijsko-raziskovalni center za živo srebro; informacijsko-raziskovalni center, ki ga je ustanovila Vlada Republike Slovenije, ni pa zagotovila ne prejšnja vlada, in tudi ta vlada ne, sredstev za sistemsko financiranje tega informacijskega centra in tudi po likvidaciji rudnika ni še točno določeno, kakšna bo usoda tega informacijsko-raziskovalnega centra. Zato bom apeliral na pristojnega ministra, da se resno začne ukvarjati tudi s tem problemom, z oživitvijo informacijsko-raziskovalnega centra za živo srebro. In tako kot je že kolega Miran Potrč napovedal poslansko vprašanje, bo tudi moje poslansko vprašanje ministru šlo v smeri treh vsebinskih področij, o katerih sem govoril danes. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Breda Pečan.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Če gospod Roko Žarnić to razpravo posluša zunaj, mislim, da je lahko vedno bolj prestrašen. Zaradi tega, ker smo mu oziroma ste mu, moji predhodniki, pa tudi sama bom verjetno še kaj prispevala zraven, našteli toliko problemov in težav, ki jih bo moral kot minister reševati, da verjamem, da bo verjetno malo slabo spal danes po tej prisegi, o kateri je govoril predsednik Državnega zbora. Mislim pa, vsaj po tistem, kar sem uspela v pogovoru z njim izvedeti oziroma si narediti vtis, da ni človek, ki bi bil cagav, da ni človek, ki ne bi vedel, kaj ga čaka, tudi brez naših napovedi, in tudi ni človek, ki ne bi imel vizije, kako težave, ki so se nakopičile v preteklih dveh desetletjih v Ministrstvu za okolje in prostor, postopoma in z zdravo pametjo, pa tudi z dobro mero potrpljenja in razumevanja ljudi, ki delajo na Ministrstvu za okolje in prostor, ter ob ministrskih institucijah, kot so Agencija Republike Slovenije za okolje, Geodetska uprava in inšpekcijske službe. Žal mi je, da nisem mogla prisostvovati seji Odbora za okolje in prostor, na kateri je kandidat za ministra odgovarjal na vprašanja. Vendar po tem, kar sem slišala od kolegic in kolegov, kako je sama seja potekala, menim, da smo dobili iz odgovorov kandidata za ministra nek pogled v bodočnost. Dejstvo je, da je Ministrstvo za okolje in prostor zlasti na področju urejanja prostora doživelo, ob vsem spoštovanju gospoda Erjavca, najnižji nivo izvajanja oziroma urejanja prostora, ker smo, na koncu koncev, leta 2007 ob sprejetju Zakona o prostorskem načrtovanju se urejanju prostora na nek način odrekli. Prepričana sem, da bo eden, čeprav smo slišali, da naj se ne bi loteval generalnih sprememb zakonodaje, sem pa prepričana, da bo treba zakonodajo na področju prostora temeljito urediti. Posebej sem vesela njegove izjave, ki smo jo danes lahko brali v Financah, to je, da bo poskrbel za to, da bo službo v ministrstvu usmeril kot odprto službo, ki bo sprejemala in spremljala vse reakcije javnosti, strokovne in laične javnosti, v zvezi z okoljskimi in prostorskimi problemi. Se pravi, da bo ministrstvo odprl v duhu Aarhurške konvencije vsem, ki želijo aktivno in v pozitivnem smislu sodelovati pri urejanju vprašanj na področja varstvo okolja, okolja na sploh in urejanja prostora. Kolega Sajovic je prej povedal nekaj zelo tehtnih besed okoli tega, na kar nas opozarjajo strokovnjaki s področja urejanja prostora, arhitekti, krajinski arhitekti, geografi in še cela vrsta drugih, urbanisti seveda, ki trdijo, da je konec koncev ta zakon o umeščanju infrastrukturnih objektov v prostor, ki se pripravlja, še zadnja stopnica kapitulacija naše vlade in države, naših vlad in države na področju urejanja prostora. Zardi tega, ker ne glede na to, da dobro vidimo, da smo z zakonodajo in predvsem tudi z izvajanjem zakonodaje na področju urejanja prostora zašli v slepo ulico, ne rešujemo stvari tako, da bi ulico odprli ali pa obrnili smer in šli na neko normalno cesto, raje gremo in se slepe ulice lotevamo tako, da delamo še en majhen slepič na tej slepi ulici, zaradi tega ker mislimo, da se s takimi kratkoročnimi rešitvami da rešiti dolgoročne in zelo globoke probleme. Rada bi opozorila na to, da bo treba zlasti na področju Ministrstva za okolje in prostor se lotiti izvajanja Resolucije o normativni dejavnosti, ki nas zavezuje k temu, da sproti spremljamo, kaj pravzaprav pomenijo novi zakoni in kakšni so njihovi učinki. Če bi se pri Zakonu o prostorskem načrtovanju lotili preverjanja učinkov tega zakona po šestih, sedmih mesecih, bi ugotovili, da je bil ta zakon velika luknja v vodo in da se je ta voda, kakor hitro smo prst potegnili iz nje, spet zgrnila in se zravnala. Ničesar nismo naredili s tem zakonom, samo še bolj smo zapletli postopke in prišli do tega, da imamo sedaj veliko večino občin v Sloveniji, ki nimajo občinskih prostorskih načrtov, občin, ki tega področja nimajo urejenega, in tudi, po mojem globokem prepričanju, ne bodo imele teh dokumentov do konca letošnjega leta. Kandidatu za ministra želim veliko, veliko sreče in veliko energije, ki, kot kaže, mu je ne manjka. Mislim pa, da bo Odbor za okolje in prostor že po dosedanjih izkušnjah, ki kažejo na to, da v tem odboru zagotovo nismo opozicija in koalicija, ampak smo kolegi in kolegice, poslanci in poslanke, ki smotrno in z nekim zelo poenotenim ciljem želimo izboljšati stanje na področju, ki ga pokrivamo. Tako bomo bodočemu ministru zagotovo v oporo in mu bomo pomagali pri postopkih, ki bodo potekali tudi pri nas skozi zakonodajne dejavnosti v Državnem zboru. Vso srečo mu želim in zelo bom vesela, če bo dobil soglasno podporo. Hvala.
Besedo ima gospod Matevž Frangež.
Splošen vtis danes je dober. Mislim, da smo vsi bili deležni dobrega vtisa o ministrskem kandidatu dr. Žarniću. To včasih pomeni mogoče tudi kaj drugega. Dr. Gjerkeš, ki je danes tu z nami, in sam to ve, je name v svojih prvih medijskih odzivih naredil izrazito slab vtis. Vendar je s svojim ministrskim delovanjem dokazal, da je več kot le kompetenten in dober minister za lokalno samoupravo in regionalni razvoj. Verjamem, da bo enako tudi pri dr. Žarniću in da bo dober član naše vladne ekipe. Tudi sam želim izpostaviti njegovo napoved, da bo oblikoval Urad za komunikacije kot tisto, kar smo doslej na Ministrstvu za okolje in prostor izrazito pogrešali, ker prizadeti, bodisi takrat ko se je govorilo o posegih v naravno okolje, bodisi takrat ko so bile zaradi umeščanja v infrastrukturo prizadete njihove pravice, niso bili v celoti vključeni v postopke v skladu z Aarhuško konvencijo, ki zahteva - ne samo sodelovanje, ampak tudi pravico soodločanja za vse tiste, ki jih takšni postopki države prizadenejo. To ministrstvo je izjemno zahtevno ministrstvo. V dneh, ko se je iskal kandidat za ministra, smo to večkrat slišali. Zahtevno je tudi zato, ker v svoji vsebini združuje tri izjemno zahtevna področja, ki so mestoma med seboj tudi v izrazitem sistemskem konfliktu: področje stanovanj, kjer vemo, da je bilo v preteklosti storjenega premalo, da se je Slovenija opredelila za izrazit lastniški model stanovanjske gradnje, saj imamo kar 94% vseh stanovanj lastniških, kot posledico privatizacije nekdanjega družbenega premoženja po stanovanjskem zakonu. Tolikšna količina lastniških stanovanj onemogoča pametno razvitje najemnega trga stanovanj in to mora biti naša prioriteta, ker nove generacije nimajo več ugodnosti svojih staršev, ko so lahko za 10 tisoč nemških mark odkupili nekdanje družbeno premoženje, danes so zneski, investicije v rešitev stanovanjskega problema bistveno bistveno višje in zahteva zadolževanje za 20 ali celo 30 let. Na ta izziv moramo kot socialdemokratska vlada v tej državi najti učinkovit odgovor z izrazitim posegom in krepitvijo najemnega trga v naši državi. Drugič. Prostor in tisto, kar se pogosto zahteva na področju prostora, je pogosto v izrazitem konfliktu s tistim, kar želimo narediti na področju okolja. Kandidat bo nedvomno opazil, da v Državnem zboru velikokrat o področju okolja in prostora govorijo predvsem župani med nami. In to samo po sebi ni nič slabo. Moram reči, da mnoge od njih na tem področju izrazito cenim, ker izkazujejo visoko kompetentnost, ker se morajo pri vodenju svojih občin vsak dan srečevati in ukvarjati s temi problemi. Vendarle pa je ta vidik, naravni vidik vsakega politika, ki želi svojemu kraju zagotoviti čim bolj dinamičen razvoj, veliko manj pa vprašanje, kako bomo pri teh posegih ustrezno zavarovali tudi naše naravno okolje. Ministru oziroma ministrskemu kandidatu želim dati opozorilo, da je morda eden od sistemskih problemov, ki ga imamo vgrajenega v zakonodajo, vprašanje presoje vplivov na okolje. Te naročajo investitorji, seveda pa investitorji sami izbirajo tistega, ki to študiji pripravi. Zato so te študije pogosto - če milo rečem, jim manjka ustrezne objektivnosti pri resničnem odgovoru na vprašanje, kaj bo nek poseg v prostor pomenil na kakovost okolja. Strinjam se s tistim, kar je dejal starešina naše poslanske skupine Miran Potrč, ko je opozoril na to, da bo treba znotraj Ministrstva za okolje in prostor zgraditi novo kulturo sodelovanja in tisoče uradnikov na tem ministrstvu ustrezno vključiti v proces za to, da uresničimo velike izzive, ki so na tem področju pred nami. Moja izkušnja s tem ministrstvom je po tej uradniški plati izrazito slaba. Pokazala je tisti tipičen, birokratski obraz uradnika, ki pogosto noče razumeti problemov in vztraja na vejicah, pikah in paragrafih zato, da nekatere stvari, ki danes močno degradirajo ali utegnejo degradirati kakovost našega okolja, ne rešijo. Minister dr. Žarnić, ko bo minister, bo nedvomno zaznal velik interes tako mene kot mnogih izmed nas za podnebne spremembe. 70% Slovencev meni, da so podnebne spremembe največja grožnja 21. stoletja. 66% Slovencev po raziskavah Evrobarometra meni, da imajo podnebne spremembe lahko pozitiven učinek na slovensko gospodarstvo. Tudi sam sem med temi. Menim, da je pred nami izjemno zahteven proces, če želimo uresničiti cilje, ki si jih kot del mednarodne skupnosti zastavljamo, zato da preprečimo nadaljnje segrevanje našega planeta, čim nižje pod 2 stopinjama nad povprečnimi temperaturami v predindustrijskem obdobju. V Državnem zboru smo sprejeli deklaracijo o podnebnih spremembah in v zadnjem poglavju te deklaracije je zapisana vrsta ukrepov, ki jih želimo ob sodelovanju z Vlado narediti, zato da opredelimo učinkovit prehod Slovenije v nizkoogljično družbo, da po sektorjih onesnaževalcev - od prometa, energetike, odpadkov, kmetijstva - se lotimo načrtnega zmanjševanja emisij. Prepričan sem da je to res izjemna priložnost za slovensko gospodarstvo, da lahko tudi s slovenskim znanjem na tem področju - ne nazadnje je dr. Žarnić sodeloval v projekti skupini, ki se je ukvarjala z gradbenimi materialih, ki imajo ključno vlogo pri tem, da zmanjšamo izgube energije pri ogrevanju zgradb; torej da je to lahko eno tistih področjih, na katerih lahko bistveno okrepimo svojo globalno konkurenčnost. Skratka, sam mu želim biti zaveznik pri ambicioznih načrtih in njegovi ministrski poti. Želim mu veliko sreče in upam, da bomo na področju njegovega dela skupaj uspešni.
Besedo ima gospod dr. Peter Verlič.
Hvala lepa. Spoštovana koalicija! Nekaj pa je le treba priznati. Tudi, če ima kandidat vse strokovne kompetence, in vidim, da tukaj nihče v dvorani mu tega ne oporeka, je pa en problem. To pa je problem menjave ministra in to na resorju, ki je problematično. Če je bil prvi minister izrazito politično imenovan, kot predsednik ene izmed koalicijskih strank, so bila vsaj moja vprašanja na hiaringu za kandidata takrat, še ministra Erjavca, praktično enaka, kot sem jih postavil sedaj. Takrat sem vprašal: Kako bo z umeščanjem prometnic v prostor? Ali bo to postala ustrezna prioriteta? In: Kako se bo razreševala problematiko odpadkov? Po enem letu se zgodi to, da se mora minister, izraziti politik, posloviti zaradi odpadkov. Podobno sem vprašal takrat tudi ministra za promet, Vlačiča, ki ga sedaj ni, kako bosta sodelovala z ministrom za okolje in prostor, kajti umeščanje prometnic v prostor, to ponavljamo sedaj že kot jara kača vseskozi, pa se nam letnice prvih uredb o državnih prostorskih načrtih za razvojne osi, danes pa celo slišimo, da letijo ven iz resolucije o nacionalnih razvojnih projektih, kako bosta to uskladila, je, če boste pogledali magnetogram, minister Vlačič rekel, da "če naloge ne narediva, midva z ministrom - takrat še Erjavcem - "obadva letiva iz vlade" No, izgleda, da moraš biti verjetno, naj mi kolegi poslanci z DeSUS-a oprostijo, da moraš biti minister v DeSUS-u, pa se potem posloviš, če si pa minister v SD-ju, pa ostajaš. No, jaz novemu kandidatu za ministra, ki pa je sedaj strokovnjak, želim, da bo nadoknadil vse to kar se sedaj tukaj dogaja. Veste, niso samo, tako kot je prej povedal eden izmed predhodnikov, kolega Gantar, niso samo uradniki na ministrstvu za okolje in prostor, tudi vodenje je pomembno, ne glede na to, da se še vedno oziramo po prejšnjem mandatu in da poslušamo, da do leta 2008 ni bila nobena prometnica na razvojni osi umeščena v prostor, kar drži, ampak drži pa tudi, da je bila sprejeta resolucija o nacionalnih razvojnih projektih, ki je umestila razvojne osi, da je bil sprejet operativni program razvoja okoljske in prometne infrastrukture in da so bila izpogajanja evropska sredstva, da pa problem umeščanja v prostor ostaja. In na skupni seji Odbora za okolje in prostor in Odbora za promet so strokovnjaki iz obeh ministrstev povedali prvo letnico, letnico 2013, ko naj bi bila prva uredba sprejeta za prvo od razvojnih osi. In sedaj vsi čudežno pričakujemo novi zakon o umeščanju prometnic v prostor, ki - sam mislim, da je njegov osnovni namen - naj bi določil, da bi se - kaj? - ti postopki skrajšali. Takrat sem vprašal strokovnjake in tudi državnega sekretarja, ki je bil prisoten, kaj bo to pomenilo. Koliko hitreje bodo prometnice na račun tega zakona umeščene v prostor? Ni bilo konkretnega odgovora. Vprašal sem tudi sedanjega kandidata za ministra za okolje in prostor kot strokovnjaka, pa tudi ni dal odgovora. Ampak dobro vemo, da ko pride do menjave ministra, če se to razreševanje, imenovanje povleče za en mesec, vam sedaj povem, da to ustavi delo ministrstva za tri do štiri mesece samo zato, da se pravzaprav ministrstvo privadi na novo vodstveno ekipo. In tukaj se bo zgodilo popolnoma enako. Torej bo moral novi kandidat za ministra, ko bo izvoljen, ko bo postal minister, hitro začeti z delom. Ampak glede na to, da je njegova predstavitev bila lepa, jasno, ima bogate izkušnje iz prakse, vendar pa mi kljub vsemu le dovolite, da če pogledamo magnetogram in če pogledamo odgovore, je pa na mnogo vprašanj, ki so bila konkretna, pa le odgovoril: sem na hitro prišel, bom proučil, bom preštudiral, bom premislil, se bom dal podučiti. Na koncu pa tisto, kar mu lahko morda štejemo tudi v plus. Rekel je: "Se bom odločil odločati pa se znam". Upam, da se bo odločil na način, da ga potem Računsko sodišče ne bo predlagalo za razrešitev. Torej, problemi tega resorja so veliki in niso samo problemi ministrstva, mislim, da so problemi Vlade in sedaj problemi tudi koalicije. Kajti to, da se šteje za uspeh, da bodo prve uredbe o državnih prostorskih načrtih za razvojne osi umeščene šele leta 2013 in da predlagate zakon o umeščanju prometnic v prostor, ki naj bi to umeščanje v prostor pospešile, zraven pa nihče ne zna odgovoriti, koliko hitreje naj bi se to zgodilo - poglejte, jaz tega ne razumem. Bojim, da se bo letnica 2013 tudi zaradi te menjave se pomaknila še v kakšno daljšo prihodnost. In to, kar smo v razpravi poslušali, tudi prej o izhodni strategiji, da razvojne osi gredo ven iz resolucije o nacionalnih razvojnih projektih. Da ste zavrnili oba zakonska predloga o umeščanju železniške infrastrukture, prioritetnih odsekov, v zakon, da ste zavrnili predlog zakona, po katerem bi odseki javnih cest postali obveznost te države in to prestavili v neko resolucijo, v nek nacionalni program, ki ga še ni in že zamuja tako kot zakon; glejte, to so problemi, ki verjetno razvojni preboj Slovenije na področju prometne infrastrukture zopet premikajo nekam v prihodnost. Veste, kako premikajo? Na področju železnic tako, da bodo evropska sredstva vrnjena nazaj v bruseljsko blagajno, tako da bodo evropski železniški koridorji očitno namesto po Sloveniji šli po Italiji in po Avstriji, da bodo razvojne osi postale tema za debatne krožke na obiskih poslancev in Vlade po regijah ljudje pa od teh razvojnih osi, razen obljub, ne bodo imeli nič. In to je problem. Danes ni bilo slišati tukaj nič o odpadkih. Mislim, da je to pomembna še ena izmed pomembnih nalog, ki so na nek način tudi odnesle bivšega ministra, ki je bil politik. Upam, da tega ministra, ki je strokovnjak, ne bodo odnesle. Vendar pa, kje so rešitve za regijska odlagališča? Ali je jih zdaj 15 ali je 10? Kaj se na tem področju dogaja? Čas teče in to, spoštovane kolegice in kolegi, ni več samo problem tega kandidata za ministra, ki bo od jutri naprej minister, ni več samo problem Vlade, mislim, da je problem kar koalicije, seveda pa se bo delo ocenjevalo ob koncu mandata.
Besedo ima gospod Joško Godec.
Spoštovani predsedujoči, spoštovana gospoda ministra, spoštovane kolegice, kolegi, spoštovani ostali prisotni! Z največjim veseljem in zadovoljstvom bom podprl kandidaturo gospoda Roka Žarnića za kandidata za ministra za okolje in prostor, kajti poznava se že dolgo časa in tudi z največjim veseljem sem sodeloval v stranki DeSUS v kadrovskem procesu izbiranja kandidata za to mesto, za katerega je pač dal soglasje tudi gospod predsednik Vlade, gospod Pahor. Vem, da bo v svojem prvem navalu, če ne bo danes kakšnih kadrovskih zapletov, dobil vsaj 214 čestitk iz vseh občin, da bo dobil vsaj 90 čestitk od vseh poslancev, da bo dobil 17 čestitk od vseh ministrov, da bo dobil v štirinajstih dneh pa še 5 tisoč vprašanj pa želja, kam je treba kakšno stvar umestiti in kako narediti, da bi se ta star prej in bolje končala. Sam mu obljubljam, da mu ne bom prinesel vprašanja, da je treba začeti tretjo razvojno os delati v Litiji, ne bom prinesel vprašanja, da naj se postavi v naslednji savski verigi prva elektrarna v Litiji na polju, kjer sem doma. Pač mu želim, da se sam odloči in najprej pospravi tisto evropsko zadevo, ki je in mora biti na prvem mestu, kot prioriteta. Pri njegovih, smatram, da ima dovolj strokovnih nazivov in izobrazbe, je pa tudi zelo močna psihična osebnost in bo znal kot trmast in deloven človek premagati vse te spremljevalne težave, ki lahko nastopijo pri reševanju teh problemov. Sem prepričan, da je tudi človek za na pravo mesto, in mislim, da ne more priti do teh vprašanj, pa da bi zopet rekli, da koga odnesejo smeti. Tudi gospoda Karla Erjavca niso odnesle smeti, odnesel ga je 13. člen Zakona o vladi in 112. člen Ustave, ki pa čisto nekaj drugega govori kot o smeteh, in ni ga odneslo tudi Računsko razsodišče. Vsi vemo, kako se je ta postopek tukaj zaključil, on je sam odstopil. To je velika razlika. Jaz pa gospodu Žarniću kot prijatelju želim, da bo to ekipo, armado strokovnjakov, bi rekel, ali pa vsaj brigado na ministrstvo le spodbudil s svojim trdnostnim načelom poštenega delovnega človeka do takšne oblike, da bodo vestno in zavestno, s polno voljo pričeli s tistim delom, za katero pač tukaj vsi sedimo in da ne bomo izgubili teh evropskih sredstev in da bomo pametno in dosledno končali ta mandat. Hvala lepa.
Gospod Miran Györek. Ga ni. Gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. Seveda bom podprl prof. dr. Roka Žarnića za ministra za okolje in prostor, hkrati bi pa dal nekaj opozoril, ki se po mojem mnenju nikakor ne smejo ponoviti; torej dogodki, ki so se zgodili v prejšnjem mandatu, se na tem resorju nikakor ne smejo ponoviti. Gre za dejstvo, da v trenutku, ko umeščamo razvojne osi v prostor, minister Podobnik na to isto območje, kjer se umešča os v prostor, hkrati razglasi tudi za Naturo 2000. To je neko nenormalno videnje vodenja Ministrstva za okolje in prostor, ki se nikoli v zgodovini vodenja tega resorja po mojem mnenju ne sme več ponoviti. Glede Nature same pa bi dal še to opozorilo, da tudi ni prav, da je komisija, ki se v Bruslju pogaja o tem, koliko Nature bomo imeli v Sloveniji, sestavljena samo iz strokovnjakov, ki zagovarjajo habitate in ptice, in je tudi predstavnik lastnikov v tej komisiji iz Slovenije direktor krajinskega parka. Torej sestava, ki v svojem moštvu nima predstavnika, ki bi zagovarjal tudi posledice za socialni razvoj nekega območja, kjer se razglasi Natura, in nekoga, ki bi znal predstaviti posledice za gospodarski razvoj območja, kjer se nahaja Natura. Torej, to komisijo je treba revidirati in dopolniti z ljudmi, ki bodo znali predstaviti tudi socialni in gospodarski vidik širitve Nature v Sloveniji. Glede nizkoogljične družbe pa bi izpostavil samo to dejstvo, da je lesna sekcija pri Gospodarski zbornici Slovenije že pred kratkim na Kabinet predsednika Vlade naslovila pobudo, da se poskuša tudi v teh časih gospodarske in finančne krize veliko pozornosti dati prav uporabi lesa v gradnji. Gre za to, da s tem spodbudimo lesno proizvodnjo, da spodbudimo tudi gradbenike, da uporabljajo les, ter da tudi investitorje prepričamo z ustreznimi ukrepi, da je les tisti material, ki ga bodo v večji meri želeli vgraditi v svoje objekte. Namreč, les je tisti, ki tudi v procesu svoje rasti veže CO2 in nikoli potem, ko ga vgradiš, ne oddaja CO2 v okolje in tudi, ne nazadnje, ko ni več uporaben in dovolj všečen v objektih, ta material še vedno lahko uporabimo koristno za energetske potrebe. In ker je prof. dr. Roko Žarnić strokovnjak in gradbenik ravno s tega področja, sem prepričan, da bo v ekipi, ki jo morajo sestavljati, kot je bil tudi odgovor Kabineta predsednika Gospodarski zbornici Slovenije, bo zelo pomemben dejavnik skupaj s kolegi Ministrstva za gospodarstvo, Službe Vlade za razvoj in za lokalno samoupravo, Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, Ministrstvo za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo. In to je tista ekipa, ki lahko dejansko pripravi rešitve, da postanemo nizkoogljična družba in s tem tudi konkurenčna in napredna družba. Gospod Roko Žarnić je zagotovo lahko eden vodilnih ministrov v tej ekipi in bo k temu lahko veliko prispeval. Zato mislim, da je resnično kandidat izjemno primeren, da zasede to mesto. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Renata Brunskole.
Hvala lepa. Lepo pozdravljeni! Prof. dr. Roka Žarnića bom podprla. Že na samo zaslišanje je prinesel nek nov veter, svež zrak in novo energijo, pa tudi politično neobremenjenost, zato pa tudi toliko bolj strokoven pogled na energetsko in okoljsko varčno vizijo vodenja Ministrstva za okolje in prostor. Ker je bilo danes veliko debate o področju, odgovornem resorju, ki ga bo prof. dr. Roko Žarnić vodil, o tem ne bi govorila, sem pa prepričana, da tako razvojne osi, ravnanje z odpadki, kot tudi njegovo razmišljanje, da bi morebiti tudi v Sloveniji uvedli zbiranje in odkup plastenk po vzoru Republike Hrvaške. Mislim, da to ni nek negativen predlog in nima, tudi v povezavi z nekaterimi dilemami nekaterih o dvojnem državljanstvu, nobenega negativnega predznaka. Zatorej sama ocenjujem, da so morebiti takšne razprave nekaterih mogoče premalo premišljene. Dajmo profesorju doktorju priložnost. Sama mu želim veliko uspeha v novem izzivu, njegovi poslovno-strokovni in tudi znanstveni karieri in verjamem, da bo uspešno peljal ta izredno zahteven in odgovoren resor, in menim tudi, da so koalicijski kolegi iz skupine DeSUS, skupaj in pod vodstvom predsednika Vlade, tukaj dobro razmislili in da bo gospod profesor uspešno vodil resor. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Luka Juri.
No, prav z veseljem bom tudi jaz izrazil svojo podporo novemu ministru za okolje in prostor. Na resorju, ki je, ne glede na percepcijo, v zadnjih letih postal čedalje pomembnejši in danes skupaj z resorjem, ki vodi državne finance, po mojem mnenju predstavlja s strateškega vidika najbolj pomemben resor za prihodnost določene države. Od podnebnih sprememb do onesnaževanja z embalažo, do svetlobnega onesnaževanja, do klasičnih področij varovanja okolja in načrtovanja s prostorom bo imel minister polne roke dela. Po pogovoru s kolegi vem, da ga že prihodnji teden pričakujejo poslanska vprašanja, in pobude in sem prepričan, da bo prav užitek sodelovati z njim. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Bogdan Barovič ne bo razpravljal. Gospod Anton Anderlič.
Hitro je prišlo. Saj do 7. zjutraj bo že prišel v Gorico, tudi če burja piha. A ja, saj jutri je sobota, jutri nimaš dela. Ja, težko bi človek rekel, da bi predsednik imel bolj srečno roko, kot jo je imel v tem primeru. Če je v preteklosti mogoče veljalo, da ko se omenja, da naj bi na ministrska mesta prišli strokovnjaki, naj bi prišli ljudje z voditeljskimi sposobnostmi in še politično usposobljeni in tako naprej, potem bi človek rekel, da tukaj, ko sem bil na odboru in še prej, ko sem prebiral utemeljitev, sem pravzaprav bil presenečen, ali je sploh mogoče, da se strokovno tako utemelji nek predlog z vsemi referencami, kot je bil ta utemeljen. Voditeljske sposobnosti skozi vse tisto, kar je že do sedaj počel, so bile tako rekoč izstopajoče. Da je pravzaprav vse lahko to počel, je moral biti pa tudi politično spreten glede na to, da v vsem tem času je bilo veliko sistemov. Začel je tako rekoč v socializmu, pa preko ene vlade, druge vlade, tretje in tako naprej, do tega, da je sedaj prišel v situacijo, da "je živ", v narekovajih, preživel vse to kot ugleden strokovnjak z vodstvenimi izkušnjami in tako naprej in da lahko to kariero nadaljuje tudi kot minister. Težko bi predsedniku Vlade uspelo kaj bolj, ne bom rekel posrečenega ali bolj utemeljena odločitev kot je ta. Prepričan sem, da ministrom sploh, ki vstopajo - in ministricam seveda, če bo tudi kakšna še prišla vmes - , ki nastopajo med mandatom, ni mogoče in tudi ni hudo korektno, da jim nalagamo ali izražamo svoje želje, svoja pričakovanja, kaj naj naredi prvo, kaj drugo, kaj peto, ampak da se loti posla tam, kjer je zastal oziroma tam, kjer ga je končal prejšnji minister, in da ga s svojo energijo, s svojimi sposobnostmi nadgradi in da svoj pečat temu delu. Drugega se ne da. Imamo program vlade, imamo koalicijsko pogodbo, imamo dolgoročne načrte, kaj vse bomo naredili, pa konec koncev tudi danes smo imeli dolgo diskusijo o tem, kaj so prioritete in bodo morale biti prioritete ne samo za njega, ampak za vse ministre, za celotno vlado in za daljše obdobje, kot bo segel ta mandat. Upam, da ne bo segel daleč čez povprečje in da bi zaradi tega, ker bi se lotil kakšne stvari, ki ne bi bila hudo popularna, ne bi prehitro začeli loviti na kakšnih stvareh in da bo imel možnost, da to tudi naredi. Pred dnevi sem gledal neko oddajo o Vancouvru oziroma o Kanadi. Vancouver je tako ali tako mesto, ki je najbolj liberalno, pravijo, na svetu. Kanada je prijazna država, bogata država. In je govoril Slovenec, doktor, znanstvenik, ukvarja se z nekimi stvarmi v boju proti raku in tako naprej. Prišel je, ko je bil star že krepko čez 30 let, v Kanado. In ga vpraša novinarka: "Kako je tu, v Kanadi?" Pravi: "Odlično. Tu smo vsi s celega sveta, samo jaz sam sem kriv, da nisem predsednik vlade." Ampak zato, ker ni kandidiral in ker ne želi kandidirati. Pravi: "Če bi pa hotel, bi pa to lahko bil." Zato sem že na odboru rekel, da ni prav in ni korektno, da se kakorkoli reče človeku, ki je po materi Slovenec oziroma je mati Slovenka, oče je Hrvat, da je on Hrvat. Jaz ne vem, če je, ali se je opredelil za Hrvata ali ne, in me to tudi ne zanima. On je slovenski državljan in hrvaški državljan. Ampak kam s takimi ljudmi, kam jih razvrstiti ter kaj smejo in česa ne smejo početi?! Mene te stvari motijo in ni prav, da se na tak način razvrščamo. Zato sem dal za primer Kanado, ki je ne boste nikjer našli v kakšnih problemih, v "špetirjih" in tako naprej, nestrpnostih in podobno. Zato bi rad, da tudi pri nas resnično sodimo ljudi samo po tistem, kar počno, za kar se opredelijo in za kar, konec koncev, imajo vse verifikacije. Res ni prepovedi v slovenski zakonodaji, da ne smeš imeti dvojnega državljanstva. Zakaj je taka ureditev, zakaj je to tako, kakšne interes ima kdo še poleg tega. Gotovo. In verjamem tistemu, kar je bilo povedano na odboru, kjer so bile stvari postavljene čvrsto, in sem bil prav vesel, ko je tudi kandidat povedal, kako gleda na te stvari. Pustimo priložnost, pustimo času čas, in verjamem, da bodo slej ko prej tudi iz naših vsakodnevnih potreb in govoranc izginile nekatere nepotrebne diskusije. Že na odboru sva se s kolegom na nek način spopadla glede tega, ko se vendar pri čisto vsaki stvari izpostavlja ta nacionalistična nota. Lahko bi celo rekel, da bi lahko kdo čutil, da je tudi nestrpna do drugih. In kako lahko v tem svetu kdo prisega samo na to, da je samo čistokrvnost, in tako naprej, tista, ki lahko daje nekomu legitimacijo, da se kvalificira za katerekoli službe v tej državi. Stvari so jasne, so pogoji, so kriteriji in v tem primeru ni kaj dvomiti. In kot sem rekel na odboru, ne glede na to, da kandidat prihaja iz Grosuplja, ga bom danes z veseljem podprl.
Hvala lepa. Gospod Zvonko Lah. [[Ne bo razpravljal.]] Gospod Anton Urh.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod predsednik Vlade, spoštovana ministrica, ministri, kolegice in kolegi! Seveda bom z veseljem dal podporo prof. dr. Roko Žarniću za ministra za okolje in prostor. Predvsem zato, ker minister oziroma kandidat za ministra je strokovnjak na svojem področju, da pa to ministrstvo zahteva tudi politika, pa verjamem, da bo tudi to postal. Kolega Anderlič je dejal, da je imel premier srečno roko, ko je predlagal takega kandidata. Seveda jo je imel, saj je ja kandidata predlagala stranka DeSUS, in to je zelo pomembno! Ne bom se spuščal v sovražne govore nekaterih poslanskih kolegov, namreč to ni bil prvi sovražni govor kandidatu za ministra iz stranke DeSUS. Če se malo spomnimo nazaj, tudi minister Gjerkeš, ki je eden boljših ministrov, je bil popljuvan, preden je sploh lahko vedel, kje je parlament. Ministrstvo, ki ga bo prevzel gospod Roko Žarnić, je eno najbolj zahtevnih ministrstev v tej državi. Zato je to ministrstvo tudi najmanj priljubljeno. Pa vendar, minister na temu ministrstvo včasih mora delati tudi oziroma zmanjka mu 24 ur na dan, če je to potrebno. Je pa nekaj popolnoma res, vsak minister, pa tudi novi minister, ki bo prevzel to ministrstvo, bo moral slej kot prej oklestiti ves odvečen, slab kader in na ta delovna mesta postaviti strokovnjake. Lahko se mu zgodi, da bo - oziroma če tega ne bo naredil - šel po poti predhodnega ministra. Jaz bi samo to želel, da novemu ministru zaželim dobro vodenje tega ministrstva, Slovenija ga potrebuje, seveda pa tudi to si želim, da bi ministru bila politika bolj naklonjena, kot je bila dosedanjemu. Ob tem bi se Karlu Erjavcu tudi zahvalil za vodenje tega ministrstva seveda novemu ministru, pa želim vse najboljše. Hvala lepa.
Hvala. Poslanski klub LDS je porabil čas za razpravo. Cvetka Zalokar Oražem ne bo razpravljala. Vili Trofenik - ne bo razpravljal. Gospod Franci Kek? Ne bo razpravljal. Franc Jurša? Ne bo razpravljal. Gospod Jože Tanko. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Vsem še enkrat lep pozdrav! Očitno bo imel novi minister na okoljskem področju veliko dela, saj če smo poslušali razprave koalicijskih poslancev, ki so kar naštevali, kaj vse bo treba storiti na tem področju. Moram reči, da so se tukaj potrudili bolj kot opozicijski, in upam, da naloge, ki jih obešate novemu, sedanju kandidatu, bodočemu novemu ministru, ne bodo prevelike in pretežke in da bo lahko to z ekipo, ki mu bo pač ostala od prejšnjega ministra, pač te zadeve lahko uspel urediti. Dejstvo je, da gre za zelo zahtevno področje, zelo kompleksno področje, zelo povezano področje, tudi z drugimi področji znotraj dela Vlade. In pravzaprav ta resor posega neposredno tudi v mnoge, ki so zapisani tudi v strategiji oziroma v izhodni strategiji Vlade Republike Slovenije. Eden od projektov, ki je izredno pomemben, je zagotovo umeščanje tras v prostor, predvsem pri razvojnih oseh, tudi pri drugih pomembnih odsekih na nekaterih drugih državnih cestah Tukaj bo potrebna velika spretnost. Mi smo imeli v mandatu pred vlado, ki ste jo vi nasledili, tudi primer, ko smo sprejemali nacionalni program izgradnje avtocest, resolucije, kjer smo na en amandma, ki je še ostal, zaradi vztrajnosti enega poslanca, v tej resoluciji na njega obesili celoten dodatni program cest. Kolegica Pavlinič, ki je bila takrat pod strašnim pritiskom koroških in drugih poslancev, se zagotovo tega primera spomni. To je bilo aprila leta 2004. To je bilo v obdobju Ropove vlade. Vendar se je takrat pač zgodilo tudi nekaj oziroma se je sprejel na Vladi nek akt, ki se mu reče Natura 2000. In ne boste verjeli, točno ta amandma, ki je bil podlaga za ves dodatni program izgradnje avtocest, je tedanja koalicija prekrila z Naturo 2000 in ga eliminirala. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]Škofljica. Eleminiran je bil z Naturo 2000 kompleten koridor avgusta leta 2004. Tukaj je treba biti pri teh zadevah zelo natančen in precizen in bi bilo dobro, če bi tisti, ki ste takrat bili v tej koaliciji, te zadeve pogledali. Gospod Podobnik je pač kasneje morda Naturo 2000, mogoče v tistem delu, malo razširil območje. Vendar temeljni del tega je bil sprejet avgusta 2004. Takrat ni bil noben problem izločiti iz tega območja celotno planoto Vremščico. Tudi v Naturi 2000 najbrž ne bi bilo nobene težave, saj se je tukaj zelo ozek koridorček izločil zaradi biotske raznovrstnosti, vendar se to ni storilo, kar je velik problem. Bilo je veliko možnosti, tudi zelo možno je na tem območju dobiti nadomestne habitate, nadomestne površine. Mislim, da to ne bi bil noben poseben problem, če bi se v sklopu kmetijskih operacij, se pravi komasacije tega območja, dela Ljubljanskega barja, naredili tudi rezervati, habitati za tiste živali, ki tam živijo in si zaslužijo posebno zaščito. Žal ukrepi, ki jih je [[...]] [[Nerazumljivo.]] Natura 2000 v veliki meri to onemogočajo. Prav tako nekako moti tudi datum oziroma hitrost umeščanja teh tras. Leto 2013 je leto po tem mandatu. Mislim, da ni pametno nalagati in predvidevati nekatere roke, ki sežejo preko, sploh če ne gre za nek dolgoročen projekt, če ne gre za neke aktivnosti, ki niso vnešene v neke dokumente, in so bili pravzaprav vneseni, ampak ste jih potem izločili. To je, po moje, zelo velika škoda. Prav tako so veliki problemi z okoljskimi zadevami. Najbrž vam je znano, da bo Slovenija plačala približno 80 milijonov evrov kazni zaradi neizpolnjevanja določenih zavez, ki jih je sprejela. Bili smo v Kopenhagnu, v začetku leta ali konec lanskega leta, tam je Slovenija pristala še na ostrejše zaveze. Ponudila je v bistvu sama še neke težje pogoje za Slovenijo. In že teh, ki so bili nekako ohlapni, nismo v tem dolgem obdobju uspeli realizirati. Mislim, da bo to eden pomembnih problemov, sploh ker se najbrž ne zavedamo dovolj, tudi na nekaterih področjih, kot je, recimo, energetika, kako resno pristopiti, da bomo izpolnili tudi te zaveze po zeleni energiji. Mislim, da je ta zadeva izredno kontradiktorna - to, kar se dejansko dogaja, in to, kar smo sprejeli, neke načelne zaveze, kar zadeva razmejitev oziroma določitev kvot glede zelene energije. Mislim, da bo na ta način, kot to teče, izredno težko doseči. Mi deleža v strukturi zagotovo na tak način ne bomo dosegli. Me pa bega še eno vprašanje, ki je ostalo iz stališča poslanske skupine in nanj predsednik Vlade še ni odgovoril. Zdaj se je predsednik Vlade vrnil. Vem, da je bilo rečeno, za hrbtom, da se bo problema urejanja zavez iz poročila Računskega sodišča lotil takoj, vendar to je en del, to je ena naloga. Problem je pa čas, v katerem mora biti ta problem rešen. In jaz sem v tem stališču govoril predvsem o tem. Jaz vem, da se bo minister takoj lotil reševanja tega problema, samo zanima me, v katerem roku bo ta zadeva rešena. Ali bom kandidatu dali teh 90 dni, ali bomo kandidatu dali na razpolago pol leta, da bo rešil ta problem, ali [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]bo to lahko reševal do konca svojega mandata; to se pravi, dve leti in še tisto, skoraj tri leta, kar je ostalo do konca. Mislim, da smo dolžni dobiti odgovor tudi na to zadevo. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Tanko. Besedo ima predsednik Vlade gospod Borut Pahor.
Najprej, da kasneje ne pozabim, odgovor na vaše vprašanje. Malo prej sva s prof. Žarnićem govorila o času, ki bo potreben za odpravo nepravilnosti, zaradi katerih je Računsko sodišče pozvalo mene, kot predsednika Vlade, da predlagam razrešitev prejšnjega ministra Karla Erjavca. Novi minister, če boste danes tako odločili, se bo tega problema, kot sem dejal, lotil nemudoma. In pričakujem, da bo izpolnil pričakovanja Računskega sodišča in problem rešil v 90-ih dneh. Domnevam, da je Računsko sodišče pravilno ocenilo čas, v katerem je mogoče ta problem rešiti, in sem prepričan, da je novi minister kos tej nalogi. Bo zelo težko, to vem iz odkritega pogovora s prejšnjim ministrom Erjavcem, ki se mu ob tej priložnosti tudi zahvaljujem za vse, kar je dobrega ali v dobri veri storil za Vlado in državo. Tu je bilo prof. Žarniću izrečenih nekaj spodbudnih besed, kar precej za slovenske razmere. Rad bi se zahvalil vsem, ki ste izrekli novemu ministru - upam, da boste tako odločili - neko zaupanje. To ni ravno značilnost trenutka, v katerem živimo. Bolj smo nekako vpeti v atmosfero nekega splošnega nezaupanja, sumov, dvomov. Premalo je nekih drugih značilnosti, ki so tudi znale odsevati v našem narodu, in to je samozavest, priznanje uspeha tistemu, ki ta uspeh doseže, spodbuda, atmosfera pozitivizma. Kot predsednik Vlade se dostikrat zvečer sprašujem, kolikšna je moja osebna odgovornost, da je atmosfera taka, kot je. Koliko je za to kriva politika, ki jo vodimo, tudi politika tega, da se ne vtikamo v medije, zato da se razpišejo tako, kot se, in ustvarijo skupaj z mano, z vami in vsemi drugimi mnenje, kot pač je. Na koncu se mi zdi, da bo vendarle na dolgi rok vzpostavljeno neko ravnovesje. Mislim, da tisti, ki bo dobro opravil svoje delo, bo na koncu tudi nagrajen. In tisti, ki slabo opravi svoje delo, nagrade ne more dobiti. In tako bo pri meni, pri mojih kolegih, ministricah in ministrih, ter nazadnje tudi pri vas kot poslancih in poslankah Državnega zbora. Torej, hvala za ta kratek utrinek pozitivnega ozračja v Državnem zboru, ki je poskušal dati spodbudo novemu ministru, da se loti svojih zelo težkih nalog z neko ambicijo, z neko voljo, kot pravi sam, tudi s kančkom distance in humorja. Tega potrebujemo več, potrebujemo malo več samozavesti, kot jo ta hip izkazujemo kot skupnost. Drugi nam jo priznavajo, sami sebi si jo pa odrekamo. Mislim, da bomo premagali krizo tisti hip, ko bomo preskočili v tej atmosferi. Ta preskok bo težak, očitno, ampak zdaj moramo pokazati vso politično potrpežljivost, da nam to uspe, ne da bi silili, ker tega z zakonom ni mogoče oktroirati. Počasi, ampak s potrpežljivostjo je treba pokazati, da se tudi v teh dostikrat nemogočih razmerah z neko trmo, vztrajnostjo, pridnostjo, vizijo da doseči rezultate. Zdaj je to zelo težko. Za svoje kolegice in kolege ministre moram reči, da jih občudujem v volji, da delajo za praktično zelo malo zadoščenja. Ampak preprosto zato, ker želimo pustiti za seboj nekaj dobrega v prid tej skupnosti. Zato prosim Državni zbor, da ministru oziroma kandidatu za ministra prof. Žarniću z glasovanjem v prid nameni neko zaupanje in pokaže eno pričakovanje, da bo sposoben opraviti zelo težke naloge, ki ga čakajo na ministrstvu, kot spodbudo nekomu, ki ni karierni politik, strokovnjak, da v politiki doživi tudi eno satisfakcijo, kar je za vse nas in za vse naše ljudi, kjerkoli že delajo in živijo, tudi pomembno. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod predsednik. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker pa čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika še kdo razpravljati. [[Ne želi.]] Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa in o odločitvah bomo glasovali danes, pol ure po prekinitvi seje; to se pravi ob 20.55, če dovolite. 20.55 je nadaljevanje seje in glasovanja. Hvala lepa.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Prosim, da zasedete svoja mesta. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalne naprave. Nadaljujemo prekinjeno 4. točko dnevnega reda, to je obravnava Predloga zakona o spremembi Zakona o dohodnini v okviru nujnega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 56 poslank in poslancev, za je glasovalo 56, proti nihče. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. V zvezi s to točko dnevnega reda Vlada predlaga Državnemu zboru, da na podlagi 153. člena Poslovnika zbora sprejme naslednji sklep: Zakonodajno-pravna služba pripravi uradno prečiščeno besedilo Zakona o dohodnini. Glasujemo. Navzočih je 49 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti nihče. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo prekinjeno 7. točko dnevnega reda, to je obravnavo Predloga kandidata za ministra za okolje in prostor. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Za ministra za okolje in prostor se imenuje dr. Roko Žarnić. Glasujemo. [[...]] [[Aplavz.]] Prosim za trenutek pozornosti, da ugotovim formalni izid glasovanja. Navzočih je 56 poslank in poslancev, za je glasovalo 48, proti 2. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je dr. Roko Žarnić imenovan za ministra za okolje in prostor. Ministru Vlade čestitam k imenovanju in mu želim uspešno opravljanje dolžnosti. Počakali ga bomo, da pride v dvorano. Prosim novoimenovanega ministra, da v skladu s 113. členu Ustave Republike Slovenije priseže pred Državnim zborom. Prosim.
Prisegam, da bom spoštoval ustavni red, da bom ravnal po svoji vesti in z vsemi svojimi močmi deloval za blaginjo Slovenije. /Aplavz./
Hvala lepa. Želi minister spregovoriti pred Državnim zborom? Če želi, prosim, gospod minister.
Spoštovani gospod predsednik Državnega zbora dr. Gantar! Spoštovani predsednik Vlade! Spoštovani ministrski zbor! Spoštovane poslanke in poslanci, dame in gospodje! V izredno čas mi je, da se vam lahko zahvalim za zaupanje in izvolitev na izredno odgovorno mesto ministra za okolje in prostor. Danes imam samo eno željo: prosim vas, da mi z vašim znanjem in izkušnjami pomagate pri bodočem zahtevnem delu v korist vseh državljanov Slovenije. Pričakujem vašo dobronamerno kritiko, ki mi bo pomagala iskati odgovore na težka vprašanja in najti rešitve za probleme, ki so pred mano. Hvala za izvolitev. /Aplavz./
S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Zaključujem tudi 19. izredno sejo Državnega zbora. Hvala lepa.