Spoštovane kolegice poslanke, spoštovani kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam 12. sejo Državnega zbora, ki sem jo sklical na podlagi prvega odstavka 57. člena Poslovnika Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Samo Bevk od 14. ure dalje, Nada Brinovšek, Jelka Godec, Eva Irgl in Bojan Podkrajšek, pa tudi sam bom odsoten od 16. ure dalje. Na sejo sem vabil predsednika Vlade, ministrice in ministre ter generalnega sekretarja Vlade k 1. točki dnevnega reda, dr. Marjana Odarja, direktorja Slovenskega inštituta za revizijo k 26. točki dnevnega reda, predstavnika Sodnega sveta k 27. točki dnevnega reda ter predstavnike Vlade k vsem točkam dnevnega reda. Še enkrat lep pozdrav vsem prisotnim! Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, prehajamo na določitev dnevnega reda 12. seje Državnega zbora. Predlog dnevnega reda ste prejeli v petek, 11. oktobra 2019, s sklicem seje. O predlogu dnevnega reda bomo odločali v skladu s prvim odstavkom 64. člena Poslovnika Državnega zbora. Predlogov za umik posamezne točke z dnevnega reda oziroma predlogov za širitev dnevnega reda seje nisem prejel. Zato zboru predlagam, da za današnjo sejo določi dnevni red, kot ste ga prejeli s sklicem. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Prehajamo na odločanje o dnevnem redu. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za dnevni red smo glasovali vsi prisotni. [[Za je glasovalo 74.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je dnevni red 12. seje Državnega zbora določen. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA – VPRAŠANJA POSLANK IN POSLANCEV. V zvezi s to točko dnevnega reda sem v poslovniškem roku prejel pisne prijave 54 poslanskih vprašanj. Vrstni red postavljanja poslanskih vprašanj je določen v skladu z 244. členom, drugim odstavkom 245. člena in 247. členom Poslovnika Državnega zbora ter dogovorom vodij poslanskih skupin z dne 13. novembra 2018. Na prva tri vprašanja poslank in poslancev opozicije, na vprašanje poslanca Poslanske skupine Levica ter na vprašanje poslank vladajoče koalicije bo odgovoril predsednik Vlade. Vsak poslanec oziroma poslanka ima za postavitev vprašanja na voljo tri minute, predsednik Vlade, ministrice in ministri odgovorijo na vprašanje v največ petih minutah. Če je vprašanje postavljeno več ministrom, imajo vsi skupaj na voljo pet minut za odgovor. Poslanec, ki ne bo zadovoljen z odgovorom, lahko zahteva dopolnitev odgovora, ne more pa postaviti dodatnega vprašanja. Poslanke in poslance prosim, da ste na to pozorni. Obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora poslanec predstavi v dveh minutah, dopolnitev odgovora pa traja največ tri minute. Poslanec, ki je postavil vprašanje, lahko zahteva, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru predsednika Vlade, ministrice ali ministra, o tem odloči Državni zbor brez razprave in obrazložitve glasu. Ob tem vas še posebej opozarjam, da je treba takšen predlog izrecno podati in se pri tem osredotočiti le na njegovo obrazložitev, ne pa postopkovnega predloga uporabiti za vsebinsko razpravo v zvezi s postavljenim vprašanjem. V primeru, da poslanec na postavljeno vprašanje danes ne bo dobil odgovora, mu morajo predsednik Vlade, ministrica ali minister v 30 dneh predložiti pisni odgovor. Poslanec, ki je postavil vprašanje, na katerega ni bilo odgovorjeno, lahko izjavi, da vztraja pri ustnem odgovoru, v tem primeru bom vprašanje uvrstil na naslednjo redno sejo Državnega zbora. V zvezi s to točko se je danes opravičil minister za notranje zadeve gospod Boštjan Poklukar. Na e-klopi je objavljen pregled poslanskih vprašanj, na katere v poslovniškem roku ni bilo odgovorjeno. Prehajamo na postavitev poslanskih vprašanj. Na prvih pet vprašanj bo odgovarjal predsednik Vlade gospod Marjan Šarec. Prvi mu bo poslansko vprašanje zastavil gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani ministrski zbor, spoštovani gospod predsednik Vlade! Evropska sredstva, sredstva evropskih strukturnih in investicijskih skladov so praktična naša slovenska edina nepovratna razvojna sredstva, mi pa jih enostavno ne znamo dovolj učinkovito črpati. Praktično smo šesta najslabša država po črpanju evropskih sredstev. V tej večletni finančni perspektivi, ki se izteka – pozor! – naslednje leto, ima Slovenija na razpolago 3 milijarde in 68 milijonov evrov. Realizacija, o kateri smo govorili na seji Odbora za zadeve Evropske unije v petek, pa je izjemno slaba in zaskrbljujoča. Slovenija je do konca junija letošnjega leta počrpala zgolj eno četrtino teh razpoložljivih sredstev. Če pa pogledam posebej vzhodno kohezijsko regijo, ki je samo na 70 % povprečja razvitosti evropske regije, je pa tam rezultat resnično katastrofalen, okrog 15 % črpanja. Gospod predsednik, zanima me kar nekaj zadev. Na kakšen način boste vi kot predsednik Vlade in katere ukrepe boste sprejeli, da bo Slovenija bolj učinkovito črpala ta edina nepovratna razvojna sredstva? Kje vi vidite problem? Ali v organu upravljanja, torej v SVRK, ali pa morda tudi v posredniških organih, tu pa mislim na ministrstva? Katero ministrstvo je po vaši oceni najbolj problematično? Zakaj, gospod predsednik, sistem črpanja spremlja toliko administrativnih in birokratskih ovir? Ali so vse te birokratske zahteve resnično predpisane s strani Evropske unije ali so jih zakomplicirali sami? Če je odgovor ja, me zanima: Zakaj teh postopkov ne razbremenite? Pa še to me zanima, gospod predsednik: Kako potekajo zdaj pogajanja v novem finančnem okviru in na koliko sredstev iz tega naslova lahko računa Slovenija v naslednji večletni finančni perspektivi? Podpiramo, da se zavzemate za več kohezijskih sredstev, za več sredstev za razvoj podeželja in me zanima: Koliko imate pri vaših kolegih, šefih vlad znotraj EU 27, tistih predsednikov vlad, ki vam pri vašem prizadevanju sledijo? Hvala lepa za vaše odgovore.
Hvala gospod poslanec. Gospod predsednik, izvolite.
Hvala za vprašanje, spoštovani poslanec. Prvo vprašanje, zakaj Slovenija tako slabo črpa Evropska sredstva in zakaj ji ne namenimo večje pozornosti. Slovenija pri izvajanju kohezijske politike bistveno ne odstopa od ostalih držav članic, saj je po podatkih evropskega Računskega sodišča zaostanek za EU 3,1 %. Je pa res, da to še vedno ni zadovoljivo in Slovenija je do konca leta 2018 v primerjavi z ostalimi državami članicami iz evropskega proračuna prejela 24,2-odstotni delež sredstev. Državni zbor se je februarja letos seznanil s Poročilom o izvajanju evropske kohezijske politike 2014–2020, iz katerega je razvidno, da je delež črpanja konec leta 2018 dosegel 16 %. Podatki kažejo, da se je od takrat intenziteta črpanja povečala, tako da je konec septembra delež počrpanih sredstev zrasel na 26,4 %. Do konca leta pričakujemo še nekoliko boljši rezultat, saj se v zadnjih mesecih leta dinamika in vrednost izplačil iz slovenskega proračuna in posledično tudi iz evropske blagajne bistveno povečata. Poudariti pa je še treba, da se je Slovenija v letih 2014 in 2015 ukvarjala predvsem s sredstvi iz programskega obdobja 2007–2013. To je tistih znamenitih enajst projektov, ki so prišli potem naknadno v izvajanje. Izvajanje projektov in programov je v polnem teku. Od januarja 2014 do konca avgusta 2019 je bilo izdanih za 2,52 milijard evrov odločitev o finančni podpori za projekte, programe oziroma javne razpise, kar predstavlja 82 % razpoložljivih sredstev. To je del, ki ga financira Evropska unija. Do konca avgusta 2019, je Slovenija Evropski komisiji posredovala za 779 milijonov evrov zahtevkov oziroma 25 % razpoložljivih sredstev, konec septembra pa se je ta vrednost dvignila na 812 milijonov evrov, kar predstavlja 26,4 % vseh razpoložljivih sredstev. Kar se birokratskih ovir tiče, je Slovenija leta 2015 z nadaljnjimi spremembami sprejela Uredbo o porabi sredstev evropske kohezijske politike v Republiki Sloveniji v programskem obdobju 2014–2020 ter vse spremljajoče spremembe uredbe, v kateri natančneje določa udeležence, njihove naloge, načrtovanja evropske kohezijske politike, način izbora operacij, njihovo potrjevanje ter izvajanje operacij. Torej zavezujejo nas ta pravila, ki jih določa uredba. Še kako pomembno je, da sistem deluje učinkovito, transparentno, predvsem pa da je prijazen do uporabnika. Tako bi bili tudi hitrejši in bolj učinkoviti v zvezi s črpanjem evropskih sredstev. Seveda pa postopek ni tako enostaven, kot bi si ga želeli. Sistem koriščenja evropskih sredstev je kompleksen in zajema več faz. Pet jih je, ki med drugim vsebujejo oceno vlog za odobritev evropskih sredstev za posamični javni razpis, izvedbo postopkov, kot so denimo razpisi in sklepanje pogodb, izbor izvedbe projekta, informacijski sistem. Šele četrta faza predstavlja črpanje sredstev. Zadnja, peta faza predstavlja preverjanje zahtevkov na Evropski komisiji in plačilo sredstev iz proračuna Evropske unije na podračune pri Banki Slovenije. Preverja jo tudi Evropsko računsko sodišče v sklopu transakcij zaključnega proračuna Evropske unije in je odvisna od vseh predhodnih faz. Po objavi predloge prihodnjega večletnega okvira 2021, to, kar se nanaša na nov večletni finančni okvir 2021–2027, prihajajo pogajanja o tem pomembnem dosjeju v sklepno fazo šele to jesen. Sedaj smo politično razpravo začeli na zadnjem evropskem svetu prejšnji petek, ko je beseda tekla predvsem o vprašanju, kako velik večletni proračun želimo. Slovenija vztraja na tako visoki številki, kot jo je predstavila komisija, ker nismo za zmanjšanje. Konkretna pogajanja pa je pričakovati šele decembra. Pred tem pa naj bi finsko predsedstvo v prihodnjih tednih končno predstavilo tudi pogajalski okvir s številkami, potem pa se lahko pogajanja začnejo. Z ozirom na dejstvo, da se prava pogajanja še niso začela, je v končnem pogajalskem izkupičku prezgodaj govoriti. Res pa je, da so predvsem neto plačnice na strani, da je treba [[izklop mikrofona]]
Hvala, gospod predsednik. Imam občutek, da bo gospod poslanec želel dopolnitev odgovora.
Hvala lepa, gospod predsednik Državnega zbora. Zadeva je preveč resna, da bi se smeškali ob tako pomembni temi, kot je črpanje edinih nepovratnih razvojnih sredstev. Gospod predsednik Marjan Šarec, niste mi odgovorili z nobenim od konkretnih ukrepov, s čim boste dali pospešek. Poslanci smo že leta 2014 dali pospešek na Odboru za zadeve Evropske unije in na Odboru za gospodarstvo, ko smo takrat sprejeli sklep in zavezali vse vlade – in dobro da to spoštujete – da nam kvartalno poročate. Omenjali ste Računsko sodišče. Seveda tudi nas je zaskrbelo, član Evropske računskega sodišča gospod Samo Jereb zelo jasno opozarja na slabo črpanje evropskih sredstev v Sloveniji. Da danes v tretjem tisočletju govorimo, da je informacijski sistem problem, poglejte, to bi morali že davno davno dati z dnevnega reda. Je pa nekaj, gospod prvi minister, če kdo, potem prav vi, ki ste bili dolga leta župan, potem vi najbrž edini v vladi najbolje razumete, kaj pomeni to, da občine praktično nimajo dostopa do razvojnih sredstev. V ustavi imamo zapisano pravico do pitne vode. Kar nekaj občin vam lahko naštejem, kjer še nimajo zagotovljene te pravice do pitne vode. Dogovor za razvoj regij preprosto ne deluje, še ni zaživel. Kar niz novih vprašanj je, na katera pa res, gospod predsednik, pričakujem zelo konkretne odgovore, po možnosti opremljene tudi s časovnico.
Hvala, gospod poslanec. Gospod predsednik Vlade, izvolite.
Hvala, če smem nadaljevati tam, kjer sem končal. Če se osredotočimo na kohezijsko politiko, se naj bi ta po predlogu komisije v proračun Evropske unije znižala za 10 %. Za Slovenijo je komisija predlagala približno 9 % nižjo ovojnico kot v obdobju 2014–2020, kar pomeni 3,07 milijarde evrov. Vendar zaradi deloma že omenjenih objektivnih razlogov, kot so razpoložljivost novejših statističnih podatkov razvitosti držav in regij, pritiski nekaterih držav članic na znižanje obsega večletnega finančnega okvira, to so neto plačnice, in sredstev za kohezijo v proračun Evropske unije ter dejstvo, da se za zahodno Slovenijo izteče relativno ugoden prehodni režim na področju alokacije kohezijskih sredstev, obstaja tveganje, da bodo kohezijska sredstva za Slovenijo kot celoto dodatno znižana. Zato med naše prioritete omenjenih pogajanj sodijo: 1. ohranitev obsega kohezijskih sredstev na ravni, primerljivi s predlogom Evropske komisije; 2. ugodna rešitev položaja zahodne Slovenije, ki bo v prihodnje deležna bistveno manj kohezijskih sredstev ter 3. zmanjšanje padca sredstev skupne kmetijske politike, še posebej sredstev razvoja podeželja. Na ta pogajanja se je Vlada že pred časom tudi pripravila. Kar se tiče ukrepov, ja, imeli smo probleme z informacijskim sistemom. V zadnjih mesecih je bilo izvedenih več nadgradenj aplikacije, kot so razširitev funkcionalnosti aplikacije pri poročanju o udeležencih na operaciji, spremenjeno delovanje nekaterih sistemskih kontrol, ki onemogočajo oddajo nepopolnih zahtevkov, in sprememba izračuna vrednosti določenih podatkov. Razvoj in vzpostavitev informacijskega sistema e-MA je ena izmed glavnih prioritet tudi v akcijskem načrtu za pospešitev črpanja sredstev iz operativnega programa evropske kohezijske politike 2014–2020. Aktivnosti so skoraj v celoti izpolnjene. Ponavljam, bistveno je to, da je bolj prijazen uporabnikom, hkrati pa se je izboljšala tudi njegova funkcionalnost. Dograjen je bil poročilni sistem, ki omogoča dostop do poročil tudi zunanjim uporabnikom. Dodatno se zavedamo, da je za uspešno črpanje pomembno tudi izobraževanje na tem področju, kar pa tudi že izvajamo. Se pravi, ukrepi pri informacijskem sistemu, ki je bil tudi ena velikih ovir, da je šlo tako počasi, so bili narejeni, nekaj jih še manjka, ampak v najkrajšem možnem času bo tudi to izvedeno. In pa, izobraževanje, veliko je tudi projektov, ki niso dobro pripravljeni in potem so tudi tam težave. Hvala.
Hvala, gospod predsednik za dopolnitev odgovora. Gospod poslanec, imate možnost za postopkovni predlog. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Že skoraj 3-urna razprava na petkovi seji Odbora za zadeve Evropske unije, kjer smo obravnavali poročilo, je pokazalo na to, da je res eno od ključnih vprašanj tega trenutka, kako čim bolj učinkovito počrpati 3 milijarde in 68 milijonov evrov? Gospod predsednik, Odbor za zunanjo politiko in Odbor za zadeve Evropske unije sta nekako soglašala s stališčem Vlade, da poskušate na evropskem Svetu dobiti čim več pristašev tega, kar zagovarja Slovenija. To se pravi nezmanjšanje kohezijskih sredstev za 10 % in nezmanjšanje sredstev za skupno kmetijsko politiko in razvoj podeželja za minus 15 %, ker bo to močno udarilo Republiko Slovenijo. Razprava o tem na seji Državnega zbora, ta predlog mi namreč poslovnik omogoča, je nujna. Če pogledamo neskladni razvoj naše Slovenije, te ugotovitve, ti podatki dejansko kažejo nujnost takojšnjega ukrepanja. Še enkrat, vzhodna Slovenija samo na 70 % razvitosti povprečja Evropske unije, zahodna, hvala bogu, na 102 % povprečja razvitosti Evropske unije. Problem je, da se ta razkorak iz leta v leto povečuje in naše podeželje izgublja. Res je, res je, in to bom še stokrat ponavljal, očitno se iz Ljubljane do periferije ne vidi. Tu bi morali dejansko odpreti razpravo, ne samo o črpanju evropskih sredstev, ampak tudi o skladnem regionalnem razvoju, ki ga preprosto ne znamo realizirati. Zato, spoštovane kolegice in kolegi, verjamem, da boste jutri na glasovanju ta moj predlog podprli, da bomo vendarle, tako kot smo poslanci že nekoč, ponavljam, leta 2014 dali Vladi pospešek za črpanje evropskih sredstev, da to naredimo tudi v tem mandatu. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Gospod Zmago Jelinčič Plemeniti, imate besedo, izvolite.
Hvala lepa. Zahodnoevropska unija je prenehala s tistim bedastim gonjenjem klimatskih zadev in se je obrnila na novo pot, in sicer na tako imenovane, kot pravijo Nemci neue Seidenstrasse, nova svilna pot. Slovenija ni nikjer vključena v to novo svilno pot. Zato vas, predsednik, sprašujem: Kako se bo Slovenija glede na svoj položaj vključila v to svilno pot, v povezovanje z zahodno Evropo, z vzhodnim delom Evrope, da nas ne bodo odrinili na stran? Hrvati intenzivno delujejo na gradnji kopenskih vodnih poti, in sicer nameravajo zdaj zgraditi še kanal med Vukovarjem in slavonskim Šabcem, to se pravi, povezali bodo Donavo in Savo, da bodo skrajšali to donavsko pot, kajti donavska pot gre v centralno Evropo. Slovenija bi se lahko priključila na tej donavski poti, vendar je zanimivo to, da naši gospodje ministri oziroma gospe ministrice ne naredijo ničesar na tem področju. Slovenska nacionalna stranka je poslala gospe Bulčevi študijo o tej zadevi, dali smo jo tudi gospe Alenki Bratušek, vendar se nič ne dogaja v zvezi s tem. Ravno tako se ne dogaja nič v zvezi s povezovanjem pristanišč v tako imenovani Pozejdonov trirog Koper–Trst–Reka, kjer je edina možna varianta, da se to poveže preko skupne poti preko Divače in navzgor. Na OECD, kjer sem bil pred kratkim, moram povedati, pričakujejo od Slovenije zahteve, da se naredijo kakšne analize, da se pretehtajo kakšne poti, kakšne nove poti, kakšni večji projekti in da se na področju tega začne kaj delati. Slovenska ministrstva tu zaostajajo, ne delajo ničesar, mislim, da niti kontaktov nimajo z OECD, ki je izredno močna pravzaprav gospodarska organizacija, ki podpira ta gospodarski razvoj. Zanimivo je, da bi lahko vse te projekte vključili v bodoče predsedovanje Evropski uniji. Tam je treba predočiti določene velike strateške projekte, ki jih Evropa lahko potrdi. Tako bi se lahko Slovenija pozicionirala drugače, kot če bomo govorili samo o človekovih pravicah tam, človekovih pravicah tukaj in tako naprej. Sprašujem, gospod predsednik: Ali boste na nivoju Vlade sklicali kakšen širši sestanek vseh tistih, ki bi morali biti prizadeti pri tej zadevi, in ali bodo začeli kaj delati v tej smeri?
Hvala, gospod poslanec. Gospod predsednik Vlade, izvolite.
Hvala lepa za vprašanje. Kitajska nadaljuje s projektom oživitve nekdanje svilne poti med Evropo in Kitajsko. Gre za tako imenovano pobudo Belt and Road Initiative. To je strateški kitajski projekt povezovanja z Evropo, Bližnjim vzhodom in Afriko, skupno zajema 65 držav, ki predstavljajo 60 % svetovnega prebivalstva in okoli tretjino svetovnega BDP. Kitajska razvojna banka je za okoli 900 projektov že leta 2015 namenila 890 milijard dolarjev, v letu 2017 je dodala še 124 milijard dolarjev. Slovenija je novembra 2017 ob robu vrha 16 plus ena, se pravi, Kitajska, vzhodno- in srednjeevropske države, v Budimpešti podpisala krovni dokument o tej pobudi. To je podpisal minister Počivalšek. S podpisom tega dokumenta in sodelovanjem v pobudi 17 plus ena – letos se je v Dubrovniku pobudi pridružila še Grčija – se Slovenija pri sodelovanju s Kitajsko osredotoča na konkretne projekte, ki so vezani predvsem na področje krepitve blagovne menjave. Kitajska je najpomembnejši trgovinski partner Slovenije v Aziji. V letu 2018 je blagovna menjava med državama znašala milijardo 314 milijonov evrov. To je 12-odstotna rast, kar uvršča Kitajsko na 13. mesto med najpomembnejšimi trgovinskimi partnericami. Tudi v prvem polletju leta 2019 je zaznati rast menjave za 11 %. V letu 2017 je na Kitajsko izvažalo 475 slovenskih podjetij, s Kitajske je uvažalo 12 tisoč 581 slovenskih podjetij. Na kitajskem trgu so prisotni konkretni slovenski produkti. Naj jih omenimo le nekaj – prehrana, mleko, med, ribje konzerve, perutnina, svinjina, vino, registracija zdravil, to je Krka, izdelava in prodaja ultra lahkih letal, Pipistrel, razvoj in programska podpora za super računalniške sisteme na Fakulteti za računalništvo in informatiko, razvoj komponent za e-vozila in tako dalje. Za okrepitev slovenskega izvoza na Kitajsko je treba identificirati nove tržne niše za izdelke visoke dodane vrednosti, ki bodo prenesli strošek transporta in tudi konkurence na kitajskem trgu. Vemo, da je tam trg organiziran drugače, so nekateri protekcionistični ukrepi in je precej reguliran trg. Kar zadeva povezljivost, velja tudi poudariti, da kitajski trg predstavlja pomembno tržišče tudi za Luko Koper. Prek Luke Koper se namreč že sedaj pretovorijo večje količine blaga v obe smeri, kitajski trg pa predstavlja velik potencial za rast in razvoj v prihodnje. Pristanišče Koper predstavlja najkrajšo transportno pot za blago, namenjeno v srednjo in vzhodno Evropo. Sodelovanje Luke Koper s kitajskem tržišču na kontejnerskem segmentu predstavlja največjo priložnost, za kar si Slovenija prizadeva predvsem pri podpori prepoznavnosti koprske in severnojadranske transportne poti pri kitajskih špediterjih in izvoznikih. Slovenija tudi aktivno sodeluje na vseh pomembnejših dogodkih iniciative in pobude 17 plus 1 in tudi s srečanji na politični ravni pomaga pri krepitvi sodelovanja na različnih področjih. Zavedamo se tudi potrebe po oblikovanju skupnega EU pristopa, ki bo upoštevajoč temeljna načela, se pravi demokracijo, človekove pravice, vladavino prava, transparentnost in odgovornost, znal izkoristiti priložnosti, ki jih ponuja sodelovanje s Kitajsko. Sodelovanje želimo okrepiti predvsem v transportu in logistiki, visokih tehnologijah, turizmu, živilski industriji, novih materialih, alternativnem pridobivanju energije, ravnanju z odpadki in vodami. Treba pa še povedati, da večje države Evropske unije niso preveč naklonjenem sodelovanju v tej pobudi, ampak Slovenija bo pač ravnala tako, kot je v slovenskem interesu. Tako se deloma lahko tudi strinjam z vami, da ne gre vedno slediti večjim državam Evropske unije, ampak je treba zasledovati tudi svoj interes.
Hvala, gospod predsednik Vlade. Gospod poslanec, izvolite.
No, me je razveselil ta zadnji zaključek, da je treba slediti slovenskemu interesu. Tega po navadi do zdaj ni bilo. Zmeraj smo kimali Evropski uniji. Govorili ste o Kitajski in začeli ste na enem koncu. Tisti pomemben del je pa transportna pot v sredini. Če se Slovenija ne vključi preko svojega položaja na severnem Jadranu in Podonavju, bomo izviseli. Prometne poti naj bi šle preko severnonemških pristanišč in pa preko Suez–Grčija–Italija, Slovenija je pa tukaj evakuirana. Zato je treba tukaj narediti projekt, ki bo Slovenija vključeval v ta evropski projekt, in to po celinskih, vodnih poteh kakor tudi po železnici, enostavno rečeno. Te transportne poti so silno pomembne. Če jih ne bomo imeli, nas ne bo. Dejstvo je, da nas hočejo odriniti in skupni evropski pristop ne upošteva Slovenije v tej zadevi. Če povem samo eno stvar, da je recimo že skupščina leta 1992 ponovno obravnavala možnost povezovanja donavskega bazena po vodi z Jadranskim morjem. Italijani in Madžari so bili pripravljeni sodelovati pri tej zadevi, potem je to zamrlo. V bistvu gre tukaj za zadevo, ki jo je začela že skupščina nekdanje socialistične Republike Slovenije. Zakaj ne bi na evropskem nivoju sprožili teh vprašanj in jih začeli malo širše obravnavati? Konec koncev, dajmo nehati razmišljati o vseh drugih in dajmo razmišljati o lastni državi. Kar se tiče teh transportnih poti, so najcenejše, najbolj enostavne in infrastruktura, ki jo naredimo ob gradnji teh transportnih poti, ostane za vse večne čase in jo vedno lahko izkoriščamo.
Hvala, gospod poslanec. Gospod predsednik Vlade, izvolite.
Kot sem povedal, bomo zasledovali slovenski interes, a je treba vedno iskati tudi ravnovesje med Kitajsko kot partnerico in tudi Kitajsko kot tekmico. Vemo, da potekajo tudi na nivoju Evropske unije široke razprave o tem. Različne države imajo različna mnenja. Kar se tiče transportnih poti, bomo največ naredili, če zgradimo drugi tir, da bo Luka Koper lahko polnokrvno delovala. Ker Luka Koper je zagotovo, kot sem že povedal prej, pomemben partner za uvoz kot tudi izvoz. In tukaj bi bilo najbolj pomembno, da bi dogradili ta drugi tir in postali konkurenčnejši in s tem omogočili tudi večji pretovor. Hvala.
Hvala, gospod predsednik Vlade. Gospod poslanec, imate postopkovni predlog. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz bi prosil, da o tej zadevi razpravljamo tu v Državnem zboru, da se kakšne zadeve razjasnijo. Upam, da bo Državni zbor potrdil to razpravo in da bomo poslušali tudi razmisleke določenih ministrov oziroma ministric, za katere se bojim, da ne bodo kaj zelo tehtni. Konec koncev moram povedati, da sem jaz dal kar precejšnje študije gospe Violeti Bulc in pa gospe Alenki Bratušek. Kot sem že povedal, se ni nič zgodilo. Zato bom to tudi malo izkoristil, pa bom en del teh papirjev dal gospodu Tramtetu, generalnemu sekretarju, da se naj on pozabava, pa razmisli o tem, da bi morda res sklicali kakšen sestanek na ministrskem nivoju, ki bi se ga udeležili tudi strokovnjaki s teh področij. Morda bi bilo dobro poklicati še kakšne druge, tuje strokovnjake, kajti, kot kaže, jih je v Sloveniji zelo malo. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. O vašem predlogu glasujemo jutri v okviru glasovanj. Sedaj pa predajam besedo mag. Karmen Furman. Gospa poslanka, izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovani predsednik Vlade! V mesecu septembru objavljena revizija Računskega sodišča je pokazala, da je stanje socialne oskrbe v naši državi kritično. Dejstvo je, da so stiske ljudi vsak dan večje, saj Vlada oziroma pristojni ministrstvi v zadnjih desetih letih nista sprejeli prav nobenega ukrepa na tem področju, da bi se stanje izboljšalo. Celo nasprotno. Namesto da bi se pripravil in sprejel zakon o dolgotrajni oskrbi, ki bi to področje sistemsko uredil, Računsko sodišče ugotavlja, da Vlada oziroma Ministrstvo za delo družino, socialne zadeve in enake možnosti ter Ministrstvo za zdravje namenjata kar 74 in pol milijona evrov za neuporabne študije in pilotne projekte, od katerih pa tisti, ki pomoč potrebujejo, ne bodo imeli nobene koristi. V reviziji je sodišče med drugim zapisalo, da projekt in študije, za katere se namenja 74 in pol milijona evrov javnega denarja, nimajo niti vsebine, niti ciljev, ki naj bi se s temi projekti realizirali. Po mnenju Računskega sodišča naj bi se ti projekti izvajali zgolj na nekih zamislih ministrstev, namesto da bi se s tem denarjem reševali problemi obstoječega sistema socialne oskrbe. Danes imamo več kot 11 tisoč ljudi, ki trenutno čakajo na posteljo v domu, pa vendar država vse od leta 2007 ni zgradila niti enega doma za starejše. Glede na proračun, kot ste ga pripravili v vaši vladi, tudi v naslednjih letih država očitno domov ne bo gradila. Z denarjem, ki je namenjen za razne študije in pilotne projekte, pa bi se lahko zgradilo tudi deset domov za starejše. Ko Računsko sodišče danes opozarja na neučinkovitost sistema, opozarja na nesmotrn namen porabe javnega denarja, se žal koalicija spreneveda. S sklicem izredne seje in predlogi priporočil smo v Slovenski demokratski stranki želeli, da se razišče pravi namen in transparentnost porabe javnega denarja. Gre vendarle za javni denar, zato je prav, da ljudje izvedo, za kaj se porablja. Glede na dejstvo, da naša priporočila na seji niso bila izglasovana in tudi nekih konkretnih odgovorov nismo prejeli, me zanima: Ali bo molčala tudi vaša vlada ali pa boste glede na ugotovitve Računskega sodišča vendarle opravili revizijo glede namena porabe 74 milijonov in pol evrov javnega denarja? Ali bo Vlada raziskala, kdo je odgovoren za takšno negospodarno trošenje javnega denarja? Hvala lepa.
Hvala, gospa poslanka. Gospod predsednik, izvolite.
Hvala za vprašanje. V tej dvorani je že večkrat tekla beseda o zadevah, ki jih sprašujete. Širša razprava je stekla tudi prejšnji četrtek na izredni seji Državnega zbora. Med stališči poslanskih skupin je bilo slišati različna mnenja. Vsi ste se strinjali, da nas bolj kot ugotovitve Računskega sodišča morajo skrbeti razmere na terenu. Slišati je bilo tudi, da je bilo doslej porabljenega bistveno preveč časa in da potrebujemo takojšnje ukrepanje, če se želimo kakovostno in pravočasno odzvati na obstoječe težave in izzive dolgožive družbe. Glede tega se popolnoma strinjam. Ne bežim pred dejstvom, da nam socialna oskrba šepa. Zagotovo ne. Vendar pa bi bilo dobro iti po vrsti. Najprej napačne navedbe o porabi 74,5 milijona evrov za študije. Ne gre za porabljen, ampak za načrtovan denar, ampak ne za neke študije na papirju, temveč konkretne investicije v infrastrukturo. Seveda je del tega predviden tudi za preizkuse ustreznosti rešitev na področju dolgotrajne oskrbe. To je projekt transformacije posebnega socialnovarstvenega doma zavoda na Krasu in centra za usposabljanje, delo in varstvo s Črne na Koroškem, skupaj bo zagotovljenih dodatnih 140 novih mest. Načrtuje se tudi projekt sofinanciranja infrastrukture skupnostnih storitev, s katerim želimo zagotoviti izboljšano ponudbo storitev za starejše in njihove svojce. V okviru projekta je predvidena zagotovitev 30 dodatnih enot. V letošnjem in prihodnjem letu bo s pomočjo sofinanciranja ministrstva za delo zagotovljenih 80 dodatnih mest v obstoječih domovih za ostarele, predvsem za osebe z demenco. Prav tako pa bo v naslednjih letih na podlagi javnega razpisa za podelitev koncesij v domovih predvidoma zagotovljenih več kot 600 dodatnih postelj. Večino dodatnih kapacitet oziroma novih domov za starejše zgradijo koncesionarji. Na podlagi razpisa, objavljenega v letu 2017, se do konca leta 2020 pričakuje še dodatnih 538 mest. To je, kar se tiče problema pomanjkanja kapacitet. Dodal bom še to, da nas k namenski porabi napeljujejo evropske smernice razvoja na tem področju, ki se osredotočajo na razvoj skupnostnih storitev in na prerazporeditev kapacitet institucionalnega varstva v skupnostne oblike. Drugič. Glede očitka, da Vlada za domove za starejše namenja zgolj simbolične zneske, pa bom ponovil dejstvo. Prihodnje leto bomo namenili 5 milijonov evrov za vlaganje v domove za starejše. Znesek ni simboličen. Če dodam podatek, da je v letu 2016 država za domove za starejše namenila zgolj 345 tisoč evrov, v letu 2017 pa niti evra. Tretjič. Problem, ki ga poznamo v Sloveniji, je, da nimamo enotne sistemske ureditve na področju dolgotrajne oskrbe in se soočamo z razdrobljenostjo in neenakostjo dostopa do storitev. Ravno zato potrebujemo nov zakon o dolgotrajni oskrbi. Mislim, da se glede tega vsi strinjamo. Ministrstvo za zdravje kot nosilec tega projekta sledi normativnemu delovnemu programu Vlade, ki kot skrajni rok za sprejetje zakona določa april 2020. O vsebinskih rešitvah sem tudi že govoril, tokrat bi samo dodatno izpostavil, da bo dolgotrajna oskrba integrirana storitev, ki se bo prepletala s sistemom socialnega in zdravstvenega varstva ter tako zagotavljala celostno obravnavo tistega, ki jo potrebuje. Pri tem pa je zelo pomembno, da nihče ne bo smel biti izključen, kar pomeni zagotovitev primerljive dostopnosti upravičencev v vseh okoljih.
Hvala, gospod predsednik Vlade. Želite, gospa poslanka, dopolnitev? Izvolite.
Hvala lepa. Najlepša hvala za odgovor, spoštovani predsednik Vlade, ampak moram reči, da je ta vaš odziv, glede na dejstvo, da ste vendar predsednik Vlade, nesprejemljiv. Znova malce zavajajoči podatki glede 5 milijonov evrov, ki so namenjeni za domove za ostarele v naslednjih letih v proračunu. Veste, to ni dovolj niti za gradnjo enega doma za starejše, pa imamo več kot 11 tisoč tistih, ki potrebujejo posteljo v takšnih domovih. Tu gre za ugotovitve Računskega sodišča, ne neke politične stranke, ki jih vendarle treba spoštovati, predvsem pa upoštevati. Navsezadnje je to neodvisen državni organ, ki ima javno pooblastilo za nadzor glede gospodarnosti porabe javnega denarja. Naj vas pa tudi spomnim, spoštovani predsednik Vlade, da ste v času pred državnozborskimi volitvami ravno vi govorili, kako boste takšne anomalije preprečevali. Prodajali ste se kot nek nov politični obraz, ki vstopa v politiko zato, da bodo takšne nepravilnosti odpravljene. Govorili ste o novi politiki, nato pa koalicijski sporazum sklenili prav s strankami, ki vladajo zadnjih deset let. S tem ste izgubili svojo kredibilnost, kajti ravno ti vaši koalicijski partnerji so odgovorni za to, da je stanje na področju dolgotrajne oskrbe danes takšno, kakršno je. Ob imenovanju za predsednika Vlade ste med drugim dejali, da prevzamete s tem tudi odgovornost. Torej me danes zanima: Ali boste dejansko prevzeli odgovornost in glede na ugotovitve Računskega sodišča v tem primeru sprožili revizijo glede namena porabe 74 milijonov in pol evrov javnega denarja ter raziskali, kdo je odgovoren za takšen namen trošenja javnega denarja? Hvala lepa.
Hvala, gospa poslanka. Gospod predsednik Vlade, izvolite.
Hvala. Zagotovo ne morem biti odgovoren za to, kar se je dogajalo v zadnjih desetih letih. Tudi ena vaša vlada enoletna je bila vmes, tako da ste kar bili tudi vi nekaj zraven. Kar se tiče tega, da namenjamo premalo, povedal sem, da namenjamo bistveno več, kot je bilo namenjeno v letih 2017 in v letu 2016. Ministrstvo za zdravje razpolaga s 23 milijoni 676 tisoč 900 evrov sredstev za projektne aktivnosti na področju dolgotrajne oskrbe. Gre predvsem za storitve s področja nezadovoljenih potreb. Ker teh storitev na domu danes ne zagotavljamo, se pojavlja večji pritisk za sprejem v institucije. Storitve so v času trajanja projektov za upravičence brezplačne. Kot prvi pilotni projekt se je začel v letu 2017 izvajati projekt Model dolgotrajne oskrbe v skupnosti, za katerega je zagotovljenih 4,4 milijona evrov in katerega cilj je razvoj standardiziranih usposabljanj za izvajalce formalne in neformalne oskrbe. Projekt se bo izvajal do konca leta 2022. Potem izvedba pilotnih projektov, ki bodo podpirali prehod v izvajanje sistemskega zakona o dolgotrajni oskrbi. Javni razpis je bil objavljen aprila 2018, izvajanje storitev pa bo trajalo do konca junija 2020. Skupna vrednost projekta je 6,1 milijona evrov, izvaja se v treh okoljih, in sicer v Dravogradu, Krškem in Celju. Zlasti je treba poudariti, da se v okviru tega projekta zagotavljajo tudi nove storitve, do katerih državljani v okviru obstoječih ureditev na domu ne morejo dostopati. Če naštejem le nekatere: dajanja zdravil, hranjenje po sondah, storitve psihosocialne podpore uporabnikom in svojcem, storitve za krepitev in ohranjanje samostojnosti ter tudi storitve e-oskrbe. V okviru projekta je bilo od januarja do septembra 2019 na enotne vstopne točke podanih tisoč 474 vlog za oceno upravičenosti do dolgotrajne oskrbe, tisoč 312 oseb je bilo ocenjenih kot upravičenih do novih storitev v okviru projektov in dne 1. 9. 2019 je nove storitve brezplačno prejemalo 287 oseb. Potem gre še projekt prilagoditev in preoblikovanje obstoječih mrež institucionalnega varstva. Javni razpis za projekt, za katerega je namenjenih 13,2 milijona evrov, je bil objavljen junija 2019 in sredstva se še niso začela črpati. Dela se na tem in neposredne aktivnosti za upravičene osebe se bodo na terenu začele izvajati [[izklop mikrofona]]
Hvala, gospod predsednik. Gospa poslanka, imate postopkovni predlog? Izvolite.
Hvala lepa še enkrat, za besedo. Z odgovorom predsednika Vlade nisem zadovoljna, zato predlagam, da na prihodnji seji opravimo razširjeno razpravo na to temo. Gre vendarle za zelo pomembne ugotovitve Računskega sodišča o negospodarnem trošenju javnega denarja in tudi večurna razprava na izredni seji Državnega zbora ni dala konkretnih odgovorov, ki jih je navsezadnje želelo tudi Računsko sodišče v okviru svoje revizije. Predsednik Vlade je tukaj pojasnjeval predhodno tudi določene posamezne projekte, pa vendarle nismo dobili konkretnih odgovorov, za kaj točno se bodo trošila sredstva in tudi projekti ne dajejo konkretnih odgovorov, kako se bodo reševali problemi, ki trenutno obstajajo na področju dolgotrajne oskrbe. Še enkrat, imamo več kot 11 tisoč aktualnih prošenj in več kot 24 tisoč tistih, ki so na seznamu oziroma potencialni uporabniki storitev dolgotrajne oskrbe. Po drugi strani pa ministrstvo kar 74 in pol milijona evrov nameni za pripravo študij, analiz za testiranje novega sistema dolgotrajne oskrbe, in to na podlagi zakona, ki danes še sploh ni pripravljen. Celotna koalicija, kot smo videli na seji Državnega zbora, se sicer spreneveda ob teh ugotovitvah Računskega sodišča. Glede na to, da je za takšno stanje in predvideno negospodarno porabo javnega denarja v bistvu kriv kar del vaše koalicije, spoštovani predsednik Vlade, pa me ne preseneča vaš odgovor danes. A dejstvo je, da se moramo zavedati, da je to javni denar, da ga moramo porabljati gospodarno, smotrno in pregledno. V danem primeru pa Računsko sodišče v svoji reviziji ugotavlja, da temu ni tako. Gre torej, še enkrat ponavljam, za ugotovitve Računskega sodišča in za zelo pomembna vprašanja na tem področju. Najpomembnejše je, da državljani vedo, za kaj se javni denar porablja, zato predlagam, da na eni izmed naslednjih sej torej opravimo širšo razpravo na to temo. Hvala lepa.
Hvala, gospa poslanka. O vašem predlogu glasujemo jutri v sklopu glasovanj. S tem prehajamo na naslednje vprašanje, ki ga postavite gospod Luka Mesec. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik Vlade, kot napovedano, vam bom postavil vprašanje o davčni reformi in o proračunu. Kot veste, je proračun program vlade prelit v številke. Ta proračun, ki ga sprejemamo zdaj, proračun za leti 2020 in 2021, je brez dvoma najpomembnejši dokument, ki ga bo ta vlada sprejela. Ta dokument bo določil, kaj bo in česa ne bo ta vlada delala v glavnini svojega mandata, v naslednjih dveh letih. Kot veste, po koncu prenehanja veljave tega proračuna imamo do volitev še eno leto. Torej, kar boste naredili, boste naredili zdaj. Ko smo lani pisali koalicijski sporazum, je bilo v njem precej dobrih socialnih in razvojnih nastavkov za spremembo kurza razvoja Slovenije v naslednjem desetletju, ki pa jih v proračunu ni in niti ne v davčni reformi. Pa če grem po vrsti, kaj manjka. Najprej manjka ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. To je obljuba vaše vlade, obljuba prejšnje vlade. V Levici smo pripravili zakon, ampak tega ni ne v proračunu, ne v davčni reformi. Dalje, stanovanja. Obljuba zadnjih nekaj vlad. V koalicijski pogodbi piše: 0,4 % BDP sredstev, se pravi 180 milijonov naj bi se v ta namen namenilo in zgradilo 10 tisoč javnih najemnih stanovanj. Kaj je v proračunu? 3 milijone sredstev za stanovanja. 3 milijone. Znanost in raziskovanje. V koalicijski pogodbi piše 1 % za znanost in raziskovanje do leta 2021 iz javnih sredstev. Kaj je v proračunu? Za 80 % zgrešite ta cilj. Upokojenci. Koalicijska pogodba obljublja večji prispevek za delodajalce, da se skoraj 100 tisoč upokojencev, ki živijo pod pragom revščine, povleče ven in jim nameni vsaj 613 evrov minimalne pokojnine. V proračunu tega ni, niti v davčni reformi. Podnebna politika. Slovenija je zavezana, da bo do leta 2030 za 40 % zmanjšala svoj ogljični odtis. V proračunu niti v davčni reformi ne vidimo nobene vizije, ki bi nas tja peljala. Kaj pa je v proračunu in v davčni reformi? Imamo razbremenitev, na katero sem vas opozarjal že marca, da je razvojno in socialno škodljiva. 137 milijonov evrov luknje boste sprejeli ta teden, ki bo namenila povišico plač 5 % najbolje plačanih v državi. Poslanci bomo dobili eno minimalno plačo na leto več, ministrski zbor bo dobil okrog 800 do 900 evrov na leto več, menedžerji tisoč evrov na leto več. Zato vas sprašujem, predsednik Vlade: Ob vseh mankih, ki jih ta proračun ima, zakaj je ravno ta davčna razbremenitev, to davčno darilo najbolje plačanim v državi vaša prioriteta?
Hvala, gospod poslanec. Gospod predsednik Vlade, izvolite.
Hvala za vprašanje. Paket davčnih sprememb je po dolgih mesecih intenzivnega usklajevanja končno tudi v Državnem zboru. Končno v tem smislu, da se leto izteka in lovimo roke za uveljavitev s 1. januarjem prihodnje leto. Večkrat sem že povedal svoje stališče, med drugim tudi takrat, ko sem predstavljal proračuna za prihodnji dve leti. Pri davkih je podobna situacija kot pri proračunu. Predstavljajo najbolj pomembnem vir, ki polni državno blagajno in omogoča tekoče izplačevanje socialnih transferjev, a so hkrati tudi največji kamen spotike. Smo vsi skupaj še daleč od zavedanja, da so davki tisti, ki zagotavljajo javne storitve. Nikoli še ni bil in tudi ne bo oblikovan predlog, ki bi bil soglasno sprejet oziroma po godu vsem. Predlogi so odziv na trenutno javnofinančno situacijo. Nič več in nič manj. Vse, prav vse ukrepe je treba pretehtati tudi na dolgi rok. Konkurenčnost, vključujoča rast in socialna stabilnost ostajajo izzivi, ob tem da se znižuje javni dolg in ohranja presežek sektorja država. Zato smo od prvotno načrtovanih sprememb nekatere nekoliko omilili, vendar z razlogom. Nismo pa povsem izključili možnosti, da se te ne bi zgodile v prihodnosti, ko bo za to čas. Že ob spomladanski napovedi makroekonomskih kazalnikov bomo nadaljevali pogajanja z Ekonomsko-socialnim svetom in ponovno odprli teme, seveda ob primerni gospodarski rasti. Analize kažejo, da imajo največji učinek na rast ravno spremembe na področju obdavčitve dela in potrošnje. Konec koncev se že vrsto let vrstijo tudi zahteve gospodarstva po znižanju davčne obremenitve dela. Treba je poudariti, da je Slovenija po podatkih Evropske komisije po obremenitvi z davki in prispevki sicer pod povprečjem Evropske unije, vendar pa podatki o ekonomski strukturi davkov za Slovenijo kažejo, da ta ni najbolj ugodna zaradi nadpovprečne obremenitve dela in podpovprečne obremenitve kapitala. Ponovno bo treba pretehtati tudi argumente za dvig davka od dohodkov pravnih oseb ali, povedano drugače, davka na dobiček, ki je tudi tema vaše stranke. Iz tega izvira tudi vaše nestrinjanje s predlagano davčno zakonodajo, ki jo po novem postavljate kot enega izmed pogojev za nadaljnjo sodelovanje s koalicijo. Če se za trenutek osredotočim na to sodelovanje, naj vas spomnim tudi na skupen projekt, povezan z načrtovanjem davčnih sprememb. Navajam: »Z novelo zakona o davku od dohodkov pravnih oseb bomo v skladu s koalicijskim sporazumom določili spodnjo mejo davka, ki ga morajo plačati pravne osebe, in sicer pri 5 %.« V tem delu smo šli, bom rekel, bolj v vašo smer, saj bo s spremembo minimalna obdavčitev davka na dobiček znašala 7 %. Naj spomnim, da gospodarstvo potrebuje nekaj časa za prilagoditev na spremembe. Skrbimo tudi, da bo poslovno okolje predvidljivo in privlačno tudi za tuja podjetja. Dodatno smo obremenili kapital tudi v luči dviga cedularne obdavčitve kapitalskih dohodkov s 25 na 27,5 %. Skupni ukrepi na strani kapitala bodo v državno blagajno prinesli približno 64 milijonov evrov. Razumem, da bi si še bolj želeli obdavčiti, v navednicah, bogate, vendar ponavljam, da je treba ravnati v skladu s finančno situacijo previdno in postopno. Od vseh štirih zakonskih predlogov je ravno zakon o dohodnini temelj celotne davčne optimizacije. Je ključen del, s katerim razbremenjujemo srednji sloj prebivalstva. Visoko izobražen razvojni kader ne sodi nujno med prejemnike nekajkratnika povprečnih plač, zato je tudi največja razbremenitev v drugem in tretjem razredu dohodninske lestvice. V drugem in tretjem dohodninskem razredu so kadri, ki največ prispevajo k ustvarjanju in rasti dodane vrednosti, ki je poleg produktivnosti ključni element konkurenčnosti vsakega gospodarstva in osnova za višino življenjskega standarda. Ta dohodninska sprememba torej ni namenjena povečevanju uravnilovke in sledenju teorije, da je vse enako, temveč želi vsaj nekoliko izboljšati nagrajevanje tistih, ki lahko s svojim znanjem Republiko Slovenijo držijo v stiku z razvojno uspešnimi družbami. Če nadaljujem, ohranili bomo najvišjo davčno stopnjo [[izklop mikrofona]]
Gospod poslanec, dajte omogočiti predsedniku Vlade, da dokonča. Izvolite.
Hvala za besedo. Z vašim odgovorom nisem zadovoljen. Najprej z drugim in tretjim razredom od petih namigujete na to, da razbremenjujete srednji razred. Samo opozoril bi vas na to, da je to fatamorgana oziroma to je privid. Mi nimamo pet razredov in v vsakem 20 % ljudi, ampak je v zadnjem razredu manj kot 1 % ljudi, v prvem razredu jih je pa praktično 60 %. Dve tretjini ljudi v tej državi delata za manj kot povprečno plačo. In ta davčna reforma daje – komu? Delavcu na minimalni plači 1,6 evrov letno, se pravi za eno kavico, delavcu na povprečni plači, ki je že med zadnjo tretjino najbolje plačanih, daje 12 evrov na leto, potem pa pridemo do dvokratnika povprečne plače, nad dvokratnikom povprečne plače je še 5 % ljudi – 95 % ima manj – ampak teh 5 % pa dobi resne razbremenitve: 55, 60, 70, 80, 90 evrov na mesec in več. Se pravi, 5 % razbremenjujete in temu pravite srednji razred. In ta reforma, če gledamo samo dohodninski del, bo v proračun zarezala za 137 milijonov, medtem ko na drugi strani povsod manjka sredstev. Če govorimo o inženirjih in razvojnikih, s takim proračunom za znanost in raziskovanje ti ljudje ne bodo nič na boljšem oziroma bodo še naprej raziskovali za tisoč, tisoč 200, tisoč 300 evrov in podobno. Ne bodo na boljšem upokojenci. V proračunu imamo denarja za mogoče en dom za starejše in nič več. Ne bo na boljšem gospodarstvo. Ne bo manj izsiljevanja. Ali mislite, da se kakšen inženir, ki bo dobil 10 evrov povišice ali pa 12 ali pa 15 zaradi te davčne reforme k svoji plači, ne bo izselil iz države? Nobenega faktorja to nima. Edino kar ima, je razbremenitev plač 5 % najbolj plačanih in potešitev delodajalcev, ki bodo na ta način prihranili v svojih žepih, vzeli pa iz državnega. Ampak [[izklop mikrofona]]
Gospod poslanec, izkoristili ste svoj čas. Gospod predsednik Vlade, izvolite.
Če nadaljujem, kjer sem prej končal. Mi smo že razbremenili tudi regres, torej smo naredili en korak tudi v to smer, da so vsi dobili toliko, kot je bilo tudi izplačano. Kar pravite o eni kavici, to pač težko komentiram, je nekoliko poenostavljena zadeva. Kar se tiče tega svežnja, ga je nujno sprejeti tudi zaradi tega, ker če smo zvišali minimalno plačo, se lahko tisti, ki so dobili višjo minimalno plačo, lahko znajdejo tudi v višjem razredu, in to nastane problem. Ta zakonodaja je usklajena bila tudi na Ekonomsko-socialnem svetu. Tukaj je treba tudi to povedati. Seveda pa obstaja vedno možnost, ko se sprejema to v parlamentu, je vedno možnost tudi vložitve amandmaja. To je pa tudi drugo dejstvo in ta možnost obstaja. Vlada je pripravila takšno zakonodajo, Državni zbor pa lahko sprejme tudi kaj drugega. Kot sem rekel, smo manjšinska vlada. Bila so dolga usklajevanja, da smo prišli do tega predloga. Zdi se nam optimalen. Če pa boste izglasovali drugače, potem boste pač izglasovali drugače. Hvala.
Hvala gospod predsednik. Gospod poslanec, imate možnost za postopkovni predlog. Izvolite.
Hvala. Postopkovno predlagam zahtevo za splošno razpravo, in sicer iz naslednjih razlogov. Najprej, gospod premier, zakonodaja ni bila usklajena na Ekonomsko-socialnem svetu. Ni bila. Sindikati so ji jasno nasprotovali in tudi javno nasprotovali, ko jo je minister predstavil javnosti. Nasprotujejo taki dohodninski lestvici, kot jo predlagate, in mislim, da je na tem stališču 95 % državljank in državljanov, ki jih taka davčna reforma zaobide in daje tistim, ki imajo več od dvokratnika povprečne plače. Drugič. Ko pravite, da je ta sveženj nujno sprejeti tudi zaradi minimalne plače. Ni treba sprejeti celega svežnja. Lahko enostavno prečrtamo škodljivo dohodninsko lestvico in pustimo vse ostalo. Tak amandma smo v Levici tudi vložili. Bi bilo zelo dobro, če ga Vlada podpre, ker potem bo tudi koalicija verjetno glasovala drugače, kot je glasovala na odboru, na seji, ki jo imamo ta teden. In tretjič. Glede na to, kar sem povedal na začetku, kaj je bilo zapisano in obljubljeno v koalicijski pogodbi, kakšno vizijo za novo desetletje smo ali pa ste predstavili v tistem dokumentu in kaj nudi ta proračun, mislim, da se je nujno v Državnem zboru pogovoriti o tem, kam v naslednjem desetletju hočemo ali pa moramo iti, da nas ne bo povozil čas. Po drugi strani mislim, da se je treba neprestano pogovarjati o tem, kdo je v resnici srednji sloj v tej državi. Srednji sloj v tej državi, čeprav se mogoče komu tako zdi, niso ljudje z 2 tisoč evri plače ali več. Ta sloj tudi statistično več ne pade v srednji sloj, če povzamete statistiko OECD, vam bodo rekli, da je srednji sloj tisti med 80 in 200 % povprečne plače, medtem ko Vlada kljub neprestanemu opozarjanju že od marca prihaja z reformo, ki tudi statistični srednji sloj zgreši in se usmeri v najbolj plačane. Če so največje razbremenitve v drugem in tretjem dohodninskem razredu, morate vedeti, da se te najbolj poznajo pri plačah, ki so nad tem. Lahko pogledate tudi študije, ki so bile v zadnjih mesecih in tednih objavljene. Moja pobuda za razpravo v Državnem zboru je, da se pogovorimo o prioritetah v proračunu in o tem, kakšna bi ta davčna reforma morala biti.
Hvala, gospod poslanec za vaš proceduralni predlog, o katerem bomo glasovali jutri v okviru glasovanj. Besedo predajam gospe Tini Heferle. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik Vlade! Ustavno sodišče je na zahtevo Državnega sveta presojalo ustavno skladnost volilne zakonodaje v Republiki Sloveniji. V odločbi so ustavni sodniki zapisali, da območja volilnih okrajev po 26 letih od sprejetja volilne zakonodaje ne ustrezajo več merilom, ki jih glede oblikovanja volilnih enot in volilnih okrajev predvideva Zakon o volitvah v državni zbor. Predvsem gre tu za merilo, ki govori o tem, da mora biti v vsakem volilnem okraju približno enako število volivcev. Posledično so tudi zakonske določbe, ki določajo območja volilnih okrajev, v takšnem neskladju z Zakonom o volitvah v državni zbor, da je kršeno načelo pravne države iz 2. člena Ustave Republike Slovenije. Bistvo omenjene sodne odločbe je torej ugotovitev, da je razlika v številu volivcev med volilnimi okraji tako velika, da ni zagotovljene enakosti volilne pravice. Poslanec je predstavnik vseh državljanov, ne samo kraja, v katerem je bil izvoljen, zato mora imeti tudi glas volivca približno enako težo, ne glede na okraj, v katerih volivec voli. Prav tako slovenska ustava določa, da mora imeti volivec odločilen vpliv na dodelitev mandata. Slednje lahko dosežemo z ukinitvijo volilnih okrajev in uvedbo relativnega prednostnega glasu, za kar se v Poslanski skupini LMŠ tudi zavzemamo. Treba se je zavedati, da v primeru sprememb meja volilnih okrajev takšna rešitev predstavlja zgolj rešitev za določen čas in se bomo s tovrstnimi težavami soočali tudi čez leta, ko bodo demografske in selitvene spremembe ponovno privedle do neenakosti razmerij med posameznimi volilnimi okraji. Ker mora zakonodajalec prej omenjeno ustavno neskladnost odpraviti v roku dveh let, si seveda moramo prizadevati za oblikovanje širšega političnega soglasja, kajti le tako bomo lahko sprejeli odločitev, ki bo pripeljala do sprememb volilne zakonodaje v smeri zahtev Ustavnega sodišča. Glede na navedeno vas, spoštovani predsednik Vlade, sprašujem: Kako namerava Vlada Republike Slovenije spodbuditi sprejetje zakonodaje, ki bo odpravila neustavnost, ugotovljeno v odločbi Ustavnega sodišča? Če konkretiziram ter izpostavim dve rešitvi, ki sta trenutno najbolj realni, to je ukinitev okrajev in uvedba preferenčnega glasu ali pa na drugi strani sprememba meja volilnih okrajev: Katero izmed obeh rešitev in v kakšni obliki bi Vlada Republike Slovenije podprla? Za odgovor se vam zahvaljujem.
Hvala, gospa poslanka. Gospod predsednik Vlade, izvolite.
Hvala za vprašanje. Dejstvo je, da po veljavni zakonodaji volivec nima prav nobenega vpliva na to, kdo od kandidatov stranke, ki jo voli, bo prišel v parlament, kajti na volilnem lističu lahko izbere samo ime, ki mu ga ponudi stranka. Dejstvo je, da volivec sicer obkroži kandidata, a njegov glas gre najprej stranki. Ustavno sodišče je decembra lani ugotovilo, da območja volilnih okrajev po 26 letih od sprejetja volilne zakonodaje ne ustrezajo več nobenemu merilu iz 20. člena Zakona o volitvah v državni zbor, kot so: enako število prebivalcev, geografska zaokroženost in največja mogoča integriteta občine. Ugotovljeno protiustavnost mora Državni zbor odpraviti v roku dveh let, to je do decembra 2020. Skratka, na voljo imamo še dobro leto, kar je zgolj navidezno veliko. Celih 20 let je uspevalo obdržati status quo. Z drugimi besedami, uspelo je ohraniti takšne okraje, kjer so nekateri lažje izvoljeni. Nekaj poskusov volilni zakon popraviti je sicer bilo, a so vsi klavrno propadli, še preden so predlogi sploh prišli do Državnega zbora. Do glasovanja je tako prišlo pred osmimi leti, a je za predlog uvedbe absolutnega preferenčnega glasu z ukinitvijo okrajev takrat glasovalo le 21 poslank in poslancev iz vrst Zares, LDS in SNS. Upam, da se tokrat kaj podobnega ne bo zgodilo. Ne želim, da bi vsa usklajevanja in posveti bili zgolj sami sebi namen, in ne želim, da bi se zgolj razpravljalo, zgodilo pa nič. Zato moram pohvaliti napore, ki jih je v pripravo zakonodaje vložilo Ministrstvo za javno upravo. Z gradivom in osnutkoma zakonskih predlogov se je minuli četrtek že seznanila tudi Vlada. Gre za osnutka novel dveh volilnih zakonov in oba pomenita uresničitev odločbe Ustavnega sodišča glede volilnih okrajev. Prvi je Zakon o volitvah v državni zbor, ki predvideva ukinitev volilnih okrajev ter uvedbo relativnega neobveznega prednostnega glasu na ravni volilnih enot po vzoru sistema za volitve poslancev iz Republike Slovenije v Evropski parlament. Odločba Ustavnega sodišča bi se torej implementirala na način, da se volilni okraji ukinejo oziroma se obdržijo zgolj v administrativnem smislu. Z uvedbo relativnega neobveznega prednostnega glasu, kar zagotavlja močan glas z vidika volivcev, bi volivec enemu izmed enajstih kandidatov z liste dal prednostni glas, če tega ne bi želel, pa bi lahko obkrožil zgolj listo. Prag za izvolitev kandidata je relativno nizek, sledi formuli za volitve poslanca v Evropski parlament ter pri enajstih kandidatih znaša ena dvaindvajsetina oziroma 4,5 %. Tako bi zagotovili odločilni vpliv volivcev na izbiro kandidatov. Drugi sklop popravkov se nanaša na Zakon o določitvi volilnih enot za volitve poslancev v državni zbor. V tem primeru bi volilni sistem ostal enak, spremenila bi se zgolj območja volilnih okrajev, pri čemer razlike v njihovi velikosti ne presegajo plus minus 15 %. Spremembe z večjimi odstopanji bi namreč pomenile preveliko tveganje, da rešitev ne bi sledila odločbi Ustavnega sodišča, ki je, naj spomnim, opozarjalo prav na prevelika odstopanja v številu volivcev. Če bi bolj sledili geografski zaokroženosti volilnih okrajev, bi lahko bila odstopanja celo več kot 40 % v eno ali drugo smer, kar bi pomenilo izjemno velik odmik od osnovne dikcije odločbe Ustavnega sodišča. Če bi takšne rešitve ponudili strankam, bi bilo to povsem neodgovorno. Katero od obeh rešitev podpiram sam? Zagotovo si želim dati odločilno vlogo volivcem, zato podpiram spremembo samega volilnega sistema, ki, kot rečeno, predvideva ukinitev okrajev in uvedbo relativnega prednostnega glasu, ki ne bi bil obvezen. Lahko bi ga dal ali pa izbral zgolj stranko. To bi bila volivčeva odločitev, bi mu pa izbiro vsaj omogočili. Ljudem je prednostni glas blizu, vsaj če sodimo po letošnjih volitvah v Evropski parlament, na katerih je prednostni glas oddalo več kot tri četrtine volivcev. Torej jih ni za podcenjevati. Naj rečem tako. Novi okraji res potrebujejo le navadno večino poslanskih glasov, a to je zgolj navidezno lažja rešitev, ker bo stališča v tej hiši verjetno težje poenotiti. Uvedba prednostnega glasu potrebuje 60 glasov, a verjamem, da se tega ne bojimo. Hvala lepa.
Hvala, gospod predsednik. Ni dodatnih vprašanj. S tem se vam zahvaljujem za odgovore na vseh 5 poslanskih vprašanj. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, obveščam vas, da v skladu z 247. členom Poslovnika Državnega zbora prehajamo na poslanska vprašanja, postavljena na 9., 10. in 11. seji Državnega zbora. Minister za finance dr. Andrej Bertoncelj bo odgovoril na štiri vprašanja. Prvo vprašanje, gospod minister, ki ga imate, je od gospoda Marka Bandellija v zvezi s primernostjo višine odpravnine nekdanji predsednici uprave SDH. Gospod minister, beseda je vaša. Izvolite. [[nemir v dvorani]] Minister Andrej Bertoncelj, ali želite odgovoriti?
Gre za vprašanje spoštovanega poslanca Bandellija. V zvezi z navedenimi vprašanji bi rad samo opozoril, da se v skladu z določbami Poslovnika Državnega zbora, lahko posameznemu ministru ali ministrici postavi vprašanje le s področja delovanja Vlade oziroma posameznega ministrstva ali vladne službe. Ne glede na to, naj vseeno pojasnim naše stališče. Navedeno vprašanje namreč ne sodi v področje delovanja Ministrstva za finance, saj Zakon o Slovenskem državnem holdingu v 7. členu izrecno poudarja, da SDH in njegovi organi niso vezani na navodila državnih organov ali tretjih oseb in da morajo pri izpolnjevanju nalog skladno z Zakonom o Slovenskem državnem holdingu delovati neodvisno in samostojno. Tako je na podlagi sedmega odstavka 46. člena Zakona o Slovenskem državnem holdingu ena izmed nalog nadzornega sveta SDH, pri izpolnitvi katere mu zakon daje popolno, poudarjam, popolno samostojnost in neodvisnost, tudi določitev prejemkov predsednika in članov uprave SDH. Enako je pri določitvi plačila za delo zaposlenih na SDH samostojna, neodvisna in popolnoma odgovorna uprava Slovenskega državnega holdinga. Minister za finance nima pristojnosti presojati primernosti prejemkov, saj je odgovornost za navedena vprašanja izključno na nadzornem svetu in upravi SHD. Vsekakor pa se zavedamo in apeliramo, da se prejemki določajo zakonito in strokovno argumentirano. Pri tem naj se upošteva pričakovana odgovornost posameznikov kakor tudi obremenitve in razbremenitve odgovornosti, ki izhaja iz zakonske oziroma statutarne ureditve delovanja Slovenskega državnega holdinga. Vsebinske podrobnosti glede delovnih zadolžitev in prejemkov gospe Glavine iz tega naslova pa je SHD že javno pojasnil. Hvala.
Hvala, gospod minister. Gospod poslanec, imate pravico zahtevati dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala. Minister, saj sem pričakoval tak odgovor, saj tudi vi nimate nič s tem. Jaz se opravičujem za to, ampak podedovali ste to problematiko. Ampak glejte, da malo osvežim zadevo. Gospa Lidija Glavina, ki je prišla na to pozicijo brez znanja in brez nikakršnih izkušenj, ker to je bilo tudi dognano, je dobila 132 tisoč evrov odpravnine. Tu govorimo o 144 povprečnih plačah ali 20 let povprečne pokojnine. Ali pa po sedaj toliko kritiziranem zakonu o poslancih, bi bila tudi tista razlika, ki bi meni plačevala lahko potne stroške, za 60 let, za 60 let. Jaz se sprašujem tukaj – vem, da ima glavno besedo nadzorni svet SDH, ampak SDH je direktno pod vplivom Ministrstva za finance in upam, da naslednji korak, ki bo tukaj, da se ne bodo spet dogajale te zadeve. Ker to je dobesedno sramota tako visoka odpravnina, ki ne spada v našo kulturo, če bi tako rekel. Jaz se sprašujem to, če ne boste vi vplivali na naslednje korake, ki bodo nastajali, se bo spet dogajala druga Lidija Glavina, v drugi fazi. In boste spet rekli, da je kriv nadzorni svet, da mi ne moremo napraviti nič. Ni res, Vlada lahko napravi, Ministrstvo za finance lahko napravi in prepreči take gromozanske in sramotne zneske za odpravnine, ki niso podobni nobeni stvari. Če samo na hitro povem, zakaj tudi ne. Vsaka druga tajnica na občini ima lahko večjo plačo kot župan, ki je odgovoren za vse. In tudi tu tukaj ni primerno. Naj si zdaj ljudje sami predstavljajo, če je to prav ali ne. Jaz razumem in verjamem, da boste tudi vi, minister, tu malo reda napravili. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Gospod minister, izvolite.
Svoje osebno stališče sem jaz sicer javno že izrazil tudi v javnih medijih in sem to poimenoval kot neko nepotrebno anomalijo, ki jo je treba odpraviti in, še bolje, v bodoče preprečiti. No, saj zadeva se je v vmesnem obdobju že uredila. Gospa Glavina tudi ni več zaposlena na Slovenskem državnem holdingu. Gre pa vsekakor za odmevno zadevo, se strinjam. Tako še enkrat hvala za vprašanje, da lahko dodatno pojasnimo vlogo Ministrstva za finance, ki je v tem delu zamejeno. Vsekakor je Ministrstvo za finance pristojno za SDH in DUTB v tem smislu, je pa v smislu Slovenskega državnega holdinga popolnoma jasno, kdo ureja delovanje in način upravljanja kot tudi poslovodenja te družbe. Gre za tako pomembno družbo, ki ima tudi svoj zakon – Zakon o Slovenskem državnem holdingu, ki je bil pravzaprav napisan ravno s tem namenom, da bi se preprečilo vpletanje Vlade ali pa, če rečemo, države v delovanje neodvisne institucije, ki upravlja z veliko veliko vrednostjo državnega premoženja. Skoraj 13 milijard evrov je tega. Tako da v tem delu sem jaz tudi jasno povedal, da je zadeva v pristojnosti nadzornega sveta Slovenskega državnega holdinga, kar se tiče imenovanja ali pa odpoklica članov uprave – in prav je tako – in v pristojnosti nadzornega sveta kot tudi uprave o dogovoru glede prejemkov, predvsem na nadzornem svetu v tem delu. V tem delu s svoje pozicije in tudi z današnjim dnem lahko samo apeliram, ne samo na Slovenski državni holding, ampak še tudi na kakšno drugo institucijo, da so pri določanju prejemkov, bodisi sejnin bodisi plač, v tem delu sorazmerni razmeram v naši državi. V tem delu pa pričakujem odgovorno ravnanje tako nadzornih svetov in na drugi strani tudi uprav. Hvala.
Hvala, gospod minister. Naslednje je vprašanje Soniboja Knežaka, povezano pa je z izvrševanjem odločbe Ustavnega sodišča o sodelovanju delavcev pri upravljanju bank. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani poslanec, najprej bi se odzval na nekatere vaše trditve iz poslanskega vprašanja, ki po našem mnenju ne držijo v celoti. Navajate, da je Ustavno sodišče razsodilo, da je omejevanje pravic bančnih uslužbencev do sodelovanja pri upravljanju bank v neskladju z ustavo. Ustavno sodišče je v preteklih odločitvah že zapisalo, da ima zakonodajalec pri izbiri načinov sodelovanja delavcev pri upravljanju široko polje presoje in da je zakonska ureditev, ki ne predvideva sodelovanja delavcev v organih upravljanja, skladna s 75. členom Ustave. Sodelovanje v organih upravljanja gospodarskih družb je namreč le eden od načinov sodelovanja delavcev pri upravljanju, ki jih je mogoče omejiti, če za to obstajajo utemeljeni razlogi. V obravnavanem primeru, torej v tem konkretnem primeru pa je Ustavno sodišče takšno odločitev sprejelo, ker zakonodajalec ni v zadostni meri utemeljil razlogov za izključitev pravice delavcev do sodelovanja v organih upravljanja bank. Nadalje navajate, da je bila ureditev, ki delavcem v bančni panogi omejuje pravico do sodelovanja v organih upravljanja bank, sprejeta šele ob spremembah bančne zakonodaje v času bančne sanacije, kar tudi ne drži. Omejitev te pravice je za članstvo v nadzornem svetu banke veljala od leta 1999 dalje, za članstvo v upravi banke pa od leta 2006 dalje, oboje do junija letos, ko je Ustavno sodišče takšno ureditev razveljavilo. Ne Vlada ne Ministrstvo za finance nista nikoli trdila, da je omejitev pravice delavcev do sodelovanja v organih upravljanja bank zahteva evropskih predpisov s področja bančništva. Dejstvo pa je, da so za opravljanje bančnih storitev določena zelo stroga pravila glede obvladovanja kreditnih in drugih tveganj, ki jim je banka pri svojem delovanju izpostavljena. Zato je zelo pomembno, da so člani organov upravljanja bank izkušeni bančni strokovnjaki, ki posedujejo ustrezna znanja in veščine za poglobljeno razumevanje dejavnosti bank. Zato tudi Zakon o bančništvu za osebe, ki lahko postanejo člani uprav in nadzornih svetov bank, določa posebne pogoje za imenovanje, dodatna merila pa je predpisala tudi Banka Slovenije. Navajate tudi, da omejitev sodelovanja delavcev v organih upravljanja zavarovalnic vsebuje tudi Zakon o zavarovalništvu, kar tudi ne drži, predstavniki delavcev so namreč lahko imenovani v organe upravljanja zavarovalnic. Sprašujete me, kako bomo zagotovili, da bodo zaposleni v bankah lahko čim prej izvolili svoje predstavnike v uprave in nadzorne svete bank. Odločbo Ustavnega sodišča je treba spoštovati, pri čemer Ustavno sodišče zakonodajalcu ni naložilo, da je treba Zakon o bančništvu uskladiti z ustavo, zato nadaljnje aktivnosti Ministrstva za finance kot pristojnega ministrstva za finančni sistem niso potrebne. Sestava organov upravljanja banke je v pristojnosti skupščine oziroma nadzornega sveta banke v skladu z njenim statutom, pri čemer mora uprava banke zagotoviti, da bodo na ustrezen način spoštovane tudi določbe zakona, ki urejajo sodelovanje delavcev pri upravljanju gospodarskih družb. Ne glede na to pa lahko napovem, da bo Ministrstvo za finance skupaj z Banko Slovenije preučilo učinke sedanje ureditve na notranje upravljanje bank glede na njihovo posebno naravo in temu posledično zelo podrobno regulacijo bančnega področja. V zvezi z vašim zadnjim vprašanjem, ki se nanaša na prepoved sodelovanja zaposlenih pri upravljanju v primeru hčerinskih družb, poslovnih skupin in holdingov, pa lahko povem, da je zakon, ki ureja sodelovanje delavcev pri upravljanju gospodarskih družb, v pristojnosti drugega ministrstva – v tem delu je pristojno Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti in da Ministrstvu za finance niso poznana dejstva, da bi lahko bila sedanja ureditev na tem področju kakorkoli problematična. Hvala.
Hvala, gospod minister. Gospod poslanec, izvolite.
Hvala, predsedujoči. Spoštovani minister, hvala za odgovor. Jaz sicer res nisem pričakoval, da boste šli vi zdaj sami na podlagi odločbe Ustavnega sodišča v spremembo zakonodaje in se zavedam, da je to v prvi vrsti pravica, ki so jo zdaj tudi s to odločbo Ustavnega sodišča dobili zaposleni v bankah in da bodo morali to zahtevo sami izpolniti. Tisto, na kar sem vas pa jaz želel opozoriti, da je onemogočeno zaposlenim v hčerinskih družbah in poslovnih skupinah, vam bom pa na kratko razložil na osebnem primeru. Jaz sem bil skupaj s kolegom v tisoččlanskem kolektivu predstavnik delavcev v nadzornem odboru, kjer sva s kolegom zavrnila predlog po sklicu seje, na kateri bi sprejeli sklep in direktorju dodelili 30 plač odpravnine za primer njegove razrešitve. Sledila je reakcija, in sicer ta, da smo šli v reorganizacijo, ustanovili poslovno skupino, v kateri je bilo 14 ljudi, od tega 7 iz poslovodstva, 7 pa članov finančno-računovodskega sektorja. Določili so delavskega predstavnika in naredili zamenjavo obeh članov. Mene konkretno je, v posmeh Zakonu o soupravljanju delavcev pri upravljanju družb, zamenjal takratni generalni direktor Gorenja gospod Jože Stanič. Delavski predstavnik podjetja, v katerega nikoli ni bil, je bil pa osebni prijatelj direktorja. Drugega kolega pa predstavnica banke oziroma tudi prijateljica direktorja. Jaz sem hotel samo opozoriti, da je bilo štirinajstim ljudem omogočeno, da so imeli svoje predstavnike, hkrati pa tisoč ljudi, ki so bili organizirani v svetu delavcev kapitalsko povezanih družb, predstavnika ni imelo. In to se mi zdi, da se deloma dogaja tudi še danes. Se pa zavedam, da je to tako, kot ste sami omenili, v pristojnosti Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Gospod minister, želite odgovorit? [[oglašanje iz dvorane]] Gospod minister na opozorilo ne bo odgovoril. Hvala. Zdaj vas prosim, da odgovorite na vprašanje gospoda Franca Jurše, vezano na zapiranje finančnih pisarn po Sloveniji. Izvolite.
Spoštovani poslanec, Finančna uprava Republike Slovenije je s 1. avgustom 2019 začasno zaprla finančne pisarne v Ljutomeru, Lendavi in Gornji Radgoni. Začasno zaprtje finančnih pisarn na omenjenih lokacijah ne pomeni trajnega prenehanja poslovanja finančnih pisarn. Finančna uprava Republike Slovenije sproti in tekoče spremlja poslovanje finančnih pisarn in ga prilaga potrebam davčnih zavezancev po davčnih storitvah. To pomeni, da se dinamika poslovanja finančnih pisarn oziroma čas prisotnosti in število zaposlenih v finančnih pisarnah uravnava glede na število obiskov zavezancev in vrsto storitev, ki jih zavezanci želijo opraviti na določeni lokaciji. V finančnih pisarnah se fizičnih osebam zagotavljajo informacije v zvezi z izpolnjevanjem njihovih davčnih obveznosti, sprejem različnih vlog in izdaja potrdil, odmerni postopki pa se s ciljem zagotavljanja višje kakovosti storitev, enake obravnave zavezancev, lažjega izvajanja nadzora ter učinkovite izrabe zaposlenih opravljajo v finančnih uradih. Fizične osebe se obračajo na davčnih organ v zvezi z izpolnjevanjem davčnih obveznosti z naslova dohodnine in nadomestila za uporabo stavbnega zemljišča, za katere se opravi odmera v prvi polovici koledarskega leta. Zavezanci se zglasijo na uradi ali pisarni le, če želijo podati pritožbe, ugovore ali druge napovedi, kar je vse vezano na prvo polovico koledarskega leta. Zato se v finančnem uradu Murska Sobota in tudi v drugih uradih med poletnimi meseci zmanjša potreba fizičnih oseb po uporabi storitev finančnih pisarn in, upoštevajoč podatke o zmanjšanem obisku, začasno omeji poslovanje teh pisarn. Ker se davčni zavezanci v manjši meri poslužujejo storitev finančnih pisarn, je finančna uprava sprejela druge ukrepe, med katerimi so uvedba številnih elektronskih in drugih storitev, ki davčnim zavezancem omogočajo lažje in hitrejše sodelovanje z davčnim organom. Finančna uprava mora zagotoviti pobiranje davkov, preprečevati tveganja za neizpolnjevanje izpolnjenih davčnih obveznosti, zato je treba način poslovanja prilagoditi tako, da bo naloge učinkovito upravljala z razpoložljivim številom zaposlenih. Davčnim zavezancem pa je kljub začasnem zaprtju omenjenih finančnih pisarn omogočeno pravilno in pravočasno izpolnjevanje njihovih davčnih obveznosti. Tako se zavezancem dostopnost do storitev, ki jih opravljajo finančne pisarne, zagotavlja z možnostjo oddaje vlog v predalčnikih na lokacijah finančnih pisarn, po pošti ali prek portala e-davki, splošne informacije lahko sprejmejo tudi po telefonu ali na uradu. Omeniti je treba tudi reorganizacijo področja informiranja, ki z uvedbo enotnega klicnega centra nudi hitre in relevantne informacije fizičnim osebam. Po zaznavah finančne uprave to možnost v večji meri uporabljajo zavezanci, ki niso vešči uporabe interneta. Če bo ugotovljeno, da je izkazana potreba zavezancev za uporabo storitev, ki jih nudijo finančne pisarne, torej v fizični obliki, bo finančna uprava po presoji zagotovila odprtje finančnih pisarn tudi na omenjenih lokacijah. Hvala.
Hvala, gospod minister. Gospod poslanec, izvolite.
Hvala lepa, predsednik. Spoštovani minister, tukaj sva na različnih valovnih dolžinah. Vsi tisti, ki imamo malo daljši spomin, se pravi za nazaj, vemo, kako je davkarija bila svoj čas organizirana in kako je tudi sedaj. Dr. Čufer, vaš nekdanji predhodnik, je takrat dal obljubo, da vse povsod tam, kjer so davčni uradi, bodo tudi davčne pisarne. S tem načinom zaprtja se tega dogovora ne držimo. Če vam samo navedem, da je v obdobju od septembra 2018 do aprila 2019 bilo v državni upravi 30 tisoč 286 zaposlenih, v javnem sektorju pa 175 tisoč 222 zaposlenih, se pravi pri javni upravi 375 več v tem obdobju, v javnem sektorju pa 2 tisoč 632 več ljudi. Finančna uprava ima v Sloveniji zaposlenih v tem trenutku, mogoče je danes razlika, 3 tisoč 574 ljudi, štiri manj kot pa 1. 8. 2018. Mogoče so ravno ti trije ali štirje tisti, ki se jim je zaprla davčna pisarna. Prepričan sem, da ti niso, kajti vsi ti trije so se preselili v Davčni urad Murska Sobota. V Davčnem uradu Murska Sobota, gospod minister, pa je 250 ljudi zaposlenih. Se pravi, ne najdemo tri javne uslužbence, ki bi pokrili področje upravne enote Lendava, Ljutomer in Gornja Radgona. Glede na to, da se mi je čas iztekel, bom moral nehati.
Hvala, ker ste nehali. Gospod minister, izvolite.
Bom jaz prevzel besedo. Ja, poglejte, se strinjam, saj moje stališče v tem delu je jasno. Res aktivnosti vodi Finančni urad Republike Slovenije, Furs, in je treba davčne urade in davčne pisarne približati ljudem in jim omogočiti, da imajo ne samo internetni dostop ali pa po pošti, ampak tudi možnost neposrednega razgovora oziroma opredelitve do posameznih vprašanj z davčnim uslužbencem. Mi smo že naročili Fursu, da proučijo centralizacijo ali pa decentralizacijo v tem smislu. V tem smislu je šlo zdaj v smeri predhodne centralizacije in določeni koraki, prvi koraki v tem smislu so že bili storjeni. Ena ali dve davčni pisarni, čeprav gre za določen čas, odvisen od potreb, sta že bili ponovno odprti. Ena v celjski regiji. Moje priporočilo je, da se pogleda tudi za ostale lokacije, kjer se je pokazala ta potreba, kjer je interes strank, davkoplačevalcev za ta neposredni stik z davčnimi uslužbenci, da se to uredi. Tako da v tem delu ta proces postopne decentralizacije in pristop k temu, da so te pisarne, tako kot je bilo v predhodnem primeru opredeljeno, samo v sredo, en dan v tednu, ko gre za takšna vprašanja, da se te zadeve uredijo tudi na lokacijah, kjer se za to pokaže potreba. Seveda se pa po drugi strani tudi zavedam pritiska na posamezne službe po racionalizaciji poslovanja. Ta pritisk pa vsi neposredno tudi izražamo, tudi na zadnji obravnavi na Odboru za finance, na administrativna dela, predlogi, da se vzame ravno Finančni upravi Republike Slovenije in potem se pač takšne rezerve v sistemu iščejo. Ampak še enkrat, da bom jasen, na lokacijah, kjer je to potrebno in so predvsem večje razdalje, pa podpiram decentralizacijo.
Hvala, gospod minister. Gospod poslanec ima pravico do postopkovnega predloga. Izvolite.
Hvala lepa. Glede na to da se teh pisarn zaradi neukosti na področju elektronskega dopisovanja najbolj poslužujejo starejši ljudje, se pravi generacija, ki jo tudi sam pa naša poslanska skupina zastopa, je logično, da pričakujemo od javnega sektorja, od vas, gospod minister, da se ta zadeva uredi tako, kot smo predlagali. Pričakujemo od vas, da bo 1. 12. 2019 odprta pisarna v Ljutomeru, Lendavi in Gornji Radgoni. Če to ne bo, bom tisti, ki bo nenehno nadlegoval in ne boste imeli nobenega mira s tem vprašanjem pred menoj. Ne bom pa postavil vprašanja.
Zlorabili ste, spoštovani poslanec, poslovnik. To ni primerno. Gospod minister, dobite še eno vprašanje, in sicer od gospe Lidije Ivanuša. Izvolite.
Spoštovana poslanka, hvala za vaše vprašanje. V zvezi z vašim prvim vprašanjem bi uvodoma izpostavil, da je za stanovanjsko politiko v osnovi pristojno Ministrstvo za okolje in prostor v okviru svoje stanovanjske politike. Eden ključnih dokumentov za reševanje stanovanjske problematike je namreč Resolucija o nacionalnem stanovanjskem programu 2015–2025, ki jo je sprejel Državni zbor decembra 2015. Navedeni dokument posebno pozornost posveča mladim, starejšim in ranljivejšim skupinam prebivalcev. Velja poudariti, da navedena resolucija izhaja prav iz ustavne določbe, ki jo vi omenjate. Glavni izvajalec javne stanovanjske politike je Stanovanjski sklad Republike Slovenije. Omenjena resolucija vključuje tudi akcijski načrt, ki določa ključne izvedbene nosilce in projekte, ki jih določa stanovanjski program. Akcijski program pri nekaterih aktivnostih predvideva tudi sodelovanje Ministrstva za finance tako v okviru aktiviranja obstoječega stanovanjskega fonda kot tudi pri večji dostopnosti stanovanj, gradnji novih stanovanj in prenovi stanovanjskega fonda. V tem letu je Ministrstvo za finance tako skupaj s stanovanjskim skladom že pristopilo k izvedbi ukrepov v zvezi z aktivacijo nepremičnin iz sheme slabih terjatev banke DUTB. V zvezi z vašim drugim vprašanjem izpostavljam, da Ministrstvo za finance nima pristojnosti poseganja v politiko poslovanja bank, mora pa odločanje banke o odobritvi kakršnih koli kreditov temeljiti na primernih in jasno opredeljenih merilih. Pred odobritvijo vsakega posojila mora banka oceniti dolžnikovo sposobnost glede izpolnjevanja obveznosti in kvaliteto zavarovanja terjatev. Prav tako Ministrstvo za finance nima pristojnosti nadzorniških ukrepov, ki so v domeni Banke Slovenije. Slednja tako ugotavlja tveganja, povezana s potrošniškim kreditiranjem prebivalstva, in pristopa tudi k instrumentom za banke, kot so na primer mikrobonitetna priporočila za področje stanovanjskega kreditiranja prebivalstva. Zahteve na področju kreditiranja prebivalstva je Banka Slovenije, tako kot smo vsi seznanjeni, nedavno zaostrila. Stanovanja politika in Resolucija o nacionalnem stanovanjskem programu poudarjata ukrepe za krepitev javnega stanovanjskega sklada, tako da socialno šibkejši, ranljivi in mlade družine dobijo možnost najema stanovanja. V zvezi z vašim tretjim vprašanjem je treba ponovno izpostaviti, da Ministrstvo za finance ni pristojno za opravljanje analiz glede ponudbe stanovanjskih kreditov v slovenskem prostoru. Slednje je vsekakor mogoče dobiti s strani različnih organizacij na trgu, na primer s strani Zveze potrošnikov Slovenije. Ne glede na navedeno, pa menim, da je v prvi vrsti pomembna dobra konkurenca v slovenskem bančnem prostoru, ki omogoča, da lahko komitenti izbirajo med različnimi ponudniki stanovanjskih kreditov in posledično izberejo zase najbolj optimalno ponudbo.
Hvala za odgovor, gospod minister. Gospa poslanka, imate možnost za zahtevo za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Gospod minister, tukaj ste mi odgovorili, da za nič niste pristojni. Na nek način kar se kreditov tiče v bistvu ne prizanašamo mladim družinam. Me pa zanima: Ali mogoče razmišljate, da bi država oblikovala neko stanovanjsko banko, ki bi kreditirala samo stanovanjska posojila za vse pod enakimi pogoji? Hvala.
Hvala, gospa poslanka. Gospod minister, izvolite.
Hvala. Jaz sem v svojem odgovoru samo opozoril, da so za posamezne zadeve, ki ste jih navedli, pristojna druga ministrstva. Seveda se delo podeli po različnih ministrstvih. Se strinjam, da se vse začne in konča pri denarju, ampak pristojnosti, aktivnosti na tem področju, kako pa s temi sredstvi, ki so opredeljena v posameznih finančnih načrtih posameznih ministrstev, je pa v domeni posameznega ministrstva ali urada. Jaz mislim, da je najboljši odgovor na to vprašanje, ki ste ga postavili, dobro delujoč in transparenten bančni sektor, vsaj v tem fazi zdaj, ko je privatiziran, zato jaz upam, da se bo tudi povečalo število kvalitetnih bančnih storitev, kar je bil tudi namen, in da se bo potem v bistvu vloga, ki jo imajo te bančne institucije, odrazila tudi na boljših storitvah za njihove komitente.
Hvala, gospod minister. A imamo predlog, ki je postopkovni? Izvolite.
Hvala lepa. Ker se meni osebno zdi stanovanjska politika zelo pomembna tema, ker se tiče predvsem mladih družin, ki s težavo pridejo do svojih stanovanj, predlagam, da se opravi obširnejša razprava na naslednji seji o tej problematiki. Hvala.
Hvala, gospa poslanka. O vašem predlogu bomo glasovali jutri tekom glasovanj. Hvala, gospod minister, za vseh vaših pet odgovorov. S tem prehajamo na Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Dr. Aleksandra Pivec bo odgovorila na poslansko vprašanje gospe Mojce Žnidarič, povezano z interventnim zakonom za pomoč kmetijam po naravnih nesrečah v letu 2019. Izvolite, gospa ministrica.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovane poslanke in poslanci! Dovolite, da podam odgovor na zastavljeno poslansko vprašanje, ki se nanaša na letošnje vremenske ujme, ki so se dogajale predvsem na območju Podravja, sicer pa tudi širše po Sloveniji. Kar se tiče odprave posledic naravnih nesreč, je prav gotovo sistemska podlaga oziroma sistemski zakon, ki to ureja, Zakon o odpravi posledic naravnih nesreč. Interventni ukrepi se ob naravnih nesrečah tako izvajajo na podlagi predpisov, ki urejajo varstvo pred naravnimi nesrečami. Uprava Republike Slovenije za zašito in reševanje tako najprej zbira podatke od ministrstev, zbira jih tudi sama Uprava Republike Slovenije za zaščito in reševanje in podatke pridobivajo tudi od občin, kot tudi podatke o vseh izvedenih aktivnostih, na podlagi katerih se tudi ocenjuje višina intervencijskih stroškov, ki so nastali ob ukrepanju ob tovrstnih vremenskih ujmah. Sprejetje interventnega zakona bi zato predstavljalo odstop od sistemske ureditve odprave posledic naravnih nesreč. Zakon o odpravi posledic naravnih nesreč v četrtem odstavku 3. člena namreč določa, da sredstev ni mogoče pridobiti ali dodeliti za odpravo posledic neugodnih vremenskih razmer v kmetijski proizvodnji, če je bila z odpravo teh posledic omogočena pridobitev državne pomoči v obliki sofinanciranja zavarovalnih premij. Škoda po neurju s točo je seveda naravna nesreča, za katero je bilo mogoče in je še vedno mogoče že od leta 2006 pridobiti sredstva v obliki sofinanciranja zavarovalne premije, zato se tudi od tega leta naprej ocena škod po toči ne izdeluje več. Svet območne enote Kmetijsko-gozdarskega zavoda Ptuj predlaga aktiviranje ukrepa de minimis za najbolj prizadete kmetovalce, ki so jih v letošnjem letu prizadejala neurja. Zato je Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano že 30. 7. letošnjega leta podalo pobudo za ocenjevanje škode na kmetijskih kulturah na Upravo Republike Slovenije za zaščito in reševanje, ki je tudi pristojna za ocenitev teh škod. Vlada je tako dne 12. 9. sprejela sklep, s katerim se je seznanila z informacijo o izdelavi predhodne ocene škode na kmetijskih pridelkih zaradi posledic neurij s točo, ki so nastale v obdobju od 11. junija do 31. julija na vseh prizadetih območjih Slovenije. Prav tako je z istim sklepom naložila Upravi Republike Slovenije za zaščito in reševanje, da naj sklep izvede v sodelovanju s Kmetijsko-gozdarsko zbornico Slovenije, Agencijo Republike Slovenije za okolje, Slovenskim združenjem zavarovalnic in Agencijo Republike Slovenije za kmetijske trge in razvoj podeželja ter da se ji za prehodno oceno škode na kmetijskih pridelkih dodeli 60- dnevni rok, v katerem mora to škodo oceniti in jo tudi predstaviti. Na podlagi ocene škode bodo prizadete kmetije lahko uveljavljale naslednje ukrepe: uveljavljanje znižanje oziroma odpisa prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, znižanje najemnim pri Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije in prilagoditve ukrepov tekoče kmetijske politike, pri čemer predvsem gre za uveljavljanje višje sile ter je to podlaga za oblikovanje posebne pomoči kmetijskim gospodarstvom v težavah. To so tisti ukrepi, ki jih je možno izvesti. Kot rečeno, interventni zakon bi bil v tem primeru protipraven, ker za to obstajajo druge pomoči iz naslova de minimis.
Hvala, gospa ministrica za odgovor. S tem prehajamo na pet ostalih vprašanj za ministra gospoda Aleša Šabedra. Prvo je vprašanje gospoda Žana Mahniča in je vezano na izvajanje 12. člena Zakona o omejevanju porabe alkohola. Gospod minister, izvolite.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovani gospod Mahnič! Prepoved prodaje oziroma ponudbe alkoholnih pijač v objektih in na pripadajočih funkcionalnih zemljiščih, kjer se opravljata dejavnost vzgoje in izobraževanja, je v veljavi že od leta 2003. Ob tem prepoved ni omejena na čas rednega delovnega časa šole oziroma na čas pouka, ampak za tovrstne objekte in funkcionalna zemljišča velja neprekinjeno. V skladu s tem je Ministrstvo za zdravje pripravilo že več tolmačenj omenjene prepovedi. Leta 2003 sprejetje Zakona o omejevanju porabe alkohola, na podlagi katerega je bila omenjena prepoved, je sledil 152. členu Amsterdamske pogodbe. Ta države članice zavezuje, da pri vseh svojih politikah in programih upošteva interes varovanja javnega zdravja. Zakon je sledil načelom in duhu Evropske listine o alkoholu, priporočilom Evropskega sveta in Deklaracije o mladih in alkoholu. V juniju sta Ministrstvo za zdravje in Zdravstveni inšpektorat vzgojne in izobraževalne ustanove pozvala k doslednemu upoštevanju prepovedi točenja alkoholnih pijač in uporabe tobačnih izdelkov v objektih in na funkcionalnih zemljiščih. Omejevanje dostopnosti do alkohola, kamor sodi tudi ukrep prepovedi prodaje in ponudbe alkohola tam, kjer se izvaja dejavnost vzgoje in izobraževanja, spada glede na priporočila Svetovne zdravstvene organizacije med tri najbolj učinkovite ukrepe za zmanjševanje škode zaradi alkohola. Ostala dva cenovno učinkovita ukrepa sta še dvig cene alkoholnih izdelkov in prepoved oglaševanja. Po podatkih Nacionalnega inštituta za javno zdravje kar 43 % prebivalcev Slovenije pije visoko tvegano. Registrirana poraba alkohola v Sloveniji je leta 2017 znašala več to 10 litrov čistega alkohola na odraslega prebivalca, kar je z javnozdravstvenega vidika v primerjavi z večino drugih evropskih držav izrazito visoko. Ocena zdravstvenih stroškov, ki so povezani s pitjem alkohola, je v Sloveniji v letih 2012–2016 v povprečju znašala 147 milijonov evrov letno. Če prištejemo še grobo oceno nekaterih drugih stroškov, kot so prometne nezgode in nasilje v družini, kriminalna dejanja, kraje in vandalizem, se ta številka zviša na v povprečju 228 milijonov evrov letno. Prilivi v državni proračun iz naslova trošarin pa v zadnjih letih znašajo zgolj okrog 103 milijone evrov letno. Glede na podatke in rezultate javnomnenjskih raziskav, ki kažejo, da javnost podpira strožje ukrepe na tem področju, in pozive stroke ter civilne družbe za bolj odločen pristop do alkoholne politike v naši državi se vsak korak nazaj zdi neprimeren. Zakonodaja na tem področju in tudi na drugih področjih javnega zdravja je pogosto predmet deljenih mnenj, ki temeljijo na različnih interesih. Kot minister za zdravje pa seveda zagovarjam interes zdravja. Hvala.
Hvala, gospod minister. Gospod poslanec, izvolite.
Hvala, predsednik. Minister mi je zdaj povedal to, kar je pač splošno znano dejstvo. Edina pametna in normalna razlaga bi bila, da je v tem členu zapisano in da je tudi razlaga taka, tudi če zapisa ne spremenimo, da je prepovedano točiti alkoholne izdelke samo v času, ko poteka vzgojno-izobraževalni proces. Povejte mi, gospod minister, ali je normalno, da občina brez finančnih sredstev ministrstev, države zgradi športno dvorano, vredno 4 milijone evrov, potem pa tam izven časa procesa vzgoje in izobraževanja organizira koncert, organizira različne prireditve, dogodke, in ne sme točiti alkoholnih pijač. Vi tu pravite, da je že kritično, koliko Slovenke in Slovenci popijemo alkohola. Gospod minister, pije se doma in pa v gostilnah z namenom, da se ga nekdo napije. Jaz ne poznam človeka, ki bo rekel, zdaj bom pa šel jaz na nogometno tekmo ali pa na koncert zato, da se ga bom napil. Tak se ga bo tako ali tako, če kdo gre s tem namenom. V prejšnjem mandatu smo imeli razpravo o tem, ko je kolega Möderndorfer predlagal, da se dovoli točenje alkohola na športnih prireditvah. Tu sta si nasprotujoča zakona, zakaj se lahko toči alkohol v Stožicah, ne more se pa točiti alkohola na šolskem igrišču, v šolski telovadnici, pa šola ni centa prispevala zanjo. Zakaj ne izven čas vzgoje in izobraževanja, za vikende, popoldne, zvečer, med počitnicami in tako naprej? Zanima me vaše mnenje v zvezi s tem. In odgovorite mi na vprašanje, prosim: V primeru, da bo šlo tako naprej in da je vaše stališče takšno, da se zakon bere tako striktno, kot je napisan, in da bo inšpekcija še naprej grozila in pošiljala okrog dopise, ali bi podprli novelo zakona, ki bi jasno napisala, da to velja samo v primeru, ko poteka vzgojno-izobraževalni proces?
Hvala, gospod poslanec. Gospod minister, izvolite.
Hvala za besedo. Zdaj vam pravzaprav moram odgovoriti na zadnji del vašega vprašanja, ker ste izpostavili spremembo Zakona o omejevanju alkohola, ki ga je v letu 2017 pripravila skupina poslank in poslancev, ki pa govori o tem, da prepoved točenja alkoholnih pijač v objektih in na funkcionalnih zemljiščih, v ustanovah, v katerih se izvaja vzgojno-izobraževalna in zdravstvena dejavnost, ni bila vključena v spremembo in je ostala nespremenjena. Tako da, ja, zakon je ta trenutek takšen, kot ste tudi omenili, dovoljuje pa točenje alkoholnih pijač na športnih prireditvah. Hvala.
Hvala, gospod minister. Imate postopkovni predlog? Izvolite.
Jaz sem postavil jasno vprašanje, kako on to vidi in če bi podprl spremembo. Ne na eno ne na drugo ni minister odgovoril. Žal. Kaj piše v zakonu, jaz to vem, saj sem moral to prebrati, preden sem postavil poslansko vprašanje. To je brez zveze, da potem minister tukaj govori samo zato, da porabi nekaj sekund. Gospod minister, dajte naši občini iz proračuna Ministrstva za zdravje 4 milijone evrov, kolikor smo dali za telovadnico, potem pa vi odločajte, kaj se bo tam jedlo pa kaj se bo tam pilo. Dokler pa občina s svojimi sredstvi zgradi objekt, dokler društva, zavod, ki opravlja s telovadnico in pa pripadajočimi objekti, ker tudi na igrišču, ki je nekaj metrov stran in se ne drži šole, tudi tam se tega ne sme, ker gre za pripadajoči šolski objekt, pa ni šola nič dala za ta objekt, ker tudi šolo financirajo občine. Ni normalno, da potem tam organizator neke prireditve, ki mora plačati za organizacijo prireditve, ki mora plačati za stroške najema dvorane, čiščenje in tako naprej, večinoma je to v ceno že všteto, ne more prodajati pijače, ki jo želi prodajati, ne z namenom bajnih zaslužkov, pa da se bo kdo tam napil, ampak preprosto zato, da lahko društvo, ki se spusti v organizacijo neke take prireditve, pokrije del stroškov. Samo za to gre. Kdor se ga misli napiti, gre v gostilno ali pa, kaj jaz vem, gre v trgovino kupit pa to doma počne, ne hodi ta na športne prireditve. To je bilo že večkrat prediskutirano, ampak vi še kar vztrajate pri svojem in pošiljajo te vaše inšpekcijske službe, da bodo začele to poostreno nadzirati. Jaz mislim, da je treba v Državnem zboru o odgovoru ministra opraviti razpravo, kar tudi predlagam, v nasprotnem primeru pa, glede na to, da sem se z marsikaterim poslancem tudi iz koalicije že pogovarjal in zadevo vidi tako kot jaz, da res nima nobenega smisla, da se omejuje na teh objektih. Ja, na športnih objektih, na drugih pa ne, tukaj sem jaz prepričan, da če bi dali na ustavno presojo, bi zadeva padla, ker ne moreš nekje pustiti drugje pa ne, jasno seveda napisati dikcijo, da ne v času vzgojno-izobraževalnega procesa, pač pa takrat, ko se šolske objekte in pripadajoče objekte športne infrastrukture najema za tržno dejavnost, takrat pa jaz mislim, da bi moralo biti dovoljeno tudi točenje alkoholnih izdelkov, pri čemer lahko tudi damo, da ne žganih pijač.
Hvala, gospod poslanec. O vašem predlogu bomo glasovali jutri v okviru glasovanj. Gospod Jožef Lenart, vas je gospod minister vprašal v zvezi z nadzorom nad delom zdravnikov. Izvolite.
Hvala za besedo, predsednik. Nadzor nad izvajanjem koncesije ima koncedent, kar pomeni na primarni ravni občina, na sekundarni ravni pa Ministrstvo za zdravje. Koncedentov nadzor se nanaša v glavnem na izvajanje pogodbe o koncesiji, s katero partnerja uredite razmerje pri izvajanju koncesije, in sicer: vrsto dejavnosti, obseg dejavnosti, območje in lokacijo, odgovornega nosilca, delovni čas, nadomeščanje in druge sestavine, ki jih navaja Zakon o zdravstveni dejavnosti. Ministrstvo za zdravje je bilo že obveščeno o dvomljivem ravnanju v okviru koncesionarjev s področja specialistične dejavnosti okulistike, in sicer naj okulisti ne bi izdajali naročilnic za očala pacientom, ampak jih direktno posredujejo v optiko, ki je velikokrat v njihovi lasti. Na ta način je vsekakor kršena pravica pacienta do izbire, zato bo Ministrstvo za zdravje v skladu z Zakonom o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstveni dejavnosti koncesijske pogodbe usklajevalo z navedeno spremembo Zakona o zdravstveni dejavnosti na način, da bo poseglo v vsebino pogodb v okulistični dejavnosti tako, da bo v pogodbo uvrstilo tudi klavzulo o neprimernosti povezave koncesionarja z določeno optiko. Predvsem pa dolžnost koncesionarja, da po končanem pregledu izroči naročilnico za izdelavo očal zavarovancu in mu s tem zagotovi svobodno izbiro izvajalca. Nadzor nad izvajanjem predpisov s področja izvajanja zdravstvene dejavnosti in materialnega poslovanja je sicer v pristojnosti Ministrstva za zdravje in ga izvaja v obliki upravnih nadzorov, kamor so vključeni tudi koncesionarji. Nadzor nad izvajanjem pogodb o izvajanju storitev na račun javnih sredstev pa ima Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije, ki je že bil vključen v problematiko neprimernega sodelovanja med okulisti in optiki, kar je sprožila Komisija za preprečevanje korupcije. Strokovni nadzor nad delom posameznega zdravnika izvaja Zdravniška zbornice Slovenije, minister za zdravje pa lahko odredi celoten sistem nadzor, kadar gre za sum, da so nastale nepravilnosti v zvezi z organizacijo, strokovnostjo delavnega procesa ali nepravilnosti v zvezi z kakovostjo in varnostjo zdravstvenih storitev. Glede povezave med okulisti in optiki bi želel pojasniti, da je optika storitvena dejavnost, ki je namenjena izdelavi ustreznih očal kot medicinskega pripomočka. Sodelovanja med eno in drugo dejavnostjo ni mogoče prepovedati, biti pa mora transparentno in mora zagotavljati integriteto na eni in drugi strani. V Sloveniji je namreč tudi v okviru optik organizirana zdravstvena dejavnost okulistike, pregled vida z zdravniki okulisti, kar v odročnih krajih pomeni lahko tudi boljšo dostopnost do zdravstvenih storitev. Hvala.
Hvala lepa. Gospod poslanec, boste postavili dopolnilno vprašanje? Izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Hvala tudi za odgovor gospoda Aleša Šabedra. Pri predpisovanju in izvajanju pripomočkov za izboljšanje vida pa tudi drugih pripomočkov ste nekako, bom rekel, zadovoljili mojo radovednost, čeprav smo v vmesnem času, po tistem, ko sem postavil to vprašanje, dobili še nekatere dokumente od Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, glede odgovora na vprašanje o nepravilnostih, ki so bila podana s strani Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije. Ampak če zdaj pustimo to, mislim, da moramo pacienti in državljani kot taki, tisti, ki potrebujemo kakršnekoli pripomočke, imeti možnost, da izbiramo ta pripomoček v smislu konkurence. Če gremo kupovat en televizor, ki stane 500 evrov, gremo pogledat v pet trgovin, tukaj pa običajno že v prvi optiki potem naročimo in dobimo. Če smo pa še usmerjeni, je pa še toliko slabše. Pri podeljevanju koncesij za splošne ambulante, pa imam še eno vprašanje, ker se je moje vprašanje nanašalo tudi na to, da so splošne ambulante včasih v pat poziciji. V mojem volilnem okraju se dogaja, župani so se potožili, da ne morejo odvzeti koncesij tam, kjer so se pogoji toliko poslabšali, da niso več zadovoljivi, in tudi storitev je postala zelo slaba. Kaj potem narediti, da bi se lažje odvzele koncesije na tistih mestih, kjer so očitne kršitve, ki že mejijo na krivdne razloge, zakon in pravilniki pa so dejansko preveč ohlapni?
Hvala lepa. Minister, želite odgovoriti? Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Konkretnih primerov, o katerih ste ravnokar govorili, ne poznam, tako da bi se moral z njimi seznaniti in pogledati, ali katera od teh ambulant izpolnjuje pogoje za odvzem koncesije, da bi vam lažje odgovoril tudi na to vprašanje. Zato bi prosil, če lahko tudi na ministrstvo dobimo te podatke oziroma problematiko teh dotičnih koncesij. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo. Minister za zdravje, Aleš Šabeder, bo odgovoril na vprašanje poslanke mag. Meire Hot, v zvezi s sladkorno boleznijo tipa 1. Izvolite, minister.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovana poslanka, pravice bolnikov do medicinskih pripomočkov so podrobno urejene v pravilih OZZ oziroma obveznega zdravstvenega zavarovanja, gre pa za podzakonski predpis, ki ga izda Zavod za zdravstveno zavarovanje, ministrstvo pa nanj samo poda soglasje. Pravila se pogosto dopolnjujejo. Zavod za zdravstveno zavarovanje se pri uvajanju sprememb zmeraj usklajuje tudi z stroko. Pravica do inzulinske črpalke in potrošnih materialov v breme obveznega zdravstvenega zavarovanja je v Sloveniji pravica pri sladkorni bolezni za otroke in odrasle že od leta 2002 oziroma od leta 2005 dalje. Sistem za kontinuirano merjenje glukoze je v Sloveniji pravica v breme obveznega zdravstvenega zavarovanja od leta 2010. Glede na veljavno ureditev je pravica pri senzorjih omejena na 40 kosov na leto. Pravice do medicinskih pripomočkov pri sladkornih boleznih so se v zadnjih 15 letih širile praviloma skoraj z vsako novelo pravil obveznega zdravstvenega zavarovanja. V postopku sprejemanja je predlog sprememb in dopolnitev pravil obveznega zdravstvenega zavarovanja, med katerimi je tudi sprememba 116. člena pravil, s katero se bo pri sistemu za kontinuirano merjenje glukoze v medceličnini razširila pravica s 40 senzorjev na leto na 55 senzorjev, s čimer se bo po mnenju Zavoda za zdravstveno zavarovanje upoštevala tudi pobuda za širitev pravice do števila senzorjev na letni ravni, ki sta jo podala klinična oddelka za endokrinologijo, diabetes in presnovne bolezni Interne klinike in Pediatrične klinike UKC Ljubljana. Splošno pa lahko rečem, da imajo sladkorni bolniki v Sloveniji visok standard oskrbe. Dejstvo pa je, da zaradi hitrega razvoja zdravstvenih tehnologij prihajajo novi, tehnološko bolj dovršeni medicinski pripomočki za urejanje nivoja krvnega sladkorja. S tem so seznanjeni tudi bolniki, uvajanje novih sodobnejših sistemov pa podpira tudi stroka. Kot minister za zdravje si želim in prizadevam, da bi bolniki čim prej prišli do sodobnih medicinskih pripomočkov. Verjamem tudi, da strokovni argumenti za to obstajajo, vendar pa je treba vsako novo pravico, ki se iz obveznega zdravstvenega zavarovanja krije v celoti, pretehtati tudi z vidika finančne vzdržnosti in stroškovne učinkovitosti. V primeru, da so tehnološke novosti strokovno upravičene in finančno vzdržne, jih po utečenih postopkih uvajamo v sistem, kar velja tako za sladkorno bolezen kot tudi za številne druge bolezni. Hvala.
Hvala lepa. Gospa poslanka, imate čas za dopolnitev vprašanja. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, hvala za vaš odgovor. Po mojem mnenju bi morali imeti prav vsi bolniki, ki trpijo za sladkorno bolezen tipa 1, pravico do brezplačnih tehnološko najnaprednejših pripomočkov brez kakršnihkoli doplačil, sploh pa ne tako visokih, kot jih imajo sedaj, ki neposredno diskriminirajo na podlagi premoženjskega stanja. Ob tem je nujno treba poudariti, da je sladkorna bolezen tipa 1 resno in vedno bolj razširjeno obolenje. Posledice slabo urejene sladkorne bolezni so pa izjemne. SBT1 je navsezadnje vzrok za 40 % vseh kardiovaskularnih obolenj, končno ledvično odpoved in dializo, motnje vida, slepoto, amputacije, vaskularno demenco in invalidnost zaradi nevropatije. Stroški zdravljenja posledic SBT1 so že sedaj bistveno višji od stroškov, ki bi jih namenili za najsodobnejše pripomočke. V tem primeru torej ne gre za dodatno finančno breme zavarovalnice, ampak le za preusmeritev denarja iz kurative v preventivo. Zato me veseli, da se v stališču očitno zelo približujete stroki. Kakor namreč navaja vodja Oddelka za endokrinologijo, diabetes in presnovne bolezni prof. dr. Tadej Battelino, so po desetletjih sedaj prvič na voljo metode zdravljenja, ki lahko pravočasno in učinkovito zdravljenje bolezni izboljšajo ter dolgoročno dejansko razbremenijo finance zdravstvene zavarovalnice. Ker mi nekoliko zmanjkuje časa, bi še enkrat apelirala na vas, da res v okviru sprememb pravilnika še dodatno preučite možnosti, da ne bo več prišlo do zavračanja financiranja pripomočkov z argumentacijo, da je pacient že vzel nadstandarden pripomoček in bo za tem doplačeval storitev ves čas. Vsem pacientom s sladkorno boleznijo tipa 1 bi zavod moral omogočati tehnološko najnaprednejše pripomočke za nadzorovanje te zahtevne in potencialno usodne bolezni.
Hvala lepa. Minister, imate besedo. Izvolite.
Hvala lepa. Pri konkretni bolezni imamo tudi en konkreten primer, kjer pravzaprav ne krijemo v celoti stroškov, pa mogoče malo daljše pojasnilo. Eden izmed proizvajalcev teh inzulinskih črpalk je pravzaprav v svoji napravi oziroma črpalki združil inzulinsko črpalko in pa sistem za kontinuirano merjenje glukoze v medceličnini. Če se zavarovane osebe odločijo za takšen tip inzulinske črpalke, potem doplačajo razliko med ceno črpalke, ki je trenutno cca 2 tisoč 500 evrov, in cenovnim standardom, ki ga prizna Zavod za zdravstveno zavarovanje, ki znaša tisoč 841,86 evra. Zavod za zdravstveno zavarovanje trdi, da s takšno črpalko ni prejel predloga stroke, iz katerega bi bilo razvidno, v čem je prednost takšne inzulinske črpalke predvsem glede rezultatov zdravljenja. Pri vseh medicinskih pripomočkih, ki so pravica v breme obveznega zdravstvenega zavarovanja, obstajajo sodobnejše, boljše izvedbe t. i. nadstandardni medicinski pripomočki, ki jih Zavod za zdravstveno zavarovanje ne krije v celoti. Na podlagi podatkov, s katerimi razpolaga Zavod za zdravstveno zavarovanje, izhaja, da sladkorni bolniki, ki jim je že v breme obveznega zdravstvenega zavarovanja zagotovljen dostop do najsodobnejših tehnologij, najmanj doplačujejo za tako imenovane nadstandardne medicinske pripomočke. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo. Minister za zdravje Aleš Šabeder bo odgovoril na vprašanje poslanke Monike Gregorčič v zvezi s pomanjkanjem družinskih zdravnikov. Minister, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovana poslanka, glede ukrepov, ki smo jih v letu 2019 že sprejeli za reševanje problematike pomanjkanja družinskih zdravnikov oziroma zdravnikov družinske medicine, bi želel ponovno izpostaviti tiste ključne korake, ki smo jih pravzaprav že naredili. Pa če začnem najprej z Aneksom 1 k Splošnemu dogovoru za leto 2019, kjer smo določili nov standard oziroma obremenitev družinskih zdravnikov na tisoč 895 glavarinskih količnikov. Ne glede na možnost odklanjanja opredeljevanja zavarovanih oseb, so se vsi partnerji v dogovoru oziroma podpisniki aneksa dogovorili, da nobena zavarovana oseba ne bo ostala brez izbranega osebnega zdravnika. Obstoječi timi z visoko glavarino nad tisoč 895 glavarinskih količnikov na podlagi tega Aneksa 1 svojih opredeljenih zavarovanih oseb ne bodo izpisovali, bodo pa le-te spodbujali za izbiro drugega osebnega zdravnika, torej v timih, kjer je ta glavarina nižja. Opredeljevanje novih zavarovanih oseb so najprej dolžni izvajati vsi timi, ki ne dosegajo za leto 2019 določenih tisoč 895 glavarinskih količnikov, ter timi z najmanjšim številom glavarinskih količnikov ali opredeljenih zavarovanih oseb v enoti. Obstoječi timi, ki presegajo dogovorjeni normativ glavarinskih količnikov ali število opredeljenih zavarovanih oseb za leto 2019, izvajajo zdravstvene storitve do 130 % preseganja v rednem ordinacijskem času. Izvajalec zdravstvene dejavnosti prejme za dodatne time prva štiri leta 80 % sredstev iz kalkulacije za ambulanto družinske medicine. To bi naj tudi stimuliralo mlade zdravnike za vstop v sistem. Drugi korak Aneks 2 k Splošnemu dogovoru za leto 2019, ki je med drugim določil tudi način pridobivanja dodatnih sredstev za nagrajevanje timov, ki ob kumulativno izpolnjenem pogoju, to je vsaj ena dodatna ordinacijska ura mesečno oziroma ustrezno več, skladno s strokovno presojo zdravnika družinske medicine, presežejo število tisoč 895 glavarinskih količnikov po lestvici do republiškega povprečja. Lestvica je petstopenjska in je sestavni del tega aneksa. Glede ukrepov za zagotovitev univerzalne dostopnosti do zdravstvene oskrbe za zavarovance, ki bi zaradi objektivnih razlogov lahko ostali brez osebnega zdravnika, pa je Ministrstvo za zdravje imelo že dva sestanka z medicinskima fakultetama glede možnosti povečanja vpisa na obe fakulteti. Prav tako je bila sprejeta Odredba o spremembah in dopolnitvah Odredbe o zgornji meji števila ponudb za delo v letu 2019, ki omogoča uvoz zdravnikov iz tretjih držav in priznanje njihove poklicne kvalifikacije na podlagi posebnega zakona v Sloveniji. Kvota je določena na 55 specialistov družinske medicine. V skladu s področno zakonodajo je ministrstvo izvajalce zdravstvene dejavnosti že pozvalo, da do 15. oktobra letos sporočijo utemeljeno potrebo po zaposlitvi zdravnikov določenih specialnosti iz tretjih držav tudi za leto 2020. Z določitvijo zgornje meje števila ponudb za delo v Republiki Sloveniji se tako omogoči hitrejši postopek priznavanja poklicnih kvalifikacij, ki so pridobljene v tretjih državah, ki je glede na zahtevnost in izvedbo hitrejši od ostalih podobnih postopkov. Na ministrstvu pa tudi sam osebno izvajamo srečanja z mladimi zdravniki z namenom spodbujanja k prijavi na razpis specializacij s področja družinske medicine. Vsekakor pa glede na problematiko pravzaprav ni enoznačnega odgovora, kako priti do cilja, saj gre za različne sistemske ukrepe, rezultati bodo pa vidni šele čez nekaj let. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo. Minister za zdravje Aleš Šabeder bo odgovoril na vprašanje poslanca Sama Bevka v zvezi z izvajanjem Konvencije Minamata o živem srebru. Minister, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani gospod poslanec! Konvencija Minamata je v Republiki Sloveniji kot del evropskega pravnega reda in se v pretežnem obsegu izvaja v okviru različnih predpisov, ki omejujejo promet in uporabo živega srebra in tehnologij, ki uporabljajo živo srebro. Za izvajanje preostalih področij je Evropska unija maja 2017 sprejela Uredbo 2017/852 o živem srebru in razveljavitvi uredbe iz leta 2008, s katero je dopolnila upravni red Unije in predpisala določbe za zagotovitev popolne skladnosti pravnega reda Unije s konvencijo. S temi zakonodajnimi ukrepi je Konvencija Minamata v Republiki Sloveniji dobila vse potrebne izvedbene zakonske podlage. Kot nadgradnja konvencije Evropske unije je Konvencija Minamata vpeljala tudi omejitve nekatere uporabe živega srebra v amalgamskih zalivkah, državam članicam pa naložila, da pripravijo nacionalne akcijske načrte za njihovo popolno ukinitev. Hkrati s pripravo EU uredbe je urad Republike Slovenije za kemikalije v tem obdobju izvedel pregled stanja po področjih, ki jih ureja konvencija. Študija, ki jo je izvedel Inštitut Jožef Stefan, ni nakazala odprtih področij, ki bi jih bilo na podlagi sprejetij uredbe potrebno posebej urejati. Uporabo živega srebra v zobozdravstvu je omejila z lansko spremembo pravil obveznega zdravstvenega zavarovanja, priprava akcijskega programa za popolno prepoved pa je v teku. Odpadke emisij in sanacijo kontaminiranih področij izvaja Ministrstvo za okolje in prostor v skladu z EU zakonodajo in nacionalnimi programi in strategijami. Na mednarodnem nivoju je konvencija Minamata postala operativna na prvi konferenci držav pogodbenic septembra 2017 s sprejetjem ključnih dokumentov za njeno delovanje, to so poslovnik konference držav pogodbenic, proračun, finančna pravila, pravila financiranja s strani mednarodnih finančnih mehanizmov, lokacija sekretariata in njegove umestitve. V obdobju, ki je sledilo, so se pripravljali različni tehnični dokumenti in smernice, ki omogočajo izvajanje konvencije. Posebej pomembni so kriteriji za spremljanje njenih učinkov, ki jih bo konferenca predvidoma sprejela na letošnjem srečanju. Hvala.
Hvala lepa. Poslanec Bevk bo postavil dopolnilno vprašanje. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Hvala lepa tudi vam, gospod minister, za odgovor na moje vprašanje, ki sem ga postavil na septembrski seji Državnega zbora. Jaz bom seveda, potem ko bo magnetogram na voljo, še enkrat natančno prebral vaš odgovor, bi pa rad povedal sledeče. V Idriji je 500 let deloval rudnik živega srebra in to je v okolici pustilo zelo velike posledice, ki se čutijo še danes. Ne samo na okolju, temveč tudi na zdravju ljudi, predvsem pa nekdanjih rudarjev. Poleg tega je v Idriji, pa tudi v Sloveniji, skoncentriranega zelo veliko znanja s tega področja, saj so tukaj skozi stoletja delovali vrhunski znanstveniki v svetovnem merilu. Danes je to znanje skoncentrirano na Inštitutu Jožef Stefan in vodilna strokovnjakinja je letos prejela svetovno nagrado za življenjsko delo na področju živega srebra. To je bila prof. dr. Milena Horvat. Poleg tega ima Konvencija Minamata tudi svoj finančni mehanizem, ki je v Svetovnem skladu za okolje, ki deluje znotraj Organizacije združenih narodov, in nisem še nikdar slišal, da bi Republika Slovenija kdaj črpala sredstva iz tega sklada. In ker je priložnost Konvencija Minamata, mislim, da bi jo morali v prihodnje tudi izkoristiti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Minister, želite še kaj dodati odgovoru. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Eno kratko pojasnilo gospodu poslancu še v zvezi z regionalnim centrom za živo srebro v Idriji. Konvencija je del regionalnih centrov za živo srebro opustila že v svoji zgodnji fazi pogajanj. Idrijski center bi se v njeno izvajanje lahko vključil z lastnimi programi, ki bi jih ponudil v okviru mednarodnih mehanizmov sodelovanja in pomoči za izvajanje. Po naših podatkih center danes nima niti ustreznih ekspertiz in programov niti kapacitet, s katerimi bi se lahko pojavljal v teh procesih. Slovenija pa mora seveda zagotoviti kadrovsko popolnitev pristojnih organov, predvsem na Ministrstvu za okolje in na Uradu za kemikalije, zato zaenkrat na tem nivoju konvencijo izvajamo v omejenem obsegu, ki sicer zagotavlja izpolnjevanje njenih obveznosti. Bistveno prodornejša in aktivnejša je na strokovnem področju. Tu izstopa, kot ste že sami omenili, Oddelek za okolje na Inštitutu Jožef Stefan, ki pravzaprav s svojimi strokovnimi referencami in mednarodnim sodelovanjem ter drugimi aktivnostmi velja za enega bolj prepoznavnih strokovnih institucij, ne samo v regiji, ampak tudi v globalnem smislu. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo naprej. Minister za zunanje zadeve dr. Miro Cerar bo odgovoril na vprašanje poslanca Luke Mesca v zvezi s finsko pobudo o prepovedi uvoza brazilskega govejega mesa in soje v Evropsko unijo. Minister, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Ustno poslansko vprašanje gospoda Mesca se pravzaprav primarno nanaša na požare v amazonskem pragozdu in reakcijo Slovenije nanje, hkrati pa seveda v zvezi s tem sprašuje, ali bo Slovenija podprla kakšno morebitno pobudo, kot jo je podala tudi Finska, ki bi bila nek povračilni ukrep v okviru odločitev Evropske unije o trgovinski politiki, se pravi o izvozu brazilskega mesa v Slovenijo in podobno. Naj najprej povem, da slovenska vlada deli zaskrbljenost nad ravnanjem s svetovnimi gozdovi, tako amazonskimi kot angolskimi kot sibirskimi in drugimi, in še posebej nad situacijo v amazonskem pragozdu, ki je izjemnega pomena za ohranjanje biotske raznovrstnosti in globalnega podnebnega ravnovesja. Zato to problematiko izčrpno in zelo pozorno spremljamo. Od samega začetka se pridružujemo pozivom za ustavitev požarov v gozdovih Amazonije in za trajnostno upravljanje z amazonskim pragozdom. Podpiramo pa tudi zadnje predloge Evropske komisije za krepitev ukrepov Evropske unije za zaščito in obnovo svetovnih gozdov. Vedno, ko imamo priložnost, poudarjamo in spodbujamo trajnostno sonaravno in večnamensko gospodarjenje z gozdovi tako doma kot na evropski ravni. Tudi sicer spodbujamo vse tisto, kar koristi planetu, in zato lahko rečem s prepričanjem, da krčenje teh gozdov in požari niso samo sezonski problem, ampak tudi problem dolgoročne strategije upravljanja z gozdovi, se Slovenija pridružuje in se bo pridruževala tukaj še naprej mnogih državam in organizacijam. Trgovinski sporazum z Mercosurjem, se pravi s številnimi državami Južne Amerike, ki ga želi skleniti Evropska unija, načeloma podpiramo. Gre za vzajemne koristi tako za Evropsko unijo, tudi znotraj nje Slovenije, kot seveda za nekatere države Južne Amerike. Dokončno odločitev o podpori sporazuma bo odvisna od izkazane pripravljenosti vseh podpisnic, vključno z Brazilijo, da v obdobju do dokončne uskladitve besedila v dobri veri izpolnjujejo vsa dogovorjena določila, vključno s tistimi določili, ki govorijo o trajnostnem razvoju in boju proti podnebnim spremembam. Predvidoma se bo ta odločitev dokončno sprejemala čez približno leto in pol, ko bo na voljo več informacij. Že ta mesec pa bo objavljena študija presoje vplivov sporazuma. Tako kot je poslanec Mesec že sam ugotovil, je pomemben del kmetijsko predelovalne industrije v Braziliji usmerjen na tuje trge, torej tudi na evropski trg. Gre tudi za ta omenjeni izvoz govejega mesa in soje v Evropsko unijo. In zato je ta zadeva odvisna od ugleda Brazilije v svetu. Prepričan sem, da bo brazilska vlada skrbi in zahteve svojih trgovinskih partnerjev tudi v prihodnje težko v celoti preslišala, tako da upamo in verjamemo, da bo do takrat pravzaprav skozi ta vzajemna pogajanja prišlo do tega, da se bo skrb za te gozdove tudi na podlagi takšnih razmišljanj o morebitnih omejitvah povečala. Je pa treba reči, da na ravni Evropske unije nobena taka odločitev še ni bila sprejeta. Proučujejo ga Evropska unija, tudi Finska, tudi Avstrija, ki je sprejela neke sklepe, bo verjetno v prihodnje še te zadeve proučevala. Tako da bo tudi Slovenija skupaj z ostalimi članicami Evropske unije tukaj sprejela vsako razmišljanje v smeri, da se seveda na nek način pomaga ali pa spodbudi tudi Brazilijo k temu, da jasno varuje svoje gozdove. Toliko za odgovor. Hvala lepa.
Hvala lepa, minister. Prehajamo na vprašanja poslank in poslancev, prvi krog. Prvi je na vrsti poslanec Zvonko Černač, ki bo postavil ustno poslansko vprašanje ministru za kulturo mag. Zoranu Pozniču. [[oglašanje iz klopi]] Izvolite, postopkovno.
Mogoče sem spregledal, spoštovani predsedujoči, ampak minister ni bil najavljen med tistimi, ki jih danes ne bo, pa me zanima, ali imam prav ali ne, da vem, ali postavim vprašanje odsotnemu ministru ali ministru, ki ga samo trenutno ni v dvorani.
Drži. Ministra ni v dvorani, tudi ni opravičen. Mislim, da je opravičen samo minister Poklukar. Predlagam, da vprašanje vseeno postavite. Če ministra ne bo, potem predlagam, da zahtevate ustni odgovor na naslednji seji. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani vsi prisotni! Za ministra sem najavil vprašanje v zvezi z upravljanjem in gospodarjenjem z nepremično kulturno dediščino. Govorim o stavbni kulturni dediščini, govorim o gradovih. Gradovi predstavljajo pomemben del naše kulturne dediščine. V tej drobni knjižici je Ivan Stopar leta 1991 popisal 84 gradov na Slovenskem. Številni so od takrat dobili novo podobo, nove vsebine, nekateri pa so žal še vedno razvaline in čakajo, da bo država poskrbela za njihovo primerno obeležitev. Povsod po svetu so gradovi ponoči osvetljeni. Ne le gradovi, tudi ruševine gradov so osvetljene, seveda primerno sanirane, saj pomenijo zgodovinsko vrednost, ki kaže na neko dediščino posameznega naroda. Tako na primer izgleda Blejski grad ponoči. [[pokaže fotografijo]] Tako je po osamosvojitvi pa tudi v času komunizma izgledal Predjamski grad ponoči. [[pokaže fotografijo]] In tako izgleda Predjamski grad v času, odkar z njim upravlja gospod Marjan Batagelj. [[pokaže fotografijo]] Ni napaka, v temi je. Predjamski grad, pomemben del naše stavbne kulturne dediščine, je že nekaj časa v temi. Ta fotografija je bila posneta pred nekaj dnevi. Zakaj je ta pomemben del naše stavbne dediščine v temi, sem pred časom spraševal predhodnika sedanjega ministra. Poslal sem mu pisno vprašanje in dobil sem odgovor, da je pač to stvar najemnika. Najemnik je, tako kot sem povedal, gospod Batagelj Marjan preko podjetja, ki upravlja tudi s Postojnsko jamo. Najemno pogodbo je gospod Batagelj Marjan za Predjamski grad sklenil v času vlade Alenke Bratušek leta 2013. Ministra seveda sprašujem: Ali se mu zdi prav, da je eden pomembnih gradov na Slovenskem ponoči v temi? Ali se mu to zdi prav? In sprašujem ga: Kdaj bo Predjamski grad ponovno osvetljen? V nekem odgovoru, ki so ga v zvezi z mojim pisnim poslanskim vprašanjem objavile Primorske novice, je bilo zaslediti, da je problem v nekaj sto evrih. Namreč, gospod Batagelj je dejal, da so stroški elektrike previsoki. In to ob tem, da gre preko naravne rente en velik del izključno upravljavcu, ko država ne zna pobrati iz te rente, govorimo o milijonih dobička. Prosim za odgovor na naslednji seji.
Hvala lepa. Mi smo vmes tudi še preverjali. Minister pač ni dosegljiv. Menim vseeno, da je prav, da se na začetku seje napove, kateri predstavniki Vlade ne bodo sodelovali, da je ta napoved korektna. V tem primeru to ni tako in bomo zahtevali, da se dobi ustni odgovor na naslednji seji. Nadaljujemo. Poslanka Tadeja Šuštar bo postavila poslansko vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti Kseniji Klampfer. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovana ministrica, na tej seji Državnega zbora bo opravljena splošna razprava o Predlogu zakona o dopolnitvi Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, ki smo ga vložili v Poslanski skupini Nova Slovenija – krščanski demokrati. Bistvo predloga zakona je, da se dijaško in študentsko delo ter kadrovske štipendije izvzamejo iz upoštevanja skupnega dohodka gospodinjstva pri uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. Študentsko delo omogoča študentom, da preko dela vstopijo na trg dela, pridobijo izkušnje, ki jih v večini na razpisih zahtevajo delodajalci, poleg tega pa tudi vzpostavijo stike s potencialnimi delodajalci, ki delujejo na področju njihovega izobraževanja. Pomemben vidik študentskega dela je tudi ta, da lahko med počitnicami zaslužijo nekaj denarja za čas med študijem, za pomoč družini ali za druge potrebe. S tem se že mladi učijo ravnanja in upravljanja z denarjem. Zdaj se vsi ti dohodki štejejo k skupnemu dohodku gospodinjstva in zaradi tega se lahko zgodi, da družina zaradi študentskega dela preseže mejo dohodkov in izgubi državno štipendijo, subvencijo najemnine za stanovanje, subvencijo za šolsko malico in kosilo, imajo nižji otroški dodatek in druge pravice. Zaradi navedenih razlogov, je nujno potrebno izvzeti dijaško in študentsko delo ter kadrovske štipendije iz skupnega dohodka gospodinjstva, saj bi s tem nadgradili delo in pridne študente, še posebej danes, ko v Sloveniji ugotavljamo, da se delo ne splača. Sprašujem vas, spoštovana ministrica: Ali podpirate predlog Nove Slovenije? Ali se vam ne zdi krivična zdajšnja ureditev, ki jo je potrebno čim prej odpraviti, kajti zakaj bi kaznovali družine, ki si prizadevajo vzgojiti otroka v vrednotah, kot so delo, marljivost in odgovornost? Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa za besedo in hvala lepa za vprašanje. Pravice iz javnih sredstev po Zakonu o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev so pravice, ki so odvisne od materialnega položaja samske osebe ali družine. Temeljna značilnost pravic iz sistema socialnega varstva, tudi sistema socialnih pomoči, je njihova subsidiarnost. Navedeno pomeni, da morata posameznik in družina izčrpati prav vse možnosti zagotavljanja preživetja z lastnimi močmi. Temu sledi tudi ureditev upoštevanja dohodkov pri pravicah iz javnih sredstev, ki temelji na načelu, da je treba upoštevati vse dohodke in prejemke, razen tistih, ki so dodeljeni za poseben namen ali so namenjene kritju posebnih potreb. Navedeno pomeni, da se upoštevajo vsi dohodki, ki so navedeni v zakonu, trenutno tudi kadrovske štipendije in dohodek iz naslova dijaškega in študentskega dela. Naj poudarim, da se zdaj pri denarni socialni pomoči, varstvenemu dodatku, subvencije, najemnine, dohodki otroka iz naslova dela preko študentskega servisa upoštevajo samo v višini razlike med povprečno mesečno višino priložnostnega dohodka, prejetega v obdobju zadnjih treh mesecev pred mesecem vložitve vloge, in 0,5 osnovnega zneska minimalnega dohodka, kar znaša 201 evro. Zdaj znaša meja preživetja za otroka 0,59 osnovnega zneska minimalnega dohodka oziroma 237 evra, kar glede na način upoštevanja dohodkov dijakov in študentov pomeni, da se ti povprečni mesečni višini do 200 evrov pri ugotavljanju materialnega položaja že sedaj ne upoštevajo in tako ne vplivajo na pravice do denarne socialne pomoči, varstvenega dodatka in subvencije najemnine. Dohodki dijakov in študentov v povprečni mesečni višini do 400 evrov pa se štejejo v višini, ki ne presega meje preživetja otroka. Od leta 2013 dalje smo spremembam iz socialne zakonodaje okrepili položaj družin otrok, tako da se zdaj del otroškega dodatka ne upošteva kot dohodek, dodatek na otroka v enostarševski družini se je povišal tako pri denarni socialni pomoči, kot pri otroškemu dodatku. Zaradi dviga meje za upravičenost do subvencij šolske prehrane, se je razširil krog upravičencev do subvencij šolske prehrane. Vsem upravičencem do denarne socialne pomoči in varstvenega dodatka pa se je s 1. januarjem ohranila denarna socialna pomoč v višini 30 evrov, kot je bilo urejeno v mesecu maju 2018, od 1. januarja 2019 dalje pa so bili po šestih letih odpravljeni tudi vsi varčevalni ukrepi na področju družine. S 1. julijem 2019 pa so se povišali zneski otroških dodatkov, državne štipendije ter zneski dodatka za neko otroka, dodatka za veliko družino, pomoč ob rojstvu otroka in starševski dodatek. Vendar ne glede na to, na omenjene ukrepe, ki so okrepili socialni položaj družin, ugotavljamo, da je zakonodaja, ki je podlaga za odločanje o pravicah iz javnih sredstev, izjemno zapletena in lahko učinkuje nepravično, predvsem pri upoštevanju dohodkov iz premoženja. Zapletena zakonodaja šele pri konkretnih primerih prikaže neustreznost pravila, zato je potrebno k odpravi neustreznosti zakonodaj pristopiti sistemsko. Ministrstvo je zato v postopku poenostavitve socialne zakonodaje, ki bo bolj prijazna uporabnikom in izvajalcem, bolj pravična pa tudi delitev socialnih transferjev. Preučila se bo tudi možnost uvedbe novega načina upoštevanja dohodkov, s katerimi se bo celovito preučilo tudi vpliv dohodkov na socialne transferje, tudi glede dohodka dijakov in pa študentov, kot sami predlagate. Cilj je ugotovitev, ali se določeni dohodki lahko upoštevajo drugače, da dosežejo svoj namen in razbremenijo socialno šibke. V tem trenutku lahko povem, da bo predlog sprememb zakona, ki bo vodil k bolj pravični delitvi socialnih transferjev, ministrstvo predstavilo v prvi polovici leta 2020. V tej spremembi bomo poskušali upoštevati tudi vaš predlog. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji je poslanec dr. Matej Tašner Vatovec, ki bo postavil ustno poslansko vprašanje ministru za obrambo Karlu Erjavcu. Izvolite, postopkovni predlog najprej.
Najlepša hvala, podpredsednik. Ne vem, kaj se dogaja s predstavniki Vlade, mislim, da je seznam vprašanj in vrstni red zelo jasen in bi lahko zagotovili prisotnost takrat, ko vedo ministri, da bodo dobili vprašanje. Jaz smatram, da je vprašanje, ki ga bom postavil, zame pomembno tudi z vidika, ker bi dobil določene informacije pri razpravi proračuna, tako da predlagam, da se počaka do prihoda ministra.
Hvala lepa, spoštovani kolega poslanec. Tudi v tem primeru smo sproti preverili, ali bo minister prišel ali ne bo. Informacije nismo imeli, dolžan sem iti po vrsti, ker lahko tudi med vašim vprašanjem minister pride. Okej, potem pa sedaj lahko nadaljujemo. Izvolite, postavite vprašanje.
Najlepša hvala še enkrat, podpredsednik. Minister, lep pozdrav! Očitno je, da je proračun ministrstva za obrambo vedno navdihujoč in poln presenečenj. Tisto, kar vas bom vprašal, kar sem tudi napovedal, je en zelo podroben nakup, ki je predviden v proračunu za leti 2020 in 2021, ki je naveden zgolj v enem stavku celotne 57-stranske obrazložitve proračuna MORS, in sicer o tako imenovanem dokupu vozil 6x6. Ta vozila so omenjena, kot sem že dejal, v enem stavku v celotni obrazložitvi proračuna in se nahajajo v načrtu razvojnih programov, ki nosi ime Glavna bojna oprema. Ta NRP zajema marsikaj, v njem najdemo različne stvari, kot so oprema letališča Cerklje, oprema specialnih sil, nadgradnja nekih radarjev in tako naprej, medtem ko tu govorimo o relativno velikem nakupu vozil 6x6, ki jih Slovenska vojska že ima v uporabi. Jaz sem to že opozoril na Odboru za obrambo, ko smo obravnavali proračun, in sem moral nekaj časa vztrajati, da sem dobil določene odgovore, konkretno, da gre za tako imenovane valuke, ki jih Slovenska vojska opušča zaradi neprimernosti oziroma neuporabnosti, ker so premajhni za eno bojno skupino, ker imajo slabo protibalistično zaščito in tako naprej. Sedaj ministrstvo predlaga, da se ta vozila, ki jih nameravate zamenjati z oklepniki 8x8, dokupijo, niste mi pa uspeli takrat na tisti seji povedati, kakšna bo cena, koliko bo teh vozil in tako naprej. Dobili smo informacijo, da jih bo dostavil General Dynamics, ki je edini proizvajalec teh vozil na svetu, ne veste pa, koliko, ne veste, koliko stanejo, in da še opravljate raziskavo trga. Se pravi, raziskavo trga, za izdelek, ki ga ponuja samo en proizvajalec na svetu. Tako da jaz bi tu od vas rad slišal, tudi glede na določene informacije, ki so prišle v javnost po tej seji Odbora za obrambo, namreč za medije je nekdo zagotovil, da boste kupili 14 valukov, da bodo to nekakšna posodobljena vozila, ampak da še vedno ne veste, koliko jih potrebujete. Zanima me zelo konkretno v številkah: Kakšno je načrtovano število teh vozil? Po kakšni ceni bodo dobavljena? Iz katerega vira bo zagotovljeno financiranja? Ali bo šla celotna kupnina iz glavne opreme? Na kakšni stopnji priprave je investicijska dokumentacijska? Kdaj bo sklenjena pogodba o dobavi? Kdaj pričakujete prve dobave teh vozil?
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Tudi z moje strani vse lepo pozdravljam, predsedujočega in vse poslanke, poslance, ministrice in ministre. Najprej bom parafiral vašo izjavo, da obrambni proračun vedno prinaša neka presenečenja. Moram reči, da zadnjih 10 let ni bilo nobenih posebnih presenečenj, ker sredstva, ki so bila namenjena, so bila namenjena v glavnem samo za plače in materialne stroške. V glavnem zadnjih 10 let ni bilo kakšnih večjih investicij na obrambnem področju, tudi zaradi gospodarske in finančne krize in tudi zaradi prioritet vseh vlad, je treba najprej poskrbeti za vse javne sisteme. Kar se tiče konkretnega vprašanja, ste dejansko že na Odboru za obrambo vprašali in tam smo dokaj natančno odgovorili glede potreb vozil. Gre za lahka oklepna vozila 6x6. Tam smo vam dali celotno informacijo in bom zdaj še enkrat ponovil, da tukaj ne bo nobenega nesporazuma. Kar se tiče teh lahkih oklepnih vozil 6x6, je potrebo izrazila Slovenska vojska. Gre za 14 vozil. Moram pa povedati, da ima trenutno Slovenska vojska 85 teh vozil in da predstavljajo nekako hrbtenico slovenskega obrambnega sistema. Glede na to, da do nakupa oklepnikov 8x8 še nekaj časa ne bo prišlo, v tem proračunu ta nakup ni predviden, je Slovenska vojska mnenja, da je treba vzdrževati skupno, ki predstavlja hrbtenico našega obrambnega sistema. Kot rečeno, ta vozila so že precej iztrošena, povprečno je njihova doba 16 let. Gre pa za to, da želimo popolniti, in sicer gre za to, da bi dosegli popolnitev veljavne materialne formacije z manjkajočimi oklepnimi vozili 6x6, in sicer gre za popolnitev ene pehotne čete. V zvezi s tem bi rad povedal, da je ta potreba po dokupu teh vozil opredeljena tudi v vsakoletnem poročilu o bojni pripravljenosti Slovenske vojske. Vi veste, da zadnja leta vedno dobi Slovenska vojska negativno oceno, kar se tiče bojne pripravljenosti, to se pravi v vojnem stanju. Če želimo to oceno popraviti, je nujno, da se opravi dokup teh vozil, lahkih oklepnih vozil 6x6. Kot rečeno gre za 14 komadov. Še enkrat bi pa posebej poudaril. Tukaj ne gre za to, da bi s tem vzpostavili srednjo bojno bataljonsko skupino. Ta vozila lahko samo dopolnijo, tako da je ta nakup tudi s tega vidika upravičen, ker verjetno srednja bojna skupina ne bo sestavljena zgolj iz osemkolesnikov, ampak ima srednja bojna skupina še vrsto drugih sredstev, ki jih potrebuje Slovenska vojska, če želi imeti srednjo bojno bataljonsko skupino. V kateri fazi je ta nakup? Jaz vam ne morem odgovoriti, kakšna bo cena, zato ker niti še ni javnega naročila. Ta zadeva je dana v redni proračun Generalštaba Slovenske vojske, in sicer za leti 2020 in 2021, s tem da imamo trenutno izdelan dokument Identifikacije investicijskega programa. Ta je še v postopku usklajevanja in potrjevanja. Tako da najprej bo treba za tem izvesti seveda postopek naročila. Ko bo ta postopek naročila izveden, bo tudi sklenjena pogodba. V tej pogodbi bo seveda tudi določena cena na podlagi javnega naročila. Vi pač pravite, da edino podjetje, ki izdeluje tovrstna vozila, je General Dynamics Steyr. Poglejte, to je stvar javnega naročila. Treba je pa vedeti, da smo vezani na točno določena vozila, zato ker gre za dopolnitev, kot sem že povedal, ene pehotne čete in verjetno ne moremo vključiti kakšnih drugih vozil, ki ne sodijo v to četo.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za dopolnitev zahteve za odgovor. Izvolite.
Hvala. Poglejte, minister, tega ne pravim jaz, da je edini proizvajalec General Dynamics, ampak to je na odboru povedal direktor direktorata gospod Kralj, ki pravi, edini proizvajalec takih vozil je trenutno General Dynamics. Zato me zanima: Kakšna bo ta analiza trga, če vaš direktor Direktorata za logistiko, ki je seveda zelo sposoben in vem, da dobro na MORS te stvari, ve, da je to edini proizvajalec? Potem je analiza trga pravzaprav nesmiselna, če vam nekoliko pomagam. General Dynamic enaki vozili dobavlja avstrijski vojski in jih dobavlja po 13 milijonov na komad. Mislim, da so jih v preteklih letih kupili približno za 105 milijonov evrov. Tako da me zanima, neko preliminarno ceno verjetno imate, koliko ta stvar stane. Tako da, če naredimo tak hiter preračun, 3 milijone krat 14 vozil je to 42 milijonov. To je devet desetin tega dela proračuna glede glavne opreme. Celoten NRP glavne opreme je težak 53,9 milijona. Se pravi, gre za relativno visoko investicijo za vozila, ki so trenutno, mislim da, edino v Latviji, kjer je predvideno, da bodo havbice v Latvijo vlekle, zato mislim, da ne gre za neko nepogrešljivo bojno opremo oziroma hrbtenico Slovenske vojske. Mogoče poveste malo več o tem: Kako to, da še nimate ocene, glede na to, da je v proračunu predvideno, kateri bo pravi vir financiranja in kdaj bo pravzaprav tudi prva dobava? Že pri LKOV 4x4 oziroma pri oshkoshih smo videli, kako potekajo te zadeve na MORS, kjer so bili podobno ti oshkoshi skriti ravno v NRP glavne opreme, v rebalansu za 2019, in da se je potem tudi iz tega to plačevalo.
Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo za odgovor. Izvolite.
Hvala lepa. Poglejte, jaz ne bom polemiziral z vami, ali je ta oprema potrebna ali ne. Tudi nisem jaz tisti, ki bi polemiziral s Slovensko vojsko. Povedal sem v uvodu, da je Slovenska vojska opredelila potrebo za nakup teh 14 lahkih oklepnih vozil. Povedal sem, v čem je razlog, da gre za popolnitev ene pehotne čete. Povedal sem, da ko se ocenjuje pripravljenost Slovenske vojske, ravno zaradi tega, ker nima ta četa teh 14 vozil, dobivamo negativno oceno, ko gre za bojno pripravljenost v vojni. In zaradi tega je ta nakup, še enkrat opozarjam, upravičen z vidika vojaške stroke. Jaz verjamem, da se vam kot stranki Levica pač vsak denar, ki gre za večjo varnost naših vojakov, vsak denar, ki gre za opremo, zdi po nepotrebnem. Ampak če se je ta država odločila, in odločila se je, da bo imela Slovensko vojsko, je pa ne samo odgovornost ministra, Vlade, ampak tudi Državnega zbora, da zagotovi ustrezno varno opremo za delovanje Slovenske vojske. Kar se tiče cene, še enkrat ponavljam, to bo stvar investicijskega programa. Tam bo pač določeno, kakšno naj bo to vozilo, ker ne gre samo za vozilo. To vozilo bo nadgrajeno tudi z oborožitvenimi sistemi. Gre verjetno za mitraljeze 2,7 milimetrov, bombometi 40 milimetrov. In od tega je potem tudi odvisno, kakšna bo cena, kateri izdelki, proizvajalci bodo, kar se tiče nadgradnje te opreme, izbrani. In seveda bi bilo zelo neodgovorno in zelo nestrokovno, če bi minister za obrambo že sedaj špekuliral, kakšna bo cena. Pač tukaj smo vezani na točno določen tip vozila, gre za ta lahka oklepna vozila 6x6. Cenite našega direktorja za logistiko, ste ga pohvalili. Jaz njemu verjamem, da je verjetno edini proizvajalec, če želimo popolniti to pehotno četo, General Dynamic, to se pravi Steyr. Kaj pa bo razpis prinesel, kakšne konfiguracije, to je pa stvar seveda Slovenske vojske in tudi stvar samega naročila in pa investicijske dokumentacije. V tem trenutku je pač preuranjeno, da bi lahko operiral s številkami. Dejstvo pa je, da Slovenska vojska to opremo potrebuje.
Hvala lepa. Gospod poslanec imate besedo za postopkovni predlog. Izvolite.
Hvala. Mogoče če najprej glede varnosti. Skripta Osnove kolesnih oklepnih vozil iz leta 2014, v Slovenski vojski jo uporabljajo kot gradivo za vojaški izobraževalni proces, navaja, pa bom prebral ta del: »Oklep LKOV 6x6«, to so ti valuki, »ne ščiti vkrcanega oddelka pred direktnimi zadetki iz topov protioklepnega orožja, pred zadetki raket ali neposrednimi zadetki artilerijskega orožja. To pomeni, da morajo poveljniki podrobno analizirati vsako situacijo, pretehtati vse prednosti in pomanjkljivosti vkrcanja in izkrcanja pehote v boju in se odločiti o takšnem načinu uporabe LKOV 6x6, da jih ne izpostavljajo sovražnikovemu direktnemu ognjenemu delovanju iz protioklepnih orožij, tankovskih topov, raket in artilerije. Iz tega izhaja, da se LKOV 6x6 kot oklepni transporter zaradi visoke stopnje mobilnosti, zaščite in ognjene moči velikokrat uporablja le kot prevozno sredstvo, ki dostavi pehoto na mesto izkrcanja, ki je najmanj oddaljeno od sovražnikovih položajev, od koder se ta naprej bojuje zunaj vozila.« Skratka, valuk je malo bolj oklepljen kombi. In zaradi tega se je Slovenska vojska tudi odločila, da se ga zamenja z novimi 8x8. In tukaj pustimo na strani zdaj stališče Levice, razpravo o tem, kakšen bi naj bil model obrambe te države ali pa vojske, če želite. Tukaj gre za vprašanje smiselnosti nakupa, ki je po naših grobih ocenah težek 42 milijonov evrov. Vi ne boste špekulirali, mi v tem trenutku, recimo, da špekuliramo, po javno dostopnih podatkih pa bomo videli čez nekaj mesecev, kakšne bodo dejanske številke. Ampak moje ključno vprašanje je bilo, zakaj ob zavesti, da bodo ta vozila šla v pokoj, če naj tako rečem, in jih bodo zamenjala nova 8x8 vozila, zakaj sedaj dokup teh vozil, čeprav jih ima vojska že 85, podatka o tem koliko je iztrošenih pravzaprav nimamo, ampak dobro, pustimo to na strani. Zato predlagam, da enostavno opravimo o tem vprašanju razpravo na eni od prihodnjih sej, kjer bi lahko nekoliko podrobneje tudi o teh zadevah spregovorili. Kot rečeno, gre za več 40 milijonov težko investicijo, zelo verjetno, ki požre velik del tega NRP. Ključno vprašanje je, ali je takšna investicija smiselna. Ali je ne bi preusmerili kam drugam? Sploh ob tem, da je zelo malo teh vozil dejansko v uporabi. Kolikor jaz vem, še vedno nismo vojaško ogroženi, ampak tudi če bi bili, bi bili naši vojaki v teh vozilih prej kot ne sedeče race, ki čakajo na to, da jih zadenejo. Toliko.
Hvala lepa. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 22. Oktobra, v okviru glasovanju. Poslanka Lidija Divjak Mirnik bo postavila vprašanje ministru za kulturo mag. Zoranu Pozniču. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Lep pozdrav, spoštovani kolegice, kolegi, spoštovani minister, ministrica, vsi ostali prisotni! Gospod minister, problematika Mariborske knjižnice je vsem zelo dobro poznana, tudi vam. O tem sva pravzaprav že večkrat tudi govorila. Vmes, ko te problematike še nismo rešili, se je v Mariboru menjalo že kar nekaj županov. Že več let se torej odgovorni trudijo zagotoviti potrebna sredstva za obnovo. Ker smo pa sedaj v procesu sprejemanja proračuna 2020, 2021, vas zato sprašujem: Ali si lahko Mariborčani obetamo, da bomo do sodobne knjižnice, ki bo seveda skladna z vsemi normativi, vendarle prišli, da bomo vsaj malo podobni tistim mestom v Sloveniji, ki že imajo lepo sodobno urejeno knjižnico? Ali obstaja možnost, da se tako imenovana knjižnica spremeni v, v navednicah, večnamenski center, ki lahko meščanom ponudi kvalitetno preživljanja prostega časa in kjer obenem domuje tudi knjižnica? Ali morebiti razmišljate tudi o kakšni drugi, cenejši ali pa bolj sprejemljivi rešitvi? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala. Spoštovani! Spoštovana gospa poslanka, seveda je prostorska problematike osrednje enote Mariborske knjižnice v resnici tema pogovorov in načrtovanj že vsaj zadnjih 20 let in se, kakor čas mineva, tudi stopnjuje. Vem, da sta bili predvideni dve smeri, ali se gre v gradnjo nove stavbe ali pa vsaj za selitev na drugo lokacijo. Po vseh gabaritih bi Mariborska knjižnica morala zagotoviti najmanj 6 tisoč kvadratnih metrov primernih, ustrezno dostopnih in med seboj povezanih površin. Razmere v obstoječih prostorih na Rotovškem trgu so nevzdržne, stavba je dotrajana, saj se zaradi načrtovanja investicije investicijsko vzdrževanje ni izvajalo. Se pravi, da je bilo vse prepuščeno nekakšnim obetom o boljši prihodnosti. Na ministrstvu se seveda zavedamo pomena ustreznosti prostorskih pogojev tako za dostopnost knjižnične javne službe kot tudi za širšo dostopnost kulture občanom. Vendar so možnosti ministrstva za financiranje državne kulturne infrastrukture kot tudi možnosti za državno sofinanciranje projekta v lokalno infrastrukturo finančno omejene. Ravno zaradi tega, in to je seveda eden izmed glavnih razlogov, je Ministrstvo za kulturo za rešitev najbolj pereče prostorske problematike nekaterih kulturnih institucij pripravilo Predlog zakona o zagotavljanju sredstev za določene nujne programe Republike Slovenije v kulturi. V tem zakonu bodo upoštevana zlasti naslednja merila, kako priti do sofinanciranja: izdelana projektna dokumentacija, ki se, kolikor je meni znano, sedaj v Mariboru že pripravlja; ogroženost osnovne dejavnosti zaradi neustreznih prostorskih pogojev, kar je tudi seveda izpolnjeno; ter drugi pogoji in merila, povezana z razvojnimi vidiki in vidiki varstva kulturne dediščine. Tako bomo samo za te namene v tem novem zakonu predvideli najmanj 11,5 milijona evrov. Seveda moram poudariti, da je država, Ministrstvo za kulturo v preteklih letih že kar nekajkrat pristopilo k reševanju prostorske problematike knjižnice na Rotovškem trgu, in sicer je bilo v letu 2008 zagotovljenih 10 milijonov evrov v sklopu projekta Evropske prestolnice kulture, vendar zaradi zapletov z gradbenim dovoljenjem ta sredstva sploh niso bila počrpana. V letu 2016 je bil projekt ureditev Rotovškega trga in Mariborske knjižnice umeščen v veljavni načrt razvojnih programov 2016–2019, ocenjena vrednost sofinanciranja je bila 2,67 milijona evrov, pogoj je bila primerljiva finančna participacija mestne občine ter zagotovljena potrebna dokumentacija. Toliko o tem. V prvi vrsti pa je za to investicijo seveda pristojna Mestna občina Maribor, s katero zelo dobro sodelujemo in smo, kot ste že omenili, draga gospa poslanka, v stalnih kontaktih in razgovorih. Občina je tista, ki mora za investicijo pripraviti finančno konstrukcijo in zanjo poiskati vire. Glede konkretnega vprašanja o možnostih, da se osrednja enota Mariborske knjižnice spremeni v večnamenski center, ki lahko meščanom ponudi kvalitetno preživljanje prostega časa, pojasnjujemo, da so za sodobne splošne knjižnice prepoznavni in nepogrešljivi centri znanja in lokalna informacijska središča za različne ciljne skupine uporabnikov. Tako da mi podpiramo to idejo. Pri izvedbi le-te bomo seveda tudi tvorno sodelovali, ker mislimo, da je to edina prava pot ne samo za bodočo novo mariborsko knjižnico, ampak verjetno za vso knjižnično srenjo, če temu tako rečem, v Republiki Sloveniji. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo. Poslanka Alenka Jeraj bo postavila vprašanje ministru za zdravje Alešu Šabedru. Izvolite.
Hvala lepa. Lepo pozdravljeni, minister. Standardno vprašanje, bi lahko rekla, odpravljanje čakalnih dob v zdravstvu. Mi smo v preteklosti izvedli kar nekaj projektov oziroma ukrepov, ki naj bi prinesli skrajšanje čakalnih vrst, ampak ugotavljamo, če so se že kje skrajšale, so se samo začasno, za tisti čas, ko je pač ukrep potekal, ponekod smo jih pa celo podaljšali za nekatere posege. To zagotovo ni v redu oziroma se moramo vsi skupaj vprašat, kaj delamo narobe. Se pravi, v prvem projektu od septembra 2015 do julija 2016 je bilo predvidenih skoraj 8 milijonov evrov za ta namen, izbranih 14 izvajalcev, 9 javnih bolnišnic, 5 koncesionarjev. Realizacijo smo imeli takrat 74-odstotno. Najslabši pri tem je bil klinični center Ljubljana, ki je za en program realiziral praktično le v 9 odstotkih. Potem smo imeli v naslednjem obdobju od aprila 2017 do marca 2018 predvidenih celo 36 milijonov, pa smo jih praktično v celem obdobju porabili 8 oziroma nekaj več, skratka bistveno manj, kot se je načrtovalo. V odgovorih na poslansko vprašanje moje kolegice Jelke Godec je vedno veliko izgovarjanja na to, da so problem kadri, problem prostori in tako naprej. Jaz se s tem strinjam, ampak na vsak način se bo ponovno, ko bo nek razpis, ko bodo pozvani, kdo bi lahko programe izvedel, se bo zagotovo javil Univerzitetni klinični center Ljubljana, ki ima sigurno najboljše pogoje, ampak programa potem ne realizira, medtem ko bi ga verjetno kdo drug lahko realiziral. Sprašujem vas: Natančno koliko denarja je bilo porabljenega v zadnjih letih? Ali ocenjujete, da je bilo to učinkovito? Ali so vse analize? Ali smo kje prišli kakšen korak naprej? Kako ocenjujete dosedanje ukrepe odpravljanja čakalnih vrst? Namesto da bi se skrajšale, se praktično na nobenem področju niso skrajšale. Kako nameravate urediti čakalne vrste v prihodnje? Vemo, da napovedujete ponovno 10 milijonov dodatnega denarja za odpravljanje čakalnih vrst. Ali boste v to vključili samo javne zavode ali tudi zasebnike s koncesijo oziroma čiste zasebnike?
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovana gospa poslanka, na ministrstvu pripravljamo predlog akcijskega načrta za obvladovanje čakalnih dob za leto 2019 in pa za leto 2020. Vključuje več področij in ni osredotočen le na skrajševanje čakalnih dob. Razdeljen je na vsebine, ki pokrivajo področja financiranja v okviru splošnega dogovora kot tudi aktivnosti, povezane s kakovostjo podatkov o čakajočih in čakalnih dobah, spremenjeno strategijo spremljanja podatkov na nacionalni ravni ter mrežo izvajalcev zdravstvene dejavnosti. V letošnjem letu je bil izveden pilotni projekt optimizacije čakalnih dob na področju ortopedije. Načrtujemo, da s podobnim pristopom nadaljujemo tudi v prihodnje na drugih področjih, kjer so nedopustno dolge čakalne dobe. Naslednja pomembna aktivnost, ki smo si jo zadali v letošnjem letu in bo trajala tudi v naslednjem letu, so aktivnosti za izboljšanje kakovosti podatkov o čakajočih in čakalni dobi. Ugotovljeno je bilo, da podatki v lokalnih sistemih niso skladni s podatki v sistemu eNaročanje. Tudi za to področje je Nacionalni inštitut za javno zdravje v sodelovanju z ministrstvom pripravil akcijski načrt, ki se tudi že izvaja. K sodelovanju pri reševanju te problematike smo povabili tudi tuje strokovnjake iz Svetovne zdravstvene organizacije in Evropskega observatorija za zdravstvene sisteme in politike. Pospešeno pripravljamo tudi zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o pacientovih pravicah. V okviru splošnega dogovora za naslednje leto se načrtuje boljše vrednotenje programov in plačilo preseganja prospektivnega programa v okviru zmožnosti. Iz projekcije Zavoda za zdravstveno zavarovanje je razvidno, da je za čakalne dobe namenjenih 5 milijonov evrov, iz proračuna pa 8,5 milijona. Razrez teh sredstev še ni določen in je v fazi usklajevanja med ministrstvom in pa Zavodom za zdravstveno zavarovanje. Dolgoročni ukrepi za skrajševanje čakalnih vrst gredo v smeri, kot na primer, širitev nabora storitev, ki se lahko izvajajo v dnevni obravnavi oziroma v dnevnem hospitalu, povečanje razpoložljivega časa za obravnavo pacientov na primarni ravni ter racionalizacija mreže izvajalcev zdravstvene dejavnosti. V večini evropskih držav se srečujejo z enakimi izzivi dolgih čakalnih dob, saj je staranje prebivalstva in pa povečano povpraševanje po zdravstvenih storitvah pravzaprav neizogibno. Finančne spodbude izvajalcem zdravstvenih storitev za povečanje ponudbe storitev so pri tem pomembne, a ne zagotavljajo zmeraj dolgoročnega učinka obvladovanja čakalnih dob, zato smo začeli tudi s pripravo predloga vzpostavitve učinkovitejše organiziranosti javne zdravstvene mreže. Predlog vključuje več faz, pri čemer prva faza predstavlja posnetek stanja, ki vključuje podatke o zdravstvenih delavcih in obsegu programa, specialistične ambulante, dejavnosti in akutne bolnišnične obravnave. Časovnica predvideva pripravo predloga predvidoma v naslednjem letu. Naše prihodnje aktivnosti bodo usmerjene tudi v prenos odgovornosti na poslovodstva in svete zavodov za učinkovito izvajanje zdravstvene dejavnosti in s tem tudi do zagotavljanja čim večje dostopnosti do zdravstvene storitve. Brez aktivnega sodelovanja izvajalcev in odgovornega vodstva cilja zaustavitve trenda naraščanja čakajočih nad dopustno čakalno dobo enostavno ne bo mogoče uresničiti oziroma ga ne bo mogoče doseči. Hvala.
Hvala lepa. Gospa poslanka, imate besedo za dopolnitev oziroma dodatno obrazložitev vprašanja. Izvolite.
Minister, rekli ste, da bomo odpravili čakalne vrste v obdobju 2019–2020. Leta 2019 je praktično že konec, kaj veliko ne bomo naredili. Po analizah so se nam ravno zato dogajali dodatni zaostanki, ker so v bistvu izvajalci zelo pozno dobili zeleno luč, da začnejo neke stvari delati. Treba je stvari načrtovati tako, da je že v začetku leta jasno, kdo bo kaj delal in kako bo delal. Če pa se zdajle pogovarjamo o letu 2019 in nekaj za nazaj, seveda v letu 2019 v resnici ne bomo naredili nič, če bomo, bomo v letu 2020. Mislim, da je ena težava teh odpravljanj tudi v tem, da namenimo nekaj več denarja za to, v resnici pa ne poskrbimo tudi za pogoje. Z enakim številom zaposlenih realnega skrajšanja ne bo. Če isti ljudje delajo kakšen mesec, dva, tri, mogoče lahko delajo nadpovprečno, ampak celo leto ali pa še več pa ne. In če ne bomo reševali istočasno tudi tega problema, torej dovolj ekip in tako naprej, bomo imeli težave. Govorim za manjše izvajalce, ne pa, recimo, za klinični center, kjer ste pa sami povedali, da nekateri ljudje delajo podpovprečno. Tam pa očitno ne znajo niti tega denarja porabiti, ki jim je namenjen. Gospod iz ZZZS Marjan Sušelj je povedal, da so bolnišnice le v polovični meri izkoristile to, kar je možno. Mi delamo na informacijskem naročanju, e-naročanju, vse to, da bi pomagalo vsemu skupaj, pa se na koncu ne zgodi nič oziroma so tudi te ovire problem, da ne krajšamo čakalnih vrst. Zbornica tudi pravi, da bi morali nagraditi ali pa dati penale tistim, ki stvari ne izvajajo dobro. Kot sem rekla, klinični center bo ponovno verjetno kandidiral in tudi dobil, čeprav je bil najslabši v tem času. Tudi splošna bolnišnica Celje podobno ni realizirala tisto, za kar se je zavezala. Kako bomo to uredili oziroma ali ocenjujete, da bi tudi kakšne sankcije [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala za besedo. Nekaj pojasnil sem dolžan. Ja, se strinjam, letošnji projekt je pravzaprav v zadnjem kvartalu in ne bodo vsi efekti vidni v letošnjem letu. Verjamem, da bodo v naslednjem letu, glede na to, da projekt začenjamo zdaj, ti efekti nekoliko večji. Vključili smo vse izvajalce, torej z definicijo storitev, ki se bodo dodatno izvajale, vključujemo vse izvajalce. Tako da verjamem, da se ta obseg ne bo izvajal samo v določenih javnih zdravstvenih zavodih, ampak v večih, tako da verjamem, da bo tudi več programa dodatno narejenega. Seveda se pa srečujemo s problemi, ki ste jih tudi sami omenili, manko kadra pri zdravnikih in na področju zdravstvene nege. Ugotavljamo tudi ozka grla pri določenih operacijskih dvoranah, tako da je treba zadeve, kot sem že uvodoma povedal, kompleksno reševati tako na področju kadra, področju opreme. Seveda je potrebno zagotoviti sredstva, saj je nenazadnje treba ljudi za dodatno delo tudi plačati. Čakalni seznami in pa točni podatki. Mislim, da so zelo pomembni, z njimi se ukvarjam pravzaprav že od začetka tega mandata. Tudi na tem pilotnem projektu, ki smo ga izvedli na področju ortopedije, zaznavamo enako – še vedno je diskrepanca med čakalnimi seznami, ki jih vodijo sami izvajalci, in pa podatki, ki jih vodi NIJZ. Tako da imamo res veliko izzivov na področju čakalnih dob. Verjamem pa, da nam bo s tem, da smo se tega projekta lotili kompleksno in dejansko začeli pri odpravljanju ozkih grl in pa težav, zaradi katerih čakalne vrste nastajajo, uspelo te trende obrniti. Zagotovo bodo čakalne vrste ostale. Čakalne vrste zmeraj so in bodo, kot sem tudi že večkrat poudaril, ampak verjamem, da bomo skozi dognanja pilotnega projekta in po implementaciji teh spoznanj na ostale vrste zdravstvenih storitev uspeli te negativne trende, ki so iz leta v leto negativni in naraščajo, obrniti v pozitivno smer. Hvala.
Hvala lepa. Poslanka, imate besedo za postopkovni predlog. Izvolite.
Jaz predlagam, da o odgovoru ministra opravimo razpravo. Namreč, niste mi odgovorili tudi na to, ali podpirate predlog zbornice, ki pravi, da bi celo zaračunala penale oziroma ali razmišljate o tem, da na primer kliničnemu centru ne odobrite programa ali pa bi ga odobrili toliko, kolikor so v preteklih letih dejansko bili sposobni realizirati dodatnega programa. Vemo pa, da nekateri zdravniki povedo, da imajo premalo programov v kliničnem centru in da bi lahko delali več, če bi bil program razširjen oziroma bi dobili več zadolžitev oziroma bi bil program financiran. Rekli ste, da so čakalne vrste tudi drugje. Drži. Ampak pri nas so za nekatere stvari nenormalno dolge čakalne vrste. In ne samo, da jih ne skrajšujemo, v bistvu jih povečujemo. To pa zagotovo pomeni, da nekaj ne delamo dobro. V bistvu mora biti ves čas usmeritev, da se čakalne vrste dejansko skrajšajo. Mislim, da bi se ponekod dejansko lahko zelo hitro skrajšale, če bi se vključilo vse tiste, ki ponujajo na trgu storitve. Jaz vem, da imajo tukaj nekateri težave z zasebniki, s čistimi zasebniki ali pa zasebniki s koncesijo, ampak če so bolj učinkoviti in po teh analizah do sedaj so bili bolj učinkoviti, so praktično stoprocentno ali pa do 95 % izvedli program, nekateri javni zavodi, omenila sem že Univerzitetni klinični center Ljubljana, Splošna bolnišnica Celje pa niti 50 % ne. Torej, zakaj dajemo potem denar oziroma denar damo itak šele po realizaciji, ampak zakaj upoštevamo nekoga, da bo naredil 100 enot, če jih je sposoben narediti 50. Naj jih naredi 50, pa naj jih 50 naredi nekdo drug, ki jih je sposoben. Predlagam, da opravimo razpravo o tem. Seveda bomo ves čas spremljali podatke, ki prihajajo v zvezi s čakalnimi vrstami.
Hvala lepa. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 22. oktobra, v okviru glasovanj. Poslanec Dušan Šiško bo postavil vprašanje ministru za okolje in prostor Simonu Zajcu. Izvolite.
Hvala. Lep pozdrav vsem skupaj! Na TV Slovenija smo 17. oktobra lahko videli prispevek o izgradnji protipoplavne zaščite na reki Krki v Krški vasi, ki ga je izvedlo Javno podjetje INFRA. Ob pohvalah za izvedena dela so prebivalci izrazili bojazen, ker trenutna zaščita Krške vasi ne zadošča, če bi prišlo do najhujših poplav, kakršne so bile na tem območju kar štirikrat v zadnjih 50 letih. Potrebno bi bilo mogoče še povišati nasip ob reki Krki in poglobiti Savo, kar pa bo mogoče šele po pridobitvi okoljevarstvenega dovoljenja za HE Mokrice. Kot smo lahko slišali že tudi v tem hramu demokracije, so težave nastale zaradi zahtev skupine varuhov okolja, ki bi zaradi ene same ribe povsem prepovedali gradnjo zadnje v verigi hidroelektrarn na spodnji Savi. Seveda je pomembna vsaka živalska vrsta, a v svetu vsak dan izumre od 50 do 100 živalskih vrst. Pri nas pa bi ustavili projekt, ki so ga načrtovali že več kot sto let in je končno pred zaključkom. Hkrati ogrožamo varnost ljudi in njihovega premoženja. Iz medijev smo lahko izvedeli, da se sedaj pripravlja nova dokumentacija za to elektrarno in nastajajo novi stroški. Hkrati pa okoljevarstveniki grozijo, da bodo onemogočili vsako novo hidroelektrarno v Sloveniji, čeprav gre za obnovljiv vir energije, za katere se sicer zavzemajo. Zato sprašujem: Kako dolgo bodo ljudje ob Krki in Savi še živeli v negotovosti? Koliko bo stala zamuda pri gradnji zadnje v verigi hidroelektrarn na spodnji Savi? Kdo bo odgovoren za škodo, ki bo nastala v primeru hudih poplav in za škodo zaradi izgubljene električne energije?
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Hvala za vprašanje spoštovanemu poslancu. Naše ministrstvo se intenzivno ukvarja z izgradnjo protipoplavnih ukrepov, ki so vezani na projekt izgradnje hidroelektrarne Brežice in pa hidroelektrarne Mokrice. Z izvedbo protipoplavnih ukrepov, ki so se financirala v sklopu projekta izgradnje hidroelektrarne Brežice, se je ogroženost bistveno zmanjšala v Krški vasi in pa Velikih Malencah. Trenutno pa še ni zagotovljena varnost na pretok povratne dobe 100 let, ker so ukrepi vezani tudi na projekt izgradnje hidroelektrarne Mokrice. Tukaj je treba povedati, da ne samo v tem delu Slovenije, tudi drugje, glede na to, kaj se napoveduje, na Arsu so izdelali modele za prihodnje vremensko dogajanje in kar se nam bo začelo dogajati, je to, da bo količina padavin sicer enaka kot je zdaj za Slovenijo, približno, kar se bo pa spremenilo, je pa to, da bodo te padavine padle manjkrat v krajši dobi, kar pomeni, da takrat, ko bodo padle, jih bo naenkrat ogromno. In če so v tem delu zaskrbljeni in kot pravite, da živijo v negotovosti zaradi poplav, imamo v Sloveniji po drugih delih Slovenije še veliko večje skrbi. Namreč, tam nas ne bodo doletele samo poplave, še plazovi nam v velikem delu Slovenije grozili, ker imamo tak relief. Tako da za prihodnost glede na to, kaj se nam dogaja s podnebjem, pa če se bodo ti modeli, ki so jih na Arsu izračunali, uresničili, bomo imeli kar veliko negotovosti po vsem Sloveniji. Gradbena dela v Krški vasi in Velikih Malencah vseskozi spremljam in sem včasih, moram reči, tudi sam kritičen do nekaterih zamud. Na primer, na Velikih Malencah bi morala biti večina del končana že julija, pa so bila zaradi nekaterih nepredvidenih okoliščin končana šele v septembru. Me tako vi opozarjate kot poslanec Zorčič konstantno, kaj se dogaja na terenu, tako da sem s tem kar dobro seznanjen. Pa vendarle lahko ugotovim, da dela potekajo, ponekod že zaključujejo preostale ukrepe, torej za naselje Loče, Mihalovec, Rigonce in Čatež je predvidena ob gradnji Mokric. Izvedba bo, ko bodo zaključeni vsi predhodni upravni postopki oziroma ko bo investitorjema, koncesionarju HESS in javnemu podjetju INFRA izdana odloča o okoljevarstvenem soglasju in bo le-ta postala pravnomočna. Za vse navedene ureditve je Vlada Republike Slovenije zagotovila tudi finančna sredstva s sprejetjem programa izvedbe objektov vodne, državne in lokalne infrastrukture ter objektov vodne in energetske infrastrukture v nedeljivem razmerju z izgradnjo Mokric že v letu 2017 ter skladno z napredovanjem investicije in vsakoletnimi potrebami INFRI zagotavlja v poslovnem načrtu in rebalansih poslovnemu načrtu. Glede vprašanja, koliko bo stala zamuda. Težko odgovorim na to vprašanje v celoti. Namreč tisti energetski del bo vprašanje za drugo ministrstvo. Sam projekt izgradnje verig hidroelektrarn na spodnji Savi bi, cela veriga, bi po prvotnih načrtih morala biti dokončana že leta 2015, pa vendar so že zamude pri izgradnji predhodnih elektrarn nakazale, da ta rok za dokončanje celotne verige ne bo dosegljiv. Z vidika našega ministrstva je zamudo pri izgradnji elektrarne mogoče finančno ovrednoti predvsem z vidika doseganja cilja zagotoviti protipoplavno zaščito krajev, kjer so hidroelektrarne umeščene. Če predvidene protipoplavne zaščite zaradi raznih pritožb ne bomo zagotovili, bo strošek zamude škoda, ki bi eventualno nastala zaradi poplav, to je pa težko vnaprej oceniti. Jaz upam, da do teh škod ne bo prihajalo. Kot pa sem povedal, po vsej Sloveniji bomo imeli vedno večje probleme tudi zaradi reliefa, torej niso samo poplave tiste, ki nas bodo ogrožale, so tudi plazovi.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za dopolnitev vprašanja. Izvolite.
Hvala. Poglejte minister, nisva se najbolje razumela. Naj vas spomnim v zvezi s tem, da je kolega poslanec Tomaž Lisec, ki tudi prihaja iz Posavja, že poleti spraševal, ali namerava Vlada spremeniti zakonodajo, s čimer bi omogočila, da ne bi prihajalo do zaustavljanja pomembnih razvojnih projektov s strani nevladnih organizacij. Ne nazadnje sem tudi jaz spraševal tik pred podaljšanjem, ko se je ustavil projekt. Na vprašanje je Vlada odgovorila 3. oktobra na dolgo in široko, da je sedanja zakonodaja ustrezna tudi za najpomembnejše projekte in da ji gre predvsem za demokratičnost postopkov. Iz tega lahko razumemo, da se v tem pogledu ne bo nič spremenilo in da bodo lahko majhne skupine ljudi ali celo posamezniki še naprej blokirali za državo pomembne objekte. Iz tega res tako sledi. Prav je, da se upoštevajo vsi vidiki določenega problema, a po mojem bi bilo potrebno objektivno in pravočasno presoditi dejanske pluse in minuse vsakega novega objekta. V zvezi z verigo elektrarn na spodnji Savi me najbolj moti, da je prišlo do blokade zdaj, ko je celoten projekt tik pred zaključkom. Zdaj se bo gradnja HE Mokrice premaknila še najmanj za eno leto, morda celo še za več, saj varuhi narave grozijo, da bodo gradnjo hidroelektrarn v Sloveniji povsem zaustavili, tudi v Zagorju, Trbovljah, ker so naprej planirane. Zato sprašujem: Kje je tu pravica ljudi, ki jim narava uničuje premoženje, včasih pa tudi ogroža življenje, in kje je odgovornost do vseh državljanov, ki drago plačuje te projekte, do katerih že tako ali tako težko pridemo?
Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo za odgovor, izvolite.
Pri umeščanju takih objektov v prostor smo seveda zavezani svoji zakonodaji kot tudi evropski zakonodaji. Tudi ko se pogovarjam z ministri, ki še niso v Evropski uniji, ne vem, z albanskim, z makedonskim, črnogorskim in tako naprej, enake težave, če temu rečem težave v smislu pritožb v postopkih izgradnje takih objektov, imajo tudi oni. Namreč, potrebno je, da kot država zagotovimo to pravno varnost. Nevladne organizacije, ki delujejo v javnem interesu varstva okolja, imajo to pravico, da ta svoj interes v teh postopkih tudi čez sodišča uveljavljajo, če ne gre drugače. Mi zdaj v tem trenutku pregledujemo evropsko zakonodajo zato, da ugotovimo, če in na kakšen način lahko to našo zakonodajo naredimo hitrejšo. Se je pa treba zavedati, da kot pravna država moramo zagotavljati možnost, da se imajo pravico na odločitve države posamezniki ali organizacije, če jim je kršena kakšna pravica, da so stranka v postopku, da se lahko pritožijo. Veliko prostora za izboljšave je tudi v samem vodenju postopkov, v tem, kako se z vsemi organizacijami, z vsemi možnimi pritožniki že v času postopka pogovarjamo, kako jih vključujemo. Na ta način se potem marsikatero nejasnost da razrešiti prej, kot pa potem na sodišču. Tega se je tudi potrebno zavedati in mislim da, kolikor se pogovarjam s kakšnimi državami, kjer so bolj uspešni oziroma hitrejši v teh postopkih, dajo velik poudarek ravno na to – na vključevanje vseh zainteresiranih skupin že v samih predhodnih postopkih, že v samih pripravah na to, da bodo tak objekt umestili v prostor. Samo zakonodajo pa preverjamo, in če bo možno, jo bomo v tem delu seveda tudi optimizirali, seveda v skladu z evropsko zakonodajo.
Hvala lepa. Nadaljujemo. Poslanec Soniboj Knežak bo postavil vprašanje ministru za okolje in prostor Simonu Zajcu. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Spoštovani minister, kolegice, kolegi! Bliža se praznik 1. november, dan spomina na mrtve, ko z nekaterimi običaji na simbolen način nekako izkažemo spomin in spoštovanje do umrlih. Žal pa se v tem času tudi drastično poveča količina nagrobnih sveč, ki se potem kopičijo pri upravljavcih pokopališč, izvajalcih občinske javne službe zbiranja komunalnih odpadkov. Velike količine skladiščenih odpadkov nagrobnih sveč pa povečujejo tudi požarno ogroženost, kar se je pred časom pokazalo pri požarih odpadkov v različnih krajih Slovenije. Problem predstavljajo tudi veliki kupi ostale odpadne embalaže, ki se kopičijo na dvoriščih centra za ravnanje z odpadki. Pred kratkim so sicer bile sprejete nekatere spremembe, med drugim Uredba o odpadnih nagrobnih svečah, Zakon o interventnih ukrepih pri ravnanju s komunalno odpadno embalažo in z odpadnimi nagrobnimi svečami, vendar v družbah za zbiranje odpadkov kljub temu opozarjajo, da se odpadki še vedno nevarno kopičijo. Podatki kažejo, da se je količina odpadne embalaže v Sloveniji v zadnjih petih letih povečala iz 53 tisoč ton na 105 tisoč ton. Ministrstvo za okolje in prostor je avgusta v svojem odgovoru na poslansko vprašanje navedlo, da za delo Osrednjeslovenske in Primorsko-notranjske regije, kjer je 2 tisoč 400 ton neprevzete komunalne odpadne embalaže, ter za prevzem 695 ton odpadnih nagrobnih sveč ponavlja postopek javnega naročila, saj niso našli izvajalcev za odvoz odpadkov. Zato sprašujem ministra: Kolikšna je količina odpadne embalaže, vključno z nagrobnimi svečami, ki še čaka na odvoz s centra za odpadke? Ali je Ministrstvo za okolje in prostor že našlo izvajalce za odvoz odpadkov za območje celotne Slovenije? Če ne, za katera območja ne? Ali prevzem odpadne embalaže poteka skladno z zastavljenimi cilji? S katerimi konkretnimi ukrepi bo ministrstvo zagotovilo, da se bo poraba nagrobnih sveč v Sloveniji zmanjšala? Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala za vprašanje. Sama problematika z odpadki v Sloveniji je težka in obširna. Čeprav smo naredil zdaj v tem kratkem času kar nekaj ukrepov, tako glede sprejetja uredb kot tega, da smo tik pred tem, da dokončno vnesemo pripombe, ki so prišle na spremembo ZVO glede nove odpadne zakonodaje. Bo kmalu tudi ta zakon pri vas na klopeh. Ampak to so tisti zakonodajni ukrepi, ki potem seveda imajo neko prehodno obdobje, da sploh začnejo veljat. Tudi ko imaš na papirju vse lepo sprejeto, to še ne pomeni, da nam v praksi stvari funkcionirajo. V tem trenutku smo kar daleč od tega. Jaz vidim problem v tem, da kot država pri ravnanju z odpadki, tako z nevarnimi kot z nenevarnimi, nismo samozadostni. Kar pomeni, da najmanjši pretres, ki se nam zgodi na globalni ravni ali pa samo v soseski, za nas lahko pomeni, da se nam država praktično ustavi. Zato je zdaj velik poudarek pri mojih aktivnostih na tem, da v nekem doglednem času poleg te zakonodaje, ki jo bomo pripeljali in ki pa po mojem mnenju primerno in pravilno naslavlja vse te probleme, bo potem sledil še tisti drugi korak, ki bo še bolj pomemben. To pa je, da bomo sposobni tudi fizično svoje odpadke obdelati. Tukaj bomo vedno naleteli na to, kam s takimi objekti, kje jih bomo postavil, kako bomo dosegli to, da bo lokalna skupnost to sprejela. Ampak prvo pa se mi zdi, da mora bit zavedanje pri vseh nas, da smo za lastne odpadke dolžni kot država sami poskrbeti. Če tega zavedanja nočemo zdaj osvestit, ga bomo potem, ko se nam bodo meje res zaprle in ne bomo vedeli, kam te odpadke odvažati. Zdaj pa če grem na vaša vprašanja. Interventni zakon je bil sprejet, ker smo se lansko leto soočili s kupi odpadkov. Cilj interventnega zakona je seveda, da tistih skoraj 14 tisoč ton odpelje država. Ta cilj smo že skoraj dosegli. Zdaj trenutno smo odpeljali 10 tisoč 500 ton, ostaja še 3 tisoč 200 ton, od tega imamo za 800 ton že podpisane pogodbe, ostalo je pa treba spet ponovit razpise, ker ni noben ni prijavil in tukaj noter so tudi odpadne sveče. Odpadne sveče so za nas problem, smo namreč država, ki ima to močno tradicijo, da za 1. november prižgemo sveče, gre za kar veliko sveč. Naša želja bi seveda bila, da bi se ta količina zmanjšala. Na ta način bi seveda zmanjšali ta problem. Se pa zavedamo, seveda, da je to tradicija, ki je v Sloveniji ukoreninjena, ki je v bistvu lepa. 1. november je čas, ko se spominjamo vseh naših preminulih in jih v tistem trenutku tudi oživimo v svojih mislih. Tudi sam redno obiskujem grobove svojih prednikov. Sem pa naredil ta preskok, ki mogoče vzdržuje še vedno tradicijo, je pa ekološko boljši, pa bi bilo smiselno, če ga kot država tudi nekako bolj osvestimo. Ne kupujem več sveč, ampak kupim lepo zastavico od dobrodelnih organizacij. Na ta način še vedno obdržim to tradicijo, grem na grobove, se poklonim, v tistem trenutku, ko postojimo pri grobu, se spominjamo svojih pokojnih, hkrati pa naredim dve dobri stvari. Ena dobra stvar je, da ne obremenjujem okolja, druga dobra stvar pa je, da s tem, ko kupim to zastavico, seveda pomagam sedaj živečim, ki so v stiskah. Tako da se mi zdi, da je to en tak dober način. Mislim, da to tradicijo moramo vzdrževati, na drugi strani pa imamo potem seveda tudi posledico z odpadnimi nagrobnimi svečami, ki pa so tudi velik požarni hazard. Glede požarne varnosti smo sprejeli novo uredbo, vendar gre še za prehodno obdobje, preden bo začela veljati, ker se je treba prilagoditi. Kje nismo dobili oziroma nismo bili uspešni? Osrednjeslovenska, Primorska in Notranjska regija, to je sklop C3, kjer je 2 tisoč 400 ton neprevzete komunalne odpadne embalaže, ter za prevzem 695 ton odpadnih nagrobnih sveč, to je pa sklop A2 in B2, tam ponavljamo razpis. Mislim, da sem odgovoril.
Hvala lepa. Gospod poslanec, izvolite, imate besedo za dopolnitve vprašanja.
Minister, razumem v okviru ukrepov, ki ste jih na ministrstvu dali, da zmanjšamo število, ne vem, lotili ste se dogovora o teh plastičnih vrečkah v nakupovalnih centrih in vse težave, ki so tudi nenazadnje pri nakupu blaga, mesa, vsega kar zavijemo v to folijo, in je ta zadeva jasna, da je malo bolj kompleksno, da terja svoj čas. Ne vidim pa popolnoma nobene potrebe, da se ne lotimo ukrepa prepovedi uporabe sveč oziroma ne vidim potrebe, zakaj bi morali sveče vlivati v plastično embalažo, s katero imamo potem kasneje tak velik problem. Ali razmišljate poleg ostalih ukrepov, ki ste jih že navedli, tudi o prepovedi sveč v plastični embalaži? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Sama prepoved sveč bi morala imeti širši konsenz, kr izhaja iz naše tradicije. Obstajajo pa že produkti, ki so biorazgradljiv, se pravi sveče, ki niso vlite v plastiko. Neka alternativa se počasi začenja dogajati. Ampak kot sem rekel, zame so boljša alternativa kot ekološke sveče ali elektronske sveče, ki so seveda še vedno v plastiki, ravno te zastavice, ki niso ekološke problematične, hkrati pa naredijo še to dobro delo, da ljudem, ki so danes še živi, pomagaš, torej tistim ljudem, ki so trenutno v takšni življenjski situaciji, da to pomoč potrebujejo. Jaz na splošno nisem velik pristaš prepovedi. Mislim, da so mehkejši ukrepi boljši, ampak če bomo soočeni tudi na drugih področjih s tem, da drugače ne bo šlo, se potem seveda razmišlja o takšnih ukrepih. Ampak v tem trenutku se mi zdi, da še nismo tam.
Hvala lepa. Poslanec Tomaž Lisec bo postavil vprašanje ministru za zdravje Alešu Šebedru. Izvolite.
Hvala, podpredsednik za dano besedo. Spoštovani ministri, ministrice, kolegi in kolegice, vsem skupaj lep pozdrav! V bistvu gre samo za nadaljevanje mojih vprašanj in pobud s področja zdravstva, ki se dotikajo verjetno vsakega državljana, vsakega občana na drugačen način. Seveda pa vedno želim izpostaviti tudi lokalno posavsko noto. Dejstvo je, da kljub temu, da sem podal kar nekaj poslanskih vprašanj in pobud s tega področja, je še vedno nekaj zadev odprtih. Pa dovolite, minister, da vam jih naštejem. Vašemu predhodniku sem dal pobudo v z vezi s postavitvijo satelitskega urgentnega centra v Sevnici. Pa me s tega stališča zanima: Kaj se bo v letu 2020 in v letu 2021 dogajalo na področju nujne medicinske pomoči, helikopterske nujne medicinske pomoči, dispečerskih centrov? Ali helikopterska nujna medicinska pomoč že deluje tako, kot ste si zastavili? Kaj boste v naslednjih dveh letih na tem področju naredili? Kako deluje dispečerska služba? Kaj boste v naslednjih dveh letih naredili, da bo ta sistem v polni fazi zaživel? Vaš predhodnik je obljubil, da bodo z 31. 12. brez problema tekli klicni centri. Morda s tega področja še eno vprašanje. Ali razmišljate o nakupu kakšnega novega helikopterja ali si bo Republika Slovenija v posmeh vsem ostalim resnim državam izposojala vojaške in pa policijske helikopterje, ki niso v osnovi namenjeni prevozom nujne medicinske pomoči? Naslednja stvar, ki me zelo zanima je problematika, ki ste jo danes že izpostavili, pomanjkanja kadrov. Tukaj imam svoje poslansko vprašanje in pa tudi odgovor iz decembra lanskega leta, kjer ugotavljamo, da imamo v Sloveniji problem s pomanjkanjem zdravnikov. Med tistimi, ki imamo največ problemov na področju zdravnikov, pa smo tudi v Posavju. Skratka me zanima: Kaj boste naredili glede pomanjkanja zdravnikov v letih 2020 in 2021? V tem uvodnem delu, spoštovani minister, me zanima tudi to, o čemer sva imela razpravo že letos junija: Ali boste uveljavili sklepe glede sanacije javnih zdravstvenih zavodov? Ali bo še letos ali pa morda v naslednjih letih zaživela strategija razvoja intenzivne medicine v Republiki Sloveniji? To me zanima v povezavi z realizacijo sklepov, ki smo jih sprejeli, ampak o tej realizaciji sklepov v nadaljevanju. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod poslanec, če naprej začnemo s področjem nujne medicinske pomoči in pa urgentnimi centri. Javni zdravstveni zavodi v Posavju bodo z vidika urejanja mreže nujne medicinske pomoči in izboljšanja dostopnosti do le-te podvrženi aktivnostim na našem ministrstvu, in sicer s ciljem, da Splošna bolnišnica Brežice s svojim urgentnim centrom postane središče oskrbe nujnih stanj. Gre za bolj tesno povezovanje enot nujne medicinske pomoči z Zdravstvenim domom Krško, Zdravstvenim domom Brežice. Na območju Zdravstvenega doma Sevnica pa se bo zaradi neugodne lege in prometne infrastrukture nujna medicinska pomoč krepila v smislu razvoja satelitskega urgentnega centra. To bo pomenilo za paciente v lokalnem okolju možnost zaključene obravnave določenih nujnih stanj, ki ne potrebujejo nujnega zdravljenja v bolnišnici. Za helikoptersko nujno medicinsko pomoč lahko povem, da potekajo intenzivni pogovori z Ministrstvom za obrambo, pri katerem so zagotovljena sredstva za nakup helikopterjev za izvajanje službe nujne medicinske pomoči, tako da se bo potrebno za ta del odgovora, pravzaprav obrniti na Ministrstvo za obrambo. Če gremo nekoliko naprej, na enega izmed ključnih problemov, ki ste ga omenili, to je pomanjkanje kadra, predvsem zdravnikov, ki je prisotno pravzaprav v celi državi, ne samo v vaši regiji ali pa bom rekel na območju Brežic. Pomanjkanje zdravnikov beležimo na vseh področjih, najbolj seveda na primarni ravni, potem na sekundarni in terciarni ravni. Danes sem že nekajkrat v odgovorih vašim kolegom poslancem in poslankam poskušal pojasniti, kakšne ukrepe izvajamo v Sloveniji za zagotavljanje povečanja števila zdravnikov. Osnovno je zagotovo povečan vpis na obeh medicinskih fakultetah. Kot sem že povedal, potekajo intenzivni pogovori z vodstvom obeh medicinskih fakultet. Kot verjetno veste, se je vpis na obe medicinski fakulteti od, mislim da, šolskega leta 2011/2012, ko je bilo največje število vpisanih na Medicinski fakulteti Ljubljana, to je bilo 220, začelo zmanjševati in danes znaša samo še 150. Kar pomeni, 50 oziroma 70 zdravnikov manj na leto, kar zagotovo pomeni manko zdravnikov. Prav tako se je za 10 zmanjšal vpisa na Medicinski fakulteti Maribor, kjer zdaj znaša, mislim da, 85 vpisanih. Največ vpisa je bilo pa 95. Tako da imamo zdaj pravzaprav dve fakulteti, ki obe skupaj vpišeta malo več, kot pa je v najboljših časih vpisala Medicinska fakulteta Ljubljana. Zagotovo je to eden izmed največjih izzivov. Jaz verjamem, da bomo skupaj tako z Ministrstvom za šolstvo in pa obema fakultetama oziroma tudi vodstvom univerz našli rešitve oziroma zadovoljili tiste nujne potrebe, da se bo ta vpis povečal. Od kje pa pravzaprav naj zagotovimo nove zdravnike, če ne iz lastnega šolskega sistema. Veste, če pogledate vpis ali pa število prijavljenih na obeh fakultetah, boste videli, da pustimo pred vrati verjetno nekaj 100 dijakov, veliko med njimi je tudi zlatih maturantov, ki ostanejo pred vrati obeh fakultet, kar naprej se pa sprašujemo, od kje bo minister pripeljal zdravnike. Ja, verjetno iz lastnega šolskega sistema. Zdaj iz žepa jih ne morem potegniti, na žalost, z vsem spoštovanjem gospod poslanec. Povečali smo tudi odredbo za maksimalen uvoz zdravnikov iz tretjih dežel, vendar kot sem na tem mestu večkrat povedal, kakšnega strašnega zanimanja ni, saj pravzaprav ti zdravniki migrirajo potem v države, kjer je plačilo boljše. Tako da je osnovni pogoj zagotovo povečan vpis na obe fakulteti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za dopolnitev vprašanj, izvolite.
Hvala. Upam, da me magnetogram ne bo zavedel in da sta tudi s tega mesta rekli, da bo satelitsko urgentni center oziroma SOC Sevnica slej kot prej zaživel. Tako da so tukajšnja štiriletna branja pravilnikov o službi nujne medicinske pomoči, nujne seje, amandmaji in pa poslanska vprašanja očitno padla na plodna tla. Tako da najlepša hvala. Glede helikopterske nujne medicinske pomoči se bom po vašem nasvetu obrnil na Ministrstvo za obrambo, ker mislim, da v tem hitrem času rabim tudi hitro pomoč in najhitrejša je helikopterska nujna pomoč. Glede kadrov, ja, seveda ni vse od vas odvisno. Imamo ministra za izobraževanje, ki vam bi moral slediti na tem področju. Je pa res, da je tukaj prevečkrat govorimo o vlogi zdravnikov iz tretjih dežel, pozabljamo pa, da smo del Evropske unije in da očitno smo sami sebi največja cokla v razvoju pri pridobivanju teh kadrov. Za zaključek, spoštovani minister, me zanima: Kaj je s strategijo razvoja intenzivne medicine v Republiki Sloveniji? Kaj je z zakonom o upravljanju javnih zdravstvenih zavodov, ki ste ga napovedali? Kdaj lahko vodstvo Splošne bolnišnice Brežice dobi pozitiven odgovor, predvsem pa finančna sredstva za projekt CIT in PACU, ki je ovrednoten na približno 5,3 milijona evrov? Skratka, strategija, zakon, splošna bolnišnica Brežice – še morda za odgovor. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo za odgovor. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Mogoče nekoliko več pojasnil v zvezi z investicijami v Splošni bolnišnici Brežice, Najprej tisto, kar je že v izvedbi oziroma se pravzaprav pripravlja v okviru razpoložljivih sredstev, namenjenih za investicije v javne zdravstvene zavode. Seveda en del investicij izvajamo oziroma smo zagotovili sredstva tudi za bolnišnico Brežice. In sicer gre trenutno za prenovo bolnišnične lekarne v Splošni bolnišnici Brežice, kjer je ocenjena vrednost približno 800 tisoč evrov. Za to investicijo se bodo površine, namenjene lekarniški dejavnosti, povečale in zagotovili bomo sodobno opremo. Kar se tiče projekta dokončanja GOI del v prvem in drugem nadstropju za potrebe CIT in PACU ter radiološkega oddelka v splošni bolnišnici Brežice, ja, je ocenjena vrednost trenutno 5 milijonov 387 tisoč 32 evrov. Tako je bilo predstavljeno v investicijski dokumentaciji. Predmet investicije obsega izvedbo gradbeno obrtniški del, kot sem že povedal, inštalacijski del, zaključni del v prvem in drugem nadstropju stavbe K, ki je zgrajena do podaljšane četrte faze. Z investicijo naj bi se uredilo prvo nadstropje za potrebe oddelka anesteziologije, reanimacijo in pa intenzivno zdravljenje in drugo nadstropje za radiološki oddelek ter del tehnične etaže. Projekt naj bi se izvajal sočasno pod pogoji vzpostavljanja mreže javnih zdravstvenih zavodov. Kar se tiče zagotovitve sredstev, vam moram povedati, da teh sredstev trenutno še ni zagotovljenih. Nekako pričakujejo v bolnišnici, da bi Ministrstvo za zdravje zagotovilo milijon 566 tisoč 358 evrov za izvedbo gradbenih, obrtniških in pa inštalacijskih del. Omenil ste zakon o upravljanju javnih zdravstvenih zavodov – zakon se pripravlja skladno s časovnico, ki smo jo na ministrstvu tudi postavili. Nismo se ga lotili sami, ampak smo v pripravo zakona vključili tudi vodstva bolnišnic oziroma direktorje bolnišnic, tako da tukaj sodeluje tudi stroka. Poskušali bomo tudi na tej, če rečem temu, izkustveni ravni zakon pripraviti oziroma pripraviti takšnega, da bo pravzaprav odpravil tiste ključne anomalije ali pa težave, s katerimi se danes vodstva bolnišnic ukvarjajo, od sistema nagrajevanja, delovnopravne zakonodaje, pravic, dolžnosti in pa obveznosti menedžmenta, vloge svetov zavodov. To je eden izmed pomembnejših zakonov in pa ena izmed prioritet, ki jo na ministrstvu tudi pripravljamo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za postopkovni predlog, izvolite.
Glede na to, da je čas prehitro minil in da je ogromno problemov na področju zdravstva in verjetno je prav, da tudi poslanci dovolj resno in konkretno odreagiramo in si zastavimo ne samo vprašanja, ampak tudi skupaj poiščemo odgovore, kot so na primer razvoj intenzivne medicine v Republiki Sloveniji, upravljanje javnih zdravstvenih zavodov, pomanjkanje kadrov, če tukaj damo zraven še problematiko urgentnih centrov, tako tistih, ki so že zgrajeni in imajo določene potrebe, kot tistih, ki še niso zgrajeni, če imamo tukaj glede na sprejet pravilnih o službi nujne medicinske pomoči tudi željo po satelitskih urgentnih centrih in pa željo po učinkoviti helikopterski nujni medicinski pomoči, verjamem, spoštovani, da je več kot dovolj razlogov in pa uvodov v to, da na naslednji seji Državnega zbora opravimo eno resno razpravo o mojem poslanskem vprašanju, kakšne usmeritve in kakšen razvoj zdravstvene oskrbe v naslednjih letih želimo tudi poslanci in pa poslanke tega Državnega zbora. Jaz bi predlagal, da jutri to potrdimo. Ne zato, da se tam kregamo levo, desno, zgoraj, spodaj, naši, vaši, ampak v podporo tistim, ki odločajo v izvršilni veji oblasti o zdravstveni politiki, predvsem pa, da to razpravo opravimo, ker želimo konkretno našim državljankam in državljanom zagotoviti in dati potrdilo, da o njih razmišljamo in da si ne zaželimo zdravja samo ob čestitkah za rojstne dneve, ampak jim zaželimo učinkovitega zdravstvenega sistema. Zato seveda predlagam, da se na naslednji seji opravi razprava o nekaterih ključnih izzivih slovenskega zdravstva. Hvala.
Hvala lepa. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 22. oktobra, v okviru glasovanj. Poslanka Anja Bah Žibert bo postavila vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti mag. Kseniji Klampfer. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Spoštovani ministrici, ministra! Glede invalidskih pokojnin in pa upokojencev smo že kar nekaj govorili v tem državnem zboru. Nedavno, ko smo zopet v SDS prelagali spremembo Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Ministrica, takrat ste vi skupaj s koalicijo ta naš predlog zavrnili, zavrgli. Seveda tako ni prišlo do tega, da bi najbolj ranljiva skupina, to so invalidski upokojenci, dobili pokojnino, ki bi bila vsaj na ravni socialne pomoči. To je bilo zavrnjeno, obljubljeno pa je bilo v razpravi, kjer vas sicer ni bilo, pa verjamem, da ste z njo seznanjeni, da imate vi drugačne rešitve. In danes nas zato res zanima in ne samo mene, tudi širšo javnost in mnogo invalidskih upokojencev, ki se zdaj med to razprave, ki je bila, dnevno obračajo name. Zanima me: Kaj konkretno pripravljate za invalidske upokojence, ki so to danes? Se pravi, ne tisto, kaj se bo zgodilo s tistimi, ki se bodo upokojili jutri, pojutrišnjem oziroma ko bo vaš zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju sprejet, ampak kaj se go spremenilo za te, ki so invalidski upokojenci danes. Vsaj 7 tisoč 500 je takšnih, ki nimajo invalidske pokojnine niti 300 evrov. Zanimajo me samo ukrepi, nič drugega, nobene zakonske podlage, samo ukrepi, ki jih nameravate izvesti. Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite, imate besedo za odgovor.
Hvala lepa za besedo in hvala za vprašanje. V zvezi z zastavljenim vprašanjem najprej pojasnjujem, da je bil v Državni zbor posredovan vladni predlog novele Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki je bil usklajen tudi s socialnimi partnerji. Aktualni predlog zajema socialni položaj vseh bodočih upokojencev v enaki meri ter ob ohranjanju razmerij med njimi, torej tudi invalidskih upokojencev. Pri njih je upoštevano, da se posamezniki upokojijo na podlagi zakonodaje, veljavne v času nastanka zavarovalnega tveganja, in se na tej osnovi odmerijo tudi pravice. Pojasnjujem, da zanje torej nova zakonodaja ne bo prišla v poštev, kljub vsemu pa poudarjam, da so njihove pokojnine višje, kot pa so bile ob upokojitvi, saj jim pokojnine tako redno kot izredno tudi usklajujemo. Na tem mestu kljub vsemu pojasnjujem, da je bil v preteklih spremembah že uveljavljen institut zagotovljene višine pokojnine, ki zagotavlja tudi invalidskim upokojencem s polno pokojninsko dobo višjo višino pokojnine, kot pa bi jo prejemali na podlagi zavarovalnega principa. Bi pa rada izpostavila, da je naš sistem, zavarovalni sistem, ki se vzpostavi na podlagi dela v zvezi z njim, zato menimo, da je razlikovanje med poklicnimi in nepoklicnimi tveganji ustrezno. Pojasnjujem, da se invalidskim zavarovancem zagotavlja višje pravice, kot pa bi jim šle zgolj na podlagi samega načela zavarovanja, saj je pri njihovi odmeri v večji meri upoštevano tudi načelo solidarnosti, kar pomeni, odmera od najnižje pokojninske osnove, najnižja invalidska pokojnina, prišteta doba in tako naprej. Ne glede na to, pa ni mogoče priznati nesorazmerno višjih pravic tem posameznikom v primerjavi s pravicami, ki se priznavajo iz sistema na podlagi nastanka zavarovalnega tveganja starosti. Ker gre za sistem zavarovanja, ni mogoče enačiti posameznikov z enim letom pokojninske dobe in posameznikov s tridesetimi ali pa štiridesetimi leti pokojninske dobe. Ravno tako je vprašanje, koliko tveganja za nastanek invalidnosti, ki ni posledica poškodbe pri delu ali poklicne bolezni, so iz naslova solidarnosti še pripravljeni kriti vsi drugi zavarovanci sistema. Poudarila bi še, da so invalidski upokojenci, ne glede na starost, upravičeni do varstvenega dodatka, ki je ustrezno višji od osnovnega zneska minimalnega dohodka, ki se priznava v okviru socialne pomoči, vendar pa so do njega upravičeni pod pogoji, ki jih določa socialno varstvena zakonodaja. Invalidska pokojnina pa zavarovancu pripada ne glede na njihov socialni položaj, socialni položaj njihove družine ter tudi ne glede na njihovo premoženjsko stanje, torej zgolj v odvisnosti od dolžine zavarovanja ter njihove pokojninske osnove. Zagotovljeno pa je, da jo bodo prejemali neomejeno, četudi so jo morali pridobiti zgolj na podlagi enoletne vključitve v obvezno zavarovanje. Kljub vsemu poudarjam, da gre sicer za sistem, v okviru katerega se sicer solidarnost lahko odraža, vendar pa ne more biti odločilnega značaja, saj imamo uveljavljen sistem zavarovanja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa poslanka, imate besedo za dopolnitev vprašanja, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, še enkrat. Ja, žalosti me. Žalosti me ta odgovor, ker sem na razpravi, ko smo imeli naš predlog zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, večkrat opozorila, da sprememb za te, ki so danes invalidsko upokojeni, ne bo. In danes ste to potrdili, ne bo jih. Torej, povejte mi, ministrica, kako naj preživi nekdo, ki ima 234 evrov invalidske pokojnine? 244 evrov, 270 evrov, 287 evrov in tako naprej? Prej ste omenjali, kakšen je naš sistem, to zelo dobro vemo, govorili ste pa tudi o načelu solidarnosti. Glejte, kakšna solidarnost vlada v državi Slovenija, če nekdo, ki ni imel niti enega dneva delovne dobe in dobiva socialno podporo, dobi za 100 evrov tudi višji znesek od tistega, ki je delal, pa je zbolel, zato ni kriv, da danes ne more več delat in dobi toliko nižji znesek? Tudi ne morem se strinjat v tem, da ne moremo izenačit skupin tistih, ki so delali nekaj let več kot drugi. Glejte, tudi najnižja pokojnina je določena, pa so tudi razlike med njimi. Se pravi, tisti, ki dobivajo najnižjo pokojnino, je bila tudi razlika pri njihovem vplačevanju in tako naprej. Skratka, to je samo izgovor. Mene pa resno zanima in skrbi za naše državljanke in državljane, ki dejansko postajajo ne samo socialna kategorija, živijo daleč pod pragom revščine in mnogi od njih potrebujejo tudi pomoč. Varstveni dodatek je nekaj povsem drugega in midve dobro veva, za kaj gre, ampak nekaj na tem področju je treba storiti in me res zanima, ali pripravljate kakšne rešitve.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa. Kot sem že prej omenjala, posamezniki lahko zaprosijo za varstveni dodatek, in sicer kadar gre za trajno nezaposljive ali nezmožne za delo ali starejše pri ženskah za 63 let oziroma moške 65 let. Trenutno je cenzus varstvenega dodatka višji tudi od polne pokojnine za 40 let, torej znaša cenzus za samsko osebo 577 evrov, medtem ko pa cenzus za dvočlansko družino 899 evrov varstvenega dodatka. Tako da se seveda na ta način lahko rešujejo te težave. Bi pa rada povedala, da po ZPIZ-2 je najnižja invalidska pokojnina določena v višini najmanj 36 % za moške, v letu 2019 je to 309 evrov, oziroma 39 % za ženske, v letu 2019 je to 334 evrov od najnižje pokojninske osnove. Povprečna invalidska pokojnina v Republiki Sloveniji je znašala v prejšnjem mesecu 509 evra. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa poslanka, imate besedo za postopkovni predlog, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. 309 ali 300 evrov, se bova verjetno strinjali, je tam tam. In verjetno mi boste težko povedali, na kakšen način naj ta človek preživi. Govorimo o invalidskih upokojencih, spoštovani. To so ljudje, ki velikokrat potrebujejo tudi dodano pomoč. Ne samo, da s tem zneskom morajo preživeti, ampak marsikdaj morajo tudi plačevati kakšne dodatne storitve, kot so prevozi in tako naprej, na poti k zdravljenju. Skratka, mi smo res o tej zadevi že govorili. Razpravljali smo o tem, pa vendar mislim, da bi bilo potrebno, da opravimo še enkrat skupaj razpravo. Poglejte, ko smo mi vložili ta predlog zakona, ministrica, smo povedali, da gre za prvo branje in da je možno v nadaljnjih korakih zakon spremeniti, popraviti, dopolniti in najti seveda neko skupno rešitev, neko skupno pot, da se življenje za te ljudi vendarle spremeni na bolje. Bili smo zvrnjeni. Kot valjar. Oprostite izrazu, ampak tako je izgledalo, nobenega dialoga, ne je za vas ne, pa čeprav gre za 30 milijonov, medtem ko smo sedaj kupili helikopter, ki stane pol tega zneska, čeprav jih ima na primer Nemčija za desetkrat manjši znesek. Skratka, denarja je dovolj in tukaj ne bi smel biti ta problem. Problem je predvsem volja in pa to, da bi se znali pogovarjati, da slišimo drug drugega, predvsem pa, da slišimo naše lastne državljane. Ne more nihče v tej državi in to ni prav, da dobi večjo socialno podporo na način, da ni imel niti enega dne delovne dobe, imeti višjo socialno pomoč kot nekdo, ki je invalidski upokojenec, lahko je celo izgubil zdravje na delu, pa se mu ne prizna. Mi dobro vemo, da je treba pač takšno zadevo priznati. Vendar niso vse stvari priznane. In tem ljudem moramo nekako pomagati. Mi moramo iskati rešitve, ne moramo govoriti o tem, kakšen sistem imamo, vemo kakšnega imamo, ampak ta ni dober. In o tem govorim in nekaj je treba spremeniti. Zato upam, da bo tokrat ta razprava izglasovana in da bomo lahko skupaj iskali načine in poti, da nekako izboljšamo življenje teh ljudi. Hvala lepa.
Hvala lepa. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 22. oktobra, v okviru glasovanj. Poslanec Gregor Židan bo postavil vprašanje ministru za zdravje Alešu Šabedru. Izvolite.
Spoštovani minister in ostali prisotni! Zakon o športu v 35. členu opredeljuje pravico športnika do preventivnega zdravstvenega varstva, in sicer mu ta pravica pripada v skladu s predpisi, ki urejajo zdravstveno varstvo in zdravstveno zavarovanje. Dejansko stanje je takšno, da imajo možnost opravljanja brezplačnega preventivnega zdravniškega pregleda kategorizirani športniki, to je tisti, ki so stari najmanj 14 let in imajo naziv mladinskega, državnega, perspektivnega, mednarodnega, svetovnega ali olimpijskega razreda. Ti športniki lahko preglede opravijo v Ljubljani in Celju, a vendar ima trenutni sistem nekatere pomanjkljivosti. Kvot za opravljanje brezplačnih pregledov je premalo, saj se na ta način omogoča pregled približno tisoč 800 športnikom izmed 6 tisoč 500 kategoriziranih športnikov. Število delovišč, to je samo dve v celi državi, je bistveno premalo. Prav tako je vprašanje, ali imamo v primeru povečanja števila pregledov dovolj ustrezno izobraženega in strokovnega kadra, ki bi lahko preglede izvajali. Trenutni sistem torej ne omogoča, da bi bili pregledani vsi kategorizirani športniki, kaj šele, da bi se njihovo izvajanje razširilo na širšo kategorijo registriranih športnikov. Zaskrbljujoče je tudi to, da mladi športnik do starosti 21 let trenutno niso vključeni v sistem preventivnega zdravstvenega varstva, razen rednih sistematskih zdravstvenih pregledov, ki se v okviru šolskih pregledov izvajajo za vse učence. Povečanje števila teh pregledov bi bilo še posebej smiselno za določene športne panoge, kjer se intenzivnost treningov še poveča, še posebej ob koncu osnovne šole. Zagotovo se strinjate z mano, da je v primeru kategoriziranih športnikov nujno, da se za njih poveča možnost opravljanja brezplačnih zdravniških pregledov. Gre za športnike, ki trenirajo že na višjem kakovostnem nivoju in z večjimi obremenitvami, kar pomeni, da so izpostavljeni večjim zdravstvenim rizikom, ki jih je treba budno spremljati. Eno od splošnih načel delovanja v športu namreč narekuje, da je treba vzpostaviti možnost za kakovostno ukvarjanje s športom v zdravem in varnem športnem okolju. V zvezi s tem, gospod minister, vas sprašujem: Kakšne ukrepe načrtujete v prihodnje za povečanje možnosti opravljanja brezplačnih zdravniških pregledov za športnike? Ali razmišljate o povečanju števila kvot za opravljanje brezplačnih zdravniških pregledov za kategorizirane športnike? Kako boste reševali problem premajhnega števila subjektov, ki te preglede izvajajo? Kdaj lahko pričakujemo pozitivne premike v zvezi s to problematiko? Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovani gospod poslanec, registrirani in kategorizirani športniki imajo po veljavni zakonodajo iz solidarnostno zbranih sredstev obveznega zdravstvenega zavarovanja pravico do preventivnega zdravstvenega varstva, kot je to določeno v predpisih, ki so v pristojnosti ministra oziroma ministrstva. Ministrstvo za zdravje skupaj s stroko pripravlja predlog sprememb Pravilnika o izvajanju preventivnega zdravstvenega varstva otrok in mladostnikov na primarni ravni zdravstvenega varstva, ki je v zaključni fazi. V predlogu pravilnika bo določen način in obseg preventivnega pregleda otrok, ki imajo status registriranega športnika in tekmujejo v športnih panogah, ki jih je opredelil Olimpijski komite Slovenije. Ministrstvo za zdravje se zaveda te problematike otrok športnikov in je na tem področju dejavno in proaktivno. Leta 2017, 2018 in 2019, smo otrokom športnikov v okviru evropskega tedna športa namenili posebno pozornost. Skupaj s fakulteto za šport smo organizirali odmevne strokovne posvete na to tematiko. Izdali smo tudi brošuro z naslovom Podprite svojega otroka športnika, s čimer smo prispevali k ozaveščanju oziroma osveščanju stroke in staršev o tem, kaj je zdravo športno udejstvovanje mladih, ter opozorili na najpomembnejše vidike zdravega športa mladih in s tem prispevali tudi k dolgoročni uspešnosti slovenskega športa. Poleg tega imajo vsi naši otroci izbranega osebnega zdravnika, ki je specialist pediater in je dostopen na primarni ravni, kar zagotavlja kakovostno preventivno in tudi kurativno zdravstveno varstvo za vse otroke. Res je, kot pravite, da preventivne preglede za kategorizirane športnike trenutno izvaja le 1,5 tima specialistov medicine športa, kar je manj, kot je bilo pred leti. Če obstajajo strokovne utemeljitve za povečanje števila timov, morajo biti le te predstavljene partnerju splošnega dogovora skladno s pravili. Hvala.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate zahtevo za dopolnitev odgovora, izvolite.
Hvala. Če štejemo 6 tisoč 500 kategoriziranih športnikov, pregledov se pa opravi samo tisoč 800, to se pravi, 4 tisoč 700 športnikov ni pregledanih. Ne vem, kako lahko sploh tekmujejo. To je prva stvar. Ne daj bože, da se sploh poškodujejo, ker potem ne vem, kaj bo. Naslednji problem so registrirani športniki, ki so obvezni narediti zdravniški pregled, da lahko sploh tekmujejo. Očitno je to en velik biznis, ker se ti pregledi zaračunavajo posebej. Računajte, da vsak pregled stane cirka od 40 do 50 evrov. Mislim, da je tukaj posebej boleče za starše teh otrok. Omenili ste osebne zdravnike, ampak oni ne smejo dajati potrdila, da se otrok sploh lahko ukvarja s športom. Zato so določeni posebni specialni zdravniki in oni potrjujejo. Zopet morajo plačati. Večji problem od teh so pa poškodovani športniki. V tistem trenutku, ko se oni poškodujejo, malo pozabimo na njih in je spet vse prepuščeno njim samim. Jaz bi mogoče v tej smeri predlagal, da se ti zdravstveni pregledi lahko opravljajo še v Mariboru, Kranju, Kopru, Novem Mestu, kajti težko je verjeti, da se bo eden iz Ormoža peljal v Celje, zato da bo opravil ta zdravniški pregled, čeprav je verjetno bolj kakovosten kot pa pri osebnem zdravniku. Zdaj pa mogoče za zaključek. Kadar so zmage, se vsi znamo slikati s športniki, ko pa so porazi oziroma poškodbe, pa zelo hitro pozabimo na njih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala za besedo. Mogoče nekoliko več pojasnil. Kot ste sami omenili, ločimo dve skupini športnikov: registrirane športnike, ki jih je nekje med 35 in 45 tisoč, in kategorizirane športnike, ki jih je med 5 tisoč 500 in 5 tisoč 600, ki so potem ločeni po kategorijah na perspektivne, republiške, vrhunske in tako naprej, kot ste že sami omenili. Skladno z zakonodajo imajo pravico do preventivnega pregleda iz sredstev obveznega zdravstvenega zavarovanja pred ukvarjanjem z izbrano športno disciplino ter nato vsako leto, govorimo o registriranih športnikih. Ti pregledi se trenutno večinoma ne opravljajo ali pa jih opravljajo zdravniki zelo različnih specialnosti, nekatere od njih Zavod za zdravstveno zavarovanje tudi financira. Ureditev na tem področju je nujna, saj je vedno več športnih zvez za sodelovanje na tekmovanjih zahteva tudi zdravniška spričevala in vedno več staršev otrok zahteva ta spričevala od izbranega zdravnika. Ministrstvo za zdravje in pa Olimpijski komite Slovenije ter stroka medicine športa in pediatrija smo že iskali različne rešitve, ki bi bile tudi finančno vzdržne. V predlogu sprememb pravilnika o preventivnem zdravstvenem varstvu otrok in mladostnikov, smo tako zapisali, da se iz sredstev obveznega zdravstvenega zavarovanja opravi en zdravstveni pregled za tiste, ki tekmujejo v panogah, kjer stroka meni, da obstajajo večje obremenitve. Ta pregled se opravi v obdobju, ko trening postane bolj intenziven, pregled pa opravi specialist, ki bo imel opravljeno v šport usmerjeno izobraževanje. Če pogledamo pa še kategorijo oziroma skupino kategoriziranih športnikov. Pregledi kategoriziranih športnikov so pravice iz obveznega zdravstvenega zavarovanja. V Sloveniji preglede kategoriziranih športnikov, ki so plačani iz sredstev obveznega zavarovanja, izvaja samo 1,5 tima. En tim v UKC Ljubljana na Kliničnem inštitutu za medicino dela, prometa in športa in 0,5 tima v Zdravstvenem domu Celje. Pred časom sta sicer v Ljubljani bila dva tima, vendar je bil en tim prestrukturiran na željo UKC Ljubljana v specialistično storitev fiziatrije. Tako da trenutno število timov ne omogoča, da bi vsi kategorizirani športniki, ki jim preventivni pregled pripada vsako leto, ta pregled tudi opravili. Olimpijski komite že več let nekako želi omogočiti pregled vsem kategoriziranim športnikom vsako leto, za kar je pa potrebno povečati število timov. Konec leta 2018 je Ministrstvo za zdravje naredilo izračun, v katerem ugotavljamo, da je primanjkljaj, in sicer vsaj štirje timi oziroma so potrebni vsaj trije novi time k že obstoječemu 1,5. Kot sem že v prejšnjem delu odgovora pojasnil, bo pravzaprav treba skozi predlagatelje oziroma podpisnike splošnega dogovora pripraviti predlog in ga uvrstiti v naslednji splošni dogovor, torej povečanje števila timov bodisi za tri oziroma štiri, skladno s potrebami, ki jih trenutno imamo.
Hvala lepa, gospod minister. Poslanec, imate postopkovni predlog, izvolite.
V bistvu ravno ne. Jaz se bom samo zahvalil ministru za odgovor. Upam, da bo naredil tisto, kar je danes povedal. Hvala.
Hvala tudi vam za zahvalo. Nadaljujemo. Dr. Franc Trček bo postavil poslansko vprašanje ministru za javno upravo gospodu Rudiju Medvedu. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovani minister, spoštovani zbor! Obstaja en zelo preprost kazalec, kakšen odnos ima politika do sodržavljank in sodržavljanov. Dovolj je, da pogledamo, kakšen je odnos, kakšni so delovni pogoji, tudi sindikalne pravice tistih, ki nam običajno prvi, ko pridemo ali na ministrstvo ali v Državni zbor, zaželijo dobro jutro, tistih, ki ugasnejo luč za nami, tistih, ki dobesedno čistijo smeti za nami. Moje vprašanje se nanaša na nekaj, kar se s tujko imenuje outsourcing. Sem čisto malo za hec šel pogledat, kako to prevajajo naši slovensko-angleški slovarji in večina prevaja kot izkoriščanje zunanjih virov. V praksi je pa to v bistvu izkoriščanje človeških virov. Mi smo imeli kar nekaj vlad s to zgodbo tako imenovane vitke državne uprave, javne uprave. Jaz se spomnim te zgodbe z mojega predhodnega delovnega mesta, s FDV, ker smo naše, nekoč naše snažilke izločili, oddali nekemu zunanjemu ponudniku teh storitev in potem so kolobarili eni na druge in z vsakim novim je bil vedno slabši položaj, slabša situacija. Potem sta se FDV in Filozofska fakulteta nekako odločila, da te ljudi zaposlita nazaj. Konec outsourcinga in insourcing, kot se to reče spet z neko malo grdo tujko, je tako v zavezi koalicijske pogodbe, je tudi v zavezi sporazuma z Levico. Gospod minister, vi ste na Odboru za notranje zadeve, javno upravi in lokalno samoupravo v obravnavi proračuna sami povedali, citiram: » [[…]]da bi bilo potrebno za izvedbo projekta skupno 587 zaposlitev, 402 čistilki ali čistilca, 102 receptorja, receptorki in 80 vzdrževalcev ali vzdrževalk.« Ob tem ste napovedal dejansko, da boste na vašem ministrstvu zaposlili nazaj 10 ljudi. Blago rečeno, se mi zdi to norčevanje in iz koalicijske pogodbe in iz sporazuma z Levico. Zato vas sprašujem: Ali bodo v naslednjih dveh proračunih zagotovljena sredstva za zaposlitev teh 587 ljudi? Kakšna bo časovnica tega zaposlovanja? Veste, gre v bistvu za neko politično voljo. Tu ne gre toliko za neke peneze, ker se navsezadnje ta denar se daje zunanjemu izvajalcu. Navsezadnje bomo 350 ljudi zaposlil ob predsedovanju EU. Veselim se vaših odgovorov.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci in seveda spoštovani poslanec! Jaz pa se veselim vašega vprašanja. In moram najprej povedati, da seveda, pri tem vprašanju se nikakor ne norčujemo niti iz koalicijske pogodbe niti iz dogovora z Levico, ampak se temu problemu zelo resno posvečamo in ga bomo seveda tudi rešili. Številke, ki ste jih navedli, teh številk ne bom ponavljal, vse držijo iz te analize, ki smo jo pripravili, bi pa za ponazoritev, zakaj, ker vam se zdi vse skupaj to tako zelo počasi oziroma sploh ne verjamete, da se bo kdaj zgodilo, jaz pa bi za ponazoritev vendarle rad kratek skok v polpreteklo zgodovino, to se pravi, slabo leto nazaj. Samo za razumevanje situacije. Ko smo prišli na ministrstvo lanskega septembra, se je mesec ali dva zatem Ministrstvo za javno upravo soočilo s problemom. Ministrstvo za javno upravo je namreč tisto, ki je po Zakonu o državni upravi dolžno zagotavljat vse te storitve, o katerih govorimo, organom državne uprave, skoraj vsem ministrstvom in nekaterim organom v sestavi. Takrat smo se soočili s tem problemom, da družba, ki je zagotavljala te storitve in je bila v pogodbenem odnosu z Ministrstvom za javno upravo oziroma z Vlado Republike Slovenije, da smo imeli s tisto družbo takrat določene probleme in smo bili zelo na hitro primorani prekiniti pogodbo. V tistem trenutku je bilo treba iskati rešitev, ker je bilo seveda iz danes na jutri nemogoče zaposliti ljudi, ki bi potem namesto teh tako imenovanih outsourcanih ljudi opravljali ta dela. To je bilo čez noč nemogoče storiti in smo morali poiskati izvajalce, da so ta dela nemoteno tekla naprej. To smo v nekaj dneh tudi storili in sklenili pogodbe, več namreč jih je bilo treba poiskati za leto dni, ker za manj nihče ni bil niti pripravljen pogodb sklepati, še manj pa seveda, da bi v pogodbe vnašali klavzule, da sredi leta ali pa kadarkoli čez leto morda dela te pogodbe ne bomo uresničevali, ker bomo ljudi zaposlovali. Tu smo se mi, Ministrstvo za javno upravo, v tistem trenutku znašli v primežu obveznosti, ki jih imamo po zakonu in je treba ter storitve opravljati, in seveda po drugi strani med odločitvijo, da ta problem outsourcinga tudi rešimo. Seveda pa smo skozi vse leto letos iskali in našli rešitev, kako bomo leta 2020 in 2021 seveda sukcesivno zaposlili ljudi v približno takšnemu številu, kot ste ta števila tudi vi navedli. Torej ne gre za to, da bomo zaposlili 10 ljudi na Ministrstvu za javno upravo. To bomo storili 8. Novembra, ko bo končan razpis in bodo te zaposlitve praktično z novim letom, ko se iztečejo te pogodbe, tudi aktivne. Hkrati zdaj pripravljamo ta razrez po posameznih ministrstvih in drugih organih, kako bodo razdeljene te zaposlitve po ostalih ministrstvih. Z zaposlitvijo in organizacijo dela bomo prišli tudi do čisto natančnih številk, koliko to stane, ker bo treba ostalim organom oziroma ministrstvom ob tem, ko jim bomo pripravili razrez teh zaposlitev, nekako predočiti tudi, koliko bo to približno stalo. Sredstva za te zaposlitve so zagotovljena. Seveda s tem, ko smo za leto 2020, seveda primorani še vedno v javni razpis, zaradi tega ker s 1. januarjem ne bodo v vseh organih aktivne te zaposlitve. Ta sredstva, ki so zagotovljena zdaj za izvajanje tega čiščenja preko oursourcinga, bomo sukcesivno prenašali na posamezna ministrstva, ki bodo iz tega potem financirala te zaposlitve.
Hvala, gospod minister. Gospod poslanec, imate zahtevo za dopolnitev odgovora, izvolite.
Hvala. Me veseli, da ste se priznali, da sredstva so zagotovljena, kar je seveda logično. Ampak gre za neko vrsto dejavnosti, ki se je včasih imenovala, kako že, servis skupnih služb. Gre za neke dejavnosti, ki se jih ne da dobičkonosno opravljati. In pogosto, recimo zlasti na primeru varovanja gre tudi za neko zgodovino, da so mogoče še očetje, ki so prvi prevzemali to outsourcanje, bili manj izkoriščevalski, ko so prišli sinovi, so postali bolj izkoriščevalski. Glejte, iz tega kar ste povedali, gospod minister, odkrito povedano ne morem razumeti in sprejeti, da bo ta vlada, ta koalicija dejansko porabila tretjino mandata – mandat bo malo skrajšan, kot vsi –, da se zaposli en kombi ljudi. A veste, tukaj ni problem denar, tu je problem mišljenje out of the box. Navsezadnje bi lahko zaposlili del teh ljudi že sedaj kot zadrugo, jim pomagali, da se samoorganizirajo. To sem jaz navsezadnje predlagal tudi na FDV, pa ni bilo posluha kakšnih prodekanov takrat, ne bom o imenih. Imamo že problematiko razreda J. Imamo ta problem dejansko, veste, če beremo ustavo, mi moramo ljudem zagotavljati, da od dela lahko normalno živijo. Ti ljudje ne morejo živeti. In to, da vi in jaz ne veva, kako je to, ker seveda imava neprimerljivo boljše dohodke, še ni razlog, da se te zadeve ne lotimo. Zdaj bi rad v drugem delu, da mi pa odgovorite: Kakšna bo dinamika tega zaposlovanja? Če bo prvih deset zaposlenih šele s 1. 1. naslednje leto, kdaj pričakujemo zapolnitev teh skoraj 600 delovnih mest?
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Več jih je kot 600, bistveno več kot za en kombi. Saj sem vam povedal zakaj. Na Ministrstvu za javno upravo bi teh 10 ljudi seveda lahko zaposlili takoj, nemudoma, saj razpis ne traja dolgo, ampak sem vam povedal, da smo bili pač vezani in smo še trenutno na to aktualno pogodbo, na aktualno pogodbo, ki zagotavlja čiščenje, varovanje in še nekatere druge storitve do konca leta 2019, ker smo bili v tistem trenutku prisiljeni v to pogodbo zato, da smo reševali problem celotne državne uprave, praktično skorajda vseh ministrstev in organov v sestavi, da smo bili takrat v tistem trenutku prisiljeni takšno pogodbo podpisati za eno leto. In zdaj, ko bo ta pogodba potekla, naslednja pogodba, ki jo pripravljamo v okviru tega razpisa, pa je takšna in tudi razpis bo takšen, da bomo lahko sukcesivno odpovedovali dele teh zaposlitev, ker bomo šli v prezaposlovanja. Zato se je dogajalo, saj ne zato, da ne bi mogli 10 ljudi zaposliti v državni upravi v nekaj tednih. Saj po drugi strani pa so očitki, kako na veliko zaposlujemo v državni upravi. Torej je čisto tehnični problem. V tem času pa smo seveda to rešitev, kako bomo to izvedli v letu 2020, najbrž pa ne vse v letu 2020, nekaj zanesljivo tudi še v letu 2021, ta čas smo pa izkoristili za to, da smo pripravili te podlage, da bomo to lahko izvedli. V tem je pravzaprav ves problem, sicer bi bilo 10 ljudi na novo zaposlenih na Ministrstvu za javno upravo že davno letos. Seveda ni problem v tem. Drugo pa je tudi tisto, kar se morda zmotno misli, da lahko mi kar direktno prezaposlimo te ljudi, ki so trenutno zaposleni preko družb, saj to so gospodarske družbe, ki zaposlujejo te ljudi, in te gospodarske družbe imajo pogodbeni odnos v tem primeru z državo. Ne da se direktno prezaposliti. Mi moramo izvesti javni razpis in na trgu dela poiskati te ljudi. Direktne prezaposlitve ni, ker mi ne prevzemamo teh družbe, ne prevzemamo družb, ampak zaposlujemo nove ljudi. Zakaj je bil ta razlog, sem vam pa navedel, da je čisto tehnične narave. Na Ministrstvu za javno upravo ta postopek zdaj peljemo in boste lahko tudi relativno v kratkem času spremljali, kako te stvari peljemo tudi v praksi.
Hvala lepa. Poslanec, imate postopkovni predlog, izvolite.
Seveda bom izkoristil poslovniško možnost, da se o tem opravi splošna razprava. V tej tripartitnosti, če se tako izrazim, dogovora med zaposlenim, družbo, ministrstvi, državo, če smo mi ustavna parlamentarna demokracija, je, kot rad reče ustavni pravnik dr. Teršak, revščina prepovedana. In to so neka pogodbena razmerja, ki dejansko generirajo revščino in silijo ljudi v revščino. To je zadosten in tudi več kot alarmanten ustavnopravni razlog, da se tovrstne pogodbe prekinejo. In nikakor ne kupim teh vaših odgovorov, ki so mišljenje znotraj nekega boksa in je nek odnos do državljank in državljanov in je neka, kot bi rekla gospa Angelika Mlinar – en poslanec SAB je tukaj – ideologija. Predsednica je tukaj. Je neka ideologija, ki pač gleda na zaposlenega kot na neko klobaso, ki se jo reže. Jaz pač pripadam ideologiji, ki je antipodna tovrstni ideologiji, in se bom vedno boril proti tej ideologiji. Navsezadnje tudi iz osebnih razlogov, ker imam preveč ljudi v širši familiji, v družini, med prijatelji, med znanci, ki ne morejo živeti zaradi prevladovanja takšne ideologije, če rečem, če je bilo prvo desetletje improvizacija iti se državo, zdaj že skoraj 20 let gledamo tovrstno ideologijo. Seveda vas bom pa tudi v pisnem poslanskem vprašanju povprašal o natančnejši časovnici tovrstnih zaposlitev, ki bodo sestavni del zaposlitev znotraj državne uprave. Hvala za besedo.
Hvala lepa. O vašem predlogu bo Državni zbor odločal jutri v okviru glasovanj. Nadaljujemo. Naslednji bo poslansko vprašanje postavil gospod Franci Kepa, in sicer ministru za okolje in prostor Simonu Zajcu ter ministrici za infrastrukturo mag. Alenki Bratušek. Izvolite.
Lepo pozdravljam oba ministra, preostale ministre, kolegice, kolege! Vprašal bom o problematiki izgradnje vetrnih elektrarn: Ali te naprave res tako motijo estetski videz v naravi? Ali res tako množično pobijajo ptice, motijo spanje sosedom? V Evropi in svetu rastejo vetrne elektrarne in vetrna polja kot gobe po dežju. Pri nas pa je veliko nasprotovanje le-tem. V Nemčiji jih je preko 30 tisoč, na Danskem imajo že polovico električne energije iz te izgradnje. V celi Evropi in svetu so doživele pravi razcvet. Slovenija pa je po izkoristku te energije na repu evropskih držav. Po drugi strani tarnamo za mankom alternativne energije, po drugi strani pa ne izkoristimo tega, kar nam narava dobesedno ponuja. Strokovnjaki so mnenja, da je pridobivanje energije iz vetra, pridobivanje energije od sonca in pridobivanje energije iz moči voda, eno najbolj čistih energij, kar jih trenutno obstaja. Izgovori, da ni dovolj področja v državi, kjer veter enakomerno piha, ali da je premajhna hitrost vetra, ali da se samo v Sloveniji ptiči zadevajo v vetrne energije, so za lase privlečene. Drugod v Evropi ne postavljajo nemogočih pogojev za izgradnjo vetrnih naprav in ne čakajo desetletje, da kakšno postavijo. Minimalna začetna hitrost vetra za obratovanje večjih vetrnih elektrarn je sicer od 3 do 5 metrov na sekundo. Če je hitrost vetra previsoka, se vetrne elektrarne ustavijo, da ne bi nastale poškodbe. Obstajajo izdelani zemljevidi poteka povprečne letne hitrosti vetra 50 metrov nad tlemi za celo Slovenijo, na katerih se lepo vidijo območja, kjer bi lahko postavili vetrnice. Teh naprav ne bi postavljali po dolinah, blizu naselij, po pobočjih, ampak strokovnjaki omenjajo primerne lokacije vzporedno ob avtocestah, stran od naselij. V Sloveniji imamo samo za vzorec inštaliranih vetrnih elektrarn, inštaliranih pod 4 megavate proizvodnih zmogljivosti električne energije. Obratujeta le dve večji elektrarni: na Griškem polju pri Senožečah, vidi se z avtoceste v smeri Koper, to je vetrnica tipa E-70, nazivne moči 2,3 megavata, in pri Razdrtem in še nekaj mikroelektrarn po Sloveniji. Usoda nekaterih dragih projektov, Banjška planota, Vremščica, Kozina, Selivec, Zajčica, Avče, je odvisno od mnogih dejavnikov, od državnih in občinskih prostorskih planov. Medtem ko v Sloveniji obratuje dokaj umazana elektrarna iz fosilnih goriv in imamo jedrsko elektrarno obratujočo na potresnem območju, se ne potrudimo, da izkoristimo čisto vetrno energijo. Prepričan sem, da bo izkoriščanje druge množične alternativne čiste energije potekalo bolj smelo in prebivalci že sedaj nameščajo sončne celice za pridobitev električne energije na svoje objekte za samooskrbo, za ogrevanje in bodoča polnjenja električnih avtomobilov. Zanima me: Kaj boste storili za ureditev področja vetrnih elektrarn? Mogoče časovnica [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Vaš čas se je iztekel. Najprej želi besedo gospa ministrica. Izvolite.
Najlepša hvala. Vprašanje je bilo zastavljeno malo širše za vse alternativne vire. Če bi bilo postavljeno tudi tako, posebej za vetrno energijo oziroma na energijo, pridobljeno iz vetra, bi lahko imela tudi bolj konkretne podatke s seboj, ampak kakorkoli. Trije pomembni dokumenti so ravno zdaj sredi priprave: to je tako imenovani NEPN, Celoviti nacionalni energetski in podnebni načrt, potem je Strategija zmanjševanja toplogrednih plinov do leta 2050 in na konec energetski koncept Slovenije. Za tega srednjega, to strategijo, je zadolženo Ministrstvo za okolje in prostor, tako da bo o njem lahko več povedal minister Zajc. V Nacionalnem energetskem in podnebnem načrtu bomo vsekakor tudi energijo, pridobljeno iz vetra, posebej opredelili, koliko bi v naslednjem desetletju te energije v naši državi lahko pridobili. V celoti se strinjam z vami, da je tega premalo. V celoti se strinjam z vami, da bi Slovenija v preteklosti lahko več energije pridobivala iz vetra, dejstvo pa je, da najbolj vetrna država, če lahko tako rečem, pa nismo. Ampak kakorkoli, kot sem povedala, v teh treh dokumentih bodo zelo natančno opredeljeni tudi ukrepi, kako bomo povečali količino energije, pridobljene z obnovljivimi viri energije; ne samo z vetrom, ampak tudi z vetrom, ker mogoče smo prav pri vetru najbolj v zaostanku. Seveda, voda je tisti naš največji obnovljivi vir energije, tudi pri soncu smo naredili že kar nekaj, ampak tudi tukaj bi se dalo več, in pri vetru, tako kot ugotavljate, smo naredili najmanj. Nacionalni energetski podnebni načrt bo dal konkretne podatke najprej na mizo, konkretne cilje in tudi roki bodo zelo natančno opredeljeni. Naša želja je, čeprav imamo rok do konca leta, da se ta dokument pripravi. Vemo, da bomo nekoliko zamujali, zato ker je treba narediti veliko izračunov, veliko ljudi v to vključiti, ampak vsekakor zelo zelo ali pa čim prej v začetku leta si želimo ta dokument sprejeti na Vladi in ga potem tudi javno predstaviti.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Ko govorimo o obnovljivih virih energije za Slovenijo. Hidropotencial imamo dober, ga tudi izkoriščamo, ne še v polnosti, tam kjer je to mogoče, imamo dober sončni potencial. Pri vetru je pa tako: razen v delu Primorske pa nekega visokogorja nimamo dobrega potenciala. Potem je pa tam, ko ugotovimo, kje vetrni potencial imamo, pa treba na to karto potem položiti še karto poseljenosti, ker morajo biti vetrnice oddaljene od naselij, in se nam ta prostor že zmanjša. Potem pa takoj ugotovimo še, da imamo 38 % države pod Naturo 2000, in to je še ena karta čez in se nam potem ta del spet še zoža. Zato imamo takšne probleme pri umeščanju vetrnih elektrarn v prostor, ampak kljub temu imamo osem državnih prostorskih načrtov za polja vetrnih elektrarn, od tega so trije v zahodni Sloveniji in pet v vzhodni Sloveniji. So pa vsi ti postopki v začetni fazi priprave. Moje videnje, moje mnenje je, da bo do novih vetrnih elektrarn še nekaj časa preteklo. Mislim pa, da bomo več potenciala obnovljivih virov lahko na rekah izkoriščali pa pri soncu. Pri vetrnih je pa tako, da hitro naletimo na ovire, hitro naletimo tudi na civilne iniciative, ki so proti zaradi bližine naselij. Enako kot pri nas pa velja, da tam, kjer imamo Naturo 2000 ali pa kje drugje imajo Naturo 2000, tam se upoštevajo enaka pravila glede zaščite ptic kot pri nas. Je pa res, da je naša država velik del Slovenije dala pod Naturo 2000 in to moramo pri tem umeščanju upoštevati, to pa seveda nekoliko podaljša oziroma oteži sam postopek umeščanja.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate zahtevo za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala za besedo. Hvala za odgovore. Res je, tako kot ste rekli, minister, Natura malo ovira, pa vendar se tudi zaradi Nature da vseeno kasneje umestiti zadevo – če je. Strokovnjaki pravijo, da prav zdaj, ko so te avtoceste, da tukaj ob avtocestah [[…]]Tudi primeri so v tujini, da se to da narediti in je zadeva mogoče lažja. Res pa malo dlje traja ta umestitev. To, da imamo samo dve vetrni elektrarni, cela država, nam ni v ponos. Čeprav je tudi res, da ni tako vetrna država, ni pa tako malo vetrna spet, tudi če se po zemljevidu gleda, ker so v Sloveniji taka območja s tri do štiri metri na sekundo, ki jih pa tudi Natura ne pokriva. Je pa res, da so tudi nevladniki velika cokla v razvoju, če dajemo za 12 ljudi, ki so zaposleni, milijon evrov na leto. Saj je prav, da so, ampak da so to glavna cokla, pa da so ovire neki ptiči, da je v Sloveniji to glavna ovira [[…]]Ptice imajo tudi drugje, pa toliko časa ne umeščajo neke vetrne elektrarne – deset let – v prostor, tako ne bi nikamor prišli. Če gremo v Dalmacijo, vidimo, da jih je vsako leto nekaj deset več, pa imajo ravno tako ptice, podobno kot pri nas. Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Samo še enkrat bom dopolnila, da dokumenti, ki jih imamo ravno sedaj na mizi, bodo res zelo konkretne odgovore dali za vse obnovljive vire energije, tudi vetrne. Verjemite, da se v tem trenutku na Ministrstvu za infrastrukturo, tudi skupaj z Ministrstvom za okolje in prostor, res zelo aktivno ukvarjamo s tem, kako zagotoviti čim več čim bolj čiste energije. Slovenija je, kar se tiče energetike, po mojem v tem trenutku v nekem zelo ključnem obdobju, ker bomo začrtali dolgoročno smer, ne jutri, ampak dolgoročno smer, kako in kaj. Moramo biti pa pri postavljanju svojih ciljev tudi realni. Seveda je treba poznati določene ovire, ne samo vetrnico v prostor, mi tako rekoč vse infrastrukturne objekte več let, da ne rečem več desetletij, umeščamo v prostor. Mogoče se tukaj da določene stvari skrajšati, ampak kakorkoli, tudi okolje, za katerega dobimo velikokrat pohvale, kako je lepo, moramo ohraniti za naslednje rodove. Naj samo še enkrat dodam, da se res zavedamo in pripravljamo dokument, za katerega si želimo, da je zelo ambiciozen, ampak mora pa biti tudi realen. To svojo ambicioznost moramo z realnimi cilji podkrepiti in verjamem, da bova z ministrom Zajcem lahko v začetku naslednjega leta, v prvi polovici naslednjega leta, s tem dokumentom lahko prišla tudi pred vas, čeprav to ni treba. Nujno je, da ga samo Vlada sprejme, ampak gre za tako pomemben dokument, da sem prepričana, da bomo tudi v Državnem zboru cilje, ki jih bomo imeli v tem dokumentu, predstavili.
Hvala lepa. Gospod minister ne želi besede. Gospod poslanec, ima postopkovni predlog, izvolite.
Hvala za odgovore. Bom izkoristil, da se o tem razpravlja tudi v Državnem zboru. Hvala.
Hvala lepa. O vašem predlogu bomo odločali jutri v okviru glasovanj. Gospa Lidija Ivanuša bo postavila vprašanje ministru za izobraževanje, znanost in šport dr. Jerneju Pikalu. Izvolite, gospa poslanka.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem! Po nekaterih podatkih naj bi bilo v Sloveniji več kot 15 tisoč otrok z motnjo sposobnostjo branja in pisanja. Zaradi tako imenovane disleksije imajo velike težave pri učenju. Moje prvo vprašanje je: Kakšen je uradni podatek o otrocih z disleksijo v Sloveniji? Prvi izziv je, da se disleksijo čim prej odkrije, z rednim treningom, uporabo in utrjevanjem različnih strategij ter veščin se lahko posameznik nauči uspešno soočati in premagovati izzive, ki jih predstavlja disleksija tako v šolskem kot tudi domačem okolju. Minister, kdo bo po vašem mnenju prvi moral prepoznati disleksijo in kdaj? Starši verjetno težje odkrijejo, če otrok doma ne bere naglas. Torej je bolj verjetno, da jo bodo prej prepoznali vzgojitelji oziroma učitelji. Ali lahko zagotovite, da so vsi vzgojitelji in učitelji seznanjeni z značilnimi znaki disleksije? Nadaljnja zadeva. Strokovne smernice naj bi določale, da učitelji otrokom nudijo več prilagoditev in oblik pomoči znotraj razreda že pred pridobitvijo odločbe. Otroci bi morali biti deležni vseh možnih oblik pomoči tako pri poučevanju kot pri preverjanju znanja. Po zakonu pa se sme otroku prilagajati le proces poučevanja. Prilagoditev ocenjevanja otrok brez odločbe ni dovoljena. V lanskem šolskem letu naj bi bila izdana dva dopisa. Zavod za šolstvo se strinja s strokovnimi smernicami, Inšpektorat za šolstvo pa zagovarja, da se preverjanje znanja nikakor ne sme prilagajati učencem brez odločbe. Minister, zakaj ne uskladite zakona s smernicami? Zaradi tovrstnih dopisov so učitelji in šolske svetovalne službe zmedeni, saj ne vedo, katerih smernic in navodil naj se držijo. Imamo situacijo, ko učitelji pomagajo, pa po zakonu ne bi smeli. Če bi bile koristi otroka na prvem mestu, bi vsi upoštevali smernice. Zakaj bi pomoč pogojevali z eno odločbo? Obstajajo pa tudi nekatere šole in učitelji, ki imajo zaradi različnih razlogov težave z zagotavljanjem ustreznih prilagoditev med procesom poučevanja tudi po uradnih pridobitvah odločbe. Ali ministrstvo zagotavlja usposabljanje vzgojiteljev in učiteljev za delo z otroki z disleksijo? Ali imajo kakšne delavnice na to temo? Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite, imate besedo.
Hvala, gospa podpredsednica. Gospe in gospodje! Spoštovana poslanka, prvič, najlepša hvala za to vprašanje, in prav lepo vsi pozdravljeni! Strokovna literatura, kar se tiče disleksije, navaja med 3 in 20 % populacije. To je strokovna literatura, ki ni samo slovenska, ampak je svetovnih razsežnosti. Tudi raziskave, ki so narejene, nekako omenjajo med 3 in 20 %. Zaradi tega, ker disleksija po navadi ni samostojna motnja, ampak je po navadi povezana z drugimi motnjami in tudi s pravilnikom disleksije kot take posebej ne analiziramo v smislu, koliko tega je. Jo pa uvrščamo med motnje učenja kot specifično učno težavo in zato ker je seveda specifična učna težava, jo potem tudi ustrezno naslavljamo, zato pa imamo statistiko. Ampak, čisto konkretno, disleksije kot disleksije, tako kot tudi ostalih motenj ne, ker jih je preveliko, pa posebej ne klasificiramo. Na vaš drugi del vprašanja, ko me sprašujete, kdo bi moral diagnosticirati oziroma prepoznati disleksijo, je pa temu tako. V najzgodnejšem obdobju je zelo odvisno, ali je otrok doma ali je otrok v vrtcu – zelo po domače rečeno. Če je doma, potem so starši, ampak starši po navadi nimajo strokovnih referenc za to. Kar pa se tiče vrtcev in vzgojiteljic in vzgojiteljev v tem, pa vam zagotavljam, da se oni tekom študija, in to je tudi delno odgovor na vaš tretji del, da se tekom študija seznanijo s to temo. Niso vsi vrhunski strokovnjaki za disleksijo, ampak vsaj za prvo prepoznavo pa se seznanijo. Tako so ravno strokovni delavci vrtca tisti, ki po navadi to zadevo lahko tudi odkrijejo. Je pa seveda tako, kajne, kot ste sami rekli; dokler se nekdo ne začne učiti brati in pisati, dokler ne bere naglas in tako naprej, ta prava diagnostika, vsaj tako mi pravijo naši strokovnjaki, pravzaprav ni mogoča. Zakon o zgodnji obravnavi je sicer prinesel, da začnemo z otroki delati čim prej. Torej, ideja Zakona o celostni zgodnji obravnavi predšolskih otrok s posebnimi potrebami, za razliko od Zakona o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami, je ravno v tem, da začnemo v najzgodnejšem obdobju, zato da te primanjkljaje, ki so, čim prej odpravimo. Diagnostika, če govorimo o diagnostiki kot diagnostiki, po navadi poteka na začetku izobraževalnega procesa, ko se ugotovijo te težave. Kaj se potem zgodi? Potem pa se zgodijo metode prilagoditve, o katerih ste vi govorili. Zgodi se, če je to potrebno, tudi odločba. Po navadi, in to pa je prinesel nov Zakon o zgodnji obravnavi predšolskih otrok s posebnimi potrebami, se naredi individualni načrt in z individualnim načrtom dela se vključi tudi družina in potem so tako starši kot šola vključeni v to, da se odpravljajo ti primanjkljaji. Na tretje vprašanje, ali so učitelji, vzgojitelji seznanjeni s tem, mislim, da sem vam odgovoril. Kar se tiče smernic in zakona, pa moram reči, da je tisti, ki je merodajen tu, seveda Zavod za šolstvo Republike Slovenije. Oni izdajajo smernice. Tako ta problem, ki ste ga navedli, moram reči, da ga ne poznam, ga bomo pa z veseljem, če obstajata res dva dopisa, eden od zavoda in drugi od inšpektorata, ga bomo seveda pogledali. Ampak, veste, v šoli bi si, kljub temu da je veliko navodil, veliko pravnih predpisov in tako naprej, ampak: pedagog ve. In pedagogi tudi najbolje vedo, ne glede na predpise, kaj je najbolj prav za otroka. Po navadi je to vedno znotraj predpisov, o tem ni nobenega dvoma, in tudi mora biti. Ampak pedagog je tisti, ki zna to najbolje urediti. Hvala.
Hvala lepa. Gospa poslanka, zahteva za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala za vaš odgovor, gospod minister. Oba se strinjava, da morajo biti otroci deležni različnih prilagoditev v šoli, s čimer bi jim omogočili lažji učni proces. Vemo, da so knjige [[…]]Pred osmimi leti smo brali, da je 10 let star fantek napisal eno takih knjig, primernih za dislektike in kasneje še drugo. Zanima me: Koliko učbenikov in delovnih zvezkov je prilagojenih dislektikom? Koliko učbenikov za dislektike je kupilo ministrstvo? Če bi jih otroci imeli, ne bi imeli težav pri branju. Tudi učiteljem bi bilo s tega vidika dosti lažje. Glede na število teh otrok bi moralo ministrstvo resno razmisliti o vključitvi prilagojenih učbenikov za te otroke. Pa še dodam tukaj, gospod minister, da zaradi neustrezne pomoči in neustreznega gradiva za te otroke je pogosto ponavljanje razreda, ker se jim ne prilagodi učni načrt. Pa da ne bomo govorili samo o otrocih, tudi odrasli se srečujejo s to hibo, zaradi katere imajo lahko težave pri zaposlitvi. Zanima me: Kdo poskrbi za dislektike po šolanju? Ali so naši delodajalci dovolj razumevajoči, da bi zaposlili dislektika? Čeprav imajo težave z branjem in pisanjem, naj bi bili ob primernih prilagoditvah zelo uspešni pri svojem delu. Ali mogoče imate na ministrstvu kakšen tak primer? Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Najprej na tisto, kar ste vprašali delno, na začetku pa tudi v tej dopolnitvi vašega vprašanja. Poleg tistega formalnega izobraževanja, kjer sem rekel, da se vsak od naših strokovnih delavcev v vzgoji in izobraževanju sreča s temo disleksije, imamo potem nadgradnjo. Ker ključ dela z otroki je ravno v tem, da to znanje, ki ga imajo strokovni delavci, nikoli ne sme zastarati. Strokovni delavci imajo tudi zakonsko obveznost, da se izobražujejo, ministrstvo na drugi strani pa ima zakonsko obveznost, da jim omogoča to izobraževanje. Moram reči, da se to dogaja vsako letu in kontinuirano sedaj tudi že več desetletij. Gre za tako imenovani Katalog programov nadaljnjega izobraževanja in usposabljanja, kjer so vse te vsebine navedene. Če šola vidi, da ima na nekem strokovnem področju, kot je na primer disleksija, primanjkljaj, potem lahko svoje strokovne delavce pošlje. To financira ministrstvo. Drugo, kjer je vir novega znanja glede disleksije, je Zavod za šolstvo Republike Slovenije. Oni organizirajo od konferenc do posvetov in tako naprej, njihova naloga je ravno, da z novimi smernicami in z novimi pristopi seznanjajo učitelje. Pri tem ne smemo pozabiti, da ima pomembno vlogo tudi Evropska unija, ker to ni samo slovenski problem, ampak je celoten evropski problem. Tako je v okviru Erasmusa plus pri nas tudi posebna skupina, ki se ukvarja z disleksijo. Če gremo še naprej. Kar se tiče strokovnih smernic in kdo se ukvarja z disleksijo, je treba reči, da je v okviru pilotnega projekta, tokratnega pilotnega projekta Mreža strokovnih institucij za podporo otrokom, bil Center Iris izbran kot tisti, ki se bo ukvarjal s to tematiko. Torej, Center Iris je tisti, ki se bo ukvarjal z disleksijo, in prav je tako. Kar se tiče nabave literature; mi delamo v skladu s tistim, kar sugerira Zavod za šolstvo Republike Slovenije, kajti oni so tisti, ki določajo strokovne smernice. Hvala vam za to sugestijo, ne nazadnje tudi za pobudo, zato da bomo na to vprašanje disleksije lahko v prihodnje še bolj pozorni. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo z vprašanji. Ne. Vidim, da želi gospa poslanka postopkovni predlog. Izvolite.
Hvala. Ker so naši otroci in njihov razvoj najbolj pomembni in ker na mladih svet stoji, predlagam, da se opravi širša razprava na naslednji seji. Hvala lepa.
Hvala lepa. O vašem postopkovnem predlogu bomo odločali jutri v okviru glasovanj. Sedaj pa ima besedo gospod Branko Simonovič, da postavi vprašanje ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo gospodu Zdravku Počivalšku. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednica. Lep pozdrav vsem prisotnim. Spoštovani gospod minister, Pošta Slovenije je skladno s Splošnim aktom o kakovosti izvajanja univerzalne poštne storitve pričela s formalnim postopkom zapiranje Pošte 6311, Jagodje v občini Izola. Tako občina Izola kot krajevna skupnost Jagodje-Dobrava sta podali negativno mnenje o zapiranju pošte. Še več, ustanovljena je bila civilna iniciativa, ki je do danes zbrala nekaj manj kot 2 tisoč 400 podpisov za peticijo Pošte ne damo. Naj ob tem povem, da storitve Pošte Jagodje koristi oziroma bi po našem predlogu lahko koristilo cirka 4 tisoč 600 uporabnikov in znatno število turistov, saj je Pošta Jagodje dobesedno locirana v osrčju hotelov v občini Izola. Vsi vemo, da je Pošta Slovenije v 100-odstotni lasti države v upravljanju Slovenskega državnega holdinga. Poznano nam je tudi, da Agencija za komunikacijska omrežja in storitve Republike Slovenije, ki med drugim nadzira trg poštnih storitev, odobri zapiranje posamezne pošte. Spoštovani gospod minister, prosim vas, da predstavite ukrepe in časovnico le-teh: Kdaj boste preprečili zapiranje poštnih poslovalnic po Sloveniji? Menim namreč, da v Pošti Slovenije ne more biti cilj samo dobiček, treba je zagotavljati univerzalno poštno storitev vsem državljanom in državljankam, še posebej najranljivejšim skupinam, med katere sodijo tudi upokojenci. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite, imate besedo.
Spoštovana predsedujoča, spoštovani poslanec gospod Branko Simonovič, poslanke, poslanci! Pošta Slovenije vse svoje prihodke ustvarja na trgu. V večinskem delu posluje v pogojih tržne konkurence, opravlja pa tudi del nalog gospodarske javne službe, in sicer univerzalno poštno storitev. Poudarjam, da Pošta Slovenije kot izvajalec univerzalne poštne storitve ni del javnega sektorja, ampak je gospodarska družba zasebnega prava. Kljub temu da je v državni lasti, je organizirana in deluje kot gospodarska družba v skladu z Zakonom o gospodarskih družbah. Posebej poudarjam, da Republika Slovenija kot tudi Vlada Republike Slovenije nimata neposrednega vpliva na poslovanje odločitve Pošte Slovenije, ampak njeno poslovodstvo družbo vodi samostojno. Za Pošto Slovenije torej veljajo tržne zakonitosti, ob tem pa v celoti izpolnjuje in upošteva zakonsko določene zahteve glede zagotavljanja obsega in kakovosti univerzalne poštne storitve, ki so predmet prej omenjene odločbe. Razmere na trgu poštnih storitev so se v zadnjih letih bistveno spremenile. Raziskave Agencije za komunikacijska omrežja in storitve za 2018 kažejo, da 57 % anketirancev obišče poštno poslovalnico manj kot enkrat mesečno ali zgolj enkrat mesečno, nadaljnjih 27 % pa dva do trikrat mesečno. Gre za splošen trend, ki v vseh državah Evropske unije narekuje prilagoditev omrežja spremenjenim potrebam uporabnikov. Treba je kritično presoditi dejanske potrebe prebivalstva po poštnih storitvah. Optimizacija poštnega omrežja vključuje preoblikovanje kontaktnih točk v racionalnejše oblike pogodbene pošte, premične pošte, kakor tudi zapiranje tistih kontaktnih točk, ki skladno s splošnim aktom niso obvezne. Prebivalcem na vseh območjih se še vedno zagotavlja univerzalna poštna storitev na način in v obsegu, da je: prvič, v vsaki občini na ozemlju Republike Slovenije najmanj ena kontaktna točka, ki je organizirana kot pošta ali pogodbena pošta. Drugič, za 95 % prebivalcev Republike Slovenije zračna razdalja do najbližje pošte ali pogodbene pošte ne sme presegati 4 in pol kilometra. Če sta oba navedena pogoja izpolnjena in se predpisana kakovost univerzalne poštne storitve na območju, ki ga pokriva konkretna kontaktna točka po njenem preoblikovanju oziroma zaprtju ne bo poslabšala, Agencija za komunikacijska omrežja in storitve, AKOS, izda soglasje za predlagano preoblikovanje oziroma zaprtje. Postopek zaprtja ali preoblikovanja kontaktne točke se vedno začne na zahtevo Pošte Slovenije. Poštno omrežje v Republiki Sloveniji trenutno obsega 485 kontaktnih točk, od tega 321 rednih pošt, 138 pogodbenih pošt in 26 premičnih pošt. Pošta Slovenija pri svojem poslovanju v celoti izpolnjuje predpisane zahteve glede gostote omrežja na celotnem območju Republike Slovenije. Tudi primeri preoblikovanja v premične pismonoške pošte je za najranljivejše skupine, tudi za upokojence, poskrbljeno tako, da imajo še vedno zagotovljeno petkrat tedensko dostavo na dom, določene storitve pa lahko opravijo kar preko pismonoše. Vendar pa smo kljub vsemu zaradi aktualne problematike, ki je kar nekaj časa že v etru, več kot celo letošnje leto, dosegli, da je Pošta zagotovila, in sicer ta zagotovila sem prejel s strani Pošte, da do konca leta 2019 in v prihodnjem letu ne bo zaprla nobene pošte. Trenutno intenzivno potekajo aktivnosti za zagotavljanje finančno vzdržnega izvajanja univerzalne poštne storitve ustrezne kakovosti ob upoštevanju bistveno spremenjenih razmer na trgu. Odbor za gospodarstvo Državnega zbora je dne 5. 9. 2019 sprejel sklep priporočila, da Agencija za komunikacijska omrežja in storitve, AKOS, naredi izračun neto stroška univerzalne poštne storitve do začetka novembra. Ugotovljeni kvalifikaciji podatkov bodo sledile vse nadaljnje odločitve v povezavi s kakovostjo izvajanja poštnih storitev. Še enkrat ponavljam, po zagotovilih Pošte Slovenije do konca leta 2019 in v prihodnjem letu ne bo zaprta nobena pošta. Hvala.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala lepa za odgovor. Gospod minister, vse, kar ste navedli v svojem odgovoru, drži in je točno in to smo lahko tudi prebrali iz vseh dokumentov. Pa vendar menim, da bi le kazalo, da se ovrednoti izvajanje univerzalne poštne storitve ter to upošteva pri določanju zahtevnosti po donosnosti na kapital Pošte Slovenije. Tukaj je žogica na vas, gospod minister, oziroma na Vladi, ki sprejema strategijo upravljanja državnega premoženja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala. Še enkrat. Od leta 2019, odkar poteka optimizacija poštnega omrežja, do danes je bilo zaprtih 67 pošt, od tega 13 pošt na žalost v letu 2019. Od tega je bilo vzpostavljenih 52 pismonoških pošt in prebivalcem so na voljo še naprej alternativne točke za sprejem in izročanje pošiljk, in sicer 24 paketomatov v šestnajstih mestih v Sloveniji, samopostrežne pošte v Ljubljani in Kopru. Pošta Slovenije na osnovi pogodbenega dogovora omogoča tudi oddajo in prevzem pošiljke na 114 bencinskih servisih. Seveda pa ne moremo mimo tega, da pričakujemo, da bo agencija AKOS naredila natančno analizo, kot sem povedal, do konca novembra letošnjega leta in da bo to osnova za kakršnekoli ukrepe v nadaljevanju. Mi bomo preko AKOS pozorno spremljali preoblikovanje omrežja Pošte Slovenije in v vsakem primeru pričakujem, da ne bo v obdobju, ki sem ga napovedal, se pravi, do konca letošnjega leta in v naslednjem letu, zaprta nobena pošta, dokler ne najdemo nekih rešitev, ki bodo zadovoljive za obe strani. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo. Želite postopkovno? Ne. Okej. Nadaljujemo z vprašanji. Gospod Željko Cigler bo postavil vprašanje ministrici za infrastrukturo mag. Alenki Bratušek. Izvolite.
Spoštovana gospa ministrica, spoštovane poslanke in poslanci! Umeščanje tretje razvojne osi v prostor traja v Sloveniji že od leta 2004. Žal se vseskozi na stran postavljajo strokovna mnenja. To je do Korošcev nedopustno, ker imajo praktično na dosegu roke hitro cestno povezavo, ki bi lahko bila z zelo sprejemljivimi sredstvi zgrajena že zdavnaj. To moramo v tem državnem zboru doseči za Koroško. Neodgovorno in negospodarno je skozi poroštveni zakon Državnemu zboru poskusiti vsiliti v potrditev traso štiripasovne hitre ceste med Velenjem in Slovenj Gradcem; to je ceste, ki – tako kot je zdaj po DPN sprejeto za ta odsek – vnaprej izključuje ekonomično, trajno, vzdržno, najcenejšo varianto povezave med Velenjem, Arjo vasjo in stane z DDV 727 milijonov. Ceste, ki bo zahodno in severno Velenje prečkala na ugrezajoči se ojezerjeni lignitni kotanji velenjskega premogovnika z ogromnimi stroški gradnje in vzdrževanja. Ceste, ki bo za 17,5 kilometrov dolg odsek zahtevala z davkom 823 milijonov evrov. Če seštejem od odseka, od Arje vasi, od Šentruperta, Velenja in potem do Slovenj Gradca, gre za znesek milijard 550 milijonov, vseskozi prištevan davek na dodano vrednost. Na drugi strani imamo alternativno rešitev, ki se začne z F6, ki je bila izločena, in pomeni le 16 % trenutno predvidenega zneska za cesto po državnih prostorskih načrtih. Skratka, gre za milijardo 300 razlike. Gre za cesto, ki je v nasprotju s strategijo po DPN in Resolucijo o nacionalnem programu razvoja prometa v Republiki Sloveniji za obdobje do leta 2030 in direktivami Evropske unije o trajnostni mobilnosti. Gre za cesto, ki bo izključila dostop do sebe za celotno jugovzhodno Koroško, to je Dolič, Mislinjo in kraji na tem delu Koroške. Gre za cesto, ki ne bo izpolnjevala minimalnega standarda 20 tisoč vozil pretoka, saj ne bo mogla vključiti niti obstoječih 9 tisoč vozil od Mislinje proti Velenju. Vse to je neverjetno za razsodno osebo, če vemo, da obstoja večkrat cenejša in okolju ter ljudem prijazna razrešitev. Spoštovana gospa ministrica, sprašujem vas: Kako nam ob vsem tem navedenem lahko utemeljite, da se še vedno zavzemate za drago, časovno dolgo ter ekološko, kmetijsko in socialno destruktivno rešitev postavitve v prostor te nujne ceste proti Koroški? Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Najlepša hvala. Spoštovani poslanec, nadaljujeva zgodbo vsakomesečnih poslanskih vprašanj na temo tretje razvojne osi, ampak tokrat moram povedati, da ste povedali pa zelo grobo neresnico, da ne bom rekla laž, glede višine stroška za odsek Velenje–Šentrupert. Edini primerljivi podatki, ki smo jih posredovali tudi v Državni zbor in verjetno so dostopni tudi vam, so podatki, ki so primerljivi na enakem nivoju. Se pravi, to je študija variant in iz te študije variant izhaja, da je trenutno določena trasa 20 milijonov cenejša, kot tista, ki si jo želite vi. To je prva stvar, tako da, je treba biti zelo jasen in zelo natančen in ljudi predvsem ne zavajati. Druga stvar, jaz kot ministrica, jaz kot državljanka ali pa karkoli drugega z določitvijo te trase nisem imela popolnoma nič. Mislim, da je leta 2005 vlada določila, katera trasa naj bo to, leta 2017 je bil pa sprejet državni prostorski načrt in na koncu celoten postopek preverjen tudi na Ustavnem sodišču. Neštetokrat sem že povedala in danes ponavljam, da razumem ljudi, da če so 50 in več let živeli brez te ceste ob svojem domu, da si verjetno takšno življenje želijo še naprej, ampak vedno, tudi ob novi trasi, bi se dogajale enake stvari. Ni pa lepo, ni fer, da ne rečem kaj drugega, da s takšnimi številkami, kot ste jih danes povedali tukaj, ljudem govorite neresnice. Neresnice! To, kar ste povedali danes, preprosto ne drži, razen če ste vi sešteli, v vašem primeru, cel severni del pa ga primerjali samo z enim delčkom novega ali pa starega dela. Naslednji teden bomo govorili v Državnem zboru o poroštvenem zakonu, o točno konkretnih številkah, ki jih imamo za določene trase tretje razvojne osi že dodelane z investicijskimi programi, tako rekoč do evra natančno bomo pojasnili, kako in kaj. Ampak ne glede na vsa prizadevanja, sem prepričana, da Korošci niso drugo- ali pa tretjerazredni državljani, da bi morali spet več let ali pa več desetletij čakati na novo določitev trase. Lahko rečem, da verjamem, da so tisti pred mano, pa naj je šlo za levo ali pa za desno vlado – omenjam obdobje leta 2005 pa 2017, ko sta bili vladi dveh različnih političnih barv –, da so z vso resnostjo šli skozi vse možne variante, ki jih ni bilo malo, določili, zakaj ta, in potem na podlagi odločitve o trasi pripravili tudi državni prostorski načrt, zdaj se pa sprejemajo konkretni investicijski programi za posamezne odseke. Kot veste, za zgornji del severne osi je že sprejet, za spodnji del se pa pripravlja – verjamem, da bo v kratkem pripravljen – in takrat bomo lahko govorili o konkretnih vrednostih. Nikakor pa ne zavajajte ljudi, da je ena varianta vredna milijardo 300, druga pa lahko 16 % tega. To je pa, bom rekla, zelo grdo tudi v Državnem zboru.
Hvala lepa. Gospod poslanec, želite dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala lepa. Gospa ministrica, hvala za ta dialog. Rad bi vas popravil. Povedal sem, da gre za dva dela, kjer pa vi niste DDV upoštevali. Od STA imam, 24. 9., podatek o vrednosti odseka od Velenja do Slovenj Gradca – 675 milijonov brez DDV. Ko ste nam vi dali drug podatek, ste vi dali na Komisiji za nadzor javnih financ in ste rekli, da je najcenejša varianta ta F22 – 596 milijonov. Mislim, da tudi tukaj ni DDV. Ko to seštejem, je to milijarda 550. Če se obnovi in v hitro dvopasovno cesto uredi cesta od Arje vasi, preko Velenja, skozi tri viadukte, Bevče, na Hudi luknji vzhodu in pri Mislinji, je potrebnih 250 milijonov z DDV. Tukaj govorim o razliki milijarde 300, to je skoraj investicija v elektrarno. Vsega tega se ne upošteva, na vse to stroka opozarja že [[…]]Vi se izgovarjate, ko ste nam poslali tudi material iz leta 2008, kar je bilo izbrano, ste to obdelovali; od leta 2008, spoštovana gospa ministrica, do danes se je veliko stvari spremenilo. Nekoč, ko smo že govorili na Komisiji za nadzor javnih financ, sem tudi opozoril, da je PNZ po naročilu Darsa leta 2014 izračunal in povedal, da dve tretjini prometa iz Koroške in Velenja gresta proti Celju, ena tretjina pa proti Ljubljani. Še to bi rad rekel. Če gre za posodobitev obstoječe regionalne ceste in njeno spremembo v hitro cesto, ni treba delati nove umestitve v prostor, DPM. Ni treba, razen za te tri tunele. Še to, ko govorite, kako dolgo se v prostor postavlja posamezna trasa, za drugi tir je bila v prostor postavljena trasa v 18 mesecih. Lahko vam po dokumentih povem, ta stvar gre hitro. Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Bom še enkrat. Gospod poslanec, ko govorite o milijardi 300, govorite o celotnem odseku od Slovenj Gradca do Šentruperta. Če si upate trditi, da naredite to cesto za 16 %, potem je s slovensko stroko res nekaj narobe. In točno to se dogaja pri naših projektih – vsi se spoznajo na vse! Vsak, ko pride mimo, lahko pove, kaj on misli, kakšna je ocena teh stroškov. Posredovali smo vam dokumente, povedali smo, da so na podlagi edinih primerljivih. To je študija variant in na podlagi tega se je stroka odločila in eno traso določila. Ker predstavljajte si, da do konca, do investicijskega programa pripeljemo 10 tras. Ali si vi predstavljate, koliko je to stroškov, da vsako traso, ki si jo kdo zaželi, pripeljemo do končne faze? Na podlagi študije variant, ki jo imate tudi v DZ, kaže, da je določena trasa 20 milijonov cenejša, kot je ta, ki bi si jo želeli vi. Umeščanje v prostor za drugi tir pa ni trajalo 18 mesecev, ampak je trajalo 20 let – se zelo opravičujem. Če gremo danes na novo določati traso 3. razvojne osi, tega ne bo še 10 let. Mislim, da sem vam še nekajkrat predlagala in zdaj vam še enkrat predlagam, spoštovani poslanec: predlagajte Državnemu zboru sklep, da se ta projekt ustavi, začnemo iskati nove trase in jaz bom to upoštevala. Samo to je to. Če začnemo iskati novo traso, pa naj se ji reče H2, A5, I [[…]], ne vem koliko, to pomeni leta in leta. Prav! Če bo Državni zbor rekel: »Tako je,« jaz to absolutno upoštevam. Samo ne neprestano z vprašanji, ampak bodite konkretni, predlagajte sklep, da se projekt 3. razvojne osi ustavi in gremo znova. To je edina rešitev, vse ostalo so pa špekulacije. Bodimo pri številkah konkretni, ker to me pa res moti. Če kaj, številke dobro obvladam in me res moti, da govorimo na pamet in počez in na tak način zavajamo ljudi. Vedno sem se pripravljena pogovarjati argumentirano in z dejstvi, ne kar nekaj, tako, na hojlarija.
Hvala, gospa ministrica. Gospod poslanec, postopkovni predlog imate. Izvolite.
Hvala lepa. Rad bi samo povedal, da ko govorim, se prej pripravim in pogovarjam z ljudmi iz stroke. Moram reči, da tukaj zadaj imam zelo veliko inženirjev, arhitektov, geografov, geologov in tako naprej. Prav zanimivo je, da se ta stvar presliši. Predloga za obravnavo na prihodnji seji Državnega zbora o tej problematiki ne bom podal, ker bomo o njej govorili v torek. Hvala lepa.
Gospod poslanec, opozarjam vas, da ste zlorabili postopkovni predlog, ki je namenjen temu, da podate postopkovni predlog, ne pa, da nadaljujete polemiko z gospo ministrico. Od vas ni bilo korektno, tako da vas opominjam. Če boste naslednjič zlorabili ta predlog, vas bom izključila, pa še opomin dala. Nadaljujemo. Besedo ima mag. Dejan Kaloh, ki bo postavil poslansko vprašanje ministru za kulturo mag. Zoranu Pozniču. Izvolite.
Predsedujoča, hvala lepa za besedo. Gospod minister Poznič, danes ste že imeli podobno vprašanje. Kolega Černač vas je spraševal v kontekstu Predjamskega gradu. Tudi jaz bi vas želel vprašati o enem drugem gradu – o tem malo kasneje, mariborskem namreč. Na začetku bi se osredotočil na te spomeniškovarstvene razpise. Vem, da jih v Sektorju za nepremično kulturno dediščino pripravljate, izvajate. Enega aktualnega, ki je v javnosti, predvsem mariborski, bil precej izpostavljen. Namreč, govorim o obnovi Žičkega dvora, obnovitvena dela izvaja investitor Galerija Gosposka, ki je v lasti aktualnega mariborskega župana Saše Arsenoviča. Cela investicija te sanacije – jaz tam v neposredni bližini tudi živim in se dosti po Lentu sprehajam. Sicer mi je všeč, da se bo ta objekt pokazal v lepši luči, kot v tem klavrnem stanju, kot je sedaj. Se pravi, ta vrednost je bila ocenjena na 660 tisoč, Ministrstvo za kulturo pa je primaknilo 185 tisoč 166 evrov. Ta investitor, se pravi podjetje aktualnega mariborskega župana gospoda Arsenoviča, je bilo očitno uspešno na tem razpisu za sofinanciranje sredstev. Pa me zdaj nekako zanima, ker je res mogoče naključje tako sovpadlo: Kakšni so vatli Ministrstva za kulturo, ko gre za investitorje, družbe, ki so v lastništvu aktualnih političnih akterjev? Ravno lani, ko je postal gospod Arsenovič župan, je Ministrstvo za kulturo ta sredstva tudi odobrilo prek razpisa. Hkrati pa me zanima na splošno širša slika na tem področju. Pogledal sem si proračun, postavki varstvo kulturne dediščine za 2020 in 2021. Namenili ste za vsako leto 2 milijona 673 tisoč evrov. Sprašujem vas, spoštovani minister: Kdaj se bo kakšen evro našel tudi za spomeniškovarstvene objekte na našem štajerskem koncu? Zdaj sem pri tistem gradu, ko sem na začetku rekel, da bom omenil mariborski grad. Vrsto let, desetletja že čaka na obnovo. Leta 2013 je bila tista bizarnost, ko se je sicer na razpisu, takrat MON, pripravil projekt, kjer je bilo med prvimi tremi celo prepoznano ocenjen, potem pa kasneje spet bila neka napaka in teh sredstev mariborski grad ni nikoli videl. Kdaj se bo torej zgodila dolgo načrtovana obnova mariborskega gradu, predvsem tega vzhodnega dela objekta? Hvala za prvi del vašega odgovora.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite, imate besedo.
Spoštovani! Hvala za tole vprašanje. Tu je problematika v resnici zelo pereča ne samo zaradi same kvantitete vsega, kar nas čaka in nas je doletelo, ampak tudi glede na finančna sredstva, glede kvalitete. Začel bi pa takole. Na Ministrstvu za kulturo se globoko zavedamo, da vsa ta sredstva, ki so trenutno in tudi bodo v naslednjih letih namenjena in so predvidena za takšne posege, za takšne restavracijske posege, seveda popolnoma nezadostna. Treba se je tudi zavedati, da smo v resnici naleteli kar na več kot deset let kar intenzivne, če temu tako rečem, neskrbi na tem področju. Deset let je bila kriza izgovor za zelo veliko nedejavnosti, tako da s tistimi finančnimi sredstvi, ki jih je imelo Ministrstvo za kulturo v preteklih letih na voljo, smo lahko pokrpali, če temu tako rečem, samo tiste – pa zdaj malo parafraziram –, samo tiste strehe, ki so res zamakale in s tem delale še dodatno škodo. Tako je pretekla doba v bistvu bila namenjena samo temu, da smo vsaj skušali na najnižji možni ravni vzdrževati tisto, kar je bilo res nujno potrebno. Šele letošnje leto je v resnici prišlo do premika navzgor, seveda pa moram povedati tudi, da nas čakajo prioritetno kar malo hujši, malo večji posegi v področju varovanja kulturne dediščine, res v resnici vse skupaj postaja nekakšno gašenje požarov za nazaj. Zato tukaj izražam tudi veliko zadovoljstvo in veselje nad tem, da smo na Vladi v resnici potrdili Predlog zakona o posebnih dodatnih sredstvih s področja kulture, kar nam bo v naslednjih letih omogočilo veliko bolj konstruktiven in na en način tudi kreativen pristop k reševanju vse te pereče pereče problematike. Moram tudi povedati, da imamo na Ministrstvu za kulturo sedaj v pripravi, v resnici tik pred koncem, nov seznam vseh varovanih, če temu tako rečem, enot, ki so pod kakršnokoli zaščito našega ministrstva, in moram reči, da jih je sedaj okrog 30 tisoč. Če si predstavljate, z vsem tem majhnim denarjem 30 tisoč enot od gradov do raznih drobnih malih plastik in tako naprej, do kapelic do vsega tega, kar si predstavljamo pod sintagmo kulturni spomenik. Tako upam, da bomo tudi s tem seznamom, ki ga sedaj pripravljamo, mogoče vsaj za eno tretjino to število znižali, ker v tem seznamu obstajajo tudi objekti, ki jih v resnici sploh ni več in so se podrli. Tako novi zakon in verjetno, če nam le uspe, tudi nova prednostna os, ki jo mora kultura za vsako ceno dobiti nazaj v naslednji četrti evropski perspektivi, nam bo omogočila vse tisto, kar si v resnici vsi skupaj želimo; se pravi, ne samo restavracija vsega tistega, kar je bilo za nami, ampak tudi, da za vse te objekte, ki so izrednega nacionalnega pomena, poskrbimo na način, primeren 21.stoletju. Vsi tisti objekti, ki so pa ali v privatni lasti ali v občinski lasti, pa v odvisnosti na uspešno izpolnjevanje različnih razpisov potem pridejo tudi v razrez sofinanciranja Ministrstva za kulturo. Upam, da ne mislite, da stroka deluje tukaj po kakršnikoli prednostni listi, kdo je upravičen in kdo ni, ampak gre zgolj in samo za strokovne odločitve. Hvala.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora? Izvolite, gospod Kaloh.
Odgovor ministra terja še dopolnilno vprašanje. Minister, vi ste zdaj dejansko tako nekako generalno popisali to sliko na področju varstva kulturne dediščine, ste potem na koncu šele prišli potem nekako do tega odgovora, ki sem ga želel slišati. Nisem mislil ravno na neko prednostno listo, mislil sem bolj, da če se vam vseeno zdi kot ministru naključje, da relativno neuspešen podjetnik ima 8 milijonov izkazanega dolga, potem pred štirimi leti, petimi leti kupi neko staro stavbo, ko pa postane župan, pa naenkrat dobi 188 tisoč sredstev s strani Ministrstva za kulturo. Pa ta hitrost tam, ko pravite, da je 30 tisoč enot, ki jih je treba obnoviti, od sakralnih objektov, gradov in tako dalje, tukaj pa se dejansko takoj, v trenutku najde denar za investitorja, lastnik podjetja pa je, kot rečeno, župan drugega največjega mesta. Mogoče samo kakšen komentar še na to temo. Neke finančne prioritete po različnih koncih Slovenije ste nekako v tem prvem odgovoru povedali. V vsakem primeru pa vas bi želel še vprašati tudi glede obnove Rotovškega trga, vključno z rotovžem, ki je tudi pereča tema v Mariboru. Vsaka mestna hiša v svetu je reprezentativni objekt, tudi v Mariboru je predstavljala mestno oblast, in bi že zdavnaj morala sijati v neki lepoti, biti turistični magnet, pri nas je pa res taka klavrna podoba. Verjetno ste kakšno mestno hišo v tujini, v Gradcu recimo, nam, Štajercem blizu, verjetno videli. Sprašujem: Kdaj bo končno tudi mariborski rotovž dobil podobo, kot si jo štajerska prestolnica zasluži? Hvala tudi za ta odgovor.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Konkretno govoriti o konkretnih primerih je v resnici zelo težko. Jaz kot minister se lahko tu zanesem samo na visoko strokovnost svojih sodelavcev z Zavoda za varstvo kulturne dediščine, ki o vseh teh stvareh in prioritetah odločajo, ne pa po politični primernosti, če temu tako rečem; ne po tem, kdo je komu všeč, ampak resnično po prioritetah, ki jih imamo na tem področju v Republiki Sloveniji. Kar se tiče konkretno Maribora sploh in varstva kulturne dediščine, je mesto Maribor za nas izrednega pomena. Moram pa tudi opozoriti, da recimo samo na primeru Mariborske knjižnice se nekako lovimo skupaj z Mariborsko občino že skoraj 20 let. Maribor ni samo potreben obnove knjižnice, Maribor ni samo potreben ureditev rotovža, mestnega trga, v Mariboru je treba poskrbeti tudi za regionalni arhiv, je treba poskrbeti za mariborsko galerijo in tako naprej. Tako smo v konstantnih stikih z lokalno strukturo, če temu tako rečem. Mislim, da se končno že pripravljajo nekateri postopki in so že sredi priprave. Pokazali so mi tudi pri mojem obisku pred nekaj tedni v Mariboru tudi že makete, izvedbene plane, načrte, kako se k temu vsemu pristopa. Mi smo podali tudi zaobljubo, da bo Ministrstvo za kulturo pri tem tvorno sodelovalo, seveda tudi s finančnim vložkom, ki bo v resnici v končni fazi omogočil vse tisto, o čemer ste govorili vi in kar tudi v resnici zahteva stroka s področja varovanja kulturne dediščine. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo. Naslednji je na vrsti gospod Franc Rosec, ki bo postavil vprašanje ministru za okolje in prostor gospodu Simonu Zajcu. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav gospodu ministru! Začel bom tam, kot sem končal v petek na Odboru za finance, pri amandmaju, in sicer na pregradi, ki ločuje Velenjsko in Družmirsko jezero. Vemo, da se na to pregrado odlaga material, ki nastaja pri proizvodnji energije v Tešu, plus tega pa je bil predviden tam odlaganje materiala, ki bi nastal pri izgradnji tretje razvojne osi. Zdaj vemo, s to razvojno osjo se malo zamuja, problem pa je, da se ta nasip oža, s tem tudi povzroča poplavno ogroženost mesta Šoštanj in tudi dolvodno. To pomanjkanje materiala se je lansko leto nadomestilo z materialom, ki je bil pripeljan iz logističnega centra v Arja vasi. Se je pa zgodil vmes nek neljubi dogodek, da je bila tudi pripeljana zemlja iz enega od vrtcev v občini Celje, se pravi iz vrtca Hudinje, in ta je bila pripeljana brez vse vednosti in brez vseh soglasij. Vemo, da je v Celju še kar nekaj te zemlje, ki je pa okužena s težkimi kovinami. Ena takšna deponija zemlje je vzdolž Cinkarne, ki je nastala ob nadgradnji železniške povezave. Gre za ogromne količine zemlje in se zdaj pojavlja v medijih, da se predvideva, da bi se ta sporna zemljina predelala v nek gradbeni material in bi se odložila na tej pregradi Velenjem in Šoštanjem. Ministra konkretno sprašujem: Ali veste, v kateri fazi pridobivanj dovoljenj je izbrani izvajalec? Ali ima izbrano podjetje ustrezno tehnično znanje in reference? Kakšen način monitoringa nad izvajanjem del predvidevate? Kakšne ukrepe predvidevate, da bi se tak dogodek, kot se je zgodil pri tem dovozu nevarne oziroma sporne zemlje iz enega izmed vrtcev v Celju, preprečil? Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite, imate besedo.
Mislim, da vam ne bom mogel tako podrobno odgovoriti. Ta ustna vprašanja so načeloma mišljena za celo Slovenijo. Podrobno vam bomo odgovorili, če daste pisno vprašanje. Vseeno vam lahko podam nekaj podatkov, ampak za ostalo bi vas potem prosil, da naslovite pisno vprašanje, pa bomo točno pogledali za vse te odgovore, ki ste jih želeli. Po podatkih, s katerimi Inšpektorat Republike Slovenije za okolje in prostor razpolaga, se material iz deponije ob Cinkarni Celje na nasip med Velenjskim in Družmirskim jezerom ni navažal – čeprav ste vi spraševali za vrtec. Za vrtec sedaj nimam tega podatka. Upravljavcu Toming Inženiring, d. o. o., je bilo s strani Arsa izdano okoljevarstveno dovoljenje z dne 24. 4. 2018 za vnos zemeljskega izkopa v količini 208 tisoč 780 kubičnih metrov, ki je nastal na območju gradnje logističnega centra Arja vas. Uveden je bil prekrškovni postopek zoper Toming Inženiring, d. o. o., zaradi nedovoljenega vnašanja zemljine in kamenja v količini 2 tisoč 150 ton, ki ga je prevzel od VOC Celje, d. o. o., in je nastal kot odpadna zemljina pri sanaciji otroškega igrišča Vrtca Tončke Čeč, enote Hudinja v Celju in glede na oceno ni bil primeren za vnos v tla. Zemljina je bila ob vnosu poravnana skupaj z vnesenim izkopnim materialom, ki je nastal pri izgradnji Logističnega centra Lidl v Arji vasi. Zaradi navedenega ni bilo mogoče naložiti odstranitve neustrezne zemljine, uvedena in izpeljana pa sta bila prekršnovna postopka tako zoper Toming Inženiring, d. o. o., kot zoper VOC Celje, d. o. o. Toliko imam o tem primeru podatkov od inšpekcije. Za ostale, bolj podrobne odgovore pa bi vas res prosil za pisno vprašanje.
Hvala lepa. Gospod poslanec, želite dopolnitev odgovora?
Hvala za nekatere odgovore. Zavedam se, da je tema problematična. Na vas bom tudi naslovil pisno poslansko vprašanje, z vsemi temi zahtevami, podatki, pa potem pričakujem v nekem doglednem času nek odgovor. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo. Naslednji bo vprašanje postavil mag. Marko Pogačnik, in sicer ministru za finance dr. Andreju Bertonclju. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, hvala za besedo. Spoštovani minister za finance, rad bi vam zastavil vprašanje v zvezi s strategijo upravljanja državnega premoženja. Dejstvo je, strategija upravljanja državnega premoženja je bila sprejeta poleti leta 2015. Že pri sprejetju strategije upravljanja državnega premoženja smo v Poslanski skupini SDS njenemu sprejetju nasprotovali z dejstvom, da je strategija napisana pomanjkljivo oziroma neustrezno v določenih delih besedila. Kmalu po sprejetju je tudi tedanje vodstvo Slovenskega državnega holdinga izrazilo podobno zadevo glede strategije upravljanja državnega premoženja, da je napisana pomanjkljivo in neustrezno. Menda naj bi tudi vodstvo SDH na Ministrstvo za finance poslalo predlog o spremembi in dopolnitvi strategije upravljanja državnega premoženja. Spoštovani minister, glede na to, da je od tega že približno več kot tri leta, me zanima: Kdaj boste vi kot minister za finance oziroma vlada Marjana Šarca v Državni zbor poslali prenovljeno strategijo o upravljanju državnega premoženja? Ko boste poslali strategijo o upravljanju državnega premoženja, me pa zanima: Ali bo v tej strategiji tudi Družba za upravljanje terjatev bank, tako imenovana slaba banka? Dejstvo je, da se je od sprejetja strategije upravljanja državnega premoženja tudi spremenil zakon o slabi banki, in sicer slaba banka dejansko iz leta v leto, iz meseca v leto dobiva čim več upravljavskih funkcij. Spoštovani minister, ali boste v strategijo o upravljanju državnega premoženja vključili tudi DUTB? Dejstvo je, DUTB upravlja z vedno večjimi podjetji, ima vedno več deležev. Ne nazadnje, v javnosti in v medijih smo lahko bili priča v obdobju zadnjega pol leta ali pa bolj natančno v obdobju zadnjega meseca dni, ko smo zaslišali, da naj bi se DUTB vključeval v upravljanje turističnega holdinga, naj bi se vključeval v tako imenovano novo družbo Adria in zadnja informacija izpred približno teden dni, da naj bi država resno razmišljala o ponovnem bančnem stebru, ki bi nastal z vključitvijo države v Deželno banko in tukaj naj bi ponovno nastopala DUTB. Spoštovani minister, zanima me tudi: Kdaj boste poslali v Državni zbor novo, dopolnjeno strategijo upravljanja državnega premoženja? Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani poslanec, mag. Pogačnik, najprej hvala za to vprašanje. Mislim, da se ne pogovarjava prvič o tej temi. Že iz predhodno postavljenih poslanskih vprašanj izhaja, tudi vaše mnenje, da ima veljavna strategija upravljanja s kapitalskimi naložbami države, ta je iz leta 2015, po vaši navedbi vrsto slabosti in pomanjkljivosti. Kot smo vam že pojasnili v pisnem odgovoru z dne 16. 9. tega leta, se bodo aktivnosti, vezane na pripravo nove strategije, zaključile predvidoma v naslednjem letu, to je leto 2020, saj veljavna strategija z vidika ciljev pokriva petletno obdobje in se izteče v letu 2020. Torej, govorimo o letu 2020; sama strategija pa nima roka veljavnosti in velja do sprejetja nove strategije. Kot vam je poznano, skladno z veljavnim zakonom o SDH strategije tudi ni mogoče popravljati ali samo dopolnjevati, ampak je treba veljavno strategiji zamenjati oziroma spisati na novo. Glede na to, da je bistveni del elementa strategije ravno klasifikacija kapitalskih naložb, je priprava in sprejetje strategije v tem delu zelo zahteven proces, ki terja svoj čas. Na Ministrstvu za finance je v tem smislu že oblikovana delovna skupina, ki pripravlja podlage in, kot rečeno, se predvideva, da bo to v letu 2020. Torej, v tem delu bo potreben še skrben premislek. Kar se tiče navedbe Družbe za upravljanje terjatev bank, DUTB, se na tem delu nič ne spreminja. Kot veste, se v skladu s strategijo predvideva pripojitev DUTB najkasneje do konca leta 2022.
Hvala lepa. Gospod poslanec, želite dodatno obrazložitev?
Spoštovana predsedujoča, hvala za dano besedo. Niste odgovorili na bistvo mojega vprašanja, spoštovani minister. Zdi se mi, da gre bistveno prepočasi, kajti zdaj se mi zdi, da tako na Ministrstvu za finance kot na Ministrstvu za gospodarstvo, ne nazadnje tudi na Vladi iščete določene obvode upravljanja državnega premoženja preko DUTB. DUTB ni vključen v strategijo upravljanja državnega premoženja, vsaj po mojem vedenju, v tisto, ki je bila sprejeta 2015. Danes se na veliko govori, da bo DUTB upravljal turistični holding. Spoštovani minister! Vi ste resorni minister, pokrivate tako SDH, pokrivate tako DUTB in ste lahko prisotni na sejah nadzornega sveta tako v SDH kot v DUTB. Zanima me: Zakaj takšen obvod? Zakaj ste se odločili, da naj bi DUTB upravljal s turističnim holdingom? Zakaj naj bi DUTB upravljal s tako imenovano novo Adrio, če bo do tega prišlo? Ne nazadnje, informacija spet enega tedna nazaj, da država želi vzpostaviti nov bančni steber z vstopom, lastniškim deležem v Deželno banko. To so navedbe v medijih. Ali lahko to komentirate? Ali ne bi bilo smiselno zdaj čim prej poslati v Državni zbor spremenjeno strategijo upravljanja državnega premoženja? Tukaj se mi zdi, da gre pa res v obvod, in predvsem je Vlada odgovorna za upravljanje državnega premoženja in tukaj gre na koncu koncev za davkoplačevalski denar. Zanima me še enkrat: Ali bo DUTB prišel pod okrilje strategije upravljanja državnega premoženja ali ne ? Zakaj bo turistični holding prišel pod okrilje DUTB? Ali držijo navedbe o vzpostavitvi novega bančnega stebra?
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite, imate besedo.
Enkrat smo že komentirali in Vlada se je enkrat že odločila, da ni potrebe, mislim, da je bilo 2017, po spremembi strategije. Torej še enkrat, veljavna strategija je do konca leta 2020, mi delamo na tem, da bi se te zadeve posodobile, da tako rečem. Je pa na odločitvi Vlade, da se bo odločila, kako bo v tem primeru potem ravnala. Vse ostalo so pa navedbe. V časopisih preberemo marsikaj – kajne? Povedal sem vam dejstva, ki so pri nas na Ministrstvu za finance in več kot to niti ne vidim, da bi bilo potrebno komentirati. Obstoječa strategija se pripravlja, ostale obstoječe strategije v okviru SDH pa grejo po utečenem postopku, tudi glede turizma, kot ste navedli, postopek je pa utečen. Pripravlja se v okviru SDH, potrdi ga prav SDH, potrdi ga nadzorni svet, potrdi ga Vlada kot skupščina. Vse ostalo so pa navedbe v časopisih, ki jih pa v tem delu ne bi komentiral.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate postopkovni predlog?
Spoštovana predsedujoča, predlagam, da se v skladu s poslovnikom opravi javna razprava v zvezi z upravljanjem državnega premoženja. Spoštovani minister, 3 leta nazaj je tedanje vodstvo SDH poslalo vrsto pripomb na Ministrstvo za finance. Vi kot minister ste že več kot eno leto na svojem položaju in verjetno je upravljanje državnega premoženja verjetno ena izmed vaših najpomembnejših funkcij. Več kot 3 leta se že napoveduje nova strategija upravljanju državnega premoženja v Državnem zboru. V zadnjem obdobju pa lahko vidimo, imam občutek, da tako Vlada kot Ministrstvo za finance, namerno, mimo strategije upravljanja državnega premoženja, koristi Družbo za upravljanje terjatev bank, tako imenovano slabo banko, za vzvod z upravljanjem državnega premoženja. Navedel sem turistični holding, navedel sem novo Adrio in kot sem že rekel in ste sami rekli, pač iz medijev, da naj bi država resno razmišljala o novem bančnem stebru; bančnem stebru z vstopom v Deželno banko. Vprašanje je bilo zgolj zelo kratko, spoštovani minister, na katerega niste odgovorili. Če ste odgovorili, da bo prišla Strategija upravljanja državnega premoženja v Državni zbor šele enkrat naslednje leto, sem prepričan, da je to bistveno prepozno. Kajti, na trgu so se vam zgodile bistvene spremembe, ki po mojem mnenju terjajo, da strategija upravljanja državnega premoženja v Državni zbor pride bistveno prej. Bistveno prej, kajti zdi se mi, da ni fer, da bo zdaj mimo strategije DUTB upravljal s tako imenovanimi tremi pomembnimi stebri. Zato, spoštovana predsedujoča, predlagam, da na eni izmed naslednjih sej Državnega zbora opravimo javno razpravo o upravljanju državnega premoženja v danem trenutku, upravljanja državnega premoženja v prihodnosti in kdaj bo Državni zbor dobil novo strategijo upravljanja državnega premoženja.
Hvala lepa. O vašem predlogu bomo odločali jutri v okviru glasovanj. Nadaljuje gospod Boštjan Koražija, ki bo postavil vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti mag. Kseniji Klampfer. Izvolite.
Spoštovani, najlepša hvala za besedo. Slovenija kot socialna in solidarna država mora še posebej varovati vse tiste, ki so se zaradi različnih razlogov znašli v nezavidljivi situaciji oziroma na robu družbe. Nikoli ne vemo, kdaj se lahko tam znajdemo sami. Takšno varstvo, ki dopolnjuje javno mrežo pomoči, so socialnovarstveni programi. Te programe v javnih zavodih v večini izvajajo nevladne organizacije. V letu 2018 je bilo v socialnovarstvene programe vključenih okrog 160 tisoč uporabnikov. Gospa ministrica, ker ste tudi javno govorili o pomenu in pomembnosti teh programov za večjo kvaliteto življenja posameznikov in njihovo načrtno vključevanje v družbo oziroma pomoč pri njej, me zanima naslednje. Na Ministrstvu za delo ste junija letos na skupnih usklajevanjih zagotovili, da se bodo sredstva za socialnovarstvene programe v letu 2020 končno povišala za 3 milijone evrov, ki pa naj bi se jih namenilo v korekcijo plač. Dogovor je bil nato še večkrat potrjen. Nato pa ste sredi septembra vse, ki izvajajo socialnovarstvene programe, ter vse, ki opravljajo delo v teh programih, enostavno postavili pred izvršeno dejstvo, da obljube več ne veljajo in da dviga sredstev preprosto ne bo. Za vas imam vprašanje: Zakaj ni v proračunu teh predvidenih in obljubljenih treh milijonov? Opozarjam, da višina za to namenjenih sredstev še danes ostaja pod ravnjo in izpred kriznih let. Zanima me tudi: Kako boste pristopili k reševanju neenakovredne obravnave strokovnjakov na področju socialnovarstvenega dela? Ljudje, ki delajo v teh programih, nimajo prostih sobot, nedelj ali državnih praznikov, saj morajo biti uporabniku na razpolago vsak dan v letu. Kakšna je strategija vašega ministrstva glede socialnovarstvenih programov? Ali pripravljate kakšne spremembe na področju zakonodaje oziroma načina financiranja teh socialnovarstvenih programov? Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa za besedo in hvala za vprašanje. Uvodoma bi rada izpostavila, da Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti razvija mrežo socialnovarstvenih programov že 20 let. Gre za mrežo programov, ki pomembno sooblikujejo socialnovarstvene storitve in predstavlja dopolnilno mrežo javni mreži. Mrežo programov smo skozi leta dopolnjevali, širili, nadgrajevali z namenom, da zagotovimo čimboljšo dostopnost in odgovorimo na različne potrebe uporabnikov. V letu 2018 je v omrežju socialnovarstvenih programov delovalo 170 različnih programov, od tega 122 petletnih programov z verifikacijo Socialne zbornice, ki zagotavlja visoke strokovne standarde izvajanja storitev. Poleg večletnih programov je ministrstvo sofinanciralo tudi 48 razvojnih programov. To so programi, ki prinašajo tudi inovativne metode dela z uporabniki in imajo razvojni potencial. Izvajalci socialnovarstvenih programov so tako javne institucije kot nevladne organizacije, ki so pomemben partner pri zagotavljanju sistema socialne zaščite. Mreža socialnovarstvenih programov deluje na različnih področjih, kjer so ljudje najbolj ranljivi – področje nasilja, brezdomstva, zasvojenosti, duševnega zdravja in revščine ter socialne izključenosti. S socialnovarstvenimi programi dosežemo tiste ciljne skupine, ki se soočajo z najtežjimi oblikami izključenosti, torej starejše, otroke, družine, ki se soočajo z višjo stopnjo tveganja revščine, ljudi, ki se soočajo s težavami v duševnem zdravju, brezdomce, odvisnike, invalide. Ker se zavedamo pomena socialnovarstvenih programov, si od leta 2015 prizadevamo zagotoviti vsako leto višja sredstva za izvajanje socialnovarstvenih programov. Če povem samo za predstavo – leta 2015 je bilo namenjenih 12 milijonov 300, leta 2016 – 13 milijonov in pol, leta 2017 – 14 milijonov 300, leta 2018 – 14 milijonov 700, 2019 – 15 milijonov 200 in v letu 2020 enak obseg sredstev, torej 15 milijonov. Ministrstvo si tako prizadeva, da se vsako leto ta sredstva tudi ohranijo oziroma povečajo. Treba je pa tudi povedati, da socialnovarstvene programe ministrstvo sofinancira v višini 80 %, preostalih 20 % pa si izvajalci morajo zagotoviti sami, najpogosteje preko sofinanciranja s strani lokalnih skupnosti. To je pomembno dopolnjevanje nacionalnega in lokalnega nivoja, saj izvajalci socialnovarstvenih programov delujejo na lokalnem nivoju in zagotavljajo pomoč in uporabnike znotraj lokalnih skupnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod poslanec, izvolite, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala. Rad bi, ker je tudi že gospa ministrica zelo dobro opozorila glede tega financiranja 80 % in 20 %, ki si ga morajo zagotoviti potem sami izvajalci teh socialnovarstvenih programov. Tu v bistvu dostikrat tudi nastane problem, da je težko dobiti v teh lokalnih okoljih tistih 20 %, in se dostikrat ti izvajalci teh programov ukvarjamo samo s tem, kako bodo sploh pridobili ta sredstva, namesto da bi se ukvarjali s strokovnim svetovanjem oziroma s strokovnim delom ali na terenu ali pa v ustanovah. Problem je tudi v tem sektorju. Recimo, plače so rastle od leta 2012 v javnem in zasebnem sektorju, medtem ko so plače v teh socialnovarstvenih programih ostale na ravni leta 2012. Imam vprašanje: Zakaj ste kljub nasprotnim obljubam in dogovorom s predstavniki organizacij višino na proračunski postavki Izvajanja in sofinanciranja programov socialnega varstva 2611/11/0036 ohranili na praktično isti ravni? Ta postavka se je povečala samo za dobrega pol milijona evrov. Ali boste še med sprejemanjem proračuna predlagali spremembe na tej postavki? Kako boste na ministrstvu rešili pomanjkanje delavcev na teh programih? Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa. Obseg sredstev smo lahko razdelili v skladu z možnostmi glede na proračunska sredstva, ki so bila zagotovljena ministrstvu, seveda ob upoštevanju fiskalnega pravila. Moram pa še posebej poudariti, da v okviru teh 80 % priznavamo stroške za plače in materialne stroške. Izvajalci socialnovarstvenih programov morajo pa ob prijavi, to pomeni, ko se prijavijo na razpis, dokazati, da lahko 20 % sofinanciranja zagotovijo sami. To razliko lahko izvajalci namenijo tudi za plače zaposlenih. Trenutno na ministrstvu tudi intenzivno preverjamo različne možnosti, s katerimi bi še dodatno podprli socialno vključevanje najbolj ranljivih skupin. Predlagali smo že spremembo Operativnega programa za izvajanje evropske kohezijske politike v obdobju 2014–2020. Po spremembi operativnega programa bomo, če bo to odobrila Evropska komisija, lahko v prihodnjem letu razpisali dodatna sredstva, ki bojo izvajalcem omogočila bolj kvalitetno delo s ciljnimi skupinami uporabnikov. Če povem poenostavljeno, nekaj sredstev je na tem obstoječem operativnem programu 2014–2020 ostalo in smo Evropsko komisijo zaprosili za možnost preusmeritve teh sredstev in čakamo na soglasje. Če bomo dobili to soglasje, bomo ta sredstva lahko zagotovili v naslednjem letu. Druga možnost, ki jo pa tudi preverjamo, je preučitev zakonskih možnosti, da bi namestitvene programe predvsem na področju preprečevanja in obravnave nasilja, kot so materinski domovi in varne hiše, uvrstili v javno mrežo storitev in tako v celoti zagotovili financiranje teh programov iz državnega proračuna. To pomeni, da ne bi bili več kot socialnovarstveni programi, ampak kot javna mreža. Ker se zavedamo, da je potrebna čim bolj kontinuirana podpora izvajalcev socialnovarstvenih programov, smo se odločili, da bomo v prihodnje z izvajalci sklepali namesto 5-letnih 7-letne pogodbe o izvajanju programov. Tudi v prihodnje si bomo prizadevali, da zagotovimo sredstva za razvoj in izvajanje socialnovarstvenih programov, vendar želim pri tem ponovno poudariti, da sredstva, rezervirana za zakonske obveznosti Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, predstavlja več kot 90 % vseh sredstev, v katera žal ne morem posegati. Zato bo tudi za morebitno širitev socialnovarstvenih programov treba v prihodnje zagotoviti dodatna sredstva. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate postopkovni predlog? Izvolite.
Hvala. Čeprav so socialnovarstveni programi zakonsko definirani kot dopolnilo javnih varstvenih storitev, gre v resnici na številnih področjih za osnovno in edino obliko pomoči uporabnikom. Programi za brezdomce, dnevni centri na področju duševnega zdravja, terapevtske skupnosti za zasvojene in mnogi drugi ne poznajo alternativ. Če jih ne bi bilo, bi uporabniki enostavno ostali brez podpore in pomoči. Zato ker menim, da je edina prava pot, ki jo mora Slovenija vseskozi hoditi, pot socialne države, in ker gre v tem primeru še posebej za tiste najšibkejše in najranljivejše v naši družbi in za dobrobit okoli 160 tisoč uporabnikov, in zaradi tveganja razgradnje danes relativno dobro delujoče mreže socialnovarstvenih programov, predlagam, da Državni zbor na naslednji seji o tem opravi splošno razpravo.
Hvala lepa. O vašem predlogu bomo odločali jutri v okviru glasovanj. Nadaljujemo. Naslednja bo postavila vprašanje gospa Mateja Udovč, in sicer ministru za izobraževanje, znanost in šport dr. Jerneju Pikalu. Izvolite.
Splošno znano dejstvo je, da se pripravlja projekt prenove strehe za potrebe poletnega gledališča v Križankah. Lastnika kompleksa sta Mestna občina Ljubljana in Vlada Republike Slovenije. Na vašem ministrstvu naj bi se z Mestno občino Ljubljana že dogovorili o celotnem lastništvu. Občina naj bi odkupila delež, ki je v trenutni lastni države. V sporazumu, ki je že v sklepni fazi, tik pred podpisom, je tudi določeno o pospešenih aktivnostih za rešitev prostorske problematike Srednje šole za oblikovanje in fotografijo Ljubljana, ki trenutno deluje v teh prostorih. Pri tem pa je zaskrbljujoče dejstvo, da je predvideni rok za izselitev šole iz Križank že 1. september 2022. V tem roku bodo prostori v absolutni lasti Mestne občine Ljubljana, ki bo uveljavljala svoj lastniški interes. V vodstvu šole obstaja upravičena bojazen, da do tega roka ne bo mogoče zagotoviti ustreznih prostorov za izvajanje dejavnosti šole, zato so na vas naslovili dopis z opisom problematike, vendar uradnega odgovora ni bilo. Ravnatelj šole je dobil le ustno zagotovilo od vašega sekretarja, da se bo problem eventualno reševal z najemnimi pogodbami. Vodstvo šole je v začetku tega meseca prav tako naslovilo dopis na predsednika Vlade, vendar do sedaj ni prejelo nobenega odgovora. Povsem normalno in odgovorno je ravnanje vodstva šole, ki želi dobiti pojasnila glede lastništva objektov, s tem pa tudi prostorskega statusa šole. Dolžnost ravnatelja je, da vodi šolo in zagotavlja nemoten pouk ter ustrezne pogoje za delo. Dolžnost ustanovitelja šole pa je, da mu vse relevantne podatke in izida dogajanja pravočasno in korektno posreduje. S tem bomo ohranili dobro ime šole, ki že 73 let izobražuje na tem področju. Vodstvo šole se mora odzivati na vse pogostejša vprašanja v zvezi s tem in s to problematiko, vendar nima relevantnih odgovorov. Zadevo mora pojasnjevati svetom zavodov, strokovni javnosti, dijakom, staršem in vsem, ki skrbijo za kakovostno javno šolstvo. Sprašujem vas: V kateri fazi je sporazum med vašim ministrstvom in Mestno občino Ljubljana o prodaji dela kompleksa Križanke, v katerem se trenutno nahajajo prostori Srednje šole za oblikovanje in fotografijo Ljubljana? Kdaj je predvidena prodaja tega dela kompleksa? Kako boste kot ustanovitelj reševali prostorski problem srednje šole? Ste že pripravili prijavo za na urbanistični arhitekturni natečaj? Ali nameravate graditi nov objekt za potrebe šole? Ali imate zagotovljena sredstva v proračunu za ta projekt? Kdaj in kam je predvidena selitev srednje šole oziroma kako boste reševali ta problem v vmesnem času do dokončne preselitve šole v stalne prostore?
Hvala lepa, gospa poslanka. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Seveda hvala tudi za vprašanje. Ne gre za sporazum, to ste napačno informirani, gre za pismo o nameri. In res je, da pripravljamo zdaj že približno kakšno leto in ni potrebne nobene dramatike okoli tega. Zadeva poteka tako kot z ostalimi mestnimi občinami in tudi z ostalimi. Ker ne gre samo za Srednjo šolo za oblikovanje in fotografijo in ne gre samo za tisti kompleks v Križankah, ampak gre za 18 med seboj povezanih nepremičnin, kjer imata Republika Slovenija, v njenem imenu Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport, Mestna občina Ljubljana ali deljeno lastništvo ali pa celo neurejena lastniška razmerja. Ko bo – pa še ni –, ko bo pismo o nameri podpisano, bodo o tem vsi relevantni deležniki absolutno obveščeni. Kar pa se tiče same šole oziroma Križank, kot vi temu rečete, je pa tako, da je to samo del reševanja celostne problematike. Zato je tudi pismo o nameri, ki v celoti rešuje ta razmerja med Republiko Slovenijo in Mestno občino Ljubljana. Kasneje se bodo za vsako nepremičnino posebej – ampak to šele kasneje, po pismu o nameri – se bodo sklepale pogodbe, menjalne pogodbe in tako naprej. V tem celostnem uresničevanju tega pisma o nameri. Prostorski problem, ki ga omenjate, je resen in tudi prostori šole so v veliki meri neprimerni za izvajanje sodobnega pouka, zato se bo ta problem rešil, potem ko bomo tudi vse ostalo rešili, z izvedbo novogradnje šole na Roški cesti. V ta namen se že pripravlja priprava za izvedbo urbanističnega natečaja, kajti treba je spremeniti OPPN in tak OPPN mora biti, ki bo omogočal izvedbo primerne novogradnje na eni strani za potrebe SŠOF in na drugi strani ALUO ter seveda tudi študentskega doma. Rok novogradnje pa je vezan na izdelavo in realizacijo vseh prej potrebnih faz in zato je potrebna zelo resna priprava strokovnih podlag ter načrtovanj. Torej, šlo se bo, ko bo vse tako daleč, v arhitekturni natečaj za izvedbo projektne dokumentacije, ki bo potem šele podlaga za natančen izračun, koliko šola pravzaprav stane. Ko bomo vse to imeli pripravljeno, ko bodo tudi vsi postopki iz pisma o nameri uresničeni, potem bomo šli v novogradnjo. Do takrat pa ne bo nobenih sprememb. Lahko ste prepričani, da smo mi prvi, ki bomo zagovarjali ne samo kvalitetne gradnje, ampak gradnjo, ki bo omogočala kvaliteten pouk, gradnjo, ki bo ne nazadnje omogočala šoli z zares dolgo tradicijo, da še bolje in še v bolj kvalitetnih prostorih deluje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa poslanka, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala lepa za odgovore, spoštovani minister! Rada bi le vašo potrditev: Ali to pomeni, kar ste povedali, da se šoli iz Križank ne bo treba izseliti 1. septembra 2022 oziroma ne bo do prodaje tega dela občini prišlo prej, preden se bi šola izselila v nov objekt? Ali to pomeni, da šole ne boste razselili na več lokacij ali kako ste si to zamislili? Hkrati je treba poudariti še mogoče razmerja med šolo in Festivalom Ljubljana, ki skupaj uporabljata prostore v zaodrju. Pa upam, da ko bo končna prodaja, ko se bo prodaja izvedla, da bo transparentna in gospodarna ter da ne bo prišlo do odstopanj med ocenjeno in prodajno vrednostjo, če bo do prodaje le prišlo. Ali bo mogoče sporazumni dogovor, da se bo prenos lastništva naredil brezplačno na Mestno občino Ljubljana? Zadevo sem izpostavljala, zato da bodo dijaki, starši in učiteljski zbor šole vsaj na ta način dobili uradne relevantne odgovore na njihova vprašanja, ki si jih dnevno postavljajo, odgovorov na njih pa ne z vaše strani pa ne s strani Vlade ne dobijo. Prav tako upam, da boste nadzor nad izpolnjevanjem pisma o nameri prevzeli vi, mogoče skupaj z vodstvom šole. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo za odgovor.
Hvala lepa. Kot sem rekel že prej, s pismom o nameri se ne prodaja, pogodba je za prodajo, s pismom o nameri se ne prodaja, in poleg tega tukaj ne bo šlo za prodajo. To sem že rekel v prvem delu odgovora. Kot rečeno, končni cilj je nov objekt ob Roški cesti, tam nekaj že imamo in tam se načrtuje kompleks tako imenovanih umetniških ne samo akademij, ampak skratka šol, umetniških akademij in tako naprej. Če smem samo še to. To je samo eden, in to sem že prej poudaril, da ne gre samo za to. Osemnajst takih lokacij imamo v Mestni občini Ljubljana in treba je, ko se bo sklenil s tem pismom o nameri, treba je celoten dogovor, kajti mi gremo samo na celoten dogovor, ne bomo partikularno reševali posameznega problema, kajti potem vemo, da lahko pridemo v takšne ali drugačne škarje. Zato pismo o nameri, o kompletu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Jožef Lenart bo postavil vprašanje ministru za okolje in prostor Simonu Zajcu. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovani vsi prisotni in spoštovani gostje, ministri, ministrice, gospod minister Simon Zajc! Glede na predlog za spremembo Stanovanjskega zakona ter ukrepov, ki naj bi reševali težavo premajhne ponudbe najemnih stanovanj in previsokih cen najemnin le-teh, kar je velik težava mladih družin, imam naslednje vprašanje. Iz predlaganih sprememb zakona je opaziti, da se bo neprofitna najemnina spremenila v stroškovno, kar bo znatno zvišalo ceno najemnine. Stanovanjski sklad naj bi nastopil v vlogi javne najemniške službe oziroma posrednika in tudi skrbnika stanovanj v zasebni lasti. Gre za tako imenovan luksemburški vzorec. Minister, sprašujem vas: Ali trdite, da boste s tem spodbudili lastnike, ki imajo prazna stanovanja k oddaji le-teh, država pa bo prevzela nase riziko za plačevanje oziroma neplačevanje najemnin? Prav tako bi naj ustanovili stanovanjske zadruge za gradnjo novih stanovanjskih enot. Vse lepo in prav, ampak imate pa tudi nekaj teoretično všečnih predlogov, ki so v praksi težko izvedljivi. Zraven tega, da je na dnevnem redu še dvig davka na najemnine ter davkov na profite, kar bo najverjetneje vzrok za dvig najemnine pri najemodajalcih, nameravate višino najemnine še omejevati, prav tako rast tržnih najemnin. Zavedam se, da s predlaganimi spremembami sledite cilju, da bi mladi pari in družine lažje prišli do svojega prvega domovanja. Pa vendar, spoštovani minister, sprašujem, ker bo davek na najem višji, drugih spodbud za najemodajalce pa niste predvideli: Ali se zavedate, da bo morda cena najemnin še porasla? Ali omejevanje višine najemnine in omejevanje rasti najemnin ni tudi omejevanje svobodne gospodarske pobude? Izdatki za subvencijo najemnin naj bi tako po izračunih skupaj dosegli dvakratni letni znesek, kot je bil lansko leto. Dodatna sredstva bodo potrebna tudi za dodatne obsege dela novonastale javne najemniške službe. Kako boste zagotovili dodatna sredstva? Kaj pravi Ministrstvo za finance? Kako boste za svoj projekt spodbudili tiste najemodajalce, ki z lahkoto oddajo svoje najemnine, na primer v Ljubljani, kjer je najemnina dvakrat višja od Maribora in Ptuja? Ali le-ti zaradi omejevanja višine najemnine ne bodo začeli oddajati na črno?
Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo za odgovor. Izvolite.
Hvala lepa. Hvala za vprašanje. Novi stanovanjski zakon je sedaj v javni obravnavi. 45 dni časa je za vse, ki imajo še kakšno pripombo, mogoče še kakšen predlog, potem bomo vse te pripombe pregledali. Tiste, ki bodo smiselne in primerne, tudi upoštevali, na ostale bomo podali razlago, zakaj ne. Problematika pomanjkanja stanovanj se je nabirala že kar nekaj časa. Strinjam se z vami, da bo težko rešljiva. To, kar mi predlagamo v zakonu, mislim, da je pravilna pot. Kot sem že danes odgovarjal pri enem drugem vprašanju, zakonsko smo lahko v redu, potem pa je sama izvedba tisto, kjer pa se nam pogosto zatakne. Ampak zaradi tega ne smemo biti pri samem planiranju in pri sami pripravi zakonodaje kaj bolj zadržani. Moje mnenje je, da ta ukrep javne najemniške službe – seveda, dokler ga ne bomo spravili k življenju, ne bomo vedeli, kakšen efekt bo imel, ampak je kar nekaj stanovanj praznih, po naših podatkih več deset tisoč. Mi ciljamo na tiste lastnike, ki stanovanj ne oddajajo iz razloga, ker se ne želijo s tem ukvarjati; ali zaradi tega, ker so prestari, ali zaradi tega, ker nimajo časa za iskanje najemnikov, ker se jim potem ne da ukvarjati oziroma jih skrbi, kako bo, ko go pogodba potekla, ali bodo ti najemniki šli ven, v kakšnem stanju bodo potem dobili to stanovanje. Torej, na ta vprašanja želimo s to javno najemniško službo odgovoriti. Ker za takšne ljudi bo ta javna najemniška služba dober odgovor. Torej, skleneš z državo pogodbo za čas, za katerega se dogovoriš s Stanovanjskim skladom, za vsoto, za katero se dogovoriš, pri tem seveda upoštevaš, da ti ne bo treba skrbeti za to, da boš iskal najemnika, da ne boš tiste mesece, ko bo stanovanje prazno, brez najemnine in tako naprej. In pa zagotoviš si, da boš tudi stanovanje dobil v takšnem stanju, kot si ga dal v najem, potem tudi nazaj. Mislim, da je to dober ukrep za ljudi, ki se bojijo dati samo stanovanje v najem. Dokler pa ne bomo tega poskusili v praksi, pa ne vemo. Zakon daje to podlago. Zakon daje podlago potem tudi še za gradnjo in ustanavljanje zadrug, kar je tudi ena od rešitev. Kar pa je tista glavno, je pa to, da bomo s tem, ko bomo najemnino, ki je zdaj neprofitna, spremenili v stroškovno. Ampak stroškovna je – kaj? Kaj je stroškovna? Še vedno je v resnici neprofitna, kajne, saj iz tega ni profita. Zdajšnja neprofitna najemnina je zato tako nizka, ker se ni usklajevala z rastjo stroškov že od 2003 naprej. Ampak, za tiste ljudi, ki bodo po novem plačevali višjo neprofitno oziroma stroškovno, to razliko bo plačevala država tistim, ki bodo upravičeni do tega. To se bo tudi vsako leto preverjalo; se pravi, upravičenost do tega dodatka se bo preverjala, ker zdaj je bilo tako, da je bil to nekako skrit socialni transfer in se ga ni drugje upoštevalo. To bomo zdaj naredili transparentno, ravno zaradi tega, da tisti denar, ki ga dajemo za to, da je pošteno porazdeljen tistim, ki ga res potrebujejo, ker sredstva so za to omejena. S tem ukrepom želimo pomagati tudi stanovanjskim skladom, tako našemu državnemu kot občinskim, ker s tem, ko bodo imeli stroškovno najemnino, bodo prvič v dvajsetih letih povrnili stroške investicije, manj se jim bo treba zadolževati, čeprav jim tudi to stopnjo zadolževanja z našim predlogom dvigujemo. Ampak, ta potreba bo manjša zaradi tega, ker bodo te stroške dobivali sproti nazaj s stroškovno najemnino; s tem, da občinam dajemo še eno spodbudo. Ker bo država pokrivala stanovanjski dodatek v tistih primerih, ko je oseba ali pa družina v javnih stanovanjih, torej tudi v občinskih stanovanjih, bo to krila država. Kar pomeni, da ta na način tudi občinam gremo nasproti, da gradijo čim več javnih najemniških stanovanj. Torej, za kopico ukrepov gre, ampak, tako kot ste rekli, ko bomo prišli pa do same izvedbe, bomo pa videli, kako uspešni bomo. Verjamem pa, da so ti ukrepi dobri in da jih bomo še tekom javne razprave in potem tukaj v parlamentu morda še izboljšali.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Gospod minister, lepa hvala za tale odgovor. Ugotovili ste, saj tudi mi ugotavljamo, da je veliko nezasedenih stanovanj. Tukaj notri je pa še par nasprotij, iz katerih pač sledi, da imate nekaj dobrih predlogov, imate pa še nekaj nedorečenih stvari, kar je jasno. Tudi razumem, da je zadeva še v nastajanju, pa vseeno. V Luksemburgu so takrat dejansko dosegli učinke, ko so dali 50 % popusta oziroma 50-odstotno olajšavo na davek na najemnine. Kajne? Mi jih pa tukaj na nek način s finančnim ministrom malo dvigujemo. Ti dve stvari gresta malo kontra. Potem je še ena druga zadeva, ki dejansko lahko vpliva, glede na to, da vi omejite najemnine, pa potem tisti, ki imajo stanovanja, ne želijo več oddajati. Zaradi tega se tudi manj izvajalcev oziroma investitorjev odloča za to, da bi se spuščali v gradnjo in oddajanje, zaradi tega lahko tudi gradnje malo začnejo trpeti, vemo pa vsi, da so gradbeništvo in gradnje velikega pomena za gospodarsko rast, ki jo imamo ta moment. Tako upam, da bodo ti vaši predlogi še dobro dodelani in da se vam ne zgodi kakšen kontra učinek. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Tudi pri davkih se strinjava – če neko politiko hočemo peljati naprej, se mora to poznati potem tudi pri davčnih ukrepih, seveda je pa pri davkih vedno zelo veliko usklajevanja. Kar se pa same omejitve najemnine tiče. Najemnine s tem predlogom v resnici ne omejujemo, omejujemo samo to, da ne pride do izkoriščanja najemodajalcev. Ker, kaj se zdaj dogaja? Ko lastnik stanovanja zasluti, da je oseba, ki je v stanovanju, v takšnem stanju, da si težko privošči, da bo stanovanje izgubila – ker vemo, kako težko je priti do novega stanovanja –, da potem ko enkrat podpišeta pogodbo, vsako leto ali na vsakih nekaj mesecev nerazumno ne zvišuje te najemnine. Torej, to zvišanje sem omenjal. V prvotno najemnino, kakršno bosta določila v pogodbi, v to se pa ne spuščamo. Torej, če je stanovanje obnovljeno, novo, na dobri lokaciji, se določi najemnina, oba se strinjata, samo ta skok nenadoma vsako leto, pa vsakih nekaj mesecev pa želimo zamejiti ravno zaradi tega, da lastniki stanovanj kasneje potem ne izkoriščajo stisko najemojemalcev. To je zdaj v predlogu. Seveda je tudi za diskusijo, ali ni to poseganje v zasebno lastnino – s tem se strinjam. Mislim, da bomo to diskusijo, potem ko bomo zakon pripeljali k vam v parlament, še do podrobnosti tudi obdelali, potem pa bo tudi na vas, katere rešitve, ki jih zdaj mi predlagamo, v zakonu ostanejo, katere pa ne.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti mag. Andrej Rajh, ki bo postavil vprašanje ministrici za infrastrukturo mag. Alenki Bratušek. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči za besedo. Spoštovana gospa ministrica Alenka Bratušek! Pred dobrim tednom dni je Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor z devetimi glasovi za in desetimi glasovi proti – proti so bili glasovi združene opozicije, leve in desne, vodeni z glasovi poslanskih skupin Levice in SDS – zaustavil pot sprejemanja Zakona o letalstvu in to kljub dejstvu, da je šlo pri predlogu zakona zgolj, poudarjam zgolj, za ustvarjanje možnosti in podlage za eventualno uvedbo gospodarske javne službe, če bi se to izkazalo, da je potrebno. Četudi si vsi želimo, namreč ni zagotovila, da bo ob nedavnem propadu našega letalskega prevoznika trg resnično nadomestil vse naše povezave, ki so za Slovenijo pomembne z gospodarskega stališča. Mene pa kot Mariborčana zanima: Ali je bila zaradi takšnega glasovanja omejena možnost razvoja mariborskega letališča? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa ministrica, imate besedo za odgovor. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo in za vprašanje. Tudi sama sem bila razočarana na Odboru za infrastrukturo, da člani odbora tega zakona, se pravi spremembe Zakona o letalstvu, niso videli kot dodatno možnost za intervencijo države, če bi bila potrebna. Res je, da je področje letalstva na ravni Evropske unije zelo zelo regulirano. Res je, da je zelo malo možnosti za pomoč, če država misli, da je treba pomagati. Zelo jasno sem povedala, da ta sprememba zakona daje samo možnost, ki jo bomo morali zelo dobro uskladiti z Evropsko komisijo, in da je res malo možnosti, da bomo ta člen v zakonu, ki smo ga pripravili, lahko uporabili. Ampak sem pa zelo jasno povedala, da če bo zakon sprejet, to ne velja, da bi letalsko povezavo – če bi država tako ocenila – vzpostavljali samo z Brnika, lahko bi zakonsko možnost uporabili tudi za letališče Maribor. Zato sem bila zelo začudena, da so stranke, ki imajo poslance s tistega konca, glasovale proti tej možnosti. Ampak, Državni zbor sprejema zakone in verjamem ali pa pričakujem, da me poslanci, ki tega niso podprli, ne bodo več spraševali, kaj še lahko kot ministrica naredim za letališče Maribor. Še enkrat, odgovor je zelo jasen; ta zakon bi lahko ob zavedanju, da bi težko prepričali Evropsko komisijo za kakršnokoli intervencijo, uporabili tudi za to, da bi kakšno linijo, ki bi se nam zdela za državo zelo pomembna in za katero bi nam tudi Evropska komisija dala zeleno luč, lahko vzpostavili tudi z letališča Maribor. 11 let že velja ta možnost na ravni Evropske unije. Zakaj do zdaj nobeden minister tega ni predlagal, ne vem, ampak so se pač, tako kot ste rekli prej poslanec, združena opozicija odločili, da ne ljubljansko in ne mariborsko letališče takšne možnosti intervencije očitno ne potrebujeta.
Hvala lepa. Želite besedo morda? Ne. Hvala lepa. Gremo naprej. dr. Anže Logar bo postavil vprašanje ministru za okolje in prostor Simonu Zajcu ter ministrici za pravosodje Andreji Katič. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. O tej zadevi smo nekajkrat že govorili v Državnem zboru, pa žal samo v kratkih izmenjavah mnenj z ministri, mislim pa, da moramo podrobneje o tem spregovoriti. Gre za izgradnjo kanala C0 čez vodonosnik Kleče, ki daje vodo 300 tisoč Ljubljančankam in Ljubljančanom in seveda tudi tistim, ki tukaj delajo v Ljubljani. Gre za projekt, v katerem je vse narobe. Vse narobe, pa kljub temu ministrstva in vladne službe še kar naprej suportirajo in se klanjajo Mestni občini Ljubljana pri izgradnji tega nedostojnega, neprimernega projekta, ko kanalizacijski vod vleče čez vodonosnik čiste pitne vode. Katerikoli dokument dobiš v roke, priča o tem, kako je ta projekt zgrešen. Tukaj imam, recimo, mnenje Zavoda Republike Slovenije za varstvo narave iz julija tega leta. Pa bom samo nekaj citatov prebral, da boste vedeli, zakaj je ta projekt tako zgrožen. Torej, Zavod Republike Slovenije za varstvo narave pravi, da je v svojih mnenjih že leta 2013 in 2015 ugotovil, da glede na status območja, lokacijo in vrsto posega je treba izvesti presojo sprejemljivosti posega na naravo. Kljub temu Arso presojo vplivov posega na okolje ni izvedel v popolnosti, samo predhodni postopek. In kljub temu je bilo gradbeno dovoljenje izdano. Tako v tekstualnem kot grafičnem delu takratne projekten dokumentacije ni bilo priloženo detajlov izvedbe povezovalnega javnega cevovoda C0, pač pa le začrtani potek trase cevovoda. In kljub temu je bilo gradbeno dovoljenje izdano. Minister, povejte mi, kako je to mogoče. Naprej. Na predmetni parceli je poškodovalo del kvalifikacijskega habitata, ki definira območje Natura 2000, ki se na tej parceli ne bo več obnovil – zadeve, ki so brez gradbenega dovoljenja, pa investitor še kar naprej dela. Minister, redno sem vas opozarjal na to, kljub temu da pravite, da boste preverili, da je treba še določene dokumente pridobiti, da je treba oceniti, ali se presojo vplivov opravi, investitor Mestna občina Ljubljana dela naprej, kot da se ni nič zgodilo. Glede na to, da se je v izvedbo tega projekta v zadnjem času vključila še sodna veja oblasti, sodnica Andreja Bedene, ki je zelo pristransko odločila v izvršbi, vas sprašujem: Ali ste pripravljeni pogledati to območje in videti, kakšna je ta situacija? Ali ste se pripravljeni dobiti s tistimi, ki jim zdaj posegajo v njihovo lastniško zemljišče? Ali ste še enkrat pripravljeni razmisliti o tem, da gre za vodonosnik za 300 tisoč ljudi, da se to označi kot kritična infrastruktura? Po določilih Nata so vodovarstvena območja kritična infrastruktura. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo za odgovor. Izvolite.
Gradbenih dovoljenj v tem primeru nismo mi izdajali, ni jih MOP izdajal, ampak upravna enota, pa tudi ne za cel kanal C0, ampak po delih. Tako zaenkrat, kot imajo zdaj gradbenih dovolj, itak ne morejo še zaključiti celotnega C0 kanala, ker nimajo še vseh gradbenih dovoljenj. Za nazaj se strinjam. Mislim, da bi bilo najbolj smiselno, preden se bo s tem začelo, itak CPO narediti tudi za več variant, katera bi bila najboljša. To ni bilo storjeno. Gradbena dovoljenja so bila izdala in so pravnomočna. Za naprej pa se bo delalo drugače. V tem trenutku je v predhodnem postopku ta sprememba načina izgradnje. Mislim, da bo v roku enega tedna do deset dni Arso odločil. Odločati morajo pa vedno v skladu z zakonodajo, če tega ne storijo, bi potem po pritožbah to lahko naprej. Kar se tiče lastnikov zemljišč. Tam, kjer nimajo služnosti, tam ne morejo graditi, to je jasno, ali pa, če nimajo pravnomočnega gradbenega dovoljenja, tam ne morejo graditi. Sam ne vem točno, katere parcele pa kje točno imajo služnosti in kje nimajo, vem pa, da naša inšpekcija redno nadzira sam postopek gradnje. Ko bodo ugotovljene nepravilnosti, bo ukrepala, ne morejo pa graditi tam, kjer nimajo služnosti. To je pa jasno.
Hvala lepa. Gospa ministrica, ali boste tudi vi kaj povedali? Ne. Hvala. Gospod poslanec, imate besedo za zahtevo za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala, minister. Sedaj pridemo na bistvo, kjer se priključi tudi sodna veja oblasti. Rekli ste, da tam, kjer nimajo služnosti, tam ne morejo graditi. In tam jih tisti, ki gradi, ne more prisiliti v nekaj. Lahko! Z mnenjem sodišča, in sicer sodnice Andreje Bedene z začasno odredbo. Namreč, kljub temu da ve, ker sama presoja še v nekem drugem sporu – nenavadno je, da na največjem okrožnem sodišču dva spora ravno dobi ista sodnica v tej zadevi –, napačno ocenjuje služnost tistega zemljišča, preko katerega sedaj gradijo. Služnost je dana na vzhodni strani, gradijo pa na zahodni strani. Kljub temu sodnica da začasno odredbo. Ne kakršnekoli! Vam povem, kakšno? Takšno, da tistemu, ki bo svojo lastno zemljišče branil pred napačno izvršbo, grozi 5 tisoč evrov kazni na dan. In naprej, da je treba zagotoviti na stroške lastnika tega zemljišča umik vseh zadev, ki onemogoča gradnjo naprej. Poglejte, kaj napiše, še enkrat. Sodnica služnosti sploh ni pregledala na tisti zadevi, zemljišču, ki je trenutno sporno, kjer Mestna občina Ljubljana hoče postaviti cevovod, in napiše, citiram, »da je neko dejanje ali skupina povezanih ravnanj mogoče uvrstiti pod pravni standard nasilja,« – pazite, to zavarovanje lastnega zemljišča, brez služnostne pravice – »ni potrebno, da teče kri in pojejo pesti. Organiziranje občanov, postavitev fizičnih ovir in blokade ter končno fizično onemogočanje prehoda pred premikajočimi gradbenimi stroji vsekakor predstavljajo dejanja uporabe sile in jih je potrebno z začasno odredbo prepovedati.« Skratka, sodnica, kljub temu da se zaveda, da nima prav, se pokori Mestni občini Ljubljana in lastnika prisili s kaznijo 5 tisoč evrov, da naj umakne in dovoli gradnjo po delu zemljišča, kjer MOL nima služnost. Sedaj pa vas sprašujem, ministrica, kako naj človek zaupa v pravosodni sistem, če niti lastnega zemljišča ne more braniti [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Gospa ministrica, imate besedo za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala. Lep pozdrav! Sicer konkretnega primera ne poznam. Ministrstvo za pravosodje tudi ni vključeno v to, za kar je z zakonom pristojno resorno ministrstvo, ki je Ministrstvo za okolje in prostor. Kar se tiče konkretnih sodnih postopkov, lahko povem, da ima vsakdo pravico do pritožbe. Takšen je naš pravni sistem. V sklopu tega lahko svetuje samo, da če se stranka ne strinja z odločitvijo sodišča, da pač sproži ustrezne postopke na drugi stopnji. Verjamem pa, da tisti, ki vodi konkretno postopek, kar pa Ministrstvo za pravosodje ni, v drugih zadevah, ker verjamem, da tukaj kot verjetno tudi Arso sodeluje, verjetno tudi drugi soglasodajalci, pa skrbijo tudi za zakonitost postopka, tisto, ker je z njihovega resorja. Kar se tiče pa tega nasveta, pa predlagam pritožbo.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za postopkovni predlog, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Saj to je ta problem, ko se vsi izmikajo. Minister za okolje in prostor pravi, to so bivša gradbena dovoljenja; ministrica za pravosodje reče, ne poznam te zadeve, imajo možnost pritožbe na drugi stopnji. To je res, ampak to se vse dogaja v Sloveniji, v Ljubljani. Če čez vaše zemljišče nekdo začne graditi na zemlji, kjer nima služnosti, pride z bagerjem in potem vi s svojim avtom to ustavite, dobite naslednji dan od sodišča, takole ekspresno, da moraš avto umakniti, če ne, boš vsak dan 5 tisoč evrov plačal. V dveh dneh pritožba ne zadrži izvršitve in to lahko samo čakaš, kako kanalizacijski vod postavljajo potem čez tvoje zemljišče. Potem pravite, saj imate vsi pravno varstvo, lahko se branite. Ne morete se! Ti ljudje se ne morejo braniti, zato sem ministra vprašal, če se je pripravljen z njimi srečati. Zato želim, da se o tem pogovorimo tu, v državnem zboru, da boste, ministrica, zelo natančno soočeni s to odločitvijo sodišča, ki je absolutno sporna in absolutno benevolentna do ljubljanskega župana. Poglejte, odpišejo mu 29 milijonov, še dajo, da lahko na drugih zemljiščih brez služnosti opravi tisto, kar želi opraviti. Imamo očitno dvojno pravno državo. Tukaj imamo te življenjske primere, za katere mislim, da jih moramo v Državnem zboru zelo natančno obdelati, ne nazadnje kot podpisniki želje ali pa tega zakonodajnega predloga za čisto pitno vodo. Je pa tudi to zadnji branik, očitno, teh ljudi pred tem, da ljubljanski župan onesnaži podtalnico s svojimi kanalizacijskimi vodami. Zato smatram, predsedujoči, da bi o tem morali razpravljati v Državnem zboru, in predlagam, da z izglasovanjem tega poslanskega vprašanja tudi to storimo. Hvala.
Hvala lepa. O vašem predlogu bo Državni zbor odločal jutri, 22. oktobra 2019, v okviru glasovanja. Miha Kordiš bo postavil vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti mag. Kseniji Klampfer. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Slovenska socialna politika že desetletje in pol drsi od logike, da je nekomu v stiski treba pomagati, k birokratskim umetnijam, kako nekomu v socialni stiski pomoč odreči. Imamo labirint evidenc, predpisov, pravilnikov, regelcev in vsi te postopki pred seboj meljejo življenjske usode ljudi in to precej neusmiljeno. Ena izmed teh vejic v postopkih je tudi vprašanje upoštevanja premoženja pri prosilcih za denarno socialno pomoč. 19. člen Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev premoženje, pri katerem do socialne pomoči nisi upravičen, nedvoumne zamejuje navzgor na 48-kratnik minimalnega dohodka. Hkrati pa zamejuje tudi spodnjo mejo, ki je absolutno prenizka, postavlja jo na neživljenjski 3-kratnik minimalnega dohodka. V primeru samske osebe je to tisoč 200 evrov oziroma največ dva tisoč 500 evrov v primeru gospodinjstev. Hudič tukaj je predvsem v podrobnostih – med to spodnjo in to zgornjo mejo določba namreč dopušča, da se socialna pomoč odreče nekomu tudi, če se je znašel nekje vmes, recimo, da ima prišparan kakšen manjši znesek, ki je nekoliko čez spodnjo mejo. In tukaj imajo CSD proste roke, iskalci pomoči pa so na milost in nemilost prepuščeni tam neki birokratski blagohotnosti. Ta pooblastila CSD pušča 31. člen zakona o socialno varstvenih prejemkih. Gospa ministrica, predvidevam, da se vsaj na deklarativni ravni strinjate s stališčem, da je nekomu v stiski treba pomagati, namesto da se ga tensta kot dlako v jajcu in se mu upošteva vsak najmanjši znesek, tudi če je ta nad neživljenjskim minimalnim pragom, ki je dopuščen, in da se potem nekomu na podlagi upoštevanja tega malega privarčevanega zneska odreče prepotrebno socialno pomoč. Ker se v praksi točno to dogaja, me zanima: Ali boste kot ministrica pripravili navodilo, okrožnico, karkoli podobnega, kar je v vaši neposredni moči, da tovrstno birokratsko sankcioniranje revnih na podlagi premoženja majhne vrednosti takoj zaustavite? Naj še enkrat izpostavim; revščina je družbena sramota, ljudje, ki so se znašli v revščini, se niso tam znašli po svoji krivdi in tisti, ki se trudijo dati v štumf kakšen evro, to delajo ravno zato, da se bodo lahko iz te spirale revščine nekako povzpeli. Če jim pri dodeljevanju denarne socialne pomoči centri za socialno delo, osporavajo vsak najmanjši privarčevani evro, mislim, da je to popolnoma zgrešeno. Hkrati pa tudi tem aktivnim posameznikom onemogoča, da se z lastnimi silami, kolikor se le lahko, iz tega začaranega kroga revščine izkopljejo. Nemudna sprememba zakona ni potrebna, dovolj je samo navodilo ministrstva. Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica, imate besedo za odgovor. Izvolite.
Hvala lepa za besedo in hvala za vprašanje. Za priznanje pravic iz javnih socialnih sredstev je treba predhodno ugotoviti materialni položaj vlagatelja, torej samske osebe ali njegove družine. To se ugotovi tako, da se preveri dohodke in premoženje družinskih članov. Način upoštevanja premoženja pri uveljavljanju pravic iz javnih sredstev določata dva zakona, in sicer Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev in Zakon o socialno varstvenih prejemkih. Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev pri upoštevanju premoženja loči med t. i. letnimi in med t. i. mesečnimi pravicami iz javnih sredstev, saj so do mesečnih pravic upravičene osebe z najnižjimi dohodki, letne pravice pa so namenjene tudi osebam, ki niso materialno ogrožene. Mesečne pravice so denarna socialna pomoč, varstveni dodatek, obe zdravstveni pravici ter subvencija najemnine, ker se dohodki upoštevajo za zadnje tri do dvanajst mesecev pred vložitvijo vloge. Letne pravice pa so otroški dodatek, državne štipendije, znižano plačilo vrtca in subvencije šolske prehrane, kjer pa se dohodki praviloma upoštevajo z dohodninske določbe za preteklo leto. Kot premoženje, ki se upošteva pri ugotavljanju materialnega položaja, zakon določa nepremično premoženje, osebna in druga vozila, vodna plovila, lastniške deleže, vrednostne papirje, denarna sredstva na transakcijskem ali drugem računu in drugo premično premoženje. Pri mesečnih pravicah, kot je denarna socialna pomoč, se premoženje upošteva tako, da se od vrednosti premoženja upošteva ena tretjina vrednosti premoženja. Pravilno ste že sami ugotovili, če ima samska oseba prihranke, se ti ne upoštevajo do vrednosti treh minimalnih dohodkov, to je do tisoč 206 oziroma za družino največ dva tisoč 500 evrov. Pri letnih pravicah, na primer pri otroškem dodatku, se ugotovi vrednost premoženja in od nje odšteje 48-kratnik OZMD, ki trenutno znaša 19 tisoč evrov. Dobljeni znesek se pomnoži z letno obrestno mero, ki znaša 0,4 %. Dobljena vrednost premoženja se prišteje prihodkom družine, na primer plači, in tako se skupna vrednost dohodka, torej plača plus obresti s premoženja, deli z dvanajstimi meseci in številom družinskih članov. Dobljeni znesek se šteje, kot povprečni mesečni dohodek, na podlagi katerega se umesti družina v ustrezni dohodkovni razred. Kaj to pomeni za štiričlansko družino, ki ima na primer prihranke v višini 500 tisoč evrov? Od 500 tisoč se odšteje 48-kratnih OZMD, malo čez 19 tisoč evrov, in dobimo 480 tisoč. Znesek 480 tisoč se pomnoži z 0,4 obrestne mere, to znaša 19 tisoč evrov. Če ta znesek delimo z dvanajstimi meseci, dobimo tisoč 600 in nato s štirimi družinskimi člani dobimo 400 evrov. Takšno upoštevanje premoženja, torej, če ima nekdo pol milijona prihrankov na tekočem računu, pri letnih pravicah seveda ocenjujemo kot neustrezno ureditev, ki ima za posledico nepravično delitev socialnih transferjev. Ministrstvo bo v letu 2020 pripravilo predlog novega upoštevanja premoženja, ki bo bolj pravičen z vidika delitve letnih pravic. Če še konkretno odgovorim na vaše vprašanje. Oba se strinjava in verjetno sem že s svojimi dejanji to tudi dokazala – zavzemanje za najranljivejše skupine. Glede na to, da smo v preteklem letu dodatno za socialne transferje in družinsko politiko namenili 150 milijonov. Tudi ko sem preverjala, koliko se upoštevajo prihranki na tekočih računih pri varstvenih dodatkih, so tudi tam višji zneski. Zakaj je razlika pri denarni socialni pomoči in varstvenih dodatkih, vam v tem trenutku ne znam povedati, vendar tako je uzakonjeno. S samo okrožnico tega ne morem spremeniti, ker gre za zakonsko določbo, bomo pa, kot rečeno, spomladi – nekje računamo, da bomo spomladi lahko v javno obravnavo dali spremembo zakona in zajemanja premoženja – tudi te življenjske situacije poskušali zajeti. Kar se pa tiče same diskrecijske pravice; res je, centri za socialno delo oziroma njihovi uslužbenci imajo možnost odločanja na podlagi diskrecijske pravice, če ugotovijo, da gre za takšno socialno stisko, lahko posamezniku kljub višjemu dohodku na tekočem računu omogočijo dodelitev denarne socialne pomoči. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala. Bom zelo življenjski, ker mimo navigacije okrog vse te birokratske latovščine, pa sem poslanec, se ukvarjam s temi zadevami, predstavljajte si nekoga, ki se je znašel v revščini. Konkreten tak primer mi je namreč potrkal na vrata. Vseh teh stvari ne govorim na pamet. Človek, ki je do pred kratkim prejemal tako denarno socialno pomoč kakor socialno štipendijo, je zaradi starosti ostal brez tega aranžmaja. Ker je načrtoval, da se bo vpisal na doktorski študij, je skromne zneske vsak mesec dajal na stran in na tak način ustvaril fond, varčevalni račun, težak 2 tisoč 200 evrov. Ker je moral ponovno zaprositi, tokrat zgolj za dodelitev denarne socialne pomoči, so na Centru za socialno delo v Metliki rekli, hop, zdaj bomo pa mi teh tvojih 2 tisoč 200 evrov, kot jih imaš na računu, upoštevali pri tem, ali ti bomo dali denarno socialno pomoč ali ne. Kar naenkrat je človek ostal brez kakršnihkoli prihodkov v svojem življenju, zaradi tega ker mu je gospa Maja Brinc, pomočnica direktorice CSD Metlika, ki je ta postopek vodila, rekla, ne, mi smo se pa odločili, da bomo teh tvojih ušivih 2 tisoč 200 evrov, ki si jih prišparal v preteklih letih, več letih, za svoj doktorski študij, na podlagi tega ti bomo odrekli ne samo denarno socialno pomoč, odrekli ti bomo tudi pravico do obveznega zdravstvenega zavarovanja. Poleg tega ima ta človek še kronične zdravstvene težave. Gospa ministrica, to niso samo zakonske določbe. 31. člen Zakona o socialno varstvenih prejemkih v svojem tretjem odstavku diskrecijo centrov za socialno delo omejuje z direktivami iz ministrstva. Takole pravi: »Razloge iz prvega odstavka tega člena in način njihovega ugotavljanja ter metodologijo upoštevanja vrednosti iz 2. točke prejšnjega odstavka podrobneje predpiše minister, pristojen za socialno varstvo.« Ni treba spremeniti zakona, gospa ministrica, boste spremenili vašo direktivo za centre za socialno delo oziroma obstoječa pravila za [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Gospa ministrica, imate besedo za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala lepa za dopolnitev vprašanja. Kar se same diskrecijske pravice tiče, ima, kot sem že prej rekla, javni uslužbenec vsa pooblastila, da odloča z njo, ker to je tudi namen diskrecijske pravice, da se odloča od konkretnega primera do konkretnega primera. Primera, ki ga omenjate, iz CSD Metlika konkretno ne poznam. Lahko vam zdaj odgovarjam kot pravnica; če je stranka imela ta sredstva na tekočem računu in bi uspela dokazati, da so namenjena za konkretne namene, to je za plačilo doktorskega študija ali na primer za popravilo strehe, to so takšna namenska sredstva, bi seveda v okviru diskrecijske pravice uslužbenec lahko odločal o morebitnem priznanju pravice. Ampak konkretnega primera ne poznam, morali bi ga pogledati. Predlagam, da nam pošljete konkretni primer, ga bomo pogledali. Ampak diskrecijska pravica omogoča in tudi jaz kot ministrica nanjo ne morem posegati, ker namen diskrecijske pravice je ravno v tem, da uslužbencu omogoča, če ugotovi vse dejanske okoliščine primera, da tudi odloči o priznanju mesečne pravice. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za postopkovni predlog. Izvolite.
Hvala. Želim razpravo v tem državnem zboru o odgovoru gospe ministrice, takoj za začetek na formalnopravni ravni. Res je, imamo zakonske določbe, te zakonske določbe omogočajo nekemu prosilcu za denarno socialno pomoč, da ima prihranjen znesek v višini trikratnika minimalnega dohodka. V primeru samske osebe je to tisoč 200 evrov, hkrati je ta privarčevali znesek navzgor omejen s prav tako ušivimi 2 tisoč 500 evri. Hkrati je pa zgornja meja postavljena na 48-kratnik minimalnega dohodka, ko se tehta vrednost nekega premoženja. Ampak znotraj te spodnje in zgodnje meje obstaja prostor svobode. Ta prostor svobode ima v svojih rokah izključno minister in to pooblastilo mu daje tretji odstavek 31. člena Zakona o socialno varstvenih prejemkih. Ko se centri za socialno delo odločajo, ali bodo nekomu priznali pravico do socialne pomoči ali ne, pa so privarčevana sredstva takega človeka znotraj spodnje in zgornje meje, je minister tisti, ki pove, po kakšni metodologiji se bodo stvari računale, kaj se bo upoštevalo, kako se ne bo upoštevalo. Zelo preprosto, ali bodo socialni delavci dobili navodila za to, da bodo prosilcem rekli: Ne, tebi pa ne damo socialne; ali bodo dobili navodilo: Ja, poskušajmo ljudem pomagati. Konkreten primer, ki ga omenjam, je zgolj izhodišče za to, ker mislim, da ni osamljen in ni edini. In ravno, ker je za ta prostor svobode jurisdikcija v rokah ministrstva, pozivam gospo ministrico, da intervenira in pošlje navodilo, kot ji omogoča zakon, da se s temi praksami dobesednega sankcioniranja, pregona prosilcev za denarno socialno pomoč, če imajo količkaj privarčevanega premoženja, nemudoma neha. Niti ne gre tukaj za nek konkretni primer, gre za neko širšo sistemsko prakso, ki serijsko ljudi, ki so revni pa imajo nekaj brončencev v štumfu, postavlja pred neugodno življenjsko situacijo, ko se lahko znajdejo v situaciji, ko ne morejo več preživeti, ker kar naenkrat ostanejo brez vsega. Konkreten primer, ki sem ga omenjal, je točno praksa tega. Človek nima ne avta, ne stanovanja, ne hiše, sploh nič, samo prišparanih 2 tisoč evrov, ki jih špara že nekaj let, da se bo s pomočjo tega denarja lahko vpisal na doktorski študij in se, hopefully, izkopal iz svoje situacije nekje na družbeni margini. Potem mu pa na CSD gospa Maja Brinc reče: Ne, mi pa tebi ne bomo dali denarne socialne pomoči, te bomo penalizirali, zato ker imaš 2 tisoč evrov prišparanih, ki si jih s trdim odrekanjem uspel dati na stran, da se boš lahko izobraževal. Mislim, da je to tema, vredna razprave v Državnem zboru.
Hvala lepa. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 22. oktobra 2019, v okviru glasovanj. Ivan Hršak bo postavil vprašanje ministru za finance dr. Andreju Bertonclju ter ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti mag. Kseniji Klampfer. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovani minister, spoštovana ministrica! Z razlogom neusklajevanja oziroma znižanega rednega usklajevanja pokojnin v času gospodarske in finančne krize med leti 2010 in 2016 so bili upokojenci prikrajšani za kar 8,4 %. Z namenom odprave tega prikrajšanja je Desus v preteklem mandatu želel pomagati upokojencem tako, da smo predlagali zakonsko rešitev postopnega dodatnega izrednega usklajevanja pokojnin, dokler tako imenovani primanjkljaj ne bi bil odpravljen. Naš predlog je bil, da se pokojnine v štirih letih poleg rednega usklajevanja dodatno uskladijo, tako da se v teh letih nadoknadijo manjkajoči odstotki. Upoštevajoč v Zakonu o izvrševanju proračunov dogovorjeno uskladitev za leto 2018 bi ostalo nerealiziranih še 7,2 %, kar bi se po našem takrat predlogu izvedlo oziroma vrnilo do konca leta 2022. Seveda realizacija izrednega usklajevanja zaradi prikrajšanja ni bila pogojevana, kot je to predvideno sedaj na podlagi koalicijske pogodbe. V letošnjem decembru bo sicer uskladitev pokojnin še izvedena. Tako bo ostalo nerealiziranega deleža v uskladitvi še 5,6 %. Glede na novo jesensko napoved Umarja, ki za leto 2019 predvideva zgolj še 2,8-odstotno rast BDP – prvotna napoved je bila 3,4 % in temu je bil prilagojen tudi prvi osnutek proračuna za prihodnji dve leti –, pa kaže, da glede na pogojevano rast BDP na 3 % v koalicijski pogodbi izrednega usklajevanja pokojnin v letu 2020 ne bo; razen če se ta pogoj zniža, kot smo predlagali v stranki Desus. Po mojem prepričanju je vračanje tega prikrajšanja, vezano na gospodarsko rast, nedopustno. Neprimerljivo je na primer z javnim sektorjem, saj to, kar so si izpogajali v javnem sektorju, nikakor ni bilo vezano na stopnjo gospodarske rasti. Tako menijo tudi upokojenci sami in upravičeno se počutijo kot drugorazredni državljani. Spomnil bi še, da čeprav je bila že v letu 2014 beležena ugodna gospodarska rast, kar se je nadaljevalo tudi v vseh naslednjih letih, smo dejansko pričeli z izrednim usklajevanjem nadomeščati izgube preteklih let šele v lanskem letu. Spoštovana ministrica in minister, sprašujem vaju: Ali se nameravata zavzeti za starejšo populacijo, ki je v krizi znala potrpeti in nekako prenesti breme nižjih pokojnin v upanju, da bo ob gospodarski rasti deležna vračila; tako da vračilo prikrajšanja ne bo več pogojevano z gospodarsko rastjo, kot je sicer predvideno v koalicijski pogodbi? Za odgovor se zahvaljujem.
Hvala lepa. Gospa ministrica, imate besedo za odgovor.
Hvala lepa za besedo in hvala za vprašanje. V zvezi z navedenim poslanskim vprašanjem bi uvodoma želela pojasniti, da se na ministrstvu ves čas zavzemamo za zagotavljanje socialne in materialne varnosti vseh kategorij upokojencev, v okviru tega cilja pa tudi za odpravo varčevalnih ukrepov v povezavi z usklajevanjem pokojnin. Strinjam se, da je usklajevanje pokojnin temeljni instrument, s katerim se ohranja realna vrednost pokojnin v daljšem časovnem obdobju; upokojencem pa se na ta način zagotavlja socialna in materialna varnost. Prav tako mi je razumljivo, da je zaradi varčevanja na tem področju zmanjšano zaupanje v pokojninski sistem in socialno državo zaradi večkratnih posegov v sistem usklajevanja pred nekaj leti. Na podlagi navedenega menim, da je v primeru razpoložljivih dodatnih finančnih sredstev ter utemeljenosti porabe le-teh smiselno, da se dodatna uskladitev z namenom zmanjševanja negativnih učinkov varčevalnih ukrepov zagotavlja še naprej z uskladitvami, ki so bile v zadnjih letih kar nekajkrat tudi izredne. Tako so se pokojnine poleg rednih uskladitev v zadnjih letih izredno usklajevale, in sicer 0,4 v letih 2016 in za 1,1 v letu 2018. Tudi v letošnjem letu je poleg redne uskladitve, ki je bila že izvedena ob koncu leta, predvidena tudi ustrezna izredna uskladitev v višini 1,5 %. Koalicijski sporazum v okviru izziva zagotovitev dostojne pokojnine za vse kot kompenzacijo za neusklajevanje pokojnin v času gospodarske krize predvideva ukrep dodatnega izrednega usklajevanja pokojnin, vezanega na gospodarsko rast. Ob gospodarski rasti več kot 3 % naj bi se pokojnine usklajevale za 1 %, ob 4-odstotni rasti za 1,5 ter ob 5-odstotni gospodarski rasti za 2 %. Naj poudarim, da se enako kot pokojnine usklajuje tudi najnižji znesek zagotovljene pokojnine, ki bo po decembrski izredni in januarski redni uskladitvi pokojnin znašal 557,37 evra. Vendar pa bi na koncu želela opozoriti, da usklajevanje pokojnin po drugi strani bistveno vpliva tudi na stanje odhodkov pokojninske blagajne na dolgi rok ter na vzdržnost celotnega pokojninskega sistema. Glede na dejstvo, da na primer izredna uskladitev pokojnin v višini 1 % pomeni približno 50 milijonov dodatnih finančnih sredstev iz državnega proračuna na letni ravni, je treba pri izvedbi vseh ukrepov upoštevati tudi javnofinančne zmožnosti Republike Slovenije ter samega pokojninskega sistema. Slovenija je poleg tega zavezana k spoštovanju ustavne določbe v fiskalnem pravilu, zato obsega izdatkov, ki je določen v sprejetem finančnem okviru za pokojninsko blagajno, v nobenem primeru ni dovoljeno preseči. Zakon o izvrševanju proračuna je bil že sprejet na Vladi, soglasno sprejet, kar pomeni, da s soglasjem vseh ministrov. Je pa sam zakon o izvrševanju proračuna sedaj pri vas, v vaši hiši, v zakonodajnem postopku in morebitne spremembe so v vaših rokah. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, želite besedo še vi? Izvolite.
Spoštovani! Pravzaprav lahko samo povem, da se strinjam z ministrico, kar je navedla. Podala je zelo vsebinsko obrazložitev. Navedla je razloge oziroma uskladitve, ki so se dogajale v preteklih letih, redne in izredne uskladitve. Vprašanje, ki je bilo postavljeno, niti ni več toliko za naju kot za vlado. Naj povem, da v tem primeru – gre za posamezen člen zakona o izvrševanju proračuna – so takrat na vladi vsi prisotni ministrice in ministri soglasno potrdili ta zakon in ga dali v parlamentarno proceduro. Sedaj je zakon pri vas. Pravilno je vprašanje pravzaprav nasloviti na vas, spoštovani poslanke in poslance. Glede na razvoj dogodkov pa predvidevam, da bo potrebnih 46 glasov, da se bo to lahko sprejelo. Torej pravi naslovnik so vaši kolegice in kolegi.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala za odgovore. Mene skrbi to, dokler je vezana izredna uskladitev na eno višino gospodarske rasti, na določen procent; in ker zdaj strokovnjaki napovedujejo, da se gospodarstvo ohlaja, lahko recimo teoretično deset let ne bo takšne gospodarske rasti, kot bo zapisano. Ali to pomeni, da upokojenci še deset let ne bodo dobili tistega, kar so že pred desetimi leti izgubili. To je problem in mislim, da bomo morali v nadaljevanju to narediti. Jaz se bom trudil maksimalno in verjamem, da tudi Poslanska skupina Desus, da bomo ta način izredne uskladitve naredili tako, kot sem rekel, da ne bo vezana več na gospodarsko rast, ker je to nekorektno do upokojencev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi morda kdo dati odgovor? Ne. Predlagam, da nadaljujemo. Boris Doblekar bo postavil vprašanje ministrici za infrastrukturo mag. Alenki Bratušek ter ministru za javno upravo Rudiju Medvedu. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem skupaj, poslanke, poslanci, spoštovani ministri! Poslansko vprašanje bo naslovljeno na ministra za javno upravo. Če bo pa želela še ministrica za infrastrukturo kaj dodati, pa tudi nič narobe; ne bi pa rad, da se čas deli na pol in da bo potem ministrica rekla, da ni preveč pristojna za te zadeve. Vprašal bom ministra za javno upravo, prav tako tudi ministrico: Kako je trenutno z gradnjo širokopasovnega omrežja po celotni Sloveniji? Kakšna je tudi pokritost? Vemo, da je danes hiter internet neka nuja oziroma tako pomemben kot vodovod ali elektrika. To je že tako nujna zadeva. Precej je slišati, da ponekod je pokrit teren, ponekod ni pokrit teren. Poslovni interes Telekoma, ki izvaja te gradnje, ponekod jih ne zanima. Potem je bil tudi projekt Rune, pred leti smo prav veliko o tem govorili, pa sedaj ni prav veliko slišati o njem. Ali se kaj dogaja s projektom Rune, ali se po podeželju to omrežje gradi? Kakšna je pokritost? Kdo od operaterjev največ gradi ta omrežja? Vemo, da tudi neka privatna podjetja gradijo ta omrežja. Kako je s služnostjo pri gradnji teh omrežij, kar se tiče polaganja kablov? Potem pa me še zanima: Ker je hiter internet, širokopasovna povezava tako nujna danes in je v javnem interesu ter tudi v interesu občin, večine vseh občin, zakaj morajo občine zaračunavati služnost Telekomu, da zgradi to omrežje? Kar nekaj občin se je obrnilo name, tudi posameznikov. Že tako je težko dobiti to omrežje zaradi poslovnega interesa, potem pa morajo občine zaračunati še služnost, če poteka omrežje po njihovem območju, to je ponavadi ob lokalnih cestah in tako naprej. Zanima me: Ali morajo zaračunati to služnost nujno ali ne? Čisto jasen, natančen odgovor bi želel. In tudi na tista vprašanja, ki sem jih zastavil že v poslanskem vprašanju, od projekta Rune, pokritosti in služnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo za odgovor. Izvolite.
Spoštovani! Strateški načrt, ki ga je sprejela Vlada Republike Slovenije leta 2016, je predvidel, da bo do leta 2020 zagotovljeno 96 odstototkom gospodinjstev širokopasovni dostop do interneta s hitrostjo vsaj 100 megabitov na sekundo. Ta strateški načrt je bil izjemno izjemno optimistično zastavljen in seveda do leta 2020 ne bo uresničen. Tudi zato, ker je zadnji razpis, imenovan GOŠO 3, ki ga je Ministrstvo za javno upravo pripravilo še v prejšnjem mandatu, konec lanskega leta, propadel zaradi nezanimanja. Ministrstvo za javno upravo v novi sestavi se je srečalo s problemom, ko je bilo treba vse skupaj postavljati popolnoma na novo. Ponovno je bilo treba ugotavljati tako imenovana območja belih lis in dodatno še tržni interes operaterjev. To smo počeli v tem letu, tako da imamo sedaj praktično vse pripravljeno za objavo novega razpisa. Razpis bo objavljen najpozneje decembra letos in predviden rok za izvedbo projektov je 36 mesecev. Treba je povedati, da smo na podlagi analize ponovnega testiranja tržnega interesa pripravili tudi končen pregled stanja belih lis v obsegu 32 tisoč 122 gospodinjstev na območju Slovenije, ki nimajo dostopa do širokopasovne infrastrukture naslednje generacije. In na teh belih lisah bomo gradnjo širokopasovne infrastrukture sofinancirali s sredstvi kohezijske politike, ki znašajo 29,5 milijona evrov s strani Ministrstva za javno upravo; in sredstev evropskega sklada za razvoj podeželja v obsegu 8 milijonov, s katerimi pa upravlja Ministrstvo za kmetijstvo. Kar zadeva tržni interes. Operaterji so izrazili interes za izgradnjo 250 tisoč priključkov za 250 tisoč gospodinjstev, od tega sklad Rune sam 220 tisoč. Kako teče projekt? Jasno, po 18. novembru letos se ta triletni rok, ko morajo komercialni interesenti izpolniti obveznosti iz pogodb, izteče in takrat se bo videlo, koliko je morda zdaj tukaj, kjer so izrazili operaterji ta tržni interes. In vemo, da obstajajo primeri območij, ko operaterji tržnega interesa niso v praksi tudi uresničili. Kazni za neizpolnjevanje pogodbenih obveznosti so precej visoke po Zakonu o elektronskih komunikacijah, od 40 tisoč pa tja do 400 tisoč evrov. Kar zadeva pa služnost. Služnost je zelo natančno določena v Zakonu o elektronskih komunikacijah, tukaj ni kakšnih nejasnosti. Zakon jasno predvideva, da na tako imenovanih sivih lisah, kjer se gradi omrežje s tržnim interesom, tam enostavno je služnost odplačna, v vsakem primeru. Občine operaterjev ne morejo oprostiti plačevanja služnosti, ker bi bila to državna pomoč. Mi smo imeli nedavno sestanek na to temo prav s predstavniki sklada Rune, mislim, da so bili prisotni tudi predstavniki ministrstva za finance, ministrstva za gospodarski razvoj in ministrstvo za javno upravo. Tam so se preigravale različne možnosti, kako urediti to področje služnosti, vendar je zadeva po zakonski plati popolnoma jasna. Občine služnost praktično morajo zaračunavati, tudi če bi jo samo delno zaračunavale, in takšno je tudi mnenje Ministrstva za finance, bi bila pa to delna državna pomoč [[izklop mikrofona]]
Gospod poslanec, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hitro je minilo teh pet minut. Odgovori so bili seveda kar zanimivi, dokaj jasni v tem delu, kar sem lahko slišal. To, kar ste, minister, zaključili pri služnostih, da bi bila potem to državna pomoč, če ne bi občina Telekomu zaračunala služnosti, če sem prav razumel. Jaz bi bil zelo vesel, če bi to bilo lahko narediti, če bi zakon to omogočal, kajti nič ne bi bilo narobe, če bi bila to državna pomoč. To je eno. Drugo je pa to, v primeru velikih občin po površini, na primer občina Litija ali občina Šmartno pri Litiji, ker je podeželje praktično največji del občine in kjer so te hiše razprostrte čisto po vseh mogočih zaselkih, je treba za tako služnost, kjer že izkaže Telekom interes, seveda tudi veliko plačati. Vemo pa, da so občine švoh s proračuni, predvsem tudi zaradi nizke glavarine, ampak zdaj ne bom šel na to področje. Kar se tiče projekta Rune. Veliko je bilo o tem govora, veliko je bilo upanja, veliko so občani, občanke pričakovali od tega. Gospod Medved, vi ste tudi s tega konca doma in poznate, kolikšne so občine; v Litiji naj bi bilo teh gospodinjstev recimo tisoč 909, v Šmartnem na primer 821, v celotnem kamniško-litijskem konzorciju pa jih je 24 tisoč 954. To so kar velike številke in res ne vem, kdaj bo to vse pokrito. Verjamem, da se Telekom kar trudi in hiti z gradnjo, ampak ljudje pričakujejo hitri internet 100Mb/s danes, ga rabijo: e-zdravje, e-uprava, e-nakupi in tako naprej. Jaz verjamem, da se trudite, in tudi upam, da bomo uspešeni s tem razpisom GOŠO, ki bo naslednji.
Časa vam je zmanjkalo. Gospod minister, imate besedo za dopolnitev odgovora, tri minute.
Hvala. Kot rečeno, ker gre za komercialni interes – in jaz vem, da se operaterji zelo otepajo odplačevanja te služnosti, tudi ko so v odnosu z fizičnimi osebami, so marsikdaj precej nejevoljni, če fizične osebe sploh izrazijo interes, da bi jim operaterji plačevali to služnost. Čeprav zakon zelo natančno določa, kaj mora vsebovati pogodba; in je tudi v pogodbi treba to služnost zelo natančno definirati. Kolikor jaz vem, tudi sam sem bil še v prejšnjem poklicu precej v stiku z ljudmi, ki so pripravljali ta projekt v okviru sklada Rune. Kolikor vem, ta projekt dobro teče, za konkretne občine težko konkretno na pamet rečem, kako daleč so, vendar zadeve tečejo. Mislim, da se operaterji tam, kjer je tržni interes, tudi trudijo, saj je tudi v njihovem interesu. Služnosti pa se ne plačujejo na območjih belih lis, to je pa tam, kjer bosta šla zdaj v ta razpis po eni strani ministrstvo za javno upravo in po drugi strani ministrstvo za kmetijstvo, ker tu pa gre za bele lise, kjer je javni interes, ne pa tržni interes. Tam pa se služnosti ne plačujejo. Mislim, da bodo operaterji to dejstvo, da služnosti obstajajo kot zakonska materija, pač morali sprejeti. Res pa je, da se predvsem, ko gre za zasebnike, za fizične osebe, lahko tudi dogovorijo, če je kjerkoli tak interes tudi na drugi strani, da te služnosti tudi ni. Govorim pa o odnosu javno-zasebno, občine pa v vsakem primeru to služnost morajo zaračunati, če govorimo o sivih lisah.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za postopkovni predlog.
Hvala lepa, minister. Neke odgovore sem seveda dobil. Tema se mi zdi zelo široka in tudi zelo problematična, saj tudi javni razpis za sofinanciranje gradnje odprtih širokopasovnih omrežij (GOŠO) ni šel skozi, kar se mi zdi kar malce zaskrbljujoče. Za projekt Rune (Rural Network Project), ki ga je Evropski sklad za strateške naložbe uvedel, pravite, da bodo do 18. novembra nekako znani podatki, kje je in kje ni ta poslovni interes. Ko so občine predstavljale to zadevo javnosti, je bilo to rečeno, da bo šlo vse skupaj malo hitreje. Ampak kar se tiče pa samih služnosti, tudi tukaj bi rad, da se malo na široko odpre ta razprava, zato seveda tudi predlagam, da se na naslednji seji opravi širša razprava na temo pokritosti in izgradnje širokopasovnih omrežij. Tudi s tega vidika – ker do leta 2020, ko naj bi bilo 96 % območja pokritega s tem hitrim širokopasovnim internetom, ste rekli, da tako ne bo šlo skozi – ne bi bilo slabo, da bi o tem odprli neko širšo razpravo. Kar se služnosti tiče, je tudi pri služnostih, česar sva se oba že dotaknila, dostikrat težava oziroma ljudje se obračajo na nas, recimo name se jih je veliko obrnilo, ker jim Telekom ne izplača odškodnine. Pravijo, da v pogodbi za postavitev mreže ta odškodnina niti ni zajeta. Ne vem, ali to drži ali ne, je pa tega veliko slišati, tudi veliko pišejo po raznih forumih, da so tukaj neke težave s to služnostjo, kar se tiče zasebnih zemljišč, da se Telekom, če se le da, izogne plačilu služnosti. Pri občinah je pa tako, kot sem že prej omenil, večje občine so zaradi slabega proračuna pa glede na to, da je Telekom javno podjetje in je to vse skupaj v javnem interesu, mnenja, da naj ne bi zaračunavale služnosti, kar bi bilo zelo dobrodošlo. Zato predlagam, da opravimo široko razpravo na to temo; pa upam, da bodo tudi poslanci koalicije to podprli.
Hvala lepa. O vašem predlogu bo Državni zbor odločal jutri, 22. oktobra 2019, v okviru glasovanj. Franc Breznik bo postavil vprašanje ministru za izobraževanje, znanost in šport dr. Jerneju Pikalu. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, najlepša hvala za besedo. Jaz bom nadaljeval z javnim interesom, to je beseda, ki jo največkrat slišimo v tej dvorani. Govorimo o tistem delu javnega šolstva, ko pride do točke, ko je treba adaptirati kakšno šolo, ki je last ustanoviteljice lokalne skupnosti, države; ali ob šoli tudi športne objekte. Jaz sem pregledal ta teden, kako so se te zadeve financirale. Moram priznati, da smo v prvih letih osamosvojitve zbirali tako imenovani šolski tolar, do krize smo nekako zgradili, adaptirali kar nekaj šol, telovadnic, šolskih objektov, po krizi pa skoraj ničesar ali pa smo to prešteli na prste ene roke. Kar se tiče športnih objektov, je bilo v proračunu za leto 2019 realizirano približno 3,3 milijona evrov. Lahko bi rekel, da je to cifra ene dobre telovadnice. 3 milijone 600 tisoč evrov je predlog proračuna za leto 2020. Država, lokalne skupnosti, če lahko participirajo pri Fundaciji za šport, kjer je namenjenih, če seveda zmagajo na nekem razpisu, približno 2,4 milijona evrov. Ministra zdaj sprašujem, kako pa je z adaptacijo: Kakšna je participacija in kakšna je politika pri adaptaciji določenih osnovnih šol? Vemo, da imamo celo vrsto srednjih šol, ki so statično vprašljive. Imamo celo vrsto osnovnih šol, recimo primer šole, kamor sem jaz hodil, to je osnovna šola v Lenartu, ki je od leta 1985, ko sem jo jaz zapustil, v isti podobi, tudi prostori so v isti podobi, so ohranjeni, skrbijo za njih, ampak stiske so neverjetno velike. Recimo v Lenartu je primer, da imamo še staro osnovno šolo, ki je bila zgrajena leta 1909, to je pred 110 leti, s popolnoma drugimi standardi, normativi, ki so takrat veljali v Avstro-Ogrski. Tam obiskuje to šolo prvi in drugi razredi, dvakrat do trikrat dnevno te otroke vozijo več kot kilometer do malo novejše osnovne šole, kjer imajo obvezno malico in kosilo. Mi smo naredili v lokalni skupnosti, lahko bi rekel, nemogoče. Skušali smo umeriti promet, pazimo tudi na učitelje in učiteljice, ki vlagajo trud tudi zaradi varnosti otrok; da ne razlagam, da te otroke vsak dan pozimi vozijo pri minus 15 na malico in kosilo ter potem seveda nazaj. Zato vas sprašujem: Kakšna je približno vaša politika, ali boste financirali morda adaptacije ali nove gradnje predvsem osnovnih šol v naslednjem letu ali v letu 2021? Najlepša hvala za odgovor.
Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo za odgovor. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, ter seveda hvala za to vprašanje. Ko smo imeli posebno sejo odbora v parlamentu pred kakimi tremi tedni, sem rekel, da smo na področju sofinanciranja občin, ker o tem se pogovarjava, dejansko najslabši. Najslabši v tem smislu, kar sicer financiramo ali sofinanciramo iz proračuna na tem šolskem delu. Tu nam zija ena skoraj že desetletna luknja. Mi od leta 2011 nismo imeli razpisa za sofinanciranje občin, kar se tiče osnovnih šol in vrtcev. V proračunu za 2020 po dolgih letih, skoraj po desetletju, prvič namenjamo 5 milijonov in potem v letu 2021 še 5 milijonov. Strinjam se s tistimi, ki pravijo, da je 5 milijonov daleč od tega, da bi bilo dovolj, ampak je pa nek začetek. Zelo verjetno bomo izvedli dvoletni razpis, kjer bo seveda sofinanciranje občin za oboje, torej za osnovne šole in vrtce. To ne bo rešilo, ni variante, da to reši ta desetletni problem, ki ga imamo. Bi pa rad na tej točki res pohvalil občine, kot ste tudi sami rekli, ki so v tem času, ko država iz državnega proračuna ni uspela financirati ali pa sofinancirat občinam investicij, same naredile zelo zelo veliko. Torej občine same, ker ko se jaz peljem po Sloveniji, če je kaj, potem si vsaka občina res prizadeva, da bi šolo pa promet okrog nje res imela urejeno. In če kaj, potem mislim, da tudi prebivalci in občinske uprave to zelo cenijo, tako da gre moja zahvala s tega mesta občinam. Kar pa se tiče športnih objektov, številke, ki jih navajate, so prave. Mi smo vedno rekli, da pri 4 milijonih bi morali začeti. Največ doslej je bilo 6 milijonov na leto za sofinanciranje športnih objektov, in sicer leta 2011. Spet je to daleč od tega, da bi bilo dovolj, ker potreb je v tem vmesnem času nastalo; mislim, da imamo neko študijo iz leta 2016, ki je popisala stanje leta 2016, in če bi samo upoštevali vse želje brez omejevanja česarkoli, potem je teh potreb za 600 milijonov. To sem v parlamentu že enkrat povedal. Najbolje so pri tem prišli skozi tako imenovani večnamenski športni objekti, ki so ob šolah. Dopoldne se jih uporablja za šolsko telovadnico in popoldne za rekreativne športe, kakorkoli. Najslabše nam pa dejansko gre pri bazenih. Mi bi rabili vsaj tri regionalne bazene kot športno infrastrukturo, rabili bi tudi kako ledno dvorano še, rabili bi malo bolj specialne objekte, ki pa seveda temu primerno stanejo mnogo več. Jaz bom seveda vsak denar, ki ga bomo za to namenili, takoj dal na razpis, ker to je edini način, da pride do končnega uporabnika. Kar pa se tiče letošnje bere projektov, če se prav spomnim, glede športnih dvoran, o sofinanciranju govorim, mislim, da so bili letos trije projekti. Hvala.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Seveda vas razumem, ampak ne razumem, imamo 2 milijardi več v proračunu. Prej so kolegi govorili, da ni za upokojence, so bili prikrajšani. Po drugi strani, kolega je pred tem govoril o internetu. Imamo državno podjetje Telekom, ki bi moralo zasledovati javni interes, da vsak revež ali pa mladi ljudje, ki želijo ostati na podeželju, dobijo nek dostop do širokopasovnega interneta. Nič od nič. Govorimo o nekih resnih infrastrukturnih projektih. Mi v bistvu nimamo nič odprtega. Kje so še kakšne recimo hitre železnice, ki jih dela Švica, Avstrija množično. Ne participiramo na evropskih sredstvih, ne pogajamo se za neke nove, resne programe. Tu je problem. In zdaj pridem do točke javno. Zakaj javno šolstvo, potem povejte. Čemu? Čemu javno šolstvo, če nimamo denarja, niti recimo za eno šolo v Lenartu, ki je od leta 1982 ostala ista, da otroke voziš pri minus 15. Šest let so zdaj stari, eni celo še manj kot šest let, ko vstopijo v prvi razred. Jih voziš po minus 15 kilometer in pol, zato da grejo na malico ti otroci. Trikrat pa prestopiš prehod za pešce. To je ta problem, o katerem govorim. Kolega je prej govoril o kulturi. Zakaj za te gradove ne damo javnega razpisa in jih bogatim ljudem poklonimo? Zakaj jemljemo denar resnim kulturnikom, ki se ukvarjajo s kulturno vsebino, mi pa ga mečemo v zidek, kar je nepotrebno; vsaj za nekatere zadeve. Minister, kaj naj rečem. Še enkrat vas sprašujem, če mi lahko približno poveste: Koliko bi vi participirali z vašega ministrstva recimo neki lokalni skupnosti, kjer je recimo projekt? Recimo za najcenejšo adaptacijo šole, vsaj da zadovoljimo minimalne standarde, približno 1 milijon evrov ali pa milijon in pol evrov. Koliko lahko pričakuje ena lokalna skupnost po 30, 35 letih, da dobi morda 100 tisoč evrov participacije pri enem takem projektu? Najlepša hvala za odgovor še enkrat.
Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala lepa. To tudi minister za finance večkrat reče. Na žalost je tudi struktura proračuna Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport taka, da so več kot 90 % vsega denarja pravzaprav transferji v javne zavode, po domače plače. Pa mislim, da gre čez 90 %. Ko to odštejete, potem vidite, da vam za infrastrukturo, materialne stroške in tako naprej ostane bore bore malo. Kaj mi počnemo? Zelo veliko smo gledali, gledamo in se seveda udejstvujemo ali pa poskušamo, kar se tiče javno-zasebnih partnerstev, kjer je mogoče. Z energetskimi sanacijami in tako naprej poskušamo z javno-zasebnim partnerstvom. Tudi z Ministrstvom za infrastrukturo, kar se tiče energetskih sanacij. Vse to počnemo zato, da bi seveda tisti denar, če ga je sploh kaj oziroma to malo, kar ga je, namenili sofinanciranju občin. Jaz upam, če bomo v letih 2020 in 2021 spreminjali proračun, da bomo lahko šli v smeri še povečanja investicij. Na žalost – pa lahko rečem, da sem se poleti en mesec ukvarjal s proračunom –, ampak po pravici povedano, več kot 5 milijonov v letu 2020 in več kot 5 milijonov v letu 2021 glede na razrez, ki ga je ministrstvo dobilo, in na vse obveznosti, ki jih ima glede transferjev javnih zavodov, ne more v tem trenutku nameniti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za postopkovni predlog. Izvolite.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Zelo dobronamerno bi izkoristil, pa marsikdaj ne izkoristim poslovnika, da opravimo javno razpravo. Mislim, da problem ni samo Lenart, problem je še marsikje drugje v Sloveniji, so tudi srednje šole. Imeti 2 milijardi več v proračunu pa govoriti, da gre direktno vse za plače. Sprašujem zdravo kmečko pamet, v času največjih tehnoloških sprememb v svetu, kjer večinoma na nižji ravneh odločanja prevzema umetna inteligenca, kjer prihaja do popolne ukinitve nekaterih delovnih mest, mi približno zadnjih pet let v javni sektor zaposlujemo – sedaj je trenutna številka 174 tisoč ljudi. Se vam zdi, da je to normalna številka za Slovenijo in da mi to zmoremo. Koliko je ob tem umetno zaposlenih ljudi, se samo sprašujem. Koliko ljudi hodi v službo, koliko je zavodov, ki jih ne potrebujemo, koliko je nekih nevladnih organizacij, ki jih ta družba ne potrebuje, ki ne prinašajo nekega pozitivnega učinka tej družbi na nobenem področju? Koliko je paradržavnega sektorja? Tu je ta problem, kjer zmanjka denarja. In tu je ta borba v okviru vlade, kaj je potrebno tej družbi. Mislim, da je izobraževanje izredno pomemben segment družbe. Mali narod lahko samo znanje, samo znanje, sposobnosti, inovacije nas držijo nad vodo na dolgi rok, da lahko tudi financiramo to, kar smo si zadali. To je neka resna socialna država, ki poskrbi za svoje ljudi. Ampak to, kar mi delamo, to ni socialna država. To je tipičen primer socialistične države. To jaz vedno govorim. Socialna država je Avstrija, socialna država je Nemčija, socialna država je Švica, vse okoli nas je socialna država. Socialna država je Avstrija, kjer ima moj sosed, ki ima končano osnovno šolo in je delal 35 let v Avstriji, tisoč 400 evrov pokojnine. To je socialna država. Njegov kolega, ki pa je delal tu v težjih razmerah, pa ima mogoče 500 evrov pokojnine. To je sedaj ta razlika, ker denar odteka iz proračuna na zadeve, ki niso potrebne tej družbi. Jaz pa mislim, da je šolstvo vsaj osnovna infrastruktura, vsaj to, da tem malčkom, ki so stari šest, sedem let, ni treba pozimi hoditi več kot kilometer in pol, zato da gredo na kosilo, ob tem da zanemarimo, da ste vi sprejeli standarde in normative, ki so izredno visoki; da je ministrstvo, ki ga sedaj pokrivam, to je kmetijstvo, predvsem varna hrana, sprejelo normative, kar se tiče HACCP v kuhinji. Ti ljudje čakajo dve in pol uri, da pridejo lahko do obroka, ker je taka gužva, ker je tako majhna jedilnica, ne zadostuje več nobenim standardom. Zato nekako apeliram, prosim za pomoč. S svojim poslanskim vprašanjem želim pomagati tudi ostalim kolegom in kolegicam, da opravimo končno razpravo, da vam pomagamo, gospod minister, da finančnemu ministru morda odpremo oči, da mu povemo, da obstajajo zadeve, ki so bolj pomembne od tistih, ki so manj pomembne. In zaradi bom izkoristil to poslansko vprašanje in zahteval razpravo. Najlepša hvala za podporo.
Hvala lepa. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 22. oktobra 2019, v okviru glasovanj. Nataša Sukič bo postavila vprašanje ministru za notranje zadeve Boštjanu Poklukarju, ki pa je odsoten. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Kolegice in kolegi, spoštovani minister v odsotnosti! Midva že nekaj časa tečeva maraton okoli enega in istega vprašanja. Upam, da niste že toliko utrujeni pa vaša odsotnost pomeni, da malo počivate. Ampak ne tečeva midva edina tega maratona. Že od konca leta 2015 v Levici kar naprej postavljamo eno in isto vprašanje, in sicer koliko nas stane histerija, ki jo država zganja na meji. Sprašujemo in sprašujemo, ampak do danes nekega konkretnega odgovora ni in ni. Nevladne organizacije in mediji se celo pravdajo na sodiščih, da bi prišli do teh podatkov. Ministrstvo za notranje zadeve, Zavod za blagovne rezerve in Vlada Republike Slovenije pa se razkritja kakršnekoli informacije ali odgovora na konkretna vprašanja otepate kot hudič križa, če se malo slikovito izrazim. Mislim, da je dejansko skrajni čas, da na ta vprašanja odgovorite, sploh glede na to, da so okoli nakupa, vzdrževanja in postavitve žic ter panelnih ograj nakopičeni sumi korupcije, sumi klientelizma, naročil mimo zakona in še bi lahko naštevala. In argumenti, da bi ta razkritja kakorkoli ogrozila državno varnost, so absurdni. Skrivanje teh podatkov nekako kaže na to, da z vsem tem ni vse v redu; in res je skrajni čas za odgovore. Razkritje po skoraj štirih letih nikakor ne more ogroziti državne varnosti. In zato vas ponovno sprašujem zelo konkretno: Koliko je država v letih od 2015 do danes zapravila za nakup rezilne žice in panelnih ograj? Koliko je država v letih od 2015 do danes zapravila za postavitev rezilne žice in panelnih ograj? Koliko je država v letih od 2015 do danes zapravila za vzdrževanje rezilne žice in panelnih ograj? Koliko od tega je šlo preko javnih naročil v roke zasebnikov? Koliko je država v letih od 2015 do danes zapravila za skupne in mešane patrulje? Koliko od tega je šlo za plače, koliko za dodatke in koliko za druge izdatke? Kakšen je učinek teh skupnih mešanih patrulj? Ali pa če se izrazim po Grimsovo in vprašam, koliko denarja gre za prejetje enega posameznika, ki nezakonito prečka mejo. Kakšni so stroški nakupa tehnične opreme za nadzor državne meje? Govorim o dronih, videonadzoru, obrazni prepoznavi in tako naprej. Koliko sredstev je za nakupe, postavitev in vzdrževanje žice, za mešane in skupne patrulje ter za nakup nove opreme za nadzor meje namenjenih v letih 2020 in 2021? In prosim, da mi tokrat ne predavate o tem, kakšne so ključne naloge policije, kako je spremenjena varnostna situacija, kakšni so pritiski na mejo; samo konkretne številke prosim, drugače bova ta maraton tekla še naprej. Hvala lepa.
Hvala lepa. Nik Prebil bo postavil vprašanje ministrici za infrastrukturo mag. Alenki Bratušek ter ministru za okolje in prostor Simonu Zajcu. Izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, hvala lepa. Ministrica in minister, dober večer! Sam se zavedam pa verjetno še kdo drug, da bo električna energija eden ključnih virov naše prihodnosti v svetovnem merilu. Pridobivamo jo na različne načine, nekatere bolj trajnostne kot druge, vendar je eden ključnih virov za doseganje električne energije pri nas še vedno Nek. Ob omembi jedrske energije svetovna in tudi slovenska javnost velikokrat pomisli na nesrečo v Černobilu in Fukušimi oziroma na morebitne posledice delovanja takšne jedrske elektrarne. V Sloveniji je ena, kot rečeno, Nuklearna elektrarna Krško. Jedrski odpadki in njihovo nevarno oziroma varno shranjevanje, kakorkoli želite, povzročajo nekako največ strahov in dilem. Slovenija kot najmanjša jedrska država na svetu seveda ustvarja neko določeno mero jedrskih odpadkov, za katere pa mora poskrbeti sama. In zanima me: Kako se shranjujejo jedrski odpadki v Sloveniji? Kje so tovrstna skladišča? Ali so primerna tudi za visoko radioaktivne odpadke? Kako se zagotavlja varnost, ki je po mojem mnenju ključnega pomena, v okviru dostopa in tudi v okviru varovanja okolja? Ali so v načrtu morebitne izgradnje kakšnih novih skladišč? Trenutno je v veljavi tudi Resolucija o nacionalnem programu ravnanja z radioaktivnimi odpadki in izrabljenim gorivom za obdobje 2016–2025. Zanima me: Ali se ob ravnanju s temi radioaktivnimi odpadki ravna v skladu s to resolucijo? Ali imate na ministrstvih morda pripravljene kakršnekoli izboljšave oziroma kakršnekoli priložnosti na tem področju? V luči nedavnega spora glede odlagališča jedrskih odpadkov med Slovenijo in Hrvaško in med Bosno in Hercegovino bi želel informacije: Kako kaže tudi s tem projektom? Ali je morda dogovor o skupnem odlagališču med državama še vedno možen? Ali bo vsaka država morala za svoje odlagališče poskrbeti sama? Kje to odlagališče bo, če dogovora ne bo, saj se roki počasi iztekajo? Na koncu bi želel še informacijo: Kako bomo to električno energijo v Sloveniji zagotavljali v prihodnje? Kakšne so aktivnosti in strategije obeh ministrstev na tem področju za neko trajnostno pridobivanje električne energije? In kakšni so cilji za naslednjih deset let? Hvala zaenkrat.
Hvala lepa. Kdo bo podal odgovor? Gospa ministrica, izvolite.
Najlepša hvala. Hvala za vprašanje. Res je, približno tretjino električne energije danes pridobimo iz Neka oziroma, kot mu rečemo, jedrske elektrarne v Krškem, ampak gremo lepo po vrsti. Zaenkrat so vsi odpadki, ki nastanejo v Neku, tudi shranjeni, če lahko damo narekovaje, v Neku. Res je, da gre en del teh odpadkov na sežig na Švedsko, vendar se v malo bolj skrčeni obliki vrne nazaj in je spet v objektih znotraj jedrske elektrarne Krško. Ostali odpadki, predvsem odpadki, ki nastanejo na področju medicine, ti odpadki so shranjeni v reaktorskem centru v Podgorici. Lahko rečem, da se ravna v skladu z resolucijo, ki ste jo omenjali, glede izboljšav pa – ne če jih imamo slučajno, ampak morali jih bomo imeti. V sprejemanju sta dva državna prostorska načrta. Eden je za shranjevanje tega izrabljenega jedrskega goriva, to je suho skladišče. Državni prostorski načrt se zdaj skupaj z občino pripravlja, sprejema. Tudi ta objekt bo znotraj območja jedrske elektrarne Krško, seveda če bo sprejet državni prostorski načrt in bodo pridobljena vsa dovoljenja. Drugo pa je skladišče za nizko in srednje radioaktivne odpadke, ki naj bi bilo zgrajeno v Vrbini. To sta dve stvari, ki bosta dolgoročno rešili problem jedrskih odpadkov, ki nastanejo na področju naše države. Kaj je z odlagališčem oziroma v povezani s Hrvaško? Jaz bom rekla, da ne, da je zdaj nastal spor; ampak smo zdaj uspeli priti en velik korak naprej, to je, da smo v tem trenutku ugotovili, da dogovor s Hrvaško ni mogoč, da Slovenija lahko skladno z mednarodno pogodbo gre sama v to gradnjo. Seveda pa so še vedno odprta vrata za možnost dogovora s Hrvaško, ampak izključno za odpadke, ki nastanejo na področju Republike Slovenije. Kar se tiče dolgoročnega pridobivanja električne energije, sem pa že večkrat povedala, da absolutno podpiramo – mislim, da lahko rečem kar v imenu vlade –, da čim več električne energije v prihodnosti zagotovimo z alternativnimi oziroma obnovljivimi viri energije. Ampak moramo pa biti realni pri postavljanju teh ciljev. Dva ključna dokumenta sta tukaj, eno je NEPN, ki bo pripravljen do konca leta in sprejet čim prej v naslednjem letu. Drugi dokument pa je Energetski koncept Slovenije, ki pa bo dolgoročno opredelil, kateri so tisti viri, ki bodo še naprej zagotavljali čim višjo energetsko neodvisnost naše države in zagotavljali električno energijo po čim boljši ceni, ker verjamem, da sta to naša dva ključna cilja. Skratka, elektrika po čim nižji ceni, da ne govorimo o ekonomski upravičenosti, in čim višja neodvisnost naše države; ob zavedanju, da moramo povedati, kako bomo zagotovil elektriko iz čim več obnovljivih virov energije.
Hvala lepa. Gospod minister, želite še vi? Izvolite.
Hvala. Saj bom čisto kratek, ker je ministrica zelo dobro podala odgovor, ker energetika spada pod njeno ministrstvo. Mogoče pa samo v tistem delu, ko je govorila o državnem prostorskem načrtu za skladišča. Pri sprejemanju in razgrnitvi teh državnih prostorskih načrtov so seveda vedno zainteresirane tudi sosednje države. In tudi v tem primeru je tako. Vse štiri države so zaprosile za javno razgrnitev, tako da bo v Avstriji, Italiji, na Madžarskem in Hrvaškem ta razgrnitev potekala; vemo pa, kakšna so stališča nekaterih od teh držav do jedrske energije.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala lepa. Hvala za vaše odgovore, kolikor toliko popolne. Jaz bi mogoče vseeno še prosil, če mi, ministrica, malo bolj pojasnite, kako je s to varnostjo dostopa. Ali gre za fizično varovanje, ali za nadzor preko videokamer, ali oboje? Ministra pa bi prosil, če mi pove še o vplivu na varovanje okolja oziroma vplivu na okolje glede teh odpadkov. Ker smo govorili o tako imenovanem sporu, s Hrvaško se očitno marsičesa ne da dogovoriti, ne samo tega. Jaz vseeno upam, da bomo stvari kolikor toliko speljali korektno, da pridemo do rešitve, ki bo v prvi vrsti beneficirala Sloveniji, šele potem kakšnemu drugemu. Se pa strinjam, da je treba poskrbeti za te odpadke, da so pravilno in ustrezno razvrščeni in skladiščeni toliko časa, kolikor je to potrebno. Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica, imate besedo za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Ker sem prej povedala, da so vsi jedrski odpadki, ki nastanejo na območju jedrske elektrarne Krško, zdaj še tam, se to varuje tako kot jedrska elektrarna Krško, se pravi zelo dobro fizično in tudi vse je pod več videonadzori. Mislim, da tudi evropska agencija izvaja znotraj jedrske elektrarne, ker takšna so pravila in protokol, določen videonadzor. Jaz sem skoraj prepričana, da je za varovanje, pa ne samo odpadkov, ampak predvsem jedrske elektrarne Krško poskrbljeno tako, kot mora biti.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Ja, enako kot pri ostalih objektih, kjer je treba narediti presojo vplivov na okolje, se takšno presojo naredi tudi za odlagališče nizko in srednje radioaktivnih odpadkov. V tem postopku se potem presodi vse možne vplive na okolje, možne vplive na vode in ali so ti vplivi sprejemljivi pod določenimi pogoji, kakšni omejitveni ukrepi so potrebni in tako naprej. Torej enako kot drugje tudi tukaj presojamo vse možne vplive na okolje, ki bi utegnili nastati pri takšnem objektu.
Hvala lepa. Mag. Marko Koprivc bo postavil vprašanje ministru za okolje in prostor Simonu Zajcu. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik, za besedo. Spoštovani minister! Pred dnevi je Ministrstvo za okolje in prostor predstavilo predlog novega Stanovanjskega zakona, ki naslavlja ključne težave stanovanjske problematike. Zajema tudi vprašanja, povezana z dostopnostjo stanovanj za najranljivejše skupine. Predlog med drugim predvideva spremembo neprofitnih najemnin v stroškovne najemnine, ki bodo višje. Je pa res, da hkrati predvideva tudi nek stanovanjski dodatek. V zvezi s tem bi vas želel, spoštovani minister, vprašati: Kako je z že obstoječimi najemniki, ali se bo že obstoječim najemnikom kaj spremenila višina najemnine ali bo ostala na istem nivoju, kot je bila do sedaj? Moramo povedati, da naj bi po tem predvidenem predlogu nov zakon začel veljati šele z letom 2021. Ker se ta tako imenovana stroškovna najemnina dviguje od neprofitne najemnine, ali se bo s tem zbralo verjetno več sredstev? Ali ste že naredili kakšne konkretne projekcije, ali se namerava v zvezi s tem povečati tudi fond teh najemnih stanovanj? Ali obstajajo kakšne čisto konkretne projekcije, koliko novih stanovanj bi se zagotovilo na ta način? Kot se zavedamo, je to vprašanje stanovanjske politike res eno od najbolj perečih vprašanj. V Republiki Sloveniji namreč stanovanj močno močno primanjkuje in zaradi tega na vsak način pozdravljam, da se gre v spremembo tega krovnega zakona, vendar me zanimajo konkretne številke in rešitve, ki jih sam zakon predvideva. Hvala lepa za odgovor.
Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo za odgovor. Izvolite.
Hvala za vprašanje. Najemnine se bodo spremenile. Iz zdajšnjih neprofitnih bodo postale stroškovne, ampak tukaj je treba biti jasen. Tudi stroškovna najemnina je neprofitna. S stroškovno najemnino Stanovanjski sklad pokrije svoje stroške in ni profita v tem primeru zraven. Zdajšnje neprofitne najemnine so nizke zaradi tega, ker se od leta 2003 niso indeksirale, torej se niso prilagajale stroškom. Za tiste uporabnike, ki so upravičeni do zdajšnje neprofitne in potem do stanovanjskega dodatka, se ne bo nič spremenilo. V resnici bo s to novo metodologijo nabor upravičencev še nekoliko večji, ker upoštevamo 40 % ugotovljenega dohodka poleg minimalnega dohodka; sedaj je pa 30. Ta krog upravičencev do stanovanjskega dodatka se bo nekoliko povečal. Ampak vsako leto se bo pa tudi preverjalo, če so ti ljudje še upravičeni do tega dodatka. Ta dodatek se bo tudi upošteval kot socialni transfer, kar do sedaj ni bil oziroma do sedaj je bil to nekako skriti transfer. Za samega posameznika se ne bo nič spremenilo, seveda bo plačeval stroškovno najemnino, ampak razliko od zdajšnje do nove stroškovne bo krila država. To je pomembno iz več razlogov. Pomembno je zaradi tega, ker mi želimo fond najemniških stanovanj povečati. In če želimo, da se ta fond poveča, morajo stanovanjski skladi dobivati in zaračunavati takšno najemnino, da jim pokrije stroške, da lažje odplačujejo kredite. In ker bodo lahko stroške investicij povrnili v dvajsetih letih v primerjavi sedaj, ko to traja 40 let, bodo lahko več in hitreje ponovno gradili. Poleg tega bomo tudi občine stimulirali k temu, da gradijo več najemniških stanovanj, ker se jim bo izplačalo, ker tiste stanovanjske dodatke, ki jih bodo plačevali ljudem, ki najemajo v zasebnih stanovanjih, bodo morale kriti občine. Tistim ljudem, ki pa bodo najemali stanovanja v javnih stanovanjih, bo pa krila država. Torej tudi v primeru, ko oseba najma stanovanje v občinskem stanovanju, pokrije stanovanjski dodatek država, kar pomeni, da bo za občino stimulativno, da gradi čim več stanovanj in se na ta način znebi stroška tega dodatka. Kumulativni uspeh tega pa je, da ima občina manj stroška za dodatke, hkrati imamo več najemniških stanovanj ter tudi občinskih in je neka win-win situacija. Ampak kot sem rekel, število upravičencev se bo nekoliko povečalo, za posameznika se ne bo nič spremenilo. Imamo pa cilj – stanovanjski državni sklad ima za cilj, da mora do leta 2025 imeti v svojem fondu 10 tisoč stanovanj, torej tistih, ki jih je sam že zgradil in jih še bo zgradil, in tudi posameznega najema; hkrati pa uvajamo tudi javno najemniško službo. Kako bo ta javna najemniška služba zaživela, ne vemo, ampak mislim, da ima dobre potenciale, da dobro zaživi. Ta javna najemniška služba bo aktivirala tista zasebna stanovanja, ki danes ostajajo neoddana zaradi nekega strahu lastnikov ali pa zaradi tega, ker so ti lastniki mogoče starejši in nimajo niti toliko energije niti znanja, da bi takšno stanovanje oddali. V tem primeru pa bo to veliko bolj preprosto, saj bodo to stanovanje oddali državi in si zagarantirali za to obdobje, za katero se bodo dogovorili, stalno najemnino. Stanovanjski sklad pa bo prevzel to skrb, da dobi najemnika, da ta najemnik plačuje najemnino, ko se to najemno obdobje izteče, da gre iz tega stanovanja ven in da to stanovanje potem vrne lastniku tudi v prvotnem stanju, kar je tudi eden od strahov lastnikov, kakšno stanovanje bodo potem dobili nazaj. Te skrbi sedaj prevzame Stanovanjski sklad. Mi računamo, da na ta način spravimo na trg še dodatno število stanovanj, ki so sedaj prazna in imajo potencial, da bi se oddajala.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Hvala lepa, minister, za ta odgovor. Tudi sam izhajam na nek način iz lokalne politike, iz Ljubljane konkretno, sem član Mestnega sveta v Ljubljani. Velikokrat se pogovarjamo ravno o tem, da so lokalni stanovanjski skladi velikokrat preveč obremenjeni, zato me s tega vidika veseli, da se bo na nek način razbremenilo stanovanjske sklade in na nek način tudi posredno omogočilo povečanje zadolževanja le-teh. Je pa hkrati pomembno to, kar ste zagotovili, da ta strošek ne bo padel na same uporabnike. Me pa tukaj nekaj drugega skrbi. Skrbi me namreč to, da v naslednjih dneh bomo sprejemali proračune za prihodnji dve leti; in jaz žal v teh proračunih nisem videl zagotovljenih dodatnih sredstev za to tako imenovano subvencijo oziroma dodatek. Sam zakon brez podkrepitve v financah pa nekega pravega smisla nima. Tukaj bi apeliral na to, da se res skuša najti tudi sredstva za to področje. Mislim, da smo v Sloveniji res zelo zelo v zaostanku glede stanovanjske politike oziroma zagotavljanja dostopnih stanovanj. Za vse bi morala res biti to prioriteta, konec koncev smo tudi v koalicijsko pogodbo zapisali to kot prioriteto; in da bi do konca mandata prišli na 0,4 % BDP za področje stanovanjske politike. Smo še zelo zelo daleč in upam, da bomo na nek način našli skupno voljo, zagotovili več sredstev za to področje, ker, kot rečeno, sam zakon ne bo rešil problema. Verjamem pa, da naslavlja ta zakon prava vprašanja, in tudi upam, da se bo čim prej začel realizirati in da se bo to področje nekako rešilo oziroma našlo ustrezne rešitve. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Ja, res je. V koalicijsko pogodbo smo zapisali 0,4 % in ta zaveza se mi zdi zelo pomembna in bo tudi ena tistih zelo pozitivnih, ko bo uresničena za vse Slovence. Zakaj v zdajšnjih proračunskih dokumentih tega ni zaznati? Zaznati je to, da smo odprli postavko Stanovanjski dodatek. Je pa tako; dokler zakon ni sprejet in ne vemo, kaj se bo zgodilo, ali bo sprejet ali ne, je v bistvu toliko v prihodnosti, da na podlagi tega, da je zakon pripravljen in je zdaj v javni obravnavi, mi še ne moremo tja v času sprejemanja proračunov položiti oziroma nameniti 30 milijonov, kakor jih bomo potem potrebovali. Tisti stanovanjski dodatek, ki ga bomo vračali potem občinam, bo zajet šele v proračunu za leto 2022, kjer se za nazaj plačuje. To je en del. Drug del pa je, da zakon še ni sprejet. Ko pa bo, pa itak pričakujemo, da bo treba sprejeti rebalans. Takrat pa se bo treba spomniti na to našo zavezo v koalicijski pogodbi, še posebej če bo zakon šel tako čez, kot smo ga pripravili. Jaz verjamem, da bo šel, in takrat bo treba ta sredstva na to postavko, ki pa je odprta že v zdajšnjih dokumentih, tudi prestaviti.
Hvala lepa. Gregor Perič bo postavil vprašanje ministrici za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano dr. Aleksandri Pivec. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Spoštovani zbor, ministri! Dotaknil se bom vprašanja oziroma problematike zaščite kmetijskih zemljišč. Vemo, da ima Slovenija najmanj kmetijskih zemljišč na prebivalca v Evropski uniji, kar je težava. Vemo tudi, da imamo visok delež kmetijskih površin na območjih, ker so omejitve, bodisi je hribovito bodisi so kakšne druge težave, kar onemogoča neko rabo, ki bi imela visoko ekonomiko. Kadar je ta raba v dolinah, potem je to enostavneje, kadar imamo pa neke težave, pogojene z reliefom, je potem veliko težje, veliko več je tudi stroškov. Vemo pa tudi, da nas pesti relativno nizka stopnja samooskrbe. Recimo sveže sadje – 21 %, zelenjava – 39 %, krompir – 48 %, žita – 68 %, nekoliko bolje je pa z mesom – okoli 80 %. In vemo tudi, da bodo občine, ki so pomemben dejavnik na terenu, da tako rečem, morale do leta 2021 sprejeti občinske prostorske načrte, ravno tako to velja tudi za vse štiri istrske občine, pa še številne po Sloveniji. Znano dejstvo je, da je pritisk po zidavi marsikje zelo močan, ekonomika zidave pa sili vse investitorje, da gradijo na ravnem, kjer je infrastruktura blizu; in to je v interesu tudi občin. In v tem smislu najkrajšo potegnejo ravno kmetijska zemljišča, sploh če govorimo o Istri, če imamo na voljo še kakšne vedute na morje. Glede te problematike je ministrstvo nakazalo, da bo oblikovalo nek pravilnik, s pomočjo katerega bodo občine dobile to nalogo, da bodo znotraj svojih aktov opredelile kmetijska območja kmetijske pridelave in trajno zavarovala nekatera območja. Me pa zanima: Kako je z območji, kjer je predvideno neko nadomeščanje kmetijskih zemljišč? Kako se potem to nadomešča, kadar se gre v neko širitev zazidalnih oziroma stavbnih zemljišč? Kakšno je stališče kmetijskega ministra, ministrstva, katere vzvode bo uporabilo ministrstvo, da doseže nadomestitev izgubljenih zemljišč? Vemo, če so ta zemljišča v lasti sklada kmetijskih zemljišč, potekajo stvari relativno počasi, tudi sklad ima relativno omejena sredstva v te namene, saj navsezadnje že obstoječe ceste, dostopne poti, podporne zidove težko vzdržuje. Po drugi strani pa v primeru, kadar občine nadomeščajo ta zemljišča, država težko prisili občino, da bo v proračun dala neka sredstva, da se bodo potem te operacije izvedle, recimo da se iz nekega gozda spremeni površino v neko njivo, nekaj takega. Zato me zanima: Kakšne vzvode bodo na ministrstvu uporabili, da dejansko tiste površine, ki se namenijo gradnji, ki so bile vzete kmetijstvu, potem nazaj tudi nadomestijo? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod poslanec, ker je bila ministrica napovedana, da bo v dvorani, pa je tukaj ni, vas prosim, da se opredelite, ali želite ustni odgovor na naslednji seji ali pisni. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Strinjam se s tem, da dobim pisni odgovor. Hvala lepa.
Hvala lepa. Violeta Tomić bo postavila vprašanje ministru za kulturo mag. Zoranu Pozniču. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovani minister za kulturo! Kot veste, slab mesec nazaj je mreža Asociacija z več kot tridesetimi sopodpisniki krovnih organizacij in nosilnih akterjev na področju kulture opomnila Vlado Republike Slovenije ne nespoštovanje zavez, ki so bile pri kulturni politiki dane in zapisane v koalicijskem sporazumu, zlasti glede podpore NVO in samozaposlenim v kulturi. Temu javnemu pismu umetniških ustvarjalcev in kulturnih delavcev je sledilo še pismo sindikata za kulturo Glosa. Zdaj smo dobili tudi javno pismo, ki ga je na predsednika Vlade naslovil Kolegij direktorjev slovenskih gledališč, ki združuje enajst javnih zavodov, ki jih na tem mestu ne bom naštevala. V javnem pismu Vladi Republike Slovenije je Kolegij opozoril, da se razmere v javnih zavodih kljub odpravi varčevalnih ukrepov niso nič izboljšale, kot je mogoče to videti na prvi pogled, glede na to, da so se plače nekoliko dvignile v javnem sektorju. Sredstva v proračunu Ministrstva za kulturo se niso povečala v zadostni meri, posledica česar je dodatno zmanjšanje programskih sredstev za gledališke javne zavode. Programska sredstva pa so tista, ki so namenjena ustvarjanju novih predstav, gostovanjem in pripravi festivalov. Pri tem je treba opozoriti, da pomemben delež uspeha javnih zavodov nosijo ravno ustvarjalne ekipe, ki so sestavljene iz režiserjev, scenografov, skladateljev, koreografov, glasbenikov, gostujočih igralcev. Ti vsi večinoma delujejo kot samozaposleni v kulturi in z znižanjem programskih sredstev se torej znižuje posredno tudi vir, ki podpira precejšen del samozaposlenih v kulturi. In prav njim je ta zaveza iz koalicijskega sporazuma najbolj namenjena. Treba je poudariti, da gledališča v času krize niso zmanjševala niti produkcije, to je števila predstav, niti ni trpela kvaliteta uprizoritev, obisk gledališč pa je v zadnjih letih celo v porastu. Gledališki zavodi so izkoristili vse svoje dodatne potenciale in zdaj nimajo več nobenega manevrskega prostora. Prejšnje vlade in ministri so sicer prisegali, da so varčevalni ukrepi zgolj začasne narave, ampak očitno je postalo to stalnica. Zato vas sprašujem: Kdaj bo uresničena obljuba, ki so jo dali ministri pred vami, glede na to, da je kriza menda že mimo? Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo za odgovor. Izvolite.
Spoštovana gospa poslanka, vse to, kar ste navedli v svojem vprašanju, je še kako res. Celotna problematika, nasploh delovanja slovenskih nacionalnih gledališč ali gledališč, ki so nekako v upravljanju in lasti lokalnih skupnosti, je v resnici zelo pereča. Jaz lahko na tej točki samo rečem, da vlak, ki je drsel v prepad, se je vsaj letos zaustavil. Tudi v letu 2020 in 2021 predvidevamo, sicer je to res, za več kot 2 milijona 600 tisoč evrov in za leto 2021 še milijon 249 tisoč evrov več sredstev za delovanje gledališč. Vse skupaj, če verjamete ali ne, je za celotno delovanje slovenskih gledališč namenjenih 63 milijonov. Je pa res, da gre velika večina, kot tudi v našem proračunu, skoraj 90 % vseh sredstev v resnici za plače. Ministrstvo za kulturo s tistim drobnim deležem – s katerim še v resnici, pa ne bom rekel, prosto razpolaga, ampak ga namenja za celoten segment slovenske kulture, ki je po teh desetih letih obubožanja še kako potreben novih injekcij, spodbud –, skrbi tudi znotraj tega, kot ste pravilno ugotovili, za zagotavljanje eksistence vsem tem samozaposlenim, ki delujejo na področju kulture v vseh segmentih, od poustvarjalnih umetnikov do vseh poklicev, ki delujejo znotraj polja uprizoritvenih umetnosti. Vsega tega jim na žalost v tako kratkem roku Ministrstvo za kulturo ne more zagotoviti. Lahko pa na tem mestu obljubim in nekako zagotovim, da mislimo, da se bo marsikaj spremenilo s sprejetjem Zakona o zagotavljanju sredstev za določene nujne programe Republike Sloveniji v kulturi. Tisto, čemur sedaj ne bi smel reči kulturni evro, seveda ne zagotavlja direktnih sredstev za vse to, kar ste našteli, ampak v resnici posredno pomeni na en način sprostitev tistih sredstev, ki so sedaj namenjeni, če temu tako rečem, gašenju požarov za nazaj. Vsa ta sproščena sredstva, seveda tudi s pomočjo začetka naše borbe na en način, da se kultura zoper uvrsti v kohezijsko politiko s svojo prednostno osjo, kar je v prvi in drugi bila, v tretji zanemarjeno spuščena, v resnici pomenijo denar, ki bo zagotavljal vse tisto drugo, da se bo tisti proračun, ki ga je sedaj nekaj več kot 190 milijonov in ki je prost, na razpolago, v resnici uporabil zgolj, zgolj, ponavljam tretjič, zgolj za ljudi in projekte ter tudi znotraj uprizoritvenih umetnosti. Hvala.
Hvala lepa. Želite postaviti dopolnilno vprašanje? Izvolite.
Hvala vam, minister, za to obljubo, da boste požar gasili, ker je res treba pogasiti. V začetku letošnjega leta je Kolegij direktorjev slovenskih gledališč pripravil pregled programske podpore od leta 2011, ko so nastopili ti varčevalni ukrepi. Tukaj gre za sredstva, ki jih je Ministrstvo za kulturo namenilo financiranju neposrednih programskih stroškov, to so v glavnem stroški honorarjev ustvarjalcev in materialni stroški odrskih uprizoritev. Iz te finančne tabele za obdobje 2011–2019 je razvidno, da je podpora programskih sredstev za gledališča v tem obdobju padla za več kot 1 milijon evrov. Mislim, da nobena branža ni utrpela takšnega padca. To je kar 24 %. In če je leta 2011 podpora znašala 4,5 milijona evrov, je leta 2019 padla na 3,4 milijona evrov. Ta upad sredstev pa je v preteklem devetletju spremljalo še krizno varčevanje na segmentu stroškov dela, zaradi česar so gledališča morala zmanjševati število zaposlenih. Tako je danes kadrovski potencial gledališč zmanjšan za kar okoli 6 % in to stanje javni zavodi seveda skušajo in morajo reševati z angažiranjem zunanjih honorarnih sodelavcev, za katere smo pa ravnokar ugotovili, da primanjkuje sredstev. Žalostno je, da delež kulture v celotnem proračunu za leto 2020 ne dosega niti 2 %, je točno 1,82 %. Zato sem prepričana, da je to povečanje daleč premajhno in zato so nekatera področja ustvarjalnosti zapostavljena, celo izpuščena, nekaterim zmanjkuje sredstev. Tukaj se je res treba resno lotiti te problematike, kajti kultura si absolutno to zasluži. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Seveda, z vsem izrečenim se strinjam. Naša zaveza na ministrstvu je tudi, da nekako dosežemo vsaj ta tako čudno zveneča 2 % proračuna za kulturo. Saj pravim, sprejetje tega posebnega zakona in potem tudi uvrstitev kulture za črpanje kohezije bo to omogočila v še kako veliki meri. Moram pa na tem mestu tudi dodati, da smo s slovenskimi gledališči v konstantnem stiku in zvezi. Pripravili smo za odprto debato material, če mu lahko tako rečem, ki pomeni začetek poskusa prenove celotne sheme organiziranosti prioritetnih gledališč, tistih, ki so državna, to pomeni pomembne nacionalne hiše, in tudi vseh tistih, ki so delno polprofesionalna ter delno tudi v občinskem upravljanju in lasti. Ravno pojutrišnjem imamo veliko okroglo mizo in sestanek tudi na to temo v Mariboru. Upam, da ne bomo ostali samo pri zagotavljanju sredstev, ampak da bomo skušali tudi z reorganizacijo in mogoče z novim pristopom reševati te izredno izredno pereče probleme. Še enkrat, pa da ne zveni to kot mantra, ta dva nova projekta – če temu tako rečem, nov zakon, ki je tudi koalicijska zaveza, in uvrstitev v kohezijo – pa predstavljata v resnici rešitev za marsikateri problem, ki je danes še kako pereč. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo s postavljanjem poslanskih vprašanj. Na vrsti je poslanec Marko Bandelli, ki bo postavil vprašanje ministru za finance dr. Andreju Bertonclju. Izvolite.
Predsednik, hvala za besedo. Spoštovani minister, v začetku oktobra smo izvedeli, da naj bi Finančna uprava Republike Slovenije (Furs) sektor za davke iz Sežane preselila v Koper. Naj dodam, da na območju Sežane nikoli niso imeli svojega davčnega urada, saj to območje pokriva Finančni urad Koper s sedežem v Kopru. Ker pa se na sedežu v Kopru soočajo s prostorsko stisko, so primorani poslovati tudi na drugih lokacijah, med drugim tudi v Sežani. Prihodnje leto naj bi se Finančni urad Koper prestavil v nove prostore, kar z vidika optimizacije delovnih procesov predvideva tudi združevanje enot. V praksi torej selitev sežanske davčne pisarne v nove prostore koprskega finančnega urada. Ta poteza bi za lokalni razvoj, zaposlene in prebivalce pomenila kar hud udarec. Kraško-brkinski župani in tudi sam nasprotujem predvidenemu ukrepu. To sem že pojasnil Primorskim novicam. Tudi ljudje iz odročnejših predelov Slovenije namreč plačujejo davke in si zaslužijo ustrezen dostop do teh storitev. Prepričan sem, da država varčuje tam, kjer v bistvu ni treba. Selitev sektorja za davke iz Sežane v Koper predstavlja centralizacijo državne uprave, ki negativno vpliva na delovanje mesta in dosegljivost storitev za občane. Domačini bi morali s tem ukrepom veliko storitev opraviti v Kopru, kar terja več časa in tudi višje stroške. Spoštovani minister, zanima me: Kdaj lahko pričakujemo dokončno odločitev Fursa o selitvi desetih zaposlenih iz Sežane v Koper? Kakšno je stališče ministrstva v zvezi s tem? Se vam ne zdi, da to dodatno siromaši delovna mesta in zavira regionalni razvoj? Pričakujem, da bi ministrstvo ravnalo v prid lokalnega prebivalstva in zaposlenih. Hvala, minister.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Spoštovani poslanec! Zaradi pomanjkanja prostora v poslovni stavbi na sedežu Finančne uprave v Kopru je Ministrstvo za javno upravo, ki je upravljavec poslovnih prostorov v lasti Republike Slovenije, pristopilo k iskanju prostorsko najbolj racionalne rešitve za ta urad. In ko bo – in šele takrat – upravni center Koper pripravljen za vselitev in bo Finančni urad Koper ocenil, katere storitve se bodo opravljale na kateri lokaciji, pa se bo lahko odločalo o selitvi Finančnega urada Koper. Vsekakor bomo v tem delu upoštevali vidik in interes lokalnega prebivalstva ter tudi zaposlenih na obeh lokacijah, če se tako izrazim. Upoštevajoč dejstvo, da morajo imeti davčni zavezanci pravočasne, zadostne, pravno relevantne informacije, ki jih potrebujejo za pravilno in pravočasno izpolnjevanje davčnih obveznosti, kar je še posebej pomembno za starejše in druge davčne zavezance, ki niso vešči uporabe spletnih strani oziroma interneta, ostaja, in to poudarjam, ostaja izvajanje nalog v finančni pisarni Sežana nespremenjeno. Še enkrat; v tem delu, ko se bomo odločali o tej prostorski rešitvi, pa bomo vsekakor upoštevali interes davkoplačevalcev, davčnih zavezancev in tudi zaposlenih na eni in drugi lokaciji. Hvala.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za dopolnitev vprašanja. Izvolite.
Hvala, gospod minister. Res upam, da se bo to rešilo na najboljši način, verjamem v to. Saj veste, to je servis za različne domače proizvajalce. Tu se plačuje in se vrača določene trošarine in prevoze mehanizacije. Kot veste, na Krasu je vino, so pivovarji, predvsem pa žganjekuha kot taka. In so izredno oddaljeni od Kopra. Kot dobrodošla je prišla ta varianta, ko so prišli v Sežano, absolutno. Brkini in Kras, že do Sežane je 30 kilometrov pa še ostalih 30 kilometrov do Kopra, skupaj je to 60. Če gre kmet, to je 120 kilometrov, izgubi v bistvu cel dan. To je bilo za njih zelo pomembno, da bi prav v tem namenu ostalo to v Sežani. To je bil samo en primer od tolikih, kar nudi verjetno ta urad. Toliko samo v pojasnilo z moje strani. Hvala, minister.
Hvala lepa. Minister, želite še besedo? Izvolite.
Bi poudaril, kar sem danes že enkrat, ker eno vprašanje glede decentralizacije v Prekmurju je bilo že podano. Moje stališče je, da zagovarjam decentralizacijo in da te pisarne ostanejo tam, kjer so; oziroma v primerih, kjer je to potrebno, kjer so razdalje večje in kjer je to tudi možno, da na tej lokaciji kvečjemu kakšno davčno pisarno vrnemo. Hvala.
Hvala lepa. Poslanec Primož Siter bo postavil vprašanje ministru za kulturo mag. Zoranu Pozniču. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani minister za kulturo, pozdravljeni! Spregovoril bom o položaju nevladnih organizacij. Dejstvo je, da za nevladne organizacije, in še posebej to velja za tiste v kulturi, je javno financiranje ključnega pomena za njihovo preživetje in njihov razvoj. Vladna koalicija je tudi v svoji koalicijski pogodbi zapisala, citiram: »Zagotovili bomo samostojno proračunsko postavko za področje nevladnih organizacij in samozaposlenih v kulturi v proračunu Ministrstva Republike Slovenije za kulturo in podvojitev sredstev do leta 2020.« V času proračuna smo, zavezo je treba vzeti resno. Nevladne organizacije so tudi pozvale Ministrstvo za kulturo in Ministrstvo za finance, da zadevo vzamejo resno v svoje roke in uredijo položaj nevladnih organizacij in samozaposlenih v kulturi. Poklicne nevladne organizacije v kulturi v proračunu navkljub zavezi nimajo lastne postavke, razmetane so po različnih virih. Lastna postavka je seveda ključnega pomena, da se stvar lahko razvija, organizacija lahko preživi in gre naprej. Pričakovali smo kulturniki in tisti, ki smo spremljali sestavljanje koalicijske pogodbe ter sestavljanje proračuna, da bo to rešeno kot obljubljeno, pa ni. Zato vas v zvezi s tem sprašujem: Kako ste v proračunu za leto 2020 realizirali potrebe po sistematični podpori samozaposlenih in nevladnega sektorja v kulturi? Zakaj niste uresničili tega dela koalicijske zaveze o podvojitvi sredstev za nevladne organizacije in samozaposlene v kulturi do leta 2020? Kakšna je torej nova morebitna časovnica? Zakaj niste pri pripravi proračuna za leto 2020 realizirali koalicijske zaveze o samostojni proračunski postavki za nevladne organizacije in samozaposlene v kulturi? Kje so razlogi in kakšna je morebitna nova časovnica? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite, imate besedo za odgovor.
Spoštovani gospod poslanec, hvala za tole vprašanje. Če gremo malo nazaj, sredstva Ministrstva za kulturo so se v letih 2010 do 2018 zmanjšala za več kot tretjino. To je seveda samo eden od razlogov, zakaj smo z rebalansom proračuna v letu 2019 povečali sredstva za ta res podhranjeni sektor za 800 tisoč evrov. In v skladu z zavezo v koalicijski pogodbi smo zagotovili postopno povečevanje sredstev za nevladni sektor, in sicer v letu 2019 z rebalansom za 800 tisoč. Je pa res, da se s potrditvijo rebalansa proračuna za leto 2020 ta sredstva ne povečujejo in ostajajo na osnovi rebalansa 2019. Če nekako takole poskušam, seveda je dejavnost nevladnega sektorja znotraj vseh umetnostnih panog v javnem interesu, predvsem in včasih seveda zato, ker se določena področja kulture oziroma vrste umetnosti razvijajo še vedno samo ali vsaj predvsem v tem okviru, kar je samo po sebi razumljivo. Iz tega izhaja, da mora kulturna politika tudi izvajalcem nevladnega sektorja nuditi dovolj spodbudne pogoje dela za ustvarjalno, iskateljsko, inovativno delovanje. In tudi osebno mislim, da kulturna politika že počasi kaže spremembe v smeri podpore in razvoja zelo pomembnega stebra v kulturi, ki ga predstavlja seveda nevladni sektor. V prihodnjih letih je naloga kulturne politike uresničevanje prenove razpisnih mehanizmov, kar že počnemo. Moramo opozoriti na to, da smo sredi procesa digitalizacije celotnega porazpisnega polja na Ministrstvu za kulturo, ki pripravlja vsako leto več kot 320 različnih razpisov. Ta digitalizacija pomeni, da se bo celo razpisno polje popolnoma poenotilo in se bodo razpisi med seboj razlikovali samo v vsebinskem delu. To na en način pomeni poenostavitev vseh postopkov tudi za nevladni sektor, ker sami vemo, da včasih zaradi pretirane birokratizacije prihaja do izrednih problemov; in sicer ne samo na strani prejemnikov vseh teh sredstev, ampak tudi na strani Ministrstva za kulturo. Na en način mi vsi pričakujemo, da se bo velik del teh problemov s to digitalizacijo celotnega razpisnega področja v veliki meri zmanjšal, poenostavil, če ne mogoče celo izginil. Drugi takšen moment, na katerega moram opozoriti, je naslednji. Naša zaveza je tudi, da do konca letošnjega leta pripravimo resolucijo novega nacionalnega programa za kulturo. Prvič v zgodovini je priprava tega krovnega dokumenta, ki potem omogoča tudi različne zakonske rešitve za marsikatero polje znotraj delovanja kulture in umetnosti, odprta zelo na široko. Mi smo čez poletje in tudi še v jeseni opravili več zelo vključujočih delavnic, in sicer delavnic, ki so v resnici v veliki meri nam, našim zaposlenim, našim strokovnjakom omogočile pogled v malo bolj živo delovanje na kulturnem polju nasploh. Ogromno teh zaključkov, ugotovitev, ki so nastali, ne bom rekel v debati, v tem skupnem naporu in želji po ureditvi razmer, bojo pripeljali tudi velik del tega novega nacionalnega programa o kulturi; del, ki je namenjen samozaposlenim na ta način, da so samozaposleni v kulturi, njihovi predstavniki tvorno sodelovali pri pripravi tega dokumenta. Meni osebno je ta debirokratizacija v resnici zelo pomembna in tudi to je en del poskusa te odprte forme, tega pristopa, tega dialoga, ki ga samozaposleni v kulturi zelo pogosto tudi opravljamo. Hvala.
Hvala lepa, minister, čas se je iztekel. Želite postaviti dopolnitev vprašanja? Izvolite.
Hvala lepa. Ko govorimo o količini sredstev, ki jih ministrstvo namenja nevladnikom; center nevladnih organizacij, ki je morebiti najbolj akreditiran spremljevalec stanja in razreza, koliko sredstev posamezna ministrstva namenjajo nevladnim organizacijam, za kulturnike pravi, da je ministrstvo leta 2017 namenilo 6 milijonov 251 tisoč, leta 2014 pa kar dobra 2 milijona več. Zdaj smo pa v letu, ko pa se hvalimo z rekordno zgodovinsko rastjo na vseh ravneh, v gospodarstvu, v višini proračuna, v rasti BDP in tako naprej; pa se vseeno zatika ob tem, koliko, kako se prenese skozi to sito do nevladnih organizacij. Razumem vašo neljubo situacijo, nikomur ni razrez proračuna zares všeč. Mene zanima predvsem v tem operativnem delu, saj ste v izvršilni, operativni veji oblasti: Kako se bo v letu 2020 za nevladnike v luči zaveze iz koalicijske pogodbe to preneslo v prakso? Kako konkretno se bo reševala situacija na terenu? Kako boste ravnali v kontekstu podhranjenega stanja nevladnih organizacij in žal tudi posameznikov na področju kulture in umetnosti z nekim zagotavljanjem materialne osnove za njihovo delovanje in razvoj? Torej kako se bo stvar operativno, izvršilno preslikala na teren v letu 2020?
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala. Čisto operativno; kot prvo, s sprejetjem novega nacionalnega programa o kulturi, ki bo nakazal tudi nove poti z novimi razpisi, kot sem že v nekaj odgovorih danes tudi poudaril, s sprejetjem posebnega zakona o zagotavljanju sredstev za nekatere posebne programe Republike Slovenije v kulturi, kar bo omogočilo, kot sem tudi že prej dejal, znatno sprostitev sredstev našega integralnega proračuna, če temu tako rečem, Ministrstva za kulturo. Ampak to pride na vrsto šele leta 2021. Kar se tiče samostojne postavke samozaposlenih za kulturo, ta samostojna postavka sicer že obstaja, da se razumemo; so pa seveda samozaposleni v kulturi potem porazdeljeni pri različnih razpisih po različnih sektorjih, če govorimo o vizualnih umetnostih, intermedijskih umetnostih, glasbenih in tako naprej. Če bi bilo to vse združeno pod eno postavko, potem lahko skoraj govorimo o posebnem ministrstvu za samozaposlene v kulturi, kar pa verjetno ni želja nikogar. Za leto, ki sledi, lahko zagotovim, da bomo vpregli vse svoje moči in vložili izreden napor, da se ne samo pogovarjamo, ampak da tudi najdemo rešitve. Verjetno veste, gospod poslanec, da je na tem področju že letos postorjenega kar nekaj, kar veliko stvari se sedaj še vrti in so v svoji zaključni fazi, čeprav se to mogoče zdi minoren problem, pa ni; od zagotavljanja posebnih pokojnin do res konstruktivnih pogovorov na ministrstvih, ki so nekako soodgovorna za stanje na tem področju. Upam, da tudi vsi ti pogovori, ves ta dialog pripelje do uporabnih rešitev, takšnih rešitev, ki bodo pile vodo in ki bodo na en način zadovoljile vse nas. Hvala.
Hvala lepa. Imate besedo za postopkovni predlog. Izvolite.
Hvala lepa. Moj postopkovni predlog je, da Državni zbor opravi na to temo razširjeno razpravo, še posebej v luči dejstva, da smo dobili zagotovilo, da se te stvari znajo rešiti šele v letu 2021; jaz pa govorim v bistvu o letu 2020 in o situaciji na terenu zdaj. Še enkrat poudarim kot neko oporo postopkovnem predlogu, da so nevladne organizacije same naslovile na Ministrstvo za kulturo in na Ministrstvo za finance prošnjo, da vzamejo obljube iz svoje koalicijske pogodbe resno in da je lastna samostojna postavka ključ do konkretnega in trdnega financiranja nevladnih organizacij in kulturnikov, ki znotraj njih delujejo. Zdaj tega tukaj ni, zato ocenjujem, da je vredno klic s terena, kot vedno, vzeti resno. Kulturnike, ki so na terenu, ki se s problematiko nevladnih organizacij in samozaposlenih v kulturi ukvarjajo na dnevni bazi, je treba vzeti resno. Kličem torej po tem, da Državni zbor opravi v tej luči tudi razširjeno razpravo. Hvala lepa.
Hvala lepa. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 22. oktobra, v okviru glasovanj. Poslanec mag. Dušan Verbič bo postavil vprašanje ministru za finance dr. Andreju Bertonclju. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Dober večer, vsem skupaj prav lep pozdrav! Spoštovani gospod minister, kot veste, smo bili letos priča neljubim zapletom z zahtevo medijev za razkritje vsebine sporazuma o prenehanju delovnega razmerja na mestu predsednice uprave Slovenskega državnega holdinga. Kasneje se je izkazalo, da so imeli mediji prav in da se je po odstopu s funkcije predsednice uprave SDH bivša predsednica dogovorila, da lahko ostane zaposlena v SDH najpozneje do konca 2020 in da je obdržala plačo, ki jo je prejemala na vodstvenem položaju, za praktično skoraj nič dela. Slednja je sicer po javnem pritisku zapustila SDH in se zaposlila v podjetju GEN-I. V čigavi lasti je že družba GEN-I? Vprašanje zelo na mestu. SDH omenjenih informacij medijem ni želel posredovati, ker so bili zahtevani podatki opredeljeni kot poslovna skrivnost, toda informacijska pooblaščenka je kot pritožbeni organ odločila, da gre za porabo javnih sredstev, kar predstavlja javni podatek, in da so na SDH kot poslovno skrivnost označili podatke, ki bi morali biti javni. A navedena sporna praksa SDH ni edina. Nekaj podobnega se je zgodilo tudi družbi Telekom. Že ob koncu leta 2018 smo bili soočeni z nasprotovanji SDH za razkritje različnih svetovalnih pogodb, s slednjimi prav gotovo ni nič narobe, saj se zavedam, da je za upravljanje kapitalskih naložb države v gospodarskih družbah, ki poslujejo na mednarodnih trgih, treba pridobiti določene analize. Popolnoma je logično, da rezultate omenjenih analiz in specifične podrobnosti opravljenih postopkov SDH obravnava kot poslovno skrivnost in jih ne razkriva v času sklepanja poslov. Ni pa razumljivo in po moji oceni v nasprotju z Zakonom o dostopu do informacij javnega značaja, da SDH ne razkriva samih pogodb o pripravi analiz in svetovanju pri postopkih prodaje, seveda po opravljenem oziroma sklenjenem poslu. Zato, spoštovani minister, vas sprašujem: Ali ste mogoče razmišljali, da bi pristopili k spremembam zakona, ki ureja delovanje SDH, vezano na dajanje informacij javnega značaja?
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Spoštovani poslanec! Slovenski državni holding je gospodarska družba in mora slediti vsem predpisom, ki veljajo za ostale gospodarske družb;, razen če je v zakonu, ki ureja Slovenski državni holding, ali v drugem zakonu za posamezna ravnanja določeno drugače. Na del teh vprašanj, ki ste jih postavili, sem v predhodnem odgovoru že navedel stališča, ampak naj navedem še nekaj dodatnih stališč. Pri samem označevanju podatkov in informacij, ki pomenijo poslovno skrivnost, mora SDH in tudi ostali poslovni subjekti slediti zahtevam oziroma kriterijem, ki so navedeni v zakonu, ki ureja poslovno skrivnost. To je Zakon o poslovni skrivnosti, ki poleg opredelitve poslovne skrivnosti ureja tudi varstvo poslovne skrivnosti pred njeno protipravno pridobitvijo, uporabo in razkritjem. Po drugi strani pa ga glede na to, da gre za Zakon o dostopu do informacij javnega značaja za poslovni subjekt pod prevladujočim vplivom osebe javnega prava, zavezujejo določbe tega zakona v delu, ki ureja dostop do zahtevanih informacij javnega značaja za te subjekte. Ta zakon v 4.a členu zelo natančno določa, kaj je informacija javnega značaja v primeru poslovnih subjektov pod prevladujočim vplivom oseb javnega prava. In v 6.a členu še, kaj so javni podatki poslovnih subjektov pod prevladujočim vplivom oseb javnega prava. Zakon, ki ureja SDH, vsebuje določbe, ki glede na cilje in naloge, ki jih SDH opravlja, družbo zavezujejo k posebnemu ravnanju ter se nanašajo na varovanje podatkov in notranjih informacij, obveznost objave določenih informacij na svojih spletnih straneh, razkritje podatkov o plačnem prometu SDH in razkritje svojega delovanja na vseh skupščinah. Dodatno določanje nespornih informacij SDH v zakonu, ki ureja SDH, ki morajo biti javno dostopne, tako po naši oceni ni potrebno. Področje s prej omenjenima zakonoma, to je Zakon o poslovni skrivnosti in Zakon o dostopu do informacij javnega značaja, je urejeno tako, da ob upoštevanju vseh njunih relevantnih določb, tukaj pa poudarjam, upoštevajoč dobro prakso – in ne tako kot ste vi rekli, sporno prakso –, ne bi smelo prihajati do zapletov in intervencij.
Hvala lepa. Gospod poslanec, imate besedo za dopolnitev vprašanja. Izvolite.
Še enkrat hvala lepa, predsedujoči. Še vedno sem na stališču, da se je v konkretnih primerih zgodila sporna praksa. Kajti istočasno sprašujem vas, spoštovani minister: Ali ste sprožili kakršenkoli postopek zoper člane nadzornega sveta SDH, ki so sklepali tovrstne pogodbe? Ocenjujem, da so v škodo davkoplačevalcev, kajti omenjeno početje je daleč od načela gospodarnega ravnanja z davkoplačevalskim denarjem. Seveda imam v mislih tudi vrsto študij in svetovalnih pogodb, ki se naročajo ali v okviru SDH ali, kot rečeno, družb v državni lasti. Sem trdno na stališču, da če člani nadzornih svetov in uprav, ki upravljajo državno premoženje in ne poslujejo v skladu z načelom dobrega gospodarja, še posebno pa z načelom skrbnega gospodarstvenika, ste v takem primeru dolžni ukrepati vsaj enkrat letno, in sicer na skupščini družbe. Kajti minister za finance je v času mandata lastnik oziroma nosilec, upravljavec državnega premoženja. Slaba praksa v družbah, ki so v državni lasti, bi se tudi na tem delu, kjer je veliko govora o korporativnem upravljanju, morala počasi končati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
V precejšnjem delu se strinjava. Mislim, da to področje ustrezno urejajo zakoni, dva sem navedel. To področje ureja ali pa vsaj poskuša urejati to, čemur pravimo dobra korporativna praksa, dobro korporativno upravljanje. Se verjetno strinjamo, da se vsega z zakonom in predpisi ne da urediti. Vedno se bo našel kakšen bypass, kakšen postopek ali pa se bo našel posameznik, ki se te dobre prakse ne bo držal. V tem delu je šlo naše priporočilo in seveda v tem delu, kar se tiče SDH, deluje Vlada kot skupščina, gre naše priporočilo. V mojem osebnem primeru sem pa tudi dal vedno priporočilo, da naj družbe bodo upravljane v skladu z dobro korporativno prakso. Na tem področju je v zadnjem času bilo narejeno v Sloveniji veliko, to moram reči. Še vedno pa obstajajo, kar sem danes že enkrat poimenoval, anomalije, ki pa so res nepotrebne. V tem smislu vse te ukrepe, ki so bili v tem delu že sproženi, vidim kot preventivni ukrep, da se nam predvsem te slabe prakse ne bi ponovile. Imamo pa to področje vzorno zakonsko urejeno s temi praksami na nivoju Evrope, samo držati se moramo tega. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo. Poslanec Vojko Starović bo postavil vprašanje ministru za zdravje Alešu Šabedru. Izvolite.
Spoštovani, kolikor nas je še, spoštovani minister! Slovenija nima enotno urejenega celovitega sistema dolgotrajne oskrbe. O tem je bilo v prejšnjem tednu veliko govora na dveh sejah odbora, tudi na seji Državnega zbora ter tudi drugače je bilo o tem veliko govora. To ne pomeni, da vseh storitev ni, ampak so razpršene po raznih sistemih – v zdravstvu, pokojninskem in invalidskem zavarovanju, do socialnih služb in družinske politike. O zakonu o dolgotrajni oskrbi, s katerim bi opredelili in poenotili, tudi glede na smernice Evrope, sistem storitev in ukrepov, namenjenih osebam, ki so zaradi različnih razlogov dlje časa ali trajno odvisne od pomoči drugih oseb pri opravljanju osnovnih in podpornih dnevnih opravil, se pogovarjamo že kar dobro desetletje. V tem času je tudi prešla pristojnost za pripravo zakona z enega ministrstva na drugo, kar sigurno ni prispevalo k možnosti, da pripeljemo ta zakon do take stopnje, da gre v postopek in sprejetje. Spoštovani minister, verjamem, da je zakon o dolgotrajni oskrbi še vedno prioriteta ministrstva. Zato vas sprašujem: Kdaj bo ministrstvo pripravilo omenjeni zakon ter ga poslalo v postopek in sprejetje? Na mizi imamo tudi Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju in vse to je povezano. Enostavno vas sprašujem, da nam poveste časovnico. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani gospod poslanec! Vlada Republike Slovenije se je v koalicijskem sporazumu za mandatno obdobje 2018–2022 zavezala k vzpostavitvi samostojnega, integriranega in vzdržnega sistema dolgotrajne oskrbe, ki bo posameznikom in družinam omogočil svobodno izbiro oblike oskrbe s kakovostnimi socialnimi in zdravstvenimi storitvami ter primerljive pravice za seveda primerljive potrebe. Prav tako se Vlada Republike Slovenije zavezala za sprejetje zakona o dolgotrajni oskrbi, ki bo upravičencem zagotovil ustrezno raven oskrbe in ne bo prekomerno obremenil mlajših generacij; zakona, ki bo uporabnika postavil v center ter mu dal aktivno vlogo pri načrtovanju in izvajanju dolgotrajne oskrbe. Ministrstvo za zdravje sledi zavezam koalicijskega sporazuma, tako da je priprava predloga zakona o dolgotrajni oskrbi ena od temeljnih prioritet na Ministrstvu za zdravje. Ministrstvo za zdravje v sodelovanju z drugimi resorji nadaljuje tudi potrebne aktivnosti v povezavi s pripravo predloga zakona. V skladu z normativnim delovnim programom Vlade Republike Slovenije za leto 2019 se kot skrajni rok za sprejetje zakona o dolgotrajni oskrbi določa april 2020. Končna ocena finančnih posledic predloga zakona, način ter določitev načina financiranja bo dokončno znana šele po zaključeni medresorski uskladitvi z ostalimi ministrstvi. Hvala.
Hvala lepa. Želite še kaj dodati? Nič več, dobro. Potem smo zaključili s tem delom. Prehajamo na drugi krog vprašanj poslank in poslancev. Poslanec Luka Mesec bo postavil vprašanje ministru za finance dr. Andreju Bertonclju ter ministru za kulturo mag. Zoranu Pozniču. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav! Kot napovedano, bom postavil vprašanje glede proračuna za slovenski film. Postavljam ga, ker smo pred enim letom imeli nujno sejo Odbora za kulturo na vprašanje problematike slovenskega filma, kjer so bili vsi glavni akterji slovenskega filma prisotni. Predstavili so zelo jasno sliko, namreč slovenski film je v katastrofalnem stanju. Leta 2011 je bilo za slovenski film obljubljenih 11 milijonov evrov. Leta 2013 je bila sprejeta strategija slovenskega filma, po katerem naj bi ta proračun med letoma 2014 in 2017 začeli izvrševati. Zdaj smo na številki 5,5 milijona evrov, ki se v naslednjih dveh letih v tem proračunu ne bo povečala. S tem se Slovenija uvršča ne samo na rep Evrope, uvršča se celo na rep bivših republik Jugoslavije. Manjši proračun za film imata samo Črna gora in Kosovo. Naj dam to malo v perspektivo; toliko kot je cel proračun slovenskega filma, govorim o 5,5 milijona evrov, je manj kot budžet enega nemškega celovečernega filma, ki je v povprečju 6,1 milijona evrov. Ta tema ni problematična zgolj v tem ozkem segmentu kulture, ampak je problematična predvsem zaradi tega, ker nam zaradi manka sredstev na tem področju odhajajo v tujino številni talentirani producenti, režiserji, scenaristi, filmske ekipe. Kdorkoli v Sloveniji naredi nek preboj s filmom, najverjetneje v naslednjih petih do sedmih letih novega projekta ne bo dobil. Zato Rok Biček, režiser legendarnega Razrednega sovražnika, posnetega leta 2013, sedaj dela v na Hrvaškem; Sara Kern dela v Avstraliji. Podobno usodo delijo Mitja Okorn, Rok Hana Slak, Olmo Omerzu in drugi. Lani smo imeli številne prebojne projekte v slovenskem filmu, govorim predvsem o filmih Ne bom več luzerka in Posledice. Film Posledice so bile po mojem tudi prvi slovenski film, za katerega je pravice odkupil HBO GO in ga najdete na tem kanalu. Ampak producenti teh filmov so zopet oziroma bodo ostali brez denarja. Zato sprašujem ministra za kulturo in ministra za finance: Zakaj se kljub lanskemu soglasnemu sklepu, ki so ga podprle čisto vse parlamentarne stranke, proračun za slovenski film v naslednjem proračunskem obdobju ne povečuje? Hvala.
Hvala lepa. Najprej minister za finance. Izvolite.
Na mene ponavadi najprej pokažejo. Sredstva posameznega ministrstva, torej v tem primeru pristojnega Ministrstva za kulturo, za posamezne namene načrtujejo in zagotavljajo v okviru svojega sprejetega finančnega načrta oziroma znotraj vladnih limitov ter v skladu s prioritetami ministrstva sama, kot veste. Ministrstvo za finance v tem delu nima nobenih zakonskih pristojnosti, da bi lahko postavljalo oziroma določalo prioritete posameznih ministrstev in pravice porabe za posamezne namene znotraj njihovega, recimo v tem primeru sprejetega ali pa predvidenega finančnega načrta; zato lahko na vprašanje konkretnega namena odgovori le pristojni minister.
Hvala lepa. Še gospod minister mag. Poznič. Izvolite.
Pristojen minister pa odgovarja takole. Res je; to, kar je bilo izrečeno v vprašanju, je vse še kako res. Vedno na vprašanje Levice odgovarjam, da je to zelo pereč problem in da se ga še kako zavedamo. Pa vendar šalo na stran. Pri letošnjem sprejemanju proračuna je vse, kar bom sedajle povedal, na en način po principu umetnost možnega. Res je, da so se sredstva za film v znatni meri povečala; in res je, da je zaveza, da se do leta 2022 pride do skupne vsote 11 milijonov. Sedaj smo nekako na polovici. To seveda ni dovolj. Mi smo v stalnem kontaktu tudi s filmski delavci, z njihovimi združenji in se pogovarjamo o možnih poteh rešitev. Pojutrišnjem pride k nam eden glavnih strategov osmišljanja finančne politike za financiranje filma iz Hrvaške. Vsi dobro vemo, da so Hrvati pred leti naredili kvantni skok naprej, in ne vem, zakaj ne bi takšnih dobrih praks uporabili tudi v Sloveniji. Razlog za to je tudi zadnji dogodek, pravzaprav zadnje snemanje v Triglavskem narodnem parku, kjer smo skupaj s Slovenskim filmskim centrom naleteli na izredno velike birokratske težave, ki smo jih sicer uspešno rešili. Tam je bila ekipa šestdesetih ljudi iz Hollywooda iz Združenih držav Amerike, ki jim je potem ena birokratska odločba preprečila začetek snemanja; ob predvidevanju da bo ta ekipa pustila v Sloveniji okoli 4 milijone evrov denarja. Ampak to je bil tudi razlog, da smo mi skupaj z drugimi pristojnimi ministrstvi že ustanovili eno projektno skupino, ki bo iskala rešitve v tej smeri; sedaj govorim o davčnih olajšavah ali pa govorim čisto o direktnem obratnem financiranju slovenske produkcije, da se razumemo. To je pač obvodna pot, katere se moramo posluževati, to bo pač poskus iskanja finančnih sredstev za slovenski film tudi kje drugje. Prav tako že načrtujemo in razmišljamo o kar nekaj združitvah dejavnosti, ki se sedaj na en način podvajajo in so včasih, ne bom rekel, žakelj brez dna; ampak po nepotrebnem trošimo sredstva tam, kjer jih v resnici niti ni potrebno. Teh načinov, kako priti do tega denarja, je kar veliko. Moram pa zopet opozoriti na sprejetje kulturnega evra, kar bo, omenjeno že četrtič danes, omogočilo Ministrstvu za kulturo, da tista sredstva, ki niso vezana, nameni, kot sem že dejal danes, za projekte in za ljudi. Hvala.
Minister, hvala. Poslanec želi postaviti dopolnitev vprašanja. Izvolite.
Hvala. Še enkrat poudarjam, slovenski film je zelo propulzivna panoga z velikim potencialom. V letu 2016 je bilo 25 slovenskih filmov prikazanih na 49 mednarodnih festivalih, prejeli so 17 nagrad. Kot rečeno, vsi našteti – Darko Štante, ki je režiral film Posledice, Urša Menart, ki je režirala film Ne bom več luzerka, in ljudje, ki so že zunaj: Mitja Okorn, Rok Hana Slak, Rok Biček, Olmo Omerzu – povsod govorimo o vrhunskih režiserjih, ki v Sloveniji ne dobijo projektov. Letos je zaradi pomanjkanja sredstev na rezervni listi ostalo kar 13 projektov na Slovenskem filmskem skladu, zato ponavljam vprašanje. Lani je bil sprejet sklep, da se do leta 2022 sredstva postopno povečujejo na 11 milijonov. Ob sprejemanju lanskega rebalansa, ker je bil sklep sprejet pred sprejetjem rebalansa, je bil filmarjem dan pozitiven signal, sredstva so se dvignila za pol milijona evrov, kar ni za en slovenski film, je pa blizu, 600 tisoč v povprečju tak film stane; je prišlo v tem proračunu zdaj do stagnacije. Za leto 2020 je predvidenih 5 milijonov 343 tisoč evrov, za leto 2021 celo manj – 5 milijonov 250 tisoč evrov. Zanima me: Ali bo pri tem ostalo ali boste dobili sredstva, da se vsaj približate cilju, ki smo si ga postavili? Pa ponavljam, vse parlamentarne stranke, NSi, SDS, SMC, SNS, LMŠ, SD in Levica, smo podprle takrat sklep. To je soglasen, konsenzualen sklep celotnega parlamenta, da se ta sredstva morajo povečati. In me zanima: Ali boste kot izvršilna veja oblasti upoštevali parlament ali ne.
Hvala lepa. Izvolite, minister za kulturo.
Hvala. Seveda ne bo ostalo na tem, kakršno je trenutno stanje. Moram pa vseeno reči za javnost, da je v letošnjem letu Ministrstvo za kulturo za sofinanciranje filmske produkcije in razvoja namenilo dodatnih 800 tisoč evrov. Prav tako je za nakup opreme in vzdrževanje za Filmski studio Viba Film Ljubljana namenilo dodatnih 311 tisoč evrov. Mi se trudimo, kolikor je v naši moči, da prerazporejamo tudi sredstva znotraj našega proračuna. Še enkrat pa poudarjam, da iščemo nove načine sofinanciranja. Za leto 2020 vsi javni zavodi s področja filma po predlogu proračuna prejmejo milijon 670 tisoč evrov, sofinanciranje programov za avdiovizualne medije je načrtovano v višini slabih 6 milijonov evrov, za Slovenski filmski center, javno agencijo, pa je namenjenih 4,7 milijona evrov; od česar bo od vseh teh vsot večinski del proračunskih sredstev namenjen za sofinanciranje filmov, razvoja projektov, akcij s področja festivalskega predvajanja, filmske vzgoje in filmske stroke, torej za transferna sredstva, ter za programsko-materialne stroške. Posebej pa smo tudi načrtovali še sredstva za denarne spodbude za vlaganje v produkcijo v višini enega milijona evrov. Nekako skušamo, kolikor je v naši moči, slediti tej zavezi, ki je bila dana. Na tem mestu lahko obljubim, da bomo postorili vse, da se ta številka na en način – kakorkoli, če jo potem seštejemo skupaj – do leta 2022 tudi izpolni in uresniči. Kaj več v tem trenutku minister za kulturo niti ne zna več povedati. Hvala.
Hvala lepa. Gospod poslanec ima besedo za postopkovni predlog. Izvolite.
Hvala za besedo. V filmu Ne bom več luzerka, ki ga je režirala režiserka mlajše generacije Urša Menart, letnik 1985, ki je postala tudi prva režiserka v zgodovini Slovenije, ki je na Festivalu slovenskega filma prejela nagrado za najboljši slovenski celovečerni film, je lepo metaforično predstavljena vloga ali pa pozicija slovenskega filma, ki ga ta v državi ima. Namreč junakinja zgodbe v filmu je Špela, 29-letna Ljubljančanka, ki kljub univerzitetni izobrazbi ali pa prav zaradi nje, kot reče njena mama, službe nikakor ne dobi. Zato se preživlja z raznimi slabo plačanimi občasnimi deli preko sposojene študentske napotnice kot reševalka iz bazena, natakarica in tako naprej, ter ostaja ujeta v tem purgatoriju prekarnega življenja, kjer nikakor ne najde svojega mesta pod soncem. Ko ji dokončno v filmu ukradejo edino sredstvi, ki ga ima – kolo, ji pač ne ostane nič več drugega kot beg v tujino. In ker tudi slovenski film ostaja brez sredstev, dejansko silite producente slovenskih filmov, da iščejo srečo v tujini; in bodo dajali kruh ljudem iz tistih držav, promovirali tiste države; Slovenija pa bo izgubljala ogromen potencial, ki so ga ti ljudje že izkazali. Zato predlagam, da se poslanke in poslanci pogovorimo ponovno o tem problemu in se pogovorimo tudi o tem, zakaj se soglasnih sklepov odborov ne upošteva, oziroma zakaj je vlada v proračunih za leti 2020 in 2021 enostavno ignorirala sklep, ki je bil soglasno sprejet lani na Odboru za kulturo, to je ob povečanju sredstev na 11 milijonov evrov.
Hvala lepa. O vašem predlogu za razpravo o odgovoru ministra bo Državni zbor odločil jutri, 22. oktobra, v okviru glasovanj. Poslanec Marko Bandelli bo postavil poslansko vprašanje ministru za javno upravo Rudiju Medvedu. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani minister Medved! Najti primerno zaposlitev je ena najpomembnejših nalog vsakega posameznika in predstavlja veliko prelomnico v njegovem življenju. Zaposlitev v javni upravi naj bi bila varnejša, saj predstavlja stabilnejšo eksistenčno varnost posameznika in njegove družine. Kljub večji varnosti zaposlenih pa je javna uprava po večinskem javnem mnenju sinonim za neučinkovitost. Po javno dostopnih podatkih se je od septembra lani do aprila letos v javnem sektorju na novo zaposlilo dobrih 4 tisoč ljudi, točno 4 tisoč 189. V enajstih letih 31 tisoč. Masa plač pa je poskočila za slabih 7 %. Masa plač zaposlenih v javnem sektorju je aprila letos znašala dobrih 346 milijonov evrov, kar je za 6,8 % več kot septembra lani. Vsak mesec od aprila dalje nas javni sektor stane 22 milijonov evrov več kot septembra lani. Spoštovani minister, znano je, da dobršni del povišanja plač izhaja iz dogovora s sindikati javnega sektorja decembra lani. Zanima me: Ali politika zaposlovanja v javni upravi sledi kadrovskim potrebam in na organe javne uprave dejansko zaposluje tam, kjer kadrov primanjkuje? Ali ministrstvo razmišlja o reformi, s katero bi doseglo večjo učinkovitost delovanja javne uprave in jo s tem naredilo tudi bolj vitko? Hvala za odgovor, minister.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Spoštovani poslanec, žalosti me, zelo me žalosti, da venomer in venomer in kar naprej govorimo o javnem sektorju kot o neučinkovitem, kot o neki tvorbi, ki se kot parazit zajeda v to družbo. Jaz se s tem nikakor ne morem strinjati. Če mi kar naprej nekomu govorimo, kako je slab, kako naj potem od njega pričakujemo, da bo ob takem tretmaju motiviran? Da bo motiviran za delo? In to se je kar na splošno prijelo. Še posebej pa po tem, ko smo peljali ta pogajanja s sindikati javnega sektorja o popravkih plač, pa vemo, kolikšno breme je javni sektor nosil v času krize in kako se je pravzaprav marsičemu odrekel. Ampak vendarle, tudi podatki o številu zaposlenih v javnem sektorju variirajo oziroma jih marsikdo vzame, kot mu v tistem trenutku najbolj ustrezajo. Število zaposlenih v javnem sektorju, to je prejemnikov plač, se je po podatkih Informacijskega sistema za posredovanje in analizo podatkov o plačah, drugih izplačilih in številu zaposlenih v javnem sektorju, to je tako imenovani ISPAP, za obdobje med aprilom 2019 in septembrom 2018 povečalo s 172 tisoč 590 na 175 tisoč 222, kar pomeni povečanje za 2 tisoč 632 zaposlenih, torej ljudi, ki so prejemali plačo v javnem sektorju. Govorim o celotnem javnem sektorju, v katerem je zaposlenih več kot 170 tisoč ljudi, torej ljudje prihajajo in odhajajo. Vemo, da se je v zadnjem obdobju število zaposlenih v javnem sektorju sicer najbolj povečevalo tam, kjer so bile potrebe največje – predvsem v izobraževalnem sistemu, deloma tudi v zdravstvu in še nekaterih drugih dejavnostih, ne pa v državni upravi. Število zaposlenih v državni upravi se v zadnjem letu praktično skorajda ni spremenilo. Variira iz meseca v mesec sicer za kakšnega zaposlenega gor ali dol, bistveno se ni spremenilo in ostaja na ravni 30 tisoč. In to prav po zaslugi – vsaj za zadnje leto lahko rečemo, in tudi za prihodnji dve leti, kdor je pogledal v zakon o izvrševanju proračuna, je s tem seznanjen – prav zaradi zelo restriktivne zaposlovalne politike v državni upravi in državnih organih, ki jo vodi ta vlada, deloma pa je seveda za uresničevanje tega pristojno tudi Ministrstvo za javno upravo kot skrbnik tega sistema. Zelo restriktivne politike, kjer so pravzaprav minimalne nove zaposlitve dovoljene zlasti tam, kjer so potrebe največje. To pa je – in to je bil tudi eden izmed sklepov Ekonomsko-socialnega sveta – na področju najrazličnejših inšpekcijskih služb, tam imamo izrazito podhranjenost, kar zadeva zaposlitve, na področju pravosodnih policistov, policije nasploh, vojske in še nekaterih drugih tovrstnih služb. Torej, uradnikov v tem pomenu besede se praktično v državni upravi v tem obdobju na novo ni zaposlovalo. Je pa res, iz meseca v mesec se pa vendarle številke nekoliko spreminjajo. Kar zadeva restriktivnost kadrovske politike v državni upravi, sem vam nekako razložil, kako jo Vlada vodi, seveda pa ne morem govoriti o politiki v celotnem javnem sektorju ali pa tudi v javni upravi. Na del javne uprave ministrstvo oziroma Vlada Republike Slovenije neposrednega vpliva pač nima. Bom nadaljeval še po dodatnih vprašanjih.
Hvala lepa. Gospod poslanec, izvolite.
Minister, hvala. Obenem pa vas moram res vprašati še nekaj zadev. Vi kot minister veste, kaj je ta izraz, ko rečemo meritokracija. To se pravi, tisti, ki je dober, tisti dobi boljše plačano kot tisti, ki slabo dela na določenem terenu. Tega nismo naredili. Mi smo samo dvignili po defoltu vse plače v javnem sektorju. Eden, dva razreda, toliko, kolikor je bila pač potreba. Plače so se izredno povišale. Ali upravičeno, ne vem, tudi za tiste, ki niso motivirani. Zanima me tudi: Kakšna je politika odpuščanja v javnem sektorju? Ali se je začelo razmišljati, da ali ne, da se bo dalo tudi v javnem sektorju odpuščati tako kot v realnem sektorju? Ker tukaj manjka, tistemu, ki mu manjka motivacija na primer – imamo ogromno dobrih uslužbencev in imamo velik potencial še novih uslužbencev, ki bi lahko bili na delovnem mestu še boljši in učinkovitejši. Zato tudi mene dostikrat užalosti, ker je ta izraz, neučinkovitost, ker ni res. Marsikdo je tudi izredno sposoben, in dobro, da jih imamo. Veste sami, v realnem sektorju so ljudje plačani tudi po uspešnosti in potem oni padejo v drugačne lestvice in so tudi breme za delodajalca. V državnem sektorju in javnem sektorju gre to v državo, tako da tudi tukaj bi nekako morali videti, kaj se lahko tu naredi. Zdaj pa mene zanima: Zakaj je bilo treba zaposliti toliko ljudi? Moji podatki so 4 tisoč 189 v pol leta. To so javno dostopni podatki. Obenem pa veste sami, da se zadrži zaposlovanje v kakšnih sektorjih zaradi enega velikega problema. Upam, da ste seznanjeni s podatki, koliko javnih uslužbencev dobi dodatno povišan obseg dela. Mene to zelo zanima in prosim, da dobimo ta podatek na našo poslansko skupino, v našo stranko. Če bi dobili ta podatek, koliko jih dobi povišan obseg dela [[izklop mikrofona]]
Hvala, gospod poslanec. Gospod minister, izvolite, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Natančnega podatka o povečanem obsegu dela tukaj seveda nimam s seboj in ga boste dobili v poslansko skupino. Delovne uspešnosti v javnem sektorju pač ne izplačujemo praktično od uvedbe enotnega plačnega sistema. Zakaj? Ker je takoj za uvedbo enotnega plačnega sistema udarila kriza in se delovna uspešnost v pravem pomenu besede in tako, kot jo regulira zakon, nikoli ni izplačevala. To rešujemo z novelo Zakona o sistemu plač v javnem sektorju. Mi smo jo že predstavili sindikatom, mi smo šli v preteklem obdobju do tistih, ki jih ta zakon neposredno zadeva, torej do zaposlenih v javnem sektorju na najrazličnejših nivojih, in smo jim jo predstavili. Tu gre za vsaj delno reformo plačnega sistema, kjer predvidevamo bistveno boljše nagrajevanje učinkovitih, sposobnih, in seveda temu primerno tudi večjo stimuliranost za zaposlovanje v javnem sektorju. Ker veste, ljudje ne derejo več v javni sektor. To je najbrž že jasno. Strokovnjaki gredo v realni sektor, ker so tam v sedanjih razmerah bolje plačani. Zakaj to ni bilo storjeno že v tem letu? Mislim, da je popolnoma jasno, da takšen poseg v plačni sistem terja svoj čas. V preteklosti so že poskušali nekateri ministri v parlamentu z delnim reformiranjem enotnega plačnega sistema tudi v to smer, o kateri jaz zdaj govorim, na vratih so se lahko obrnili, ker so jih pač poslanci vprašali, če je to usklajeno s sindikati. In ker ni bilo usklajeno s sindikati, se niti pogovarjati o tem nihče ni želel. Mi usklajujemo zdaj to tako s sindikati kot tudi z zaposlenimi v javnem sektorju. Sem optimist, da bomo do konca prihodnje pomladi to novelo zakona spravili pod streho. In prihodnje leto junija, ko preneha veljati še eden izmed zadnjih varčevalnih ukrepov, to je neizplačevanje delovne uspešnosti, ko se sprosti, hočemo doseči, da se bo lahko izplačevala po novem, torej v drugačni obliki in bistveno bolj stimulativno za zaposlene.
Hvala lepa, minister. Podatke vseeno pošljite na Državni zbor, jih bo vseeno dobila poslanska skupina. Hvala. Nadaljujemo. Poslanka Nataša Sukič bo postavila vprašanje ministru za obrambo Karlu Erjavcu. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Lep pozdrav, poslanke, poslanci! Žal ministra ni. Še eden danes, ki mi je pobegnil, z ministri iz represivnih resorjev danes pač nimam sreče, ampak kakorkoli. Spoštovani minister v odsotnosti, za oblikovanje dveh srednjih bataljonskih bojnih skupin namerava Vlada v prihodnjih osmih letih potrošiti oziroma zapraviti kar 1,2 milijarde evrov, kar je več, kot je znašal proračun v zadnjih osmih letih na primer za Ministrstvo za zdravje. Kot veste, v Levici nesmiselnim izdatkom za neko bodoče škripajoče, staro, zarjavelo železje odločno nasprotujemo, še posebej ko gre za milijardne nakupe vojaške opreme za sodelovanje Slovenske vojske v nekih ekspedicijskih korpusih Nata v državah svetovne periferije. Ampak kot vidimo, koalicija pri nakupih orožja za Nato ne popušča, tako kot tudi ne popušča pri rezih v socialo, čeprav ima ravno sociale in pa seveda izboljšanja položaja upokojencev polna usta. Po svoje zato ne preseneča, da smo v medijih zasledili novico o tem, da je vojska izvedbo študije o nabavi brezpilotnih letal prepustila nekemu zasebnemu podjetju. Še več, v prvi fazi bo to podjetje zgolj iskalec drugih podjetij. Naravnost v oči bode odločitev direktorja Direktorata za logistiko Željka Kralja, da ministrstvo za iskanje razvijalcev dronov, namesto da bi to naredilo samo, zadolži zasebno podjetje, da išče druga zasebna podjetja. In to domača podjetja, ki bi to znanje imela. V dokumentu piše, da želi obrambno ministrstvo identificirati slovenska podjetja, ki premorejo znanja in tehnologije, ki bi jih lahko uporabili za razvoj različnih avtonomnih sistemov za uporabo na kopnem, v zraku in v vodi. In iz dokumentov je tudi zelo jasno razvidno, da gre za projekt, ki išče zelo široke razvojne elemente brezpilotnih letalnikov. Ministrstvo za obrambo in s tem Slovenska vojska že od leta 2011 nista imela tako zajetnega proračuna, kot nanj lahko računata v prihodnjih dveh letih, in sicer naj bi ta znašal kar od 1,05 do celo 1,1 odstotka BDP, kar znaša okrog 500 milijonov evrov. Se pravi, MORS bo razpolagal s kar 170 milijoni evrov več, kot je recimo razpolagal leta 2015. Zato vas sprašujem, spoštovani minister: Zakaj ste za delo, ki bi ga morali opraviti sami, najeli zunanjega izvajalca? Ali imate res toliko preveč denarja v proračunu, da ne veste, kaj bi z njim, in imate zunanje izvajalce za delo, ki bi ga morali opraviti sami? Vaš direktor Direktorata za logistiko je že lani pokazal, da nima ravno največ pojma o stvareh, o katerih govori, ko je recimo povedal, da so oklepniki 8x8 že v uporabi v ameriški vojski, nekaj mesecev nazaj pa smo prebrali, da jih je ameriška vojska šele dobila v testiranje, zdaj pa oustroucamo [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Gospa poslanka, čas je potekel. Strinjam se z vami in pa tudi še z nekaterimi poslanci z začetka seje, da tole uhajanje ali pa umikanje ministrov, ki se niso opravičili in jih potem ni in ne odgovarjajo na vprašanja, ni korektno. Mi imamo urnik dela odrejen. Lahko bi se na začetku seje opravičili, tako kot se je gospod Poklukar, in predlagam, da predsednik Državnega zbora pošlje eno ostro opozorilo Vladi oziroma ministrom, da te stvari vzamejo resno. V nasprotnem primeru mislim, da bi bilo korektno tudi, da sejo prekinemo in počakamo, da se minister, ki ni opravičen, seje udeleži. Nadaljujemo. Mag. Andrej Rajh bo postavil vprašanje ministru za javno upravo Rudiju Medvedu.
Hvala lepa za besedo, spoštovani gospod minister. Moje vprašanje se nanaša na področje javnih naročil. Že marca letos sem vam zastavil to vprašanje. Takrat sem izpostavil, da smo kljub najboljšemu namenu zakona priča zlorabi postopkov, in ti postopki se danes v najbolj ekstremni obliki manifestirajo na primeru gradnje karavanškega tunela. Do sedaj ste že izvedli nekaj ukrepov, ki naj bi te postopke in poskuse zlorab omejili. V luči novih projektov, ki jih pričakujemo po potrditvi poroštvenega zakona za projekt izgradnje drugega tira in tretje razvojne osi, me zanima: Kateri so tisti konkretni projekti, ki jih lahko pričakujemo, da bodo tudi projekti, za katere bomo sprejeli poroštveni zakon, lahko tekli nemoteno, v realnih časovnih okvirih? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani gospod poslanec, najprej, veseli me, da je Vlada nedavno sprejela, potrdila in poslala v Državni zbor besedilo novele Zakona o pravnem varstvu v postopkih javnega naročanja. Mi smo se na Ministrstvu za javno upravo najprej lotili spreminjanja tega zakona, ne samo zaradi karavanškega predora, ampak seveda tudi v luči vsega, kar se dogaja pri nekaterih velikih infrastrukturnih projektih. Ne samo aktualnih, tudi v preteklosti, ko je prišlo zaradi najrazličnejših interesov do zavlačevanja, da ne rečem tudi do zlorab postopkov pritoževanja, zaradi česar se je doslej večkrat v težavah znašla tudi Državna revizijska komisija. Preverili smo v strokovni javnosti, preverili pri praktično vseh deležnikih v tej državi, ki se resneje ukvarjajo z javnimi naročili, da bo novela tega zakona vendarle v teh postopkih pred Državno revizijsko komisijo učinkovita, da bo skrajševala same postopke, zaradi tega ker bo preprečevala nenehno novo in novo pritoževanje pri Državni revizijski komisiji na praktično iste zadeve. Tega s to novelo ne bo več. Po drugi strani tudi skrajšuje časovne roke za naročnika, kdaj naj po odločitvi Državne revizijske komisije sprejme odločitev. Ravno v primeru karavanškega predora se je dogajalo, da so ti roki tekli nenavadno dolgo tudi pri naročniku. In tisto, kar se mi zdi zelo pomembno, je tudi uvedba sodnega varstva v tem postopku. To bo vendarle nov prijem v naši praksi, praktično edini v Evropi doslej tega nimamo. Pričakujem, da bo zakon na novembrski seji Državnega zbora.
Hvala lepa. Želite dopolniti vprašanje? Izvolite, poslanec Andrej Rajh.
Hvala lepa, gospod minister, za spodbudne novice. To so res dobre novice. Sam izhajam iz gradbenega, inženirskega sektorja, številnim podjetjem boste olajšali poslovanje, hkrati pa tudi prebivalcem zagotovili, da bodo do infrastrukture, ki jo želijo in potrebujejo, prišli v realnem času. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želite še kaj dodati, minister? Izvolite.
Hvala lepa. To je seveda popolnoma normalno, da je to naš namen, namen nas vseh, da preprečimo to veliko gospodarsko škodo, ki se dogaja v tej državi zaradi teh nenormalnih zapletov pri postopkih javnega naročanja, ko gre za velike infrastrukturne projekte. Rad bi povedal, da vendarle v celoti gledano situacija na področju javnega naročanja ni tako slaba, kot mečejo senco na te postopke ravno ti zapleti pri velikih strukturnih projektih, in da imamo v povprečju več kot 6 tisoč javnih naročil na leto in manj kot 2 % pritožb na Državno revizijsko komisijo, da so postopki javnih naročil v Sloveniji, kar zadeva časovno dimenzijo, pod evropskim povprečjem, okrog 64 dni v povprečju trajajo posamezni postopki. Zdaj ne govorim o teh, ki so se tako zapletli, govorim o povprečju. Pravno varstvo pa je doseženo v še krajšem roku. Samo za primer, na Ministrstvu za javno upravo smo nedavno izvedli zelo zapleten postopek javnega naročanja, ko gre za začasne tehnične ovire, zapleten in občutljiv, pa smo to izvedli v mesecu dni. Torej se da. Zakonodaja že zdaj omogoča hitro in zelo učinkovito izvedbo javnih naročil, seveda ob ustrezni strokovnosti tako naročnikov kot tudi ponudnikov.
Hvala lepa, minister. Preden dam besedo zadnjemu postavljavcu vprašanja, obveščam, da želi Nataša Sukič ustni odgovor na naslednji seji. Sedaj pa poslanec Boštjan Koražija, ki bo postavil vprašanje ministru za okolje in prostor Simonu Zajcu. Izvolite.
Spoštovani, najlepša hvala za besedo. Vprašanje je za gospoda ministra Zajca. Zelo sem vesel, da je tako vztrajen in zadnje čase tudi zelo strokoven. Hvala. Zlasti v mestih, pa tudi drugje, predvsem na območju strnjenih naselij, kot so recimo gručasta naselja z okoli tisoč prebivalci, se je že izoblikoval specifičen vzorec, ki ga prebivalci zelo dobro poznamo kot problem toplotne obremenitve oziroma toplifikacije. Problem toplotne obremenitve se pojavlja zlasti v toplejših obdobjih leta in je posledica specifične rabe tal oziroma natančneje pozidanosti tal. Meritve so pokazale, da lahko razlika v temperaturi med tako pozidanimi tlemi in nepozidanimi presežejo 10 °C, se pravi je razlika med pozidanimi in nepozidanimi. Na območjih, kjer prihaja do zelo strnjene pozidave, in tudi nad večjimi kompleksi, kot so tovarne in nakupovalni centri, se tako oblikujejo toplotni otoki, ki znatno zmanjšujejo kvaliteto bivanja, produktivnost, zelo pa vplivajo tudi na porabo energentov, s katerimi v notranjih prostorih ustvarjamo ugodnejšo, hladnejšo klimo, kar pa po drugi strani zopet prispeva k zvišanju temperature v okviru toplotnega otoka. Zato me zanima: Ali ministrstvo v Strategiji prostorskega razvoja naslavlja tudi problematiko toplotne obremenitve in kako? Ali zbirate meritve v toplotnih otokih? Če da, za katera mesta oziroma kraje? Kateri ukrepi na področju zmanjšanja dodatnih toplotnih obremenitev se že izvajajo na primer pri izdaji dovoljenj za izgradnjo ali rekonstrukcijo? Imamo na primer albedo, koeficient, s katerim merimo odbojnost oziroma absorpcijo svetlobe, s čimer je povezano tudi večje ali manjše segrevanje materialov. Tako je na primer opečnata kritina za manjšo toplotno obremenitev boljša kakor pločevinasta, kamen boljši od asfalta, naravni materiali boljši kakor umetni, svetla barva je boljša kakor temnejša. Zanima me tudi: Ali načrtujete spremembe pravil glede pozidave velikih površin, kot so na primer trgovski centri, tovarne, parkirišča, na način, da bi bilo na površini določene velikosti obvezno zasaditi določeno količino dreves z velikim pokrivnim prostorom ravno z namenom zmanjšanja temperaturne obremenitve? Podatki kažejo, da drevesa lahko znižujejo temperaturo v svoji neposredni bližini za od 5 do 15 °C v primerjavi s predeli mesta, kjer ni dreves. V primeru ozelenitve ovoja stavb pa se na primer temperatura zraka v okolici stavbe zniža za do 4 °C.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala za še zadnje vprašanje nocoj. Naše ministrstvo na podlagi Zakona o urejanju prostora zdaj res pripravlja strategijo razvoja prostora Slovenije 2050 in tudi državni prostorski red. Vse dokumente, ki jih zdaj pripravljamo, pripravljamo seveda tudi z mislijo in zavedanjem, da so podnebne spremembe tukaj in da bodo učinki podnebnih sprememb vedno bolj vplivali na naše življenje. Kot večkrat sam poudarim, eno je boj proti podnebnim spremembam, ampak enako pomembno je pa prilagajanje. V Sloveniji smo glede svojih možnosti boja proti podnebnim spremembam relativno omejeni, smo majhen del sveta, ampak kljub temu da smo majhen del sveta, nas bodo posledice zadele enako kot vse druge, zato je to, da se prilagamo, še toliko bolj pomembno. Strategija prostorskega razvoja izpostavlja pričakovane podnebne spremembe kot enega izmed ključnih prihodnjih prostorskih razvojnih izzivov, ki poudarja pomen okrepljene skrbi za zmanjševanje ranljivosti prostora ter izpostavljenosti prebivalstva in infrastrukture tveganjem, povezanim s pričakovanimi učinki podnebnih sprememb. V mestih se namreč poleg pogostejših in daljših vročinskih valov pričakujejo tudi bolj intenzivne padavine, kar bo enako problematično kot vročina. Po napovedih Arsa bomo imeli v Sloveniji enako količino padavin, ampak število dni padavin se bo zmanjšalo, kar pomeni, da v tistih dneh, ko pa bomo imeli padavine, bodo te veliko bolj silovite, kar pomeni, da nas bo to, da imamo nepropustna tla, zadelo dvakrat. Torej ne samo zaradi segrevanja, ampak tudi zaradi tega, ker tiste padavine, ki bodo padle, ne bodo ponikale tako hitro oziroma ne bodo mogle ponikati in bodo zelo hitro prešle v rečne struge, kar pomeni dolvodno seveda probleme s poplavami. Z ukrepi prostorskega in urbanističnega načrtovanja se načrtno zmanjšuje ranljivost zaradi podnebnih sprememb ali naravnih nesreč, zlasti z umikanjem poselitve in infrastrukture z ogroženih območij ter vzpostavljanjem naravnih blažilcev toplotnih otokov in ekstremnih dogodkov. Kot ustrezen ukrep blaženja se načrtuje vzpostavitev in upravljanje sistema zelene infrastrukture, povezane z zelenimi sistemi mest in drugih naselij. Zeleni sistemi imajo pomembno klimatsko funkcijo zlasti pri uravnavanju toplotnih valov v urbanih območjih in zmanjševanju poplavne ogroženosti ter suš. Zadosten obseg odprtih javnih grajenih in zelenih površin se zagotavlja ob prenovah ali širitvah naselij. V okviru državnega prostorskega reda pa ministrstvo pripravlja nov priročnik Zeleni sistemi v mestih in naseljih, ki podaja usmeritve občinam, da v svojih prostorskih aktih določijo delež zelenih površin k vsaki stavbi glede na namembnost ter število dreves, tudi na parkiriščih. Izid priročnika je predviden konec tega oziroma v začetku prihodnjega leta, polega tega pa bo naše ministrstvo v prihodnjem letu izdalo še dva priročnika, in sicer Zelene strehe in fasade ter Urbanistično oblikovalska merila za načrtovanje gradbenih parcel stavb. Slednji bo med drugim določal najmanjši delež zelenih površin na gradbeni parceli stavbe, torej raščen teren, kjer meteorne vode ponikajo. To zaradi tistega, kar sem prej omenjal. Vsi ti dokumenti se pripravljajo za blaženje učinkov podnebnih sprememb. V zvezi z meritvami pa naslednja informacija. Arso izvaja meritve temperature zraka v okviru meteorološke mreže v Ljubljani na eni lokaciji, in sicer za Bežigradom, podobno v Mariboru in vseh drugih večjih mestih. Državna meteorološka mreža je namenjena spremljanju vremenskih in podnebnih razmer na državnem nivoju in temu je prilagojena gostota merilne mreže. Za spremljanje razmer v boljši ločljivosti na nivoju občin je pristojen lokalni nivo, ena sama merilna postaja v mestu je namreč premalo za zaznavanje mestnega toplotnega otoka. Je pa bil konkretno mestni toplotni otok Ljubljane analiziran s pomočjo satelitskih meritev v okviru mednarodnega projekta Urban Heat Islands, v katerem je kot slovenski partner sodeloval ZRC SAZU, oddelek za prostorske študije, ki tudi razpolaga s temi podatki oziroma z rezultati.
Hvala lepa. Želite dopolniti vprašanje? Izvolite.
Hvala za besedo. Živimo v času obsežnih podnebnih sprememb, na katere imamo kot družba precejšen vpliv, zato smo dolžni narediti vse, da bi bil ta vpliv čim manj obremenilen in uničujoč. Na strehe velikih trgovskih centrov ali pa tovarn smo sedaj bolj ali manj gledali samo z vidika pridobivanja dodatne električne energije ali pa toplotnih izgub. Trendi v svetu gredo tudi v smeri ozelenitve streh, kot ste že omenili. Tudi če gre zgolj za travnate površine, so lahko nadgradnje potem razni urbani vrtovi. Tudi vodne površine od globine dveh metrov naprej prispevajo k nižanju temperature v svoji okolici. Strokovnjaki trdijo, da bi že 10-odstotno povečanje zelenih površin v naših mestih pomagalo ohraniti temperature v mestih na sedanji ravni ali jih celo znižati do leta 2050, navkljub globalnemu segrevanju. Zato me zanima: Ali načrtujete razširitev nabora ukrepov v okviru subvencij in ugodnih kreditov Eko sklada tudi za ukrepe zmanjšanja toplotnih obremenitev urbanega okolja? Ali se obetajo spremembe v smeri večje zaščite dreves in drevoredov v urbanih naseljih, zlasti v mestih, s čimer se bo zmanjšala samovolja vsakokratnih lokalnih oblastnikov, ki velikokrat zelene površine vidijo kot onemogočanje gospodarske iniciative in kot ekonomsko izgubo? Ali v smeri zmanjšanja toplotnih obremenitev sodelujete tudi z drugimi ministrstvi, na primer za gospodarstvo, javno upravo? Tudi javne zgradbe imajo namreč velike površine, ki bi se jih dalo hitro vključiti v nabor za zmanjšanje toplotnih obremenitev in tudi kot nekakšne vzorčne primere. Hvala.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Največje delo glede prostorskega načrtovanja in grajenja mest, širitve mest, obnavljanja mest, največji izzivi bodo v tem, kam bomo ta mesta širili, vsaj tam jih jaz vidim. Namreč že sedaj, ko dajemo mnenja na OPN-je, ko se pripravljajo poplavne karte, je kar veliko nekega negodovanja. Ampak to bo tisto, čemur se bomo v prihodnosti morali bolj resno posvetiti in pri čemer bomo potrebovali tudi večje zavedanje, da te opozorilne karte služijo nečemu, torej da niso le zato, da se omejuje nek razvoj, ampak so predvsem zato, da se prepreči nadaljnja škoda. Glede pogozdovanja mest, če temu tako rečemo. Mi zdaj v tem trenutku intenzivno pripravljamo nov program porabe sredstev podnebnega sklada, že zdaj imamo v mislih tudi to, in v vseh prihodnjih letih še posebej, da če bodo občine ta naša priporočila, ki jih zdaj pripravljamo, želele bolj resno uveljaviti, bodo zelo hvaležne, če bo kakšna finančna spodbuda za takšne ukrepe prišla tudi z državne ravni, in ta državna raven, kjer jo jaz vidim, kjer bi to bilo možno, smo ravno mi na našem ministrstvu in sredstva podnebnega sklada. Tako da pri ukrepih, ki jih bomo predlagali, bomo skrbeli za to, da za njimi postavimo tudi neke določene finančne spodbude, da na ta način občinam v tem delu pomagamo. Torej da skupaj z občinami našim državljanom omogočimo to, da bo v bolj vročih dnevih lažje, in da ko bomo imeli obširnejše nalive, preprečimo oziroma zamejimo škodljivo delovanje povišanih voda.
Hvala lepa. Imate postopkovni predlog, izvolite.
Hvala za besedo. V zadnjih letih smo bili priča pravemu stampedu sekanja dreves in drevoredov v urbanih slovenskih okoljih. Z vidika toplotnih otokov v mestih delujejo drevesa kot hladilni sistemi, podobno kot grmovnice in travnate površine. Glede na to, da je res edina zver na našem planetu divji globalni kapitalizem, ki na veliko ter vsepovprek pleni in uničuje našo živo naravo ter za seboj pušča popolno opustošenje in kaos in svoj visokoogljični odtis, predlagam, da v Državnem zboru v zvezi s problematiko toplotne obremenitve v mestnih in naseljih, ki jo povzročajo velike pozidane površine, ter s samoohranitvijo in zaščito naše narave opravimo širšo razpravo. Pa še enkrat bi se zahvalil gospodu ministru za njegovo vztrajnost in delavnost, gledalcem in poslušalcem pa bi samo želel prijetno in lahko noč.
Hvala lepa. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 22. oktobra, v okviru glasovanj. Spisek poslancev, ki so imeli namen postaviti poslansko vprašanje, je izčrpan. Predsedniku Vlade, ministricam in ministrom se zahvaljujem za podane odgovore. S tem prekinjam 1. točko dnevnega reda, ki jo bomo nadaljevali jutri, 22. oktobra 2019, ko bo Državni zbor v okviru glasovanj odločal o predlaganih sklepih. Prekinjam tudi 12. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Vsem lep pozdrav in srečno pot domov. Lahko noč!