Spoštovani kolegice poslanke, kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 67. izredne seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednja poslanka in poslanci: Alenka Bratušek, Ivan Hršak, Gregor Židan, Dušan Verbič in Franc Trček do 10. ure. Do roka, ki ga je na podlagi tretjega odstavka 93.a člena Poslovnika Državnega zbora določil kolegij, za danes sodelovanja na seji izven sedeža Državnega zbora z uporabo aplikacije za seje na daljavo ni najavil noben poslanec oziroma poslanka. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA DEKLARACIJE O USMERITVAH ZA DELOVANJE REPUBLIKE SLOVENIJE V INSTITUCIJAH EVROPSKE UNIJE V OBDOBJU 2021–2024. Predlog deklaracije je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Besedo dajem predsedniku Vlade Janezu Janši za dopolnilno obrazložitev predloga deklaracije.
Spoštovani gospod predsednik, cenjeni poslanke in poslanci, državljanke in državljani! Pred vami je deklaracija o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije za obdobje do leta 2024. Podobno deklaracijo smo doslej v Državnem zboru obravnavali že dvanajstkrat, vendar gre tokrat za dokument, ki skuša pogledati v nekoliko daljše obdobje kot doslej, ko se je ta dokument sprejemal za leto in pol. Hitre spremembe v Evropi in po svetu namreč terjajo sprejetje bolj strateškega dokumenta s temeljnimi usmeritvami za naše delovanje v Evropski uniji in je obdobje, ki ga zajema ta deklaracija, zdaj cikel celotnega zakonodajnega obdobja oziroma mandata Evropske komisije in tudi Evropskega parlamenta, tako se to zdaj ujema. Ta deklaracija je časovno usklajena tudi s Strateško agendo Evropske unije za obdobje 2019–2024, zato je prisotna tudi večja jasnost in usklajenost ključnih prednostnih nalog delovanja Republike Slovenije v institucijah Evropske unije. Gre tudi za boljšo preglednost naših interesov oziroma tega, kar želimo mi v tem času v institucijah doseči. Glede na to, da ste to deklaracijo obravnavali na sedmih delovnih telesih, obravnaval jo je tudi Državni svet, ne bom ponavljal tega, kar v njej piše, ker verjamem, da ste se s tem podrobneje seznanili. Želim pa dodati nekaj dodatnih osvetlitev obdobja, kot ga vidimo in v katerem naj bi se ta deklaracija uveljavljala. Prvič, odkar sprejemamo podoben dokument, načrtujemo naše delovanje v institucijah Evropske unije v času po brexitu, se pravi v času po tem, ko je ena od članic, in to ena največjih, Evropske unije družino zapustila, in to ne popolnoma usklajeno in soglasno, ker so še odprta številna vprašanja, za katera smo verjeli, da so zaključena, pa se zdaj rešujejo na sodišču oziroma so napovedi tožb. To predstavlja strateško drugačno okolje, kot smo ga bili vajeni doslej, vse od vstopa Slovenije v Evropsko unijo. Trenutno, kot je omenjeno tudi v deklaraciji, je ključni problem Evropske unije, pa tudi večine ostalega sveta, pandemija koronavirusa. Marsikaj, kar se bo dogajalo v Evropski uniji v prihodnjih štirih letih, bo zelo odvisno od tega, kako bo spopad s pandemijo končan ali kakšni bodo rezultati, predvsem pa kakšni nauki bodo potegnjeni iz tega. Slovenija je že takoj na začetku, ko je bila vključena v program trio predsedovanja skupaj z Nemčijo in Portugalsko, dodala dve prioriteti, ki sta bili soglasno sprejeti. To sta priprava Evropske unije na večjo odpornost proti morebitnim prihodnjim pandemijam, ki so verjetno žalostno dejstvo, in priprava Evropske unije na večjo odpornost proti kibernetskim napadom, ki so največja grožnja sodobnega sveta, razen nuklearnega spopada, v tem trenutku. Zagotovo je v tem času to najbolj aktualna tema in lahko damo v deklaracijo še karkoli dodatno, pa te aktualnosti ali teh prioritet ne bo spremenilo. Evropska unija se v tem trenutku ukvarja z napori, da se zagotovi dovolj cepiva, kar je edini znani način za učinkovito zaustavljanje epidemije. Žal je bil vrh Evropske unije, sklican za ta teden, odpovedan oziroma prestavljen na avdiovideokonferenco, formalni razlog je situacija s povečevanjem okužb v večini držav članic Evropske unije ali začetek tretjega vala. Dejanski vzrok je verjetno drugje, kajti včeraj, danes potekajo v Bruslju številni sestanki, od sestankov znanih ministrov do srečanja znanih ministrov z državnim sekretarjem za zunanje zadeve Združenih držav v okviru Nata, vrsta drugih sestankov, kjer covid situacija očitno ni zadosten razlog, da teh sestankov ne bi bilo. Odpoved fizičnega srečanja evropskega vrha in prestavitev na videokonferenco, kar je povsem drug format, je pogojena z velikim nezadovoljstvom zaradi pogodb, ki so bile sklenjene s proizvajalci cepiv, predvsem s podjetjem AstraZeneca, ker se ta dobavitelj ne drži pogodb in ima zaradi tega celotna Evropska unija probleme z izvajanjem načrtov cepljenja, kot so bili sprejeti konec lanskega leta ali v začetku letošnjega leta. Močno dvomim, da bo te probleme možno razčistiti preko avdiovideokonference, tako da bomo še nekaj časa brez zadovoljivih odgovorov, kako je prišlo do te situacije. Kljub temu potekajo dodatni napori, da se zagotovijo cepiva drugih proizvajalcev ali da se čim prej odobrijo cepiva, ki so v postopku testiranja, tako da se bo ta napaka pri sklepanju pogodb popravila. V resoluciji veliko govorimo o zelenem prehodu in digitalni preobrazbi, v vseh strateških dokumentih Evropske unije za bližnjo in srednjo prihodnost je to omenjeno ali opredeljeno kot strateška opredelitev. Kar se tiče zelenega prehoda, je potrebno opozoriti, da gre za prehod in ne za prelom, kar pomeni, da je poleg odločitve, kdaj bomo prešli na ogljično nevtralnost in da bo vse zeleno, potrebno pretehtati tudi ceno tega prehoda in predvsem učinke tega prehoda. Če se to ne tehta, če to ni vsebovano v strategijah, in marsikje je sektorsko to premalo obdelano, potem brezglavo hitenje k določenim odstotkom v praksi pomeni zlom industrij, ki v tem trenutku v Evropi zagotavljajo na desetine milijonov delovnih mest, velik odstotek bruto domačih proizvodov posamičnih industrijsko najbolj razvitih držav, po drugi strani pa to predstavlja selitev tovrstne industrije na druge celine, v manj razvite predele sveta, kjer se potem izpusti CO2 povečujejo in v globalu nismo dosegli nič razen uničenja določenih industrij, ki so v tem trenutku strateško pomembne za Evropo. To zavedanje, da ne gre za prelom, ampak za prehod, je v številnih strateških dokumentih premalo poudarjeno. Če kaj spremljate te razprave, po Evropi, še posebej v Nemčiji to povzroča velike turbulence, tudi na notranjepolitičnih prizoriščih posamičnih držav. Ko gre za digitalno preobrazbo, govorimo o nečem, kar poteka, govorimo o nečem, kjer je potrebno dosegati konkurenčnost, govorimo pa tudi o nečem, kjer so velikanska tveganja, ker umetna inteligenca ne predstavlja zgolj načina, kako se ceneje, bolje, bolj zeleno proizvajajo določene stvari, ampak je to tehnologija, ki jo je mogoče zlorabiti tudi v drugo smer. Če poenostavim, govorim o nevarnosti kibernetskih napadov ali pa kibernetske odvisnosti. To je točka, kjer je vsaka država članica Evropske unije sama bistveno prešibka, da se s tem izzivom sooči, tudi Evropa kot celota je v danem razmerju sil v svetu prešibka. To je točka, kjer je še posebno potrebno severnoatlantsko zavezništvo oziroma čezatlantsko zavezništvo, ker je mogoče ali pa zelo verjetno to edini način, da se tukaj vzpostavi zadostna kibernetska varnost, in šele zadostna kibernetska varnost omogoča izkoriščanje vseh dobrih potencialov te digitalne preobrazbe. Strateški problem Evropske unije, s katerim se bo hočeš nočeš ukvarjala tudi v prihodnje, in to čedalje bolj, je demografija. Starajoče se prebivalstvo v Evropi predstavlja večkraten izziv. Razprava o tem, koliko se ta problem da reševati z migracijami in koliko z drugačno družinsko politiko in s klasičnimi načini popravka demografske slike, poteka in bo še potekala. Očitno pa je rešitev v zdravi kombinaciji, ki predpostavlja, da ima Evropa tudi enotno migracijsko politiko, da je sposobna varovati zunanje meje in da je sposobna postavljati in tudi izvajati racionalne in enotne kriterije legalnih migracijskih tokov. Tema, ki je vsebovana v deklaraciji in je seveda pereča tudi znotraj Evropske unije, v veliki meri je bila tema, ki je začela razprave o brexitu, je vprašanje vladavine prava. Za večnacionalno, večdržavno skupnost, kot je Evropska unija, je vladavina prava temeljnega pomena. Predpostavka, da je skupnost utemeljena na vladavini prava, je predvsem v tem, da se enaka merila uporabljajo za vse, se pravi, da smo pred evropskimi institucijami članice Evropske unije ne glede na število prebivalstva, ne glede na to, kdaj je kakšna članica vstopila v Evropsko unijo, v smislu prava enakopravne in tudi enakovredne. Se pravi, da se ista merila uporabljajo takrat, ko na primer Francija preseže neke odstotke ali kriterije, ko gre za izpolnjevanje evropskih paktov stabilnosti, trajnosti ali česarkoli, in da se ista merila uporabljajo tudi, ko gre za Malto, Slovenijo, Litvo, Madžarsko, Poljsko, Švedsko in tako naprej. Do glavnih debat je prišlo takrat, ko so posamične članice imele upravičeno ali pa neupravičeno občutek, da ne veljajo za vse enaki vatli. Slovenci, ki smo dolgo časa živeli v večnacionalnih državah različnih vladavin, vemo, kam vodi občutek, da enaka merila ne veljajo za vse, in kako se žal takšne zgodbe končajo. S tega vidika je boj za vladavino prava na prvem mestu, boj za to, da merila, pravila, ki veljajo v neki skupnosti, veljajo enaka za vse. Ker takšno skupnost imajo potem posamezniki pa tudi narodi in države za prostor, kjer vlada pravičnost in v katerem želijo bivati. V naslednjih štirih letih bo odprta razprava o prihodnosti Evropske unije na način, kot doslej še ni bila odprta. Ne samo zaradi tega, ker se je formalno začela konferenca o prihodnosti Evrope in glavni del, glavni časovni blok te konference sovpada z drugo polovico letošnjega leta, ko Slovenija vodi Svet Evropske unije, ta razprava bo drugačna, kot je bila doslej, zaradi številnih dejavnikov, najvažnejša sta dva. Eden je že omenjeni brexit. Prvič smo v položaju, ko se Evropska unija ni samo širila, ampak se je tudi krčila, in to občutno. Drugi razlog je pandemija, ki še traja. V teh razmerah, ki bodo zamejene predvsem s tema dvema dejavnikoma, bo potekala razprava o tem, kako si Evropejci predstavljamo našo skupno prihodnost. Že same priprave na to konferenco ne vzbujajo prav velikega optimizma. Tisti, ki se spomnite prejšnje konference o prihodnosti Evrope, veste, da je bil takrat imenovan predsednik konference, da je bila vzpostavljena neka fleksibilna, pa vendarle hierarhična struktura, ki je potem to konferenco vodila, najprej smo dobili predlog ustavne pogodbe, ki je bil zavrnjen v Franciji, na Nizozemskem, in potem nek kompromis v obliki Lizbonske pogodbe. Se pravi, proces se je kljub težavam nekako iztekel v neke zaključke, ki so bili v glavnem dobri. Zdaj se institucije Evropske unije niso uspele dogovoriti o enotnem predsedniku, tako da je zdaj konferenca v rokah tria, se pravi predsedujoče države pa predsednice Evropske komisije in Evropskega parlamenta, kar pomeni, da bo Slovenija sovodila tudi konferenco o prihodnosti Evrope. To je v tem času velika odgovornost, glede na to, da naj bi se zaključki sprejemali že v začetku prihodnjega leta, se pravi prej kot čez eno leto ali pa natančno čez eno leto. To pomeni, da naj bi večino dela opravili v času našega predsedstva, kar je velikansko dodatno breme za Slovenijo in tudi velika odgovornost. Morali smo se dodatno organizirati za to razpravo. Odločili smo se, da bomo ta izziv vzeli resno, ne kot nek tehnični izziv, kjer organiziraš tiste sestanke, ki jih moraš, pišeš zapisnike in čakaš, da bo pol leta minilo, ampak bomo skušali najprej prostor te konference dejansko odpreti za vse ideje, ki krožijo po Evropi o tem, kakšna naj bi bila naša skupna prihodnost, brez tega, da bi katerokoli idejo že vnaprej izločili na podlagi takšne ali drugačne politične korektnosti ali pa imaginarnega mainstreama. Samo na ta način lahko potem pridemo do nekih zaključkov, ki bodo vsebovali oceno, pri kateri so dejansko sodelovali vsi. Ne samo uradniki, birokracija ali pa vladni predstavniki držav članic, vključiti želimo tudi, bom rekel, razmišljujoči del Evrope, od univerz do think tankov, civilne družbe, vse poslanske skupine Evropskega parlamenta in vse tiste, ki imajo kakršnekoli ideje o tem, kaj bi morali postoriti za to, da bo Evropa vse bolj postajala skupni dom vseh Evropejcev. Tradicionalno mednarodno srečanje Blejski strateški forum bomo praktično v celoti posvetili tej nalogi, organizirali bomo tudi vrsto drugih dogodkov, pri katerih bomo to razpravo odprli. Glede na zasnovo, takšno, kot je bila usklajena med Svetom Evropske unije, Evropskim parlamentom in Evropsko komisijo, nekih pričakovanj v smeri, da bi na podlagi zaključkov te konference prišlo do nove pogodbe, do dokumenta, ki bi nadomestil ali nadgradil Lizbonsko pogodbo, ni vgrajenih niti v najbolj optimističnih zasnovah tega dokumenta. Čeprav je to po mojem mnenju nek cilj, pred katerim enostavno ne bi smeli bežati. Ker določene zadeve je v tej pogodbi verjetno možno nadgraditi, predvsem pa gre tukaj za obsežno sivo polje, sivo cono vprašanj, ki so tudi na podlagi obstoječih pogodb lahko naslovljena in reševana popolnoma drugače, kot smo temu priča sedaj. Skušali bomo delati na tem, da bo tudi na podlagi našega prispevka in našega dela, predvsem pa našega odprtega pristopa zaključek te konference mogoče bolj obetaven, kot so bila znižana pričakovanja, potem ko se evropskim institucijam ni uspelo organizirati za izvedbo konference na podoben način, na kakršnega smo izpeljali zadnjo. Toliko kot dodatna obrazložitev k deklaraciji. Glede na to, da gre za obdobje do leta 2024, je nekatere cilje ali nekatere ambicije iz te deklaracije možno jemati kot praktično dejstvo, ker gre za usklajenost s programom sedanjega sklica Evropskega parlamenta in Evropske komisije in govorimo o stvareh, ki se bodo dejansko dogajale, kako se bodo zgodile in kakšen bo končni rezultat, je seveda odprto. Tukaj govorimo o naših ambicijah v okviru nečesa, kar dejansko bo na mizi. Je pa seveda glede na to, da ne gre več za obdobje 18 mesecev, ampak da gre za štiriletno obdobje, v tem času možno računati tudi na številne nepričakovane izzive. V tem primeru bo seveda moral Državni zbor po potrebi to deklaracijo dopolniti ali se na kakšen drugačen formalen način soočati s temi izzivi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog deklaracije sta kot pristojni delovni telesi obravnavala Odbor za zadeve Evropske unije in Odbor za zunanjo politiko. Za predstavitev poročila dajem najprej besedo predsedniku Odbora za zadeve Evropske unije mag. Marku Pogačniku.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovani predsednik Vlade, kolegice, kolegi! Odbor za zadeve Evropske unije je na 100. seji dne 12. marca kot pristojni odbor obravnaval Predlog deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v obdobju 2021–2024, ki ga je Državnemu zboru na podlagi drugega odstavka 5. člena Zakona o sodelovanju med državnim zborom in vlado v zadevah Evropske unije in drugega odstavka 154.f člena Poslovnika Državnega zbora v obravnavo predložila Vlada Republike Slovenije. V skladu s tretjim odstavkom 154.g člena je poslanec gospod Matjaž Han vložil nekaj amandmajev. Na seji odbora so sodelovali predstavniki in predstavnice Ministrstva za zunanje zadeve, Ministrstva za gospodarski razvoj in tehnologijo, Ministrstva za obrambo, Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, Ministrstva za notranje zadeve, Ministrstva za finance, Ministrstva za pravosodje in Ministrstva za javno upravo. Temeljne poudarke predloga deklaracije je v imenu Vlade Republike Slovenije predstavil državni sekretar Ministrstva za zunanje zadeve gospod Gašper Dovžan. Pojasnil je, da je novost predloga deklaracije, da daje usmeritve za delovanje Slovenije v institucijah Evropske unije do leta 2024, doslej so se namreč deklaracije praviloma nanašale na 18-mesečno obdobje trajanja tria predsedstva Svetu Evropske unije. Glede na to, da se je veljavna deklaracija iztekla sredi lanskega leta ter da sprejemanje nove deklaracije časovno skoraj sovpada z mandatom aktualne evropske komisije in evropskega parlamenta, Vlada predlaga sprejetje deklaracije o usmeritvah za delovanje Slovenije v institucijah Evropske unije za obdobje do konca aktualnega zakonodajnega cikla oziroma trajanja strateške agende. S tem bo dosežena večja jasnost glede ključnih prednostnih nalog delovanja Slovenije v Evropski uniji. Poudaril je, da je prenovljena deklaracija strnjen strateški dokument, ki je bistveno krajši od prejšnjih in zaradi daljšega časovnega obdobja podaja ključne politične usmeritve. Z njim bodo mogoči lažje načrtovanje in večja stabilnost ter učinkovitost dela resornih ministrstev in delovanja naših diplomatov v Bruslju. V razpravi na seji odbora so bila podana različna mnenja, izraženih je bilo nekaj nestrinjanj z obdobjem, ki ga opredeljuje dokument, zato je bilo predlagano, da se dokument omeji na delovanje Slovenije v institucijah Evropske unije v obdobju od maja 2021 do junija 2022. Izpostavljeno je bilo, da je dokument neambiciozen in ne predstavlja ideje odprte Evrope. Poudarjeno je bilo, da so omenjene okoljske in tehnološke smernice v predlogu deklaracije zelo splošne in neopredeljene. Na drugi strani je bila s strani poslancev izražena podpora vsebini in krajši obliki predloga deklaracije, saj je ta jedrnata in se jasno osredotoča na šest prednostnih področij delovanja Slovenije do leta 2024. Dokument stremi tudi k prilagoditvi vsebine in oblike, ki je zelo pomembna v trenutno negotovem času, kjer se prioritete hitro spreminjajo. Kljub vsemu pa so poslanci poudarili, da bo Vlada še naprej redno in vsaj enkrat letno poročala Državnemu zboru o delovanju Slovenije v institucijah Evropske unije. Slovenija se po eni strani v dokumentu zavzema za vračanje k temeljnim vrednotam Evropske unije, po drugi strani pa podpira nov zagon Evropske unije. V zaključnem nastopu se je državni sekretar gospod Gašper Dovžan odzval na mnenja in stališča poslank in poslancev ter je izrazil veselje, da so opazili, da je dokument osnovan premišljeno in strnjeno. Poudaril je, da je cilj dokumenta zagotoviti enotno in ciljno usmerjeno delovanje Slovenije v institucijah Evropske unije. V zaključku je državni sekretar ocenil, da je dokument dober in predstavlja premik naprej v smislu kakovosti, saj so bile prejšnje deklaracije med poslankami in poslanci označene kot ponavljajoče se. Po končani razpravi je odbor najprej odločal o 15 vloženih amandmajih poslanca Matjaža Hana in jih ni sprejel. Nato je odbor glasoval o vseh delih predloga deklaracije, ki sodijo v pristojnost Odbora za zadeve Evropske unije kot pristojnega odbora, in jih sprejel, za je glasovalo devet, proti šest. Ker k predlogu deklaracije na pristojnem odboru niso bili sprejeti amandmaji, Odbor za zadeve Evropske unije Državnemu zboru predlaga, da Predlog deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v obdobju 2021–2024 sprejme v predloženem besedilu.
Hvala lepa. Za predstavitev poročila dajem besedo še predsednici Odbora za zunanjo politiko Moniki Gregorčič.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovani predsednik Vlade, poslanke in poslanci! Odbor za zunanjo politiko je na 76. seji 12. marca letos kot pristojni odbor prav tako obravnaval Predlog deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v obdobju 2021–2024. Dopolnilno obrazložitev je naprej podal minister za zunanje zadeve dr. Anže Logar, ki je dokument ocenil kot ambiciozen, jasen in razumljiv. Pojasnil je namen spremenjenega formata, saj so se tovrstne deklaracije doslej nanašale na 18-mesečna obdobja trajanja tria predsedstva Svetu EU, danes obravnavani dokument pa podaja usmeritve za delovanje Republike Slovenije v institucijah EU za obdobje do konca aktualnega evropskega zakonodajnega cikla. Minister je poudaril, da predlog deklaracije upošteva in vključuje ključne prednostne naloge, kot izhajajo iz deklaracije in iz strategije o zunanji politiki Republike Slovenije. Poudarja se tri koncentrične kroge našega zunanjepolitičnega delovanja: sosedstvo, Evropska unija in globalno delovanje. Po oceni zunanjega ministra je predlog deklaracije strateško naravnan in omogoča aktivnejše zastopanje Slovenije v Evropski uniji na vseh ravneh. Konferenca o prihodnosti Evrope bo priložnost za izboljšanje učinkovitosti, odpornosti, odzivanja in delovanja Evropske unije. Pričela se bo 9. maja letos in bo tudi ena od prednostnih nalog slovenskega predsedovanja. Zunanji minister je predstavitev sklenil z oceno, da ima Slovenija v času predsedovanja priložnost bolj aktivno soustvarjati evropske politike, utrditi svoje mesto v Evropski uniji, prispevati h krepitvi zaupanja v evropske institucije ter povečati svojo vidnost v evropskem in svetovnem merilu. Dodatno je nato državni sekretar na Ministrstvu za obrambo gospod Uroš Lampret povedal, da bo v obdobju slovenskega predsedovanja pozornost na varnostno-obrambnem področju namenjena Zahodnemu Balkanu, krepitvi sodelovanja med EU in zvezo Nato ter energetski učinkovitosti obrambnega sistema. Pojasnil je, da je trenutno v EU v ospredju tudi razprava o tako imenovanem strateškem kompasu, vse pomembnejše pa postajajo tudi horizontalne teme, kjer je potrebnega več medresorskega sodelovanja. Gre na primer za kibernetske izzive in soočanje s hibridnimi grožnjami. Slovenija bo kot zanesljiva članica PESCO še naprej podpirala evropski obrambni, industrijski razvojni program ter nadaljevala s sodelovanjem na operacijah in misijah Evropske unije zlasti v državah Zahodnega Balkana, Sahela, v Sredozemlju in na Bližnjem vzhodu. Naraščajoče posledice podnebnih sprememb bodo terjale prilagoditve tudi obrambnega odzivanja zlasti z vidika energetske učinkovitosti in zaščite ključne infrastrukture dobavnih verig in varovanja pomorskih poti. V razpravi so bile nato s strani opozicije izrečene kritike, da je bilo pred oblikovanjem dokumenta opravljenih premalo posvetovanj, da novi časovni okvir ni ustrezen, da v dokumentu niso dovolj poudarjene vrednote vladavine prava in svobode medijev ter da je dokument premalo ambiciozen zlasti pri temah, kjer je bila Slovenija doslej priznana kot pomemben akter, na primer za področje Zahodnega Balkana. Koalicija je pozdravila strateško naravnanost predloga te deklaracija, vključevanje ključnih ministrstev pri oblikovanju dokumenta, njegovo časovno prilagoditev evropskemu zakonodajnemu ciklu, a je opozorila tudi na potrebo po ponovnem zagonu evropskega gospodarstva po pandemiji in na nova varnostna vprašanja, zlasti s področja kibernetske varnosti in zaščite kritične infrastrukture. Po končani razpravi je odbor odločil od devetih vloženih amandmajih poslanca gospoda Matjaža Hana in jih ni sprejel. Odbor za zunanjo politiko je nato glasoval o predlogu deklaracije iz svoje pristojnosti in ga sprejel z devetimi glasovi za in šestimi glasovi proti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Igor Peček bo predstavil stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovani predsednik Vlade, kolegice in kolegi! Za vsak trio predsedovanja Svetu Evropske unije je bila do sedaj uveljavljena praksa, da Vlada poda smernice do predvidenih zakonodajnih predlogov. To je že 13. deklaracija zapored. Zadnja je bila sprejeta v času vlade Marjana Šarca, sprejeta je bila v začetku leta 2019, ko se nam v bistvu še dozdevalo ni, kako težki časi nas čakajo in da bomo skupaj z državami članicami Evropske unije morali iti skozi krizo, ki je do sedaj še nismo doživeli. Soočamo se s krizo zdravstva in gospodarstva, pred vrati – boriti se je potrebno, da do nje ne bo prišlo – je socialna kriza. Prišli smo do spoznanja, kako pomembna je okrepitev zdravstva in sociale v Evropski uniji. Prihodnjega zagona gospodarstva Unije pa si ne morem predstavljati brez spodbud in usmeritev, ki nas bodo pripeljale k trajnostni rasti predvsem s pomočjo prehoda na zeleno in digitalno. Že pred krizo covida-19 je bil s strani Evropske komisije predstavljen ambiciozen načrt, ki naj bi pripomogel k zeleni Evropi, to je Evropski zeleni dogovor. Trenutni predlog deklaracije je imel pol leta zamude, vendar nam je uspelo v sklopu predsedovanja portugalske obravnavati ter sprejeti direktivo o baterijah in odpadnih baterijah, ki bo pripomogla k večji transparentnosti rabe redkih kovin in njihovi reciklaži. Še posebej bo to pomembno, če si želimo večje rabe električnih avtomobilov. To je torej pot, ki kaže, da lahko pričnemo z uresničevanjem načel krožnega gospodarstva. Več takšnih udejstvovanj, ambicij in ciljev bo pripomoglo k temu, da na ravni Evropske unije ne ostanemo le pri besedah, ampak tudi uresničimo, kar smo si zastavili že v začetku leta 2020. Bistvena bo tudi zakonodaja s področja novih lastnih virov Evropske unije, ki bo pripomogla tudi k uresničevanju zastavljenih ciljev k zelenemu in digitalnemu prehodu. Na tem mestu je potrebno izpostaviti digitalni davek in mehanizem za ogljično prilagoditev na naših mejah. V predlagani deklaraciji smo v Poslanski skupini Liste Marjana Šarca pogrešali večjo opredelitev do zastavljene zakonodaje tria predsedstev. Bistvenega pomena bi bila ravno opredelitev do predvidenih novih lastnih virov evropske unije. Predstavitev teh zakonodajnih predlogov je predvidena ob koncu predsedstva Portugalske, ključna pogajanja pa se bodo nadaljevala ravno v času predsedovanja Republike Slovenije. Ne smemo zapostaviti tudi dejstva, da se bo predvidoma leta 2023 ponovno začelo upoštevati fiskalno pravilo, ki velja za vse države članice Evropske unije, zato je toliko bolj pomembno, da se realizira zakonodaja za nove lastne vire Evropske unije, ki bo prispevala k sredstvom v proračun Evropske unije ter sklada za okrevanje in odpornost. Od tega bo tudi odvisno, v kolikšni meri se bo morala Slovenija še zadolžiti za realizacijo projektov, ki so predvideni v nacionalnem Načrtu za okrevanje in odpornost. V prihodnje je pomembno, da na mednarodni ravni ne izpustimo katere od držav in ohranimo dialog z vsemi ključnimi akterji. V deklaraciji se izpostavlja sporazum z Združenimi državami Amerike, ne izpostavi pa se že izpogajanega trgovinskega sporazuma Evropske unije z državami Latinske Amerike v okviru partnerstva Mercosur in investicijskega sporazuma s Kitajsko. Na tem mestu bi v LMŠ radi izpostavili, da Kitajska daje vse večji pomen zeleni gradnji. To so izkušnje, ki se jih lahko prenese tudi preko sodelovanja v Evropski uniji. Prav tako se je Kitajska nedavno odločila, da postane do leta 2060 nevtralna. Ne gre zanemariti, da bodo tako Združene države Amerike kot tudi Kitajska skupaj z Evropsko unijo na nek način zgled za druge države, da se intenzivno usmerijo k zelenemu prehodu. Ob tem je potrebno poudariti, da bi si želeli v Listi Marjana Šarca v trgovinskih sporazumih dati večji poudarek na upoštevanje tako okoljskih kot tudi socialnih standardov. Čas je, da pričnemo tudi z uresničevanjem zakonodaje, ki je nastala pred šestimi leti in se jo poskuša ponovno obuditi z novopredstavljeno trgovinsko strategijo. Izpostaviti moramo bolj okrepljeno sodelovanje z državami Afrike, še posebej regije Sahel, ki jo že pestijo posledice podnebnih sprememb, pojav širjenja puščave. Strategija Evropske unije za Sahel je precej zastarela in sega že v leto 2011. Afriko moramo obravnavati kot enakovredno partnerico, ki lahko veliko doseže v svojem razvoju, pri tem pa je zelo pomembno, da ji Evropska unija ob tem stoji ob strani. Stališča Slovenije do posameznih zakonodajnih predlogov so bistvena ne le iz razloga, da se dostikrat zgodi, da stališč Slovenije ne moremo obravnavati v sklopu Odbora za zadeve Evropske unije, ampak tudi zaradi usmeritev, na katere se lahko oprejo tudi naši stalni predstavniki v Bruslju. Pri predlagani deklaraciji le-teh ni zaznati, poleg tega pa posega v obdobje do leta 2024, ko še ni povsem jasno, katere zakonodajne predloge bomo obravnavali na ravni Evropske unije. Prav je, da predlog deklaracije temelji na ključnih dokumentih, ki določajo strategijo razvoja Republike Slovenije, kot so Strategija razvoja, Deklaracija o zunanji politiki Republike Slovenije in tudi strateške agende Evropske unije, vendar morajo ti dokumenti predstavljati zgolj okvirno izhodišče. Po našem mnenju bi moral predlog deklaracije, ki ga je predstavila Vlada, natančneje in bolj jasno definirati cilje, ki jih želi doseči Republika Slovenija, in tudi, katere pogoje je potrebno ob tem izpolniti. Po našem mnenju je preveč splošna in pripravljena za predolgo obdobje, zato v Poslanski skupini Liste Marjana Šarca predloga deklaracije ne moremo podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Matjaž Nemec bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Spoštovani predsednik Vlade, predsednik Državnega zbora, kolegice in kolegi! Slovenija bo čez dobre tri mesece drugič od svojega vstopa v Evropsko unijo predsedovala. S tem bo prevzela vodenje Sveta Evropske unije, usmerjanje zakonodajnega dela Sveta in usklajevanje stališč za trialog z Evropsko komisijo in Evropskim parlamentom. Od vsakršnega predsedstva se pričakuje nepristranskost in nevtralnost pri prizadevanjih za skupne rešitve EU, predvsem pa zagotavljanje spoštovanja postopkov in evropske zakonodaje, ne poudarjanje lastnih interesov, ampak zavezanost k skupnim vrednotam in temeljnim ciljem Evropske unije. To je naloga, ki jo bo Slovenija morala opraviti. Ali se tega poslanstva zaveda, se upravičeno sprašujemo v Poslanski skupini Socialnih demokratov. Trenutno se Slovenija pomika k skrajnosti razmerij moči na evropskem parketu, kar je že močno načelo odnose z nekaterimi državami članicami, predvsem pa z evropskimi institucijami. Pozitiven pečat predsedovanja bo zato Slovenija zelo težko dosegla. Slovenija si je z zagovarjanjem in spoštovanjem temeljnih vrednot EU v preteklosti ustvarila veliko spoštovanje zlasti med jedrnimi državami Evropske unije. Do nastopa vlade Janeza Janše je Slovenija dosledno dokazovala, da po svojih vrednotah in ravnanjih sodi v skupino najbolj povezanih držav članic, kar je ena od ključnih strateških usmeritev slovenske zunanje politike. Tako je bila v svoji naravni vlogi v neformalni skupini držav članic Evropske unije prijateljic vladavine prava, tudi Francije in Nemčije, katere prizadevanja so se realizirala v politični pobudi Evropske komisije in izvedbi sistematičnega letnega poročila o vladavini prava Evropske unije. Bila je ena najbolj proevropsko usmerjenih držav, za katero je, izhajajoč iz Deklaracije o zunanji politiki Republike Slovenije, EU predstavljala temeljni vrednostni politični okvir za zagotavljanje blaginje in temeljnih pravic. Ta okvir združuje same države članice in zagotavlja evropsko enotnost, demokratičnost in učinkovito delovanje evropskih institucij, ki so se zgradile na desetletni podlagi demokratičnih izkušenj in konsenza mednarodne politike in evropske skupnosti. Na teh vrednotah, spoštovani, je tudi Republika Slovenija zgradila svojo ustavnost in odločitev za samostojnost. Ali potem, spoštovani, drži, da bo Slovenija v času svojega predsedovanja Svetu Evropske unije uresničevala svoje zaveze? Spoštovani, v Poslanski skupini Socialnih demokratov že od začetka obravnave deklaracije o usmeritvah in delovanju Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v obdobju 2021–2024 ocenjujemo, da dokument ni primeren za sprejetje v Državnem zboru. Gre za dokument, ki sicer žalostno odseva aktualno politično realnost v Republik Sloveniji, vendar pa ne realnosti v naši evropski skupnosti. Je v nasprotju s temeljnimi dokumenti Evropske unije in Slovenije, navsezadnje ni v skladu z drugim odstavkom 5. člena Zakona o sodelovanju med državnim zborom in vlado v zadevah Evropske unije, če govorimo zgolj o časovni omejitvi mandata tega akta. Zato smo, spoštovani, v Poslanski skupini Socialnih demokratov predlagali kar 13 strani amandmajev na dokument, ki ima prav toliko strani. Koalicija pa žal z zavrnitvijo vseh amandmajev ter enako logiko, kot jo je imela pri interventnih zakonih PKP in pri nacionalnem Načrtu za okrevanje in odpornost, ne želi doseči tako pomembnega soglasja na tem parlamentarnem parketu. Toliko, spoštovani, o tej ponujeni roki, o roki sodelovanja v Državnem zboru in slovenski politiki. Ocenjujemo, da gre za dokument, ki ne predstavlja idej odprte in v prihodnost usmerjene Evrope, temveč se oklepa stare Evrope, skupka posameznih nacionalnih držav, ki se ponovno zapirajo same vase. Namesto napredne integracije za poglobljeno politično sodelovanje, ki bo odgovarjalo na potrebe Evropejk in Evropejcev ter uvrščalo EU med relevantne akterje v mednarodni skupnosti, se umikamo stopnjo nazaj, na golo gospodarsko sodelovanje in na manj Evropske unije. Spoštovani, močne države članice pomenijo močno Evropsko unijo, so zapisali predlagatelji. Vendar toliko bolj drži, da močna Evropske unija pomeni močne države članice in šibka Evropske unija pomeni šibke države članice. Države, ki ne želijo EU iztržiti več, vedo, da je zanje boljša poglobljena integracija, še posebej, če to pogledamo z vidika manjše države, kot je na primer Republika Slovenija, ki ji je v interesu in je v interesu njenih državljank in državljanov, da se lahko na evropskem parketu sklicuje na skupna pravila, enotno težo glasu in možnost sooblikovanja skupnih politik, kar ostane države v tej skupnosti. Dejstvo je, spoštovani, da aktualna vlada temeljne vrednote Evropske unije, še posebej vladavino prava, razume po svoje. Če je v skladu z njihovim političnim načrtom, se nanje sklicuje, če ni, jih zanika. Takšno interpretacijo želi uveljaviti tudi skozi deklaracijo, kjer izpostavlja, da je potrebno presojati tudi o specifičnem zgodovinskem kontekstu držav članic, ki vsaki od njih narekuje drugačen pristop in ukrepe za krepitev vladavine prava. S tem zgolj relativiziramo kriterij vladavine prava, ki bi moral biti temeljni kriterij za vse države članice Evropske unije. Dvojno razumevanje svobode, demokracije in pravne države je resna grožnja Evropski uniji in bi lahko pripeljalo do zaustavitve nadaljnjih evropskih integracij. Miselnost, spoštovani, se ne spremeni čez noč, posamezni dogodki pa lahko njene spremembe močno pospešijo. Družbena miselnost postaja tisto, s čimer jo polnimo, s čimer jo hranimo. Če jo vsak dan polnimo s strahom, pripravljenostjo na vojno, grožnjami, nestrpnostjo, nespoštovanjem dialoga, bo postal odsev točno takšen. Podobno je s tem dokumentom, spoštovani, odnosom do našega delovanja v Evropski uniji. Napolnili smo ga z napačnimi vsebinami, napolnili smo ga z napačnimi stvarmi, stran od evropske solidarnosti, socialne pravičnosti, blaginje državljank in državljanov, transparentnosti in soustvarjanja prihodnosti naše skupnosti, odgovornosti do okolja in prihodnjih generacij, sožitja, ki nas bogati. Vprašajmo se, v kakšno družbo se spreminjamo, medtem ko koalicija zgolj še z enim »banalnim« preglasovanjem na eni izmed izrednih sej Državnega zbora samovoljno sprejema dokument, ki govori o zunanjepolitičnih stališčih države in ne Vlade, torej države in ne samo koalicije. Zato bi morali biti bolj naklonjeni konsenzu, ne pa samo govoriti o sodelovanju, spoštovani predsednik Vlade. Verjamemo, da bi soglasnost o prioritetah in kompromis vseh političnih sil odtehtala trdo delo, ki bi ga skupaj vložili v ta dokument. Socialni demokrati smo bili pripravljeni sodelovati. Na pristojnih odborih, za zadeve Evropske unije in zunanjo politiko, žal ni bil sprejet niti eden od amandmajev opozicije, torej Poslanske skupine Socialnih demokratov. Zato, spoštovane kolegice v koaliciji in opoziciji, spoštovani kolegi in širša javnost, ne moremo podpreti vladnega Predloga deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije. Kajti ta dokument ni dokument Evropske unije, ampak je zgolj dokument vlade Janeza Janše. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gregor Perič bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi, predsednik Vlade, lep pozdrav vsem! Deklaracija o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v obdobju 2021–2024, ki je že 13. dokument po vrsti, začrtuje temeljne poglede naše države v obdobju pomembnih odločitev, ki bodo v marsičem delile prihodnost Evropske unije. Na ravni EU se dogajajo številne spremembe, ki utegnejo močno vplivati na razvoj Slovenije in Unije kot celote, zato je ta trenutek primeren za pogled nazaj in oceno vplivov prejšnjih deklaracij ter dosežkov Slovenije, obenem pa je dobra priložnost za pogled na skupno evropsko prihodnost in položaj Slovenije znotraj EU. V predlogu deklaracije so izpostavljene prednostne naloge in ključne politične usmeritve, ki jim bo Slovenija sledila pri svojem delovanju v institucijah EU v prihodnjem obdobju. Z zadovoljstvom opažamo, da je v zadnjem času sodelovanje predstavnikov Vlade Republike Slovenije v institucijah in delovnih telesih Evropske unije veliko bolj aktivno in uspešno pri zastopanju Slovenije in njenih interesov kot v preteklosti. Predlog deklaracije po naši oceni predstavlja dobro podlago za kontinuirano delovanje Slovenije v institucijah Unije in soliden okvir za sprejemanje stališč pri obravnavanih tematikah na evropski ravni, obenem pa prepoznava aktualne izzive in vključuje usmeritve Republike Slovenije pri iskanju rešitev. Opažamo, da nekatere naloge iz prejšnje deklaracije iz obdobja januar 2019–junij 2020 ostajajo še nedokončane in se jim bomo morali posvetiti tudi v novi deklaraciji. Na ravni Evropske unije so trenutno odprte še nekatere stare preizkušnje, hkrati pa tudi številni novi izzivi, med drugim soočenje s posledicami epidemije covida-19, nova varnostna vprašanja, vključno s kibernetsko varnostjo in načrtnim širjenjem lažnih novic in neresnic, naraščanje groženj miru in redu znotraj Evrope ter naraščajoča nestabilnost v evropski soseščini. V SMC se nam zdi pomembno, da je EU usmerjena v trajnostno naravnano okrevanje, ki bo krepilo ekonomsko in socialno konvergenco v Evropski uniji, povečalo njeno mednarodno konkurenčnost, omogočilo digitalni preboj in generiralo gospodarsko rast. V SMC podpiramo tudi nadaljnjo krepitev sodelovanja Evropske unije na področju varnosti in obrambe. Predvsem bi radi izpostavili, da bomo deklaracijo v tem smislu v poslanski skupini podprli, ker se nam zdi odlično izhodišče tudi za prihodnje pogovore in poglede o razvoju Evropske unije v prihodnje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Violeta Tomić bo predstavila stališče Poslanske skupine Levica.
Spoštovani vsi prisotni, pozdravljeni! Takoj na začetku naj povem, da te deklaracije v Levici ne bomo podprli. Bili smo sicer kritični do vseh dosedanjih deklaracij o usmeritvah Slovenije v delovanju v institucijah EU, saj so bolj kot ne odražale periferni položaj Slovenije znotraj te grupacije in njeno pasivno vlogo, ki je bolj kot ne sprejemala in prikimavala diktatu centralnih držav Evropske unije brez premislekov o naši specifiki in naših potrebah. Ne glede na to pa smo iz prejšnjih deklaracij izvedeli vsaj to, kakšne teme se bodo v času veljavnosti deklaracije na ravni Evropske unije obravnavale, iz deklaracije, ki jo sedaj obravnavamo, pa ne vidimo niti tega. Če naj povem le za primerjavo. Prejšnja deklaracija je imela 102 strani in se je sprejemala za obdobje leta in pol, še prejšnja, zadnja iz prejšnjega mandata državnega zbora, jih je imela 82 in se je sprejemala za obdobje leta in pol, ta deklaracija ima 15 strani in se sprejema za obdobje štirih let. Od tega je seveda prva stran naslovna, ena stran je dopis s podatki o tem, kateri vladni predstavniki bodo pri predstavitvi te deklaracije sodelovali v Državnem zboru, ena stran pa je vladna obrazložitev te deklaracije. Torej nam ostane 12 strani, na katerih ni jasno popolnoma nič oziroma je jasno edino to, da dajemo karto bianko vladi Janeza Janše, da on v štirih letih počne v institucijah Evropske unije, kar se mu zljubi. Povrh vsega pa bo v tem času Slovenija še pol leta predsedovala Evropski uniji in tudi o tem nič. Naj zaključim. Ta deklaracija je farsa. Njena vsebina, če sploh lahko temu rečemo vsebina, je farsa. In ravno tako je obravnava te deklaracije farsa, v kateri se demokratična razprava o tako pomembnem dokumentu, kot so usmeritve za delovanje države v Evropski uniji v naslednjih štirih letih, zreducira na postopek: Vlada vloži neki papir, delovna telesa o tem razpravljajo – sedem delovnih teles, niti ne vsa – potem pa parlamentarna večina ta papir izglasuje. Na papirju pa piše kot sklep, da smo ta papir obravnavali in da nimamo pripomb. Lepo vas prosim, imeli smo mnogo mnogo mnogo pripomb, le da je bil sklep napisan tako, da si ga je parlamentarna večina izglasovala tudi na kakšnem odboru s tesno večino, in to je vse, kar lahko povemo o tej deklaraciji. Postopek, s katerim se daje Vladi bianko menico zato, da v institucijah Evropske unije v naslednjih štirih letih počne praktično, karkoli se ji zahoče, oziroma da svoje delovanje kar najlažje prilagodi partikularnim interesom vladajoče kleptokracije. Glas za to deklaracijo ni več glas za zgrešene politike, kot je bilo to v preteklosti, ampak je glas za to deklaracijo glas, da vlada Janeza Janše celo v Evropski uniji in njenih institucijah počne točno to, kar se ji tisti trenutek zljubi. Na eni prejšnjih sej so vladni predstavniki izjavili nekaj v smislu, da so bile prejšnje deklaracije predolge in da se niso udejanjale, iz česar lahko izhaja in lahko sklepamo, da so se jim zdele brez zvezne, zato so zdaj napisali takšno deklaracijo, v kateri praktično ni nič, in seveda tudi nimamo čemu oponirati. Še dodatno je bilo razloženo, da ni naša naloga, da se pred predsedovanjem pozicioniramo v eno ali drugo smer, to pa v bistvu potrjuje hlapčevsko držo ali pa popolno nepripravljenost Slovenije. Kajti vse države svoje predsedovanje izkoristijo za to, da odpirajo in v ospredje postavljajo tiste teme in probleme Evropske unije, ki se njim zdijo ključni, in seveda iščejo rešitve, ki so predsedujoči državi v interesu. Slovenija pod to vlado pa tega očitno ne zmore, ker pač države ne vodi še kako abstrakten nacionalni interes, ki je sicer vedno interes vladajočega razreda, to razumemo, ampak vladajoča politika vodi državo v skladu s svojimi partikularnimi zasebnimi interesi, in zato ta vlada tako lahkotno celotno državo tik pred predsedovanjem postavlja v zelo nezavidljivo vlogo. Prvi dve od petih let, ki bosta ključni, pokrivata tudi politične usmeritve iz te deklaracije, ki pa jih ni. Države članice bodo opredelile svoje specifične potrebe in pripravile strateške načrte, v katerih bodo določile, kako nameravajo porabiti sredstva in doseči zastavljene cilje. Vse strateške načrte pa bo predhodno odobrila Evropska komisija, tako da nismo tu prepuščeni sami sebi, ampak bomo pri pripravi teh strateških načrtov še kako odvisni od politik EU, ki se bodo oblikovale v prihodnjih letih. Ena najpomembnejših je spopadanje s podnebno krizo. Pred tem pa smo slišali predsednika Vlade, kakšen odnos do tega vprašanja ima on osebno. Poglavje, ki pokriva štiriletno strategijo na področju financ in gospodarstva, pa je naslovljeno s Trajnostno okrevanje gospodarstva in sestoji iz dveh strani neobrazloženih floskul. Kultura je omenjena s temi besedami: pozornost je treba posvetiti tudi področjem kulture in kulturne dediščine. To je vse, zato tudi Odbor za kulturo te deklaracije ni obravnaval, nismo je dobili v obravnavo, ni nam bilo dodeljeno. Predsedovanje je enkratna priložnost za promocijo kulture neke države, o strategijah tega sem včeraj v svojem poslanskem vprašanju vprašala ministra Simonitija, odgovor pa je bil, da mu nisem simpatična in da odgovora ne bom dobila. Lahko si ogledate magnetogram. V Levici te deklaracije, ki deklaracija ni, seveda ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Andrej Černigoj bo predstavil stališče Poslanke skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati.
Spoštovani gospod predsednik Državnega zbora, spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Slovenska diplomacija je v svojem 30-letnem delovanju ena najmlajših in sorazmerno z velikostjo države tudi ena najmanjših diplomacij na svetu. Prvih korakov umetnosti delovanja na diplomatskem parketu so se izjemni posamezniki učili v tujih dvoranah in nam vladajočih monarhijah ter državah, v katerih smo Slovenke in Slovenci sanjali tisočeri sen o lastni neodvisni državi. Z razglasitvijo Republike Slovenije 25. junija 1991 je slovenska diplomacija prvič v celoti postala glasnik naše samostojne in neodvisne države ter predstavnik političnih odločitev v zakonodajni in izvršni veji oblasti. 22. maj je dan slovenske diplomacije, dan, ko se spominjamo včlanitve Slovenije v Organizacijo združenih narodov, Slovenija je s tem korakom stopila na svetovni diplomatski parket in ga v relativno kratkem času nadgradila s članstvom v Evropski uniji, Natu, nekaj let kasneje pa tudi v OECD. Ne pozabimo, kolegice in kolegi, da bomo čez tri mesece že drugič predsedovali Svetu Evropske unije. Zato smo v Novi Sloveniji z veseljem podprli in pozdravili širok konsenz pri sprejemanju Strategije zunanje politike Republike Slovenije in Deklaracijo o zunanji politiki Republike Slovenije za leto 2015, danes pa že 13. zapored sprejemamo deklaracijo o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v obdobju 2021–2024. Dosedanje deklaracije so se praviloma nanašale na 18-mesečno obdobje tria predsedstva Svetu EU, vendar so v skladu s sporazumom med Evropskim parlamentom, Svetom Evropske unije in Evropsko komisijo, ki je začel veljati maja 2016, predsedniki treh institucij prvič 11. decembra 2020 podpisali dogovor, ki uvaja večletno načrtovanje dela v institucijah Evropske unije, in sicer za obdobje od 2020 do 2024. Opredeljeno časovno obdobje sovpada tudi z mandatom Evropskega parlamenta in Evropske komisije, zato v Novi Sloveniji – krščanskih demokratih podpiramo čas trajanja strateške agende, ker bomo s tem dosegli večjo jasnost glede ključnih prednostnih nalog delovanja Republike Slovenije v Evropski uniji. Državni zbor s to deklaracijo ne izgublja nobene suverenosti nad delovanjem Republike Slovenije v institucijah Evropske unije, saj mora v skladu s 5. členom Zakona o sodelovanju med državnim zborom in vlado v zadevah Evropske unije Vlada najmanj enkrat letno poročati Državnemu zboru o stanju v Evropski uniji in položaju Slovenije v njej. Krščanski demokrati dodatno razpravo pozdravljamo in pozivamo druge poslanske skupine, da v tem hramu demokracije opravimo še več skupnih razprav glede prihodnosti Slovenije in Evropske unije. Deklaracija v preambuli prepozna Evropsko unijo kot edinstven projekt mednacionalnega povezovanja na stari celini, ki ga moramo ohraniti in ga ponovno približati ideji praočeta Roberta Schumana in njegovih somišljenikov. V nadaljevanju pa moramo poskrbeti za nov zagon Evropske unije, kjer bomo skupaj krepili zmogljivost gospodarstva, in države članice pri soočanju z globalnimi krizami. Ključni del dokumenta deklaracije obravnava šest prednostnih področij delovanja Republike Slovenije. Krščanski demokrati v svojem političnem programu posvečamo veliko pozornost gospodarstvu, zato pozdravljamo, da prva točka naslavlja ukrepe za trajnostno okrevanje slovenskega gospodarstva. Pomembna je krepitev malih in srednje velikih podjetij kot hrbtenice gospodarstva predvsem na področju digitalne preobrazbe. Deklaracija posebno pozornost namenja tudi malim in družinskim kmetijam ter trajnostni proizvodnji varne in kakovostne hrane. Poudarek posvečamo učinkovitemu in dovolj fleksibilnemu izvajanju moderne evropske kohezijske politike ter instrumenta za okrevanje nove generacije Evropske unije. Nevidni sovražnik nas je naučil, da Evropa potrebuje več sodelovanja na področju zdravstva, ki ga moramo skupaj doseči z redno koordinacijo na ravni Evropske unije, pripravo skupne evropske strategije zdravja ter najpomembnejšim, večjo dostopnostjo vseh državljank in državljanov do kakovostnih in varnih zdravstvenih storitev. V 3. točki deklaracija naslavlja zaščito državljanov in njihovih svoboščin, podpira krepitev sodelovanja držav članic in institucij na področju kriznega upravljanja predvsem ob naravnih nesrečah. V Poslanski skupini Nove Slovenije podpiramo polno delovanje šengenskega prostora, obenem pa moramo ubraniti prost pretok ljudi, blaga, kapitala in storitev znotraj Evropske unije. Kot občan obmejne občine se zavedam, da potrebujemo nov dogovor o učinkoviti migracijski in azilni politiki, s katero bi se Evropska unija lahko predvidljivo in pravočasno odzvala na krizne razmere. Resolucija nadgrajuje voljo državljanov, saj se zavzema za sodelovanje med Evropsko unijo in zvezo Nato, še posebej na področju vojaške mobilnosti. Veseli nas, da Republika Slovenija v deklaraciji podpira države v svoji soseščini pri prizadevanjih za članstvo v Evropski uniji. Menimo, da so ključnega pomena ukrepi za premostitev razvojnega razkoraka med Evropsko zvezo in državami Zahodnega Balkana, predvsem pa za zagotovitev pozitivnih perspektivnih mladih v regiji in zaustavitev njihovega izseljevanja. Slovenija in širša zveza si mora v prihodnosti prizadevati za krepitev skupne zunanje politike in poglabljanje transatlantskih vezi. Naša država mora delovati strateško, krepiti enotnost in sposobnost samostojnega zastopanja svojih interesov, vrednot in načel na globalni ravni. 15 držav azijsko-pacifiške regije s prvopodpisano Kitajsko je podpisalo največji prostotrgovinski sporazum, ki obsega 30 % BDP na svetu, zato Evropska unija ne sme več izgubljati časa in mora po sprejetem sporazumu med Evropsko unijo in Kanado ter Japonsko čim prej ponovno obuditi pogajanja z Združenimi državami Amerike. Zadnja točka deklaracije podpira večjo učinkovitost delovanja institucij Evropske unije v okviru obstoječih temeljnih pogodb, predvsem v mehanizmu izboljšanja postopkov odločanja. Evropska unija je bila zgrajena na sloganu »Združeni v različnosti«, zato moramo stremeti k razumevanju specifičnega položaja in vitalne drugačnosti vsake države članice. Deklaracija v zaključku ne pozablja na slovensko predsedovanje Svetu Evropske unije in ga na kratko predstavi. Dokončnega načrta še ni mogoče doreči, ker je delovanje tria predsedstva dinamična stvar, težko pa je že sedaj predvideti pot portugalskega predsedovanja. Nevidni sovražnik covid-19 nam je pokazal, kako hitro se lahko spremenijo prioritete države, Evropske unije in celo sveta, ki so morali postati bolj fleksibilni in zelo prilagodljivi. Zato podpiramo deklaracijo, ki je kratka, jedrnata, predvsem pa zelo jasna, kot so bili ključni dokumenti, ki smo jih v preteklosti v Republiki Sloveniji že sprejeli in so ključni v naši demokraciji. To so Ustava Republike Slovenije, Deklaracija o zunanji politiki in Strategija zunanje politike Republike Slovenije ter Etični kodeks v Državnem zboru. Poslanska skupina Nova Slovenija – krščanski demokrati bo soglasno podprla deklaracijo o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v obdobju 2021–2024. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Andrej Rajh, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek.
Spoštovani predsednik, spoštovane kolegice, cenjeni zbor! Po svoji teži bi lahko rekli, da Republika Slovenija na mednarodnem zemljevidu sodi med majhne države. Prav tako smo v zunanjepolitičnem pogledu neznatni igralec. Toda to ne pomeni, da si z uspešno domačo zunanjo politiko v mednarodnih odnosih ne moremo zagotoviti močnejšega glasu. Ponavljam, ključni sta uspešni domača in zunanja politika, ki sta neločljivo povezani. Notranjepolitično dogajanje v Sloveniji presega njeno ozemlje in spodkopava kar nekaj demokratičnih standardov in stalnic zunanje politike, zapisanih v deklaraciji. In če je na mednarodnem parketu zunanjepolitični vpliv Slovenije marginalen, je vpliv Slovenije v notranjepolitičnem smislu, ko govorimo o kakovosti demokracije, pravne države, svobode medijev, mnogo večji. Naš vpliv v regiji in v svetu je torej odvisen od vzdrževanja demokratičnih standardov doma. Da nekaj njih pod to vlado nazaduje, je zdaj zaznal tudi Bruselj. A pojdimo lepo po vrsti. Deklaracija, ki usmerja delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije, je dokument, ki presega mandat te vlade, saj podaja usmeritve za obdobje 2021–2024. Kot je ob predstavitvi na odboru večkrat poudaril zunanji minister Anže Logar, gre pri tej deklaraciji za strateški okvir za načrtovanje dela na posameznih področjih. Dosedanja praksa so bile sprejete deklaracije za 18-mesečno obdobje, zdaj pa deklaracija zajema obdobje do konca trajanja strateške agende Evropske unije. Tudi v SAB smo mnenja, da bi bilo ustrezneje navesti obdobje od maja 2021 od junija 2022, kot da s to deklaracijo zavežemo tudi prihodnjo vlado, ki seveda ne bo nujno taka, kot je zdaj. Dalje. Ko človek bere deklaracijo, dobi občutek, da papir prenese vse. Med drugim je namreč zapisano, da je Slovenija odločna zagovornica vladavine prava, da dajemo poudarek neodvisnosti sodstva, podpiramo članstvo držav Zahodnega Balkana v Evropski uniji in tudi tam krepimo vladavino prava, pripadamo evropski ideji in še bi lahko naštevali. Vendar pa, se vam ne zdi, da je deklaracija glede na zapisano in notranjepolitično dogajanje dvolična in navadna farsa? Mene bi skrbelo, kaj za desno provenienco predstavlja evropski način življenja. Kaj je to? Ali upoštevanje specifičnega zgodovinskega konteksta držav članic, ki vsaki od njih narekuje drugačne ukrepe za krepitev vladavine prava, avtomatsko pomeni njeno kršitev? Ker tako se to bere. Dalje. Podpora Slovenije širitvi Evropske unije na Zahodni Balkan je več kot dve desetletji stalnica slovenske zunanje politike, a zdi se, da Slovenija s svojimi ravnanji tem državam enostavno ne more biti več pozitivni vzgled. Nekdanja predsednica hrvaške vlade in konservativne HDZ Jadranka Kosor je za enega od naših dnevnih časopisov povedala, da se Slovenija pod vlado Janeza Janše odmika od temeljnih vrednot Evropske unije. Do te vlade torej ni kritična le slovenska opozicija, zaskrbljeni so tudi drugod. Ne nazadnje je stanje svobode slovenskih medijev pretresal tudi Evropski parlament. Namesto da bi Slovenija Balkanu bila vzor, kot smo to vedno bili, očitno postajamo Balkanu vedno bolj podobni, ocenjuje slovenski diplomat. Enostavno si ne predstavljam, kako bomo po vsem tem, kar se dogaja doma, tem državam lahko delili nasvete o krepitvi demokracije, vladavini prava, pluralizmu in svobodi medijev. Tako to pač ne gre. Presenečeni smo tudi, da je v deklaraciji predsedovanju Slovenije namenjenih tako malo besed in še te so tako splošne. Ena naših glavnih pripomb je tudi ta, da je Vlada v deklaraciji povsem zanemarila zdravstvo in socialne pravice. Zanemarjeno je torej delovanje za evropski steber socialnih pravic, ki ga ima sedanja Evropska komisija na prednostni agendi. Spoštovani, zares bi si želel, da se vloga Slovenije v zunanji politiki okrepi, da izvajamo dosledno in enotno zunanjo politiko, določimo jasne cilje in povečamo našo prepoznavnost. Žal tega deklaracija ne odseva, je premalo ambiciozna, preveč je tudi dvoličnosti in neresnic glede na notranjepolitično dogajanje. V SAB iz vseh navedenih razlogov deklaracije ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Branko Simonovič bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala za besedo, predsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim! Deklaracija o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije zajema politične usmeritve, ki bodo prispevale k lažjemu načrtovanju, večji stabilnosti ter učinkovitosti dela resornih ministrstev. Slovenija je namreč del veliko večje zgodbe, ki v sozvočju z drugimi državami omogoča hitrejši razvoj in varnost v svetu. Eden izmed zadnjih primerov, ki dokazuje večjo varnost v številu, je brez dvoma epidemija covida-19. Virus, ki je povzročil neslutene posledice na prebivalstvu in gospodarstvu, bi posameznim državam lahko povzročil še večjo finančno katastrofo. Zato je pomembno, da v sodelovanju z vsemi članicami evropskega prostora skupaj nastopimo za okrevanje po krizi in seveda nadaljnji napredek. Na sejah odborov delovnih teles Državnega zbora je bilo skozi konstruktivno debato večkrat slišano, da dokument pred nami ni dovolj ambiciozen, temveč da naj bi si zadali daljše in bolj strukturirane cilje, a vendar je treba sprejeti, da bo načrte v prihodnosti treba prilagajati zahtevam časa. Eno leto nazaj si skoraj nihče ni mogel predstavljati, da bo praktično cel svet v lockdownu. Gospodarstvo je obstalo dobesedno čez noč, ko se je pokazalo, da je koronavirus precej nevarnejši, kot smo sprva mislili. Kljub temu da se nikoli ne moremo vnaprej v polnosti pripraviti na nepredvidljive dogodke, je naša naloga, da dogodke takšnih globalnih razsežnosti vključimo v vse prihodnje načrte delovanja. Pri zeleni politiki v Poslanski skupini Desus verjamemo, da bi lahko Slovenija naredila še korak več. Svoje lastne interese moramo usmeriti v dolgoročni strateški okvir Evropske unije. Razogljičenje oziroma zmanjšanje našega okoljskega odtisa bi moralo biti ena izmed ključnih nalog po okrevanju. Slovenija namreč ne ohranja odtisa v okviru sprejemljivih meja, kar povzroča neravnovesje med povpraševanjem in biološko zmogljivostjo samoobnavljanja. Prav tako moramo nadaljevati z aktivnejšim reševanjem izzivov ustvarjanja delovnih mest z visoko dodano vrednostjo, starajoče se družbe in ustvarjanjem novih razvojnih priložnosti za mlade. V Poslanski skupini Desus se nam zdi primerno, da pokažemo svojo sposobnost načrtovanja za leta vnaprej. Prav tako pa smo si v sklopu realnih zmožnosti zastavili cilj, ki ga lahko dejansko uresničimo. Pretirana ambicioznost nam na evropskem parketu ne bi naredila usluge. V sklopu uresničevanja načrta bomo domače razprave lahko uskladili s političnim in zakonodajnim ciklom na ravni Evropske unije. Resorna ministrstva bodo pri svojem delu tako imela konkretno podporo in ključne politične usmeritve, ki bodo v sozvočju z drugimi državami članicami. V Poslanski skupini Desus bomo deklaracijo o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v obdobju 2021–2024 podprli.
Hvala lepa. Mag. Marko Pogačnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovani državni sekretar, kolegice, kolegi! Pred nami je deklaracija o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v obdobju 2021–2024. Predlagana deklaracija sprejema temeljne politične usmeritve do strateških vprašanj, s katerimi se bo Republika Slovenija srečevala pri nadaljnjem odločanju o postopkih sprejemanja posameznih zakonodajnih aktov in drugih dokumentov Evropske unije v obdobju 2021–2024. Šest prednostnih področij delovanja Republike Slovenije, ki jih predvideva deklaracija v okviru aktualnega zakonodajnega cikla institucij Evropske unije, posebno pozornost namenja: trajnostnemu okrevanju in stabilnosti gospodarstva; krepitvi ekonomske in socialne kohezije v Evropski uniji; zaščiti državljanov in njihovih svoboščin, vključno s krepitvijo odpornosti Unije in njenih članic na krize; promociji interesov in vrednot Evropske unije v sosedstvu in svetu ter nadaljevanju širitvenega procesa; krepitvi skupne zunanje politike in poglabljanju transatlantskih vezi ter učinkovitejšemu delovanju povezav. Ponovni zagon evropskega gospodarstva je priložnost za utrditev stabilnosti, odpornosti in blaginje v Evropi ter povečanje njene vloge na svetovnem prizorišču. To bo možno doseči le ob upoštevanju ekonomskih, socialnih in globalnih demografskih sprememb, če uspemo zagotoviti dolgoročno trajnostno in vključujočo rast ter povečati kohezijo evropskega prostora. Republika Slovenija odločno podpira prizadevanje za nadaljnje poglabljanje ekonomske in monetarne unije in krepitev njene odpornosti. Kot država članica z izrazito izvozno naravnanim gospodarstvom je Republika Slovenija odločna zagovornica krepitve notranjega trga. Treba je nadaljevati z odstranjevanjem ovir, ki hromijo polno delovanje notranjega trga. Za krepitev konkurenčnosti evropskega gospodarstva in pripravljenost družbe na sodobne izzive so nujna večja vlaganja v digitalno preobrazbo. Zelo pomemben element zelenega in digitalnega prehoda so povečana vlaganja v izobraževanje, raziskave in inovacije ter njihov pomembni prispevek k trajnim rešitvam za vsakdanje življenje. Pandemija covida-19 je poglobila razlike v ekonomski in socialni koheziji evropskega prostora, zato sta solidarnost in pravičen izhod iz krize ključnega pomena. Republika Slovenija v procesu okrevanja posebno pozornost posveča učinkovitemu in dovolj fleksibilnemu izvajanju moderne evropske kohezijske politike ter instrumenta za okrevanje Nova generacija Evropske unije. Evropska unija temelji na vrednotah spoštovanja človekovega dostojanstva, svobode, demokracije, enakopravnosti, vladavine prava in človekovih pravic. Republika Slovenija podpira prizadevanja, usmerjena k varovanju in uveljavljanju teh vrednot, pri čemer je velikega pomena spodbujanje in krepitev evropskega načina življenja. Evropska unija potrebuje celovitejši, učinkovitejši in bolj ambiciozen pristop na področju kriznega upravljanja. Republika Slovenija podpira krepitev sodelovanja držav članic in institucij Evropske unije na tem področju ter nadgradnjo sistema delovanja, ki bo zagotavljal boljšo skupno odzivnost Evropske unije v kriznih razmerah. Pri tem podpira prizadevanje za vzpostavitev široko zastavljenega sistema strateškega predvidevanja Evropske unije. Za Republiko Slovenijo je izjemnega pomena, da Evropska unija še naprej posebno pozornost namenja svoji neposredni soseščini, državam vzhodnega partnerstva, območju Sredozemlja in državam Zahodnega Balkana, ki imajo perspektivno članstvo v Evropski uniji. Republika Slovenija podpira širitveni proces in članstvo držav Zahodnega Balkana v Evropski uniji, zato države v regiji dejavno spodbuja, da izvajajo potrebne reforme ter naredijo vse za izpolnjevanje pogojev za članstvo v Evropski uniji, s tem pa tudi aktivno pripomore k doseganju tega skupnega cilja in spoštovanju svojih zavez. V interesu Evropske unije je odprta, ambiciozna, trajnostno naravnana in na pravilih temelječa trgovinska politika, ki nasprotuje različnim oblikam protekcionizma ter ob ohranjanju že doseženih evropskih in mednarodnih standardov zagovarja enake konkurenčne pogoje in deluje v interesu svojih državljanov. Učinkovit multilateralni trgovinski sistem, strateška partnerstva, ambiciozni trgovinski naložbeni sporazumi ter učinkovito izvajanje ukrepov morajo biti ključni segment skupne trgovinske politike. Zavzemamo se za trgovinski dogovor z Združenimi državami Amerike. Ena od prednostnih nalog ostaja nadaljevanje vsestranskega sodelovanja Evropske unije s transatlantskimi zaveznicami, z Združenimi državami Amerike in Kanado, prav tako bomo podpirali okrepljeno transatlantsko sodelovanje v kontekstu nadaljevanja razvoja različnih multilateralnih pobud, kakršna je denimo Pobuda treh morij. Odločnejša in učinkovitejša odzivnost Evropske unije na vse bolj spreminjajoče se razmere v Evropi in svetu zahteva izboljšanje učinkovitosti njenega delovanja. Pred nami je drugo predsedovanje Republike Slovenije Svetu Evropske unije. Svojo nalogo namerava Republika Slovenija izvesti odgovorno, učinkovito, nepristransko ter v duhu dobrega sodelovanja in pripadnosti evropski ideji. Pomembno vlogo pri izvajanju tega nacionalnega projekta ima tudi Državni zbor. Predsedovanje Svetu Evropske unije je odlična priložnost, da se dokaže zmožnost tvornega sodelovanja vseh deležnikov v Republiki Sloveniji z namenom uspešne izvedbe projekta predsedovanja, ki je v interesu Republike Slovenije in širše Evropske unije. Predsedovanje je hkrati priložnost za okrepljeno promocijo slovenske kulture in načina življenja, kulturne dediščine, dosežkov znanosti, ustvarjalnosti in inovativnosti na drugih področjih naravne dediščine, turizma, kulinarike v domačem in mednarodnem kulturnem prostoru. Deklaracija jasno nakazuje, da želi Slovenija biti odgovorna članica Evropske unije in ne le zgolj nema opazovalka. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo prepričani, da se Slovenija po dolgih letih ponovno vrača na diplomatski zemljevid. V zadnjem letu, letu vlade Janeza Janše, je Slovenija ponovno okrepila sosedske in regionalne vezi tako v srednjeevropskem kot tudi v sredozemskem prostoru. S svojim delovanjem je minister za zunanje zadeve dr. Anže Logar ponovno utrdil partnerstvo v Evropski uniji in Sloveniji povrnil mednarodni ugled, ki ga je nekoč že uživala. Ponovno smo obiskali države, kjer nas ni bilo desetletja. V zadnjih 365 dnevih je bilo opravljenih več kot 50 srečanj doma in v tujini. Zunanji minister je prvič po letu 2012 obiskal sosednjo Hrvaško, kar je pripomoglo k izboljšanju slabih odnosov med državama. Prav tako se je po letu 2007 prvič zgodil bilateralni obisk italijanskega zunanjega ministra. Slovenijo so v enem letu obiskali tudi zunanji ministri iz Združenih držav Amerike, Nemčije, Francije in vseh sosednjih držav. Med obiskom Mika Pompea, ki je bil prvi obisk ameriškega sekretarja po 23 letih, smo sklenili z Združenimi državami Amerike tudi pomemben strateški dogovor. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo prepričani, da je deklaracija o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v obdobju od 2021 do leta 2024 osnovana premišljeno in strnjeno. Cilj deklaracije je zagotoviti enotno in ciljno usmerjenost delovanja Slovenije v institucijah Evropske unije. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo prepričani, da je deklaracija o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v obdobju 2021–2024 dobra in predstavlja premik naprej v smislu kakovosti glede na prejšnje sprejete deklaracije. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo predlog deklaracije podprli.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava o predlogu deklaracije. Besedo ima Nik Prebil, pripravi se dr. Franc Trček.
Predsednik, hvala lepa za besedo. Kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Lep dober dan vsem! Dokument, ki je pred nami, po mojem mnenju ni niti D od deklaracije niti ni S od smernic. Zakaj to govorim? Zato ker gre za splošen dokument, ki ne določa jasno vsebine in ciljev, ki jih Slovenija želi dosegati. Do tega bom danes kritičen. Ne bom kritičen zato, ker je to dokument, ki ga je pripravila ta vlada, ampak kot rečeno bom kritičen zato, ker po mojem mnenju vsebina oziroma cilji, ki jih dosegamo, niso dovolj jasno določeni. Med stališči je bilo rečeno, da težko predvidevamo, kaj bo naredilo portugalsko predsedstvo, težko predvidevamo šestmesečno pot portugalskega predsedovanja za slovensko predsedovanje. Kontradiktorni ste sami sebi, če potem pripravite dokument, ki zajema udobje še dve leti po koncu slovenskega predsedovanja. Do takrat pa boste vedeli, kako se bodo stvari odvile? Čudna reč. Ravno zato se je dokument do sedaj pripravljal za neko šestmesečno obdobje predsedovanja tria predsedstev, čeprav lahko razumem vašo željo po intenci usklajevanja z mandatom Evropske komisije in Evropskega parlamenta. Jasno ste videli, da lahko kriza, kot je ta, s katero se soočamo tudi danes, zelo hitro, v trenutku spremeni prioritete. Jaz sem jasno in trdno prepričan, da bi bil dokument, ki ga je pripravila prejšnja vlada, vlada Marjana Šarca, danes popolnoma drugačen, zaradi tega ker nihče ni pričakoval, da nas bo doletela kriza in da se bomo znašli v situaciji, v kakršni smo. Določena področja ste zastavili dobro. Tukaj bom realen. Nekatera področja pa so zapostavljena. Spet druga so izrazito notranjepolitično usmerjena in izrazito dopolnjena z ideologijo največje vladne stranke. Po mojem mnenju takšne zadeve v nekem dokumentu, ki se usmerja v Evropsko unijo, v neko zunanjepolitično usmeritev, vsekakor nimajo kaj iskati. Že na seji Odbora za zadeve Evropske unije sem govoril o kratkoročnih in dolgoročnih ciljih zunanje politike Slovenije. Eden od kratkoročnih je bil ta, torej deklaracija, ki se je zavzemala za 18-mesečno obdobje tria predsedstev. Dolgoročne usmeritve, torej tiste, ki jih sprejemamo z zakonom o zunanji politiki in deklaracijo oziroma strategijo o zunanjepolitičnem delovanju naše države, so tisto, kar nas veže na dolgo obdobje in je lahko bistveno bolj splošno, kot je lahko takšna zadeva. Nič nimam proti temu, da je zadeva kratka, jasna in jedrnata, to je dobro, je pa problem, če ni jasna in je kratka in splošna. Potem pa pridemo v težave, ko nimamo tistih jasnih usmeritev vsaj v tem kratkoročnem obdobju. Neke očitke smo poslušali, da so bile notri stvari, ki so se skozi leta ponavljale. Povsem logično je, da so v dokumentih stvari, ki se skozi leta ponavljajo, saj se ne spreminja usmeritev v Uniji z danes na jutri. Nekatere stvari v zunanji politiki ostajajo enake ne glede na to, katera vlada stopi na polje politike, nekatere so pač tiste, ki si jih vsakokratna vlada malce prilagaja. Naj nadaljujem s to ambicioznostjo. Dokumenti, kot je ta, so lahko ambiciozni. Ta sicer ni, ampak lahko so ambiciozni, morajo pa biti seveda tudi realni, da lahko tisto, kar zapišemo, tudi dosežemo. Prevečkrat sem že videl, da dajemo v dokumente stvari, ki se lepo slišijo, stvari, ki se verjetno v enem delu dotikajo nekih usmeritev Evropske unije, teh ciljev pa potem ne dosežemo, ker nismo sposobni sproducirati v državi zakonske podlage, ki bi te stvari implementirala. Jaz se resnično pri vsem tem vprašam, odgovora na to še do danes nisem dobil, kaj pravzaprav je cilj naše države. Tega nisem slišal ne ko smo obravnavali Načrt za okrevanje in odpornost ne ko govorimo o takšnih dokumentih. Kaj je pravzaprav prihodnost, kam želimo kot članica te družine Evropske unije in kaj kot članica te Unije lahko ponudimo celotni Uniji za izboljšanje prihodnosti? Kaj je tisto, kamor želimo iti, kje bomo napredovali? Ali je to ta del, ki govori o »the future of the EU«, torej konferenca o prihodnosti Evrope, ali je to tisti del, ko govorimo o več kot potrebnem gospodarskem preboju in razvoju, ali je to vse skupaj? Kje so v teh področjih mladi, torej tisti, ki jim Evropska unija namenja veliko pozornosti, Slovenija žal malo manj? Tega področja ni ne v tem dokumentu ne v tistem, ki se dotika konference o prihodnosti Evrope. Navedli ste šest prednostnih področij delovanja Republike Slovenije. Tistemu, čemur se posveča Evropska unija, se Slovenija v teh šestih prednostnih nalogah v celoti ne posveča. To je tudi eno od problematičnih področij. Če se omejim zgolj na eno zadevo, in sicer 5. točka, krepitev skupne zunanje politike in poglabljanja transatlantskih vezi – super, to je čisto odlično, a vendar nekatere zadeve na tem področju manjkajo. Kje so ostale velesile, ki jim celotna Unija namenja več pozornosti? Bila je omenjena Kitajska, potem je tukaj še Indija, recimo. To so enote, države, sile, ki tvorijo bistveno bistveno večje milijonsko število populacije, kot ga tvori Slovenija ali pa kot ga tvori Unija. Unija kot neki akter na mednarodnem polju, to, kar želi tudi postati, sama velesila, bo morala krepiti sodelovanje z vsemi državami, najverjetneje tudi z Rusijo. Strinjam se, da ko gre za kršenje tistih temeljnih vrednot, tistega, k čemur je EU pravzaprav zavezana, tistega, zaradi česar je bila tudi ustanovljena, kršenje tega tudi za pogoj nekega gospodarskega sodelovanja ne sme priti v poštev. To je tisto, česar se moramo držati brezpogojno, zato se najverjetneje tudi določene sankcije vpeljujejo zoper te države. A vendar je to, da so izpuščene iz dokumentov, ki so, kot rečeno, usmerjeni tudi na zunanjepolitično področje, in glede na to, da so pa ZDA izpostavljene, verjetno stvar, ki je vredna razmisleka. V 6. točki navajate ohranjanje neodvisnosti institucij Evropske unije. Jaz bi se s tem lahko popolnoma strinjal oziroma se strinjam, ampak pišete veliko tega, kar se lepo bere, manj pa to udejanjate oziroma pišete to, kar resnično počnete. Neodvisnost institucij Evropske unije je v zelo veliki meri odvisna od neodvisnosti institucij v državah članicah. Ta neodvisnost institucij, vsaj določenih, pa je pod to vlado, vlado Janeza Janše, padla. To je dejstvo. Ko govorimo o tem, da je recimo neko zbiranje podatkov v državi članici neodvisno in se beleži stran od vsakokratne vlade, potem ko se recimo v to poseže, to več ni neodvisen podatek tudi na ravni Evropske unije. Kot rečeno, to, kar je zapisano, naj se tudi udejanja. Eden od problemov, na katerega smo opozorili številni kolegi, je tisto, ko govorimo o – bom prebral: »Hkrati upoštevati tudi specifični zgodovinski kontekst držav članic, ki vsaki od njih narekuje drugačen pristop in ukrepe za krepitev vladavine prava.« Ta stavek sam po sebi pokaže jasno nerazumevanje pojma vladavina prava v tej vladi. Vsi vemo, da je vladavina prava kot taka močno odvisna od mednarodnega prava. Mednarodno pravo in pravo Evropske unije ustvarjajo države članice skozi lasten pravni sistem. Ampak vladavina prava kot taka pomeni ravno to, da nihče ni nad pravom, torej da je pravo tisto, ki je nad vsem. Vsakdo odgovarja na podlagi istih zakonov, ki so sprejeti v demokratično izvoljeni ustanovi, kot je parlament, v kateri odločamo poslanci v imenu ljudstva, seveda pod načelom jasnosti in določnosti teh zakonov. Vladavina prava kot taka obstaja torej zgolj pod pogojem, da imaš pravno državo in imaš demokracijo. Kot rečeno, pod načelom jasnosti in določnosti – pa smo videli že pri vseh zakonih PKP, da jasnosti ni nobene, še manj pa določnosti – pridemo v kolizijo teh interesov in interesov pravne države, saj zakonodaja ni takšna, kot bi po ustavi morala biti. Sočasno s pravno državo in demokracijo gredo človekove pravice. Te so v Sloveniji zaenkrat še take, kot morajo biti, ampak v nekaterih drugih državah članicah pa žal že ne. Tukaj je Evropska unija neodzivna oziroma po mojem mnenju premalo odzivna. Vladavina prava na pojmu celotne Evropske unije namreč ni več to, kar bi morala biti, oziroma ne dosega vsega tega, kar sem prej našteval. Vladavina prava kot taka je zato enoznačna in je povsod enaka in bi jo morali tako tudi upoštevati. Zato, kot rečeno, je takšen stavek popolnoma neustrezen in kaže na nerazumevanje celotne situacije. Za zaključek, da ne bom predolg. Minister Logar je na seji, ko smo imeli obravnavo te deklaracije, povedal, da se to zdaj podaljšuje zaradi Evropske komisije, zaradi usklajenosti zakonodajnih predlogov, čeprav itak ne vemo, kaj bo prišlo, ker se potem vedno kaj novega še pokaže, in da itak dobimo vsa gradiva in stališča v obravnavo na Odbor za zadeve EU. Jaz mislim, da ne rabim izpostavljati, da se vzpostavlja neka praksa, to se je v tem mandatu Janeza Janše že kar nekajkrat zgodilo, da je bilo stališče poslano zgolj v seznanitev ali pa celo še te obravnave ni bilo in so zadeve prišle v Državni zbor naknadno. Želim si, da vsaj ko govorimo o zunanji politiki ali pa zadevah Evropske unije, presežemo te delitve, predvsem tiste notranjepolitične, ki pa jih zlasti SDS izvaža na mednarodno polje. Mislim, da to za Slovenijo ni dobro in da naj vsaj v takih dokumentih, kot je ta, če že naj bi bila deklaracija, zadeve zapišemo zelo jasno in določno in tudi strateško usmerjeno, vsaj v tistem delu, ki ga lahko v tem času zagotovimo. Kot rečeno, neka dolgoročna zunanjepolitična usmeritev pa je tako ali tako zapisana v zakonu in v deklaraciji in strategiji zunanje politike Slovenije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Franc Trček, pripravi se Monika Gregorčič.
Hvala lepa za besedo. Dober dan! Imeti državo pomeni tudi biti sposoben misliti samega sebe, vključno z zunanjo politiko, ali če hočete, tistim specifičnim delom nečesa, na kar jaz bolj gledam skoraj kot na notranjo politiko, kar je to, kar danes obravnavamo. Mi imamo točko dnevnega reda predlog deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v nekem časovnem obdobju. Nimamo pred seboj točke predlog deklaracije o delovanju Vlade, o delovanju koalicije, ali če hočete, o delovanju Janeza Janše in Logarja ali SDS v institucijah Evropske unije. V nekih družbah in državah, ki mislijo same sebe, je glede tozadevnih deklaracij in politik praviloma nek širok konsenz. Ajde, imate mogoče na nekih skrajno desnih, skrajno levih poljih bolj za teater drugačno mnenje pa vmes kakšnega političnega lunatika, če se tako izrazim. Saj mi imamo neko stanje, veste, danes smo 23. marca 2021 in se v stališču predstavnik največje vladne koalicijske stranke hvali, kako nas je Pompeo obiskal. To tudi ogromno pove. Če ste poslušali to stališče, je v glavnem večji del bil nek pogled na EU neizživetih vojščakov, če tako navedem, malo bolj tako s palico bomo mahali. Potem poslušamo zdaj že leto dni, žal ne le v Sloveniji, ampak večinoma tam, kjer je populistični politiki zbezljala epidemija, kako je epidemija izgovor. Epidemija ne more biti izgovor. Epidemija zahteva več mišljenja, ne manj mišljenja. Zahteva to, kar so recimo izvedli po teritoriju v največji občini v Sloveniji Kočevje, kako se organizira, da boš izvedel cepljenje, pa potem fašeš tri inšpekcije. To, da je nek dokument po formi kratek, še ne pomeni, da mora biti nujno anemičen pa dokaj brezvsebinski. Ko sem vas poslušal, ta stališča, sem si tu napisal Kukla Kešerović, mogoče jo nekateri poznate po imenu in priimku Katarina Rešek. Če bi ona delala to deklaracijo tudi na 12 straneh pa bi jo spremenila v štiriinpolminutni videoklip, bi špricala vsebina ven, toliko bi je bilo, da bi si rekli: vau, fak! In bi vedeli, kdo ali kaj je Slovenija. Dejstvo je, da v zadnjih 30 letih mi kaj dosti resne zunanje politike pa evropske politike nismo imeli. Najprej je bila neka zgodba, aha, bomo prišli v nek klub. Potem ko smo prišli v neki klub, EU, pa smo mislili, saj zdaj ne rabimo misliti. Posledice tega imamo dejansko danes tukaj. Nobena skrivnost ni, da imamo v prenovljeni socialni demokraciji močan pa širok svet strank, ki se ukvarja z zunanjo politiko in s politiko EU. Nobena skrivnost ni, da nas je v tem svetu verjetno prej pet generacij kot štiri generacije ljudi, od kakšnih ljudi, ki se zelo dobro spoznajo na diplomacijo, do nekih mladih Evropejk in Evropejcev, če se tako izrazim. Izhajajoč iz te vednosti in ranovednosti smo hoteli na ta zelo skromen skelet dati nekaj vsebine. Veste, to, da smo relativno mali po številu prebivalcev pa po teritoriju, še ne pomeni nujno, da smo minorni na področju evropske politike, kar seveda s sedanjo vlado žal smo. Zunanja politika ni turizem. Zunanja politika ni to, kolikokrat je Logar nekam šel pa kolikokrat je nekdo k nam vletel. Jaz se tudi s kakšnim prijateljem srečam zgolj na nekaj let ali še to ne, pa imamo kvalitetne in dobre in vsebinske odnose. Tako v politiki kot onkraj. Meni se zdi tako grozno, da se sploh moramo mi o vladavini prava na tak način pogovarjati in jo nekako relativizirati. Zgodovinske specifičnosti – prosim vas lepo! Potem bo nekdo rekel, ja, na Štajerskem so se včasih – lahko tudi Željo potrdi mogoče iz mladostnih let – na kakšni veselici s šraufencigerjem špiknili pa je bila to štajerska ikebana. Bomo to zdaj kot zgodovinsko specifičnost uvedli pa bomo rekli: na naši strani Trojan lahko pridete s šraufencigerji na volitve? Malo karikiram. Pa tudi vladavina prava, vsa ta zgodba okrog mariborskih pubecev in dijakinj in dijakov žal kaže, da imata in SMC in Levica težave z vladavino prava, ne le SDS in še kdo, kar lepo razloži Ali Žerdin v dveh Sobotnih prilogah, in je malo žalostno, da mora to politiki razlagati urednik Sobotne priloge, z vsem dolžnim spoštovanjem do njega. V tej deklaraciji bi sam rad videl tudi malo več razmisleka o vlogi Evropskega parlamenta versus Evropski komisiji. V tej deklaraciji bi rad videl nek resnejši razmislek o subsidiarnosti, o odnosu med nacionalnimi državami in združbo, ki ji pripadamo, pa ne na način desnega ekstremizma, bolj določno in razločno ubesedovanje o socialni razsežnosti Evropske unije – nekaj, kar se je začelo malo bolj resno kuhati na Švedskem že 2017, pa nekako zelo bojazljivo gre – ne pa nekih radikalno desnih pleteničenj o evropskem načinu življenja. Zlasti tisti, ki se opredeljujete za bogaboječe, za krščanske demokrate, kar se tudi sam, ne bi potem tako zavajali, »naročili smo cepiva, nismo naročili cepiv«, ne bi se dogajale te zgodbe, afere z maskami, ne le pri nas, ampak tudi v Nemčiji in še kje. Ampak seveda, mi imamo zdaj nek fevdalistični pogled »zdaj smo pri koritu mi« na to, kar je formalno še vedno ustavna parlamentarna demokracija. Odkar je ta vlada, poslušam, kako jaz ne morem živeti, ker nisem pri koritu. Jaz z lahkoto s tem živim, prevzemam odgovornost kot poslanec in nikjer ni nobene uzance napisane, da je neka razlika med nami po odgovornosti. In še tu, ko vam ne odgovarja, bi nekoga odstavljali skozi neko delovno telo Državnega zbora, kjer to ne gre, ker se tega tudi ne sme, kar vam je povedala Zakonodajno-pravna služba. Ne pa skozi neko komisijo, kjer pa: »jao, gospoda, nimate večine, žali bože«. To je pač neka zgodovinska specifičnost, ki jo očitno hočete uvesti. Kaj pa vem, ali boste naslednji mandat, če boste vi na oblasti, ne vem, selektorja za fuzbal odstavljali prek Odbora za obrambo? Kakor noro gre vsa zgodba, se ne bi čudil temu. Socialnega stebra notri ni jasno izraženega. O mladih, ki bodo 60 let plačevali zadolževanje države, ni jasno izraženo. Zeleno, ki te ljubim, zeleno, na Vizjakov način, ki te betoniram sivo – rajši sploh ne omenjam. Če človek razmišlja, kako se bo pa ta sivina, ki jo boste očitno požegnali, ker zaenkrat še imate neko skromno večino v Državnem zboru, izvajala v praksi s temi in takšnimi ljudmi, zlasti mislim tu na Logarja in Janšo – prosim vas lepo, nehajte se norca delati. Tu pride tista znana Lincolnova – kako je že šla? – koliko časa lahko ljudi nateguješ. Kratek čas lahko nateguješ kar nekaj ljudi, stalno lahko zelo malo ljudi, večine pa ne moreš dolgo časa nategovati, kar vi hočete. Ko sem se danes na to pripravljal, sem zjutraj začel z Večerom, 18. stran, Pogled, Čemu odhajaš, investitor?, gospa Suzana Filipančič, Korošica, podpredsednica uprave za strateške prevzeme v Grammerju, nemškem globalnem koncernu v avtomobilski industriji. Ona nekako svoj razmislek zaključi, citiram: »Zastaviti si je treba tudi naslednje vprašanje: kako ravnati na nivoju države, da bi se takšnim situacijam v prihodnje čim bolje izognili? Odgovor na to je država dolžna dati v obliki jasne, redno verificirane strokovne (nepolitične) vizije, strategije in taktike.« Dobro, tu se delno z njo ne strinjam, ker strokovnost in politika nista izključujoči se. Ampak ja, s tako politiko, tudi s takimi odnosi do deklaracij, s tako nizko postavljenimi kriteriji, izhodnimi strategijami koncernov – po domače povedano ona tukaj omenja, da če hoče iti v Španiji firma ven, bo za razliko od Slovenije morala delavcem izplačati štirikrat več. To so neke teme, ki bi jih morali misliti in premišljati tudi v tako kratkih dokumentih, jih bolj decidirano zapisati v njih. Ampak seveda, saj veste, Slovenija je ena žal prepogosto ne pretirano velika disfunkcionalna familija. Saj so nam ljudje iz Mladike, ki jim je dejansko to foh, ki jih ta država leta, desetletja plačuje, povedali, da mislijo te in take dokumente, da so bili tudi oni nekako potisnjeni na stranski tir pri snovanju tega dokumentiča. Če sem zelo iskren, bolj kot to, kar boste tukaj podpisali in požegnali, me skrbi delovanje, ki bo ne le švohotno onkraj nekega žabokrečenja, »zdaj pa mi predsedujemo«, ampak delovanje, ki bo srednjeročno imelo in že ima številne negativne posledice, s katerimi se bosta morali ukvarjati vsaj dve vladi naslednjih polnih mandatov. V tej deklaraciji in onkraj nje tudi ni nekega resnega razmisleka, kako se bomo kljub epidemiji šli nek razmislek o prihodnosti Evrope in Evropske unije. Verjetno bomo tam spet poslušali, da je pač bilo na nekem zoomu 500 ljudi pa sedem njih je govorilo, od tega jih je pet pokimalo, o kakšnem benignem dokumentu trenutne vlade, in bo to nekako super. Sami veste, da žal pogosto kritiziram delo našega Odbora za zadeve EU, ker je eden najmanj aktivnih znotraj Evropske unije – bil sem na toliko bilateralah, pogovarjal sem se – kar tudi kaže na naš odnos do naše ključne politike. Velika večina zakonodaje se v obliki direktiv začne kuhati, kot rečemo, v Bruslju. Evo, jutri bomo imeli interpelacijo ministra, trenutno se na veliko pripravljajo direktive na področju medijev, pa ne na način digitalizacija ja ali ne, želel bi si tudi neko tako razpravo, navsezadnje tudi problematiziranje sovražnega govora, tudi načina regulacije globalnih koncernov, če hočete, tudi o dejstvu, da moramo iti v zakonodajo algoritmov in razumevanja le-teh – da me ne bo zdaj preveč odneslo v smeri Franca Breznika in 4.0 – bi si v kakšnem stavku želel v takem dokumentu. Ampak seveda že tisti petkov odbor je žali bože in ste zelo veseli, če me na njem ni, današnja »razprava« je temu primerna. Veseli me, da bo kmalu kakšna druga in drugačna vlada, tudi z nekimi mladimi ljudmi, ki jih izobražujemo za področja evropskih politik, ki bodo znali prisluhniti mentorjem in tutorjem v procesu medgeneracijskega prenosa znanja in ki bodo čez planke očetnjave, kot jaz to v šali rečem, brez Mojce Mavec iskali ne zgolj tiste, s katerimi so bratje v neki retrogradnosti in nazadnjaštvu trenutne evropske politike, ampak tiste, s katerimi bomo skupaj gradili prihodnjo Evropo. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Besedo ima Monika Gregorčič, pripravi se Eva Irgl.
Hvala lepa za besedo. Ob dokumentu, ki ga obravnavamo danes, gre za deklaracijo o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah EU, je prav, da se najprej vprašamo, kakšno Evropsko unijo si želimo, da se zavedamo, da imamo kot polnopravna članica od leta 2004 dalje tako pravico kot tudi obveznost in dolžnost, da Evropsko unijo na nek način soustvarjamo, sokreiramo. Še kako veliko ali dodano vrednost bo k temu doprineslo naše drugo predsedovanje v drugi polovici tega leta. Prav je, da se zavemo po eni strani naših možnosti in tudi obveznosti, ki izhajajo iz našega članstva. Prioritete, kako bomo sokreirali Evropsko unijo v prihodnosti, so v tem dokumentu dane v obliki šestih ključnih točk. Vsekakor je na prvem mestu nepredvidljiva zadeva, ki nas je doletela pred enim letom, okrevanje od pandemije covida. V povezavi s tem seveda strateški pristop k temu, da bo Evropska unija povečala svojo odpornost na morebitne nove šoke v obliki pandemije ali kakšnih drugih naravnih ali kakršnihkoli drugih nesreč. Gospodarsko okrevanje je tisto, ki bo pomagalo, da se iz vsega tega izvijemo. Lahko pa je vsaka težava tudi neka nova priložnost za prehod na boljše prakse, s tem tudi rešitev v smeri zelenega, digitalnega. To je tista smer, ki jo zasleduje tudi Republika Slovenija v tej deklaraciji. Tukaj bi omenila, da imamo že v sedanji sestavi evropske komisije evropskega komisarja za krizno upravljanje, ki upravlja kar en velik, pomemben del in sokreira odzive na evropski ravni, zato da bo okrevanje čim boljše. Ni pa področje njegovega dela samo postcovid okrevanje, tukaj imamo še soočanje s širšo problematiko migracij. Vesela sem, da lahko že napovem, da bo v okviru parlamentarnega dela predsedovanja tudi gospod Lenarčič eden od osrednjih gostov parlamentarne konference o skupni zunanji varnostni in skupni varnostni in obrambni politiki v začetku septembra. Potrdil je že sodelovanje na panelu, povezanim z odpornostjo v povezavi z vzpostavljanjem novih partnerstev in krepitev obstoječih partnerstev Evropske unije. To se pravi, vključen bo pomemben zunanjepolitični vidik Evropske unije. Kar se tiče notranjega trga. To je področje v EU, ki je potrebno okrepitve. Spomnimo, eden do postulatov EU je prost pretok blaga, kapitala in ljudi. Ocenjujem, da je potrebno, da se krepi tudi prost pretok storitev. Temu je potrebno nameniti v bodočnosti posebno pozornost. Evropska unija kot nek globalni akter mora biti bolj ambiciozna tako v povezavi z odnosom do širitvenega procesa, sploh tukaj mislimo najprej, prioritetno na Zahodni Balkan. To je področje, ki ima velike evropske aspiracije, in si tudi obeta gospodarsko, politično, demokratično napredovanje s približevanjem EU. Na drugi strani pa mora seveda tudi EU prepoznati strateško pozicijo tega območja, tudi dati kakšen pozitiven signal ali pa spodbudo tem državam, tudi zato, da se zamejijo vplivi drugih velesil na tem območju. Moramo vedeti, da je EU kot globalni akter z Združenimi državami Amerike nek promotor demokracije v svetu, spoštovanja človekovih pravic, vladavine prava, medtem ko ostali pomembni svetovni akterji temu ne dajejo veliko pozornosti. Tukaj je ZDA naravni zaveznik Evropske unije, sploh z novim predsednikom in z novo administracijo. Na kratko o dokumentu, ki je pred nami. Pozdravljam, da je kratek, jedrnat, da je bil uporabljen nek res racionalen pristop, da se je časovno obdobje, ki ga zajema ta dokument, podaljšalo na aktualni zakonodajni cikel Evropske unije, bo pa takšen pristop, krovni pristop omogočil naši državi, da bo bolj orientirano, bolj koncentrirano zastopala svoje interese in tudi vplivala na izvajanje politik v EU. Gre za dolgoročnejše politične usmeritve, ki bodo dale ključnim ministrstvom vseeno širšo možnost, pa tudi olajšale načrtovanje, da bo izvedba na koncu koncev lahko učinkovitejša. Kot neko dodano vrednost glede na podaljšano časovno obdobje tukaj vidim, da je predvideno, da bo Vlada letno poročala o izvajanju te deklaracije v Državnem zboru, tako da bo tudi parlamentarni del ustrezno obveščen o dogajanjih in na tekočem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo gospa Eva Irgl, pripravi se gospod Igor Peček. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Sedaj imamo pred seboj deklaracijo o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije za obdobje 2021–2024. Gre za dokument, ki ga je v tem trenutku Vlada pripravila že 13., vendar gre za eno bistveno razliko, in sicer v tem, da je ta dokument pripravljen oziroma te smernice in usmeritve, ki so tudi napotki, kako naj ministrstva delujejo v institucijah Evropske unije, so narejene za bistveno daljše obdobje. Zaradi tega je tudi minister za zunanje zadeve na Odboru za zunanjo politiko povedal, da je usklajevanje tega dokumenta na Vladi trajalo bistveno več časa. Pozorno sem poslušala tako razpravo na obeh odborih, ključnih za to deklaracijo, kot tudi dosedanjo razpravo poslank in poslancev, zlasti opozicijskih. Vedno znova ugotavljam, da se vrtite okrog dveh očitkov, in sicer da gre za neambiciozen dokument in da gre za političen dokument in za neko skrito agendo znotraj tega političnega dokumenta. Kar zadeva neambicioznost dokumenta, naj rečem, da je to deplasirano, predvsem pa absolutno ne drži. Gre za to, da je ta dokument strateški dokument, je vsebinski dokument, je zelo kratek, tako da ste ga lahko vsi prebrali in lahko vidite, o čem govorim, ima jasno začrtane cilje in je tudi ravno prav dolg. Če vi smatrate pod neambiciozen dokument to, da ni dolg 200 strani, potem lahko rečemo temu tudi, da je neambiciozen, ampak bistvena je vsebina in bistveni so jasni cilji, ki so bili danes tudi že večkrat predstavljeni. Zelo dobro jih je uvodoma povzel tudi predlagatelj, torej predsednik Vlade. Zdaj bi se osredotočila na samo vsebino dokumenta, in sicer na tri vidike. Govorila bom o strateških izzivih, ki se jih zagotovo Evropska unija zaveda, kateri so pred nami, potem glede kibernetske varnosti in glede predsedovanja Evropski uniji. Evropska unija je zagotovo pred pomembnimi strateškimi izzivi, zlasti kar zadeva epidemijo covida-19 in posledice, ki jih ima ta epidemija na vse segmente družbe. Vse države članice Evropske unije, kar je lepo zapisano tudi znotraj te deklaracije, nekako delajo na izhodni strategiji in na nekem načrtu trajnostnega okrevanja po epidemiji. To je torej ključna zadeva trenutno za vse članice Evropske unije. Tukaj mislim, da je Ministrstvo za zunanje zadeve in minister za zunanje zadeve naredil veliko delo, kvalitetno delo tudi s tem, ko so se povečali obiski med državniki, med politiki, med državami, lahko so se izmenjala stališča na tem področju, dobre prakse, potem si jih seveda države lahko med seboj izmenjujejo. Zagotovo so velike preizkušnje pred vsemi nami in tudi pred celotno Evropsko unijo. Mi smo sedaj v nekem še posebej pomembnem obdobju, ker bomo tudi predsedovali Evropski uniji. Zagotovo so za Evropsko unijo, ki je naš skupni prostor, v katerem smo nedvomno med seboj povezani na različnih nivojih, velik izziv tudi nova varnostna vprašanja. Jaz sem že na Odboru za zunanjo politiko izpostavila tako imenovano vprašanje kibernetske varnosti. Jaz osebno mislim, da se je Slovenija v teh letih premalo zavedala, kaj to pomeni. Vesela sem, da je danes predsednik Vlade kar nekaj časa namenil tudi tej temi. Dejstvo je, da bo Slovenija prav kmalu predsedovala Evropski uniji in s tem avtomatsko država na nek način postane večja tarča. Predvsem pa lahko rečemo, da je glede na to, da v zadnjih letih ni bilo kibernetski varnosti posvečene praktično nikakršne pozornosti, takšna država seveda tudi bistveno bolj ranljiva za kibernetske napade. Spomnimo samo na Kitajsko, Rusijo, Iran, ki zelo ofenzivno delujejo na tem področju, so zelo močni, kar zadeva kibernetske napade. Tukaj mora biti država na nek način zaščitena, sploh če vemo, da bo država, ki bo predsedovala Evropski uniji, imela dostop do vseh ključnih dokumentov, vezanih na Nato, na Evropsko unijo. Tukaj mislim, da bo potrebno tudi malce več razprave na to temo v Državnem zboru. Kar je pa ključno, je pa to, da se aktivno pristopi do zaščite kritične infrastrukture v Sloveniji. Še zadnja točka, glede predsedovanja Svetu Evropske unije. Jaz sem vesela, da bo Slovenija že drugič predsedovala Evropski uniji. Že prvič smo se zelo dobro, kaj dobro, odlično izkazali. To so nam večkrat povedali tudi na evropskem parketu. Izkušnje iz prvega predsedovanja so izjemnega pomena. Tudi ostale države članice Evropske unije sedaj vedo, da nam lahko zaupajo, da bo predsedovanje uspešno in usmerjeno ne nazadnje tudi v krepitev evropskih vrednot. Seveda je predsedovanje lahko tudi promocija za državo, je pa res, da smo se žal znašli v takšnih okoliščinah, v takšni situaciji, ko bo prvenstvena naloga usmerjena v to, da se čim bolj zajezi in omili posledice epidemije covida-19. Vendarle bodo pa tudi priložnosti, kjer bomo mogoče lahko predstavili in pokazali dosežke slovenske kulture, znanosti, promocijo turizma, imamo naravno dediščino. Skratka, veliko priložnosti, kjer lahko zelo kvalitetno, vsebinsko in dobro predstavljamo našo državo. Ob koncu bi rekla samo še to – glede na to, da bodo še moji kolegi govorili v nadaljevanju pa jim moram nekaj časa pustiti – da bi bilo dobro, da se v okviru predsedovanja nekako poenotimo glede zunanje politike, tudi sicer je dobro, če tako delamo. Vendar pa v zadnjem času lahko vidimo, da gredo nekatere zgodbe v tujino, se nekako izvažajo povsem brez potrebe. Čisto brez potrebe, samo z namenom, da se potem pripeljejo nazaj v notranjepolitični prostor in da se na podlagi tega obračunava s to vlado. Upam, da bomo zbrali toliko modrosti vsi skupaj, da bomo pri predsedovanju res imeli pred seboj skrb za dobro te države in tudi vsi skupaj poenoteni delali v tej smeri. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Imamo dve repliki. Najprej dobi besedo dr. Trček. Izvolite.
Hvala za besedo. Jaz se s kolegico Irgl seveda strinjam, da je bistvena vsebina. Mi smo tudi iz tega izhajali in smo predlagali vsebinsko bogato amandmiranje tega dokumenta, pa je bilo od naše vsebine upoštevano – zero. Ob tem kolegica izpostavlja, da je zdaj nekako unikum, da se prvič dokument dela za štiri leta, sočasno pa sem prej povedal, da še vseh ljudi v primarni bajti, kjer se to dela, v Mladiki, niste upoštevali. Če je bistvena vsebina, bi pri tako pomembnem kratkem dokumentu pričakoval, da je tu vsaj rang ministra, če že ne predsednika Vlade, pa, z vsem dolžnim spoštovanjem, to naše izboljšanje vsebine posluša in ga ne upošteva zgolj državni sekretar. Če se že pogovarjamo o modrosti, bi rekel, da ta modrost manjka na vaši strani ulice in da bo žal ta dokument, če se malo pošalim, vsebinsko slabši od pussycat bowa, ki ga trenutno kolegica Irgl nosi na svoji bluzici. Hvala.
Hvala lepa za to izvirno repliko. Repliko ima še gospod Prebil. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica. Moram replicirati kolegici. Nihče ni govoril o problematiki dolžine strani tega dokumenta. Če ste me dobro poslušali, tako kot ste tudi dejali, potem ste slišali, da sem povedal, da ni problem, da je zadeva kratka, če je jasna in določna, kar pa žal ni. Napačno ste me razumeli tudi v delu razprave, ko sem govoril o kratkoročnih usmeritvah zunanje politike. Če bi šlo za strateški dokument, potem bi to bila strategija. Ta pa to ni, zato ker eno tako strategijo že imamo, in to je dolgoročna strategija, ki je opisana v tistem dokumentu, ki sem ga omenjal prej. Lahko pa bi šlo za kratkoročni strateški dokument, če bi kaj strateškega v njem tudi bilo, pa ni, v njem so samo neka splošna določila. Lahko se strinjam, kolegica, z vami, ko govorite o predsedovanju. Tudi sam si želim, da bi predsedovanje teklo dobro in enotno. Se pa bojim, da bo to z vsemi temi mednarodnimi spodrsljaji, ki si jih privošči predvsem predsednik Vlade, in z nekim rušenjem te enotnosti predvsem z vaše strani zelo težko dosegljivo. In potem je zgolj polovica strani, ki omenjajo predsedovanje v tem dokumentu kot eno najpomembnejših zadev tega dokumenta, po mojem mnenju resnično malo, glede na to, da smernic oziroma posodobljenih usmeritev v okviru predsedovanja Republike Slovenije ta državni zbor še vedno ni obravnaval, do predsedovanja pa je zgolj še nekaj mesecev. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo razpravo. Besedo ima gospod Igor Peček, pripravi naj se gospod Vojko Starović. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Kolegice in kolegi, gospod državni sekretar! Kot je že običaj v tej hiši, na isti dokument gledamo z različnih zornih kotov, kar je popolnoma prav. Še bolj prav pa je, da pri tem gledanju ostajamo objektivni. Jaz nikoli nisem problematiziral dolžine dokumenta s tem, da bi navajal število strani, me pa na določenih delih v tem dokumentu predvsem skrbi vsebina. Enotni smo si, vsaj kolikor je bilo razbrati iz razprav danes in tudi prej na odborih, da mora deklaracija temeljiti na ključnih dokumentih, ki določajo dolgoročno strategijo Republike Slovenije, to so vsekakor Strategija razvoja Republike Slovenije, Deklaracija o zunanji politiki iz leta 2015 in tudi strateška agenda Evropske unije. Vendar ti dokumenti so zgolj in samo izhodišče, deklaracija pa mora biti po mojem mnenju nadgradnja vseh teh treh dokumentov. Res je tudi, da je deklaracija politični dokument, to smo danes večkrat slišali, vendar tudi politični dokument, ne glede na to, katera in kakšna vlada ga sprejeme, mora biti neki politični konsenz, ki temelji tudi na strokovnih vsebinah. Predvsem in zgolj zaradi tega, da so jasno zapisana stališča, ki jih vsi tisti, ki bodo to možnost imeli, izven meja naše Republike Slovenije pa tudi doma jasno zastopamo. Ta predlog deklaracije bi ravno zaradi tega razloga moral bolj jasno definirati cilje, ki jih Republika Slovenija želi doseči. Še vedno menim, kot sem povedal tudi v stališču, da je na določenih delih preveč splošna, vsekakor pa pripravljena in napisana za predolgo obdobje, ne glede na to, da se sedaj uveljavlja druga praksa. Do sedaj je veljalo, da se deklaracija oziroma dokument pripravi za vsak trio predsedstev. Mi smo delno že v zamudi, kar je verjetno tudi posledica epidemije. V deklaraciji je izpostavljenih šest prednostnih področij delovanja, vendar so usmeritve postavljene tako, da cilji niso dovolj jasni, predvsem pa pogoji, ki jih bo morala Republika Slovenija izpolniti, niso napisani tako, da je jasno razvidno, kako bomo te cilje dosegli. Že v stališču sem izpostavil sodelovanje vseh akterjev, ki nastopajo v tem širšem prostoru, tako sodelovanje na področju Mercosura, Sahela, mislim, da bi jih v deklaraciji bilo potrebno izpostaviti bolj jasno in bolj konkretno. Če v nadaljevanju izpostavim samo nekaj primerov, v katerih bi ti pogoji in cilji morali biti bolj jasno izraženi, je tukaj vsekakor potrebno poudariti področje enotne davčne zakonodaje. Republika Slovenija bi morala jasno opredeliti svoja izhodišča do področja digitalnih storitev, prav tako bi morali biti bolj jasni in bolj ambiciozni glede trajnostno naravnane trgovinske politike. Zagovarjamo strateška partnerstva, kar je prav, vendar v usmeritvah bi že na primer, če vzamem samo en primer, moralo biti navedeno tudi, kateri so cilji in na kakšnih osnovah bo na primer temeljil naš oziroma sporazum Evropske unije z Združenimi državami Amerike. Navedel sem samo dva primera, v katerih pogrešam bolj jasne usmeritve. Eden izmed njih je tudi, na kakšen način usmeriti vlaganja v digitalno preobrazbo tako, da bodo bolj jasne tudi strukturne reforme, ki jih želimo doseči in ki so pogoj za uresničitev razvojnega preboja na podlagi priporočil Evropske komisije, o katerih zelo radi govorimo. Toliko. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima sedaj gospod Vojko Starović, pripravi se gospod Boris Doblekar. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Deklaracijo o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v obdobju 2021–2024, ki je pred nami še v obliki predloga, je Vlada pripravila na vsega 13 straneh. Dokument, ki je podlaga za naše delovanje v naši skupni državni tvorbi v Evropi, je napisan zelo posplošeno, brez jasnih strateških usmeritev in jasnih obrazložitev, kako doseči zastavljene cilje in usmeritve za delovanje naše države v tej skupni deželi. Še posebej je zadeva problematična, če vzamemo v obzir dejstvo, da je Slovenija tik pred predsedovanjem Svetu Evropske unije. Deklaracija je dejansko zelo nedoločena in tudi krajša kot prejšnja, čeprav se je prejšnja nanašala na leto in pol. Predlog te deklaracije se torej razteza na daljše obdobje, kar neposredno pomeni, da posega tudi v delovanje prihodnje vlade, zato bi moral ta predlog temeljiti na večjem konsenzu tu v parlamentu med političnimi strankami, ne pa na striktnem preglasovanju. Vsi amandmaji so bili zavrnjeni. Vlada v nasprotju s tem vnaša v deklaracijo celo ideološka stališča, ki v evropsko usmerjenih dokumentih nimajo kaj iskati. Glede na to, da bomo v drugi polovici leta predsedovali Svetu Evropske unije, bi morala Vlada parlamentu bolj natančno povedati, kaj so njene prioritete na posameznih področjih. Vlada pa nam daje v sprejetje pisanje, ki nima nobenih resnih zavez in usmeritev. Če so bile deklaracije v preteklosti odziv na delovne programe Evropske komisije, je ta deklaracija pravzaprav vladna reinterpretacija interesov Slovenije in njenega pogleda na EU. Ta reinterpretacija je glede na prejšnje deklaracije poudarjeno reakcionarna. Bolj malo se omenja zeleni in digitalni prehod, tudi problematika vladavine prava je naslovljena zelo ohlapno, čeprav se po eni strani Vlada Slovenije postavlja kot odlična zagovornica vladavine prava. Že poglavje o temeljnih vrednotah izraža selektiven pogled, ki ne upošteva temeljnih pogodb EU. Vladavina prava se skuša relativizirati z nekim specifičnim zgodovinskim kontekstom, ki vsaki od članic narekuje drugačen pristop in ukrepe za krepitev vladavine prava, pri čemer sploh ni jasno, kaj to naj bi bilo. Nikjer se ne omenja razvoja socialnih pravic, čeprav je Evropska komisija in njena predsednica Ursula von der Leyen že v svojem govoru pred evropskim parlamentom v svojih političnih smernicah za mandat naslednje evropske komisije postavila v prvo vrsto zavezo k stebru 20 socialnih pravic, ki so v Evropi sprejete, in napovedala nadaljnje ukrepe za uresničenje njenih načel in pravic. Mi pa o tem nič. Zato te deklaracije res ne moremo podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Boris Doblekar, pripravi se gospod Robert Polnar. Izvolite.
Hvala, podpredsednica, za besedo. Spoštovane poslanke, poslanci, spoštovani državni sekretar! Prej sem zelo podrobno poslušal še povzetek predstavitve Predloga deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v obdobju 2021–2024 predlagatelja oziroma predsednika Vlade Republike Slovenije gospoda Janeza Janše, ki je strnil oziroma opravil zelo primeren povzetek te deklaracije, ki jo lahko seveda razume tudi vsaka državljanka ali državljan oziroma občanka in občan. Da ne bo izgledalo, kot da je to nek tak dokument, da se ga ne da razumeti. Dokument je dokaj kratek, zelo vsebinski, zelo natančen in povzema točno takšne usmeritve, kot so najbolj pravilne za Slovenijo. Treba je upoštevati, da doslej v mnogo letih marsičesa ni bilo narejenega in da so se začeli neki tektonski premiki s to vlado in pa da tudi v prihodnje kaže dobro. Treba je povedati, da je to strateški dokument s temeljnimi usmeritvami, usklajen je s strateško agendo 2019–2024, vezan torej na mandat nove evropske komisije in evropskega parlamenta, z večjo jasnostjo glede ključnih, prednostnih nalog delovanja Republike Slovenije v Evropski uniji. Predlog dokumenta je bil obravnavan na vseh sedmih delovnih telesih in dobil večinsko podporo na vseh delovnih telesih, ki so pristojna za obravnavo te deklaracije. Prav tako je Državni svet potrdil to deklaracijo brez večjih pripomb. To je tudi prva deklaracija po izstopu Velike Britanije iz Evropske unije, napravljena je v duhu spopada s pandemijo, predvsem sta glavna, večja poudarka večja odpornost Evropske unije pred pandemijo – s poudarkom na delovnih mestih, gospodarstvu, zdravstvu, kmetijstvu, podeželju, izobraževanju, digitalizaciji, okolju in tako naprej – in seveda pred kibernetskimi napadi, ki so tudi največja grožnja v prihodnosti. Malo sem poslušal tudi stališča posameznih političnih strank v tem parlamentu. Prvo stališče Socialnih demokratov, ki sem ga poslušal, je bilo po mojem mnenju zelo neprimerno, predvsem so bile omenjene različne afere, ki jih ta stranka oziroma njena predsednica sama režira oziroma pišejo scenarije v Evropi, potem pa te zadeve nekako prinašajo iz Evrope nazaj v naš parlament in ustvarjajo zmedo in s temi lažnimi aferami ne naredijo nič dobrega. Stranka modernega centra – konstruktivno stališče. Levica je imela kar precej pripomb na samo formo, kaj pomeni deklaracija. Očitno jim ni popolnoma jasno, kaj pomeni deklaracija. Predvsem so se obregali ob to, da je premalo napisanega, da je prekratka, da je nevsebinska in tako naprej, kar popolnoma ne drži. Rad bi samo povedal, da si lahko v stranki Levica preberete na Wikipediji ali pa kjerkoli, da boste sploh vedeli, kaj pomeni deklaracija, da je to akt Državnega zbora, s katerim le-ta izrazi splošna stališča do določenih vprašanj notranje in zunanje politike ter do drugih vprašanj državnega pomena. Deklaracija ni pravno zavezujoč akt, pač pa predstavlja politična stališča in politično usmeritev za nadaljnje ukrepe in delovanje državnih, lokalnih in drugih nosilcev oblasti v državi. Torej ne drži tisto, kar ste trdili – da bosta lahko predsednik Janša ali pa ta vlada delala, kar bosta hotela v Evropi, da ne bodo poslušali nikogar in tako naprej. To ne drži in to so zavajanja in podtikanja, ne vem, kaj ste s tem želeli. Mogoče, da bi vas ljudje tako razumeli, ampak jaz upam, da vas ne bodo. Nova Slovenija tudi podpira. V SAB so izrazili, da je v deklaraciji zanemarjeno zdravstvo in tako naprej. Seveda, marsikaj je zanemarjeno tudi zaradi te stranke, ki tega ne podpira, zato bomo te zadeve uredili. V Desusu konstruktivno. Slovenska demokratska stranka, ki ji tudi sam pripadam, seveda podpiramo deklaracijo in smo pri njej tudi tvorno sodelovali. V LMŠ pa izražajo nezadovoljstvo kot vedno po tisti puški v koruzi, seveda bi bili zelo veseli, če bi lahko deklaracijo spisali sami, pa te možnosti nimajo, ker so obupali in se počutijo nesposobne, zato je morala nova vlada to prevzeti. Vsem tistim strankam, poslancem, ki ne podpirate te deklaracije, je potrebno povedati, da ne podpirate trajnostnega okrevanja in stabilnosti gospodarstva, krepitve ekonomske in socialne kohezije v Evropski uniji, zaščite državljanov in njihovih svoboščin in tako naprej. Skratka, za vse te stvari, ki so v deklaraciji, je jasno, da jih tudi ne podpirate, s tem, ko ste že v stališču izrazili svojo nepodporo. Verjamem, da bo Slovenija šla po dobri poti naprej. Želim ji tudi veliko uspeha v samem predsedovanju in da bo večina teh vsebinskih zadev, ki so v deklaraciji, v kasnejših letih, torej do leta 2024, tudi uresničena. Verjamem, da je Evropa naklonjena takemu razmišljanju, kot ga ima Vlada Republike Slovenije. Sam osebno z velikim veseljem podpiram to deklaracijo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Robert Polnar, pripravi se gospod Gregor Perič. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Deklaracija je praviloma načelna, marsikdaj tudi svečana izjava, v kateri se izraža stališče o pomembni javni zadevi ali pa o pomembnih javnih zadevah. Dokument, ki ga danes obravnavamo, ima nekaj pomembnih osnovnih izhodišč. Prvo osnovno izhodišče je vrnitev k temeljnim vrednotam Evropske unije in okrepitev temeljev Evropske unije. Očitno je na Slovenskem prišlo do spoznanja, pa ne samo pri nas, tudi vsepovsod drugod po Evropski uniji, da so temelji te organizacije krepko razmajani. Kakor se stvari razvijajo, kaže, da bo Evropska unija v kratkem izstopila iz Evropske unije. Po sforsiranem in dolgotrajnem brexitu bi to lahko bil nemški ali pa francoski exit, izstop Nemčije ali pa Francije, dveh lokomotiv evropskih integracij. Ali je ta trditev pretirana? Funkcioniranje Evropske unije je obremenjeno s številnimi odprtimi zadevami. O nobeni zadevi ni mogoče doseči enotnosti, saj se Nemčija in Francija izdvajata s svojimi stališči. Evropska unija je, tega ne gre spregledati, v defenzivnem položaju proti Združenim državam Amerike, zato ker Evropa za njih nikoli ni zaveznica, če se ne pokori ameriškemu diktatu. To javno ali pa po tihem sprejema večina članic. Še posebej tiste članice, ki so bile sprejete v Evropsko unijo po razpadu bipolarnega sveta. Nemčija in Francija se tej realnosti upirata, ne moreta pa je preprečiti. Sankcije Evropske unije proti Rusiji, sprejete pod ameriškim pritiskom, povzročajo ogromno škodo izvoznim potencialom najrazvitejših evropskih držav, toda še vedno veljajo in se tudi obnavljajo. Po zahtevi Združenih držav Amerike, da Nemčija in Francija povečata finančno udeležbo v Natu, sta ti dve odgovorili z napovedjo formiranja evropskih obrambnih sil, kar Amerika in njeni varovanci v Evropski uniji odklanjajo. Trajnejše razreševanje migrantske krize je problem, ki resno razkraja Evropsko unijo. Nemčija in Francija sta za sistemsko in pravično razdelitev prispelih migrantov, države Višegrajske skupine in še nekatere druge pa to odklanjajo, zato ker niso bile tiste, ki so izzvale probleme v državah porekla teh migrantov. Nemčija in posebej Francija sta za zaustavitev procesov razširitve Evropske unije, dokler se ne doseže tako imenovana notranja stabilizacija odnosov. Druge države so mnenja, da je sprejem držav kandidatk, ki na veliko izvajajo reforme po posameznih poglavjih, nujen pogoj za stabilizacijo kontinenta. Problem oportunizma držav Višegrajske skupine, posebej Poljske, na področju številnih odprtih zadev resno obremenjuje enotnost v Evropski uniji, ki jo Nemčija in Francija pro forma želita vzpostaviti. Velike razlike v stališčih Nemčije in Francije ter ostalih držav Evropske unije se izražajo tudi glede položaja v Siriji, glede razpleta notranjih razmerij v Libiji in glede odnosa do Turčije, posebej zavoljo odpora Francije in Nemčije za sprejem Turčije v Evropsko unijo. To vse, gospe in gospodje, je tisto, kar je dejansko, kar je vsakdanja pragmatika, s katero je soočeno vse tisto, kar je zapisano v deklaraciji. Druga osnovna usmeritev je novi zagon Evropske unije, uresničevanje strateške agende Evropske unije v obdobju od 2019 do 2024 in znotraj tega posebej učinkovito in fleksibilno izvajanje večletnega finančnega okvira ter na novo sprejetega instrumenta za okrevanje kot posledice pandemije. Pandemija nas je potisnila v globoko in neizogibno recesijo, označila je konec monoteistične fantazije z neprestanim zniževanjem referenčnih obrestnih mer in prehod na politiko fiskalne ekspanzije. Kakšni ukrepi bi torej bili najučinkovitejši za doseganje ekonomske učinkovitosti oziroma stabilnosti? Cilj fiskalne politike mora biti uravnoteženje ekonomije na točki polne zaposlenosti. Takšni cilji seveda ne morejo biti opredeljeni v splošni deklaraciji, ampak v specializiranih izvedbenih politikah. Pri tem je potrebno razlikovati dolgoročne kapitalne investicije in kratkoročne politike stabilizacije. Kapitalne investicije morajo zagotoviti stabilen dotok investicijskih projektov neodvisno od poslovnih ciklov, kratkoročne politike pa morajo okrepiti avtomatske stabilizatorje z zagotavljanjem poslov v javnem sektorju. Eno in drugo ima cilj zagotoviti določeno mero avtomatizma v upravljanju dolgoročnega in kratkoročnega povpraševanja. Sliši se zelo učeno, toda gre za tisto, s čimer smo ne samo kot samostojna država, ampak tudi kot članica Evropske unije soočeni. Znotraj tega smo bili, gospe in gospodje, v zadnjem letu soočeni s kupom laži, s katerimi smo se v glavnem nepremišljeno strinjali. Tako v obdobju globoke krize izgledajo stvari, za katere smo nekdaj verjeli, da so zanesljive in predvidljive. Šokantnost dogodkov nas prisiljuje, da začenjamo razumevati, kako nezanesljive so naše osnovne, široko sprejete predpostavke. Marsikatera je tudi zapisana v tej deklaraciji. Verjeli smo, ob precej dobrih razlogih, da je globalizacija dokončno razorožila nacionalne države, predsedniki so se priklanjali kapitalskim trgom, premieri so bili obsedeni z borznimi indeksi, ministri za finance so se obnašali kakor menedžerji Goldmana Sachsa ali pa samovoljneži Mednarodnega denarnega sklada, medijski mogočniki, naftarji, financerji, celo kritiki iz levice so se strinjali, da nacionalne vlade nimajo več nikakršne moči, potem pa se je začela pandemija. Države so čez noč sprožile svoje kremplje in pokazale zobe, zapirale so meje, na silo pristajale letala, uvajale vsakovrstne prepovedi in omejitve. Storile so celo to, za kar ni nihče verjel, da se lahko zgodi pred apokalipso, odpovedale so športne dogodke najvišjega svetovnega nivoja. Tako se je razkrila prva skrivnost. Nacionalne države imajo moč, ki jim je nihče ne more vzeti, in še kako lahko to moč tudi izkoristijo. V minulem letu smo dojeli tudi, da so se države odločile to moč ne izkoristiti, zato da bi tisti, ki so z globalizacijo obogateli, lahko izkoristili svojo moč, toda vse skupaj je podrla pandemija. Druga resnica, tudi navezana na evropsko monetarno unijo, pa je, da se je zgodilo tisto, v kar so mnogi dvomili pa si je malokdo upal na glas povedati – da obstaja drevo, na katerem raste denar. Tisti, ki kar naprej ponavljajo, da denar ne raste na drevesu in da morajo vlade pustiti stvari, da gredo po svojem toku, so kar naenkrat utihnili. Namesto da bi besneli zavoljo potratnosti držav, so finančni trgi na veliko slavili. In tako je tudi znotraj Evropske unije postalo načelo, da solventnost ni več stvar finančnih kategorij, ampak je stvar politične odločitve; tako so se odločili voditelji Evropske unije, najbolj tisti iz najrazvitejših držav na Zahodu. Grčija je za to najodličnejši primer. Leta 2015 je imela zunanji dolg 320 milijard evrov in nacionalni dohodek 176 milijard evrov. Finančni problemi Grčije so prišli na naslovne strani vseh svetovnih časopisov, evropski voditelji pa so na veliko lamentirali nad njeno nesolventnostjo. Danes, sredi pandemije, ki je ekonomsko situacijo še poslabšala, grške javne finance niso več problem. Javni dolg se je glede na leto 2015 povečal za 33 milijard evrov, bruto nacionalni dohodek oziroma bruto domači proizvod pa je padel za 13 milijard evrov. Toda evropski voditelji so se odločili, da je bilo ukvarjanja z grškim bankrotom dovolj, in so razglasili solventnost Grčije. Evropska centralna banka bo storila vse, kar je potrebno, nadaljevala bo z nakupovanjem grških državnih obveznic brez kakršnihkoli omejitev, samo zato da vprašanje grške solventnosti ne bi ponovno prišlo v središče pozornosti. To so objektivne okoliščine, v katerih deluje Evropska unija in ki jih je, vsaj po mojem skromnem mnenju, izjemno težko zaobseči s takšnim aktom, kot je načelna deklaracija. Kar se tiče osnovnih usmeritev. Ena od njih je tudi večja učinkovitost delovanja institucij Evropske unije v okviru obstoječih temeljnih pogodb. To je glede na naš aktualni čas še kako pomembno in potrebno še kako velikega intenziviranja. Evropska unija je namreč neslavno padla. Skupna akcija za zadržanje širjenja pandemije skozi skupno nabavo cepiv za cepljenje celotnega evropskega prebivalstva se je izkazala kot popoln polom. Evropska unija je padla predvsem zato, ker zdravstva ni proglasila za prioriteto med svojimi javnimi politikami. Jean Monnet, Robert Schuman in ostali očetje, utemeljitelji Evropske unije, se lahko obračajo v svojih grobovih. V Schumanovi deklaraciji je izrecno zapisano, da Evropa ne bo ustvarjena naenkrat, ampak korak za korakom, na temelju de facto solidarnosti, ki se bo uresničevala na podlagi vitalnih potreb evropskih držav in njihovih državljanov. Toda v tem konkretnem primeru nabave cepiv Evropska komisija ni nastopila energično in ni nabavila potrebnih količin cepiv. Tako so evrokrati postali soudeleženci farmacevtske industrije in njenih finančnih špekulacij, soudeleženci navijanja cen, počasnosti pri dobavah, soudeleženci prevar naročnikov in prikrivanja resnice o vseh teh početjih. Vse to, gospe in gospodje, pa so znaki razpadanja Evropske unije, pokanja po šivih tam, kjer se odloča o življenju in smrti, kjer se odloča o resnični solidarnosti, ki je Evropi potrebna zato, da preživi. Ali je takšne kritične situacije mogoče razrešiti z deklaracijami? Vsemu tistemu, kar je zapisano v dokumentu, neodvisno od tega, ali ga imamo za dovolj dolgega ali ne, čisto na načelni ravni seveda ni mogoče nasprotovati. Kdo pa lahko recimo nasprotuje cilju zagon evropskega gospodarstva; stabilnosti, odpornosti in blaginji prebivalstva, ki iz tega izhajajo? Kako bi bilo mogoče nasprotovati močni ekonomski uniji? Ali pa denimo krepitvi notranjega trga z vzpostavljeno konkurenčnostjo gospodarstva, ustvarjanjem novih delovnih mest in predvsem z investicijskimi aktivnostmi znotraj gospodarskih subjektov? Ali je lahko nasprotovati cilju močne, v prihodnost naravnane industrije, tiste industrije, ki je nekdaj bila v Evropi, zdaj pa je po vseh koncih sveta in fizično ni več prisotna v Evropi? Ali pa denimo o vlaganjih v digitalno preobrazbo? Vse to kajpak ima zvezo s političnim predznakom in ima zvezo z ideologijo, predvsem pa ima zvezo s sposobnostjo ali pa z nesposobnostjo. In predvsem ima zvezo z linijo izogibanja pred sprejemanjem težkih in nepopularnih odločitev. Nič ne bo z jadikovanjem in pritožbami. Cenita se čvrsta politika in močna vlada, v našem primeru močna Evropska komisija. Največje vprašanje pa seveda je, ali to imamo. Kakorkoli, slovenski predstavnice in predstavniki v institucijah Evropske unije bodo soočeni z izjemno zahtevnim delom, zato jim gre zaželeti predvsem dobre živce, veliko mero potrpežljivosti in predvsem tisto, kar na slovenskem prizorišču manjka, to je ustrezna mera odločevalske hladnokrvnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Repliko ima gospod Prebil. Izvolite.
Hvala lepa. Repliko imam še na prejšnjega kolega, kolega Doblekarja. Vi, kolega, res nič ne razumete. Ko govorite o tem, da smo mi v LMŠ užaljeni – pa nehajte se hecati, no, lepo prosim. Užaljeni ste predvsem vi, zato ker bi radi, da smo vsi tiho pa da vam vsi sledimo. Saj smo slišali včeraj predsednika Vlade: SMC, tiho bodi! To je vaš način dela. Meni je za nek ugled države, vi pa pač rečete ja vsemu, kar šef prinese pred vas, in to je tisti problem. Tukaj ne gre za nasprotovanje nikakršnemu razvoju, ker ste rekli: vi ste proti razvoju, vi ste proti zelenemu, proti digitalizaciji, proti napredku. Enega ni tukaj v tej dvorani, ki bi rekel, da nasprotujemo temu. Res, dosti je tega laganja, ker smo mimo tega. To je nasprotovanje vaši politiki, ki jo vnašate v mednarodne dokumente, daleč pa od tega, da je nasprotovanje razvoju. Res pa je, da ste proti zelenemu prehodu pa temu samo in izključno samo v vaši stranki, proti temu, ker pač podnebne spremembe za vas itak ne obstajajo, pa voda je nekaj, kar iz pipe priteče in to je to, varovanje pa – »ko ga šljivi«. Dajte se prosim zbuditi enkrat.
Hvala lepa. Nadaljujemo razpravo. Gospod Gregor Perič ima besedo, pripravi se gospa Mojca Škrinjar. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Jaz bi se poskusil držati teme, danes torej Predloga deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v letih 2021–2024. Ta tema je lahko tudi nekoliko širša, kot smo slišali tako danes kot tudi na odborih, kjer smo to tematiko obravnavali. Bil sem zelo pozoren na opazke, na kritike opozicije, kjer je bila težava predvsem v tem, da je ta deklaracija kratka oziroma prekratka, pa se s tem težko strinjam. Ker če v neko deklaracijo zapišemo vse tiste ključne strateške stvari, torej izzive, potem je lahko že ena stran dovolj. Saj sem že na eni razpravi omenil, da je deklaracija o neodvisnosti ZDA velika oziroma so jo spravili na en list A3, tako da očitno so dobro strnili misli, ker že – koliko? – 200 let zadeva funkcionira, bolje ali slabše. Evropska unija nima tako dolge zgodovine, si pa želim, da bi imela vsaj tako dolgo prihodnost, če lahko tako rečem. Mislim, da smo v zelo resnih pogojih, zelo resnih razmerah tudi za Evropsko unijo, za številne njene članice. Krize, ki se dogajajo – mislim, da je ta s covidom že tretja v 10 letih za Evropsko unijo, pa tudi za nas kot Slovenijo – niso nekaj, kar nam poenostavlja delovanje, hkrati nam pa dajejo neko možnost, neko priložnost, da se preizprašujemo, ali te stvari, ki jih počnemo, počnemo na pravi način. Če vzamem v ozir OZN kot organizacijo, ugotavljamo, da je danes relativno nemočna, oziroma če se bolj diplomatsko izrazim, nefleksibilna, pa možnosti, da bi jo spremenili, reformirali, izboljšali, enostavno ni. To se zgodi po navadi takrat, kadar pride do neke resne situacije. OZN je nastala na pogorišču druge svetovne vojne in jaz upam, da ne bomo potrebovali pogorišč tudi znotraj Evropske unije, zato da uspemo narediti korake naprej ali pa da vsi skupaj enotno ugotovimo, da še ni trenutek, da še ni napočil čas, da se delajo koraki naprej in da se ostane na tem, pri čemer smo, ampak da se to dela učinkoviteje in bolje, kot se je to delalo doslej. Evropska unija ima številne izzive, in ko govorimo o Evropski uniji, moramo nujno razmišljati tudi o državah članicah, kjer se odpirajo številne delitve, številne fronte, če tako rečemo, ali pa ločnice. Ena pomembna, vsaj za moje pojme, je med tistimi starejšimi oziroma starimi ustanovnimi državami članicami, ki so tudi neprimerno bogatejše na eni strani, na drugi strani pa tiste države članice, ki so prišle kasneje. In kasneje kot so prihajale, manj so razvite, mogoče je v tem smislu Grčija še neka izjema, ki je, vsaj če gledamo številke, v nezavidljivi situaciji tudi zaradi krize, ki jo je doletela v finančnem smislu. Ampak vprašanje solidarnosti oziroma, če hočemo, tudi vprašanje redistribucije od bogatejših k revnejšim, k manj razvitim je z vidika delovanja Evropske unije eno zelo pomembno vprašanje, ki bo enostavno to zgodbo ohranilo in peljalo naprej ali je pač ne bo v tej obliki. To vprašanje generira napetosti praktično na vseh straneh. Zato se mi zdi smiselno in pomembno to izpostavljati na vseh točkah. Ker ne gre zgolj za vprašanje solidarnosti v finančnem smislu, ampak gre za delitev usode na številnih vidikih, predvsem smo imeli zelo praktično izkušnjo, ko smo govorili o migracijah oziroma ko je ta migrantski val doletel tudi Slovenijo, ko je vprašanje šengena kot takega nekaj, kar moramo tudi mi na naši južni meji zagotavljati, pa verjetno ne smemo ostati v tem smislu sami. Številna vprašanja so torej, ki se odpirajo, in se tudi izkaže, kako učinkovito jih rešujemo, prav na polju neke skupne evropske solidarnosti. V tem smislu bomo Evropejke in Evropejci pa tudi naše države enostavno morali najti neke odgovore, ki se bodo učinkoviteje soočali s problemi. Tudi vprašanje dobave cepiva kot tako zelo veliko pove o samem stanju. Če bomo znali skupaj poiskati neke učinkovite rešitve, torej da bodo tudi te pogodbe, ki so bile sklenjene, prinesle neke rezultate, bo to nek velik uspeh, v nasprotnem bodo sledile številne kritike, ki verjamem, da jih bodo številni tudi s pridom politično izkoriščali v smer, ki ne bo koristila Evropski uniji kot projektu. Ker ne glede na to, da imamo vsi številne poglede, marsikdaj kritične, tudi utemeljeno kritične, glede delovanja Evropske unije, se moramo zavedati, da je ta projekt nastal predvsem zaradi tega, da zagotavlja v Evropi mir. Kdor je vsaj malo pogledal zgodovino Evrope pred letom 1945, je videl, da je to zgodovina ne miru, ampak zgodovina vojn in spopadov, praktično vseh proti vsem. Šele po letu 1945 in s tem projektom smo se mi nehali spopadati med sabo in smo začeli najprej ekonomsko sodelovati in to sodelovanje je preraslo tudi v neko politično sodelovanje. Brez tega se bomo preprosto vrnili v tiste čase. Verjamem, da je globalno gledano marsikomu tudi v interesu to, da Evropski uniji ne gre ravno najbolje, zato je pred nami en izziv. Če si bomo znali prisluhniti, če bomo znali sodelovati in peljati neke dialoge, potem bo tudi standard življenja v Evropski uniji zavidljiv in v končni fazi tak, ki bo zanimiv tudi z vidika migracij. Mi moramo vseeno razumeti kot nekaj pozitivnega to, da si ljudje želijo živeti na našem območju, kar hkrati pomeni tudi našo odgovornost, našo neprimerno večjo odgovornost, da zagotavljamo tudi mir in stabilnost v številnih drugih regijah. Tu se pa spet odpre eno novo polje raznih pogledov oziroma interesov, ki so marsikdaj tudi navzkrižni med različnimi državami članicami. Tukaj bi lahko govorili tudi o vprašanju energetike, o energetski neodvisnosti Evropske unije kot take. To so vse dileme, za katere verjamem, da jih bomo težko spravili na skupni imenovalec, ampak ta skupni imenovalec bomo na neki točki morali najti. Jaz sem po svoje vesel, da bo tudi Slovenija kot sicer ena manjših držav članic nosila to zelo pomembno težo pri snovanju skupnih prihodnjih poti znotraj Evropske unije. Kot rečeno, jaz predlog deklaracije podpiram. Ali je napisan na 13 straneh ali na 130, pomembno je predvsem sporočilo, ki ga daje. Predvsem se veselim vseh teh razprav, ki, tako kot smo danes slišali, morajo biti odprte. Potrebno je prisluhniti tudi tistim, s katerimi se ne strinjamo. Verjamem, da je takih znotraj Evropske unije zelo veliko, tudi takih, ki v ta projekt ne verjamejo, in je treba tudi njihova sporočila razumeti in jih nekako vključiti v vse skupaj, ker smo videli, kaj vse sledi, kadar ni dialoga, kadar ni poslušanja in kadar se nekoga sistematično potisne na rob. Zgodovina nas je tukaj zelo veliko naučila in jaz bi si želel, da v prihodnje v tem procesu, ki se bo peljal zlasti v času, ko bo Slovenija predsedovala, uspemo narediti ta pomembni korak naprej, da se prisluhne čim širšemu krogu državljank in državljanov Evropske unije, držav članic. Ta proces bo zanimiv, bo izjemno pomemben, bo trasiral prihodnost in jaz se veselim, da bomo tudi mi prispevali kaj koristnega k vsemu skupaj. Deklaracijo pa, kot rečeno, bom podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kot zadnja razpravljavka ima besedo gospa Mojca Škrinjar. Izvolite.
Hvala lepa. Predsednik Vlade Janez Janša nam je danes predstavil deklaracijo o usmeritvah delovanja Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v obdobju 2021–2024. Dokument temelji na podlagah, ena izmed teh je Strategija razvoja Slovenije 2030, ki je bila že sprejeta, in tudi evropski dokument strateške agende Evropske unije za obdobje 2019–2024 ter nekateri drugi dokumenti. Deklaracija je kratka, jasna, razumljiva. Zelo podrobno sem poslušala amandmaje, ki so bili podani na seji Odbora za zunanjo politiko. Moram reči, da so se mi zdeli bolj ali manj prazni, čisti pleonazem ali po domače preobilje besed, besedičenje. Bil je en vsebinski amandma, ki ga je podal SD, in sicer da bi izvzeli stavek »zavzemamo se za trgovinski dogovor z ZDA«, kar seveda ni sprejemljivo. Slovenija je majhna in mora imeti z vsemi državami po svetu najboljše trgovinske odnose, kolikor jih je moč imeti. Deklaracija izpostavlja mnogo področij. Meni je posebej blizu področje, ki ga poudarja, modernizacija na temelju socialno tržnega gospodarstva. Slovenci smo taki, da želimo biti učinkoviti, pa hkrati smo še socialni. Mislim, da je to lastno vsem nam. Vlada pa je dokazala, da zmore to učinkovitost in socialni čut že z dosedanjimi osmimi protikoronskimi paketi in tudi drugimi zakoni. Poudarek pri tej deklaraciji je tudi na enotnem trgu in upoštevanju demografskih sprememb. Vlada že pripravlja zakon o demografskem skladu, kar je že nek odgovor na ta poudarek deklaracije. Deklaracija je tudi velika podpora družinam, tako s prispevki ob rojstvu otroka kot podporo s subvencijami, podporo z brezplačnim vrtcem za drugega in tretjega ter nadaljnje otroke v vrtcu. Deklaracija se zavzema za krepitev novih tehnologij, digitalne in zelene preobrazbe. Slovenija ima namreč potencial, ima nadarjene mlade in te mlade je treba spodbujati pa tudi ustrezno plačati. Poudarek je tudi na trajnostnem gospodarjenju z naravnimi bogastvi in pridelavi varne in kakovostne hrane. Zato tudi podpira male in družinske kmetije. To je v deklaraciji treba posebej poudariti. Vendar pa bo treba tudi v bodoče spodbuditi in zainteresirati mlade, da se bodo dejansko lotili kmetovanja in zagotovili Sloveniji tudi neko samozadostnost na tem področju, kolikor je možno. Deklaracija poudarja večjo odpornost na področju zdravja. Tu bo treba tudi delati na preventivi. Čeprav smo slišali v preteklih razpravah, da ima Evropska unija težave – vsekakor Evropska unija je naporen projekt – je nekaj najboljšega, kar se je zgodilo Sloveniji v globalnem smislu. Tudi ta vlada je nekaj najboljšega, kar se je zgodilo Sloveniji v njeni zgodovini. Čudovita dežela je Slovenija, za bivanje in za delo. Prepričana sem, da je ta vlada zmožna slediti tudi načelu oziroma poudarku, ki je v tej deklaraciji – dostojanstvo in blaginja za vse. Prav vsak človek mora imeti možnost živeti v blaginji, tako duhovni kot tudi materialni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v kateri dobi besedo še predstavnik Vlade. Želi kdo besedo? [[Da.]] Državni sekretar gospod Dovžan. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča, za besedo. Glede na to, da smo o pričujoči deklaraciji razpravljali že na različnih delovnih telesih Državnega zbora in da jo je uvodoma že predstavil na današnji seji predsednik Vlade gospod Janez Janša, bi bil v teh sklepnih izvajanjih zelo kratek. Najprej bi se rad zahvalil vsem poslancem za dobro razpravo, za to, da ste se z dokumentom temeljito vsebinsko soočili, ne samo danes, ampak kot rečeno tudi že v preteklih razpravah, ki so potekale na matičnih delovnih telesih. Dovolite mi, da se sklepno odzovem zgolj na nekatere vsebinske poudarke, ki so bili vzpostavljeni tekom današnje razprave. Eno izmed vprašanj, ki je bilo izpostavljeno, je tudi vprašanje digitalnega davka, vprašanje novih lastnih virov v Evropski uniji. To vprašanje se je izostrilo zlasti z dogovorom o večletnem finančnem okviru, ki predvideva tudi zadolževanje na ravni Evropske unije. Temu sledimo in smo v Vladi temu naklonjeni, preden bo prišlo do kakršnihkoli odločitev v Svetu Evropske unije, pa bomo seveda prišli z izhodišči na matično delovno telo po verifikacijo stališč, tako kot vedno. Prepričan sem, da bo to vprašanje zaznamovalo tudi razpravo o prihodnosti Evrope, o kateri je bila danes že izrečena marsikatera beseda. Kar zadeva vprašanje zunanjih odnosov. Izpostavljeno je bilo, da so nekatere države pomanjkljivo ali nezadostno omenjene v sami deklaraciji. Deklaracija je politični dokument, torej to ni akcijski načrt in zato vsebuje zgolj najbolj pomembne prioritete. Zato je transatlantsko partnerstvo omenjeno kot najbolj pomembno, seveda pa so omenjene tudi druge države. Ampak je vzpostavljena, in če se ta odstavek, govorimo o odstavku številka 43, natančno prebere, se točno razbere, kaj je najbolj pomembno, zakaj je transatlantsko zavezništvo tako pomembno. Gre vendarle za skupne vrednote. Da si želimo sodelovanja na ravni EU tudi z drugimi partnerji, pa ravno tako izhaja. Omenjene so države, tudi Ruska federacija, tudi Kitajska, tudi Japonska in Indija, o katerih je danes tekla beseda, pa tudi partnerji v Afriki, na Bližnjem vzhodu in v Latinski Ameriki. Tu želim poudariti, da imamo pred seboj celovito sliko, da ničesar ne izpuščamo, nobenega geografskega dela, da pa seveda vzpostavljamo neke prioritete, ki izhajajo iz naših vrednot in interesov. Oboje je zajeto v deklaraciji o delovanju Slovenije v zunanji politiki pa tudi v drugih strateških dokumentih. Izpostavljeno je bil tudi očitek, da je dokument relativno splošen. Tako bom rekel. Seveda je dokument politične narave in ima splošno naravo, ampak ima tudi jasne usmeritve, jasne smernice, po katerih želimo delovati. Nismo se želeli zgledovati po deklaracijah starejšega datuma, ki so bile pravzaprav akcijski načrti, zelo podrobni dokumenti z navajanjem konkretnih zakonodajnih pobud na ravni Evropske unije. Zdi se nam, da to v tak dokument ne sodi. Kot rečeno, preden predstavniki Vlade odločajo v okviru Sveta Evropske unije, vedno pridejo v Državni zbor po potrditev izhodišč. V razpravi je bilo sicer omenjeno, da se to v zadnjem času ne dogaja. Naj to odločno zavrnem. To se zgodi samo takrat, ko Svet Evropske unije kot institucija niti formalno ne zaseda, ko je opravljena neformalna avdiovideokonferenca. V teh primerih pa ja. Ampak v tem primeru tudi Svet Evropske unije ne odloča, ne sprejema nobenih zavezujočih odločitev, in glede na to, da smo v pandemični situaciji, je pač to tudi nekakšna nuja. Zato želim dodati neko pojasnilo, zakaj ste morda včasih dobili občutek, da se kakšno zasedanje zgodi, ni pa izhodišč. Skratka, gre za zasedanja, ki niso zasedanja v smislu sprejemanja odločitev, ampak so zgolj neformalni posveti. Izpostavljena je bila razlika oziroma nek očitek, da drsimo v slabšanje odnosov s posameznimi evropskimi institucijami in nekaterimi članicami Evropske unije. Ta očitek bi seveda rad zavrnil. Slovenija dobro sodeluje z vsemi evropskimi institucijami pa tudi z vsemi evropskimi državami. Ne želimo deliti držav na jedrne in periferne, v duhu evropskega sodelovanja je enakopravnost in enakost vseh držav. Tega se dosledno držimo in z vsemi želimo sodelovati na osnovi skupnih vrednot in interesov, skladno s Pogodbo o Evropski uniji. Seveda so pa glede na posamezna vprašanja zavezništva lahko pri posameznih temah različna. Izpostavljena je bila ocena, češ da dokument odraža neko šibkost in da ne krepi Evropske unije. Naj tu poudarim, da je glede na strukturo Evropske unije Evropska unija vendarle močna toliko, kolikor so močne njene države članice, in tega ne smemo pozabiti. To ni obratno, moč Evropske unije je seveda odvisna od moči držav članic in seveda od tega, kako dobro medsebojno sodelujejo. Za to si bomo prizadevali tudi kot predsedujoča država Svetu Evropske unije v naslednjem semestru. Nekajkrat je bilo danes v razpravi izpostavljeno, da to vprašanje ni zadostno obdelano. Deklaracija to zgolj daje kot eno izmed tem v širši kontekst večletnega delovanja, ki se zaključi z letom 2024. Kot pa smo že nekajkrat poudarili v predhodnih razpravah, bodo prednostne naloge delovanja Slovenije kot predsedujoče Svetu Evropske unije pripravljene oziroma zaključene tik pred predsedovanjem in bodo, predno bodo sprejete in dokončno objavljene, tudi predstavljene v Državnem zboru, tako da boste iz prve roke s tem seznanjeni. Zelo me veseli, da je bila v več razpravah poudarjena tudi potreba po nadaljnji integraciji notranjega trga, po krepitvi konkurenčnosti, tudi po krepitvi elementov suverenosti, kot je kibernetska varnost. To so zelo pomembni poudarki in se bodo odrazili tudi v okviru že omenjenih prednostnih nalog predsedovanja Slovenije v naslednjem semestru, ki jih pripravljamo. S tem bi to predstavitev zaključil. Še enkrat hvala za dobro razpravo, ki smo ji pozorno sledili. Prepričan sem, da se razprava z današnjim dnem tudi po glasovanju ne bo zaključila. Vedno nas veseli, da je v Državnem zboru zanimanje za evropske teme, tudi v Vladi ocenjujemo, da je treba krepiti vlogo nacionalnih parlamentov v okviru odločanja v Evropski uniji. Tudi mi mislimo, da bo konferenca o prihodnosti Evrope primeren kraj tudi za odpiranje teh vprašanj. Tako da se veselimo nadaljnjih pogovorov na matičnih delovnih telesih, pa tudi na plenarnih zasedanjih, če bodo sklicana. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Želi besedo morda še dr. Raščan? Ne. Potem zaključujemo razpravo. Ker je čas še ostal, sprašujem, ali je še interes, da odpremo razpravo na podlagi 71. člena Poslovnika. Vidim, da ne. S tem zaključujem razpravo. Odločanje o predlogu deklaracije bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, in sicer pol ure po končani 17. točki dnevnega reda. S tem zaključujemo to točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA TRETJO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ZDRAVSTVENEM VARSTVU IN ZDRAVSTVENEM ZAVAROVANJU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložil Državni svet, zato za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Državnega sveta mag. Petru Požunu. Izvolite.
Spoštovana gospa podpredsednica, spoštovane poslanke, poslanci! Državni svet se je odločil Državnemu zboru predložiti v obravnavo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju iz nekaj razlogov. In sicer z namenom, da zagotovimo pravico do nadomestila za čas začasne zadržanosti od dela enemu od staršev, ki sobiva z otrokom v bolnišnici, ob tem pa tudi zvišamo starostno mejo otroka, ki bi bil upravičen do sobivanja na 15 let. Določamo tudi zgornjo mejo trajanja nege ožjega družinskega člana v koledarskih in ne več v delovnih dnevih ter s tem izenačujemo položaj zaposlenih, ki so bili zaradi različnih delovnih dni v neenakopravnem položaju. Naš navedeni predlog je potem na Odboru za zdravstvo ter tudi na plenumu doživel določene dopolnitve, pozitivne dopolnitve, razširil je krog upravičencev do sobivanja in nadomestila med začasno zadržanostjo od dela, spremenil je način uveljavljanja nadomestila, zdaj bo to že na osnovi potrdila bolnišnice, in sprejete so bile dopolnitve, ki bodo zagotovile nemoteno izvajanje zakonskih določb. Na tem mestu bi se rad v imenu Državnega sveta zahvalil vsem vam, ki ste sodelovali konstruktivno v razpravah, pri pripravi zakonodajnih rešitev, ki so danes predložene v odločanje. Ni dvoma, da smo skupaj naredili pomemben korak naprej v zagotavljanju pravic bolnih otrok in njihovih staršev. Ravno v imenu teh otrok in njihovih bližnjih, v imenu Državnega sveta izražam zadovoljstvo, da ste poslanke in poslanci prepoznali, da gre za problematiko, ki terja takojšnje in trajnejše rešitve, in upam, da boste danes predlogu zakona v tretji fazi tudi dokončno izkazali podporo. Najlepša hvala za pozornost.
Hvala lepa tudi vam. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prva dobi besedo mag. Bojana Muršič, predstavila bo stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica, za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Trenutna opredelitev Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju ne dovoljuje, da bi lahko starši sobivali ob hospitaliziranem otroku, oziroma trenutna ureditev te pravice ne zagotavlja. Omejeno problematiko so prepoznali tudi predlagatelji zakona in ga s predlaganimi rešitvami vložili v zakonodajni postopek. Glavni cilj, ki ga zasleduje v predlogu, je, da se enemu od staršev, ki sobiva ob hospitaliziranem otroku, za čas sobivanja daje pravica do nadomestila za čas začasne zadržanosti z dela, zvišati pa se želi tudi starostna meja otrok, ki so upravičeni do sobivanja z enim od staršev v zdravstvenem zavodu v času svoje bolezni. Cilje bi dosegli z rešitvami, ki gredo v smeri, da se določi pravica do denarnega nadomestila med začasno zadržanostjo od dela za starše, ki sobivajo ob bolnih otrocih v zdravstvenem zavodu. Ta pravica pripada staršem od prvega dne sobivanja in traja do konca sobivanja ob bolnem otroku v zdravstvenem zavodu. Že ob hitrem pregledu rešitev in ciljev predloga smo v Poslanski skupini Socialnih demokratov zakon prepoznali kot dober, saj naslavlja problem, ki se ga rešuje že kar nekaj časa, v Poslanski skupini Socialnih demokratov še vedno menimo, da predolgo. Čeprav Vlada oziroma Ministrstvo za zdravje zakonu ni nasprotovalo, je pa na sami seji Odbora za zdravstvo poudarilo, da bi po njihovem mnenju naslovljeno problematiko morali reševati seveda celostno in sistemsko. A nasprotna mnenja od mnenja Vlade oziroma ministrstva so mnenja nas poslank in poslancev v Državnem zboru. Amandmaji, ki so bili predlagani tako s strani koalicije kot tudi s strani opozicije, jasno kažejo iskreno namero, da se obstoječa problematika uredi že s tem zakonskim predlogom in da ne čakamo na sistemske rešitve ministrstva. Amandmaje, ki so bili predlagani tako na seji Odbora za zdravstvo kot tudi za drugo obravnavo na seji zbora, smo soglasno podprli. Ti amandmaji, ki so bili soglasno podprti, so predlagane rešitve predlagateljev nadgradili in deloma tudi razširili. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo v tej sklepni fazi, tretji fazi, zakonski predlog soglasno podprli, saj menimo, da so rešitve povsem na mestu in bi jih morali sprejeti že zdavnaj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja bo gospa Mojca Žnidarič predstavila stališče Poslanske skupine SMC. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednica. Lep pozdrav predstavniku Državnega sveta, državni sekretarki in vsem poslankam in poslancem! Danes bomo opravili končno, tretje branje sprememb in dopolnitev Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, s katerimi urejamo pomembna vprašanja, ki bodo pozitivno vplivala na celoten potek zdravljenja hospitaliziranih otrok. Naj ponovimo, da novela zakona zagotavlja pravico do nadomestila za čas začasne zadržanosti od dela enemu od staršev, ki sobiva ob hospitaliziranem otroku. Starš, rejnik, skrbnik, zakonec ali zunajzakonski partner bo tako po novem upravičen do nadomestila plače za čas hospitalizacije otroka, in sicer v enaki višini kot mu pripada nadomestilo plače zaradi nege ožjega družinskega člana, torej v višini 80 % plače. Predlog zakona prav zvišuje starostno mejo otrok, katerih starši imajo pravico do sobivanja v zdravstvenem zavodu. Do sobivanja v bolnišnici bodo tako upravičeni starši do vključno 14. leta otrokove starosti, starši z bolnim otrokom do 18. leta starosti v določenih izjemah in starši otrok s posebnimi potrebami, ki potrebujejo 24-urno nego, ne glede na starost. Z današnjo podporo zakonu vsi skupaj izkazujemo veliko mero empatije in razumevanja do otrok in njihovih staršev oziroma skrbnikov. To predstavlja dobro popotnico tudi za prihodnje smele korake, ki bodo državljanke in državljane utrdili v prepričanju, da je Republika Slovenija socialna država in da otroci pri tem uživajo še posebno varstvo in skrb. V Poslanski skupini Stranke modernega centra bomo novelo zakona seveda soglasno podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Aleksander Reberšek bo predstavil stališče Poslanske skupine NSi. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica Državnega zbora, spoštovane poslanke in poslanci, drage državljanke in državljani! Moram vam povedati, sem danes izredno vesel in ponosen, ko bomo končno do kraja pripeljali zgodbo, s katero sem se seznanil v začetku oktobra lansko leto. Takrat sta se name obrnila Natja in Mitja, starša dveh pogumnih junakov 3. nadstropja. To so otroci, ki so oboleli za rakom. Izpostavila sta problem, s katerim se vsakodnevno srečujejo. Starši, ki imajo svoje otroke v bolnišnicah, plačujejo, da lahko sobivajo s svojimi otroki, ki imajo težke bolezni. V fazi zdravljenja in hospitalizacije potrebujejo otroci svoje starše, saj ti s svojo bližino pripomorejo k njihovemu hitrejšemu okrevanju. Staršem takrat ni pomemben denar oziroma plačilo stroškov sobivanja. Najpomembnejši jim je njihov otrok in njegovo zdravje. Veliko staršev je zaradi bolezni svojih otrok odsotnih z dela, kar tudi vpliva na njihove prihodke. Po takrat veljavni zakonodaji so morali starši za sobivanje v zdravstvenem zavodu ob otroku, starem šest let ali več, plačati sami. Ker se nam v Novi Sloveniji to ni zdelo pravično urejeno, sem predlagal, da bi v šestem protikoronapaketu popravili to anomalijo, ker so stiske otrok v bolnišnicah v času epidemije še večje. Na seji Vlade je Matej Tonin vztrajal, da se to pomembno področje uredi na način, da sobivanje staršev krije zdravstveno zavarovanje. Vlada je našo pobudo vključila v šesti protikoronski zakon. V Novi Sloveniji pa smo želeli to področje urediti sistemsko in tudi za stalno. Ugotovili smo, da je novela, ki ureja to področje in ki jo je vložil Državni svet, že v zakonodajnem postopku. Zato smo se v Novi Sloveniji seznanili z mag. Požunom, ki je nosilec zakona v Državnem svetu. Dogovorili smo se, da bomo zakon spremenili in vložili amandmaje, ki bodo rešitve iz protikoronapaketa prenesli v sistemski zakon in jih še nadgradili. V Novi Sloveniji smo blizu ljudem, zato smo prisluhnili Junakom 3. nadstropja in staršem otrok, ki bivajo v bolnišnicah, in skupaj z Državnim svetom našli rešitev, za kar se ob tej priložnosti zahvaljujem državnemu svetniku mag. Požunu. Do sedaj je bilo sobivanje staršev v bolnišnici brezplačno samo do šestega leta starosti otroka, za otroke, starejše od šest let, so si morali starši sobivanje v bolnišnici kriti sami, in sicer do 20 evrov na dan za stroške nastanitve in prehrane. V obeh primerih starši niso bili samodejno upravičeni do bolniškega nadomestila, ker so bili odsotni z dela. Prav tako ni bilo krito sobivanje v zdraviliščih, tako da otroci, ki so bili upravičeni do zdraviliškega zdravljenja, tega marsikdaj niso izkoristili, če si starši niso mogli privoščiti, da bi zase plačali nastanitev in prehrano v zdravilišču. Po današnjem predlogu bo poleg sobivanja v bolnišnici po novem možno tudi sobivanje v zdravilišču, kar pomeni, da se namestitev in prehrana starša v času sobivanja v bolnišnici in zdravilišču krijeta iz obveznega zdravstvenega zavarovanja. Splošna meja za sobivanje se dviguje s šestega na 15. leto. Za posebno težke primere pa sta dodani še dve kategoriji. Sobivanje do 18. leta oziroma dokler traja roditeljska pravica je možno v primeru težje okvare ali poškodbe ter v primeru zdravljenja težkega zdravstvenega stanja, ne glede na starost pa je sobivanje možno z osebo s posebnimi potrebami, ki potrebuje 24-urno nego in oskrbo, oziroma osebo s statusom po zakonu, ki ureja socialno vključevanje invalidov. Izpostavil bi še bolniško nadomestilo, ki bo staršem za čas sobivanja pripadalo samodejno, brez posebnega potrjevanja zdravniške komisije. Na ta način smo postopek debirokratizirali in poenostavili. Nova Slovenija je vedno bila blizu ljudem, blizu družinam, zato sem ponosen, da bomo to področje sistemsko uredili. V volilni program Nove Slovenije smo leta 2018 zapisali: »Bolniška odsotnost za nego otroka naj se nedvoumno uredi tako, da bo standardizirana in predvsem naklonjena družinam.« Hvaležen sem, da stranka tisto, kar ima napisano v programu in kar obljublja pred volitvami, dela, ko ima škarje in platno v rokah. Vesel sem, da z dejanji odgovarjamo na težave naših državljanov, predvsem pa sem vesel, da bomo danes to zgodbo pripeljali do srečnega konca in tako vsaj nekoliko pomagali junakom 3. nadstropja in njihovim staršem v borbi s težko boleznijo.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SAB bo predstavil gospod Vojko Starović.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovani! Po trenutni zakonodaji morajo starši za sobivanje v zdravstvenem zavodu ob otroku, starem šest let ali več, plačati sami. Od danes naprej to ne bo več tako. Pred nami je namreč tretja obravnava predloga zakona, ki bo staršem, ki svojega otroka spremljajo v bolnišnici in ob njem tudi sobivajo, prinesla veliko olajšanje. Problematika kritja stroškov bivanja z otrokom v njegovi hospitalizaciji ni nova. Po številnih opozorilih stroke, predvsem pa staršev, ki so na nesistemsko ureditev te pravice vztrajno opozarjali, bomo danes končno presegli oviro prenizko postavljene starostne meje otroka, pri kateri so bili starši še upravičeni do povračila stroškov sobivanja. Starši so namreč do sedaj morali sobivanje v zdravstvenem zavodu ob otroku, starem šest let ali več, plačati sami, saj jim tega zdravstveno zavarovanje ni krilo. Za marsikatero družino je to predstavljalo velik finančni zalogaj, zlasti kadar otroci zbolijo za že tako težko boleznijo, pri kateri je zdravljenje dolgotrajno. Ker smo poslanke in poslanci o noveli Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju že opravili dve produktivni razpravi, danes ne bom ponavljal vsebine teh pripomb in sprememb. Naj pa poudarim, da kljub nekaterim argumentom, ki novelo opredeljujejo kot prevelik finančni zalogaj za zdravstveno blagajno, v poslanski skupini menimo, da pravica biti ob otroku, ko te ta najbolj potrebuje, preseže tudi težjo finančno posledico. Poslanci in poslanke SAB bomo to pozitivno spremembo soglasno podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Desus bo predstavil gospod Branko Simonovič. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Lep pozdrav vsem prisotnim! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju danes v okviru tretjega branja obravnavamo s ciljem, da se trajno uredi sobivanje staršev z bolnimi otroki v bolnišnicah in zdraviliščih. Protikoronski paket je podoben ukrep predvideval zgolj začasno, do konca leta 2021, s tem zakonom bomo to področje uredili trajno. Kot smo povedali že v drugi obravnavi predloga zakona, je naše načelno stališče, da parcialne spremembe zakonodaje niso dobrodošle in smo bolj naklonjeni celovitim sistemskim rešitvam, vendar se je v tem primeru izkazalo, da so včasih potrebne tudi take hitre spremembe, sploh če so v prid najbolj ranljivim skupinam in prinašajo konkretne izboljšave. Pri dosedanji ureditvi so se starši ob že tako stresnem času bolezni otroka soočali še z nepotrebnimi ovirami. Že ob obravnavi na matičnem odboru smo v Desusu podprli amandmaje, ki so ukrep iz protikoronske zakonodaje še nekoliko nadgradili. Uvajajo namreč sobivanje enega od staršev ali skrbnikov v zdravstvenem zavodu ali zdravilišču z bolnim otrokom do vključno 14. leta starosti. V primeru težje okvare, pri kateri je potrebno usposabljanje za poznejšo medicinsko rehabilitacijo na domu, in v nekaterih drugih težjih primerih pa bo možno sobivanje z bolnim otrokom do 18. leta starosti oziroma dokler traja roditeljska pravica. Ne glede na starost se določa možnost sobivanja z osebo s posebnimi potrebami, ki potrebuje 24-urno nego in oskrbo oziroma z osebo s statusom po zakonu, ki ureja socialno vključevanje invalidov. S predlogom zakona se na pravico do sobivanja veže tudi pravica do bolniškega nadomestila v tem času, kar bo razbremenilo tako starše kot zdravstvene delavce. V okviru drugega branja smo s sprejetimi amandmaji razširili krog upravičencev do sobivanja ob otroku v zdravstvenem zavodu ali zdravilišču še na rejnike, zakonce in zunajzakonske partnerje. Brez te dopolnitve bi lahko prihajalo do neželenih in neživljenjskih situacij, ko oseba, ki dejansko opravlja starševsko skrb, ne bi bila upravičena do sobivanja. Lahko bi rekli, da je končno preživeto stališče, da otroku, ki je hospitaliziran, nego zagotovi izvajalec zdravstvene dejavnosti in zato prisotnost staršev ni nujno potrebna in posledično starši niso upravičenci do sobivanja in nadomestil plače za nego. Seveda ne dvomimo o tem, da osebje v bolnišnici odlično in srčno skrbi za bolne otroke, vendar pa staršev zagotovo ni mogoče nadomestiti. Veseli nas, da je pred nami danes ta dopolnjeni predlog, ki ga bomo v Poslanski skupini Desus podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SNS bo predstavil gospod Dušan Šiško. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Sprememba zakona omogoča enemu od staršev, ki sobiva ob hospitaliziranem otroku za čas sobivanja pravico do nadomestila za čas začasne zadržanosti od dela. Želimo si, da bo sprememba zakona zaživela v praksi čim prej. Gre namreč za pravico otrok, da imajo v bolnišnici pravico ob sebi vseskozi imeti svoje starše. S predlogom zakona se daje apel staršem, da imajo zagotovljeno namestitev, pomoč in spodbudo, da ostanejo z otrokom. Zdravstvene ustanove bodo morale poskrbeti za ustrezno infrastrukturo, da ne bo prihajalo na izvedbeni ravni do težav. Za otroke in njihove starše je spremenjena ureditev boljša, zato ne bi smelo prihajati do tega, da bi bile pod vprašajem namestitvene zmogljivosti po posameznih bolniških oddelkih. Prizadevamo si za javni zdravstveni sistem in tovrstne pravice so osnova vsake socialno naravnane družbe. Stroka je poenotena, da je bilo preteklo stanje treba nujno ustrezno zakonsko urediti. Zdravstvena stroka sobivanje enega od staršev ob hospitaliziranem otroku podpira in spodbuja, saj njegova prisotnost povečuje otrokovo zaupanje osebju, mu daje občutek varnosti in povečuje njegovo dovzetnost za zdravljenje. Naslednji korak je ta, da se bodo morala zaradi sprememb tega zakona spremeniti tudi pravila Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Slednja naj se v 40. in 138. členu spremenijo tako, da bodo spremljevalci upravičeni do vsaj takšnih ugodnosti, kot jih imajo upravičeni migranti. Torej, stroški sobivanja morajo vključevati tudi obroke hrane, posteljnino za počivalnike, spalne srajce, pidžame, brisače, kopalnico za osebno nego ter higienske pripomočke. Vsega tega so deležni migranti, ko pridejo v našo državo. Upamo, da bo Varuh človekovih pravic tovrstno problematiko obravnaval tako resno, kot jo obravnava v že povedanih situacijah. Duh zakona je, da starši ne bi smeli imeti nobenih dodatnih stroškov, ko ostanejo v zdravstveni ustanovi z otrokom, bojimo pa se, da se je izpustilo povračilo stroškov v primeru sobivanja staršev ob bolnem otroku v zdravstvenem zavodu, ki je v tujini. Znanih je veliko primerov, ko starši preko raznoraznih akcij že zberejo dovolj sredstev za sam zdravstveni poseg v tujini, kasneje pa ugotovijo, da je veliko finančno breme tudi vsa logistika, povezana s prevozom in posegom. Takšne situacije se ne bi smele dogajati, saj so na tej stopnji civiliziranega razvoja nehumane. Gre za dobro spremembo zakona, vendar bi prav iz razloga celostne ureditve bilo primerno, da tovrstne spremembe v prihodnje pripravlja Vlada Republike Slovenije, ki ima bolj podroben vpogled v celotno situacijo.
Hvala lepa. Gospa Anja Bah Žibert bo predstavila stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, državna sekretarka, predlagatelj, lepo pozdravljeni! Danes je pred nami pravzaprav tretja obravnava zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Dejstvo je, da gre za pomembno spremembo. V Slovenski demokratski stranki smo se zavedali, da je potrebno na tem področju nekaj narediti. Čudilo nas je, da prejšnja, leva vlada ni videla v tem neke pomembne dodane vrednosti in se predloga sprememb tega zakona ni lotila. Mi smo mislili drugače, zato smo pripravili svoj predlog rešitev tega zakona, vendar nas je pred vložitvijo pri tem prehitel Državni svet – in nič zato, pravilno je tako, kajti ne tekmujemo, ampak delamo dobro. Glede na to, da je bil predlog vložen, se nam je zdelo veliko bolj smiselno, da skupaj poskušamo predlog zakona še izboljšati, in to nam je uspelo. Zaradi tega smo v Slovenski demokratski stranki veseli tako za starše kot tudi za bolne otroke. Gre za otroke, tiste, ki bodo sedaj lahko bivali s svojimi starši do vključno 14. leta ne samo v zdravstvenih zavodih, ampak tudi v zdraviliščih, in pomembno je tudi to, da bodo tisti otroci, ki imajo težje okvare, lahko skupaj s svojimi starši do 18. leta, z otroki s posebnimi potrebami, ki rabijo 24-urno pomoč, pa bodo starši lahko ves čas. To je pomembno. Ne nazadnje gre to tudi v prid izboljšanja njihovega zdravja. Marsikateri trenutek, ki je težek tako za otroke kot za starše, bo na ta način morda lažji in morda bodo na ta način tudi dnevi v bolnišničnem zdravljenju krajši. Tega si želimo. Gre za pomemben korak k izboljšanju socialne države. Po predlogu Državnega sveta smo v koaliciji skupaj vložili tudi te amandmaje, čeprav nobena od koalicijskih strank ne nosi imena Social [[…]]Mi tega ne potrebujemo v imenu, mi to delamo. In še nekaj, kar se mi zdi zelo pomembno pri vsej tej stvari. Ni res, da je Vlada zakonu nasprotovala; to je bilo danes rečeno v enem stališču. Gre za napačno in zlonamerno navedbo. Dejstvo je bilo naslednje. Vlada je povedala, da zakon kot tak potrebuje večje spremembe in da se bodo sprememb Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ko bo le napočil čas, lotili sistematično tudi z drugimi ukrepi. Vendar glede na to, da so rešitve v spremembah prišle v tem delu sedaj, tem spremembam seveda niso nasprotovali. Tako da je to plod skupnega sodelovanja in skupnega dela. Državnemu svetu se zahvaljujemo in upamo, da bomo še veliko takšnih predlogov naredili v dobro državljank in državljanov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kot zadnji bo stališče Poslanske skupine LMŠ predstavil gospod Nik Prebil. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, najlepša hvala za besedo. Predstavniki Vlade, kolegice in kolegi, spoštovana javnost, lepo pozdravljeni! Pred nami je zadnja faza predloga zakona. Sicer to, kar bi moralo biti kratek postopek, pa je postal pretirano dolg zaradi procedure Državnega zbora, ampak vseeno bo predlog zakona po dolgih letih omogočil pravico do brezplačnega sobivanja enega izmed staršev v bolnišnici ob bolnem otroku. To bo urejeno pravičneje in urejeno bo trajno. Po pričakovanjih in stališčih, ki smo jih slišali od drugih poslanskih skupin, bo novela soglasno sprejeta. Glasove za to bomo prispevali tudi v LMŠ. Pri tako pomembnih in tudi občutljivih tematikah je pomembno, da je celotna politika enotna. Tukaj ne sme biti delitve na naše ali vaše, na leve ali desne, kakorkoli. Urejanje položaja ranljivih skupin ni in ne sme biti prostor za ustvarjanje nekih piar zgodb ali pa poskuse nabiranja političnih točk na način, kdo si lasti posamezno rešitev, kot so pač nekateri kolegi tega državnega zbora žal tudi izvajali. Za sprejetje tega zakona smo zaslužni vsi, nihče več, nihče manj in tako je tudi edino pravilno. Namreč, tukaj smo v imenu ljudstva, za ljudstvo vsi od prvega do zadnjega. Naj zelo na kratko povzamem ključne rešitve tega zakona, ki jih novela Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju prinaša. Enemu izmed staršev oziroma skrbnikov otrok, ki zaradi težkih bolezni bivajo v bolnišnici, bo po novem omogočeno brezplačno sobivanje v zdravstvenem zavodu ali pa zdravilišču ob bolnem otroku do otrokovega 15. leta starosti. Ta del je bil začasno urejen že v enem od zakonov PKP, kjer je bil na pobudo LMŠ sprejet amandma. Nekateri, ki se danes hvalijo, so sicer temu takrat nasprotovali, a vendar potem sami prinesli isti amandma na mizo, ampak ne bom danes o tem. V primeru težjih okvar poškodb možganov, hrbtenjače, kroničnih bolezni, je to tisto, kar bo omogočalo brezplačno bivanje, v tem primeru do 18. leta oziroma dokler traja roditeljska pravica. Hkrati bo enemu od staršev ali skrbnikov omogočeno tudi nadomestilo za čas začasne zadržanosti od dela od prvega dne odsotnosti do konca sobivanja. S tem bomo preprečili situacije in stiske staršev ter tudi otrok, ki smo jim prevečkrat priča v praksi, ker je pač otrok v bolnišnici, starši pa morajo biti v službi. Pomembna novost je tudi izenačenje vseh upravičencev pri določitvi zgornje meje trajanja nege ožjega družinskega člana ne glede na število delovnih dni v tednu posameznika, kar bomo storili s spremembo zgornje meje po novem ne več v delovnih, ampak v koledarskih dneh. Tako ne bo pomembno, ali starš ali skrbnik dela pet, šest delovnih dni na teden, ob tem bo pa tudi administrativno razbremenjeno zdravstveno osebje, saj bo vnašanje tega sedaj bistveno bolj enostavno. Izjemno pomembno je tudi, da novela po sprejetih dopolnilih ne naslavlja zgolj otrok z rakavimi ali drugimi dolgotrajnimi obolenji, ampak naslavlja tudi starše otrok s posebnimi potrebami. Potrebe teh oseb najbolje poznajo prav njihovi starši oziroma skrbniki, zaradi česar lahko igrajo pomembno in ključno vlogo pri procesu zdravljenja. Enemu izmed staršev oziroma skrbnikov bo omogočeno brezplačno sobivanje v zavodu brez starostne omejitve otroka, saj je prisotnost starša pri teh osebah med potekom zdravljenja resnično ključna. V LMŠ predlog sprememb zakona, ki ga je v obravnavo, kot že rečeno, predložil Državni svet, za njegovo sprejetje pa se je zavzemalo tudi v različnih društvih – tudi v društvu Junakov 3. nadstropja, s katerim smo se v LMŠ sestali, jih poslušali in tudi upoštevali njihove predloge – podpiramo že od samega začetka in ga bomo soglasno podprli tudi danes. Resnično sem vesel zaradi ureditev, kot je ta; ko direktno pomagamo našim najmlajšim in njihovim staršem, sem pravzaprav vesel, da delujem v politiki. Ko imaš pred seboj nek oprijemljiv rezultat, nekaj, kar se bo videlo, nekaj, kar se bo čutilo – to je tisto, kar je ključno. Vse dobro in hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev, zato bo zbor o predlogu zakona v skladu s časovnim potekom seje zbora odločal danes v okviru glasovanj, in sicer pol ure po končani 17. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA TRETJO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O POKOJNINSKEM IN INVALIDSKEM ZAVAROVANJU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina poslanke in štirih poslancev s prvopodpisano Mašo Kociper. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja mag. Andreju Rajhu. Izvolite.
Spoštovani, hvala za besedo. V stranki SAB smo kot predlagatelji novele Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju stisko, s katero se bodo soočili bodoči upokojenci in s katero se obstoječi upokojenci že spopadajo, prepoznali in tako predlagali spremembo zakonodaje v smeri skrajšanja prehodnega obdobja za uveljavitev višjega odstotka za odmero pokojnine. Skladno z zakonom, ki ureja pokojninsko in invalidsko zavarovanje in kjer je odmerni odstotek, in to prav na pobudo naše stranke, že zvišan, trenutno velja šestletno prehodno obdobje. Končni cilj, to je 63,5 %, bi se tako uresničil šele leta 2025. Sprememba zakona, ki je pred nami, predvideva skrajšanje prehodnega obdobja za uveljavitev višjega odstotka za odmero pokojnine s šest na štiri leta. Naš prvotni predlog je bil sicer še krajši, in sicer samo tri leta, ampak smo po opravljenih usklajevanjih z vladno koalicijo ter Zavodom za pokojninsko in invalidsko zavarovanje pred sejo matičnega delovnega telesa dosegli dogovor o skrajšanju prehodnega obdobja s šest na štiri leta, torej do leta 2023. Poleg navedenega je bil prvotni predlog dopolnjen tudi z določitvijo zagotovljene invalidske pokojnine. Tako bo zavarovancem, ki so pridobili pravico do invalidske pokojnine, zagotovljena invalidska pokojnina v znesku, ki se v letu 2021 določi v višini 41 % najnižje pokojninske osnove. Predlagatelji se, kljub temu da je omenjeni koalicijski amandma v predlog zakona vnesel popolnoma novo vsebino, z zagotovitvijo pravice do najnižje zagotovljene invalidske pokojnine strinjamo in smo ta amandma na matičnem delovnem telesu v drugem branju tudi podprli. Pred tretjo obravnavo zakona so nekatere poslanske skupine zakonsko materijo še dopolnile z amandmaji. Nekateri so bolj nomotehnične narave, drugi pa so v javnosti zbudili veliko pozornost. Verjamem, da se bo o slednjih glede na izraženo nestrinjanje strokovne javnosti s predlogi vnela zanimiva razprava. Za konec naj še enkrat poudarim. Pravica do pokojnine v Sloveniji je opredeljena kot ena izmed temeljnih pravic do socialne varnosti in je kot taka trdno zaslužena. Res je, kot ste nekateri že opozorili, predlog zakona prinaša delne rešitve, zato je absolutno nujno v prihodnosti začeti s celostnim reševanjem obravnavane tematike. Ne glede na to pa je treba nekje začeti. V SAB smo naredili prvi korak in z vsemi deležniki dosegli konsenz, da je skrajšanje prehodnega obdobja nujno. Vsem, ki boste danes podprli zakonski predlog stranke SAB, se iskreno zahvaljujem in povem, da to ni naš zadnji predlog za izboljšanje statusa naših upokojencev. Verjamem, da bomo tudi pri drugih pomembnih stvareh za naše upokojence in upokojenke našli skupni jezik. Hvala.
Hvala lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade. Gospa Mateja Ribič, državna sekretarka na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Imate besedo, izvolite.
Spoštovana podpredsednica, spoštovani poslanke in poslanci! Pred vami je predlog zakona, katerega osnovni namen je skrajšanje prehodnih obdobij za uveljavitev višjega odmernega odstotka za odmero pokojnine za moške in s tem hitrejše izenačenje odmernih odstotkov za oba spola. Predlog skrajšuje tudi prehodna obdobja za uveljavitev najnižje pokojnine, ki je zagotovljena zavarovancu, ki pridobi pravico do starostne, predčasne ali invalidske pokojnine, ter prehodna obdobja za uveljavitev najnižjega odmernega odstotka za invalidsko pokojnino in osnove za odmero vdovske pokojnine. Vlada je tekom zakonodajnega postopka že napovedala svojo podporo skrajšanju prehodnih obdobij, pri čemer je hkrati v svojem mnenju predlagala, naj se le-to s predlaganih treh let podaljša na štiri leta. Poslanci ste predlogu prisluhnili ter na pristojnem odboru sprejeli dopolnitve, zato Vlada ta del predloga podpira. Na pristojnem odboru so poslanci ponovno izpostavili tudi problematiko nizkih invalidskih pokojnin ter sprejeli dopolnitve k prvotnemu besedilu, na podlagi katerih bi se najnižje invalidske pokojnine dvignile na znesek, ki bi se v letošnjem letu določil v višini 41 % najnižje pokojninske osnove in se potem usklajeval na enak način kot pokojnine. Predlagana je bila ureditev, po kateri bi ta znesek najnižje pokojnine prejemali tako posamezniki, ki se šele bodo upokojili, kot tudi vsi prejemniki invalidske pokojnine ne glede na to, po katerem zakonu ter kdaj so se upokojili. Znesek invalidske pokojnine bi se letos določil v višini 388,54 evra in se torej precej približal osnovnemu znesku minimalnega dohodka. Ker gre v tem primeru za invalidske upokojence, katerih delovna zmožnost je praviloma omejena in niso več zmožni delati, Vlada tako rešitev podpira, saj je sorazmerna in ustrezna tako z vidika sistema kot tudi z vidika dolgoročne finančne vzdržnosti pokojninske blagajne. V drugem branju zakona ste poslanci podprli amandma Levice, ki bistveno in neustrezno posega v prvotni predlog. Vlada se strinja, da je treba nasloviti tematiko ustreznosti višine pokojnine, vendar pa ob tem poudarja, da je to treba urediti na način, ki bo ustrezen za vse upravičence pokojninskega sistema in ne zgolj za tiste, ki prejemajo najnižje pokojnine in ki so praviloma v sistem vplačevali najmanj prispevkov. Vlada zato ne more podpreti ureditve, s katero bi se vse pokojnine dvignile na znesek kratkotrajnih minimalnih življenjskih stroškov, torej na 442 evrov. S tako ureditvijo bi namreč v veliki meri razvrednotili plačilo prispevkov, ki so jih posamezniki plačevali v preteklosti, in upravičence poenotili do nesprejemljive mere. V enakem položaju bi bili posamezniki, ki so plačevali prispevke 15 let, in posamezniki, ki so jih plačevali skoraj še enkrat toliko časa, torej 30 let. Po drugi strani pa bi tudi posameznike, ki so 15 let plačevali prispevke od najnižje zavarovalne osnove, poenotili s posamezniki, ki so tekom aktivnosti plačevali bistveno višje prispevke. Predlagani dvig nesorazmerno ugodneje obravnava posameznike, ki so v sistem vplačevali najmanj ali pa najkrajši čas, česar zaradi ohranitve tako pomembnega družbenega sistema za vse generacije ni mogoče podpreti. Ne glede na to pa Vlada meni, da je predlog še mogoče popraviti na način, da bi bil z vidika samega sistema še sprejemljiv. Na tem mestu bi torej apelirali na poslance, da sprejmete amandma z vsebino, ki je bila sprejeta že na samem matičnem odboru, morebiti z nekaterimi izboljšavami, ki pa morajo slediti osnovnim načelom sistema ter biti sorazmerne ter pravične do vseh deležnikov sistema in ne zgolj do tistih, ki so vanj vlagali najmanj. Naj ob tem izpostavimo sklep Sveta Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje z dne 17. 3. 2021, v katerem so zastopani predstavniki deležnikov tega sistema. Sklep nasprotuje posegom v sistem obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja na način, ki bi rušil temeljna načela, in predlaga, da se socialna politika rešuje v okviru drugega podsistema, predlog zakona pa preoblikuje na način, kot je bil sprejet na matičnem odboru. Zavoljo kompromisa bi bilo primerno podpreti spremembo ureditve zagotovljene višine pokojnine za tako imenovano polno pokojninsko dobo, če bi bila le-ta vzpostavljena na način, ki ne bi rušil temeljnih načel tega sistema. Osnovni namen ob uvedbi te ureditve v letu 2017 je bil, da se upokojencem, ki so v sistem vplačevali vsaj toliko, kot je predpisano za upokojitev pri najnižji starosti, zagotovi socialna varnost v znesku, ki je primerljiv znesku varstvenega dodatka. Ker trenutni znesek zagotovljene starostne in invalidske pokojnine za tako imenovano polno pokojninsko dobo v praksi za ženske že sedaj, za moške pa v bližnji prihodnosti ne bo več imel učinka, Vlada ne bo nasprotovala predlogu dviga te zagotovljene pokojnine na višji znesek, s čimer bo prisluhnila tudi Zvezi društev upokojencev Slovenije, ki je v zakonodajnem postopku izrazila podporo takemu dvigu. Zato, da razlike med posamezniki kljub temu ne bi bile prevelike, pa Vlada poziva poslance k razumnemu dvigu tega zneska, ki ne bo prekomerno posegel v razmerje med posamezniki s tako imenovano polno pokojninsko dobo ter posamezniki, ki imajo lahko zgolj mesec ali pa dan dobe manj. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavila Mojca Žnidarič. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim! V začetku marca je bilo k noveli Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki jo danes obravnavamo, sprejeto dopolnilo Levice, s katerim bi starostna, predčasna in invalidska pokojnina znašala minimalno 442 evrov, zagotovljena pokojnina za polno pokojninsko dobo pa bi znašala 613 evrov. Takrat je bil poudarek predvsem na krajšanju prehodnega obdobja za dvig odmernega odstotka na 63,5 %, kar je tudi bil prvotni namen novele. Danes pa v ospredje prihajajo druge vsebine, ki odpirajo vprašanja zagotavljanja določene višine pokojnine kot socialne dimenzije. Odpira se tudi vprašanje smiselnosti povezave med višino pokojnine in vplačanimi prispevki. Ali je pravično, da za 15 let in za 30 let delovne dobe posamezniki dobijo enako pokojnino in ali se s to rešitvijo sploh še spodbuja daljšanje delovne dobe? V Poslanski skupini Stranke modernega centra smo zato s koalicijskimi partnerji vložili dopolnilo, s katerim predlagamo, da bi zagotovljena pokojnina pri najnižji starosti znašala 620 evrov, najnižja predčasna in starostna pokojnina pa bi se določila v višini 29,5 procenta najnižje pokojninske osnove. Zavarovancem, ki so pridobili pravico do invalidske pokojnine, pa bi bila zagotovljena invalidska pokojnina v znesku, ki se v letu 2021 določi v višini 41 procentov najnižje pokojninske osnove. Zagotovljena invalidska pokojnina bi se tako približala višini denarne socialne pomoči. Ta rešitev je bila določena že na obravnavi na matičnem odboru. Menimo, da je takšna rešitev ustrezna in jo zato predlagamo tudi v tretji obravnavi predloga zakona. Z besedilom, ki ga danes obravnavamo, bomo pokojninski zakon že devetič novelirali. Z vsemi dosedanjimi spremembami pokojninske zakonodaje, za katere se strinjamo, da so bile potrebne, se povečujejo tudi izdatki iz pokojninske blagajne, kar seveda veča pritisk na javne finance. Pa vendar, vse novelacije Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju do sedaj so bile sprejete s široko politično podporo in z namenom, da spreminjamo oziroma popravljamo krivice za nazaj. Prav gotovo so te spremembe pomenile splošno izboljšanje materialnega položaja zavarovancev. Ena takih sprememb je tudi sprememba, ki jo danes obravnavamo in se nanaša na skrajšanje prehodnega obdobja. Ponovno poudarjamo, da smo se v koalicijskem sporazumu zavezali, da bomo že tako predolgo prehodno obdobje za dvig odmernega odstotka na 63,5 procenta dosegli v štirih letih. S podporo noveli, ki je pred nami, želimo med drugim zagotoviti hitrejše – pa tudi z ugodnejšimi pogoji – upokojevanje tistih, ki imajo danes zelo nizke plače in se jim zaradi tega obetajo tudi nizke pokojnine. Prehodno obdobje za dosego višjega odmernega odstotka se s to novelo tako krajša s šestih na štiri leta za starostne pokojnine, najnižje pokojnine, invalidske ter vdovske in družinske pokojnine. Danes bomo naredili še en korak na poti k zagotavljanju pravičnejše ureditve predvsem za tiste, ki že tako težko živijo bodisi zaradi nizkih pokojnin bodisi zaradi prenizkih plač. Pa vendar ostaja problem nizkih pokojnin in nizkih plač problem, ki se mu moramo kot družba vedno znova posvečati in ga naslavljati tudi v drugih zakonih. V prihodnje bo potreben tudi razmislek o morebitnem drugačnem pokojninskem sistemu, ki že s sedanjimi številnimi spremembami dobiva drugačno podobo. Predlagane spremembe Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil Miha Kordiš. Izvolite.
Dvig najnižjih pokojnin na 442 evrov mesečno in najnižjih pokojnin za polno dobo na 613 evrov je minimum minimuma, ki ga mora ta državni zbor sprejeti v naslavljanju revščine med upokojenci. Gre za dvige, vezane na kratkoročne in dolgoročne življenjske stroške. Zaradi teh dvigov nobeden od upokojencev ne bo obogatel, gre pa vendarle za ambiciozen poskus, da se z revščino upokojencev končno soočimo. Dviga bi koristila 138 tisoč upokojencem, se pravi več kot petini vseh upokojencev v tej državi, ki živijo v zelo hudi stiski. Najnižja pokojnina ta trenutek znaša 246 evrov. Gospe in gospodje, predstavljajte si, kako je preživeti mesec z 246 evri. Dviga pomenita v najboljšem primeru za tiste, ki so v najhujši socialni stiski, skoraj 200 evrov več, s katerimi bo lažje sešiti skupaj mesec. Gre za razliko med tem, ali se nekdo po paket Rdečega križa oglasi dvakrat na mesec ali enkrat na mesec, ali bo nekdo, neka starejša gospa, recimo, jedla za večerjo konzervo mačje hrane ali pa si bo lahko privoščila svež kruh iz trgovine s pašteto, ki je narejena po meri človeka. Kar nekaj nasprotovanja smo bili v Levici deležni, ko smo vložili ta amandma. Še več smo ga bili deležni, ko smo na prejšnji obravnavi k zakonu ta amandma uspešno potisnili skozi mlin Državnega zbora. Ključni argument proti temu, da se prednostno naslovi revščino upokojencev, kot to predlagamo, je, češ da mi levičarji rušimo pokojninski sistem, da je pokojninska blagajna v osnovi zavarovalnica. Gospe in gospodje, pokojninska blagajna ni zavarovalnica. Gre za solidarnostni sistem, navsezadnje ima javna blagajna smisel ravno in samo če je vanjo vgrajena močna socialna komponenta. Te socialne komponente si nismo izmislili v Levici, ta v resnici že obstaja, mi jo zgolj krepimo. Že sedaj proračun prispeva v pokojninsko blagajno več kot milijardo evrov, se pravi več kot petino sredstev, ki gredo za pokojnine. Zelo težko govorimo torej o zavarovalnici, če imamo opravka s tako velikim proračunskim transferjem. Prav tako je v zakonodajo že vpisana najnižja pokojnina za zagotovljeno dobo, mi jo zgolj dvigamo na 613 evrov, se pravi na raven dolgoročnih življenjskih stroškov, pa tudi najvišje pokojnine so že zamejene. Se pravi, neka zavarovalniška ideja, po kateri ti na stara leta iz blagajne dobiš toliko, kolikor si vanjo vplačal, že sedaj v resnici ne preživi srečanja z realnostjo, vendar pa je razporeditev pokojnin, kot je ukrojena trenutno, zelo krivična do tistih, ki s pokojninami ne morejo preživeti, pa naj so delali 40 let ali zgolj 15 let. Drugi argument, ki se pojavlja, so finančne posledice, ki bi jih naš dvig pustil na proračunu Republike Slovenije. Gre za 70 milijonov evrov vsako leto. To je drobiž, je pljunek v morje z vidika javnih financ. Za primerjavo si poglejmo samo aktualni predlog socialne kapice, ki ga je naštrikala vlada Janeza Janše, po katerem bodo javne finance pretežno, ravno pokojninska in zdravstvena blagajna, izgubile 150 milijonov evrov vsako leto. Se pravi več kot dvakrat toliko, kolikor zahteva spoprijem z revščino med upokojenci, kot ga predlagamo v Levici. Če ob tem tisoč 600 milijonov evrov, kolikor je šlo za reševanje kapitala v zakonih PKP, ali 780 milijonov evrov, kolikor Vlada namerava vreči skozi okno za nakupe nepotrebnega orožja, niti ne omenjam. Ampak ko pride do reševanja revežev, do reševanja stisk najrevnejših upokojencev, takrat pa so javne finance kar naenkrat problem, čeprav se sicer dela z njimi kot svinja z mehom, ko gre za podpiranje tujih vojaškoindustrijskih kompleksov ali domačih, že tako bogatih kapitalistov. Tretji argument nasprotovanja našemu dvigu pa pravi, da je razkorak med absolutno najnižjo pokojnino in med pokojnino za polno dobo prenizek. Sam mislim, da ta razkorak morda res lahko jemljemo kot prenizkega, ampak to samo pomeni, da moramo vse pokojnine popraviti navzgor, ne pa, da najnižje pokojnine še vedno puščamo globoko pod pragom revščine. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati bo predstavila Tadeja Šuštar. Izvolite.
Hvala za besedo. Sprememba zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju je zelo dobrodošla in smo jo potrdili že v drugi obravnavi. Žal pa se je zgodilo, da je bil sprejet amandma Levice, ki ruši pokojninski sistem. Najnižja pokojnina naj se ne bi več odmerjala kot odstotek od najnižje osnove, temveč bi bila preprosto postavljena na znesek kratkoročnih minimalnih življenjskih stroškov, ki so trenutno izračunani na 442 evrov. Da je s tudi 442 evri težko preživeti, prav nihče ne dvomi, problem pa nastane, ko v okviru pokojninskega sistema želimo blažiti socialne stiske. Pokojninski sistem s tem še dodatno povečuje svojo socialno funkcijo, kar nikakor ni njegov namen. Pokojnina je individualna pravica iz dela, socialna pomoč, zaradi katere določamo minimalne življenjske stroške, pa je pravica družine in je odvisna od razpoložljivega dohodka vseh članov. Pokojnine se financirajo iz prispevkov bodočih upravičencev proporcionalno z dohodki iz dela in delno iz državnega proračuna po znižanju prispevkov delodajalcev, socialni transferji pa v celoti iz državnega proračuna. Populističen in za nepoznavalce sistema všečen predlog Levice je resen korak v demontažo veljavnega sistema obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja, ki se ga predlagatelji sprejetega škodljivega amandmaja niti ne zavedajo. Dvig najnižje pokojnine na predlagano raven brez upoštevanja uveljavljenih pravil, ki pogojujejo višino odmerjenih pokojnin, je v popolnem nasprotju z načeli, na katerih veljavni sistem temelji. Višino pokojnine praviloma pogojujejo na eni strani plača oziroma zavarovalne osnove, od katerih so bili plačani prispevki za to zavarovanje v določenem obdobju pred uveljavitvijo pravice do pokojnine, s pomočjo katerih se oblikuje pokojninska osnova, na drugi strani pa dolžina obdobja, prebitega v zavarovanju, ki ga izrazimo z določenim odstotkom. Višja plača ali zavarovalna osnova vpliva ne le na višje prispevke, temveč tudi na višjo pokojninsko osnovo, daljše obdobje, prebito v zavarovanju, pa na višji odstotek za odmero pokojnine. Posledice so jasne, višja pokojnina pri višji pokojninski osnovi in daljšem obdobju, prebitem v zavarovanju, in obratno, nižja pokojnina pri nižji pokojninski osnovi in krajšem obdobju zavarovanja. Razmerje znotraj sistema pomembno urejata najnižja in najvišja pokojninska osnova, ki sta določeni v zakonu. Njuno razmerje pa znaša ena proti štiri, zaradi česar imata v sistemu poseben značaj in funkcijo. Po amandmaju Levice bi vsi, ki bi prejemali pokojnino, dobili vsaj znesek kratkoročnih minimalnih stroškov oziroma 442 evrov ne glede na to, koliko delovne dobe imajo dejansko za sabo, tudi če so v vsem svojem življenju delali samo eno leto. To po našem mnenju ni pravično niti ljudi ne spodbuja k zaposlovanju in delu. S koalicijskimi amandmaji pa predlagamo, da tisti, ki so 40 let delali, garali in plačevali prispevke, prejmejo pokojnino v višini vsaj 620 evrov. Ta sprememba bi veljala za vse upokojence ne glede na to, kdaj in po kateri zakonodaji so se upokojili, torej velja tudi za nazaj. Prav je, da tisti, ki so 40 let plačevali v pokojninski sistem, iz njega po upokojitvi prejemajo dostojen znesek pokojnine, ki jim omogoča pokrivanje življenjskih stroškov. Če bodo sprejeti amandmaji, ki smo jih sopodpisali, bomo spremembo zakona v Novi Sloveniji – krščanskih demokratih podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek bo predstavil Marko Bandelli. Izvolite.
Spoštovani kolegice in kolegi! Hvala za besedo. O demografskih spremembah in staranju prebivalstva, s katerimi se sooča Slovenija, je bilo ob obravnavi te novele zakona povedano veliko. Vsi se zavedamo, da so demografske spremembe neizogibne, kar pomeni, da jim moramo prilagoditi tudi obstoječe sisteme, zdravstvenega in socialnega, ki sta oba močno povezana tudi s pokojninsko blagajno. Za vzdržnost slednje je pomembno zagotoviti stabilen vir financiranja in del te rešitve bi lahko bila tudi ustanovitev demografskega sklada, ki bi v enem delu zagotavljal stabilen vir za dopolnilo financiranja pokojninske blagajne. Na tem mestu naj še enkrat poudarim, da se v SAB zavzemamo za ustanovitev demografskega sklada, ampak za tistega pravega, ki bo bodočim upokojencem resnično nudil možnost varne starosti. Kar predlaga Vlada, je vse kaj drugega kot skrb za upokojence. Sredstva sklada se bodo lahko porabila za veliko drugih namenov, ne le za pokojnine. Celotno državno premoženje pa se bo v enem zamahu preneslo na sklad in se bo lahko tudi z enim zamahom privatiziralo. Tega v SAB nikakor ne podpiramo. A danes smo tukaj iz drugačnega razloga, danes je pred nami tretja in zadnja obravnava novele Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki smo jo v stranki SAB v zakonodajni postopek vložili že lansko poletje. Imela je dolgo pot, a na koncu je pomembno le to, da bomo s skupnimi močnimi uspeli. V stranki SAB se vse od ustanovitve stranke zavzemamo za to, da našim upokojencem zagotovimo dostojno življenje. Zavedamo se namreč, da so upokojenci s svojim delom naši družbi dali veliko in da so svoje za državo pošteno oddelali. Naša dolžnost je, da jim zagotovimo varno in dostojno starost, zavedamo se, da bo javnofinančna situacija zaradi trenda starajoče se družbe težka, vendar je naša naloga, da jo rešimo. V stranki SAB smo ponosni, da smo s svojim predlogom, s katerim skrajšujemo prehodno obdobje za odmero polnega odstotka za upokojitev s šestih let na štiri leta, uspeli prepričati tako Vlado kot tudi Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Naš prvotni predlog je bil sicer skrajšanje prehodnega obdobja na samo tri leta, vendar je po usklajevanju v predlogu zakona ostalo skrajšanje na štiri leta, kar pomeni, da se prehodno obdobje do polne uveljavitve odmernega odstotka pri 63,5 dokončno uveljavi od 1. 1. 2023 dalje. Seveda bi bili v SAB bolj veseli takojšnje uveljavitve, a smo realni in se zavedamo javnofinančnih omejitev države. Kot sem že dejal, naraščajoče staranje prebivalstva odpira vrsto vprašanj, od vzdržnosti pokojninskega sistema, ureditve dolgotrajne oskrbe do dostopa do zdravstvenih storitev, obenem pa od nas terja učinkovito ukrepanje. Vseh teh vprašanj se ne da nasloviti z eno samo spremembo zakona, a smo začeli z več majhnimi koraki. Zato me veseli, da smo dosegli soglasje in da se našemu predlogu novele obeta velika podpora. V upanju na še kakšen skupen korak za dobro naših ljudi in države se tako v imenu stranke SAB ponovno zahvaljujem vsem, ki boste naš predlog podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Jurij Lep. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo, gospod podpredsednik. Državna sekretarka, kolegice in kolegi, vsem lep dober dan! Prvotni namen predloga zakona je naslavljal skrajšanje prehodnega obdobja za izenačitev odmernega odstotka za moške zavarovance z odmernim odstotkom 63,5 odstotka, ki sicer že velja za ženske, in sicer s šestih na štiri leta. Gre za identično vsebino, ki smo jo v Desusu ob sprejemanju novele ZPIZ-2 v letu 2019 sami predlagali, vendar takrat ni bilo dovolj posluha za sprejetje. Tokrat predlog uživa podporo vseh poslank in poslancev. Tudi dodatna rešitev, ki je bila oblikovana na seji matičnega delovnega telesa in se nanaša na zagotovljeno invalidsko pokojnino, je bila deležna soglasne podpore. Dopolnilo, vloženo s strani Poslanske skupine Levica, ki prilagaja oblikovanje najnižje in zagotovljene pokojnine formulam določanja minimalnih življenjskih stroškov, je, kot smo videli, povzročilo nemalo medijskega pompa in seveda odzivov stroke na eni strani, in skušnjav na strani tistih, ki verjamejo in nasedajo na všečne vsebine. Na žalost se je večkrat izkazalo, da populizem ne samo v času volilnih kampanj, ampak tudi ob sprejemanju resnih državotvornih aktov, ne oziraje se na posledice takih in drugačnih parcialnih obljub in posegov v logično in pravično domišljene sisteme, kot je v tem primeru pokojninski, povzročil že dovolj škode in razdvaja javnost. Razumevanje našega pokojninskega sistema je sila težavno in za marsikaterega državljana to razumevanje temelji zgolj na krojenju prepričanj, ki izhajajo iz njegove konkretne osebne situacije. Dejstvo, ki ga ne smemo zanemariti, je, da je naš pokojninski sistem sam po sebi že dokaj solidarnostno zastavljen, in marsikdo na socialno noto, ki dopolnjuje zavarovalniški princip, rad pozabi oziroma je sploh ne vidi. V Poslanski skupini Desus smo v drugem branju na plenarnem zasedanju pri amandmaju, ki viša najnižjo zagotovljeno pokojnino, glasovali različno. Vseskozi pa si že prizadevamo, da se starostna pokojnina, ki odraža polno delovno dobo, se pravi 40 let, dvigne in doseže vsaj prag revščine. Slednje smo v naši stranki poskušali doseči v zadnjih dveh vladah, katerih člani smo bili. Dostojno preživetje jeseni življenja po 40 letih aktivnega dela je več kot zaželeno in zasluženo, je pravično in je človeško. V tem delu poslanci Poslanske skupine Desus nimamo nikakršnih težav, mi absolutno zagovarjamo in podpiramo takšno rešitev. Smo pa resda zaskrbljeni nad drugim delom vsebine, ki govori o dvigu najnižje pokojnine, ki se odmeri za obvezni 15-letni minimum zavarovalne dobe. Naj malo osvetlim stvar in primerjam med posameznimi prejemalci pokojnin. Najnižja pokojnina za minimalno predpisano zavarovalno dobo danes znaša 246 evrov. Po novem naj bi ta znašala 442 evrov, torej bi se dvignila za skoraj 200 evrov ali 80 %. 42 milijonov evrov bi bilo potrebno zagotoviti na letni ravni tistim, ki so v svojem življenju oddelali in v pokojninsko blagajno vplačevali zgolj 15 let. V višini 442 evrov, se pravi isto, kot je zdaj predlagano, je odmerjena pokojnina v letošnjem letu tudi tistim, ki so v povprečju delali in plačevali prispevke 30 let. Torej, popolnoma vseeno bi bilo, ali nekdo dela 15 let ali 30 let, izkupiček pokojnine bi bil na koncu enak. Po pojasnilih Zpiza socialni korektiv v znesku tako določene najnižje pokojnine v višini minimalnih življenjskih stroškov predstavlja že več kot polovico zneska, zato ne moremo več govoriti o pokojninah, ampak o socialnem transferju. Če primerjamo 15 let zavarovalne dobe s polno predpisano dobo za starostno pokojnino, pa je jasno, da povzročimo tudi hudo krivico vsem tistim, ki so garali 40 let, saj bi slednji imeli za 25 let dobe več samo 170 evrov višjo pokojnino od teh, ki so v pokojninsko blagajno prispevali le 15 let. Takšno poseganje v pokojninske sisteme je nevarno početje, pomeni zavajanje, ogroža zaupanje ljudi v pokojninski sistem, je hudo zanikanje vrednosti dela, negira medgeneracijsko pogodbo ter neupravičeno obremenjuje pokojninsko blagajno. V Poslanski skupini Desus ne moremo podpreti in zagovarjati te anomalije, ki do konca ruši pokojninski sistem. Pokojnina je ekonomska kategorija, in če želimo reševati problem nizkih pokojnin, pokojninski zakon ni in ne more biti pravi naslov za reševanje teh problemov. Temu je namreč namenjena socialna politika. Vsled navedenega smo sopodpisniki in podporniki amandmajev, ki razumneje urejajo posamezna razmerja med upokojenci. Zagotovljeno pokojnino dvigamo nad prag revščine, to je na 620 evrov, najnižjo pokojnino pa dvigujemo skoraj na 280 evrov. Mislim, da bo ta varianta zadostila vsem potrebam. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Jani Ivanuša. Izvolite.
Lep pozdrav vsem prisotnim v dvorani! Slovenski upokojenci so skozi svoje življenje vplačevali v pokojninsko blagajno in gradili našo domovino. Do svojih najstarejših rojakov moramo imeti najvišje spoštovanje in hvaležnost, saj so oni tisti, ki so premagovali ovire, s katerimi se mnogi od nas nikoli ne bomo srečevali. Najstarejši državljani naše domovine si zaslužijo v zadnjem obdobju življenja, da jim kot narod damo nekaj nazaj, to, kar so oni dali nam in naši državi. V svojem zadnjem življenjskem obdobju si zaslužijo uživati ne samo dostojno, ampak tudi prijetno življenje, saj so se nekateri izmed njih v osamosvojitvi za našo domovino tudi borili. Povišanje odmernega odstotka je zagotovo pravi korak v to smer, prav tako pa tudi skrajšanje prehodnega obdobja za uveljavitev. Pokojninski sistem mora temeljiti na pravičnosti, predvsem pa solidarnosti znotraj države, kar je ena izmed najvišjih moralnih vrednot vsakega naroda. Slovenska politika, ne glede na to, ali prihaja iz desne ali iz leve politične sfere, bi morala pri tematiki slovenskih upokojencev absolutno stopiti skupaj. Tega, da pri naših najstarejših rojakih sploh prihaja do tveganja revščine, Slovenci kot narod ne bi smeli niti dopustiti. Na drugi strani pa financiramo prišleke iz tujine, ki v preteklosti nikakor niso prispevali h gradnji naše domovine, v prihodnosti pa je tudi ne bodo pripomogli izboljšati. Slovenci se moramo v prihodnje vprašati, kdo si bolj zasluži denar iz državnega proračuna in kdo si ga bolj zasluži v prihodnosti – očetje in matere našega naroda, ki so Slovenijo ustvarjali, brez katerih ne bi bilo niti nas niti naše domovine, ali tujci, ki jo bodo uničevali? Mislim, da je odgovor na to vprašanje za vsakega, ki se z vsaj kančkom morale vpraša o pravičnosti in morali, jasen. Kljub temu da nikakor ne podpiramo, da bi naši najstarejši rojaki živeli pod pragom revščine, pa ne moremo pristati na to, da bi se zaradi določenih špekulantov zlorabljal pokojninski sistem. Če bi po nekaterih predlogih povečali najnižjo pokojnino, pri kateri bi razlika med 15. in 40. letom delovne dobe znašala le 171 evrov, bi s tem porušili pokojninski sistem, poleg tega pa bi prihajalo tudi do špekulacij in zlorab sistema. To so populistični predlogi izključno za nabiranje političnih točk pri volilni bazi, ki ne temeljijo na matematični realnosti pokojninskega sistema. V Slovenski nacionalni stranki absolutno podpiramo predloge, ki bodo izboljšali življenjske razmere naših najstarejših sonarodnjakov, vendar na urejen način, pri katerem ne bo prihajalo do zlorab sistema. Za slovenske upokojence, ki živijo v izjemno slabih življenjskih pogojih, moramo absolutno poskrbeti. Poskrbeti pa moramo preko socialnega sistema, ki ga tako velikodušno raje uporabljamo za vse druge, razen za naše najstarejše sonarodnjake. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavila mag. Karmen Furman. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani navzoči! Položaj slovenskih upokojencev se je pod okriljem levih vlad iz leta v leto poslabševal. Nerazumno dejstvo, glede na to, da v slovenskem političnem prostoru praktično ni stranke, ki se ne bi, če ne drugače vsaj v času volitev, zavzemala za boljši položaj upokojencev. Bilo je torej veliko obljub, ki pa se tekom vseh teh let niso pretvorile v dejanja. Vsi vemo, da se od obljub pač ne da živeti. S predlaganimi koalicijskimi spremembami pokojninskega zakona zato danes rešujemo stiske upokojencev, ki so bili dolga leta pod prevlado vaših vlad vedno znova pozabljeni. Dejstvo je, da smo v Slovenski demokratski stranki tudi že v tem mandatu večkrat poskušali reševati njihov resnično nezavidljiv položaj. Žal smo bili tudi pod vašo vlado, Marjana Šarca, kot takrat še opozicijska stranka vedno znova preglasovani. Danes kot stranka koalicije s predlaganimi amandmaji zasledujemo dva cilja, in sicer dvig pokojnin ob še naprej vzdržni pokojninski blagajni. Z amandmaji zato predlagamo, prvič, dvig najnižjih pokojnin na 29,5 % najnižje pokojninske osnove, kar pomeni, da se bodo najnižje pokojnine povišale za od 20 do 50 evrov oziroma bo v znesku najnižja pokojnina po sprejetem predlogu znašala slabih 280 evrov. Kot drugič predlagamo dvig najnižjih invalidskih pokojnin na 41 % najnižje pokojninske osnove, kar v znesku pomeni približno 390 evrov, in kot tretjič se s koalicijskim amandmajem predlaga tudi dvig vseh pokojnin za polnih 40 let delovne dobe, in sicer s 581 na 620 evrov. To so predlogi, s katerimi se tako zagotavlja izboljšanje socialne varnosti najranljivejšim skupinam znotraj pokojninskega sistema kot preprečuje diskriminatorna ureditev iz predloga opozicije. Tako kot danes se velikokrat ob obravnavanju sprememb pokojninskega zakona srečujemo s sicer všečnimi, a škodljivimi predlogi, ki z ničemer ne rešujejo krivičnih razmerij med upokojenci in še manj finančne vzdržnosti pokojninskega sistema. Zato, spoštovani kolegi iz opozicije, kako pravičen in pošten je vaš predlog, s katerim bi nekdo, ki je delal 15 let, prejemal enako pokojnino kot tisti, ki je v pokojninsko blagajno vplačeval skoraj 30 let? S svojim predlogom ste popolnoma razvrednotili tudi vse tiste, ki so v pokojninsko blagajno vplačevali polnih 40 let, saj bi po vašem predlogu ti upokojenci imeli pokojnino zgolj 170 evrov višjo od tistih, ki imajo danes le 15 let pokojninske osnove. V Slovenski demokratski stranki zato znova poudarjamo: pokojnina ni privilegij in ni socialni transfer, je zaslužen prihodek za preteklo delo upokojenca in je odvisna od dolžine in višine vplačanih prispevkov posameznika v pokojninsko blagajno. Tega pa bi se morali zavedati tako tisti, ki ob prevzemu politične oblasti kaj hitro pozabite na svoje predvolilne obljube o popravku krivic upokojencem, kakor tudi tisti, ki s svojimi populističnimi predlogi rušite temelje in dolgoročno vzdržnost pokojninskega sistema. Spoštovani, v Slovenski demokratski stranki tudi tokrat, ko smo v Vladi, svoje obljube izpolnimo. Tako smo pod to vlado že popravili krivice več kot 56 tisoč ljudem, ki se jim doba dokupa ni priznala, pa čeprav so jo po takrat veljavnih predpisih pošteno plačali. Popravili smo krivce kmečkim zavarovancem, ki se jim višina pokojnine ni priznala glede na višino vplačanih prispevkov. Ta dva predloga takrat pod vašo vlado nista dobila potrebne podpore. In če je torej pod vašo vlado, Marjana Šarca, veljalo, da nekdo, ki ne dela in nima niti enega dneva delovne dobe, lahko dobi več kot 400 evrov socialne pomoči, tistemu, ki zaradi svoje starosti ali invalidnosti ne more več delati, pa tega socialnega minimuma niste želeli zagotoviti, danes ta vlada sliši in razume stiske upokojencev ter rešuje njihov položaj. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca bo predstavil Aljaž Kovačič. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Danes imamo na mizi novelo Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki je prvotno predvidevala skrajšanje prehodnega obdobja za uveljavitev višjega odmernega odstotka za odmero pokojnine s šestih na štiri leta. Po sprejetih dopolnilih v drugem branju bomo danes odločali tudi o spremembi ureditve najnižje invalidske pokojnine. Vlada Marjana Šarca je na pokojninskem in invalidskem področju sprejela kar nekaj ukrepov, s katerimi smo pripomogli k izboljšanju zatečenega stanja na pokojninskem področju, ki smo ga prevzeli ob nastopu funkcije, ukrepov pa smo se lotevali premišljeno. Spremembe pokojninske zakonodaje smo pripravili v okviru socialnega dialoga odgovorno in preudarno, z resnimi in premišljenimi ukrepi, ki so se izkazali za potrebne in finančno vzdržne. Konec leta 2019 smo tako uredili postopni dvig odmerne lestvice za izračun pokojninske dobe pri 40 letih pokojninske dobe tako za ženske kot moške v višini 63,5 %, s čimer smo zagotovili višje pokojnine, v povprečju za od 5 % do 15 %. S ciljem podaljševanja delovne aktivnosti in dviga dejanske upokojitvene starosti ob zavedanju, da morajo biti spremembe pokojninskega sistema uvedene postopoma, smo predlagali šestletno prehodno obdobje za dvig odmernega odstotka. Pomembne novosti takratne novele zakona so bile še: višji odmerni odstotek v primeru odmere invalidske pokojnine za primer invalidnosti, ki je posledica poškodbe pri delu ali poklicne bolezni; nova najnižja odmera invalidske pokojnine zavarovancem, ki so postali invalidi pred dopolnitvijo 65. leta starosti; ureditev dvojnega statusa upokojencev; dodatni odmerni odstotek v višini 1,36 % na račun skrbi za otroka; zvišanje najnižje osnove za odmero vdovske in družinske pokojnine. Dvignili smo tudi sredstva za letni dodatek oziroma regres upokojencev. Višje pokojnine so bile tudi zaradi letnega usklajevanja. Trditve, da vlada Marjana Šarca ni imela posluha za ukrepanje na pokojninskem področju, so neutemeljene. Po današnjem predlogu se bo višji odmerni odstotek uveljavil v štirih letih. Glede na to, da je takšen predlog podprla tudi Vlada, v Listi Marjana Šarca verjamemo, da je takšen ukrep premišljen in finančno vzdržen, zaradi česar ga bomo podprli.
Hvala lepa. Kot zadnje bo predstavljeno stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov, predstavil ga bo Soniboj Knežak. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi! Za večino upokojencev so pokojnine glavni vir dohodka. Da bodo pokojnine še vedno ostale ustrezne in da bodo zagotavljale dostojen življenjski standard v starosti tudi v prihodnje, moramo zagotoviti vzdržen pokojninski sistem, ki bo temeljil na vplačanih prispevkih in medgeneracijski solidarnosti. Za večino posameznikov upokojitev pomeni zmanjšanje dohodka in za nekatere celo tveganje za revščino v starosti. To še posebej velja za Slovenijo, saj spadamo med države, kjer so pokojnine glede na višino prejemkov pred upokojitvijo občutno nižje kot v povprečju Evropske unije. Tveganju pred revščino so še posebej izpostavljene samske starejše ženske. Kljub temu menimo, da bi bilo ustrezneje, če bi za upokojence, ki prejemajo nizke pokojnine in so finančno najbolj ogroženi, poskrbeli preko različnih socialnih transferjev, kot je na primer varstveni dodatek, ter da bi čim manj reševali socialne stiske upokojencev preko pokojninskega sistema. Slovenski pokojninski sistem namreč temelji na načelu socialnega zavarovanja, kar pomeni, da so tako pravice kot višina pokojnine odvisne od obdobja vplačevanja prispevkov in njihove višine. To pomeni, da kljub vsem svojim slabostim sledi načelu: več vplačaš, več prejemaš. Poleg tega pa pokojninski sistem temelji tudi na medgeneracijski solidarnosti, na podlagi katere generacije, ki trenutno plačujejo prispevke, upravičeno pričakujejo, da bodo ob izpolnitvi pogojev za upokojitev prejemale pokojnine v višini, ki jim bodo omogočile ohranitev njihovega življenjskega standarda. Zato se moramo, spoštovane kolegice in kolegi, zavedati, da je v pravi solidarnosti treba tudi prispevati, ne le prejemati. Že v predstavitvi stališča pri drugi obravnavi predlagane spremembe zakona smo povedali, da podpiramo skrajšanje prehodnega obdobja za uveljavitev višjega odstotka za odmero starostne, invalidske in vdovske pokojnine s šestih na štiri leta. Prav tako smo podprli določilo, ki bo zagotovilo najnižjo višino invalidske pokojnine. Predlagane spremembe pokojninskega zakona še vedno podpiramo, ker bodo zagotovile dostojnejši življenjski standard bodočim upokojencem ter hitreje izenačile položaj moških in žensk pri višini odmerne stopnje ob upokojitvi. Pri tem pa ponovno pozivamo, da se v prihodnje izogibamo parcialnim in hitrim spremembam pokojninskega sistema brez resne in široke javne razprave s socialnimi partnerji in z vsemi deležniki v pokojninskem sistemu. Takšne rokohitrske spremembe tako pomembnega sistema, kot je pokojninski, lahko hitro povzročijo nove krivice ali ustvarijo nove neenakosti znotraj iste skupine upravičencev. Ogrozijo lahko tudi dolgoročno vzdržnost sistema in porušijo že tako krhko medgeneracijsko in družbeno solidarnost. Če bomo s parcialnimi spremembami nadaljevali s takšnim tempom, kot to počnemo sedaj, se nam lahko hitro zgodi, da bomo na koncu vsi zavarovanci iz prvega pokojninskega stebra upravičeni zgolj do minimalne univerzalne pokojnine. Na drugi strani pa si bomo morali višjo pokojnino zagotoviti z dodatnim pokojninskim varčevanjem. Čas je, da ponovno opravimo temeljito analizo in premislek o našem pokojninskem sistemu, ki naj upošteva tudi vse dosedanje posamezne spremembe pokojninskega zakona, ponudi predloge za odpravo morebitnih krivic ter predlaga rešitve za široko javno razpravo o potrebnih ukrepih in spremembah pokojninskega sistema, ki bodo zagotavljale stabilnost pokojninske blagajne in medgeneracijsko solidarnost tudi v prihodnje. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih. Ker je amandma poslanskih skupin SDS, SMC, NSi in Desus k 2. členu vsebinsko povezan z amandmajema istega predlagatelja k 4.a in 4.b členu in ker je tudi amandma Poslanske skupine Levica k 2. členu vsebinsko povezan z amandmajema istega predlagatelja k 4.a in 4.b členu, bomo o amandmajih k tem členom razpravljali skupaj. V razpravo dajem 2., 4.a in 4.b člen ter tri amandmaje poslanskih skupin SDS, SMC, NSi in Desus in tri amandmaje Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Vidim, da je interes. Prosim za prijavo. Najprej dobi besedo Eva Irgl [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Predlagam, da ta krog razprav opravimo do konca, potem bomo pa drugi krog odprli [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Se boste presedli nekam. Predlagam, da opravimo razpravo, potem bomo pa odprli ponoven krog prijave. Izvolite postopkovno, gospod Željko Cigler.
Predsedujoči, imam pomembne argumente, s katerimi želim zastopati amandma in položaj upokojencev, in jaz sem se prijavil za razpravo in me računalnik ni zaznal, podobno kot kolegice Bah Žibertove. Zato prosim, če se lahko še enkrat da na glasovanje prijavljene za razpravo, da smo v enakopravnem položaju. Lepo prosim.
Predlagam, da opravimo razpravo po spisku, potem bomo pa nadaljevali z naslednjim krogom prijave. Najprej ima besedo Eva Irgl. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Če pogledamo malce širše na sam zakon in vsebino, ki je pred nami, naj rečem, da je bila skrb za starejše in za upokojence nedvomno vedno ena izmed prioritet te vlade, kar se kaže v različnih dejanjih. Moramo se zavedati, da smo vsi skupaj v izjemno zahtevnem času. Veste, kaj se dogaja na zdravstvenem področju, zagotovo smo vsi skupaj že malce utrujeni od vsega, ampak dejstvo je, da se je v tem času poskrbelo za mnoge, in poskrbelo se je tudi za upokojence, ki so, če pogledamo samo solidarnostni dodatek, dobili dvakrat od 130 do 300 evrov, odvisno od višine pokojnine. Pristojni ministrstvi, tako Ministrstvo za zdravje kot tudi Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, delata na končnem sprejetju zakona o dolgotrajni oskrbi. Vemo, da se ta zgodba vleče že zelo dolgo kot jara kača, da se je veliko vlagalo v neke študije na tem področju, potem pa se ni premaknilo od točke A do točke B. No, danes se to premika in upam, da bomo počasi vendarle imeli tudi zakon o dolgotrajni oskrbi v Državnem zboru. In tretja točka je zagotovo oblikovanje demografskega sklada. Preden grem na same amandmaje, mi dovolite, da povem tudi naslednje. Mi smo v preteklosti že večkrat predlagali mnoge dobre rešitve za upokojence. Govorim o Slovenski demokratski stranki. Se pravi, da smo ves čas zaznavali stiske upokojencev in smo jih tudi želeli reševati. Moram pa reči, da smo bili vedno znova zavrnjeni s strani takratne koalicije. Predlagali smo dvig minimalne pokojnine za starostne in invalidske upokojence, sploh kar zadeva invalidske pokojnine, smo jih predlagali že večkrat in končno se ta stvar sedaj rešuje. Jaz sem zelo zadovoljna, da je to tako, torej najnižje invalidske pokojnine nekako zvišujemo na raven, recimo temu, socialne pomoči. Mi smo tudi v preteklosti predlagali dvig odmernega odstotka, pa ste bili vedno proti temu, mislim, da tudi v stranki SAB. No, zdaj se stvari spreminjajo. Potem smo predlagali, da se v pokojninsko dobo upošteva tudi dokupljena doba, tudi tukaj ste bili proti. Zavarovanci, ki so pokojninsko dobo dokupili, so bili torej v neenakem položaju s tistimi, ki se jim je doba prostovoljnega zavarovanja priznala kot pokojninska doba brez dokupa. Zato smo to že takrat urejali, bili ste proti. No, danes smo to rešili. In kot je bilo že prej omenjeno v stališču Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, v preteklosti smo že predlagali, da se odpravi diskriminacija kmečkih zavarovancev. Tudi to smo popravili. Tukaj je šlo nedvomno za diskirminatornost, kajti nekdanji kmečki zavarovanci so plačevali višino zavarovanja za polni obseg pravic, potem ko so se upokojili, pa so jim priznali le ožji obseg pravic in s tem tudi manjšo odmero pokojnine. To je bilo nujno potrebno popraviti in takrat na odboru za delo smo seveda opravili dobro razpravo [[…]]
Kolegica Eva, predlagam, da razpravljate o amandmajih, da ne širimo razprave na zgodovino in naprej. Izvolite.
Bom, se bom posvetila, v redu. Najlepša hvala za opozorilo. Če gremo na same amandmaje. V koaliciji smo pripravili amandmaje, ki dvigujejo višino zagotovljene pokojnine s 581 evrov na 620 evrov. To je znesek, ki v letošnjem letu predstavlja 65,42 % najnižje pokojninske osnove. Upam, da bo takšen amandma tudi sprejet, oziroma verjamem, da bo. Potem smo z amandmajem zagotovili, da se ponovno vzpostavlja najnižjo višino invalidske pokojnine, kot je bila že sprejeta na Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide. To pomeni, da najnižje invalidske pokojnine zvišujemo na 41 % najnižje pokojninske osnove. Že prej je bilo lepo povedano, da to predstavlja približno 389 evrov. In še tretja stvar, ki jo znotraj teh amandmajev predlagamo, je to, da se bo najnižja pokojnina v letošnjem letu določila v znesku 29,5 % najnižje pokojninske osnove, kar znaša natančno 279,56 evra. V Slovenski demokratski stranski nedvomno izboljšujemo položaj upokojencev z najnižjimi pokojninami, položaj invalidskih upokojencev in seveda tudi upokojencev na splošno, saj bi sicer ta znesek 29,5 % dosegli bistveno kasneje. Podprla bom tako naše amandmaje kot potem tudi zakon. Zagotovo bomo še naprej delali v smeri, da čim bolj izboljšamo kvaliteto naših sodržavljanov, upokojencev, in bomo seveda še vedno delali v skrbi za starejše. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Vojko Starović. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Menim, da je bil že čas in je prav, da se opravičimo svojim očetom in materam ter vsem svojim prednikom. Namesto da bi jim bili hvaležni in bili ponosni nanje, iščemo njihove napake in skrajno ponižujoče govorimo o njihovem času, čeprav so nam dejansko pustili zelo veliko – zgrajeno državo z vso potrebno infrastrukturo, bolnišnice, univerze, solidno delujoče gospodarstvo, finančne institucije, dobre banke, dobre zavarovalnice, in tudi z dokaj zgledno stopnjo pluralizma za tisti prejšnji sistem. Mi pa smo si to dediščino, namesto da bi jo dograjevali, na veliko delili med sabo in jo tudi na veliko zapravljali. Moram povzeti, samoprispevki so bili urejeni, vrtci, šole, bolnice, z nizkimi plačami so se odrekali v dobro bodočim generacijam in prišli smo v to Slovenijo z 20-procentno zadolženostjo proračuna, sedaj pa se bližamo 100-procentni in zadolžujemo svoje otroke. Mislim, da se moramo njim, ki so vse našteto zgradili, opravičiti. To, kar delamo, je človeško in prav, zato smo mi tudi vložili ta amandma in naš predlog, da se skrajša vsaj prehodno obdobje, da ljudem, ki gredo sedaj v penzijo, to skrajšamo. Zato bomo mi vsekakor to podprli in upam, da bomo tudi podkrepili. Kakor slišim razpravo, smo v tem dokaj soglasni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Boštjan Koražija. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, najlepša hvala za besedo. Veste, kaj je bilo najhujše prej poslušati v razlagi oziroma stališču predstavnice Vlade? Ko je govorila o tistih najrevnejših oziroma najšibkejših v naši družbi. To so upokojenke in upokojenci, ki dobivajo te mizerne pokojnine, recimo 240 evrov, 250 evrov, in dejansko ne da živijo na robu, oni živijo pod robom. Dejansko živijo in tolčejo revščino. Te zgodbe sploh tisti, ki delamo dosti na terenu, poslušamo dnevno. Človek ne more, da ga ne bi globoko prizadelo oziroma da se ne bi tudi čustveno odzval na primere, ko srečaš starejše oziroma upokojenke in upokojence, ki životarijo – dejansko ne živijo, životarijo – s temi pokojninami in dejansko želijo samo to, da bi lahko šli v trgovino brez pomisleka, ali bodo imeli naslednji dan dovolj za plačilo vode, elektrike in ostalih računov. Imamo tudi kar nekaj strank, ki so, sploh stranka, ki precej nasprotuje tem našim amandmajem, dejansko v Državnem zboru že toliko let oziroma tudi toliko mandatov, da te zadeve, o katerih se danes pogovarjamo, sploh ne bi smele biti na urniku oziroma sploh ne bi smeli več o njih razpravljati, se pravi o ekstremno revnih upokojenkah in upokojencih, ki životarijo s temi pokojninami, ki jih dobijo. In kar je najbolj grozno v tem primeru, ljudje se ne zavedate oziroma se ne zavedajo, da ogromno teh ekstremno nizkih pokojnin dobivajo čistilke oziroma storitveno osebje, ki je delalo tudi 30, 40 let, recimo tudi na terenu. V takem primeru je treba tudi [[…]]Gospod se zdaj razburja tamle zraven – saj ste imeli šanso, lahko bi pred 20 leti to uredili [[…]]
Kolega Koražija, imate besedo, ne polemizirajte z ljudmi, ki nimajo besede. Izvolite.
Hvala. No, moram se odzvati, kajne? V vsakem primeru, kot že rečeno, bi že bil čas oziroma se o teh stvareh, o katerih se danes pogovarjamo, dejansko danes sploh ne bi smeli več pogovarjati. Pa se moramo, zato ker je to treba urediti. Nujno je potrebno dvigniti najnižje pokojnine, ki so res pod pragom, ne pod pragom revščine, pod pragom preživetja, golega preživetja. Seveda želim, da podprete naš amandma, če bi bil sprejet, bi bil zagotovljen dvig pokojnine s 581 evrov na 613 evrov, in do pokojnine 613 evrov bi bilo potem upravičenih 24 tisoč upokojencev. Zagotovljeno pokojnino bi dvignili za skupaj okoli 80 tisoč upokojencev. Vem, v zadnjem času oziroma tudi v zadnjih dneh je bilo precej debate, koliko bi to stalo pokojninsko blagajno oziroma proračun in te zadeve. Vem, da je bil upor na vseh frontah, kar je dejansko nerazumljivo. Moram priznati, da zadnje čase počasi že obupujem in nad Državnim zborom in nad državo. Ko govorimo o tistih najšibkejših in najrevnejših v naši družbi, se stalno kregamo okrog njih, nikoli se pa ne pogovarjamo o tistih, ki dobijo največ oziroma ki imajo največ, kako njih primerno in pravilno obdavčiti, da bi tudi pravilno vračali državi oziroma družbi. V takih primerih, kot je danes, je nerazumljivo, če tega amandmaja ne boste podprli, sploh stranka, ki se zavzema za upokojence. In potem smo poslušali po televiziji raznorazne nebuloze, na primer, da je predsednik Zveze društev upokojencev Slovenije proti dvigom mizerne oziroma najnižje pokojnine. To je samo še v Zimbabveju, recimo. Pa ne bi rad kakorkoli užalil Zimbabveja, ampak gospod Janez Janša dostikrat uporablja hešteg Zimbabve, da to razčistimo. V glavnem, prosim [[…]] [[nemir v dvorani]]
Prosim, dajte mir v dvorani.
V vsakem primeru prosim, da podprete naš amandma. Vsak ima v svoji družini oziroma v svojem ožjem krogu ali v sorodstvu gospo, gospoda, upokojenko, upokojenca, ki tolče revščino. Ne samo, da se prebijajo s temi mizernimi pokojninami, ampak so dejansko tiho, ker se ne želijo izpostaviti, da so revni. Lahko vam povem iz izkušenj s terena, da ti ljudje, ki imajo najmanj, po navadi nič ne povedo, za nič ne prosijo, ker jih je najbolj sram. Mi bomo njihov glas, jaz sem njihov glas in s tem, ko boste podprli ta amandma, boste tudi vi postali njihov glas tukaj v Državnem zboru. Da ne boste samo govorili, da se zavzemate za, imate danes idealno šanso, da se res zavzamete za tiste, ki so res potrebni vaše pomoči. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Jožef Lenart. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani podpredsednik, spoštovane kolegice in kolegi, gostje! Na neki način imamo danes v obdelavi ali v obravnavi Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Že kar nekaj novel je bilo na ta zakon vloženih, danes se predlagatelji – bom rekel, pravzaprav ni pomembno, kdo so predlagatelji – večina, tudi koalicija pridružujejo in podpirajo predlog zakona, smo ga pa seveda tudi primerno zamandmirali. Gre torej za to, da se izboljšuje finančni položaj in s tem socialni položaj upokojencev, ta težka situacija, s katero se določeni sloji in upokojenci že spopadajo. Vsi imamo seveda v mislih tudi tiste, ki bodo to še postali. Moramo pa vedeti, da v nobenem primeru ne moremo enačiti tistih, ki so v tem trenutku zdravi pa ne delajo, in tistih, ki so v tem trenutku pridno zaposleni in bodo na neki način prišli do nekega ugodnega statusa na stara leta z vsemi temi popravki, da bodo lahko kulturno preživeli. Če se dotaknem tega, smo v Slovenski demokratski stranki na neki način slišali te stiske upokojencev in njihove prošnje po bolj pravičnem pokojninskem in socialnem sistemu in potem tudi z amandmaji dodali k zakonu določene predloge tako, da se bo odmerni odstotek povečal, in to v določenem prehodnem obdobju, kar bo sedaj štiri leta. Z amandmaji poslanskih skupin Slovenske demokratske stranke in koalicije smo tudi dvignili najnižje invalidske pokojnine. Pomembna je določba, da se invalidska pokojnina, ki je nižja od zagotovljenega zneska, določi kot minimalni znesek, skupni 383 evrov, ki se približuje socialni pomoči. K tem amandmajem Levice k 39. členu. Dejansko tudi Vlada podpira predlog sprememb zakona in tudi Zpiz se je na našem odboru strinjal s tem, da je potrebno nekaj narediti, in če je tukaj politični konsenz, zakaj pa ne. Ampak oba pa sta opozorila na to, da slovenski pokojninski in invalidski sistem ne prinese hitrih sprememb, in zaradi tega moramo biti pravični do vseh upokojencev. Višje pravice se lahko zagotavljajo le postopno v ustrezno določenem prehodnem obdobju. Lahko bi bili všečni, kot so ti amandmaji Levice, ampak nagibajo se bolj kot ne k temu, da bi se ne glede na vplačane prispevke določile minimalne pokojnine na osnovi minimalnih življenjskih stroškov. Če se dotaknem tega, mene bi lahko prepričali, da bi ljudem dali najnižjo pokojnino ali da bi tisti, ki imajo za sabo 15 ali 20 let dela, dobili vsaj 420 evrov, ampak potem moramo tistim, ki pa imajo za seboj 40 let dela, dati 800 evrov. Ampak vemo, da sistem, takšen, kot je, ta moment tega ne bi prenesel. Zaradi tega teh amandmajev Levice ne morem podpreti, zakon in amandmaje koalicije pa bomo v celoti podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Mojca Žnidarič. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Kot smo slišali, je bil prvotni cilj oziroma glavni namen tega zakona skrajšanje prehodnega obdobja za moške, torej da tudi oni čim prej, tako kot ženske, pridejo na teh 63,5 % pokojnine, in to prehodno obdobje skrajšujemo s šest na štiri leta. Drugi cilj, o katerem je bilo dogovorjeno, ki je bil dosežen že znotraj obravnave na matičnem odboru za delo, družino, je bil, da se določijo najnižje invalidske pokojnine, za kar smo v koaliciji tudi vložili amandma in to višino določili na najmanj 41 % pokojninske osnove, kar znaša nekje 390 evrov. Potem pa je bil, kot vemo, na prejšnji plenarni seji izglasovan tudi populistični amandma Levice, s katerim lahko sesujemo naš celotni pokojninski sistem. Zato smo bili primorani v koaliciji vložiti nove amandmaje. In sicer, strinjamo se oziroma tudi sama se popolnoma strinjam, da kdor je delal polna leta – torej da je delal 40 polnih let ali pa ženske v preteklih letih 38, 39, kolikor je pač znašala njihova polna doba – mora prejemati pokojnino, višjo od varstvenega dodatka in tudi od praga revščine. Zato predlagamo dvig zajamčene pokojnine za polno delovno dobo na višino 620 evrov. Cenzus za varstveni dodatek sedaj znaša 591 evrov in popolnoma se strinjamo, da mora biti pozitivna razlika za tiste, ki so delali 40 let, da dobijo torej več, kot znaša varstveni dodatek, da jim po 40 letih dela ni treba iti vlagat vloge na center za socialno delo. Kot drugo. Ponovno vračamo tudi najnižjo invalidsko pokojnino na prejšnjič že določenih 41 % pokojninske osnove, kot sem rekla, to znaša 390 evrov. Tukaj želim pojasniti, da je že pri samem izračunu pokojninske osnove oziroma invalidske pokojnine zajet solidarnostni dodatek oziroma ta socialna komponenta. Kajti vsem, ki se invalidsko upokojijo, se od dneva, ko nastopi invalidnost prve kategorije, prištejejo fiktivna delovna leta; do starosti 60 let dve tretjini teh let, od starosti od 60 do 65 let pa polovico teh let. Se pravi, ta leta se jim prištejejo, kot da bi delali, tako da je pri invalidskih pokojninah ta solidarnostni ali pa socialni moment v bistvu že vključen. Glede najnižjih pokojnin pa se seveda ne moremo strinjati, da se kar vse dvignejo na 442 evrov, kot je bil izglasovan prejšnjič amandma Levice, saj to poruši vsa razmerja glede vplačil. Kot smo danes že slišali, bi tisti, ki bi vplačevali 15 let, imeli enako pokojnino kot tisti, ki bi vplačevali 29 let. Potem bodo dejansko vsi po 15 letih nehali vplačevati in bodo raje varčevali za sebe drugje in vprašanje je, koliko bomo potem zbrali v pokojninsko blagajno. Tudi ni prav, da se potem enači tiste, ki so plačevali ožji obseg, ker tukaj so prispevki zelo nizki, precej nizki, tudi teh ne moremo enačiti z ostalimi, kajti zavestno so izbrali takšen obseg zavarovanja. Še enkrat želim poudariti to, kar poudarja tudi Zpiz, navsezadnje tudi ZDUS: pokojninska blagajna ni socialna blagajna. Mi lahko pomagamo upokojencem na kakšen drug način – in jim tudi pomagamo preko socialnih transferjev, varstvenih dodatkov – ampak pokojninska blagajna ni socialna blagajna. Ravno zaradi tega je bil že leta 2012 varstveni dodatek izvzet, izključen iz pokojninske blagajne, torej ga ne izplačuje Zpiz, ampak ga izplačujejo centri za socialno delo. Je pa bil že takrat varstveni dodatek dejansko neka socialna komponenta, ker se je izplačeval odvisno od dohodkov družinskih članov in tudi od dolžine vplačanih prispevkov. Ta socialna komponenta se je prenesla torej na CSD-je, centre za socialno delo, že leta 2012, ker je takrat bil cilj pokojninske blagajne, da se očisti nevplačanih prispevkov. Danes smo že slišali in še enkrat poudarjam, da se s spremembo, ki jo je predlagala Levica, z amandmajem, ne strinja ne Svet Zpiza in tudi ne Zveza društev upokojencev, kajti šlo bi za rušenje temeljnih načel pokojninskega sistema. In kot rečeno, socialna problematika se ne more reševati v sistemu obveznega in pokojninskega zavarovanja, kajti temelji predvsem na višini in dolžini vplačanih prispevkov. Ima vgrajene tudi določene solidarnostne note, ampak te ne morejo biti večinski del, torej presegati ostalih komponent, ki so vezane na višino in dolžino vplačanih prispevkov. Zato tudi z našim amandmajem, koalicije in stranke Desus, popravljamo najnižjo pokojnino, in sicer na 29,5 %. Ta višina je višina, ki bi bila določana po izteku prehodnega obdobja, ampak jo torej že takoj dajemo na te procente, 29,5 %, to znaša zdaj 280 evrov in se bo tudi vsem na to višino potem uskladilo. Vsi tisti, ki so se upokojili pred leti in imajo nižje pokojnine – iz obrazložitve amandmaja lahko vidimo, da imajo tisti, ki so se do leta 2012 upokojili, najnižjo pokojnino 229 evrov, leta 2016 236 evrov, leta 2020, torej lani, imajo 252 evrov. Vsi ti bodo takoj prešli na teh 29,5 %, kar znaša 280 evrov. Zdelo se nam je logično, da se za vsa leta za nazaj ta višina potem vsem uskladi. To je edino, kar je bilo možno potem tudi utemeljiti in urediti. Pomembno je tudi to, da so v teh 280 evrov vključeni tudi vsi tisti, ki so vplačevali prispevke za ožji obseg. Torej, tudi vsi tisti bodo dobili najmanj ta znesek. Nikakor pa ni možno, da bi vsem tistim, ki so vplačevali za ožji obseg, potem lahko dali kar 440 evrov pokojnine. Zelo pomembno, kar moram poudariti in povedati, je tudi to, kar urejamo s temi amandmaji, in sicer je vezano na družinske in vdovske pokojnine. Do sedaj se, če je imel partner ali upokojenec zajamčeno pokojnino – ta zdaj znaša 580 evrov, če bo sedaj to sprejeto, in verjamem, da bo, bo šla na 620 – družinske in vdovske pokojnine niso obračunavale od tega zneska, torej od zajamčene pokojnine, ampak od dejanske pokojnine teh upravičencev oziroma umrlih in so dejansko bile družinske in vdovske pokojnine precej nižje, ker se niso od zajamčene. To tudi sedaj urejamo s temi amandmaji. Res pa je, da je tukaj za naprej, ni bilo možno urediti za nazaj. Za naprej bo potem tudi urejeno, da se bodo družinske in vdovske pokojnine obračunale od zajamčene pokojnine in da se bo najnižja pokojnina nanašala tudi na njih, se pravi, da potem tudi družinska pa vdovska pokojnina ne bo mogla biti nižja od teh 280 evrov, kar se mi zdi tudi eden od zelo dobrih dogovorov, kar jih je bilo možno znotraj vsega tega sistema doseči. Glede na vse povedano bom podprla amandmaje koalicijskih strank in Desusa, ker so pravični in tudi vzdržni. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Miha Kordiš. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Za to sejo Državnega zbora smo na mizo dobili koalicijske plus Desus amandmaje, ki režejo pridobitev, izborjeno na prejšnji obravnavi, to je, da se najnižje pokojnine absolutno dvignejo na 442 evrov in najnižje pokojnine za polno dobo na 613 evrov, kot smo predložili amandma v Levici. Bom rekel, na srečo Vlada, koalicija v tem svojem posegu ni tako groba, kot bi lahko bila. Očitno je javni pritisk zalegel do te mere, da se ne bodo zrezale kar vse pridobitve, ostala bo recimo povišica pokojnine za polno dobo, ampak se zgolj delno posega. Žal pa ravno na tistih točkah, kjer je stiska upokojencev najhujša. Ravno odprava revščine je bilo glavno vodilo, ki nas je v Levici gnalo k pripravi tega amandmaja. Navsezadnje je dvig pokojnin na to dvojno dno, na 442 evrov oziroma 613 evrov, tudi naša programska točka. Če nadaljujem s primerjavo tega, kar predlagamo mi, in tega, kar zdaj dela Vlada. Vlada oziroma njena koalicija pravi, da se pokojnina za polno dobo dvigne na 620 evrov, kar je načeloma okej, me pa moti dejstvo, da ne gre za nikakršen sistemski ali sistematični poseg, tako kot mi vežemo dolgoročne življenjske stroške na znesek minimalne pokojnine za polno dobo. Dviga se tudi odstotek pri invalidskih pokojninah, hkrati bodo pa najkrajšo, kot sem že izpostavil, potegnili reveži. Tistim, ki smo jim na prejšnji obravnavi zagotovili 442 evrov najnižje pokojnine kot pokojninsko dno, bodo na današnji obravnavi z glasovalnim strojem poskusili poslanke in poslanci koalicije vzeti 160 evrov. 160 evrov, gospe in gospodje, boste šli jemat revežem, ki že tako nimajo nič. 246 evrov znaša najnižja pokojnina v državi. Veste, kdo jo prejema? Ne neki goljufi in špekulanti, kot to poskušate prikazati, prejemajo jo starejše samske ženske, še posebej kakšne kmetice, ki so delale doma v gospodinjstvu na kmetiji celo svoje življenje. Zaradi tega se potem v pokojninski blagajni tudi ne prikazuje njihovo delo kot nekaj, kar bi bilo potrebno nagraditi oziroma zavarovati za časa starosti, in vse, kar jih čaka na stara leta, je revščina. Tako mizerne pokojnine prejemajo tudi invalidi. To so ljudje, ki trpijo najhujšo revščino, kar se tiče postavk Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Kar smo izborili in kar smo predlagali v Levici, bi pomagalo 138 tisoč ljudem; 58 tisoč je takih, ki bi jim šla pokojnina gor s to absolutno najnižjo pokojnino, in tem ljudem vi danes pravite, da so špekulanti, da si ne zaslužijo varne starosti in tako naprej. Potem se ponuja tudi argument, češ, ja če dvignemo absolutno najnižjo pokojnino na 442 evrov, potem se pa ne bo splačalo delati, ne bo se splačalo vplačevati prispevkov. Gospe in gospodje, zdaj se ne splača delati in vplačevati prispevkov, ker garaš kot živina celo življenje, potem te čaka pa neka mizerna pokojnina, ki ti ne zagotavlja varne starosti. In delaš, delaš, delaš celo življenje, komaj prideš do možnosti, da greš v pokoj, upokojiš se napol invaliden, uničena hrbtenica, sesuti živci, živiš še pet let, potem umreš. Zato je logika, ki polni naš pokojninski sistem, v resnici zgrešena. Reveži umirajo prvi, na ta način financirajo pokojnine tistih, ki so bili že skozi življenje najbogatejši. Zato mora naša pokojninska blagajna postati bolj socialna, kot je. Ni res to, kar neprestano poslušamo iz koalicijskih vrst in s strani gospoda Sušnika iz ZDUS – da naša pokojninska blagajna ni socialna blagajna, da jo vodi zavarovalniški sistem. Več kot milijarda evrov transferja iz proračuna pokriva pokojnine, to je več kot petina mase sredstev, ki jo potrebujemo za to, da pokrivamo pokojnine, pa proračuna ne polnijo prispevki, polnijo ga davki. Absurdno se je sklicevati na zavarovalniški sistem in trditi, da je pokojninska blagajna zavarovalnica – ker ni. Če bi bila pokojninska blagajna zavarovalnica, ne bi bilo nikakršne potrebe, da je javna. Ampak ker je javna, je tudi solidarna. Vsaj naj bi bila, elementi tega so že zdaj vgrajeni v sistem. Eno je proračunski transfer, ki sem ga omenil, drugo je dejstvo, da je zajamčena pokojnina za polno dobo že sedaj vpisana v pokojninski sistem. Tretji argument pa je, da so najvišje pokojnine omejene navzgor. Se pravi, logika, kolikor si ti plačal za časa delovno aktivnega življenja, toliko boš dobil na stara leta, že zdaj ne drži. Ne drži, kratko malo. Odstopanja so precej jasna. V Levici pravimo samo, naj postanejo še bolj socialna in naj naslavljajo revščino upokojencev tam, kjer je zadeva najhujša. Revščino upokojencev je posebej poglobila ideologija, ki se tudi danes sliši po parlamentarni dvorani, da je treba pokojninsko blagajno nekako ločiti od socialne. Kako ta zgodba ne drži že pri obstoječem sistemu, sem povedal, bom pa nadaljeval s tem, kaj je delovanje, sledeč tej ideologiji, v preteklosti pomenilo. Z njim je najbolj brutalno začela operirati SD-jeva vlada, natančneje minister Svetlik, ki mu je nato sledila tudi Anja Kopač Mrak, državne pokojnine so se ukinile in se retorično ali pa formalno nadomestile z varstvenim dodatkom. Kaj se je zgodilo? Praktično čez noč je državne pokojnine izgubilo 50 tisoč najrevnejših upokojencev, ki se niso obrnili po pomoč na centre za socialno delo za varstveni dodatek. Zakaj ne? Ker je v zakonodaji zapisan pogoj vračljivosti varstvenega dodatka na način, da se država prejemniku varstvenega dodatka usede na nepremičnino in mu jo zaplombira. To ni socialna pomoč in to ni socialni sistem, to je kreditiranje revežev, zato da se lahko njihovim družinam pobere še tisto malo nepremičnino, ki jo morda imajo, kakšno stanovanje v mestu, domačijo, neko hiško na podeželju in tako. In zdaj nekomu, ki je celo življenje delal in celo življenje trpel revščino, vi danes govorite, neki starejši ženici, naj se gre na stara leta poniževat na center za socialno delo, podpisovat tja raznorazne izjave, da jo slečejo praktično do gat skozi 40 različnih evidenc, da bo vendarle dobila tisti uborni varstveni dodatek. Pazite, to še ni konec zgodbe [[…]]
Kolega Kordiš, predlagam, da se vrnete na 2. člen, 4.a, 4.b člen in vsebino amandmajev. Prosim, da ne komplicirate in da razpravljamo o točki dnevnega reda.
Nikoli ga nisem zapustil. Bom nadaljeval, predsedujoči, ker natančno to je točka dnevnega reda. Tudi nosilni argument vaše stranke in amandmajev, ki jih je vaša stranka sopodpisala, predsedujoči, je ravno, da je treba pokojninsko blagajno ločiti od socialne blagajne, in točno o tem razpravljam, to so amandmaji k 2. točki. Še po tem, ko bo ta ženica vendarle prebrodila vse ovire, cel labirint socialnega sistema in poniževanja, kot je pri nas v veljavi, tega varstvenega dodatka ne bo prejela brezpogojno, država se ji bo usedla na nepremičnino [[…]]
Kolega Kordiš, predlagam, da se vrnete k vsebini amandmajev in členov, sicer vam bom odvzel besedo. Varstveni dodatek je kategorija, ki ni zajeta v teh treh členih in teh treh amandmajih.
Amandmaji k temu členu se sklicujejo eksplicitno na varstveni dodatek in na socialne transferje v kombinaciji s pokojninami, predsedujoči. Če dovolite, bom nadaljeval. Vse to so razlogi, zakaj je sistemsko naslavljanje revščine upokojencev mogoče samo na način, kot smo ga predlagali v Levici. Se pravi, da se najnižje pokojnine dvignejo na 442 evrov in najnižje pokojnine za polno dobo na 613 evrov, torej na kratkoročne in na dolgoročne življenjske stroške. Vse ostalo so samo puhlice, izigravanje ene skupine revnih upokojencev proti drugi skupini revnih upokojencev in nikakor ne to, kar Vlada rada označi za sistemsko rešitev. Za 70 milijonov evrov bi bil letni proračunski transfer v pokojninsko blagajno višji, to je izrazito zanemarljiv znesek za to, da ljudem pomagamo pri tem, da gredo namesto dvakrat na mesec na Rdeči križ samo enkrat na mesec pa da jim ni več treba jesti svojih večerij iz mačjih konzerv. Za zaključek. Vladni predlog je pozabil tudi na družinske pokojnine, na vdovske pokojnine in še na nekaj, kar izpostavlja Delavska svetovalnica in kjer se tudi delajo hude krivice, to je na invalidska nadomestila. Rešitev, ki smo jo v Levici predlagali, je kot rečeno sistemska in zaobjema vse te kategorije. Upam, da koalicijski, vladni, kakorkoli jim že rečemo, amandmaji danes ne bodo sprejeti, ker se mi zdi absolutno nesprejemljivo, da se nekomu pusti pokojnino globoko pod pragom tveganja revščine in da danes želijo privilegirani gospe in gospodje, poslanke in poslanci revežem vzeti 160 evrov na mesec, ki smo jih komaj priborili in jim jih zagotovili na prejšnji obravnavi. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Primož Siter. Izvolite.
Hvala za besedo. Kolegice in kolegi, dober dan! Predlog, ki ga imamo na mizi, v tistem delu, ki smo ga predlagali v Levici, direktno vpliva na 140 tisoč ljudi v Sloveniji, 140 tisoč upokojencev. In ker je, roko na srce, pokojninski sistem takšen, kot je danes, sila kompleksen, se jaz, mislim, da upravičeno, sprašujem, kdo ga zares tudi v tej dvorani do potankosti in v celoti razume. Dovolil si bom pojasniti v zelo enostavnem jeziku, na zelo enostaven način, kaj danes sploh počnemo. Roko na srce, med ljudmi, med upokojenkami in upokojenci se bržkone pri marsikom pojavlja vprašanje, kaj sploh pomeni odmerna stopnja ali pa kaj pomeni prehodno obdobje, kot smo danes slišali. Ali pa kaj sploh je in kako funkcionira pokojninska blagajna. Zato jaz mislim, da smo dolžni pojasniti, o čem dejansko danes govorimo in kako se politične odločitve, ki jih tukaj sprejemamo, bodisi je to sprejetje našega amandmaja bodisi sprejetje kakšnega drugega amandmaja, pretečejo, prevedejo v življenje ene upokojenke ali pa enega upokojenca. Dejstva so zelo enostavna. Na tej točki operiramo s pokojninskim sistemom, ki ni pravičen. Pravičen ni predvsem zato, ker upokojenkam in upokojencem, ki so delali, pa ne glede na to, ali so delali 15 let ali pa 40 let, v veliki meri ne dopušča možnosti za normalno preživetje. V Sloveniji imamo 230 pa nekaj tisoč ljudi, ki živijo pod pragom revščine, samo 90 tisoč med njimi jih je upokojenk in upokojencev. Najbolj, kot smo danes že slišali, so na udaru kmečke ženske, starejše od 65 let. Torej, marsikdo med upokojenci, ki so vplačevali v ta pokojninski sistem, danes iz njega ne dobi dovolj za svoje lastno preživetje. Zakaj je to tako? Drugo dejstvo – to je stvar političnih odločitev iz preteklosti. Bodisi v imenu varčevanja bodisi v imenu skrbi za vzdržnost pokojninske blagajne ali s katerimkoli izgovorom, stvar politične odločitve doslej je bila držati določeno število upokojenk in upokojencev v revščini. Žrtev teh političnih odločitev so seveda neposredno ljudje, upokojenci, slišimo, z minimalno pokojnino 275 evrov oziroma pred dnevom sem slišal izpoved neke družine, ki govori o svoji babici, kmečki ženski, stari 86 let, ki dobiva svojo kmečko pokojnino v višini 182 evrov. Recimo ena žrtev političnih odločitev v preteklosti in nepravičnega pokojninskega sistema. Ne bom dolgovezil, rešitev je na dlani. Rešitev, ki jo ponuja naš amandma, torej amandma Poslanske skupine Levica, in ki je sila enostavna. Sila enostavna rešitev za sicer zelo kompleksno seštet in sešit pokojninski sistem. Ponuja odgovore na vse argumente, ki so v preteklosti veljali in ki se jih je politični prostor posluževal, zato da se sprememb ne da uvesti. Najprej. Rešitev, ki jo predlagamo, je vzdržna za pokojninsko blagajno. Vzdržna je. Res je, da na odhodkovni ravni odpelje 69 milijonov evrov, ampak na drugi strani pa s predlogom, ki spreminja prispevno stopnjo na naslovu delodajalca, že v naslednjih štirih letih na letni ravni vanjo prinese 560 milijonov. Torej na eni strani minus 69, na drugi strani plus 560, toliko o vzdržnosti. Rezultat in tisto, kar se na terenu med ljudmi najbolj pozna in kar ima največ vrednosti: tisti z najnižjo pokojnino, bodisi je to 275 evrov ali kolikorkoli, bodo enostavno skočili s svojim TRR, s svojo denarnico do najmanj 442 evrov, kar je tudi izračunana spodnja meja kratkoročnih življenjskih stroškov. 442 evrov, to niso milijoni, mi ne ponujamo življenja v ne vem kakšnem luksuzu, ampak minimalno preživetje pa je nekaj, kar vsak človek, ki je kolikorkoli prispeval v gradnjo družbe ali ne, mora prejeti. Tisti s starostno pokojnino, torej s celo delovno dobo 40 let, pa na podoben način, torej na 613 evrov, kar je najmanj solidarnosti, kar je lahko kot politiki, kot odločevalci pokažemo do vsake prebivalke in prebivalca Slovenije. Na hitro se moram odzvati še na nekaj dilem, ki ste jih poslanke in poslanci izrazili bodisi zdaj v razpravi bodisi v stališčih poslanskih skupin. Največ seveda leti na argument, da mogoče ni pošteno, da bo pa zdaj nekdo prejemal enako pokojnino za 15 let delovne dobe kot nekdo, ki je delal 30 let. Pokojninski sistem in odmerne odstotke popravlja Vlada in Levica in naši argumenti skozi amandmaje tukaj niso odgovorni, da je sistem krivičen, kot je. Za mizerno stanje na pokojninskem zemljevidu so krive vse vlade do zdaj, mi smo bili tudi še v prejšnjem mandatu oziroma v prejšnji konstelaciji enako kritični tudi do pokojninske reforme Šarčeve vlade. Tukaj bolj kot neke trditve ali pa razloge, zakaj to, postavim nekaj vprašanj. Zakaj je situacija takšna, postavim nekaj vprašanj. Koga lahko, ko govorimo o tem, da je nekomu fer dati 442 evrov za preživetje – še enkrat poudarjam, govorim o 442 evrih, ne govorimo o novem milijonskem davčnem odpustku, kot to predlaga trenutna vlada z antisocialno kapico, ampak govorimo o 442 evrih za preživetje. Bolj se pojavlja vprašanje, koga v bistvu sploh lahko in upravičeno moti, da to vsoto nekomu zagotovimo. Zakaj ne? Zakaj človek ne bi smel po tem, ko je v družbo prispeval, ko je delal ne glede koliko let, dobiti vsaj 442 evrov minimalne pokojnine za to, da se njegovo preživetje ravno poravna z ravnjo minimalnih življenjskih stroškov. In tudi vprašanje, komu s tem karkoli jemljemo, če to ni usodno za pokojninsko blagajno, če to ni usodno za kogarkoli. In vprašanje, ali ima kdo s 640 evri pokojnine v bistvu kaj več, če nekdo drug na drugi strani životari s tistimi 250, 275 evri. In še, če je to invalidski upokojenec, ali je sam kriv, da je invalidski upokojenec, ali je sam kriv, da se je recimo zaradi poškodbe pri delu znašel na invalidski penziji ali pa da se je po 29 letih primoran invalidsko upokojiti in prejemati tistih bornih 300 evrov pokojnine? Je sam kriv, ker se je poškodoval, da je pristal na tako nizki stopnji? Moj klic je, da te zelo enostavne rešitve za ključne probleme, s katerimi se kot družba soočamo, podpremo, argumenti, ki sem jih slišal proti temu, v bistvu ne stojijo, ne stojijo javnofinančno, ne stojijo socialno, ne stojijo nikakor. Poslanke in poslanci, pozivam, da jih podprete in končno po 30 letih politike v tej državi naredimo nekaj konkretnega. Ne samo tista dva evra povišice oziroma dva evra višje pokojnine in podobne ukrepe, ki so jih bili z usklajevanji deležni upokojenke in upokojenci, ampak da res eno konkretno stvar, ki bo odpravila ta najbolj pereč problem v slovenski družbi, ki je revščina upokojencev, odpravimo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Bili so sprejeti tudi kakšni drugi ukrepi. Ker je prej še bil interes za prijavo, začenjam postopek prijave. Izvolite se prijaviti. Najprej dobi besedo Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa državna sekretarka, drage kolegice in kolegi! Obravnavamo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ZPIZ-2I. Se pravi, govorimo o pokojninskem sistemu. Izjemno pomemben sistem, ki je praktično v vsakem trenutku, če gledam z današnje perspektive nazaj ali pa tudi v prihodnje, kar je še bolj pomembno, izjemno pomembna materija tako za Slovenijo kot tudi za celotno Evropo. To ni kar neki sistem, kjer bi se vsak drugi dan pogovarjali o drugačnih številkah, gre za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Če smo zaposleni, dobivamo plačo, dobivamo bruto plačo in od bruto plače vsak delojemalec plača 15,5 % v pokojninsko blagajno, vsak delodajalec pa od te iste osnove 8,85 %. Skupaj, če zaokrožimo, gre torej četrtina, skoraj 25 % ali bolj točno 24,35 %, od bruto plače v pokojninsko blagajno od vsakega, ki prejema bruto plačo. To je zelo pomembno. Zakaj imajo nekateri res mizerne, nizke penzije? Razloga sta najmanj dva. Prvi je, da je nekdo plačeval prispevke od izjemno nizke osnove. Drugi je lahko, da je nekdo plačeval prispevke zelo kratek čas, morda samo nekaj let, ne 40, ampak samo nekaj let. Rezultat je – takšen je sistem, in ni samo v Sloveniji takšen – da je takšna penzija lahko potem res izjemno nizka. Ampak, gospe in gospodje, mi smo socialna država. V Novi Sloveniji se zavedamo, da je leta 2019 skoraj četrt milijona državljanov živelo pod pragom revščine, kar pomeni, da je enočlansko gospodinjstvo na mesečni ravno dobilo manj kot 703 evre oziroma na letni ravni manj kot 8 tisoč 440 evrov. Ampak smo socialna država. Res pa je, da na tej seji, pri tej točki dnevnega reda ne govorimo o revščini, kako jo odpravimo, govorimo, kako optimizirati pokojninski sistem. To sta dve veliki razliki in žal mi je, da nekateri ne samo, da so točko dnevnega reda zgrešili, zgrešili so celo sejo, tudi lokacijo najbrž. Ker smo socialna država, tukaj zelo jasno in na glas pozivam vse državljanke in državljane, bolj točno upokojence in upokojenke, ki imajo mizerne penzije, da izpolnijo in oddajo vlogo, torej obrazec za denarno socialno pomoč in/ali varstveni dodatek. Zdaj je Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, ki ga vodi gospod Janez Cigler Kralj, ta obrazec, to vlogo zelo poenostavilo, potrebujete sedem minut, če malo dlje časa razmišljate 10 minut, in boste lahko upravičeni do denarne socialne pomoči ali varstvenega dodatka. Maksimalni je 591,20 evra, cenzus za varstveni dodatek je 598 evrov. Nekdo je govoril, da vam država, če prejemate denarno socialno pomoč ali kakršnokoli pomoč, zaplombira premoženje. Ni res. Ni res. To je bilo do leta 2017, od takrat to ni res, razen če živite v nepremičnini, hiši, stanovanju, ki je vredno več kot 120 tisoč evrov. O tem se moramo pogovarjati in moramo se pogovarjati o tem, da je naša odgovornost, če smo kolikor toliko racionalni, da nobenega sistema – zdaj govorim o pokojninskem – da pokojninskega sistema ne zrušimo. Zelo jasno tukaj povem v imenu Nove Slovenije, da je sprejeti amandma v drugem branju Levice dejansko povzročil rušenje pokojninskega sistema. To ni politična debata, to je strokovna debata, ki jo podkrepim s sklepi, ki jih je sprejel Svet Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, tako da če bodo kritike letele na mene, letijo istočasno tudi na Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje oziroma na imenovani Svet Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, ki pravi v drugem sklepu, ta sklep je datiran s 17. marcem, da svet zavoda nasprotuje posegom v sistem obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja, ki pomenijo rušenje temeljnih načel sistema; socialna politika naj se ne rešuje v okviru sistema obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja. O tem sem govoril in s tem sklepom se seveda lahko samo strinjamo, pravzaprav se moramo strinjati, če smo racionalni. Ker tisto glasovanje o amandmaju Levice je bilo izredno iracionalno, pa še neka predsednica neke stranke je napadla predvsem poslance Desusa, ki si, to jim jaz vedno priznavam, permanentno prizadevajo za upokojence, seveda odvisno od tega, kakšno politično moč oziroma vpliv imajo v kakšni koaliciji. V tej jo imajo oziroma so jo imeli. Še tretji sklep Sveta Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje: »Predlog zakona ZPIZ-2I,« to je ta, ki ga zdaj obravnavamo, »naj se v tretjem branju spremeni na način, kot je bil sprejet na matičnem odboru, kjer je bilo v predlogu ZPIZ-2I predlagano skrajšanje prehodnega obdobja za dvig odmernega odstotka za moške s šest na štiri leta in vpeljava invalidske pokojnine najmanj v višini 41 % najnižje pokojninske osnovne, ki velja v letu 2021.« To so torej sklepi zavoda, najvišjega organa Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Da ne pozabim, jaz se zahvaljujem poslancem in poslankam SAB, ki so vložili novelo zakona, in se tudi zahvaljujem, da smo znotraj koalicije in širše – in širše poudarjam, ker je zelo pomembno – našli konsenz za nadgradnjo tega zakona. To je samo še en šolski primer, kako se da, če z neko dobro voljo, če racionalno, ne z rušenjem, stopimo skupaj in sprejmemo racionalne odločitve. Tudi sam bom podkrepil našo skrb za upokojence s tem, da bom zelo na hitro spomnil, da smo, odkar smo 13. marca lansko leto prevzeli vodenje države, realizirali približno 540 milijonov evrov poleg rednih penzij za vse slovenske upokojence. Naj tukaj spomnim na redno letno usklajevanje pokojnin v višini 3,2 % v skladu z zakonom, to je bilo približno 172 milijonov evrov, da je bil upokojenkam in upokojencem z najnižjo penzijo, torej pod 700 evrov, dvakrat izplačan tako imenovani solidarnostni dodatek, dvakrat, približno v višini 67 milijonov, nazadnje 11. januarja letos, da je bil meseca junija upokojencem izplačan tudi redni letni dodatek v višini približno 139 milijonov evrov in da smo vsi skupaj decembra lansko leto sprejeli zakon o izredni uskladitvi pokojnin v višini 2 %, kar je prineslo približno 94 milijonov, torej skupaj približno 540 milijonov poleg rednih pokojnin. In prav je tako. S tem še vedno nismo popravili vseh krivic, ki so se dogajale upokojencem v času največje gospodarske krize, pa tudi še v letih, ko je bila že konjunktura takšna, da bi to lahko naredili. Prihodnji razvoj pokojninskih sistemov je zadnja desetletja res aktualna tema tako slovenske kot tudi širše evropske politične in strokovne javnosti. Vsi poznamo, kakšni so demografski trendi, kar predstavlja, govorim za Slovenijo, v prihodnosti izjemno veliko fiskalno tveganje. Slovenija se tako kot večina razvitih evropskih držav, ki imajo daljše tradicije javnih pokojninskih sistemov, sooča s spremenjenimi demografskimi in gospodarskimi predpostavkami ter predvidevanji, kar izpostavlja tudi slabosti sedanjega dokladnega sistema, med drugim finančno nevzdržnost, vpliv na gospodarsko rast, neupoštevanje načela enake obravnave, predvsem pa nizko stopnjo delovne aktivnosti starejših na trgu dela. Gospe in gospodje, ko govorim o gospodarstvu [[…]]
Kolega Horvat, prosim, če se koncentrirate na tri člene in dvakrat po tri amandmaje.
Zdaj pa zaključujem svojo razpravo, jo povežem z gospodarstvom in spomnim na akcijski načrt za dvig produktivnosti v Sloveniji, ki nam zelo šepa; smo približno 19 % pod evropskim povprečjem. Gospod Dušan Mramor, ki ga vsi poznamo, vodja tima, ki je pripravil akcijski načrt, je govoril oziroma govori na 150 straneh tudi o državnih penzijah. Predlagam, da si to preberete, ker to res ni točka dnevnega reda, in boste doživeli, prebrali brutalno resnico, poudarek je na resnici. Kar zadeva amandma, ki smo ga sopodpisali, amandma koalicije in Desusa k 2. členu in k temu povezanim amandmajem k naslednjim členom, bomo mi seveda te amandmaje soglasno podprli, soglasno bomo pa tudi zavrnili amandmaje Levice. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika Primož Siter. Izvolite.
Hvala lepa. Moram se odzvati na poslanca Horvata. Strinjam se z njim v delu, ko preizprašuje, kako optimizirati pokojninski sistem, ampak v optimizaciji takšnega sistema je ključno vprašanje oziroma njegov cilj izboljšanje položaja upokojenk in upokojencev, upokojenih delavcev, upokojenih kmetov in tako naprej. Če ne sledi reforma [[…]]
Kolega Siter, vi imate zdaj razpravo, ne replike.
Repliko. Kolega se je odzval na naše izvajanje in vso poslovniško pravico imam [[…]]
To ni replika, ker ni v ničemer povezano z nerazumevanjem. Ni problem to, če se je odzval na vaše izvajanje, problem je, če vas ni razumel, ampak ni tako. Vi imate zdaj razpravo, se boste lahko v naslednjem krogu prijavili. Gospod Rajh [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Najprej sprašujem gospoda Rajha. Ni tukaj predlagatelja, nimate časa. Aja, imate, oprostite. Najprej postopkovno Miha Kordiš. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Rad bi samo opozoril, da je bila replika tovariša Siterja korektna. Moj drugi postopkovni predlog pa je, da ste malo previdni pri svojih intervencijah. Sicer je meni všeč, da se proaktivno vodi seja, ni mi pa všeč, da so intervencije predsedujočega včasih neosnovane, pri tem da čas, ki ga imamo poslanci na voljo za razpravo, na naši uri teče, medtem ko vi govorite. Ko govori Primož Siter, piše tam gor Primož Siter, v dvorani se pa sliši Jožeta Tanka. To ni v redu.
Kolega Kordiš, predlagam vam, da v prihodnje ne zlorabljate ali pa ne kršite poslovnika s predlogi, ki niso postopkovne narave. Besedo ima predlagatelj mag. Andrej Rajh. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! V SAB smo seveda zelo veseli, da smo nekako dosegli zelo široko podporo glede našega predloga, zato da se prehodno obdobje za dvig odmernega odstotka za moške skrajša iz 6 let na 4 leta. Mi smo sicer želeli, da je to obdobje krajše, ampak po posvetovanju s pokojninsko blagajno in tudi vlado smo prišli do enega kompromisa, za katerega mislim, da je dober za vse. Mislim, da je ta predlog posebej dober zato, da se zmanjša tudi tveganje revščine med upokojenci. Vemo tudi, da so praviloma pokojnine moških višje od pokojnin žensk; in tudi v primeru izračunavanja vdovskih pokojnin se tako v bistvu izboljšuje tudi socialni položaj žensk. Vesel sem, da se je ta zadeva nekako popravila. To sicer niso vse krivice, ki so se dogajale. Pokojninska blagajna ima seveda številne izzive, ki so povezani z dolgo živečo in dolgotrajno družbo. Na eni strani bomo morali zagotoviti tudi v prihodnosti vire, kako stabilizirati vire pokojninske blagajne. Že sedaj vemo, da v tekočem letu za pokojnine doplačamo iz proračuna okoli milijardo evrov. In eden od ukrepov, ki lahko stabilizirajo pokojninsko blagajno, je tudi prejšnji vstop mladih na trg dela. Danes vemo, da v Sloveniji mladi relativno kasneje stopijo na trg dela v primerjavi s svojimi evropskimi kolegi. In tudi priporočila OECD gredo v to smer, da naj mladi začnejo prej aktivno delati in da se naj tudi izogibajo prekarnih oblik dela, torej preko nekih študentskih servisov. Zato bomo morali tudi na tej strani zagotoviti ukrepe, da bodo mladi lahko v roku doštudirali, se zaposlil in začeli delati. Neizbežno je, da bomo v bližnji prihodnosti morali tudi nekako podaljšati delovno dobo, torej dvigniti starostno mejo upokojevanja. Pri tem v SAB opozarjamo, da bo pri tem treba imeti v mislih vse delavce, ki so iztrošeni, izmučeni. Fizični delavci verjetno ne bodo mogli delati do 70. ali pa 67. leta, tako kot na primer nekdo, ki dela v javni upravi. Zato bo treba prilagoditi delovna mesta. In ravno zaradi tega v SAB opozarjamo, da bo ta zeleni dogovor oziroma tudi program Next Generation EU treba izkoristiti tudi zato, da se bo prilagodila delovna mesta tako, da bodo ljudje dalj časa delali, da bodo delovna mesta prilagojena starejšim in tako prijaznejša. Druga zadeva, na katero smo v SAB tudi zelo ponosni in se nanaša na upokojence, je seveda uvedba brezplačnega javnega medkrajevnega prevoza [[…]]
Kolega Rajh, predlagam, da se vrnete tudi vi, kot predlagatelj, k točki dnevnega reda. Tole [[…]]
Bom se takoj [[…]]
Ste imeli tri minute zunaj okvirja razprave o členih in amandmajih. Prosim.
No, sekundo pač. Treba je poudariti v tem smislu, da je zelo pomembno, da se zagotovi mobilnost starejših, ki bo v bistvu omogočala, da ostanejo dalj časa aktivni, tudi dalj časa zdravi. Pozdravljamo tudi predlog, da se dvignejo invalidske pokojnine, torej na 41 %, in tudi druge zadeve, kot je predlagano v zakonu. Še enkrat pa poudarjam, da za nas je zelo pomembno, da se to prehodno obdobje skrajša, torej da je skrajšano iz 6 let na 3 leta oziroma na 4 leta, tako kot je dogovorjeno, zato da se te krivice, ki so bile v preteklosti narejene, odpravijo, torej da se odmerni odstotek za moške in ženske čimprej izenači. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima Željko Cigler. Izvolite.
Predsedujoči, hvala za besedo. Gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi! Poskušal bom dati nekaj argumentov, zato da vidite, da amandma Levice, da se najnižje pokojnine dvignejo na 442 evrov, to je kratkoročne minimalne življenjske stroške, zadeva stoji. Najprej bi pa rad tole povedal. Pokojnine v Sloveniji so tako nizke, da je to sramotno. Običajne pokojnine; od leta 2015, vključno z letom 2015, je bila povprečna pokojnina pod pragom tveganja revščine. In drugič, danes se mi pogovarjamo o socialni državi Sloveniji, kar piše v ustavi, da morajo ljudje preživeti z 246 evri, ko so starejši. Kako lahko s temi stroški preživiš, zlasti ko si starejši, ali si bil predčasno upokojen kot invalid, si zaradi česa zbolel ali si izgubil službo ne po lastni krivdi; kako lahko s tem preživiš? In predlog, ki je danes tukaj dan, dejansko govori o pomembnem delu – o 58 tisoč ljudeh v Sloveniji, naših sodržavljankah, sodržavljanih, ki jih mi danes tukaj zastopamo in jim moramo zagotoviti s sprejetjem amandmaja, ki ga je dala Levica, vsaj minimalno znosnejše življenje. In ko je prej kolegica Mojca Žnidarič rekla, da pokojninska blagajna ni socialna blagajna, oziroma je kolega Horvat iz Prekmurja rekel, da naj se pač socialno šibki upokojenci, revni, tisti, ki dobesedno za jesti nimajo, obrnejo za pomoč na center za socialno pomoč, bi rad samo tole povedal. Leta 2018 je 89 tisoč upokojencev živelo pod pragom revščine. Takrat se je varstveni dodatek po spremembah socialne zakonodaje kot dodatek k penziji iz pokojninskega sistema premestil v socialnega. Kaj se je pa takrat zgodilo? Iz 50 tisoč tistih, ki so prejemali varstveni dodatek leta 2011, jih je leta 2012 prejemalo samo še 13 tisoč. Kaj se je tukaj zgodilo? glede tega smo se vse stranke strinjale, da se je zgodila ena huda krivica. Hkrati je pa bil, in to je treba spomniti, ko se je leta 1996 prepolovil prispevek za pokojninsko blagajno delodajalcev, se je tu blagajni odvzel ogromen znesek, ki ga danes mora financirati proračun. Zaradi tega ni denarja za penzije in zaradi tega so v prejšnji vladi, v prejšnji koalicijski pogodbi – tudi SMC in Desus – podpisali ta dogovor, da je treba prispevke delodajalcev dvigniti, v štirih letih postopno, po 0,8 % na leto. Kot je prej kolega Siter rekel, tu gre praktično za denar, ki je nekoč že bil v blagajni, 500 milijonov letno. In zdaj bi pa rad tole rekel, obrniti se na center za socialno delo. Najprej ti odgovorijo: imaš otroke – naj te preživljajo otroci. Oprostite, sam sem delal na zadevi v družini in jo poznam, jo poznam. In potem imajo upokojenci otroke, ki dobivajo denar od socialne pomoči, brezposelni in naj oni financirajo še revnejše starše.
Kolega Siter, predlagam [[…]]
Cigler, Cigler.
[[…]]tudi vam, da se opredelite na vsebino členov in amandmajev.
Ja, takoj. In ko se je reklo, da pokojninska blagajna ni socialna; milijardo 200 od petih milijard, potrebnih za penzije, se daje iz proračuna, ki ga financiramo z davki vsi državljani v tej državi, tudi reveži, tisti, ki imajo danes 246 evrov penzije. In iz tega denarja, iz te milijarde 200, ki jih daje državni proračun, se financirajo tudi tiste najvišje penzije. In penzijski sistem se je spreminjal v zadnjih letih štirikrat – leta 1982, 1992, 2000 in 2013. In z vsako spremembo so se pogoji za upokojitev zaostrili, z vsako spremembo so se ustvarile nove neenakosti med upokojenci in praktično se je na upokojencih varčevalo. S temi spremembami so se podaljševale delovne dobe za pridobitev penzije, hkrati se ja pa zniževal odmerni odstotek. Zato smo prišli danes do tega, da danes govorimo mi o najrevnejši skupini prebivalstva v naši državi. In tretje, kar bi rekel, tisti z najnižjimi pokojninami dobivajo pokojnine praktično najkrajši čas. To so izgarani ljudje, zlasti starejše ženske, kot radi večkrat izpostavimo, kmetice, doma ali v mestu so živele, so morale skrbeti za otroke, so morale skrbeti za starejše, so morale nebroj stvari v družini opraviti. To je eno nevidno delo, brez katerega te družbe ne bi bilo, in pomemben del BDP-ja soustvarjajo, ampak ni nagrajeno, ker se ne plačuje iz njega pokojninskih prispevkov, se to nevidno delo, zlasti žensk, ne pripozna. Rad bi povedal to, da tisti z najnižjimi pokojninami, kot sem prej rekel, to so invalidi, bolni, ki so predčasno izgubili službo, bili odpuščeni, živijo praktično krajši čas, manjše število pokojnin pridobijo. In reveži financirajo tako praktično pokojnine bogatih, ki imajo pričakovano življenjsko dobo daljšo. In tako je v Franciji Piketty uspel dokazati, da distribucija pokojnin ni nevtralna, ampak se izvaja v nasprotno smer; od revežev k bogatašem. Ker tisti, ki bogato in lagodno živijo ali pa živimo, živimo dlje, imamo več pokojnin. Tisti, ki je zgaran, ima pa življenjsko dobo krajšo. In za Slovenijo vemo, da nekdo, ki ima pokojnino v višini med tisoč 200 in tisoč 300 evri, slednjo prejema v povprečju 16 let. Nekdo, ki ima pa pokojnino v višini 200, 300 evrov, pa jo v povprečju prejema 13,6 let. In ta razlika med prejemanjem pokojnin med revnimi in bogatimi se potem kaže v številu let, ki jih ti prejemajo. Zaradi tega ocenjujemo, kolegice in kolegi, da ta minimum, ki se tiče starejših v Republiki Sloveniji – socialni državi, ustavno, moramo zagotoviti tistim, ki imajo penzije 246 in še nekaj evrov več. Pazite, pod 442 evri ima pokojnine 58 tisoč starejših ljudi. Ali bomo do tega hladni in bomo rekli, da se tukaj dela krivica, če bodo to penzijo dobili. Pri tem, da vsi ti prispevajo skozi davke in prispevke v državni proračun, iz katerega se povprečno letno od 5 milijard, da milijarda 200 za pokojnine. Danes mi govorimo o ljudeh, o populaciji starejših, glede njihovega socialnega in materialnega položaja ne moremo biti ponosni, ampak ga moramo popraviti. Govorim o revnih ljudeh, govorim o ljudeh, ki še pred to epidemijo niso imeli dostopa do domov za ostarele, ker je premalo postelj. Govorimo o ljudeh, ki če pridejo v tak položaj, jim dolgotrajna oskrba ni zagotovljena, govorimo o ljudeh, državljankah in državljanih, katerih skupina je plačala največji krvni davek za časa epidemije covida-19 po številu umrlih. In mislim, da se danes ne smemo ustavljati tukaj, ko bo treba dvigniti roko za to, ali si zaslužijo tisti naši najstarejši, upokojeni, invalidi, tisti, ki niso po svoji krivdi izgubili delo in imajo nižjo delovno dobo; ali si zaslužijo ta minimum 442 evrov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Karmen Furman. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Glede na vso predhodno razpravo moram še enkrat ponoviti svoje besede iz uvodnega stališča, in sicer –ponovno – pokojnine niso socialni transfer, pokojnine niso noben privilegij, pokojnina je dohodek za zasluženo delo posameznega delavca, ki si jo je prislužil glede na to, kako dolgo je vplačeval v pokojninsko blagajno. Jaz razumem, da morajo s strani opozicije leteti kakšni populistični predlogi, pa vendarle je treba te predloge tudi vsebinsko pogledati in si tudi nekako prikazati, kaj to pomeni potem v nadaljevanju. Vi ste izenačili nekoga, ki je 15 let delal in je vplačeval v to pokojninsko blagajno, s tistim, ki je v to pokojninsko blagajno vplačeval skoraj 30 let. Torej ste nekomu popolnoma razvrednotili njegov prispevek teh nadaljnjih 30 let, kajti konec koncev po tem vašem predlogu bi oba dobila enako pokojnino, ne glede na to, kakšna je bila njuna pokojninska osnova. Ali je nekdo prispeval 15 ali pa 30 let, sedaj dajemo enako pokojnino. Menimo, da ta predlog ni samo nepošten, krivičen, seveda tudi dolgotrajno finančno nevzdržen, predvsem pa ruši temelje, na katerih je osnovan sam pokojninski sistem. In zaradi tega, in po drugi strani, ker vemo, da pokojninski sistem je tekom let pa vendarle prispeval k določenim krivicam in anomalijam, ki se znotraj njega dogajajo, smo s koalicijskim amandmajem pripravili svoje predloge, ki so pa tudi dolgoročno vzdržni, predvsem pa spoštujejo te temelje in osnove, na katerih je trenutni pokojninski sistem zgrajen. In tako se z našim predlogom zvišuje tako tiste najnižje pokojnine, popravljamo te najnižje invalidske pokojnine in po drugi strani zvišujemo tudi pokojnine za polnih 40 let pokojninske osnove. In tukaj moram popraviti poslanca Kordiša, ki je malce zavajal, hote ali nehote, da za teh polnih 40 let ostaja vaša povišica. Ne ostaja vaša povišica. Mi smo tukaj dvignili na 620 evrov pokojnino za 40 let pokojninske dobe, ker navsezadnje gre za nekoga, ki je teh polnih 40 let tudi prispeval v pokojninsko blagajno, torej je delal in prispeval več kot pa nekdo, ki je delal manj kot 40 let. Ja, se strinjamo tudi, da je v tem sistemu kar nekaj krivic, na katere smo že tudi v Slovenski demokratski stranki vseskozi opozarjali; in v prejšnji vladi Marjana Šarca nismo bili slišani. Ni bilo posluha s strani takratne koalicije, da bi naše predloge podprla. Med drugim govorim tudi o teh kmečkih pokojninah, veliko je bilo danes, zlasti s strani predstavnikov Levice, govora o teh najnižjih kmečkih pokojninah, kako ste tukaj izpostavljali predvsem kmečke žene. Res je zelo zelo hudo, s kakšno pokojnino se mora nekdo preživljati iz meseca v mesec. Ampak ko smo mi predlagali te popravke, in sicer da se te pokojnine povišajo glede na toliko, kolikor je nekdo vplačeval v pokojninsko blagajno, ne glede na to, kakšno statusno kategorijo je imel v plačilu, žal pod prejšnjo vlado Marjana Šarca nismo bili slišani in tudi ni bilo potrebne večine. Smo pa sedaj to spremenili, ko smo v koaliciji; in ta krivica je bila popravljena. Tudi glede dokupa študijskih in vojaških let. To so ljudje za, govorim za približno 56 tisoč takratnih zavarovancev, ki so vplačevali ta dokup po takrat veljavnih predpisih in so seveda pošteno verjeli, da ko se bodo upokojili, jim bo to v pokojninski osnovi tudi priznano; pa jim ni bilo. Pa smo v Slovenski demokratski stranki tudi ta predlog popravili, da se tudi ta krivica popravi, pa znova s strani takratne koalicije Marjana Šarca za to ni bilo posluha. In ja, smo popravili sedaj, ko imamo možnost in smo sami v koaliciji. Najnižje invalidske pokojnine; verjamem, da se vsi strinjamo, da so invalidi posebna kategorija, zlasti tisti, ki so svoje zdravje pustili na delovnem mestu in so se morali predčasno upokojiti. In prav je, da se jim njihove pokojnine dvignejo, da se jim vsaj neki osnovni socialni minimum zagotovi. Ampak če bi že predhodno podprli, kaki dobri dve leti nazaj, takrat še opozicijski predlog Slovenske demokratske stranke, bi ti zavarovanci danes že prejemali takšno pokojnino. Pa ga niste. Tudi ta predlog je takratna vlada Marjana Šarca zavrnila. Res pa je, da ko se pripravljajo predlogi novele pokojninskega zakona, je vendarle treba pretehtati tudi dolgoročno vzdržnost pokojninske blagajne. Tukaj navsezadnje govorim tudi o zakonu o demografskem skladu, ki bi moral biti pripravljen po ZPIZ-u že okoli leta 2012, pa ga še do danes ni; in tudi to rešuje sedanja vlada. Vemo, vsi vemo, da pokojnine so nizke in da je težko preživeti s takšnimi dohodki. Ampak vendarle je treba povedati, da pokojninska blagajna temelji v osnovi na vplačanih prispevkih, torej na zavarovalniškem principu, s to socialno korekturo. In jaz se vendarle na koncu moram še odzvati na predstavnika stranke Levica. Tako lepo je poslanec Kordiš predstavil, kako v vaši stranki cenite delo. Jasno in glasno je bilo povedano, da si želite, da koalicijski vladni amandmaji danes ne bodo sprejeti. Veste, kaj to pomeni? Da tisti, ki so najdlje vplačevali v pokojninsko blagajno, tisti, ki so najdlje delali, če vladni amandmaji ne bodo sprejeti, bodo dobili manj, ker s tem vašim predlogom dobijo kar nekaj evrov manj kot pa s tem, kar sedaj predlaga vlada. Tako potem vi, ki so vas včasih kar polna usta, kako se borite za delavce, po drugi strani pa s takimi izjavami daste vedeti, koliko cenite delo in tiste ljudi, ki so plačevali polnih 40 let v pokojninsko blagajno, da daste danes jasno vedeti, da ne želite, da se ta vladni amandma sprejme, da bi se te pokojnine iz 581 evrov dvignile na 620 evrov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko ima najprej gospod Siter. Izvolite.
Hvala lepa. Kolegica, rad bi samo tole rekel. Če nekdo v socialni državi Sloveniji zahteva, da nihče ne sme biti lačen, ali je to demagogija pa populizem? O tem smo govorili, ko smo govorili o šolskih obrokih za osnovnošolce v času izobraževanj na daljavo, o tem govorimo zdaj, ko govorimo o starejših, ko nas mediji obveščajo oziroma so nas seznanjali, v kako turobnih, hudih pogojih živijo starejši, pa ne bom zdaj še enkrat jaz ponovil, kaj morajo jesti. In drugič, kar nekaj nas je reklo; ko govorimo, da ni denarja in tako naprej, brez problemov, ta dva predloga amandmajev, ki jih dala Levica, sta vredna 69 milijonov evrov. Kot je rekel direktor ZPIZ-a Papež, to je 1 % pokojninske blagajne. Hkrati se bo pa s socialno kapico, mi pravimo antisocialna, 120 milijonov iz proračuna odpisalo. Tisti, ki imajo 6 in več tisoč evrov plače. Brez problema se daje 53 milijonov evrov sredstev iz dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja privatnim zavarovalnicam, da krijejo svoje obratovalne stroške, marketing, da o kapitalskih dobičkih, ki jih iz tega imajo, sploh ne govorim. Čeprav tudi ti reveži, ti revni upokojenci morajo dopolnilno zdravstveno zavarovanje plačevati. Oziroma brez problema se da 780 milijonov, ob tem ko so ljudje lačni, za orožje. To je ena politika, to so prioritete v tej državi.
Hvala lepa. Najprej se opravičujem, gospod Cigler, sem vas preimenoval. Gospod Kordiš, replika, pa držimo se poslovnika, naj bo replika replika, ne pa razprava. Izvolite.
Replika je replika, ker sem bil neposredno imenovan. SDS daje s svojim amandmajem 7 evrov več pokojnine za polno dobo v primerjavi s tem, kar smo izborili v Levici, hkrati pa revnim upokojencem jemlje po 160 evrov. Jaka matematika. Za 40 let delovne dobe, minimalna plača, kakšna pokojnina bi prišla po zavarovalniškem sistemu? Okrog 400 evrov, če ne bi bilo socialnega korektiva. Ali pa če je ena zaposlena delala kot trgovka 15 let, jo čaka 246 evrov pokojnine. To dvigamo na 442 evrov. Delo se ne splača sedaj, po tem sistemu, kjer je 138 tisoč upokojencev takih, da je pod pragovi, kot jih v Levici zagovarjamo in predlagamo. V resnici neko sprevrženo mentaliteto danes zagovarja SDS. Zagovarja enakost upokojencev, enakost v revščini, vsaj tistih, ki delajo celo življenje, potem pa na stara leta ne morejo preživeti.
Hvala lepa. Besedo ima Anja Bah Žibert. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Če začnem samo na koncu, pri kolegu Kordišu, ko govorimo danes o Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. S temi amandmaji, kakorkoli jih že obračate, nihče nikomur nič ne daje. Levica nikomur nič ne daje. Bodimo pošteni. Če bo kdo dal, bo zaradi amandmaja, ki ste ga vložili, moral dati sistem, ki pa, že danes vemo, skorajda ni vzdržen. Lepo vas prosim, nič ne dajete. Lepo pa je seveda vlagati amandmaje takrat, ko ste v opoziciji. Jaz bi vam načeloma še verjela, da vam gre res za nekatere rešitve, ki bi morda nekatere stvari izboljšale, če bi to predlagali takrat, ko ste bili pravzaprav nadkoalicijska stranka. Jaz takšnega predloga zakona z vaše strani nisem dobila na mizo. Vam pa sem hvaležna, spoštovani, vam kar naglas povem, da pa ste bili takrat kot neka nadkoalicijska stranka edina stranka, ki ste podprli naš predlog, dvakrat je bil vložen, bila sem nosilka predloga, o dvigu najnižjih invalidskih pokojnin; in ste to podprli. In to bom tudi vedno javno povedala. Korektno, podprli ste ga. Takrat nam je vsem skupaj zmanjkalo pičlih nekaj glasov. Sem pa danes zato nekoliko začudena, ko je bil ta predlog pri zakonu o spremembah zopet na mizi kot del koalicije, da pa so se naenkrat zanj zavzele tiste poslanske skupine, ki so mu takrat nasprotovale. To pa je dvoličnost. To pa je dvoličnost in ob spoštovanju do teh upokojencev zelo nekorektno. Namreč ti upokojenci bi že lahko leto in pol imeli drugačne pokojnine. Danes seveda nimate nekateri, tudi predlagatelji zakona, s tem nobenih težav, takrat ste imeli. Takrat ste imeli, čeprav ste se velikokrat v svojih izjavah oglašali v smislu, da se zavzemate za upokojence. Kaj mene najbolj moti pri tem predlogu, ki ga je dala Levica? Jaz bom šla od začetka. Mislim, da je bil sam predlog narejen v nekem populističnem zamahu, brez realnega razmisleka. In tudi sprejet je bil na tak način. Zakaj to govorim? Če to ne bi bilo res, potem bi morala biti realno podprta dva vaša amandmaja, kajti trenutno stanje, ki ga imamo, je, da se je podprl amandma, ki stvari na nek način, po vaše, rešuje samo za prihodnost. Tistim, ki so upokojenci danes in o katerih govorite, da so lačni, se ne bi spremenilo nič. Takšna je rešitev. Potem ste ugotovili, da to verjetno ne bo dobro in ste zdaj v tretje branje vključili še en amandma. Ampak ravno vse to mi dokazuje, da ni bilo o tem nobenega tehtnega razmisleka, morda tudi ne, ali pa verjamem, da tudi ne s strani nekaterih, ki so to podprli. Zakaj ne? Zato, ker ravno tisti, ki so to podprli, so danes velikokrat – v njihovih stališčih je bilo slišano – govorili o tem, da je potrebno in da smo odgovorni za to, da je naš pokojninski sistem vzdržen, in da moramo paziti, kakšne spremembe sprejemamo, da ne podremo sistema, ki trenutno je. In jaz se strinjam, zelo šibek pokojninski sistem imamo glede na to, da postajamo vse bolj starajoča se družba; in zato je zagotovo zakon o demografskem skladu tukaj zelo pomemben in ključnega pomena tudi za prihodnost. Zakaj ne morem podpreti vašega predloga? Menim, da z nekimi rešitvami, ki ste jih podali, dajete ali pa povzročate nove krivice. Mislim, da tudi vam ni v interesu, da tisti, ki so z delom, s težkim in poštenim delom, vplačevali v ta sistem, z vašo rešitvijo na nek način dobijo po glavi. Bom razložila, zakaj. Prej ste pošteno rekli in tudi jaz se s tem strinjam, da marsikdo je po štiridesetih letih življenja, težkega dela zelo zgaran. Res je, po štiridesetih letih dela so ljudje zgarani in zato je po našem mnenju zelo pomembno, da smo ob razmisleku tudi to upoštevali v amandmaju, o katerem bom točno povedala kasneje. Ampak vi pa v bistvu tiste izenačite, ki so delali 15 let več od nekih drugih, 15 let so garali dlje, 15 let dlje so opravljali težaško delo in izgubljali zdravje. To ni pošteno. Ni prav, da so izenačeni. Ne morejo biti izenačeni. Ne moreš nekomu kar pozabiti 15 let trdega dela. Sicer jim sporočate, da je vse skupaj brez veze in da je vplačevanje samo sebi namen in da se bo lahko kadarkoli sprejel kakšen amandma, ki bo vse to porušil. Zelo sem podrobno pogledala tudi mnenje ZDUS. Upam, da ste si ga vi tudi. Vi pač pravite, da si tam nekdo nekaj izmišljuje, ampak oni opozarjajo, da ta rešitev ni dobra. In oni so tisti, ki nekako spremljajo tudi naše upokojence in sistem, ki ga imamo, in opozarjajo na vašo rešitev. Še več, pravijo celo, da če bo vaša rešitev, se pravi rešitev Levice sprejeta, bodo zavzeli vsa pravna sredstva, ki so na voljo, da bodo ta vaš predlog v bistvu zavrnili, da ne bo sprejet, ker je nepošten. O tem pišejo. In danes je res, ne pogovarjamo se samo o tem, kdo je lačen, ampak danes se pogovarjamo o tem, koliko dobi nekdo, ki dela. In da neka razlika v samem sistemu, ki je, kot je bilo rečeno, zavarovalniški sistem, imamo neko socialno konotacijo znotraj tega, da vendarle neke korektive uredimo, ampak načeloma je pomembno, da se tistemu, ki vplačuje v sistem, to tudi pozna. Zdaj pa grem nazaj k samim amandmajem. Mi v koaliciji smo zelo premišljeno potem k temu stopili. Pogovarjali smo se z različnimi strokovnjaki, ker nam je skrb, eno, boljše življenje upokojencev in, drugo, da sistem zdrži. Pri tem smo bili veseli, da je sodeloval tudi Desus, ki na te zadeve gleda trezno. Kajti veste, kakšen predlog bi lahko danes s populizmom prišel na mizo. Ne bomo o številkah, ampak verjetno je vsem jasno. Ampak gledamo v tem, kaj je trezno in kaj je še zmožno. In prišli smo do nekih rešitev, ki se mi zdijo dobre. V nekem delu celo boljše od vaše, in sicer to, kar sem povedala. Nekdo, ki je trdo delal 40 let, puščal zdravje in tako naprej, bi odslej dobil 40 evrov več, kot je v trenutni zakonodaji. Se pravi, tudi 8 evrov več, kot predlagate vi. To je na koncu pomembno za te posameznike, sploh zato, ker ste povedali, da so velikokrat med njimi ljudje, ki so v socialnih stiskah. Prav tako se bodo končno uredile invalidske pokojnine, seveda ne moremo za njih smatrati, da gre za nek čisti socialni korektiv, kajti to so ljudje, ki bi delali, so delali, ampak jim je zdravje odvzeto. In ti bodo sedaj končno nekako potem tudi po usklajevanih prišli vsaj na nivo tistih, ki dobivajo socialno podporo. Kajti do sedaj so ljudje, ki niso evra plačevali in tudi delali, dobivali več kot ti invalidski upokojenci. To sedaj popravljamo. Prav tako pa je pomembno, da vendarle tudi dvigujemo odstotek, pomembno je, da so pri tem tudi odstotki najnižje pokojninske osnove. Skratka, ne tekmujemo z vami, kajti v populizmu se ne da tekmovati. Populizem vedno lahko zmaga. Mi pa tekmujemo s tem, kaj dejansko lahko naredimo za ljudi in da je na drugi strani še vedno vzdržno. In ta predlog, ki je zajet v koalicijskih amandmajih, to omogoča. Vaš ne. To ni povedala samo Slovenska demokratska stranka, to vam govori stroka. In v razmislek, verjamem, da želite neke stvari popraviti, ampak če jih želite, pridružite se amandmaju Slovenske demokratske stranke, Nove Slovenije, SMC in Desusa ter podprite ta amandma. Kot rečeno, gre za to, da ta prinaša nekatere pozitivne spremembe in je še vedno vzdržen. To, kar predlagate vi, se napoveduje temu, da nikoli ne bo uveljavljeno. In če bomo se tukaj šli s predlogi, za katere vemo, da na koncu ne morejo ugledati luči sveta, ker niso pravični in rušijo sistem, potem tu ni nobenega smisla. Seveda lahko s tem vznemirjate javnost. Ampak tako kot z vašim predlogom vznemirjate javnost na eni strani, češ da bi govorili, kako večina v Državnem zboru ne želi boljšega življenja za upokojence, kar je čista laž, kako ne želimo, da se jim dvignejo pokojnine, kar je čista laž; ampak dejstvo je, da se pač eni zavedamo realne situacije, nekateri pa plujete na barki populizma. Kot rečeno, ta barka ima seveda široka krila. Samo pomembno pa je, da se kar hitro zaleti v čeri, kajti nima možnosti, da pluje, kajti za to ni pogojev. Jaz res upam na treznost in da bo prišlo vendarle do odločitve, da se podpre amandma, ki je bil vložen s strani posameznih strank. Hvala lepa.
Mislim, da nimate več časa. Izvolite, repliko ima gospod Kordiš.
Hvala. Zelo podoben predlog je Levica vložila že leta 2019 v parlamentarno proceduro. Torej takrat, ko vi zatrjujete, da smo bili nadkoalicijska stranka in da nismo naredili nič. Smo, ampak so zmanjkali glasovi. Nadkoalicija pa taka! In še nekaj, gospod Sušnik iz ZDUS ni neka stroka, on je bogataš med upokojenci, ki se briga samo zase. Ko je bil direktor Alpetoura, je pa delavcem izplačeval minimalne plače in zavozil firmo; in te delavce mi danes želimo reševati, vi bi jim pa vzeli [[izklop mikrofona]]
Predsedujoči, lepo vas prosim, če mi v skladu s poslovnikom dovolite repliko na repliko.
Izjemoma dovolim.
Ne bom govorila o sebi, kajti jaz se lahko branim z novo prijavo.
Izvolite.
Hvala lepa. Ne bom govorila o sebi, kajti jaz se lahko branim z novo prijavo; zdi se mi pa prav, pa kakorkoli se tudi jaz sama ne strinjam s posameznimi pokojninami in višinami pokojnin, o tem bi lahko rekli, kdo kakšne zagovarja, v Slovenski demokratski stranki privilegiranih zagotovo ne, medtem ko vi ste tukaj drugačni. Ampak glede ZDUS, tukaj ni podpisan samo gospod Sušnik, ampak tudi predsednica Komisije za pokojninsko politiko. In mislim, da delate krivice, kot želite, da je en posameznik pripravil dokument. To ni fer in to ni odgovorno.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Vidim, da želi. Prosim za prijavo. A ne dela? Okej, gospod Jurša, vas bomo pripisali zraven. Okej. Najprej ima besedo gospod mag. Andrej Rajh kot predlagatelj. Izvolite.
Hvala lepa. Malo se moram odzvati na razpravo, ki je pravkar potekala. V SAB zagotovo nismo populisti, zelo dobro poznamo javne finance. Naša predsednica stranke je pripravljala več kot 10, 20, celo 30, če se ne motim, državnih proračunov in zagotovo pozna vse javne finance dobro. In tudi zaradi tega smo se v SAB skladno z vsakokratnimi zmožnostmi zavzemali za pravice upokojencev in jih tudi uspešno uveljavljali. Spomnimo, tudi zaradi poznavanja financ je Slovenija izšla iz krize in potem od leta 2014 dalje beležila osemletno gospodarsko rast; in to je seveda rezultat poznavanja financ naše predsednice stranke gospe Alenke Bratušek. Kar se tega tiče, v bistvu za nas je zelo pomembno, da se socialne razmere ali pa socialni status več kot 660 tisoč upravičencev ustrezno uredi. In tudi zaradi tega smo mi zmeraj zagovarjali, da je treba usklajevati pokojnine, in to tudi dosegli, malo manj kot 8 %. Tudi izplačilo letnega dodatka. Mi smo sicer želeli v dveh višinah, pa se to pač dogaja v treh, ampak glavno, da se dogaja. In tudi v tokratni spremembi zakona smo odločno zahtevali, da se po tem, ko smo dosegli, da se je za ženske odmerni odstotek že dvignil na 63,5 %, to zgodi tudi za moške. In namesto v šestih letih dosegli, hvala bogu, da se to popravi in da se to zagotovi v štirih letih, torej do konca leta 2024. To se nam zdi zelo zelo pomembno. Pri tem pa ne smemo pozabiti, da smo na našo pobudo zagotovili upokojencem brezplačni javni medkrajevni prevoz, in to želeli vpeljati tudi za lokalne potrebe. Na tem se bomo še borili. Ampak kar se stabilnosti javnih financ tiče, še posebej pokojninske blagajne, se v stranki SAB vedno zavzemamo in zagovarjamo, da je treba zagotoviti demografske rezerve, rezerve za to, da se bodo lahko pokojnine tudi v prihodnje izplačevale. Mi nismo naklonjeni zdajšnjemu predlogu Vlade, ki dejansko državo razlašča premoženja in celotno državno premoženje prenaša na eno podjetje. Ne samo da v bistvu razlašča državo, to tudi daje državi en velik direkten vpliv, kar pa seveda v razmerah, kot so, ni dobro, saj se lahko zaradi partikularnih interesov določenih strank prehitro vpliva na politiko podjetij in kakršnekoli druge zadeve. Prav tako menimo, da če želimo zagotoviti stabilne pokojnine tudi v prihodnje, da se iz tega demografskega sklada ne smejo financirati druge politike, saj bo denarja, ki ga že zdaj ni dovolj, še prej zmanjkalo. Mi zato želimo, da bodo tudi generacije, ki bodo šele prišle do pokojnin, le-te tudi dobile. Zato želimo, da se v demografskem skladu akumulirajo sredstva in šele nato trošijo; in to izključno za pokojnine. Se pa strinjam, da bomo morali odpraviti vzroke za manko v pokojninski blagajni, ki se sedaj nekako sofinancira iz državnega proračuna. En od ukrepov je zagotovo tudi podaljšanje obdobja dela, torej da mladi čimprej stopijo na trg dela. To se nam zdi zelo pomembno. Pomembno pa je tudi poudariti, ko se primerjamo na primer s sosednjo Avstrijo ali Nemčijo in ko govorimo o višini pokojnin v Avstriji, da vemo, da v Avstriji za enega upokojenca delajo nekaj več kot trije zaposleni, pri nas pa eden pa pol. In to je tista zadeva, ki jo bomo morali tudi v Sloveniji nasloviti in spremeniti ter v bistvu sprejeti vse zadeve, da bo ta pokojninska vrzel, ki se zaradi demografskih sprememb nakazuje in je dejansko tudi že prisotna, odpravijo. Jaz še enkrat poudarjam, da se vsem zahvaljujem za to, da ste podprli predlog naše poslanske skupine, da se prehodno obdobje za dvig odmernega odstotka za moške skrajša iz 6 let na 4 leta. Mi smo sicer želeli 3, ampak vsako rešitev, ki gre v smeri tega, da se izenačijo odmerni odstotki in da se ti odmerni odstotki za moške čimprej izenačijo z ženskami, pozdravljamo; in se tudi ob tem vsem za to podporo zahvaljujem.
Hvala lepa. Zdaj mi bodo prijavljeni dovolili, da najprej dam besedo gospodu Francu Jurši. Že trikrat se je poskušal prijaviti, pa mu nikakor ne znese. Nekaj je narobe. Gospod Franc Jurša, izvolite.
Podpredsednik, hvala za besedo in hvala kolegicam in kolegom, ki niso protestirali zoper to odločitev. Saj ne bom dolg, tako da boste lahko hitro prišli na vrsto, ampak vseeno mislim, da je to tematika, katera našo poslansko skupino in našo stranko posebej tangira, zanima. Naj nekaj dodam oziroma da še nek prispevek k temu tudi dam. Začel bom s tem, da ne bom tako kot Erjavec govoril o tisoč evrih. Jaz sem takoj za to, da vsem upokojencem, ki so delali 40 let, damo tisoč 100 evrov pokojnine, da pa tistim, ki so delali manj, temu primerno manj. Takoj sem za to. Če to zmoremo, treba bo presoditi trezno znotraj te dvorane in seveda še nekdo drug, ki je to obravnaval predhodno. Jaz vem, da bom zmerjan s strani ljudi. Zmerjan pa bom zaradi populizma, katerega širite nekateri. Govorite netočne podatke, seveda ljudje pa to vzamejo za gotovo. Prosil vas bi, določene stvari je včasih treba pogledati pa tudi potem govoriti točne podatke. Vsi poznamo verjetno koga, ki je svoj čas delal v tujini. Ogromno naših ljudi je svoj čas delalo v tujini. A veste, kako imajo oni dejansko pokojnine? Po letih, kolikor so tam delali. In v Avstriji, ki je ena bogatejših držav v Evropski uniji, je zadeva ista. Če si delal 5 let, dobiš za 5, 15 za 15 in tako dalje. To ni neka pogruntavščina našega sistema. Zelo pozorno, zelo pozorno sem poslušal razpravo prleške kolegice Mojce Žnidarič. Govorila je vse to, kar dejansko drži, in vsaka ji čast. Škoda, da je zdaj ni tu. Pa ne mislim s tem reči, da drugi nimate kvalitetnih razprav. Tudi imate, ampak njena razprava se mi je pa tokrat zdela res zelo korektna in seveda tudi strokovna. Veste kaj, dobro se je včasih tudi kaj podučiti. In mi pri takih zadevah vedno koristimo možnost najodgovornejših ljudi iz pokojninske blagajne, jih prikličemo in jih prosimo, da določene stvari tudi komentirajo s strokovnega vidika. In tudi tokrat smo tako naredili in smo dobili točne podatke. In zaradi tega smo tudi sopodpisali amandmaje, ki jih je dala koalicija. Sedaj boste pa rekli – Kakšna ste vi to opozicija?! Zmerna opozicija smo, ker želimo dobro upokojencem, zato smo tudi sopodpisali te amandmaje. Pokojnina je ekonomska kategorija s socialnim pridihom, bi jaz rekel. In ta socialni pridih je v tem, da že imamo v sistemu sedaj to socialno noto, da pa je to vplačani prispevek tistih, ki hodijo v službo 40 let ali pa manj in plačujejo v pokojninsko blagajno. Pokojninska blagajna ne bi smela biti čista socialna kategorija. Za to imamo mi nekatere druge instrumente in te druge instrumente posamezniki lahko tudi koristijo. Zakaj proračun mora prispevati v pokojninsko blagajno? In potem govorimo, da davkoplačevalci dajejo denar. Ker se je nekoč v preteklosti, leta 1997, če se ne motim, zgodilo to, ker takrat je bilo dovolj denarja, da so delodajalci začeli plačevati manjše prispevke. Delojemalci pa več kot 15 % dajejo v pokojninsko blagajno. To se pravi, da plačujejo, da lahko potem uživajo, kateri imajo v življenju srečo, tudi to pokojnino. Bi pa sedaj mogoče bolj konkretno, kar se tiče 63,5 %. Kdor ima dober spomin, se lahko spomni, da smo mi kot Desus pa potem Nova Slovenija ter tudi SAB vsak posebej vložili amandma, da naj bi se to skrajšalo na krajše obdobje. To se ni zgodilo, ker takrat SMC, SD in LMŠ tega niso podprli. Na matičnem delovnem telesu je dejansko zadeva tudi padla. Škoda. Že takrat bi lahko to zadevo uredili, ampak ker je v koalicijski pogodbi sedanje koalicije to zapisano, mi smo k temu tudi takrat, ker smo pač bili v koaliciji, dali svoj prispevek in, hvala bogu, se bo sedaj tudi realiziralo. Najnižja starostna pokojnina za 15 let zavarovalne dobe se trenutno odmeri v višini 27 % za moške in 29,5 % za ženske od najnižje pokojninske osnove. V štartu je bilo odmera določena v 26 % in je v prvem letu, to se pravi leta 2007, bila 166,79 evra; v letu 2021 pa je 260,61 evra. S tem se ne da preživeti. S tem se ne da preživeti in seveda je treba iskati na nekem drugem naslovu; tudi to, da prideš ali do socialne pomoči ali pa tudi do varstvenega dodatka k pokojnini. Nekateri govorijo, da je do tega ne vem kako težko priti. Ni res. Kolega Horvat je povedal, točno koliko časa rabiš, da lahko izpolniš ta obrazec, in da se na osnovi odločitve ustreznega organa tudi to dobi. Nobenih plomb ni. Razen tiste nepremičnine, ki so nad 130 tisoč evrov vrednosti. S predloženim amandmajem smo dejansko zagotovili, da bo ta zadeva na ravni 29,5 %, kar bo potem znašal znesek tudi 279,56 evra. Zagotovljena pokojnina za polno pokojninsko dobo se je na predlog ZDUS sprejela in uveljavila leta 2017. Vemo, kdo je takrat to zadevo tudi podprl. 1. 10. 2017 je to bilo 500 evrov. Danes govorimo o nekem čisto drugem znesku – 620 evrov na mesec. Še enkrat ponavljam, jaz bi bil najbolj zadovoljen, da je lahko namesto 620 evrov tisoč 100 evrov, zavedam pa se, da pokojninska blagajna tega ne bi zmogla; in seveda moramo biti na nek način tudi racionalni. Povprečna starostna pokojnina je letos 722 evrov, če pa delaš 40 ali več let, pa je 904 evre. Malo, premalo, ampak vse mora biti v mejah neke normale in okvirja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Aleksander Reberšek. Izvolite.
Hvala, podpredsednik, za besedo. Vse vas prav lepo pozdravljam, še posebej lepo pozdravljam državno sekretarko Matejo Ribič. Za začetek bom povedal dve dejstvi. Pokojnine v Sloveniji so prenizke, višina pokojnine pa temelji na vplačanih prispevkih. Jaz sem že velikokrat rekel, da je zgodba v Državnem zboru drugačna, kakor jo spremljam preko medijev. Gre za na prvi pogled zelo všečen amandma stranke Levica, ki dviguje najnižje pokojnine. Jaz sem prepričan, da težko v tej državi najdeš kakšnega upokojenca ali katerega drugega državljana, ki bi temu predlogu nasprotoval na prvi rok. Je pa treba poznati sistem delovanja Državnega zbora, kjer je bistvo vsega – daješ, ko si na oblasti; in ne takrat, ko si v opoziciji. Ko si v opoziciji, nimaš ne škarij ne platna v svojih rokah, prav tako pa v veliki meri nisi odgovoren za dejanja kot takrat, ko si v vladi oziroma v koaliciji; in točno to vedo v opoziciji. Velikokrat se dogaja, da opozicija namreč načrtno vlaga zakonodajo, ki je všečna in za katero se točno ve, da ne bo sprejeta, ker proračun tega ne more zdržati. Opozicije niti ne zanima vzdržnost javnih financ. Cilj opozicije torej ni, da je zakon sprejet, ampak je cilj, da se v javnosti predstavi, kako se v opoziciji borijo za upokojence, v koaliciji smo pa proti dvigu minimalnih pokojnin, kar bomo, roko na srce, težko predstavili javnosti, v tej zgodbi enostavno ne moreš zmagati. Primer tega bi lahko bil predlog opozicije, da mora biti minimalna neto plača v višini, ne vem, 4 tisoč evrov, minimalna pokojnina, tako kot je prej govoril kolega Franc Jurša, tisoč 100 in še več. Koalicija tega zaradi svoje odgovornosti seveda ne bi mogla sprejeti, opozicija pa bi jo na hitro obtožila, da je grda, umazana, da se bojuje proti upokojencem in da ni za ljudi. Pa je temu res tako? Resnica je verjetno nekje drugje. Najbrž koalicija tega ni podprla, ker ni mogoče zagotoviti javnofinančnega kritja za čisto vse, kar bi si mi želeli. Morda je bil namenjen denar tudi drugim ranljivim skupinam, projektom, težavam, nenazadnje tudi upokojencem, kar bom govoril tudi v nadaljevanju. Na žalost – in upam, da se tega vsi zavedamo – proračun ni vrečka brez dna, kakor tudi družinski proračuni nimajo vrečke brez dna. Tudi doma si ne moremo vsega privoščiti, tudi če bi si želeli. V konkretnem primeru pa smo v koaliciji proti rušenju pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Proti rušenju pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Kaj o tem meni svet Zavoda za invalidsko in pokojninsko zavarovanje? Kaj pravijo o tem predlogu zakona v Zvezi društev upokojencev Slovenije? Svet Zavoda za invalidsko in pokojninsko zavarovanje odločno nasprotuje amandmaju Levice, da se najnižje pokojnine dvignejo za skoraj 200 evrov – na 442 evrov. Verjamem, da je to zelo težko razumeti, kako je lahko nekdo proti dvigu najnižjih pokojnin. Enostavno zato, ker gre za rušenje pokojninskega sistema, predlog pa je ponižujoč za vse tiste, ki so delali 30 ali več let. Predlog Levice je, da se najnižja pokojnina z 252 evrov dvigne na 442 evrov oziroma za slabih 200 evrov, za 190 evrov. Zagotovljena pokojnina za 40 let delovne dobe pa bi se dvignila le za dobrih 30 evrov, z 581 na 613 evrov. Pokojnine so v Sloveniji prenizke. Jaz se zavedam, da človek z 252 evri pokojnine ne more preživeti. Zavedam pa se, da s tem amandmajem delamo krivico – in to tistim ljudem, ki so delali 30, 40 let. Takšen predlog Levice namreč pomeni, da bi lahko prejeli enako pokojnino, če delate 15 oziroma 30 let. Kakšno sporočilo dajemo državljanom, se danes sprašujem. Dajemo jim seveda naslednje sporočilo – ko oddelate 15 let, nehajte delati, ker boste itak dobili enako pokojnino kot nekdo, ki je delal 30 ali več let. Če bi delali 40 let, pa bi prejeli le 170 evrov višjo pokojnino od tistega, ki je delal 15 let. Levica podpira nedelo in to jaz že dolgo vem. Levica sporoča – delajte 15 let, potem pa nehajte delati, postanite reveži in volite Levico. Povejte mi, kdo bo delal 40 let, če se lahko že po petnajstih letih upokoji in dobi 442 evrov. Glavno sporočilo današnje točke dnevnega reda pa je – pokojnina ni privilegij in ni socialni transfer, je zaslužen denar za opravljeno delo, ki si ga je upokojenec zaslužil z vplačili v pokojninsko blagajno. Nekdo je bil zaposlen 15 let in ni pošteno, da dobi enako pokojnino kot nekdo, ki je bil zaposlen 30 let. Socialna politika pač ne sodi v sistem invalidskega in pokojninskega zavarovanja, razliko do praga revščine so zagotavlja s socialno pomočjo, saj imamo socialno državo. Razliki je namenjena socialna blagajna in ne pokojninska. V Levici ste prišli z nemogočo rešitvijo, ki ji je v javnosti zelo težko nasprotovati, izredno težko, ob takih populističnih amandmajih Levice ima človek kar slabo vest. Letijo obtožbe, najprej na Desus, potem na ostale, češ da smo proti višanju pokojnin; to je samo za javnost, samo za nabiranje političnih točk. Očitno so volitve blizu in stranke opozicije že tekmujete, kdo bo obljubil več, dati tako ne morete nič, ker nimate ničesar. Imeli pa ste škarje in platno v svojih rokah leta 2009. Ko ste bili na oblasti v takratni Pahorjevi vladi, ste znižali osnovo za pokojnine z 78 % na 57 %, se pravi za 21 % ste zmanjšali odmerni odstotek. Ta vlada dela in za razliko od prejšnjih vlad daje upokojencem. Danes smo v koaliciji vložili amandma, ki nagrajuje tiste, ki so delali 40 let, prejeli bodo vsaj 620 evrov pokojnine. V kratkem enoletnem mandatu je ta vlada upokojencem namenila dodatnih 540 milijonov evrov, ta vlada – dodatnih 540 milijonov za upokojence; in govorim samo o letu 2020 in 2021. Ni treba verjeti meni, vprašajte upokojence, vprašajte predvsem tiste, ki prejemajo manj kot 700 evrov pokojnine, vprašajte jih, koliko so dobili, kot so dobili v teh letih v času te vlade. S tem zakonom dvigujemo tudi najnižje invalidske pokojnine, in to za 50 evrov. Za vse to na žalost v prejšnjih vladah ni bilo posluha. To smo uredili mi, vladna koalicija. Za osvežitev spomina, če je mogoče kdo pozabil, povem še to, da smo to isto zakonodajo vložili tudi takrat kot opozicija, v prejšnji vladi – vladi Marjana Šarca. Verjetno mi ni treba razlagati, da je zdajšnja KUL-opozicija, ki je bila takrat na oblasti, bila proti dvigu invalidskih pokojnin. Taista zdajšnja KUL-opozicija pa sedaj nam očita, da ne podpiramo upokojencev in da zanje skrbijo ter jih slišijo samo v opoziciji, ker nismo podprli njihovega predloga. Zagotavljam vam, da si bomo za izboljšanje statusa upokojencev še naprej prizadevali, in to z dejanji. 540 dodatnih milijonov za upokojence v letu 2020 in v letu 2021 pod to vlado, dodatnih 540 milijonov. Vsekakor pa ne s tem, kar počnete v opoziciji, z deljenjem neke populistične vsebine in vlaganjem neke všečne zakonodaje, ko si v opoziciji. Sprašujem se, zakaj v prejšnji vladi niste dvignili invalidskih pokojnin, zakaj v prejšnji vladi niste predlagali tega, kar je danes na dnevnem redu, takrat ko ste imeli škarje in platno v rokah ter ko ste bili na oblasti. In taista KUL-opozicija danes po družbenih omrežjih objavlja glasovalne liste in s tem vas prepričujejo, kako se borijo za upokojence; ko so pa bili v vladi, pa so glasovali proti upokojencem. Prehitro pozabljamo in to izkorišča opozicija, ena in druga, če sem pošten. Ko sem bil v opoziciji, tega enostavno nisem razumel, danes, ko smo v koaliciji, to še kako dobro razumem, zato je vseeno, kaj nekdo govori v opoziciji; pomembno je, kaj dela takrat, ko je na oblasti. Ne želim tekmovati z opozicijo, kdo da več, ker če bi jaz rekel, dajmo upokojencem tisoč, bi oni rekli, dajmo jurja in pol, če bi jaz rekel tisoč 500, bi oni rekli, dajmo 2 tisoč. In je to brez zveze. Želim pa z dejanji, korak za korakom pomagati ljudem, ki so bili leta in leta pozabljeni. Nobena vlada še ni tako izdatno pomagala slovenskim upokojenkam in upokojencem, zato bom povzel nekaj ukrepov oziroma zakonskih rešitev, ki smo jih pripravili oziroma sprejeli v lanskem letu od 13. marca naprej, ko je ta vlada prisegla, in so bili realizirani. Lani je bilo realizirano redno letno usklajevanje pokojnin v višini 3,2 %, kar pomeni za upokojence 172 milijonov. Upokojencem z najnižjimi pokojninami do 700 evrov je bil izplačan solidarnostni dodatek, tako imenovani protikoronski dodatek, v skupni vrednosti 67 milijonov evrov. Konec junija je bil upokojencem izplačan redni letni dodatek k pokojninam, ki je skupaj znašal 139 milijonov. Decembra je bila realizirana izredna uskladitev pokojnin, in to za 2 %, kar v finančnem smislu pomeni 94 milijonov. Vse to se je zgodilo, ker smo v tej vladi sprejeli nov zakon. Če seštejemo, lahko seveda ugotovimo, da je bilo v lanskem letu za dodatek k pokojninam, za razne solidarnostne dodatke in uskladitve izplačanih dobrih 471 milijonov evrov. 11. januarja letos pa je bil izplačan drugi protikoronski solidarnostni dodatek upokojencem z najnižjo pokojnino v skupni vrednosti približno 70 milijonov evrov. In tako pridemo do skupnih izplačil; poleg redne pokojnine v lanskem letu, vključno z letošnjim januarjem, je ta vsota približno 540 milijonov evrov. Za nekoga veliko, za nekoga malo, vse to pa je odvisno, ali si v opoziciji ali si v koaliciji. In čisto za konec. Ocenjujte politične stranke po dejanjih, ko so na oblasti, in ne po besedah, ko so v opoziciji.
Hvala lepa. Besedo ima Iva Dimic. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Zagotovo so pokojnine tema, ki dejansko buri slovensko javnost, sploh upokojence. Če vemo, da je Slovenija ena najstarejših družb, da ima hitro starajoče prebivalstvo, to pomeni, da je seveda vedno več upokojencev. Pa vendarle moram poudariti, da se mi zdi, da se s takimi akcijami, kakor jih je pripravila Levica, še bolj deli pogled na to, kaj bi moralo biti v državi in kaj je glede na samo finančno stanje. Zagotovo je najlepše reči, tako kot je rekel pred mano moj kolega Jurša, res je, prav bi bilo, da bi imeli vsi lepe, dostojne pokojnine; pa žal vsi vemo, da zaradi različnih razlogov temu ni tako. Sem pa glede na njihov amandma seveda zadovoljna, da je bil glas upokojencev in seniorskih organizacij v tokratni akciji Levice glas razuma. Bil je primerno glasen in upam, da smo razumeli njihovo sporočilo, ki je šlo v smer, da ne moremo izenačiti ljudi, ki delajo 15 let, in ljudi, ki delajo 30 let, ker različno vplačujejo, različno aktivni so. In tukaj ne gre izenačiti kar z nekim amandmajem in reči – vsi bojo enako dobili. Danes sem slišala, da nihče ne sme biti lačen. Res je, nihče ne sme biti lačen, zato imamo na dan 1. marca 2021 –10 tisoč 49 denarnih socialnih pomoči, 16 tisoč 349 varstvenih dodatkov, denarno socialno pomoč in varstveni dodatek pa prejema 7 tisoč 484 upokojencev oziroma oseb, ki to varstvo potrebujejo. Denarna socialna pomoč se namenja do višine 402 evra, doda pa se še varstveni dodatek do najvišje višine 591 evrov. Se pravi, nekdo od 402 evrov do 591 evrov lahko še zaprosi za varstveni dodatek. Ni res, kar ste rekli, da se potem naredi plomba na osebno premoženje. To je bilo že v preteklih letih odpravljeno. Na podlagi tega ljudje lažje dostopajo do teh socialnih korektivov, ki dejansko omogočajo, da res ni nihče lačen. Sama bi opozorila še na drugo plat. Če bi bila resna želja za to popraviti, bi res lahko popravili že 2 leti nazaj, odkar se o tem pogovarjamo. Imeli smo sklic odbora za delo, kjer pa na žalost določene poslanske skupine niso glasovale, da bi bila zadeva mogoče že nekoliko usklajena, to, kar danes usklajujemo. Se mi zdi, da starejši res vedno bolj čutijo gospodarske posledice preteklih let, kar se kaže v nizkih pokojninah. Seveda tudi neke moralne erozije, čemur smo priča danes, vtem sklicu Državnega zbora; in seveda tudi spremenjenim razmeram v družbi, ki jih je v zadnjem letu naredil covid-19, pa tudi prej so bile spremenjene razmere v družbi. Vse to dejansko vpliva tudi na upokojence. Zato se mi zdi, da se kot družba moramo zavedati in navaditi na to, da so starejši med nami in da je treba tudi do njih postopati spoštljivo. Ne moremo jim obljubljati pri vsaki volilni kampanji, kaj se bo dalo, če v ozadju vemo, kaj in koliko zmore naša pokojninska blagajna. Zavedati se moramo, da so vedno dlje – in sem zadovoljna – umsko, telesno aktivni, da imajo pravico izražati svoje mnenje; in da se morajo pokojnine zagotavljati iz državnih proračunov. To zagotavljajo vse države. Da pokojnina ni pravica, ki je mogoče odvisna od posamezne vlade, ampak da je to pravica, ki nastaja iz vplačil v aktivni delovni dobi. Ne morem iti mimo tega, da ne bi rekla, da leta 2012 ob sprejetju pokojninske reforme, za katero smo takrat govorili, da bo vzdržna samo do leta 2020, pa smo zdaj že 2021 pa imamo še vedno isto, da smo želeli, da bi se pokojninska blagajna očistila na nek način, očistila, in da bi dejansko pokojnina izvirala iz pravice, ki jo je posameznik vplačeval. Vendar v Sloveniji imamo tudi solidarnostni sistem, solidarnostni način in seveda ta solidarnostni način govori tudi danes, da bo zajamčena pokojnina za 40 let delovne dobe v višini 620 evrov. Kar se mi zdi, da je še treba razumeti, je to, da je pokojninski sistem resnično ena velika stvar, v katero so povezani različni vidiki pokojnin. Sama vedno izpostavljam vdovske pokojnine. Tudi teh se bo treba v prihodnje dotakniti. Moram pa reči, da minister Janez Cigler Kralj je v tem letu naredil izjemno veliko za upokojence. Ne samo da smo urejali in dodajali 540 milijonov za upokojence, odpravile so se tudi krivice – krivice, ki govorijo o kmečkih penzijah, ki izhajajo 30 let nazaj. In tudi uredili dokup po letu 2012 in seveda tudi današnja sprememba. Lahko rečem, da sem ponosna, da sem članica Nove Slovenije, ki ima posluh za starejše in tudi za upokojence. To je tisto, čemur bomo sledili, in to je naš cilj. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Maša Kociper. Izvolite.
Hvala lepa. Meni je najprej kot članici pa tudi celo vodji poslanske skupine, ki je v obravnavo predlagala zakon, o katerem se danes pogovarjamo, žal, da smo popolnoma izgubili fokus od tistega, kar je predlagal zakon in kaj zakon določa. Danes se pogovarjamo več ali manj samo še o enem amandmaju in potem prihaja do teh prerivanj in obtoževanj, kdo je bolj za upokojence, kdo naredi več, kdo naredi manj, kdo več pokaže. Jaz se strinjam s sicer zelo populističnim kolegom poslancem Reberškom, ki nam danes očita, da smo populisti, da šteje tisto, kar narediš, ko si na oblasti, in kaj si pač takrat pripravljen narediti. In potem so na eni strani očitki, da do zdaj ni bilo narejeno to pa to, na drugi strani očitki, da ne podpirate upokojencev, ampak če se pogovarjamo o tem, kaj je narejeno, je danes pred vami zakon, ki ga je vložila Poslanska skupina SAB, ki ureja problem, ki je lani ostal nerešen, to pa je skrajšanje prehodnega obdobja za uveljavitev drugačnega odmernega odstotka. Stranka SAB je pravzaprav v obliki, kot je zdaj, nastala v času velike finančne krize, ko je bila naša država v situaciji, če se že pogovarjamo o upokojencih, ko je bilo videti, da za pokojnine čez tri mesece ne bo več denarja. Vlado je takrat vodil Janez Janša, ki je na te dileme odgovarjal, da naj pa pride trojka in naredi red. Kako bi naredila trojka red, kot smo videli v vseh državah, kjer je do tega prišlo, zlasti pa je to najbolj jasno vidno v Grčiji, trojka je posegla tudi v pokojnine, ker je pač to velikanski transfer v vsaki državi, znaten del proračunske obremenitve. In tista trojka je takrat zmanjševala tudi pokojnine v teh državah. Mi smo bili takrat stranka, ki je imela predsednico Vlade, predsednica Vlade je takrat morala sprejeti tudi zelo nepriljubljene ukrepe, da smo se pobrali; in od takrat naprej je naša država beležila osemletno stalno gospodarsko rast. Od takrat pa do zdaj, do te epidemije oziroma pandemije. In šele ko država beleži gospodarsko rast, ko ji gre dobro, takrat se lahko pogovarjamo o tem, da zvišujemo pokojnine in druge socialne transfere. Saj ko nimaš čisto nič, kako naj greš iz meseca v mesec, da pokriješ tisto osnovno, se težko pogovarjaš o čemerkoli. Zgodovina je pač tako nanesla, da čeprav smo takrat reševali finance in državo, kot levosredinska stranka nismo imeli možnosti sodelovati v levosredinski vladi, ki je sledila. Stranka SMC se je odločila, da nas ne povabi k sodelovanju, in če nisi v vladi, če si opozicija, pač konkretnih stvari ne moreš narediti. To je bilo pravilno rečeno. Kot opozicija lahko samo zijaš in trdiš, kaj vse bi bilo treba, in popravljaš to, kar dela koalicija, komentiraš. Kar smo pa naredili v tistem obdobju, ko smo bili v opoziciji, opravili smo številne programske pogovore, srečanja z volivci, okrogle mize, obiske po terenu in ugotovili, da ne glede na to, koliko imamo pri nas upokojenskih strank, je ena najbolj prizadetih populacij v naši državi tista, kjer je največji odstotek ljudi pod pragom revščine, populacija starejših oziroma konkretneje – populacija upokojencev. 80 tisoč, pravijo podatki, nekateri še celo več, bi naj jih bilo pod pragom revščine. In od takrat naprej in vse dokler ta problem ne bo rešen, je skrb za upokojence in starejše ena od bistvenih prioritet naše stranke; pa če se komu zdi to populizem ali pa ne. Nedopustno je, da nekdo dela tako dolgo, kot mu reče zakon, da mora delati, se upokoji pri tisti starosti, kot mu zakon reče, da se mora upokojiti, da bo prav; in je potem pod pragom revščine. In tukaj mi povsem dobro razumemo odklone, kot so – ljudje, ki so samo 15 let plačevali, ali pa kmečke ženske ki jim je bilo pravzaprav opravičeno plačevanje, ker so se lahko kmetje celo sami dogovarjali, da bodo plačevali manj, češ saj bomo imeli potem doma na kmetiji hrano, imamo živali, imamo vrt in tako naprej. Ne vsega mešati eno preko drugega. Osnovni problem, o katerem govorimo, je – ljudje s polno, zakonsko zahtevano pokojninsko dobo, z doseženimi starostnimi pogoji, ki ne živijo v redu ali so celo pod pragom revščine. Seveda je treba reševati tudi tiste druge, ki ne morejo živeti, zato imamo socialne transfere, zato imamo varstveni dodatek in tako naprej. Ampak ko se pogovarjamo o res veliki krivici, je zame velika krivica to. In to, pod kako različnimi pogoji so se ljudje v naši državi upokojevali. Eni za najboljših osem let ali koliko je že bil minimum, najboljših, ne zaporednih, pa 80 % najboljših let, nekaj let za tem z malo smole, ker si rojen kasneje, popolnoma drugi pogoji, popolnoma druga pokojnina. In za nas, ki tukaj sedimo, ali pa za naše otroke je pa sploh vprašanje, če bomo imeli pokojnino. In tudi na to moramo misliti, ko tukaj tekmujemo in licitiramo, kdo bi kaj dal komu. Ampak strinjam se, bistveno je to, kar kdo naredi. V stranki SAB smo po tem, ko smo pripravili program za naslednje volitve in prišli zopet v parlament, to so bile pa te zadnje volitve, imeli to kot prioriteto. In nismo obljubljali vse povprek, kot nam nekateri očitajo, ampak smo imeli povsem jasne zahteve. Ena od njih je bila popraviti to krivico glede odmernega odstotka za moške zlasti, krivico, ki bi pripeljala do tega, da bi se problem z majhnimi pokojninami za moške nadaljeval še dolga leta. Mi smo imeli samo dve, tri točke vezane na pokojnino, ampak za tiste smo pa rekli, da želimo, da se uresničijo. In se že takrat, na začetku vlade Marjana Šarca kregali, ko smo zahtevali kot edina stranka, da se z datumom vnese v koalicijsko pogodbo, s katerim datumom bomo dvignili odmerni odstotek, to je bila naša programska zahteva v našem programu, in kdaj bo ta odstotek stopil v veljavo. In koalicijske stranke takrat smo napisale – 1. 1. 2019. In ko smo potem začeli v prejšnji vladi delati, se je kaj kmalu izkazalo, da to ne bo 1. 1. 2019; in smo bili slabe volje. Ker v stranki SAB smo realni v svojih zahtevah, nismo populisti, ne predlagamo tisoč 500 evrov pokojnine, ker vemo, da to ni možno. Poznamo proračun, poznamo zmožnosti države, ampak ko se pa nekaj dogovorimo, pa želimo, da se to uresniči. In ko je potem odmerni odstotek, hvala bogu, bil sprejet, nam ni bilo sprejemljivo, da se pa sedaj še šest let čaka kot prehodno obdobje, da se to uresniči. Dali smo amandma, kaj pa lahko drugega narediš, če nimaš večine. In tega amandmaja, tukaj se strinjam, je bilo že povedano, pač takrat stranki SMC in LMŠ, ki sta bili v koaliciji, nista podprli. Pa še kdo ne, da očitno ni šel preko, od bivše opozicije. Če si že kaj očitamo, si očitajmo s podatki in res pokazati, kaj je kdo naredil. Smo pa v tistem letu tudi na našo zahtevo, seveda pa je bila potrebna za to volja vseh partnerjev v vladi Marjana Šarca, in ker so bile seveda tudi okoliščine ustrezne, kar nekaj stvari popravili. Tukaj mislim zlasti na redna in izredna usklajevanja pokojnin. In ko sedaj govorite, koalicija, koliko ste povečali pokojnine, pozabite povedati, da samo leto 2020 je vaše. Leto 2018 in leto 2019, ki ga je urejala druga vlada, ni vaša zasluga. In tista vlada je dvignila pokojnine za skoraj 8 %. Ko vi za nazaj govorite, da v zadnjih treh letih so se dvignile, ali pa v zadnjem, ali pa upokojencem so se dvignile, kar vse seštevate skupaj. Pa saj ni problem, saj oni to čutijo kot celoto. In hvala bogu, da si vsi prizadevamo za to kritično skupino. Ampak bodimo korektni. Za 8 % v letu 2018 in 2019 ni dvignila pokojnin vaša vlada, ampak vlada pred tem. In tukaj pridemo tudi do naslednjega problema, vsaj jaz ga občutim kot veliko krivico. Imamo toliko in toliko ljudi, ki imajo polno pokojninsko dobo, pa so pod pragom revščine; potem imamo pa res majhen majhen odstotek ljudi z zelo visoko pokojnino. Tistih nekaj srečnežev, ki sem jih že prej omenila, ki so šli pod zelo dobrimi pogoji v pokoj – osem najboljših let, 80 % pa tako naprej. Ampak ko delamo ta izredna in redna usklajevanja, mi kot država, mi kot Državni zbor, mi kot vlada, katerakoli je, vedno dvigujemo v odstotkih. In potem tisti, ki ima že tako dva tisoč evrov pokojnine, pa pravim, da jih ni veliko, dobi lahko 20 evrov na mesec, tisti, zaradi katerega pa to delamo, da bi se prebil čez rob revščine, pa dobi tri evre. In ne bo nikoli s tri, po tri, po tri evre nikamor prišel. In zato smo predlagali, v detajle naštudirali primer izrednega in rednega usklajevanja. Redno usklajevanje je natančno definirano v zakonu, vemo, kdaj se lahko zgodi. Pri izrednem usklajevanju pa smo mi bili mnenja, da bi bilo vredno poskušati uskladiti v fiksnem znesku in tako hitreje pomakniti tiste pod pragom revščine navzgor, pa naj Ustavno sodišče pove, ali je še to v mejah tega, kar je naš pokojninski sistem. Poslanec Jurša se je poetično izrazil, da je pri nas pokojnina ekonomska kategorija s socialnim pridihom. V principu ima prav, ampak če pustimo poetično izražanje in pogledamo, kaj govori zakon, naš zakon govori, da pri nas pokojninski sistem temelji na zavarovalniškem in solidarnostnem principu. Solidarnostni ne sme prevladati, se strinjam, zato so socialni transferi, ampak to, da bi bila vsaj izredna uskladitev v istem znesku, bi pa pomenilo ravno to korekcijo. In je bil takrat ogenj v strehi, ko smo to predlagali. Zdaj, naenkrat nič več ni problem. V redu, mi smo za. Naredimo največ, kar lahko. Če so se razmere spremenile, če nimamo več zlatega pravila, če nismo naenkrat vezani na nič več, dajmo potem dvigniti, če lahko; ampak odgovornost bo pa zdaj prevzela ta vlada in koalicija, kar lahko naredimo. Tisti, ki je na vladi, v koaliciji, to odgovornost prevzame. In tukaj se razlikuje opozicija in koalicija. Na to, kaj je kdo naredil, kaj bi lahko naredil in kaj bi moral narediti, jaz v imenu stranke SAB še enkrat ponovim. Mi smo do zdaj v vladi kot stranka SAB bili eno dobro leto in takrat naredili ogromno. In izpolnjevali svoj program, ki pač poudarja, da je ta problem treba rešiti. V našem programu je tudi to moderno javno šolstvo, za katerega si prizadevamo, učinkovito in vsem dostopno javno zdravstvo, več stvari; ampak ne dopuščam, da eni lahko nekaj delate, drugim pa očitate populizem. To je naš program in naš program mi zasledujemo ter delamo dobro za to skupino ljudi. Če se spet vrnemo vsaj za trenutek nazaj na zakon, ki ga danes obravnavamo, ta zakon je enostaven, ta zakon rešuje to, kar smo mi ves čas želeli, skrajšuje prehodno obdobje za uveljavitev višjega odmernega odstotka za moške in tudi za popravek pri ženskah. Mi smo želeli sicer, da bi bilo prehodno obdobje eno leto, ampak mi takega zakona za eno leto z našimi poslanci ne moremo sprejeti. In če je najboljši možni kompromis štiri leta, smo vsaj ponosni, da smo do tega kompromisa z našim zakonom pripeljali. Jaz se vsem, ki boste za zakon glasovali, zahvaljujem in se nadejam še mnogo skupnih dobrih rešitev, vedno, kadar bo to možno, ter vedno, kadar nam bodo okoliščine in finance to dopuščale. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da želi. Prosim za prijavo. Mateja Udovč ima besedo. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Danes obravnavamo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Ja, danes je bilo veliko na to temo že povedano, v javnosti pa se vsekakor burijo duhovi. Pa naj na začetku povem, da sama zelo podpiram amandma, za katerega sem se tudi sama zelo zavzemala, da se dvig zagotovljene pokojnine dvigne na 620 evrov. Bom obrazložila, zakaj. Res je, da smo mi socialna država. Res je, da imamo nekatere pokojnine zelo nizke, ki jih korigiramo potem tudi s socialnimi transferji. Prav pa tudi je, da ljudje, ki so delali 40 let, delali 40 let brez dokupa, ne živijo pod pragom revščine. Narobe pa je, da nekdo, ki je delal 15 let, dobi skupaj s socialnimi transferji več kot nekdo, ki je delal 40 let. To se danes že dogaja. Ljudje, ki so delali 40 let, imajo zagotovljeno pokojnino 581 evrov in imajo slučajno stanovanje v Ljubljani, ki je vredno več kot 120 tisoč evrov; in potem do varstvenega dodatka niso upravičeni. Čeprav se zdi, da je razlika 10 evrov nepomembna, ampak kljub temu je razlika. In jaz se vprašam, tukaj se vprašam, ali je prav, da dajemo message ljudem, da je najbolje delati 15 let, počakati do 65. leta starosti in potem izkoristiti vse socialne transferje. Res je, da vemo točno, kako je sestavljena pokojnina. Prav je, da so ljudje, ki se znajdejo iz takšnih ali drugačnih okoliščinah na robu revščine, na pragu revščine, upravičeni do socialnih transferjev, da lahko dostojno živijo. Narobe pa je, da ljudje, ki so delali 40 let, dobijo manj kot tisti, ki niso delali, ki so delali 15 let in so upravičeni do vseh ostalih socialnih transferjev. Zato resnično pozdravljam predlog amandmaja. Pa še nekaj bi danes rada izpostavila. Danes imamo en odličen primer, ki ne drži, da opozicije ne posluša ta vlada, da opozicijskih predlogov sprememb zakona ne pregleda. Pravzaprav imamo en primer, ki v preteklosti je bil zelo malokrat viden, da je vlada pravzaprav zakon vzela v pregled in ga skupaj dopolnila, popravila in dejansko sprejela kot za svojega. Je pa res, tako kot je kolegica Maša Kociper povedala, da s tem pa vlada prevzame tudi vso odgovornost glede finančnih posledic, ki bodo skozi to nastale. Ampak imamo pa danes en vzorčen primer, da ne drži, da opozicija lahko samo govori, govori, govori; narediti pa nič ne more. To ne drži. Če ima opozicija odlične predloge, ki pa niso populistični, in so se pripravljeni pogovarjati ter se pogovarjati z vlado in se pogovarjati s koalicijskimi poslanci, usklajevati, lahko doseže tudi določene rešitve, ki pa lahko pripeljejo spremembe v zakon. In to je en primer. Danes imamo en tak primer in to ni edini primer. Imamo tudi primere, ko smo opozicijske amandmaje že pripeljali v zakone, jih popravili, dopolnili in na koncu sprejeli. Ja, na koncu so bili običajno soglasno sprejeti. To pomeni, da so bili dani za ljudi. In to mi danes rabimo. To mi danes rabimo v teh kriznih situacijah, da opozicija in koalicija zna stopiti skupaj in najti rešitve, ki bodo prinesle dobro za ljudi, ne pa populizma. Ne pa v svojih razpravah, kaj je naredila neka stranka deset let nazaj, kaj je naredila pet let nazaj,kaj je danes naredila pa kaj je včeraj naredila. Milijonkrat sem povedala v svojih razpravah, da štejejo dejanja, ampak dejanja vsak dan, predvsem pa kot so kolegi povedali, dejanja takrat, ko imamo možnost, ko smo na oblasti. In če takrat nečesa nismo naredili v tem sklicu, se lahko o tem pogovarjamo, če takrat nismo našli rešitev, danes pa zganjamo velik populizem. Ampak še enkrat, tudi Levici lahko danes rečem hvala, ker je toliko daleč pripeljala to stvar, da smo se začeli sploh pogovarjali o tej zgodbi in smo dvignili zagotovljene pokojnine na 620 evrov. Tudi to je danes epilog zgodbe, tako da tudi Levici lahko rečemo hvala, čeprav se ne bodo minimalne pokojnine po vsej verjetnosti dvignile na 400 in še nekaj evrov. Pa se vprašam tudi to, res je, ti ljudje nimajo takih pokojnin, ampak z varstvenim dodatkom pa danes lahko presežejo nekoga, ki je delal 40 let. Pa vprašam Levico, ali se vam to zdi pošteno. Meni se ne zdi to pošteno. Pa da bodo ljudje razumeli, o čem govorim. Če je nekdo delal 40 let v Ljubljani za minimalen zaslužek in si je zagotovil zagotovljeno pokojnino, ki je v vrednosti 581 evrov in si je v vseh teh letih privarčeval in mogoče po Jazbinškovem zakonu uspel kupiti majhno stanovanje v Ljubljani. In enako podobna oseba na drugem koncu Slovenije, recimo v Ormožu, je oseba v Ormožu upravičena do varstvenega dodatka in potem skupaj dobi 591 evrov. Ta oseba v Ljubljani pa zato, ker je danes njena nepremičnina vredna več kot 120 tisoč evrov, do tega varstvenega dodatka ni upravičena. In o tem govorim, da morajo biti zagotovljene pokojnine višje od teh zneskov, ki jih ljudje dobijo, ki niso delali 40 let. Ljudje, ki delajo 40 let, si zaslužijo dobiti nekaj več, vsaj malenkostno več kot tisti, ki so delali 15 let in so 65 let stari in dobijo na transakcijski račun pokojnino in ostale socialne transferje, do katerih so upravičeni. In prav je, da ne bom narobe razumljena, prav je, da jih dobijo, prav je, da si lahko kupijo hrano, in prav je, da v Sloveniji ni nobeden lačen. Zato pozdravljam te amandmaje, ki bodo prinesli dobro za naše ljudi in dobro za Slovenijo. In še enkrat, če bi večkrat stopili tako skupaj, se večkrat pogovarjali, predvsem pa slišali, bi za naše državljanke in državljane lahko naredili največ. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Andrej Černigoj. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovana državna sekretarka gospa Mateja Ribič, kolegice in kolegi! Sprememba zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju bo v kratkem potrebna temeljitega razmisleka, predvsem pa tudi korenitih sprememb. Tega se zavedamo skoraj vsi v tej dvorani, vendar je na žalost ta materija pretrd oreh vsakokratne vlade. Iz razprave kolegic in kolegov v opoziciji in stranke Levica vidimo, koliko je pomembna današnja točka. 20 % razprave glede na to točko ZPIZ-2I, 80 % vse drugo, kar me res zelo malce žalosti. Sistem ni optimalen, ni vzdržen, kot smo že slišali v preteklosti; in predvsem marsikatera državljanka in državljan težko preživi čez mesec. To so dejstva, s katerimi se povsem strinjam, vendar se moramo zavedati, da tak sistem ni zrasel čez noč, nekateri pa ga želijo čez dan tudi zrušiti. To področje bi morali spreminjati s tresočo roko, po mojem mnenju kot Ustavo, saj gre za prihodnost vseh upokojencev. Glavo vodilo bi moralo biti – strmeti k vzdržnemu pokojninskemu sistemu. Zelo nasprotujem populističnemu in všečnemu predlogu Levice, saj je resen korak v demontažo veljavnega sistema obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Zakaj to govorim? Pred kratkim smo dobili v poslansko skupino s strani sveta Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije tri sklepe. Prebral bi rad samo drugega: »Svet zavoda nasprotuje posegom v sistem obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja, ki pomenijo rušenje temeljnih načel sistema«. To so brutalni sklepi, ki bi mene zelo skrbeli, razumem pa, da teh populistov trenutno ni v dvorani. Drugi sklep, ki smo ga pridobili, pa iz Zveze društev upokojencev Slovenije s prvopodpisano Nežko Ivanetič, glasi pa se: »ZDUS ne podpira amandmajev stranke Levica, da se najnižja pokojnina in odmera veča v procentih od pokojninske osnove, ampak bo postavljena na znesek minimalnih kratkoročnih življenjskih stroškov. V primeru sprejetja takega določila bo ZDUS uporabil vsa pravna sredstva«. Za konec, z veseljem bom podprl vse koalicijske amandmaje, ki predlagajo, da tisti, ki so delali 40 let, garali in plačevali prispevke, prejmejo pokojnino v višini vsaj 620 evrov. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Predlagatelj ima besedo. Mag. Andrej Rajh, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Jaz bi dejansko zdaj rad nekako tudi strnil današnjo razpravo. Kot vidim, ni več pravega interesa za razpravo, pa mislim, da je prav, da se kot predlagatelj javim in strnem misli. Cilj današnje osnovne razprave je predlog, ki smo ga v SAB dali in tudi dobili konsenz s strani koalicije, da se skrajša prehodno obdobje za dvig odmernega odstotka tudi za moške na 63,5 %. Prvotno obdobje je bilo predvideno do sedaj za 6 let, mi smo ga nekako s tem dogovorom uspeli skrajšati na 4 leta in tako v bistvu odmerni odstotek za moške izenačiti z odmernim odstotkom za ženske na 63,5 %. In res je, strinjam se, v tem pokojninskem sistemu je veliko odprtih vprašanj, nedorečenosti. Nekateri se tudi sprašujejo, ali je pravičen ali ni pravičen glede odmernega odstotka v preteklosti, ko je bil le-ta 84 %, ko se je v bistvu za odmero pokojnine upoštevalo obdobje osmih let. Danes je to obdobje, če se ne motim, okrog 25, 28 let, in to zaporedna leta, tako da v bistvu te osnove, daljše kot je upoštevano obdobje, nižja je tako pokojnina. In če se to upošteva še z odmernim odstotkom, vidimo, da te generacije, ki se upokojujejo danes, upokojujejo pod manj ugodnimi pogoji kot tiste, ki so se pred desetimi ali pa dvajsetimi leti. In tako pride tudi do anomalije, da ima učiteljica, ki se upokoji danes, nižjo pokojnino kot učiteljica, ki se je upokojila na primer pred desetimi leti s krajšo delovno dobo in z nižjo starostjo. To so seveda anomalije, ki jih bo treba v enem doglednem času rešiti. Rešiti bo treba tudi financiranje pokojninske blagajne, jo narediti stabilno. Tudi zaradi tega se v SAB zavzemamo, da se ustanovi poseben demografski sklad, demografske rezerve, kjer se bodo ta državna sredstva akumulirala, in ne podpiramo vladnega predloga, kjer je demografska blagajna mišljena kot blagajna, ki financira različne obveznosti, od dolgotrajne oskrbe do gradnje domov za upokojence, in v bistvu predvideva, da se to premoženje, ki so ga ustvarile generacije upokojencev v času svojega aktivnega življenja, v enem hitrem času razproda. Mi želimo, da se to premoženje ustrezno tudi plemeniti in da tudi za prihodnje upokojence in te, ki so sedaj aktivni, ustrezno plemeniti ter tako pripomore k temu, da se zagotavlja finančna varnost prihodnjih generacij. In to tudi na način, da se ta sklad financira dodatno s sredstvi iz koncesij za vode, pa mogoče tudi kakšne nove dajatve, kot je na primer prispevek od prodaje lesa. Tu je več možnosti. Mi želimo predvsem, da je ta blagajna vzdržna. In tudi zaradi tega želimo, da se zagotovi socialna varnost tako moškim tako ženskam. In ta odmerni odstotek 63,5 % je minimum, ki se nam pač zdi potreben, da se nekako tudi zagotovi. In tudi v primeru tega, da se zagotovi čim prej. Vemo, da je Ustavno sodišče zadržalo izvajanje sklepa o prisilnem upokojevanju. To se nam zdi zelo pomembno. V tej luči se nam zdi zelo pomembno tudi to, da je prišlo do tega konsenza o tem, da bomo sedaj v bistvu to prehodno obdobje, ki je, ustrezno skrajšali. Bi pa se želel ozreti še nekoliko nazaj. V stranki SAB se bomo tudi v prihodnje zavzemali za to, da se status najranljivejših skupin našega prebivalstva ustrezno zagotovi tudi v prihodnje. Redno usklajevanje, izredno usklajevanje pokojnin, kako zagotoviti socialno varnost, razlike med bogatimi in revnimi – dejstvo je, da če želimo, da bo tudi aktivno prebivalstvo želelo verjeti v ta pokojninski sistem, bomo morali ta pokojninski sistem narediti tudi bolj predvidljiv za aktivno populacijo. To pomeni, da bomo tudi mi, ki danes vplačujemo, vedeli, kakšno pokojnino bomo dobili, ko se bomo upokojili, in kdaj se bomo upokojili. To sta dva zelo pomembna podatka. To sicer je tema, ki načenja eno širšo debato, pa tudi očitno nov zakon. Bi pa še enkrat rad povedal, da se tudi vsem zahvaljujem, da ste naš predlog podprli. In si želim tudi v prihodnje skupnega sodelovanja v dobro upokojencev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po končani 17. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ODLOKA O SPREMEMBAH ODLOKA O USTANOVITVI UNIVERZE NA PRIMORSKEM. Predlog odloka je v obravnavo zboru predložila Vlada. Predstavnika predlagatelja še ni med nami, zato gremo kar naprej. Predlog odloka je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici Ivi Dimic. Ste pa hitra, gospa Dimic. Izvolite.
Hvala lepa. Ja, danes gre hitro. Spoštovani podpredsednik! Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino je na 16. seji 11. marca 2021 obravnaval Predlog odloka o spremembah Odloka o ustanovitvi Univerze na Primorskem, ki ga je v obravnavo in sprejetje Državnemu zboru predložila Vlada. Zakonodajno-pravna služba je predlog odloka proučila z vidika njegove skladnosti z Ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajno-tehničnega vidika in k njemu podala nekatere pripombe. Njena predstavnica je povedala, da je v predlaganem odloku vprašanje določanja študijskih področij predlagano na enak in s tem tudi na ustrezen način kot v ostalih odlokih o ustanovitvi univerz. Hkrati je opozorila še na določbo glede roka za uskladitev statuta, ki pa je bila z amandmajem v celoti upoštevana. Svoje mnenje je podala tudi Komisija Državnega sveta za kulturo, znanost, šolstvo in šport, ki podpira predlagane spremembe. Komisija je podprla prizadevanja javnih univerz oziroma visokošolskih zavodov za opredelitev ustreznega in učinkovitega mehanizma financiranja, ki bi visokošolskim zavodom omogočal avtonomen razvoj študijskih programov. Uvodoma je predlog odloka predstavil predstavnik predlagatelja državni sekretar na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport. Predstavnik Univerze na Primorskem je pozdravil sprejetje predloga odloka. Menil je, da ima Univerza na Primorskem v svojem statutu že opredeljena študijska področja, zato predlagano prestavlja bolj formalnost. Odbor je brez razprave sprejel amandmaja poslanskih skupin SDS in SMC k naslovu Končna določba in za novi 1.a člen. Odbor je v skladu s 128. členom poslovnika glasoval o vseh členih predloga odloka in jih sprejel. Tako je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga odloka, ki je sestavni del poročila.
Hvala lepa. Amandmaji k dopolnjenemu predlogu odloka niso bili vloženi. Glasovanje o predlogu odloka bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po končani 17. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA RESOLUCIJE O PODNEBNI IN OKOLJSKI KRIZI V REPUBLIKI SLOVENIJI. Predlog resolucije je v obravnavo zboru predložila skupina 38 poslank in poslancev s prvopodpisanim mag. Dejanom Židanom. Predlog resolucije je na 25. seji 10. februarja 2021 in na prvem nadaljevanju te seje 9. marca 2021 obravnaval Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor kot matično delovno telo. Ker po končani razpravi odbor predloga resolucije ni sprejel, je bila obravnava predloga resolucije na seji delovnega telesa končana. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Besedo ima Poslanska skupina Nova Slovenija – krščanski demokrati, v njenem imenu Mihael Prevc. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Resolucija o podnebni in okoljski krizi se razglasi, da je Republika Slovenija v stanju podnebne in okoljske krize, zaradi česar je treba prednostno izvesti ukrepe za preprečevanje in omilitev podnebnih sprememb ter prilagajanje na njihove posledice. Predlog resolucije zasleduje štiri podnebne cilje. Prvič, preprečiti globalno segrevanje preko 1,5 stopinje Celzija. Drugič, v vseh sektorjih doseči zmanjšanje emisij toplogrednih plinov tako, da se do leta 2030 doseže zmanjšanje emisij vsaj za 55 % glede na leto 1990 in da se najkasneje do leta 2050 doseže ogljična nevtralnost. In tretjič, preprečevanje zmanjševanja biotske raznovrstnosti in še izvajanje ukrepov za izhod iz podnebno-okoljske krize na socialno pravičen način. Krščanski demokrati smo prvi, ki zagovarjamo varovanje okolja, vendar s konkretnimi dejanji in ne vedno z novimi in novimi resolucijami. Nikakor ne dvomim v dober namen predlagateljev resolucije, vendar smo v Novi Sloveniji prepričani, da nam v boju proti podnebnim spremembam ne pomagajo resolucije, ki sodijo med pravno neobvezujoče akte, sploh pa ne razglasitev podnebne in okoljske krize. Za nas je bistveno izvajanje že sprejetih zavez, kot so Pariški sporazum, Resolucija o Nacionalnem programu o varstvu okolja za obdobje 2020–2030, Nacionalni energetski in podnebni načrt. Aktualna vlada Republike Slovenije se še kako dobro zaveda potencialnega negativnega vpliva podnebnih sprememb ter negativnih vplivov na okolje in zdravje ljudi. Prav zato se jim posveča in jih obravnavana ravni celotne vlade ter v okviru vseh pristojnih ministrstev in služb. Dober primer je Ministrstvo za infrastrukturo, kjer se vlaga veliko naporov za krepitev javnega potniškega prometa, posodabljanje železniške infrastrukture, v pripravi pa je tudi zakon o spodbujanju rabe obnovljivih virov energije. V ta namen in v skladu s Pariškim sporazumom ter podnebno politiko in zakonodajo Evropske unije Vlada Republike Slovenije pripravlja dolgoročno podnebno strategijo, s katero se bo Slovenija zavezala za pospešeno zmanjšanje emisij toplogrednih plinov za dosego ničelnih emisij najpozneje do leta 2050. Vizija dolgoročne podnebne strategije je podnebno nevtralna in proti podnebnim spremembam odporna družba na temeljih trajnostnega razvoja, ki bo učinkovito ravnala z energijo in naravnimi viri, ob hkratnem ohranjanju visoke stopnje konkurenčnosti gospodarstva. Cilj Nove Slovenije – krščanskih demokratov, ki mora zasledovati varovanje okolja in je z velikimi črkami zapisan v našem programu, je spoštljivo ravnanje z okoljem, rodovitno zemljo, pitno vodo in živalskim svetom ter raznolikostjo vrst. Varovanje okolja, živali, naravnih virov pa je naša skupna naloga, ki pa se jo najprej mora lotiti vsak posameznik. To je naša skupna odgovornost. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek bo predstavil mag. Andrej Rajh. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, kolegice poslanke in kolegi poslanci! Da so okoljski problemi vedno bolj v središču pozornosti, dokazujejo številne spremembe v okolju. Negotovost in nepredvidljivost podnebnih razmer kliče po dodatnih ukrepih varovanja in zaščite okolja na vseh ravneh družbe. Generalni sekretar Združenih narodov je ob 5. obletnici podpisa Pariškega sporazuma pozval svetovne voditelje, naj v svojih državah razglasijo izredne podnebne razmere, vse dokler ne bo dosežena ogljična nevtralnost. Ravno ta poziv je bil razlog za Predlog resolucije o podnebni in okoljski krizi v Republiki Sloveniji, ki smo ga predložili v opoziciji. S predlogom resolucije bi Državni zbor ugotovil, da je Republika Slovenija zaradi segrevanja ozračja, vpliva podnebnih sprememb na okolje, stanja biodiverzitete, zmanjšanja naravnih virov, poslabšanja življenjskih razmer ter preseženih zmogljivosti Zemlje za samoobnavljanje in samoočiščenje v stanju podnebne in okoljske krize. S to zavezo bi Republika Slovenija uresničila trajnostno upravljanje, med drugim z naravnimi viri, še posebej vodo, zrakom, tlemi, gozdovi in drugimi naravnimi vrednotami. Spomnimo, na pobudo stranke SAB smo pravico do zdrave in čiste pitne vode zapisali v Ustavo, zato tudi z velikim neodobravanjem spremljamo zadnje spremembe Zakona o vodah. Vlada sicer odgovarja, da se mora predlog resolucije strateško premisliti, s širokim konsenzom na nacionalni ravni in ravni Evropske unije. Mnenje Vlade je v tem kontekstu kontradiktorno, saj vsebina nastajajoče vladne podnebne strategije Slovenije do leta 2050 sovpada z vsebino predlagane resolucije. Zato je treba omeniti, da predlog resolucije kot akt političnega pomena ne vsebuje pravno zavezujočih norm in ne nadomešča strateških dokumentov in področja zakonodaje. Mnenje Vlade tako nakazuje zgolj vnaprejšnje kontriranje vsakršnim predlogom opozicije. Resolucija je torej politično sporočilo, sporočilna nota vsem državljanom, civilni družbi in gospodarstvu, da je treba pričeti upravljati posledice podnebnih sprememb, saj vemo, da jih ne moremo preprečiti. Ukrepi, s katerimi lahko vsi pripomoremo k zmanjšanju posledic podnebnih sprememb, so povezani z razogljičenjem številnih sektorjev – energetike, prometa, kmetijstva – in neločljivo povezano z učinkovito rabo energije ter usmeritev k učinkoviti in trajnostni rabi. V stranki SAB se tega zelo zavedamo. Ena izmed učinkovitih pobud je prav pobuda stranke SAB, ki je v Državnem zboru dobila soglasno podporo, s katero se vsi upokojenci, starejši od 65 let, v medkrajevnem javnem potniškem prometu vozijo brezplačno. Prav tako smo v stranki SAB s ciljem kontinuiranega izvajanja investicij v trajnostno prometno infrastrukturo v zakonodajni postopek vložili predlog zakona o infrastrukturnem skladu v prometno infrastrukturo. V stranki SAB torej razumemo resolucijo kot dokument, ki podpira razvojni preboj v Sloveniji in ki bo tudi v prihodnje spodbujala nastanek potrebnih razvojnih dokumentov. Dovolite, da se tudi v tej razpravi navežem v prejšnjem tednu objavljen dokument Vlade – Nacionalna strategija za izstop iz premoga in prestrukturiranje premogovnih regij v skladu z načeli pravičnega prehoda. V SAB želimo, da se vse strategije izvajajo in naslavljajo socialne, okoljske in gospodarske izzive, torej bremena preteklosti. Želimo dati jasno sporočilo, da ne bomo dopustili, da se pri opuščanju premogovništva v Šaleški dolini ponovi zgodba iz Zasavja. Spomnimo, zaradi vsebinskega neizvajanja zakona so rudarji leta 2013 stavkali, saj so se znašli v težki socialni situaciji. Takratno situacijo je rešila predsednica Vlade mag. Alenka Bratušek. Zato sporočamo prebivalcem šaleške regije, da v stranki SAB ne bomo pustili, da vas kdorkoli izigra, in bomo zahtevali striktno izvajanje socialne, ekonomske in okoljske sanacije preteklih bremen. V Poslanski skupini SAB se zavedamo podnebne krize in bomo tudi v prihodnje aktivno delovali v smeri izboljšanja možnosti življenjskih pogojev prihodnjih generacij.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Desus bo predstavil Ivan Hršak. Izvolite, Ivan.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Na 25. redni seji Odbora za infrastrukturo, okolje in prostor kot matičnega delovnega telesa odbor ni sprejel predlagane resolucije, ki jo je skupina poslancev vložila z namenom, da Državni zbor razglasi izredne podnebne in okoljske razmere v Republiki Sloveniji, določi podnebne cilje države, ukrepe in organiziranje zoper izredne podnebne in okoljske razmere. Glede vsebine je že Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora opozorila, da Državni zbor ne more z resolucijo razglasiti izrednih podnebnih in okoljskih razmer. Resolucija je namreč pravno nezavezujoč akt. Zaradi tega se zastavlja vprašanje, kaj bi pravzaprav s sprejetjem resolucije dosegli. Vsi se strinjamo, da je treba sprejeti ukrepe za reševanje problemov podnebnih sprememb in varstva okolja v Republiki Sloveniji in tudi v Evropski uniji. Seveda pa tega z resolucijo ni moč doseči. Dosegli pa bomo vse navedeno s podnebno strategijo Republike Slovenije do leta 2050, ki jo bo v letošnjem letu sprejela Vlada Republike Slovenije ter tudi poslala v obravnavo in sprejetje v Državni zbor. Za obdobje do leta 2030 bo podnebna strategija temeljila na že sprejetih ukrepih, opredeljenih v Nacionalnem energetskem in podnebnem načrtu Slovenije, na Strategiji razvoja Slovenije do leta 2030, Resoluciji o nacionalnem programu razvoja prometa za obdobje do leta 2030 in številnih drugih dokumentih Republike Slovenije in Evropske unije. Vladna strategija bo zastavila vizijo in dolgoročne cilje za obdobje do leta 2050. Strategija bo prav tako podala usmeritve za izvajanje potrebnih ukrepov in usmerila prihodnje odločanje o ukrepih. V letošnjem letu bomo sprejeli strategijo, ki bo dejansko omogočila izpolnjevanje ciljev reševanja podnebnih sprememb in varstva okolja v Sloveniji. Vsekakor pa se vse pomembne odločitve glede podnebnih sprememb in okolja sprejemajo na ravni Evropske unije. Vlada Republike Slovenije pri teh rešitvah aktivno sodeluje. Iz napisanega lahko zaključimo, da je pomembno aktivno reševanje okoljskih problemov in varstvo okolja v Republiki Sloveniji. Tukaj ne gre za prestižni boj, kaj kdo predlaga; pomembno je, da vsi skupaj prispevamo svoj delež k ohranjanju varstva okolja, tako posamezniki kot tudi vse politične stranke. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Dušan Šiško. Izvolite.
Lep pozdrav vsem prisotnim! Vsebinsko podobno pobudo Predloga resolucije o razglasitvi izrednih podnebnih in okoljskih razmer v Republiki Sloveniji smo obravnavali že maja lansko leto. Podnebne spremembe so tudi pri nas v Sloveniji, ker se med drugim segreva hitreje od svetovnega povprečja, ter vplivajo na naše zdravje in blaginjo. Na nas je, da preusmerimo fokus od razumevanja problema k implementaciji rešitev ter da poskrbimo za mlado generacijo in ji damo na znanje, da nam ni vseeno za njih. Republika Slovenija ima vzpostavljene vse tako imenovane ključne mehanizme za zmanjšanje izpustov toplogrednih plinov, denar s strani Evropskem unije pa kljub temu ne dosega ciljev prav zaradi premalo izkušenih ljudi in slabe organiziranosti. Neobhodno dejstvo je, da nam podnebne spremembe predstavljajo enega izmed ključnih izzivov, s katerimi se bo moralo spoprijeti človeštvo v naslednjih letih, desetletjih. Premalo ambiciozno zasnovani so tudi uvedeni ukrepi, kot na primer dajatev na emisije ogljikovega dioksida, trošarine za energijo, davek na motorna vozila, prispevek za učinkovito rabo energije in obnovljive vire energije. Srž problema je tudi v tem, ker javne finance še vedno spodbujajo dejavnosti, ki so diametralne s podnebnimi cilji. Po oceni raziskovalcev je Slovenija uspešna na področju energetske prenove stavb ožjega javnega sektorja, in to na račun občin, v primerjavi z našo državo, ki pri prenovi stavb zaostaja za cilji. V Slovenski nacionalni stranki menimo, da je treba nemudoma ukrepati in razširiti program na celovito širšo prenovo javnih stavb, ki poleg energetske vključuje statično, protipotresno prenovo, da se nam ne bo dogodil scenarij kot v Petrinji. Podatki o podnebnih trendih so zelo zaskrbljujoči, kajti če ne bomo vsi skupaj zmanjšali izpustov, bo povprečna temperatura do konca stoletja tja do 5 stopinj Celzija višja kot sedaj. Posledice bodo daljši vročinski valovi, suše, ujme, toče, poplave, katerim smo priča že zadnji čas. Trenutno zaostajamo za večino držav Evropske unije, kar priča o odsotnosti nekakšne koherentne politike države ter vsesplošne neresnosti glede na krizo, v katero smo vsi vpeti. Počakajmo na Dolgoročno podnebno strategijo Slovenije do leta 2050, kajti vidimo, da je sama resolucija kot takšna bolj deklarativne narave. Številni prihodnji ukrepi naj bi bili na ravni organizacij, občin, bank, šol in ostalih inštitucij, kajti vsak lahko doprinese delček k dolgoročnim spremembam. Odgovornosti ne smemo prelagati na druge deležnike oziroma iskati grešnega kozla, ampak moramo vedno iti v akcijo. Evropska unija nam nudi mnoge finančne spodbude, spodbuja tudi naložbe v okolju in naravi prijazne tehnologije. Uvaja cenejše, čistejše oblike javnega prevoza, skrbi za dekarbonizacijo energetskega sektorja ter povečanje energetske učinkovitosti stavb. Bomo to izkoristili, vas sprašujem, če nam kdo nekaj ponuja. Ti zeleni cilji bodo bistveni pri porabi sredstev iz sklada za okrevanje EU po koronski krizi, kjer je za Republiko Slovenijo predvidenih 5,2 milijarde evrov. Evropska unija naj ukrepa pri zamejitvi poceni fosilne mode iz sintetičnih vlaken, ki ima katastrofalni učinek na naše okolje ter prinaša tudi zdravstvene posledice. Smotrno bi bilo, da Evropska unija pripravi sveže zakonje, da bo tudi industrija oblačil, tekstila prispevala k uresničevanju ciljev Pariškega sporazuma in evropskega podnebnega dogovora. Nujno je torej zavedanje o pomenu boljšega sobivanja človeka z naravo, za kar je potreben trajnostni razvoj.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SDS bo predstavil gospod Franc Rosec. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. V Slovenski demokratski stranki omenjenega predloga resolucije ne podpiramo, saj smo mnenja, da z njo ne bomo rešili nobenega pomembnega vprašanja, še zlasti pa ne vprašanja prehoda na zeleno energijo. Prehod na zeleno energijo mora biti skrbno načrtovan, ukrepi, ki bodo pa potrebni za uresničitev zastavljenih ciljev, pa morajo biti merljivi, tako da lahko sproti spremljamo rezultate ukrepov ter v primerih morebitnih odstopanj pravočasno odreagiramo. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo s stališči. Gospod Aljaž Kovačič bo predstavil stališče Poslanske skupine LMŠ. Izvolite.
Hvala, podpredsednica, za besedo. Kolegice in kolegi! Spremembe so edina stalnica v življenju in spreminjanje je tudi ena od značilnosti podnebja. Danes nas duši eno drugo dejstvo v zvezi s tem, in sicer da je hitrost spreminjanja podnebja v zadnjem stoletju prehitra. Slovenija se zaradi svoje reliefne in podnebne pestrosti še hitreje odziva na vse te podnebne spremembe oziroma naše okolje je še bolj občutljivo na podnebne spremembe kot okolje drugod po svetu. Po mnenju Liste Marjana Šarca bi to moral biti tisti opozorilni znak ali pa signal, ki ga ne bi smeli preslišati oziroma spregledati. Verjetno ne gre posebej poudarjati, da je resolucija akt, s katerim Državni zbor ocenjuje stanje določenega družbenega področja, določa politiko za urejanje tega področja v prihodnje in sprejme neko nacionalno strategijo za naprej. Prav zato smo v opoziciji skupaj s predlagateljem želeli sprejeti resolucijo o podnebni in okoljski krizi v Republiki Sloveniji, saj smo mnenja, da danes pa res več ni nobenega dvoma in skrivnosti o tem, da podnebna kriza v svetu je, da podnebne spremembe obstajajo in da spreminjajo naš planet. Zato bi bilo nekako razumno, če ne celo nujno potrebno, da bi tudi Slovenija določila neke smernice za prihodnjo okoljevarstveno politiko. Če bi želeli biti odgovorni, bi se na podnebne spremembe morali odzvati, in sicer tako, da zastavimo bolj odgovorno okoljsko politiko. In eden od načinov je tudi sprejetje takšne resolucije, kot je bila predlagana, ki govori o ciljih, ki naj bi jih naša država pri tem zasledovala. Žalosti nas, da posluha za probleme in izzive okoljevarstvene politike v tej koaliciji ni. Vlada in koalicijski poslanci namreč predlagane resolucije niso potrdili. Ne bom ugibal, zakaj so se tako odločili, lahko se le retorično vprašam, ali je bil razlog v tem, da največja koalicijska stranka podnebnih sprememb skorajda ne priznava, ali pa je razlog za zavrnitev našega predloga morda zgolj v tem, da je bil to opozicijski predlog. V vsakem primeru je skrb vzbujajoče dejstvo, da koalicija še enkrat več ne posluša strokovne javnosti, ki v en glas praktično vpije, da bi bilo treba takšno resolucijo s smernicami za okoljsko politiko in usmeritvami v spopadanju s podnebnimi spremembami vendarle sprejeti. Še enkrat, žal tudi tokrat nismo sprejeli dovolj glasov za sprejetje resolucije o podnebni in okoljski krizi v Sloveniji; upamo lahko le, da čez čas, ko se bodo tudi koalicijski poslanci začeli zavedati pomembnosti podnebnih sprememb, ne bo že prepozno za uvajanje odgovorne okoljske politike.
Hvala lepa. Mag. Dejan Židan bo predstavil stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, spoštovani poslanke in poslanci, lepo pozdravljeni! Ali je sedaj dan in ali bo čez šest ur noč, na to enostavno vprašanje, če bi odgovarjal Državni zbor ob trenutnem stanju duha, ni nujno, da bi se desna stran s tem strinjala. Podobno vprašanje je, ali sedaj živimo v času podnebne in okoljske krize. Seveda živimo. Vendar ugotovitev tega zaradi desne strani tega državnega zbora v tem državnem zboru trenutno ni možna. Pa to ni ideološko vprašanje. Verjemite mi, da če bi to bilo ideološko vprašanje, država Vatikan ne bi bila med tistimi entitetami, ki okoljsko-podnebno krizo priznavajo. 12. decembra lani je generalni sekretar Združenih narodov gospod Antonio Guterres pozval, zaprosil preostale države sveta, ki še niso razglasile na simbolni ravni okoljsko-podnebne krize, da to naredijo. Ker po njegovih besedah je podnebna in okoljska kriza, v kateri se nahajamo, kriza, ki ogroža obstoj človeštva, kriza, ki ogroža obstoj habitatov in kot takšna najpomembnejše vprašanje prihodnosti človeštva. In hkrati je zaprosil države, da pri tej definiciji okoljsko-podnebne krize vztrajajo do točke brezogličnosti. Socialni demokrati smo skupaj s svojimi partnerji ponovno vložili v proceduro do neke mere podoben dokument, ki ga je uspel sprejeti Evropski parlament. Tudi evropski parlament je razumel, da je nekatere stvari treba tudi deklarativno določiti ter potem pripraviti in izvajati operativne programe, ki jih sedaj Evropska unija želi izvajati. Naš dokument govori o štirih ciljih. Dva cilja sta splošno sprejeta, in to je, da do leta 2050 in kasneje naredimo vse, da ne pride do segrevanja ozračja za več kot za stopinjo in pol. Če prebirate znanstvene študije, stališča strokovnjakov, boste ugotovili, zakaj je to tako pomembno in zakaj naraščanje svetovne temperature ogroža življenje na tem svetu. Drugi cilj je tudi že splošno sprejet na ravni Evropske unije, tudi Slovenija je po mukah na to pristala, da do leta 2030 zmanjšamo škodljive emisije glede na leto 1990 za 55 %, da do leta 2050 pridemo do tako imenovane brezogljične družbe. Potem pa sta še dva cilja, ki naše na desni strani očitno zelo motita. Tretji cilj je, da moramo vse narediti, da zavarujemo habitate. Da se mi zavedamo, da zaradi nas umirajo živalske in rastlinske vrste, in da je naša dolžnost, da jih ohranimo. In ta resolucija ne omogoča, da govorimo, da je Natura 2000 strel v koleno. In četrti cilj, o tem cilju je kar težko v Sloveniji govoriti. To je cilj, da naredimo vse, da bo okoljska, podnebna in energetska politika pravična, da ne bo povzročila tako imenovane energetske, okoljske ali podnebne revščine. Seveda bi sprejetje te resolucije Slovenijo obrnilo v drugo smer. Razumevanje te resolucije bi omogočilo, da bi Slovenija tudi razumela, kaj pomeni investicijski paket, ki je vreden več kot 5 milijard, ki mora biti zelen, ampak sedaj je zelen samo v svojem prikrivanju in sramu, ko ga drugi ocenjujejo in ocenijo negativno. Sprejetje takšne resolucije bi razumel tudi tako, da ne bi bilo vprašanje, ali v Sloveniji prepovemo fracking – škodljivo pridobivanje ogljikovodikov. Pa je to še vedno vprašanje v Sloveniji. Tudi jutri bomo na to temo dali posebno pobudo. In razumevanje te resolucije bi pomenilo, da naredimo vse, kar znamo in zmoremo, da zaščitimo naše bogastvo, to je kakovostno pitno vodo. Pa Slovenija v tem trenutku ne gre v pravo smer, kar se je izkazalo tudi z neizglasovanjem te resolucije, vendar upanje obstaja. Če ne, bomo takšno resolucijo izglasovali čez leto in nekaj mesecev. Pa hvala za pozornost.
Hvala lepa tudi vam. Stališče Poslanske skupine SMC bo prestavil gospod Gregor Perič. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica. Lep pozdrav vsem, kolegice in kolegi! Podnebne spremembe so dejstvo in imajo vpliv na naš vsakdan. So tukaj in so zdaj. V resnici smo se šele pred kratkim začeli zavedati, da smo izgubili veliko razkošje, ki mu rečemo čas; in ukrepati moramo takoj. Predlog resolucije, ki smo jo v roku zadnjega leta dni imeli že dvakrat na poslanskih klopeh, je v resnici žal ponesrečen poskus, da se na ta izziv odzovemo s konkretnimi dejanji in zavezami. Zakaj ponesrečen? Ker smo že prejšnje koalicijske partnerice v samo usklajevanje dokumenta vložile veliko napora, pa vendar dokument še danes ni usklajen niti med nami niti z drugimi strateškimi dokumenti, kjer ciljam zlasti na Nacionalni energetski in podnebni načrt. Torej v poslanski skupini takšnega predloga resolucije žal ne moremo podpreti, jasno pa zagovarjamo stališče, da je pred sprejetjem resolucije treba sprejeti zakon o podnebni politiki Slovenije, ki ga je prejšnji minister za okolje in prostor Simon Zajc že pripravil, o njem je bila opravljena tudi javna razprava. V SMC te resolucije ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še kot zadnja bo gospa Nataša Sukič predstavila stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Lep pozdrav! Resolucijo o podnebni in okoljski krizi bi morali sprejeti že zdavnaj. Planeta B namreč ni oziroma mi še nismo tam, da bi se pravočasno preselili nanj. Pa je nismo in je tudi ne bomo, ker je videti, da se resnično ne zavedamo, da živimo v času globalne podnebne in okoljske krize, kot je še ni bilo. Ne samo da se tega pod to vlado ne zavedamo, ta vlada podnebne spremembe gladko zanika. Denimo, ravno danes smo obravnavali Predlog deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v obdobju 2021–2024. Izrazi kot podnebna kriza, podnebne spremembe ali globalno segrevanje se v tem dokumentu ne pojavijo niti enkrat samkrat. Podoben problem imamo z Nacionalnim načrtom za okrevanje in odpornost. Tam bomo kar štirikrat več sredstev namenili za ceste namesto za vložek v javno železniško infrastrukturo. To pove vse. Kakorkoli, pred petimi leti je bil končno sprejet Pariški podnebni sporazum, ki ga je podpisalo 190 držav in katerega glavni cilj je omejiti dvig globalnega segrevanja na manj kot dve stopinji Celzija v primerjavi s predindustrijskim časom. To je tudi edini način, če želimo preprečiti najhujše posledice podnebnih sprememb. Evropska unija in z njo tudi mi smo se zavezali k ogljični nevtralnosti do leta 2050. Slišati je lepo, a ključni bodo ukrepi, ki jih bomo izvedli do leta 2030. V Levici ves čas vztrajno opozarjamo, da moramo do leta 2030 radikalno zmanjšati toplogredne izpuste, v nasprotnem primeru bodo učinki povratnih zank postali neobvladljivi in zgodil se bo podnebni zlom; z njim pa tudi globalni ekonomski kolaps in migracijska kriza neslutenih razsežnosti. Ker imamo do leta 2030 časa slabih deset let, v stranki Levica ocenjujemo, da Slovenija dokument, kot je resolucija o razglasitvi izrednih podnebnih in okoljskih razmer, krvavo potrebuje. Sploh, ker si je resolucija zadala prave cilje, med katerimi bi posebej izpostavila drugega. Navajam: »Republika Slovenija bo z ukrepi v vseh sektorjih dosegla zmanjšanje emisij toplogrednih plinov tako, da do leta 2030 doseže zmanjšanje emisij za vsaj 55 % glede na leto 1990 in najkasneje do leta 2050 doseže ogljično nevtralnost.« Omenila bi še četrtega, s katerim se kot država zavezujemo k ukrepanju za izhod iz izrednih podnebnih in okoljskih razmer na socialno pravičen način v skladu z načeli podnebne pravičnosti. Bi pa ob koncu rada opozorila na sledeče. Samo sprejetje tovrstnih resolucij in zavez ne pomeni nič, če ne bomo začeli ukrepati – in to takoj. Torej če resnično želimo zmanjšati emisije toplogrednih plinov za 55 % do leta 2030, potem bi bil prvi logični korak, da prepovemo fracking, pri katerem gre navsezadnje za pridobivanje fosilnih goriv, se pravi zemeljskega plina, ki bistveno prispevajo k izpustom toplogrednih plinov v ozračje. Pa smo ga? Nismo. V Levici bomo resolucijo vsekakor podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je postopek obravnave predloga resolucije končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 67. izredno sejo zbora, ki jo bomo z glasovanji nadaljevali čez pol ure, to je ob 17.45. (Seja je bila prekinjena ob 17.18 in se je nadaljevala ob 17.45.)
Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Obveščam vas, da bo Državni zbor glasovanja opravil po naslednjem vrstnem redu: 18., 8., 9., 16. in 1. točka dnevnega reda. Prehajamo na glasovanja zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 18. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v obdobju 2021–2024. Prehajamo na odločanje o predlogu deklaracije. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti 32. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 32.]] Ugotavljam, da je deklaracija sprejeta. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 8. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih v drugi obravnavi na matičnem delovnem telesu in na seji Državnega zbora, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 84, proti nihče. [[Za je glasovalo 84.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 9. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 23. marca 2021, ki je objavljen na e-klopi. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SDS, SMC, NSi in Desus k 2. členu pod številko 1. Amandma je vsebinsko povezan z amandmajema istega predlagatelja k 4.a in 4.b členu. Če ta amandma ne bo sprejet, postaneta navedena amandmaja poslanskih skupin SDS, SMC, NSi in Desus k 4.a in 4.b členu brezpredmetna. Če pa bo ta amandma sprejet, postanejo amandma Poslanske skupine Levica k temu členu pod številko 2 in z njim povezana amandmaja brezpredmetni. Besedo ima kolega Rajh v imenu poslanske skupine.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, rad bi dal eno splošno pojasnitev glede glasovanja. V stranki SAB menimo, da je obstoječi zakon boljši, kot bo potem, ko se sprejmejo amandmaji k temu členu, zato tega amandmaja ne bomo podprli. Hkrati pa podpiramo vse spremembe, ki gredo v dobrobit upokojencev, zato amandmaju ne bomo nasprotovali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima kolega Kordiš v imenu poslanske skupine.
Mesec dni nazaj praktično nihče v Državnem zboru ni želel ukrepati v smeri reševanja revščine, kaj šele da bi se resno pogovarjali o prednostnem dvigu najnižjih pokojnin. Pa smo v Levici na prejšnji obravnavi predložili amandmaje in izborili dvig najnižjih pokojnin na 442 evrov in dvig najnižjih pokojnin za polno dobo na 613 evrov, torej na raven kratkoročnih in dolgoročnih minimalnih življenjskih stroškov. Dviga bi skupaj olajšala revščino, ki jo trenutno trpi 138 tisoč upokojencev in upokojenk. A za tretjo obravnavo je koalicija po nareku vlade Janeza Janše nedvomno pripravila amandmaje, s katerimi v že izborjene povišice najnižjih pokojnin v smeri reševanja revščine upokojencev posega tako, da najnižje pokojnine iz 442 evrov niža za 160 evrov in vrača nazaj na raven pod 300 evrov. Ohranja sicer dvig pokojnin za polno dobo, ampak te bi se v razmeroma doglednem času kljub temu dvignile, poleg tega vezava na dolgoročne življenjske stroške, kot jo predlagamo v Levici, pomeni tudi, da se to usklajuje z inflacijo in na ta način tudi pokojnine hitreje rastejo. Kar pa še vedno pomeni vse, kar sem povedal, da smo vseeno uspeli vlado in koalicijo postaviti v situacijo, da je pripoznala, kako 246 evrov najnižje pokojnine vseeno nekako ni sprejemljivo; in se tu postavlja novo dno na 280 evrov, se pravi več deset evrov dviga. In kot drugo, uspeli smo tudi z argumentacijo, da so najnižje pokojnine za polno dobo pa vendarle prenizko, tudi vladni oziroma koalicijski amandmaji nam tukaj pritrjujejo v smeri, da ohranjajo dvig na 613 evrov oziroma ga za nekaj evrov celo presegajo. Vseeno pod črto lahko rečemo, da tovrstno ukrepanje za reševanje revščine med upokojenci ne zadostuje. Ti dvigi so še vedno prenizki, še posebej dvigi teh najnižjih pokojnin. Še vedno bomo lahko brali zgodbe, kako starejše ženice večerjajo iz mačje konzerve, kako se starostniki odpravljajo, osramočeno gledajoč v tla, po pakete Rdečega križa, prepričani, da so si sami krivi za revščino, ki jih je doletela po družbeni ali, če želite, politični krivdi. Med 58 tisoč prejemniki, ki bi jim koristil dvig najnižjih pokojnin na 442 evrov, najdemo invalide, starejše samske ženske, tudi kmetice. Vsem tem vlada z amandmajem jemlje 160 evrov. Glasovali bomo proti. Takoj jutri nadaljujemo.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti 7. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 7.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Ker je bil sprejet amandma poslanskih skupin SDS, SMC, NSi in Desus k 2. členu pod številka 1, je postal amandma Poslanske skupine Levica k temu členu pod številko 2 brezpredmeten. S tem sta postala brezpredmetna tudi amandmaja Poslanske skupine Levica k 4.a in 4.b členu, saj so vsi trije amandmaji Poslanske skupine Levica medsebojno povezani. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SDS, SMC in NSi in Desus k 4.a členu pod številko 1. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti nihče. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SDS, SMC, NSi in Desus k 4.b členu pod številko 2. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti nihče. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih v drugi oziroma tretji obravnavi, predlog zakona neusklajen. Obrazložitev ima kolega Rajh.
Hvala lepa. S tem zakonom in s temi spremembami v strani SAB zasledujemo svoj volilni program in obljube. In na našo pobudo se je že v preteklosti dvignil odmerni odstotek za ženske na 63,5 % in sedaj smo s to spremembo zakona, h kateri smo dobili soglasje tudi koalicije, skrajšali prehodno obdobje za dvig odmernega odstotka za moške iz šestih let na štiri leta. Sami smo najprej predlagali tri leta, ampak v bistvu ena realnost, en kompromis je dosegel štiri leta. V stranki SAB se vsem, ki ste naš predlog podprli za dobrobit upokojencev, zahvaljujemo. Hvala lepa še enkrat vsem.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 84, proti nihče. [[Za je glasovalo 84.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 16. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga odloka o spremembah Odloka o ustanovitvi Univerze na Primorskem. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu odloka niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu odloka. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog odloka neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 74, proti nihče. [[Za je glasovalo 74.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je odlok sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 1. točko dnevnega reda, to je na Vprašanja poslank in poslancev. Glasovanje bomo opravili na podlagi pregleda predlogov sklepov poslank in poslancev za razpravo o odgovorih predsednika Vlade, ministric, ministrov in vršilke dolžnosti generalnega sekretarja Vlade z dne 23. marca 2021, ki je objavljen na e-klopi. Prehajamo na odločanje o predlogih sklepov. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade Janeza (Ivana) Janše na poslansko vprašanje Zmaga Jelinčiča Plemenitega v zvezi s cepivi. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 4, proti 54. [[Za je glasovalo 4.]] [[Proti 54.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade Janeza (Ivana) Janše na poslansko vprašanje Tine Heferle v zvezi z imenovanjem tožilcev. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 39, proti 44. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za gospodarski razvoj in tehnologijo Zdravka Počivalška na poslansko vprašanje Edvarda Pauliča v zvezi z analizo za odločanje o zaprtju posameznih dejavnosti. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 36, proti 46. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za zdravje Janeza Poklukarja na poslansko vprašanje Nataše Sukič v zvezi s strategijo in organizacijo cepljenja proti covid-19. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 38, proti 46. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za finance mag. Andreja Širclja na poslansko vprašanje Andreje Zabret v zvezi s stanjem v Finančni upravi Republike Slovenije. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 36, proti 45. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za finance mag. Andreja Širclja na poslansko vprašanje Maše Kociper v zvezi s podaljšanjem ukrepa odloga plačila obveznosti iz sklenjenih kreditnih pogodb. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 37, proti 45. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za gospodarski razvoj in tehnologijo Zdravka Počivalška na poslansko vprašanje Aljaža Kovačiča v zvezi s problematiko zapiranja delovnih mest na problemskih območjih. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 38, proti 45. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za notranje zadeve Aleša Hojsa na poslansko vprašanje Violete Tomić v zvezi z nezakonitim izkoriščanjem žensk. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 36, proti 46. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za notranje zadeve Aleša Hojsa na poslansko vprašanje Marka Bandellija v zvezi z ukrepom obveznega testiranja na covid-19 za kmete dvolastnike. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 36, proti 46. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za izobraževanje, znanost in šport dr. Simone Kustec na poslansko vprašanje Lidije Divjak Mirnik v zvezi z odpravo posledic šolanja na daljavo, ki se nanašajo na povečanje debelosti in kar 13-odstotni upad gibalnih sposobnostih otrok. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 36, proti 46. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za zdravje Janeza Poklukarja ter ministra za gospodarski razvoj in tehnologijo Zdravka Počivalška na poslansko vprašanje mag. Meire Hot v zvezi s posledicami omejitev gospodarskih dejavnostih v tradicionalno turističnih regijah. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 36, proti 46. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za gospodarski razvoj in tehnologijo Zdravka Počivalška na poslansko vprašanje Janija Ivanuše v zvezi s tovarno Safilo Ormož. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 34, proti 44. [[Za je glasovalo 34.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za izobraževanje, znanost in šport dr. Simone Kustec na poslansko vprašanje Primoža Siterja v zvezi s poukom solfeggia in nauka o glasbi ter poukom v plesnih in baletnih oddelkih glasbenih šol. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 34, proti 46. [[Za je glasovalo 34.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za finance mag. Andreja Širclja in ministra za javno upravo Boštjana Koritnika na poslansko vprašanje Soniboja Knežaka v zvezi s Predlogom zakona o debirokratizaciji. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 36, proti 46. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za okolje in prostor mag. Andreja Vizjaka in ministra za infrastrukturo Jerneja Vrtovca na poslansko vprašanje mag. Andreja Rajha v zvezi z zapiranjem premogovnika Velenje in Teša. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 37, proti 45. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za javno upravo Boštjana Koritnika na poslansko vprašanje mag. Bojane Muršič v zvezi s plačnim sistemom v javnem sektorju. Glasujemo. Navzočih je 83 poslancev, za je glasovalo 37, proti 46. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za kulturo dr. Vaska Simonitija na poslansko vprašanje Luke Mesca v zvezi s financiranjem slovenskega filma. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 39, proti 43. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru vršilke dolžnosti generalnega sekretarja Vlade mag. Janje Garvas Hočevar na poslansko vprašanje Vojka Starovića v zvezi z ustavitvijo financiranja Slovenske tiskovne agencije. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 40, proti 42. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za infrastrukturo Jerneja Vrtovca na poslansko vprašanje Matjaža Nemca v zvezi z načrtovanjem železniške povezave tovornega in potniškega prometa med Gorico in Novo Gorico ter železniško povezavo Ajdovščina–Postojna. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 38, proti 46. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za okolje in prostor mag. Andreja Vizjaka na poslansko vprašanje Boštjana Koražije v zvezi z onesnaženostjo podzemnih voda in pitne vode v Dravski, Murski in Savinjski kotlini, zlasti v luči predlagane novele Zakona o vodah. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 37, proti 45. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za infrastrukturo Jerneja Vrtovca na poslansko vprašanje Mihe Kordiša v zvezi z najnovejšim dogajanjem okoli spodnjega dela gorenjske železnice. Glasujemo. Navzočih je 82 poslancev, za je glasovalo 36, proti 46. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za pravosodje mag. Lilijane Kozlovič na poslansko vprašanje Tine Heferle v zvezi z imenovanjem tožilcev. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 38, proti 46. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za gospodarski razvoj in tehnologijo Zdravka Počivalška ter ministra za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti Janeza Ciglerja Kralja na poslansko vprašanje Boštjana Koražije v zvezi z odpuščanjem delavk in delavcev v podjetju Safilo v Ormožu ter vse večji brezposelnosti v Spodnjem Podravju. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 38, proti 43. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti Janeza Ciglerja Kralja na poslansko vprašanje Jožeta Lenarta v zvezi s kadrovskim načrtom v domovih za starejše občane. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 37, proti 46. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za finance mag. Andreja Širclja na poslansko vprašanje Primoža Siterja v zvezi z javnofinančnimi učinki ustanovitve demografskega sklada in uvedbo socialne kapice. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 37, proti 46. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za kulturo dr. Vaska Simonitija na poslansko vprašanje Violete Tomić v zvezi s promocijo kulture v času predsedovanja Evropski uniji. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 37, proti 45. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za kulturo dr. Vaska Simonitija na poslansko vprašanje Nataše Sukič v zvezi z napovedanimi spremembami davčne obravnave samozaposlenih v kulturi. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 37, proti 45. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da ta sklep ni sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in prekinjam 67. izredno sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. (SEJA JE BILA PREKINJENA 23. MARCA 2021 OB 18.12.)