Spoštovana gospa državna sekretarka, gospe in gospodje, obiskovalci, obiskovalke na tribunah. Nadaljujemo 22. sejo Državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Matjaž Han od 13.45 ure dalje, France [[Feri]] Horvat, Franc Kangler, Bojan Kontič od 12. ure dalje, Mojca Kucler Dolinar, Martin Mikolič do 12. ure, Miran Potrč od 14. ure dalje, Jožef Školč od 13. ure dalje in mag. Franc Žnidaršič. V luči dogodka, ki se še vedno odvija v preddverju in preden nadaljujem sejo, bi vas želel seznaniti, da se z današnjim dnem pričenja parlamentarna dimenzija evropske kampanje v boju proti družinskemu nasilju nad ženskami. Parlamentarna skupščina Sveta Evrope je na zasedanju 28. junija 2006 sprejela Resolucija številka 1512 o boju proti družinskemu nasilju nad ženskami, v kateri je pozvala nacionalne parlamente 46-ih držav članic, da se danes, torej 24. novembra, pridružijo evropski kampanji Sveta Evrope v boju proti družinskemu nasilju nad ženskami, ki se bo uradno pričela z otvoritvenim dogodkom v Madridu 27. novembra 2006 in ki bo uvod v dvoletne aktivnosti, posvečene temu področju. Dogovor o kampanji je bil sprejet na tretjem vrhu Sveta Evrope maja 2005. Parlamentarna skupščina Sveta Evrope je predlagala, da se nacionalni parlamenti držav članic aktivno vključijo v kampanjo tudi z imenovanjem kontaktnega poslanca oziroma poslanke, ki bo zadolžen oziroma zadolžena za organizacijo aktivnosti na parlamentarni ravni v okviru te kampanje. Predsednik Parlamentarne skupščine Sveta Evrope, gospod Rene Van der Linden, je predsednika Državnega zbora gospoda Franceta Cukjatija v pismu junija 2006 na podlagi navedene resolucije posebej pozval, da se Državni zbor Republike Slovenije pridruži kampanji in da posreduje ime kontaktne osebe v Državnem zboru. V odgovoru je predsednik Državnega zbora predsednika Parlamentarne skupščine Sveta Evrope obvestil, da bo Državni zbor predstavljala predsednica Komisije za peticije, človekove pravice in enake možnosti ter članica delegacije Državnega zbora v Parlamentarni skupščini Sveta Evrope in članica v Odboru za politiko enakih možnosti za ženske in moške te skupščine, gospa mag. Majda Potrata. [[...]] [[Aplavz.]] [[...]] Stalni odbor Parlamentarne skupščine Sveta Evrope je na svojem sestanku v San Marinu, ki je potekal letošnjega 17. novembra, sprejel tudi svečano deklaracijo Parlamenti, združeni v boju proti družinskemu nasilju nad ženskami, ki je bila oblikovana v odboru za politiko enakih možnosti za moške in ženske te skupščine. Tekst deklaracije ste prejeli na klop in bo vložen v nadaljnji postopek. Verjetno ste v preddverju dvorane Državnega zbora že srečali tudi predstavnice nevladnih organizacij, ki se ravno tako aktivno vključujejo v omenjeno kampanjo. Kampanji se danes, 24. novembra, pridružuje tudi naš Državni zbor. In vsi, ki nosimo pentljo, smo lahko prebrali in tudi verjeli v naslednja načela: Nasilja ne povzročamo, nasilja ne spregledamo, nasilja ne spodbujamo, ob nasilju primerno ukrepamo in proti nasilju govorimo in delujemo. In v tej luči nadaljujemo tudi današnjo sejo Državnega zbora. Prehajamo na 21. TOČKO DNEVNEGA REDA - PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O SODELOVANJU DELAVCEV PRI UPRAVLJANJU, EPA 1063-IV. Za razpravo imamo dve uri in 40 minut. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. V zvezi s tem zakonom je skupina 10 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Miranom Potrčem zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavnici Vlade, gospe državni sekretarki Cotman, da poda dodatno obrazložitev. Prosim.
Spoštovani gospod predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci! Cilj predlaganega zakona, ki je bil usklajevan tudi s socialnimi partnerji in v okviru partnerstva za razvoj, pri čemer je bilo upoštevano kar nekaj predlogov za izboljšavo gradiva, je ureditev vprašanj sodelovanja delavcev v organih družb z enotirnim sistemom upravljanja, kar je začasno uredil novi Zakon o gospodarskih družbah v svojih prehodnih odločbah. V okviru celovite prenove Zakona o gospodarskih družbah je bila namreč v Republiki Sloveniji v letošnjem letu uzakonjena možnost družb, da svobodno izbirajo med dvotirnim in enotirnim sistemom upravljanja, pri čemer je zakon povsem na novo podrobno uredil enotirni sistem upravljanja delniških družb in v izogib pravni praznini začasno uredil tudi vprašanja sodelovanja delavcev v organih teh družb. S sprejetjem predlaganjih sprememb in dopolnitev bo novelirani zakon uredil celotno področje sodelovanja delavcev pri upravljanju tako v dvotirnem kot v enotirnem sistemu upravljanja in pri tem upošteval tradicionalno uveljavljeno nadstandardno ureditev soodločanja delavcev v naši državi. Ob tem predlog zakona vsebuje še najnovejšo oziroma najnujnejšo terminološko uskladitev z novimi zakoni: Zakonom o gospodarskih družbah, Zakonom o prekrških in Zakonom o delovnih razmerjih. V povezi z ureditvijo sodelovanja delavcev v organih družbe z enotirnim sistemom upravljanja predlagane spremembe zakona sledijo sprejetim rešitvam iz 703. člena Zakona o gospodarskih družbah, ki je ravno na tem področju doživel temeljito obravnavo in na koncu rešitev, ki je bila večinsko podprta tako s strani strokovne, akademske in interesne javnosti, kljub temu pa so bile ravno rešitve tega člena ZGD-ja predlagane v ustavno presojo, vendar pa Ustavno sodišče še ni izdalo odločbe. Vlada, ki v celoti zavrača predloge pobudnika ustavne presoje tega člena Zakona o gospodarskih družbah, je mnenja, da je primerno in potrebno prenesti problematiko sodelovanja delavcev pri upravljanju v ta zakon in s tem razbremeniti Zakon o gospodarskih družbah. V skladu s predlaganimi dopolnitvami zakona se bo sodelovanje delavcev pri upravljanju v organih družbe z enotirnim sistemom upravljanja uresničevalo preko predstavnikov delavcev v upravnem odboru in komisijah upravnega odbora, lahko pa tudi preko predstavnikov delavcev med izvršilnimi direktorji družbe. Upoštevajoč zakonske rešitve število predstavnikov delavcev v upravnem odboru družbe z enotirnim sistemom ne bo smelo biti manjše od enega predstavnika delavcev izmed vsakokratnih treh dopolnjenih članov upravnega odbora, pri čemer predstavnik delavcev ne more biti predsednik upravnega odbora. Predlog zakona ob tem določa tudi pravico sveta delavcev, da imenuje predstavnika delavcev v komisije upravnega odbora in tudi v komisije nadzornega odbora. Po vzoru delavskega direktorja v upravi družbe z dvotirnim sistemom upravljanja je podobna pravica dana tudi v enotirnim sistemu upravljanja. Predlog zakona namreč določa možnost, da v določenih primerih, če je vsaj en predstavnik delavcev v upravnem odboru družbe, ki ima več kot 500 delavcev, en predstavnik delavcev v upravnem odboru postane eden izmed izvršilnih direktorjev, ki ga upravni odbor imenuje na predlog sveta delavcev. Poleg navedenega pa predlog zakona kot širitev pravic, ki izhajajo že iz ZGD-ja, ponuja možnost za dogovor za izvršnega direktorja iz vrst predstavnikov delavcev v upravnem odboru tudi družbam, ki zaposlujejo manj kot 500 delavcev, enako določila vsebuje tudi veljavni zakon o upravljanju za delavske direktorje v družbah z manj kot 500 zaposlenimi, kar se ohranja tudi s predlaganimi spremembami. Upoštevaje sprejeto rešitev iz ZGD-ja, ki določa, da se določbe o sodelovanju delavcev v organih družbe v enotirnem sistemu upravljanja ne uporabljajo za majhne družbe predlog sprememb zakona uvaja enako rešitev tudi za družbe z enotirnim sistemom upravljanja, kot tudi za družbe z dvotirnim sistemom upravljanja. Pomembna novost, ki jo vsebuje predlagani zakon, predstavlja tudi dopolnitev zadev, ki se štejejo za statusna vprašanja družbe, v katerih mora delodajalec pred sprejemom obveščati in zahtevati skupno posvetovanje s svetom delavcev [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] za ta vprašanja razširjena še na statusno preoblikovanje družb in na spremembe sistema upravljanja družb.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Prvi ima besedo gospod Gulič v imenu poslanskega kluba LDS.
Spoštovane kolegice, cenjeni kolegi! Pred nami je predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju. Sedaj sem poslušal gospo državno sekretarko, Marjetko Cotman, in, če bi bilo vse to res, kar je pripovedovala, potem bi jaz obmolknil in odšel z govornice. Ampak, žal, tako ni res. Ne govorimo o nobenem nadstandardu, to je kar takšna, debela laž. No, če že zelo debela ni, je pa vsaj dobro rejena. Kajti, kaj nad tem, kar zahteva EU, pravzaprav nismo prišli. Deklerativno je vse lepo in prav povedano in tudi intenca zakona je prav gotovo dobra. Te zadeve je treba urediti. Slovenija je vendarle socialna država in zahteva čim večjo participacijo vseh pri odločanju, prav gotovo tudi pri sodelovanju delavcev pri upravljanju, vendar pa, če gremo potem skozi sam predlog zakona, vidimo, da marsikaj od tega, kar je bilo tukaj povedano kot volja zakona, se na nek način razblini, izhlapi, izpuhti v samem besedilu. O tem govori seveda tudi ta, bom rekel, sprevržen način sprejemanja, predlaganja. Spet imamo postopek, ki smo ga pravzaprav že večkrat videli. Poslanska skupina Socialnih demokratov je letos februarja vložila v Državni zbor zakon oziroma Predlog sprememb in dopolnitev zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju. Ta je bil seveda zavrnjen oziroma Vlada in koalicija ga nista podprla, češ da je potrebno najprej sprejeti Zakon o gospodarskih družbah, ki je bil takrat že v proceduri, da bo ta reševal te zadeve - s tem bi se načeloma tudi strinjali. Drugi razlog je bil, da je pomanjkljivost tega predloga v tem, da ne ureja sodelovanja delavcev pri upravljanju zavodov. Kaj se je zgodilo sedaj? Tudi v tem predlogu ni tega. To se pravi, najprej so povedali, kako je ta meni slab, da ni dovolj vitaminov, da ni na koncu tortice, to, kar so ponudili sami, je pa spet samo kranjska klobasa pa čisto malo zelja. Se pravi, zadevo, ki jo srečujemo kar nekaj časa pri teh predlogih. V Liberalni demokraciji Slovenije seveda podpiramo to, da se o tem govori. Namreč, razlog za sprejetje zakona je v tej medsebojni povezanosti materij Zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju in pa Zakona o gospodarskih družbah predvsem na poglavju o sodelovanju delavcev v organih družbe. Logično je, da sprememba v Zakonu o gospodarskih družbah ustrezno sledi usklajevanje vsebinsko povezanih določb Zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju, ampak ravno zato je bilo potrebno v začetku leta 2006 med drugim uvesti tudi ta enotirni način upravljanja družbe v 703. členu Zakona o gospodarski družbi, ki je določil način samoupravljanja delavcev v enotirnem sistemu. S spremembami je potrebno doseči, da se zagotovi ustavno načelo, se pravi, ustavno načelo o enakosti pred zakonom, kar pomeni, da je z zakonom potrebno zagotoviti tako rešitev, da bo delavcem v enotirnem sistemu upravljanje omogočeno na ta način, da bo obseg pravic smiselno enak tistim, ki so v dvotirnem sistemu. Se pravi, zakon mora najti tako rešitev, ki kljub določenim razlikam v funkciji nadzornih svetov, predvsem pri članih in upravnih odborov, tudi delavcem družb z enotirnim upravljanjem prizna najmanj enotretjinsko in največ polovično predstavništvo upravnih odborov. Za tako ureditev pa je seveda potrebno več sprememb in pa veliko bolj jasna slika, ki jo mora pa seveda tudi posvetliti odločitev Ustavnega sodišča. V Liberalni demokraciji bomo v nadaljevanju obravnave tega zakona poskušali čim bolj natanko pogledati vse, kar prinaša ta zakon, predvsem pa tudi tisto, česar še ne prinaša, in v nadaljnji obravnavi seveda poskušali doseči tisto, o čemer je govorila tudi državna sekretarka Marjetka Cotman, se pravi, nadstandard, ki smo ga že imeli in ki bi ga bilo dobro ohraniti tudi v teh novih sistemskih rešitvah. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Zdaj ima besedo gospod Kumer, v imenu Socialnih demokratov.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi. Ko sem poslušal uvod državne sekretarke, me je rahlo zmrazilo, saj sem ponovno, do sedaj že neštetokrat slišal, da imajo v Sloveniji delavci preveč pravic pri soupravljanju oziroma upravljanju podjetij. Naj še enkrat ponovim, kar sem že na tem ponovil, da razvoj, nova dodana vrednost, kot večkrat rad reče predsednik tega Državnega zbora, dobiček, niso le kategorije, ki so posledice dobre, pametne in ustrezne alokacije kapitala, ampak so predvsem tudi posledica zdrave, pozitivne klime in znanja in sposobnosti predvsem zaposlenih, torej delavcev, v posameznih delovnih okoljih. Zato v poslanski skupini Socialnih demokratov smo ob samem potrjevanju dnevnega reda te seje predlagali, da bi ta točka se umaknila z dnevnega reda in premaknila na eno od prihodnjih sej Državnega zbora. Dva razloga sta bila za takšen predlog. Prvi razlog je bil dejstvo, da je Vlada v mesecu februarju letošnjega leta, ko smo sprejemali novelo Zakona o gospodarskih družbah, zavrnila predlog poslanske skupine Socialnih demokratov, ki je vložila v parlamentarno proceduro dopolnitev Zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju, z intenco, da se istočasno z Zakonom o gospodarskih družbah dopolni tudi Zakon o sodelovanju delavcev pri upravljanju, ki bo na podlagi novega Zakona o gospodarskih družbah uvedla tudi enotirni sistem upravljanja. Takrat je bil argument Vlade oziroma ministra za zavrnitev predloga Socialnih demokratov v zagotovilu, da je potrebno Zakon o sodelovanju delavcev temeljito prenoviti in obnoviti. Če se pa to hoče narediti, je potrebno izvesti temeljito analizo obstoječega in za to je potreben čas. Zato je bil takrat predlog Socialnih demokratov zavrnjen. Danes, po skoraj leto dni lahko ugotovimo, da nič od tega ni bilo narejenega na ministrstvu oziroma Vladi. Na mizi imamo novelo, ki je po skoraj leto dni pripravljena zelo na hitro in brez celovitejše analize, kot je bilo obljubljeno. Še več! V noveli je celo nekaj dopolnil, ki si ne zaslužijo, da bi jih zapisal celo minister za delo. Če je že bil minister za gospodarstvo pri noveli zakona trd in je bil večkrat bolj na strani delodajalcev, torej kapitala, bi moral vsaj minister za delo biti na strani delojemalcev, torej delavcev in ne obratno. Vendar več o tem na koncu. Drugi razlog za odložitev je bil v dejstvu, da je omenjeni 703. člen ZGD-ja sicer prehodna določba, kljub temu pa ga je možno neposredno uporabljati, zato ni potrebe po hitenju z njegovim prenosom v ta zakon. To je še toliko pomembneje, če vemo, da je 703. člen predmet ustavne presoje, kar pomeni, da bi v zakon o sodelovanju delavcev pri upravljanju prenesli rešitve, za katere se lahko izkaže, da so neusklajene z Ustavo. Spomnimo pa, da je bil kronski argument, tako Vlade kot večine v tem Državnem zboru, pri zavrnitvi predloga Socialnih demokratov pred skoraj letom dni v tem, da še dokončno ni bil sprejet ZGD, čeprav je bil ta v tretjem branju. Danes lahko gre za povsem identičen argument za vrnitev obravnave tega zakona. Ustavno sodišče še ni razsodilo. Tudi sedaj usoda ustavne pritožbe še ni znana in zato počakajmo, zakaj se mudi. Ta vmesni čas pa lahko zelo koristno izrabimo. Študijski center za industrijsko demokracijo je opravil zares temeljito analizo celotnega zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju in pripravil na podlagi ustvarjalnega dialoga, predvsem s tistimi, ki skrbijo za uveljavljanje tega zakona, temeljit predlog sprememb. In na nas se je obrnil predstavnik Združenja svetov delavcev Slovenije s temi predlogi za temeljito prenovo zakona in bilo bi prav, pošteno in korektno, da se ta vloženi trud izkoristi. Zato v poslanski skupini Socialnih demokratov na podlagi teh ugotovitev in dejstev še vedno menimo, da bi bilo mnogo racionalneje, če bi se ta zakon preložil na eno od prihodnjih sej. Verjetno se vsi strinjamo v oceni, da nima nobenega pravega smisla začenjati zahtevne zakonodajne procedure za sprejetje zakona, za katerega se že vnaprej ve, da utegne biti v svojem bistvenem delu morda celo razveljavljen zaradi ustavne spornosti. In s tem bi ministrstvo imelo tudi čas, da izpolni svojo obljubo iz začetka tega leta, da bo predlagalo spremembe na podlagi temeljite analize in proučitve veljavnega zakona. Kajti, v nasprotnem primeru, ob dejstvu, da predlagatelj očitno ne razpolaga z nikakršnimi resnejšimi analizami in drugimi strokovnimi podlagami, s katerimi bi lahko branil veljavne in predlagane nove rešitve obstaja resna bojazen, da bi ali pa da bomo na koncu dobili nesprejemljivo skropucalo, ki ne bo nikomur v korist; ravno nasprotno, prinesel bo več škode kot pa sistemskih in praktičnih koristi. In ena takih škodljivih določb, ki v resnici bistveno spreminja vsebino dosedanjih rešitev in bi jo kot tako bilo treba še enkrat temeljito pretehtati, je sprememba 67. člena sedanjega veljavnega Zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju. Ta sprememba je absolutno nesprejemljiva, saj grobo posega v institut tako imenovane delovnopravne imunitete članov sveta delavcev in bistveno znižuje raven njihovega varstva pred morebitnim šikanoznim ukrepanjem delodajalca. In tu je antiteza ali antiargument državni sekretarki, ki je rekla, da uvajamo nadstandard - ne, če smo že imeli nadstandard, gremo zdaj v podstandard. Predlagana nova določba namreč brez kakršnekoli utemeljene razlage ukinja varstvo članov sveta pred uvrstitvijo med presežne delavcev, pred prerazporeditvijo na drugo delovno mesto. Prav tako ukinja za takšne ukrepe obveznost pridobitve, za takšne poteze, predhodno soglasje sveta delavcev. Ta sprememba niti približno in zgolj ni uskladitvene narave, kot nas skuša prepričati predlagatelj. In tu gre za ilustrativen primer nekorektnega in nemogočega delovanja ministra za delo, ki bi moral namesto opuščanja uveljavljenje delovnovarstvenih pravic delavskih predstavnikov in zniževanje že dosežene ravni njihove delovnopravne imunitete predlagati prej razširitev 67. člena tudi na predstavnike delavcev v nadzornih svetih in upravnih odborih. Namreč, ti zaenkrat uživajo le varstvo pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi po 113. členu Zakona o delovnih razmerjih, ne pa tudi varstva pred drugimi oblikami šikaniranja. Morda bi celo ti takšni imuniteto še bolj rabili kot pa člani sveta delavcev. Če bi ministrstvo imelo analizo in oceno dosedanje prakse, bi morda do takšnega zaključka prišlo. In na koncu. Posebej bi želel opozoriti še na nujnost in potrebo po vsaj začasni rešitvi problematike soupravljanja delavcev v zavodih v okviru tega zakona. Ta tematika je namreč bila tudi eden od argumentov, rekel bom kronskih argumentov, za zavrnitev predloga zakona s strani Socialnih demokratov spomladi letošnjega leta, ker naš predlog ni urejal tega področja. Kot vemo, je Ustavno sodišče Republike Slovenije z odločbo izrecno poudarilo nesprejemljivost sedanjega protiustavnega stanja v zavodih. Spomnimo se na diskusijo, ko smo imeli okrog novega zakona RTV in ustavne določbe ravno v zvezi s to temo. Kot vemo, je priprava posebnega zakona, takšnega zakona, zares dolgotrajen proces, zato menimo, da je zdaj priložnost, da bi v ta zakon dali vsaj začasno rešitev, dokler tega celovito ne rešimo v zakonu o zavodih. Skratka, v poslanski skupini menimo, da je Zakon o sodelovanju delavcev pri upravljanju po 13-ih letih preizkušanja v praksi nedvoumno potreben zares temeljite analize in eventualne prenove. To ne nazadnje dokazuje tudi predlog dopolnitev, ki jih je pripravil Študijski center za industrijsko demokracijo. Če torej obstaja vsaj minimalna politična volja in če bo novi minister ali nova ministrica za delo dojel, da ni kot predstavnik Vlade le arbiter med delodajalci in delojemalci, temveč tudi na svoj način reprezentativni predstavnik delavcev v Vladi ne pa njihov oponent, potem bi lahko te primere dokaj hitro spravili z dnevnega reda.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Capuder v imenu Nove Slovenije.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Gospa sekretarka, poslanke in poslanci! Čas je pokazal na zastarelost in neučinkovitost sistema, kjer je vsa odgovornost vodenja oziroma upravljanja podjetja le na lastniku kapitala. Vse bolj se poudarja širši koncepti vodenja podjetja, kjer je odgovornost porazdeljena med različnimi skupinami nosilcev interesov, kot so lastniki, menedžerji, zaposleni, kupci, dobavitelji, družbena skupnost, se pravi, okolje in to potrjuje tudi praksa številnih uspešnih podjetij tako doma še bolj pa v svetu, kjer zaposlenim namenjajo vse več pozornosti in z njimi vzpostavljajo pristen partnerski odnos, kajti če odidejo zaposleni, s seboj odnesejo vse spretnosti in vsa znanja. Enotirni sistem upravljanja delniških družb je prevladujoč sistem upravljanja med državami članicami Evropske unije. V okviru celovite prenove Zakona o gospodarskih družbah je bila v Sloveniji v letošnjem letu uzakonjena tudi možnost družb, da svobodno izbirajo med dvotirnim ali pa enotirnim sistemom upravljanja, pri čemer je zakon povsem na novo podrobno uredil enotirni sistem upravljanja delniških družb in nekoliko dopolni tudi obstoječe dvotirni sistem upravljanja. Zakon o gospodarskih družbah je v prehodnih določbah začasno do uveljavitve zakona, ki bo uredil sodelovanje delavcev pri upravljanju v družbi z enotirnim sistemom upravljanja, uredil tudi vprašanja sodelovanja delavcev v organih družbe z enotirnim sistemom upravljanja. Že pred sprejetjem ZGD-ja so v Državnem zboru Republike Slovenije obravnavali predlog sprememb Zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju, ki ga je v obravnavo poslala poslanska skupina Socialnih demokratov. Spremembe zakona takrat niso dobile podporo, niso pa dobile podporo predvsem zaradi tega - in mislim, da samo, zaradi tega -, ker so se istočasno pripravljale spremembe ZGD-ja, ki je določil sisteme upravljanja in sedaj sprejeti Zakon o gospodarskih družbah še ni bil sprejet dokončno. V fazi priprav vladne novele je sprememba doživela izredno veliko strokovnega in interesnega usklajevanja. Ker je ZGD le začasno uredil vprašanja, ki so dejansko vsebina Zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju, bo s sprejetjem predlaganih sprememb in dopolnitev novelirani zakon urejal celotno področje sodelovanja delavcev tako v dvotirnem kot tudi v enotirnem sistemu upravljanja, pri čemer pa predlagane spremembe in dopolnitve zakona sledijo rešitvam, ki so predlagane v ZGD-ju. Rešitve v zakonu so podprte tako s strani strokovne in akademske ter interesne javnosti, to je danes omenila že gospa sekretarka. Predlog zakona določa, da se sodelovanje delavcev pri upravljanju v organih družbe uresničuje preko predstavnikov delavcev v organih vodenja in nadzora družba, in sicer v enotirnem sistemu upravljanja preko predstavnikov delavcev v upravnem odboru in njegovih komisijah, v določenih primerih pa lahko tudi preko predstavnika delavcev med izvršnimi direktorji družbe. Število predstavnikov delavcev v upravnem odboru družbe, ki je organ vodenja in nadzora delniške družbe z enotirnim sistemom upravljanja, ne sme biti manjše od enega predstavnika delavcev izmed treh dopolnjenih članov upravnega odbora, pri čemer mora biti predsednik upravnega odbora vedno predstavnik delničarjev. Predlog zakona določa tudi pravico sveta delavcev, da imenuje predstavnika delavcev v komisije upravnega odbora in poleg tega tudi v komisije nadzornega sveta. Po predlogu sprememb zakona je v 8. členu določeno, da je v družbi z enotirnim sistemom upravljanja, kjer je zaposlenih več kot 500 delavcev, na predlog sveta delavcev eden izmed predstavnikov delavcev v upravnem odboru imenovan za izvršnega direktorja. 6. člen sprememb zakona govori o številu predstavnikov delavcev v družbah z dvotirnim sistemom upravljanja. Določeno je, da število predstavnikov delavcev v nadzornem svetu ne sme biti manjše od ene tretjine članov in ne večje od polovice vseh članov nadzornega sveta družbe števila predstavnikov. Število predstavnikov delavcev v upravnem odboru, pa ne sme biti manjše od enega predstavnika delavcev izmed vsakokratnih treh dopolnjenih članov upravnega odbora. Predstavnik sveta delavcev v nadzornem svetu in upravnem odboru ne more biti predsednik tega organa. Prav tako pa predstavniki delavcev v nadzornem svetu ali upravnem odboru oziroma njegovih komisij, ki so predstavniki delavcev, se volijo na svetih delavcev, kar se seveda podrobneje določi s poslovnikom sveta delavcev. V poslanski skupini Nove Slovenije pozdravljamo trenutno rešitev v 4. členu, ki govori o tem, da članom sveta delavcev ni mogoče znižati plače, ali proti njemu začeti disciplinskega ali odškodninskega postopka, ali pa ga kako drugače postavljati v manj ugoden ali podrejen položaj, seveda če ravna v skladu z zakonom, kolektivno pogodbo in pogodbo o zaposlitvi. Posebno varstvo pred odpovedjo pa je za člane sveta delavcev in delavskega zaupnika, člana nadzornega sveta, ki predstavlja delavce, urejeno že v 113. členu Zakona o delovnih razmerjih, in sicer velja enako kot za sindikalne zaupnike. Naj samo preberem, kaj piše v prvi alineji: "Delodajalec ne sme odpovedati pogodbe o zaposlitvi članu sveta delavcev, delavskemu zaupniku, članu nadzornega sveta, ki predstavlja delavce, predstavniku delavcev v svetu zavoda ter imenovanemu ali voljenemu sindikalnemu zaupniku brez soglasja organa, katerega član je in katerega je izvolil; in varstvo pred odpovedjo za osebe iz prejšnjega odstavka, se pravi za vse te imenovane, traja ves čas opravljanja njegove funkcije in še eno leto po njenem prenehanju." Seveda pa pri zakonu še vedno ostaja odprt problem sodelovanju pri upravljanju v malih družbah. Za majhno družbo se po tretjem odstavku 55. člena ZGD šteje družba, ki ni mikrodružba in ki izpolnjuje dve od naslednjih meril: da je povprečno število delavcev v poslovnem letu manjše od 50, da čisti prihodki od prodaje ne presegajo 7 milijonov 300 tisoč evrov in vrednost aktive ne presega 3 milijone 650 tisoč evrov. Iz predloga novele izhaja, da majhne družbe, ki ustrezajo zgoraj omenjenim kriterijem niso zavezane k uporabi določil poglavja o sodelovanju delavcev pri upravljanju družbe, to pa ne pomeni, da se lahko v posamezni majhni družbi lahko dogovorijo tudi drugače. Kot smo že slišali, je Ministrstvo za delo zakon usklajevalo s socialnimi partnerji. Usklajevali pa smo ga tudi v okviru Partnerstva za razvoj, kjer je ministrstvo upoštevalo nekatere pripombe, ki jih je poslanska skupina Socialnih demokratov podala na takratnih usklajevanjih. V poslanski skupini Nove Slovenije smo prepričani, da bo novela zakona omogoča kvalitetno sodelovanje delavcev pri upravljanju družb, zaradi tega bomo zakon tudi podprli kot dobro osnovo za nadaljnjo obravnavo v Državnem zboru.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Brenčič v imenu Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Vse lepo pozdravljam! S Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju se v bistvu ne posega globlje v vsebino in namen temeljnega poslanstva, ki ga v naslovu zaposlenih oziroma delavcev opravljajo sveti delavcev, predvsem po vprašanju njihovega sodelovanja in vplivni možnosti pri upravljanju gospodarskih družb in zadrug, ne glede na obliko in strukturo lastništva, temveč se spremembe in dopolnitve nanašajo praktično le na uskladitve z drugimi zakoni, v prvi vrsti z Zakonom o gospodarskih družbah, Zakonom o delovnih razmerjih in Zakonom o prekrških. Poleg tega pa se opravijo še določene precizacije besedila zakonov o odnosu na dve direktivi Evropske unije in posledično s tem tudi uskladitve z Zakonom o evropskih svetih delavcev ter o sodelovanju delavcev pri upravljanju evropski delniški družbi in evropski zadrugi. V tem smislu sprejemamo predlog zakona v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke kot neke vrste tehnični zakon, ki je sam po sebi umeven, in ga podpiramo, vključno s temeljno spremembo, ki jo narekuje 703. člen Zakona o gospodarskih družbah, ki opredeljuje sodelovanje delavcev v organih družbe z enotirnim sistemom upravljanja. Za poslansko skupino je ključnega pomena, kako na te spremembe in dopolnitve zakona gleda oziroma jih sprejema Združenje svetov delavcev, ki mora biti po tem vprašanju ključen sogovornik oziroma partner v dialogu s predstavniki delodajalcev in Vlade. V tem smislu bo v okviru druge obravnave predloga zakona na matičnem delovnem telesu poslanska skupina prisluhnila njihovim utemeljenim pripombam, če bodo podane. Menimo pa, da je zaradi vrsto novih situacij in stanj ter specifičnih razmerij med zaposlenimi in upravami, menedžmentom ter lastniki, ki jih v sistemu upravljanja podjetij in zadrug prinašajo novi ekonomsko-gospodarski pristopi, nujno celotno vsebino in name zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju prevetriti. In to tudi v smislu zaupanja svetom delavcev kot edinemu voljenemu predstavniku delavcev, tudi več pristojnosti dali in to ne le pri upravljanju podjetij, temveč tudi v določenih segmentih pri oblikovanju medsebojnih razmerij med delavci in upravami oziroma lastniki. Ker le to je po našem trdnem prepričanju lahko neke vrste nadstandard pri vplivni možnosti delavcev na celoten stroj družbe oziroma podjetij, še sploh v času, ko postajajo sindikalne centrale vedno bolj same sebi namen. Poslanska skupina bo sklep, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, soglasno podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. In še zadnji ima besedo gospod Pojbič v imenu Slovenske demokratske stranke.
Spoštovani prisotni! Pred nami je obravnava Predloga zakona o sodelovanju delavcev v enotirnem sistemu upravljanja, kar je bilo do sedaj urejeno v prehodnih določbah Zakona o gospodarskih družbah oziroma v njegovem 703. členu. Vlada Republike Slovenije se je ob podpori gospodarske in strokovne javnosti odločila predlagati, da delniškim družbam omogoči izbiro enotirnega sistema upravljanja. Tako je sledila cilju, da se oblikujeta dva primerljiva sistema upravljanja, na družbah pa je odločitev o izbiri najbolj ustreznega. Potrebno je poudariti dejstvo, da je enotirni sistem upravljanja delniških družb prevladujoč sistem upravljanja med državami članicami EU. Sodelovanje delavcev pri upravljanju v organih družbe se v predlogu zakona uresničuje prek predstavnikov delavcev v organih vodenja in nadzora družbe, in sicer v enotirnem sistemu upravljanja prek predstavnikov delavcev v upravnem odboru in v njegovih komisijah, v določenih primerih pa lahko tudi prek predstavnika delavcev med izvršilnimi direktorji družbe. Predlog zakona predvideva, da se število predstavnikov delavcev v upravnem odboru družbe določi s statutom družbe, vendar le to število predstavnikov ne sme biti manjše od enega predstavnika delavcev na vsake tri dopolnjene člane upravnega odbora, pri čemer pa mora biti predstavnik upravnega odbora vedno predstavnik delničarjev. Predlog zakona prav tako določa pravice v svetu delavcev, da imenuj predstavnika delavcev v komisije upravnega odbora. Določa se tudi možnost, da v določenih primerih predstavnik delavcev v upravnem odboru postane eden izmed izvršilnih direktorjev, ki ga upravni odbor imenuje na predlog sveta delavcev. Potrebno je poudariti, da se določbe o sodelovanju delavcev v enotirnem sistemu upravljanja ne uporabljajo za majhne družbe, da pa obstaja v posamezni majhni družbi možnost drugačnega dogovora. Pri o omenjeni rešitvi pa majhne družbe niso zavezane k uporabi določb zakona. Po mnenju poslanske skupine Slovenske demokratske stranke ni sprejemljiv, saj predlog tako za družbe z enotirnim kot dvotirnim sistemom upravljanja uvaja enako rešitev. Že dosedanja ureditev ni omogočala sodelovanje delavcev v organih nadzornega sveta. Seveda pa še enkrat poudarjam, da se lahko v posameznih majhnih družbah tudi drugače dogovorijo. Majhna družba pa je družba, ki izpolnjuje dve od teh meril: povprečno število zaposlenih v poslovnem letu ne presega 50 zaposlenih, čisti prihodek od prodaje ne presega 7 milijonov 300 tisoč evrov in pa vrednost aktive ne presega 3 milijone 650 tisoč evrov. K izboljšanju razmer na relaciji delodajalec delojemalci pa bo po mnenju poslanske skupine Slovenske demokratke stranke prav gotovo pripomogla tudi določba, da mora delodajalec pred sprejetjem pomembnejših statutarnih sprememb družbe obveščati in zahtevati skupno posvetovanje s svetom delavcev. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da je predlog zakona kvalitetno pripravljen in tudi evropsko primerljiv. Glede na vse pozitivne premike, ki jih prinaša v odnosu do sodelovanja delavcev v enotirnem sistemu upravljanja, ga bomo v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podprli. Hvala.
Hvala lepa. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Prvi ima besedo gospod Janc.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Spoštovana sekretarka s sodelavcem, kolegice in kolegi! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju je bolj ali manj posledica ničesa, danes gre tukaj bolj za usklajevanje, ki je bilo že pri tisti temeljni razpravi, ki je bila kar obširna in dolgotrajna pa tudi zelo kompleksna, o Zakonu o gospodarskih družbah. O tem smo veliko govorili tudi v tem parlamentu pa tudi izven njega, kajti gre za pomembno materijo za sleherno gospodarsko družbo v Sloveniji, ki smo jo, po mojem prepričanju, obnovili kar precej temeljito, popravili v pozitivnem smislu in tudi uvedli t.i. enotirni sistem in s tem omogočili Sloveniji, da lahko gospodarske družbe izbirajo enotirni ali dvotirni. Vemo, da v Evropi prevladuje enotirni sistem, ampak v Sloveniji vendarle imamo tudi možnost za oba ta sistema. To mislim, da je prednost in neka novost, bom rekel, tega Zakona o gospodarskih družbah, ki po moji oceni in po mojem poznavanju je precej izboljšan, precej boljši in daje določene možnosti, ki jih prej niso bile v tem zakonu dane. Skratka, družba sama izbira, kateri sistem je bolj ugoden, kateri sistem je bolj prilagojen tisti družbi, o kateri se pogovarja v tistem trenutku. Skratka, pri današnji zadevi gre pa bolj ali manj za neko usklajevanje teh skupnih stvari v nek skupni paket tega zakona, kjer naj bi in mora imeti delavec tudi svoje pravice in ki jih tudi ima v skladu s pooblastili, in naj bi soodločal pri vsaki takšni gospodarski družbi. Vsak normalen poslovodstveni organ, predstavnik družbe si želi in si mora želite sodelovanje s predstavniki delavcev v tej družbi. To je zagotovo interes tako enega kot drugega in če je skupen interes, je potem interes tudi družbe kot celote, v kateri ta poslovni subjekt deluje. In jaz verjamem, da ta partnerski odnos, ki je tudi kar pomemben pri tej stvari, v današnjem času še bolj kakor kdajkoli doslej, je zabeležen v tej zakonodaji in daje neko možnost tudi delavcu, da soodloča pri kreiranju poslovne politike slehernega podjetja. Jaz verjamem in upam, da bo ta predlagani zakon tudi omogočil, da bo to sodelovanje čim bolj korektno med poslovodstvom, med delavci v tej družbi in da bo to soupravljanje in to sodelovanje v interesu enih in drugih in zato bom tudi ta zakon podprl v prvi obravnavi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Potrč.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice, kolegi! V poslanski skupini Socialnih demokratov smo predlagali splošno razpravo o Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju, ker menimo, da bi bilo koristno, da Državni zbor oceni, ali je predlagani zakon zrel za nadaljnji postopek sprejemanja ali pa bi bilo prav z njegovim sprejetjem počakati, dokler niso, prvič, urejena vprašanja v smislu sodelovanja civilne družbe glede ocene, ali zakon po 13-ih letih sodelovanja delavcev po upravljanju poleg nekateri bolj uskladitvenih rešitev že zahteva tudi temeljitejšo oceno, kaj in kako sodelovanje delavcev pri upravljanju poteka v podjetjih - da o zavodih ne govorimo, ker tam vprašanja sploh nimamo urejena -, in drugič, da bi skupaj ocenili, ali je pametno, da se vprašanje tega zakona postavlja v času, dokler zoper prehodne določbe Zakona o gospodarskih družbah, ki smo jih sprejemali pred nekaj meseci, poteka pred Ustavnim sodiščem ustavni spor. Mi namreč soglašamo, da je ustavno spor utemeljeno sprožen - kakšna bo odločitev nihče v naprej ne more niti trditi niti vedeti -, vendar razumemo smisel ustavnega spora v tem, da bi ob enotirnem sistemu upravljanja se morali potruditi, da je razlikovanje položaja delavcev pri soupravljanju čim manj različno od položaja delavcev pri soupravljanju pri družbah z dvotirnim sistemom. Ne glede na to moramo priznati, da v formalnem in dejanskem pogledu razlika med nadzornimi sveti in njihovem vključevanju delavcev in med upravami oziroma upravnimi odbori in njihovem vključevanju je razlika, vendar sodimo, da razlika ni tolikšna, da bi opravičevala tako veliko razlikovanje, kot ga je sedanji zakon v prehodnih določbah Zakona o gospodarskih družbah prinesel. Če ga namreč praktično izvedemo te razlike, potem v zakonu za družbe z dvotirnim sistemom upravljanja je predvideno minimalno tretjinska do maksimalno polovična zastopanost delavcev v nadzornih svetih, dočim je pri družbah z enotirnim sistemom predvidena maksimalna tretjinska do minimalna, celo petinska zastopanost. Če se namreč v družbi z enotirnim sistemom upravljanja uprava odloči, da predlaga in izpelje upravni odbor s petimi člani, v takem primeru imajo delavci samo enega člana v upravnem odboru in to je 20%. To je pa taka razlika vizavi dvotirnega sistema upravljanja, ki po našem mnenju ni upravičena in vsaj terja oceno, ali je to razlikovanje glede na položaj v sistemu upravljanja utemeljeno ali ne. In ta bistven problem, ki obstoja v zakonu, sedaj Vlada - želi prenesti iz prehodnih določb Zakona o gospodarskih družbah v Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju, ne da bi za to obstojale dejanske potrebe. V prehodnih določbah je sodelovanje urejeno, kakorkoli je, Državni zbor je to odločitev sprejel. Samo zaradi nekaj uskladitev z Zakonom o prekrških in z Zakonom o delovnih razmerjih, kot trdi Vlada, in s sklicevanjem na direktive, pri čemer ni povedala, da jih je treba izvesti jutri, ampak da za to še obstoja čas, vztraja na tem, da je treba te rešitve vključiti takoj, ne da bi bila temeljita analiza sistema sodelovanja delavcev sploh opravljena, ne da bi k temu bilo dovolj doseženega soglasja s civilno družbo, ki se s temi vprašanji ukvarja, tudi sindikati imajo določene pripombe k temu, kako so nekatera vprašanja v zakonu urejena, pa kljub temu s tem silimo naprej. Mislim, da to ni dobro in to je bil tudi razlog, zaradi katerega smo predlagali, da naj bi se ta zakon na tej seji ne obravnaval. Predlagali smo tudi formalno, glasovanje je bilo opravljeno. Ne bi rad bil niti hudoben niti ustvarjal proceduralnih zapletov z nekimi ponovnimi zahtevami za glasovanje, do katerih bi formalno sicer v imenu poslanske skupine imel po našem poslovniku možnost, vendar želim vprašati koalicijo, ki o tem odloča, ali se argumenti, ki jih navajamo tudi njej ne zdijo dovolj tehtni, da bi morda staknila glave in rekla, res je, ni prav, da na tej seji odločamo o zakonu, tudi v povezavi z vprašanji, ki so povezana s funkcijo aktualnega ministra za delo, družino in socialne zadeve, ki prav gotovo je imel pomembno vlogo pri tem, da je vztrajal na tem, da ta zakon na tej seji mora biti obravnavan. Jaz osebno to vem in sem vam tudi povedal, preden sem vedel za predloge, ki so zdaj aktualni, na začetku seje in sem z njim govoril in ga prosil, pa me je zelo neprijazno odbil, da se pač on o tem ne pogovarja, ker je zakon krasen in dober, in da težave, ki jih sicer ima s socialnimi partnerji, ne bo poglabljal še s tem, da bomo še enkrat o teh stvareh diskutirali. Dajte v koaliciji misliti, ali mogoče je razlog, da se o tem razmisli, ker sicer se bo dogodilo, povem še enkrat, to, kar smo že napovedali. Tik in takoj zatem, ko bo zakon sprejet, bomo prišli z novim besedilom zakona. In vi boste spet na tem, da boste slučajno sporočali, da ni dovolj celovit, da mu še ne vem kaj manjka, da boste vi v Vladi pripravili boljšega, kar vedno počnete, tega pa ne boste storili, ker se nihče v Vladi normalno tako poglobljeno z vprašanji sodelovanja delavcev pri upravljanju ne ukvarja, kot se ukvarjajo sindikati, predvsem pa Združenje svetov delavcev, ki je tudi pripravljeno in zainteresirano, da skupaj z Vlado in skupaj s socialnimi partnerji premisli o vsebini zakona in predlaga celovite rešitve. Zato se nam zdi vredno o tem razmišljati, posebej, ker vsi vemo, da spremembe in dopolnitve ne omogočajo, da bi celovito o vsebini tega zakona razpravljali. Mi pa mislimo, da je vreden celovite obravnave in prenove. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Breda Pečan. Kar nekaj poslank in poslancev se je namreč odjavilo.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Ta predlog zakona je tako, kakor so že prej moji kolegi povedali, preuranjen in da ne govorim o tem tudi nekorektno, enostavno preslišano ali pa pozabljeno, kaj je bilo dogovorjeno ob sprejemanju sprememb Zakona o gospodarskih družbah v zvezi z uvajanjem enotirnega sistema upravljanja v gospodarskih družbah. Nekorektno in nepošteno je to, da Vlada Republike Slovenije skupaj s koalicijo obljublja ne nam poslancem v Državnem zboru, ampak celotnemu delavstvu v tej državi, da bo Zakon o soupravljanju delavcev spremenjen tako, da bo temeljito proučena situacija, da bo izvedena analiza stanja, tudi po uvedbi posamezne spremembe dvotirnega v enotirno upravljanje v vrsti družb, ki se je že zgodilo in ki se bo še zgodilo, pa potem naenkrat po nekaj mesecih ali po letu dni na to "baje" pozabimo. Jaz bi prej rekla, da je to popolnoma ignorantski odnos do enega od najpomembnejših delov socialnega sporazumevanja, da je to dokaz, da je ministrstvo, ki vodi resor, tudi usklajevanje interesov med delodajalci in delojemalci, enostavno ni samo neusposobljeno, ampak tudi nepripravljeno na kakršnokoli korektno in aktivno sodelovanje pri ustvarjanju socialnega sporazuma. Tudi to je eden od elementov socialnega sporazumevanja in prepričana sem, da je tudi odsotnost ministra, ne glede na to, da je sedaj v odstopanju ali odstavljanju, kar je konec koncev za nas tukaj v Državnem zboru, pa tudi za delavce, ki bi morali skozi ta zakon priti do rešitev, ki so jih predlagali, zahtevali, na katere smo tudi v tej poslanski skupini opozarjali, pa se ni nič zgodilo. Njegova odsotnost kaže na to, da mu je vseeno, kaj se dogaja v tej državi z delavci, z delojemalci, in da mu je bolj pomembno to ali bo rodnost lahko popravljal z nespecifičnimi in nesmiselnimi ukrepi kot pa to, da bo v državi zavladal sporazum in pravi socialni mir. Zaradi tega menim, da bi bilo prav, da ta zakon razglasimo za neprimernega in da pustimo Vladi čas, da pripravi bolj primeren zakon v sodelovanju z vsemi socialnimi partnerji.
Hvala lepa. In že je na vrsti gospod Pojbič.
Hvala, gospod predsedujoči. Z novim Zakonom o gospodarskih družbah smo se odločili, da delniškim družbam omogočimo izbiro enotirnega sistema upravljanja, tako imajo družbe dva primerljiva sistema upravljanja, na njih pa je odločitev, katerega izbrati. Še enkrat želim poudariti dejstvo, ki ga mnogi nočejo imeti pred očmi, da je enotirni sistem upravljanja delniških družb prevladujoč sistem upravljanja med državami članicami Evropske unije. Velika Britanija, Švedska, Španija, Belgija so nekatere izmed držav, ki imajo enotirni sistem. Če natančno pregledamo preglednico glede soodločanja delavcev pri upravljanju v državah Evropske unije, se pokaže dejstvo, da ima 12 držav enotirni sistem upravljanja, 8 dvotirnega, le 4 poleg Slovenije pa imajo možnost izbiranja. Menim, da so določbe zakone, kjer se sodelovanje delavcev pri upravljanju v organih družbe uresničuje preko predstavnikov delavcev v organih vodenja in nadzora družbe, dobro pripravljene, saj predlog zakona predvideva, da se število predstavnikov delavcev v upravnem odboru družbe določi s statutom družbe, kjer pa število predstavnikov ne sme biti manjše od enega predstavnika delavcev na vsake tri dopolnjene člane upravnega odbora, predsednik upravnega odbora pa mora vedno biti predstavnik delničarja. Svet delavcev ima tudi pravico, da imenuje predstavnika delavcev v komisiji upravnega odbora. Kot pozitivno pozdravljam tudi možnost, da v določenih primerih predstavnik delavcev v upravnem odboru postane eden izmed izvršilnih direktorjev, ki ga upravni odbor imenuje na predlog sveta delavcev. Prav tako pozdravljam tudi rešitev, da mora delodajalec pred sprejemom posameznih pomembnejših statutarnih sprememb družbe obveščati in zahtevati skupno posvetovanje s svetom delavcev. Pri pripravi zakona je bilo opravljeno dodatno usklajevanje predloga zakona v okviru partnerstva za razvoj, kjer so bile upoštevane tudi določene pripombe in predlogi poslanske skupine Socialnih demokratov, kar seveda na tem mestu tudi pozdravljam. Naj ob zaključku poudarim, da predlog sprememb zakona o sodelovanju delavcev tako za družbe z enotirnim kot tudi za družbe z dvotirnim sistemom upravljanja uvaja enako rešitev. Potrebno je tudi poudariti, da že dosedanja ureditev ni omogočala sodelovanja delavcev v organih družbe z dvotirnim sistemom upravljanja, če družba ni izpolnjevala pogojev, kot je na primer vsaj 500 zaposlenih, in sploh ni imela nadzornega sveta. Seveda pa se lahko v posamezni majhni družbi, kakor sem danes že poudaril tudi drugače dogovorijo. Predlagana rešitev daje delavcem pravico do sodelovanja v organih družbe celo pod lažjimi pogoji, kot je to dovoljevala stara ureditev, zato še enkrat poudarjam, da bom predlog zakona podprl. Hvala.
Hvala lepa. Besedo dajem gospodu Grillu.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovana gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi! Soupravljanje delavcev v gospodarskih in ostalih družbah je zagotovo rešitev, ki lahko veliko prispeva k boljšemu poslovanju same družbe in ne nazadnje tudi potem samemu statusu zaposlenih. V primeru, da je prisotno soupravljanje delavcev v podjetju, to prispeva k večji lojalnosti, prispeva k večji motiviranosti zaposlenih in seveda tudi k doseganju boljših rezultatov. Tako sam osebno izredno podpiram takšne rešitve, ki so tudi v Sloveniji prisotne že v skladu z zakonom iz leta 1993. Vendar to je sedaj že 13 let in v tem času smo bili tudi v Sloveniji deležni številnih sprememb, tako statusnih, gospodarskih in tudi političnih. Nedvomno pa je največjo spremembo na to področje prinesel novi Zakon o gospodarskih družbah, ki smo ga sprejeli ne tako dolgo nazaj. Ta Zakon o gospodarskih družbah je v tem času bil deležen številnih pohval, vsaj v okolju, iz katerega izhajam, in od sogovornikov, ki so ta zakon, lahko rečem, v veliki večini pohvalno sprejemali. V tem zakonu, ko smo ga sprejemali, smo bili deležni številnih sugestij, predlogov ravno s področja, ki ureja soupravljanje delavcev v podjetjih. Že takrat so bile v prehodnih določbah nakazane oziroma tudi uvedene rešitve s tega področja v neki meri, ki je zagotavljalo ustrezno sodelovanje zaposlenih v gospodarski družbi. Je pa bila takrat s strani Vlade tudi dana obljuba, da bo to področje urejeno s posebnim zakonom oziroma v spremembi Zakona o soupravljanju in takšen predlog zakona je danes tukaj pred nami. Jaz sam, kot sem omenil, podpiram rešitve, kjer imajo zaposleni možnost soupravljanja v podjetju, vendar mora biti ta možnost, ta pravica v nekih razumnih okvirih, kajti zavedati se je potrebno, da je le lastnik podjetja oziroma predstavniki kapitala so tisti, ki imajo največjo odgovornost oziroma tudi rizičnost do te družbe, zato je tukaj potrebno soupravljanje zagotoviti v takšnih okvirih, ki lahko samo prispeva k boljšemu delovanju družbe, nikakor pa ne v tem, da se zopet nekje skuša uvajati samoupravljanje, ki je v naši državi že preživeto. Zato sam smatram, da so te rešitve v tem zakonu dobre, določajo minimalno kvoto zaposlenih oziroma predstavnikov zaposlenih v upravljanju tako v enotirnih kot tudi v dvotirnih družbah. Tukaj tudi ni več takšne omejitve pri velikosti teh podjetij, kot je bilo to v preteklosti. Vse te zadeve urejajo družbe same s svojimi statuti oziroma akti, ki jih sami sprejemajo. Tukaj je definirano samo tisto minimalno določilo, v kakšnem številu mora biti zastopanost zaposlenih tudi v teh podjetjih. Pozdravljam tudi določbo, kjer je uvedena zaščita članov svetov delavcev, da se jih ne more na nekorekten oziroma nepravičen način, na kakršenkoli način degredirati v podjetju, seveda pod pogojem, da le-ta dela v skladu s pričakovanji, v skladu z zakoni. In to je zagotovo pomembna varovalka, ki omogoča avtonomnost dela članov sveta delavcev. Sam, kot sem omenil, takšne rešitve podpiram, zato tudi ta predlog zakona podpiram za nadaljnjo obravnavo, posebej zato, ker je bil v času priprave deležen usklajevanja tudi s socialnimi partnerji, tudi z vsemi sogovorniki, in sicer v tistih okvirjih, ki še prispevajo dobre rešitve. Je pa to tematika, ki ne more, vsaj prepričan sem tako, prenašati 100% usklajenosti vseh partnerjev. V tem predlogu, mislim, da je ta usklajenost dovolj velika, da je ta zakon lahko deležen tudi nadaljnje obravnave. Sam bom ta zakon tudi podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima že gospod Jerovšek.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice, kolegi, gospa državna sekretarka! Po mojem mnenju je primerno urejanje zakonodaje glede sodelovanja delavcev pri upravljanju potrebno čim prej nadaljevati, urejati. Ta zakon, ki je danes pred nami, je po mojem mnenju primerna osnova. Izhajam iz tega, da so delavci vedno, tudi v naši družbi ali v naši še posebej, šibkejši člen pri zastopanju svojih interesov tudi skozi upravljanje družb. Pri tem soupravljanju družb je treba težiti k soodgovornosti, ki naj daje sinergijo za vse faktorje, ki sodelujejo, pravzaprav iz te sinergije je treba dosegati harmonično družbo, učinke pozitivne za delodajalce kakor tudi za zaposlene delavce in samo po sebi to ni samoumevno. Zdelo se bi morda, da je Slovenija glede na to, da je bilo v prejšnjem sistemu tako imenovano samoupravljanje, da ima tu nekaj več tradicije kot kdorkoli drug ali druge države, vendar se zavedamo, da temu ni ravno tako, da so nekatere družbe v Evropi demokracije prišle daleč bolj naprej in da je to sodelovanje delavcev pri upravljanju ne samo institucionalizirano, ampak tudi funkcionira. V prejšnjem sistemu je bila fatamorgana soodločanja, soupravljanja, samoupravljanja. Vemo, da je bila v veliki meri pravzaprav zavajanje, tudi dejansko so nekatere družbe ne samoupravljale skozi direktorje ali ne vem koga, ampak so bili dejanski centri moči na političnih vzvodih na eni partiji. Sedaj je treba iti, po mojem mnenju, v smeri pozitivnih izkušenj v Evropi. Ta zakon prinaša te rešitve za podjetja z enotirnim sistemom in primerno velikostjo. Jaz se tu čudim, da tudi dediči prebivalcev prejšnjega sistema prejšnje družbe danes na nek način skušajo zavirati sprejem tega zakona, upočasniti to, kot da se tu ne mudi. Še enkrat poudarjam. Nikoli ni dovolj dobro urejena možnost delavcev za soupravljanje, sodelovanje v upravnih organih v odločanju podjetij. Samo s primerno urejenim soodločanjem, možnostjo soodločanja lahko zagotovimo, da se bodo podjetja hitreje razvijala, da bo družba bolj harmonična in da bodo interesi delavcev boljše zaščiteni. Zaradi tega se mi zdi, da je zakon primerna osnova za nadaljnje sprejemanje in ga bom seveda tudi podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Gulič.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi! Gospa državna sekretarka, jaz sem v bistvu hotel izvedeti še nekaj več o teh zadevah, zato imam dvoje vprašanj. S tem predlogom zakona sta se zelo podrobno ukvarjali vsaj dve skupini ljudi, ki jih štejete za svoje sogovornike in o katerih ste pripovedovali, da ste usklajevali oziroma da je bilo gradivo usklajevano. Niste rekli usklajeno, to me je opomnilo na to, da vendarle hočem izvedeti, kakšno je bilo to usklajevanje. So bili to sestanki, ki so imeli ob sebi samo kljukice, ali tudi kakšne sklepe, pri katerih se je upoštevala volja vaših sogovornikov. Pri tem mislim Zvezo svobodnih sindikatov. Govorili ste tudi, da ste to usklajevali s partnerji. Partnerji seveda iz tega, kar so pripovedovali, ne govorijo tako, razen če imate za "sparing" partnerje. O tem zakonu je kar zelo natančno in dobro analizo opravil Študijski center za industrijsko demokracijo, ki ima kar nekaj pripomb. Pripombe so seveda vse, in tiste od sindikatov in od Študijskega centra, usmerjene predvsem v to, da zagotavljate minimum od minimuma in nobenega določila, ki bi večalo te pravice delavcev pri upravljanju. Zanima me, koliko ste upoštevali v teh pogovorih, v pripravi zakona, v resnici koliko ste upoštevali svoje sogovornike in partnerje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Kumer.
Hvala lepa za besedo. Jaz bi najprej odgovoril dvema, trem diskutantom, ki jih vedno pri takih temah, kjer v opoziciji imamo kakšne pripombe ali predloge, zanese 20 ali pa 30 let nazaj in z nostalgijo dobimo etiketo dedičev prejšnjega sistema. Ko o tem govorimo, bi razložil našemu zunanjemu ministru, parlamentarnemu, kolegu Jerovšku, pa še komu, da temeljna razlika med prejšnjim in sedanjim sistem je v papirju. Je v različni naravi papirja. V socializmu so imeli največjo vrednost tako imenovani zaupni papirji, zdaj v kapitalizmu imajo največjo vrednost vrednostni papirji. Se pravi, vedno je v igri papir, tisti, ki je imel v socializmu dostop do teh zaupnih, je imel oblast, je imel pod kontrolo kadre. Tisti, ki ima danes vrednostne papirje, in o kapitalu govorimo, ima ravno tako danes v rokah kadre in s tem seveda obrača svet. Toliko tistim, ki jih nostalgično vedno odnese nazaj. Drugače bi pa rekel, da danes ne diskutiramo o uvedbi enotirnega sistema upravljanja. Danes diskutiramo o obljubi Vlade, ki jo je dala meseca februarja oziroma marca letošnjega leta, da bo pripravila temeljito spremembo Zakon o sodelovanju delavcev pri upravljanju. In tega temeljitega predloga danes nimamo pred seboj. Gre za to obljubo, ki jo je dala. Zato takrat ni pristala na tisti predlog Socialnih demokratov, da bi se istočasno z ZGD-jem tudi uredila ta tematika v tem zakonu. Mi smo takrat pohvalili gospodarskega ministra, da je v 703. členu prišlo do kompromisa v nekem socialnem in širšem dialogu. Ampak danes, ko imamo, pa sta dve spremembi. Jaz bom še drugo omenil, prvo sem že, pa bi predlagal, da dobim s strani Vlade odgovor, zakaj v 67. členu, ker je še enkrat bilo danes že ponovljeno od enega diskutanta, da gre za neko noviteto. Ne, ta 67. člen je okrnjen. In moje vprašanje sledi, zakaj je v 67. členu črtano, da imajo člani sveta delavcev tudi varstvo pri prerazporejanju, zakaj je o tem črtano določilo, da seveda o tem predhodno soglasje da tudi svet delavcev. Saj delavci izvolijo tega člana sveta. Zato bi rad tukaj od Vlade odgovor. In druga pripomba ali pa drugo mnenje, je v 84. členu sedaj predlaganega zakona, ki se ravno tako spreminja. Ampak če bi imela Vlada analizo 13-letnega uveljavljanja, bi ugotovila, da je prišlo v tem členu pri realizaciji do anomalij. Mi smo namreč delavskega direktorja zmanjšali ali pa opredelili samo za področje, ki skrbi za kadre in socialno počutje delavcev znotraj nekega delovnega okolja. Na tega kadrovskega menedžerja se je ta termin prejel v praksi. Zato bi bilo preprosto potrebno tukaj stvari zamejiti in dati delavskega direktorja v isti nivo kot vse ostale člane Upravnega odbora oziroma tiste direktorje, ki znotraj sedijo, ne pa ga samo opredeliti kot tistega, ki lahko opravlja funkcijo kadrovskega ali socialnega položaja delavcev. Skratka, še enkrat. Mi predlagamo, če je to možno in če je za to večina, nikamor se ne mudi, ne gre za tu a priori nasprotovanje nečemu, ampak, da upoštevajo in vzamejo predlog, ki ga je pripravljal svet delavcev Slovenije, Združenje sveta delavcev Slovenije, kjer gre za približno tri četrtine členov sedanjega zakona, ki bi se na podlagi prakse lahko v tem momentu spremenili, glede na nove okoliščine, o katerih vsi tudi govorite, da so nastale nove okoliščine in da nimamo več sistema, ki smo ga nekdaj imeli. Dobro bi bilo tem strokovnim predlogom prisluhniti, ne pa kar a priori mimogrede z levo roko [[..]] [[Nerazumljivo.]] [[..]]zavrniti.
Hvala lepa. Besedo ima magister Capuder.
Hvala lepa. Bom kar nadaljeval tam, kjer je končal moj predgovornik. Verjamem, da se vam nikamor ne mudi, sprašujem pa, zakaj se je mudilo letos spomladi, ko ste vlagali svoj zakon, če se nikamor ne mudi. Iz tega razloga bom jaz pač predlog, da je ta zakon primeren za nadaljnjo obravnavo, podprl in mislim, da tudi vsi v naši poslanski skupini. Kajti prepričani smo, da je zakon dobra osnova za nadaljnjo obravnavo in ga je možno tudi v nadaljnjem delu v Državnem zboru ustrezno dopolniti tudi s pripombami, ki so jih podali Svobodni sindikati. Mislim, da se lahko z marsikatero od teh pripomb strinjamo, predvsem o tem, da je potrebno vgraditi pravico do minimalnega obsega obveščanja in posvetovanja. Mislim, da smo nekaj zelo podobnega vgradili tudi v zakon o sodelovanju pri opravljanju evropske delniške družbe, če se ne motim. Na splošno pa se mi zdi, da je sodelovanje delavcev pri upravljanju neka boljša kvaliteta tudi za odnos med delavci in delodajalci, posebej, če je to partnerstvo zares pristno, potem je vsem lažje, tako delavcem, ki radi hodijo v svojo službo, ki so za to tudi boljše nagrajeni, ker imajo boljši vpogled v poslovanje firme, kot tudi za delodajalce, ki vedo, da so njihovi delavci zadovoljni, da njihovi delavci delajo s srcem in da ne pričakujejo kakšnih večjih težav zaradi svojih zaposlenih. Moram reči, da so te pripombe, ki se tičejo 4. člena, da se krnijo pravice predstavnikov delavcev. Glejte, v 113. členu Zakona o delovnih razmerjih je jasno napisano, da se tega predstavnika ne sme odpoklicati oziroma se mu ne sme odpovedati pogodba o zaposlitvi, če se s tem ne strinja, brez soglasja, tukaj piše, "brez soglasja organa, katerega član je ali pa sindikata", se pravi brez soglasja delavskega sveta se ga ne sme odpustiti. To piše v 113. členu Zakona o delovnih razmerjih brez soglasja organa, ki ga je izvolil, ni ga izvolil upravni odbor, izvolil ga je svet delavcev. Tako jaz to razumem. Jaz mislim, da je zakon dobra osnova in da ga bomo lahko v fazi obravnave na matičnem delovnem telesu v drugem branju lahko še ustrezno dopolnili tudi s pomočjo sindikatov kot tudi s pomočjo Vlade. Hvala lepa.
Hvala lepa. In že imamo današnjo prvo repliko, ki pripada gospodu Kumerju.
Jaz imam repliko. Saj vem, da spomin je ena od težkih zadev sploh, če ga hočeš v glavi imeti v spominu. Jaz bi rad spomnil, ko smo diskutirali o Zakonu o gospodarskih družbah, da je prvotni predlog bil, da se sistem enotirnega upravljanja uredi z zakonom o ZGD-ju. Razprava je potem pritiskala na to, da se ta materija mora urediti tudi z Zakonom o sodelovanju delavcev pri upravljanju. In potem je prišlo do kompromisne najprej rešitve, da bo to v prehodnih določbah in se bo, ko se bo celovito spreminjal Zakon o sodelovanju delavcev pri upravljanju, ta prehodna določba, ki lahko velja neskončno, prenesla ena od teh določba prenesla tudi v ta zakon, drugače se bo celovito prenovil ta zakon. In drugo še, dobro bi bilo, da poslanci vedo, kako se izvoli upravni odbor, tako kot je zapisan v Zakonu o enotirnem sistemu upravljanja. Tam upravni odbor izvoli skupščina, ne pa svet delavcev, predlaga svet delavcev, v končni fazi pa člane upravnega odbora izvoli skupščina. In zato govoriti na pamet ali pa iz nepoznavanja in argumentirati nima nobenega smisla. Še enkrat opozarjam ali predlagam, da glede na to, da je bil pri ZGD-ju v prehodni določbi ta kompromis dosežen in lahko velja ta 703. člen, bom zdaj uporabil to besedo neskončnost, ali obstaja možnost, da si vzamemo čas, da ne podlagi študije, ki jo je pripravila inštitucija, ki se s tem ukvarja, in si vzamemo še čas, kakšen mesec, dva ali tri, upoštevamo to študijo in to naredimo. Samo za to gre.
Hvala lepa. Sprašujem gospo državno sekretarko, če bi želela imeti besedo?
Hvala, gospod predsedujoči. Vlada Republike Slovenije predlaga Državnemu zboru, da sprejme sklep, da je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju primeren za nadaljnjo obravnavo vseh delov, ki se nanaša na sodelovanje delavcev v organih družbe z enotirnim sistemom upravljanja, sledi že sprejetim rešitvam iz ZGD-ja in jih v določeni meri, kjer je sprejemljivo, tudi nadgrajuje. V drugem delu pa prinaša najnujnejšo uskladitev z ostalo zakonodajo. Pripombe, ki se nanašajo na ureditev sodelovanja zaposlenih pri upravljanju v zavodih, Vlada poudarja, da to vprašanje ne sodi v ta zakon, saj specifičnost in heterogenost posameznih zavodov zahteva ureditev tega področja v posebnem oziroma posebnih zakonih. Pripombe, da se v enotirnem sistemu upravljanja ukine omejitev, da se izvršnega direktorja kot predstavnika delavcev imenuje le izmed predstavnikov delavcev v upravnem odboru, ni bilo možno sprejeti, ker v skladu z ZGD je upravni odbor enoten kolegijski odbor, ki sicer lahko imenuje izvršne direktorje. Za izvršne direktorje so imenovani člani upravnega odbora, še vedno ostanejo in so tudi člani upravnega odbora. Z imenovanjem izvršnih direktorjev lahko upravni odbor zgolj prenese določen segment svojih nalog v pristojnost izvršnih direktorjev, ki pa so v skladu z določbami ZGD še zmeraj zavezani spoštovati navodila in usmeritve upravnega odbora kot celote. Obenem pa lahko sodelujejo kot člani celotnega upravnega odbora tudi pri upravljanju nalog nadzora. Glede sodelovanja oziroma usklajevanja zakona s socialnimi partnerji. Zakon je bil 13.7. letošnjega leta predstavljen na ekonomsko-socialnem svetu. Večina predlogov je bila usklajena s socialnimi partnerji. Upoštevali smo pripombe k 5., 6., 8. in 12. členu kot pripombe partnerstva za razvoj, člene tudi, katere sem prej naštela.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni ste dobili besedo, tisti, ki ste pač želeli. Ampak čas še ni potekel, zato sprašujem, ali želi še kdo v skladu s Poslovnikom razpravljati. Ugotavljam, da ne. Zato zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 24. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 24. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA RAZPRAVO O ODGOVORU MINISTRICE ZA KMETIJSTVO, GOZDARSTVO IN PREHRANO GOSPE MARIJE LUKAČIČ NA POSLANSKO VPRAŠANJE GOSPODA VILIJA TROFENIKA O POSLEDICAH, KI JO BO REFORMA SLADKORNEGA SEKTORJA V EVROPSKI UNIJI IMELA ZA TOVARNO SLADKORJA ORMOŽ. Državni zbor je na 21. seji sklenil, da opravi razpravo o odgovoru, ki ga je ministrica za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano gospa Marija Lukačič, ki jo tudi lepo pozdravljam v naši sredini, podala na poslansko vprašanje Vilija Trofenika glede posledic, ki jo bo reforma sladkornega sektorja v Evropski uniji imela za Tovarno sladkorja Ormož. Besedo dajem gospodu poslancu Trofeniku za dopolnilno obrazložitev. Prosim.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim, še posebej gospe ministrici. Moje poslansko vprašanje v zvezi s perspektivo Tovarne sladkorja v Ormožu, ki sem ga zastavil na 17. redni seji Državnega zbora v mesecu maju, je bila posledica objavljenega sklica zasedanja skupščine delničarjev Tovarne sladkorja za 22. junij letošnjega in predloga sklepa o prenehanju proizvodnje sladkorja v edini slovenski tovarni. Z omenjeno objavo je bilo konec ugibanj o usodi edine slovenske tovarne sladkorja in o dalekosežnih gospodarskih socialnih in ekoloških posledicah te odločitve za severovzhodni del Slovenije. S poslanskim vprašanjem sem želel spodbuditi ne samo razpravo o tej problematiki, ampak doseči ponovni tehtni premislek vseh odgovornih pred dokončno odločitvijo oziroma spodbuditi iskanje optimalne rešitve tega problema. Odgovora nisem prejel ne na 17. redni seji in ne na naslednji redni seji v mesecu juniju. S tem je bil onemogočen osnovni namen mojega vprašanja. Po spletu čudnih okoliščin sem dobil pisni odgovor tik pred začetkom 19. redne seje Državnega zbora v mesecu juliju in to po odločitvi večinskih lastnikov, da zaprejo oziroma ukinejo proizvodnjo sladkorja po izteku tržnega leta 2006, 2007. Očitno je Vlada pristala na zahteve večinskih lastnikov, da dobijo maksimalno odškodnino in plačajo minimalne stroške zapiranja. Zaradi tega se je Vlada na vse načine izogibala pravočasnemu odgovoru na postavljeno vprašanje in eventualni razpravi o tej problematiki. Do tega trenutka imamo na voljo tri odgovore oziroma stališče Vlade o omenjeni problematiki. Prvo predstavlja pisni odgovor ministrice iz meseca julija, ki ga lahko na kratko povzamem: da se je sprijaznila z zaporo tovarne, da ne more vplivati na odločitve večinskih lastnikov in da bodo pridelovalci sladkorne pese prejemali pomoč iz naslova nevezanih plačil in iz naslova diverzifikacije. Drugo stališče predstavlja odgovor predsednika Vlade, v odgovoru na poslansko vprašanje v mesecu septembru, ki predvideva tri možne rešitve: zaprtje tovarne, prodajo drugemu investitorju, ki bi nadaljeval s proizvodnjo sladkorja, in tretjo, najbolj verjetno, prestrukturiranje v proizvodnjo bioetanola. Tretje stališče predstavlja ustni odgovor pristojne ministrica na moje vprašanje, ki ga je podala po petih mesecih zavlačevanja in ki predvideva ali nadaljnjo proizvodnjo ali pa prestrukturiranje v proizvodnjo bioetanola. Primerjava omenjenih stališč Vlade jasne kaže na pomanjkanje jasnega koncepta za reševanje te problematike in da se stališča prilagajo dnevnopolitičnim potrebam. Pri vseh navedenih stališčih Vlada vztrajno ponavlja isto napako, ko trdi, da ne more vplivati na odločitve večinskih lastnikov o eventualni prodaji tovarne investitorjem, ki bi želeli in znali nadaljevati rentabilno proizvodnjo sladkorja, glede na spremenjenega razmere na tržišču, ker cene sladkorja vztrajno naraščajo. Vlada namreč lahko na relativno lahek način vpliva na odločitve večinskih lastnikov, in sicer z ustreznim definiranjem okvirja stroškov ekološke sanacije in drugih stroškov zapiranja v skladu z Uredbo sveta 320/2006. Iz dopolnitve odgovora Vlade z dne 16. novembra letošnjega leta je razvidno, da Vlada hote ali nehote podcenjuje ekološko komponento sanacije. Ni se mogoče znebiti vtisa, da je ta del odgovora napisala kar uprava tovarne, ne pa pristojne državne institucije oziroma tisti, ki poznajo dejansko stanje na področju stanja okolja. Drugo napako, ki jo vlada vztrajno ponavlja, predstavlja prestrukturiranje tovarne sladkorja v tovarno bioetanola. Proizvodnja bioetanola ne more nadomestiti sedanje proizvodnje sladkorja iz nobenega vidika, predstavlja lahko le delno nadomestilo ob istočasni nevarnosti negativnih ekoloških posledic zaradi povečanih potreb po žitaricah, zlasti koruzi. Postavlja se tudi vprašanja rentabilnosti take proizvodnje, glede na omejene možnosti zagotavljanja potrebnih surovin in ne nazadnje nezainteresiranost sedanjih lastnikov za proizvodnjo bioetanola. Tretjo napako predstavlja ignoranca do ponudb investitorjev, ki želijo ohraniti proizvodnjo sladkorja, pa jim sedanji lastniki tovarne ne želijo prodati ali pa zahtevajo netržno kupnino, ker očitno računajo na ugodnejši izplen preko odškodnine zaradi servilnega ravnanja naše vlade. Zainteresirani investitorji namreč zaman čakajo na kakršenkoli odgovor od pristojnim ministrstev, vse od meseca maja, ko so mi bile posredovane prve ponudbe, ki so bile obnovljene v mesecu juliju in še enkrat v mesecu oktobru. Očitno se je Vlada prehitro odločila za ukinitev proizvodnje sladkorja, ko to ni nujno potrebno, kot kažejo razmere na tržišču. Zaradi tega smatram, da je razprava čeprav "zapoznela" o tej problematiki nujno potrebna.
Hvala lepa. Besedo dajem gospe ministrici za kmetijsko, gozdarstvo in prehrano, Mariji Lukačič. Prosim.
Spoštovani gospod poslanec, spoštovane poslanke in ostali poslanci! Dovolite mi, da pojasnim, zakaj nisem bila prisotna na zasedanjih Državnega zbora, ko se obravnavajo poslanska vprašanja. Zato ne, ker mi zasedanja Sveta kmetijskih ministrov za ribištvo in kmetijstvo sovpadajo, dosledno sovpadajo z zasedanjem Državnega zbora, ko se obravnavajo poslanska vprašanja. Vsakokrat sem pred dilemo, ali se bom udeležila Sveta za kmetijstvo in ribištvo v Bruslju ali pa poslanskih vprašanj. Glede na to, ker so na zadnjih zasedanjih bila zelo pomembna vprašanja za slovensko kmetijstvo, to je reforma vina, sredozemska uredba in še nekatere druge razprave, sem pač ocenila, da je nujno, da se udeležim Sveta kmetijskih ministrov v Bruslju, zato nisem bila prisotna v času zasedanja, ko so se obravnavala poslanska vprašanja. To je tudi razlog, da smo poskušali pisno odgovoriti na vprašanje gospoda poslanca. Ne glede na to vas prosim oziroma želim na kratko podati zgodovino dogajanja v tovarni sladkorja v Ormožu, ki se začela graditi v letu 1976, in sicer s sredstvi, ki so bila namensko zbrana. Leta 1979 je tovarna začela z obratovanjem. Republika Slovenija je po osamosvojitvi z aktivno kmetijsko politiko spodbujala pridelavo sladkorne pese in od leta 1993 iz 3.107 hektarjev povečala proizvodnjo pese na 10.706 hektarjev v letu 1999. V letu 2006 se je pesa pridelovala na 6.770 hektarjih. Uredba ureditev trga sladkorja v EU je bila že dolgo podvržena številnim kritikam zaradi omejevanja konkurence, zato je Evropska komisija pripravila predlog reforme, ki je bil sprejet v mesecu novembru 2005. Slovenija se je v svojih stališčih pridružila koaliciji desetih podpisnic pisma, ki je bilo poslano komisarki Boelowi, v katerem so podpisnice izrazile svoja nasprotovanja predlogu komisije. Slovenija kompromisnega predloga, ki je bil sprejet na zasedanju sveta 22. novembra 2005, ni podprla, saj je glasovala v skladu z mandatom parlamentarnega odbora za kmetijstvo, da znižanja cen za več kot 30% Slovenija ne more podpreti. Sprejeti kompromis je bil osnova za nadaljevanje dela komisije glede priprave ustreznega zakonodajnega predloga uredb. Pri pogajanjih ob pristopu Slovenije v EU o kvoti za pridelavo sladkorja je Slovenija izpogajala kvoto v višini 53.973 ton [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] belega pesnega sladkorja in pravico za refiniranje surovega uvoženega trsnega sladkorja v višini 19.000 ton izraženo v ekvivalentu belega sladkorja.
Čas je potekel, gospa ministrica. Prijavili ste samo 3 minute, žal ja čas potekel. Držati se moramo Poslovnika. Hvala lepa, tako pač je. Procedura je kraljica demokracije. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Veber v imenu Socialnih demokratov.
Hvala za besedo in lep pozdrav v imenu poslanske skupine Socialnih demokratov. Razprava o odgovoru ministrice za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano gospe Marije Lukačič na poslansko vprašanje kolega Vilija Trofenika o posledicah reforme sladkornega sektorja v EU je zagotovo izjemno pomembna in potrebna. Žal pa vedno znova tudi ugotavljamo,da se pogovarjamo takrat, ko je najbrž že zelo pozno, če ne že prepozno. Za reformo skupne tržne ureditve za sektor sladkorja se je vedelo že dolgo, že desetletja. Zanimiv je tudi zaključek študije leta 1998, gre za študijo Slovensko kmetijstvo in trgovinski sporazum CEFTA, kjer je zapisano o tem področju, da se očitno v razmerah svetovnega trga pridelava sladkorne pese v Sloveniji ne bo v perspektivi uveljavila. Piše pa tudi, da njena prihodnost je odvisna od vključevanja Slovenije v EU in od usode proizvodnje sladkorja v Evropi na sploh. Torej je bilo to eno od področij, kjer bi se morali pri vstopu v Evropsko unijo izjemno dobro pripraviti, kajti gre za vendarle edino tovarno sladkorja v Sloveniji in od katere je odvisno tudi 2300 kmetov, torej zelo pomembna in donosna dejavnost. Če pogledamo, kako so se zadeve odvijale, se lahko vprašamo, ali v Sloveniji sploh imamo kmetijsko politiko. Kmetijska politika bi morala biti podvržena biološkim in tehnološkim ciklusom pridelave, predelave in trženja pridelkov. Kmetijska politika in stroka sta tu usklajeni. Od tu dalje, ko zahteva predvsem agroživilska veriga več organizacijskega, upravno in gospodarsko političnega in povezovalnega znanja in izkušenj, pa se smer kmetijske politike razblini. Srečujemo se tudi z velikimi neskladji v samem kmetijstvu. Trdim, da so neskladja v kmetijski politiki odraz stihijske kmetijske politike, ki postanejo izrazitejša takrat, ko trčimo na tržno področje agroživilske dejavnosti. Trga ni mogoče obvladovati na način, da uveljavljaš princip deli in vladaj. To se na nekem domačem vrtu lahko dogaja, ko pa trčiš ob tržne zakonitosti, je to veliko, veliko premalo. Menimo, da se je premalo upoštevalo in dalo možnost vplivanja strokovno usposobljenim kadrom, kar pa v slovenskem prostoru zagotovo tudi premoremo. Tako na področju kmetijstva, gozdarstva in tudi veterinarske stroke imamo dovolj, ki bi lahko uveljavila svoja videnja pri vključevanju in izvajanju skupne kmetijske politike. Če samo pogledamo Zadružno zvezo Slovenije kot povezovalni člen med kmetijskimi zadrugami in kmeti, ugotovimo, da so milijoni za sanacijo zadružnega sistema in poživitev zadružništva, ki je bilo sicer pričakovano in potrebno, bili najbrž, kot vse kaže, zgrešen ukrep. Živilsko predelovalna industrija je dobila v večini teh družb pomembnega lastnika. Po Zakonu o zadrugah je kar 45% lastniški delež pripadal zadrugam. Danes se lahko sprašujemo, ali so se te in njeni člani, torej lastniki, sploh zavedali bremena, ki so ga prevzeli nase oziroma jim ga je naprtila država ob gledanju in ustvarjanju neke politike, kmetijske politike, kot so si jo predstavljali v Sloveniji. Projekt je bil strokovno in politično zastavljen, a se je kmalu pokazalo, da ne bo uspel predvsem zaradi parcialnih gledanj članic, predvsem poslovnega združenja v tem sistemu. In takšno stanje se najbolj odraža pri sladkorni pesi in pri Tovarni sladkorja v Ormožu. Kmetje pridelujejo peso ob asistenci kmetijskih zadrug na slovenskih njivah. Predelujejo v nekdaj slovenski sladkorni tovarni to peso, ki je locirana na slovenskih tleh. Vendar je s prodajo deleža zadrug tuji lastnik začel pobirati dobiček, ki ga soustvarjajo tudi slovenski kmetje. Slednje tudi država podpira in subvencionira, torej s tem podpira tudi lastnika tovarne. Toliko večji in pomembnejši razlog, da bi v Bruslju morali bolj odločno vztrajati, da slovenska tovarna sladkorja obstane. Menim, da so ta prizadevanja bila premalo učinkovita, nedorečena, predvsem pa imam občutek, da se je odnos slovenske kmetijske politike oddaljil od tovarne sladkorja v tistem trenutku, ko je pridobila tuje lastništvo. Torej je bila v politiki nekako prisotna miselnost, da se bo že tuji lastnik nekako znašel, skrbel za našo tovarno in naše kmete. Mislim, da je to izjemna brezbrižnost, še posebej, če vemo, da s tem ogrožamo 2.300 kmetov. Neverjetno je, da nismo uspeli uveljaviti večjega pomena te tovarne za slovenski prostor in slovensko kmetijstvo, saj vendar vemo, da v Sloveniji proizvedemo veliko manj sladkorja, kot ga porabimo, torej ne ustvarjamo presežkov. In če na skupnem evropskem trgu ne ustvarjaš presežkov, bi zagotovo naša pogajalska izhodišča v tej reformi morala biti bistveno večja od tistih držav, ki pravzaprav ustvarjajo presežke na evropskem trgu. Neverjetno je tudi, da nismo imeli vpliva na tako imenovani balkanski sladkor, ki se je uvažal v Evropsko unijo mimo nas. Obstajajo pa celo indici, da se je iz Slovenije izvoženi sladkor na Hrvaško, seveda prepakiran, vračal nazaj na slovensko tržišče. Tudi tu smo očitno bili neučinkoviti, neaktivni in so se dogodki peljali mimo nas in s tem poslabševali stanje v tej naši tovarni. In če pogledamo tudi odgovor ministrice, da je v vseh teh sklopih tudi v zadnji fazi, ko so se iskale rešitve, kajti prav presenetljivo je, da lahko ugotavljamo, da analize kažejo, da je proizvodnja sladkorja in pese še vedno donosna dejavnost, da se cene na evropskem trgu dvigujejo. In če to vedo in spremljajo drugi lastniki, ki želijo kupiti deleže v tej tovarni, ne vem, zakaj tega v Sloveniji v kmetijski politiki ne dojamemo in ne spremljamo bolj aktivno, kot lahko zaznamo tudi iz odgovora ministrice. Iz odgovora je razvidno, da je igrala neko koordinacijo med kupci in zainteresiranimi kupci in lastniki, in tu se pravzaprav ta odgovor in ta aktivnost preneha. Mislim, da je to vendar premalo, veliko premalo in da si Ormož tega ne zasluži. Je pa zanimivo, da kljub izkušnjam v Ormožu slovenska kmetijska politika nekako pomaga izpeljati tudi druge živilsko-predelovalne obrate v roke tujcev. Tu ponovno prihaja do izraza tista osnovna, prva trditev, ki sem jo predstavil, da je očitno pri nas velika nezmožnost povezovanja vseh zainteresiranih na področju kmetijstva tisti vzrok, da pravzaprav izgubljamo živilsko-predelovalno industrijo, in s tem ne izgubljamo samo te industrije, ampak izgubljamo tudi vpliv na prehransko varnost v Sloveniji. Pričakujemo, da bomo resnično zaradi teh znanih podatkov, predvsem o ceni sladkorja in o dejstvih, da je še vedno to donosna dejavnost, s strani samega ministrstva kot tudi Vlade dobili v prihodnje bolj jasne odgovore, glede usode tovarne, predvsem pa, da se resnično razčisti vprašanje, zakaj neko dejavnost, ki je očitno še vedno donosna, želimo kar ukiniti, razprodati, pri tem pa pravzaprav nismo uspeli izpogajati tudi v tem primeru, če jo zapremo, dovolj ugodnih izhodišč za to, da se res izvede na učinkovit način to prestrukturiranje, da imajo lahko dolgoročno zagotovljeno varnost tako kmetje, kot tudi ostali zaposleni v tej tovarni in ne nazadnje to okolje v Ormožu. Očitno gre za izjemno, vsaj v primerjavi z drugimi državami, ki so mogoče prišle v podoben položaj, za bistveno manjši izplen za ljudi okoli Ormoža, kot bi lahko bil, če bi resnično tudi ta scenarij zaprtja izdelali bolj precizno, bolj natančno in da ne bi prihajalo do tega, da bo pravzaprav glavni dobiček iz vsega tega potegnil pravzaprav zdajšnji tuji lastnik, ki se bo seveda lahko iz Ormoža tudi s tem izplenom mirno umaknil. Pričakujemo resnično večjo aktivnost in bolj jasne odgovore na tem področju in seveda tudi predvsem rešitve za nadaljnjo varnost in obstoj te regije v Sloveniji. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Sok v imenu Nove Slovenije.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predsedujoči, spoštovana gospa ministrica, kolegi poslanci in pa poslanke! V Novi Sloveniji smo podprli predlog poslanskega kolega gospoda Trofenika, da opravimo to razpravo v zvezi s Tovarno sladkorja v Ormožu. Ta razprava je lahko dobronamerna in lahko prispeva k nekim rešitvam, če bo objektivna in pa iskrena, če pa seveda ne, pa se bojim, da ne more prispevati k ničemer. Da bi lažje razumeli, se bom nekoliko dotaknil nekaterih zgodovinskih dejstev, ki danes pogojujejo situacijo, v kakršni smo. Tovarna sladkorja je bila prodana tujcem leta 1997. Jaz sem danes pričakoval v tej razpravi, da bo z nami prisoten vsaj vodja poslanske skupine LDS, gospod mag. Tone Rop, to pa zato, ker je bila ta odločitev o prodaji sprejeta v začetku leta 1997, to pa je takrat, ko je bil on direktor Kada oziroma kapitalskega sklada in pa tudi istočasno predsednik upravnega odbora Soda. Dogovarjanja o prodaji so bila v začetku leta 1997, v prvi polovici, potem pa je tudi istega leta prišlo do prodaje. Pogodba o prodaji z nizozemskim kupcem je bila podpisana 18. julija 1997. Toliko o tem, kdo spravlja slovensko živilsko predelovalno industrijo v tuje roke, da ne bo pomote. In sicer, da natančno povem, v imenu Kada jo je podpisala začasna direktorica Irena Starman, v imenu Soda pa direktor Marko Prijatelj, s tem da moram povedati, da je po statutu Soda takrat odločala skupščina in upravni odbor, tako je zapisano v 17. členu statuta. Kakšno je bilo takrat lastništvo pred prodajo? 20,8% ali pa, če hočete, 24.000 in nekaj delnic je bilo v lasti Kada in prav toliko v lasti Soda. Če to seštejete, je bilo prodanega več kot 25% kapitalskega deleža tovarni sladkorja ali natančno 41,6%, kar pomeni, da bi se lahko ob prodaji zahtevala prevzemna premija. O tem smo veliko poslušali ob prodaji Mercatorja. Prevzemna premija, s katero bi se dalo zvišati takratno kupnino, ni bila zahtevana, in tukaj bi lahko potem enostavno zaključil, da je gospod mag. Rop prodal tovarno sladkorja močno pod ceno. Ampak s tem se bo ukvarjala ta komisija, ki smo jo ustanovili v Državnem zboru in ki ima prodajo tovarne sladkorja na dnevnem redu. Ne bom se spuščal v podrobnosti okrog tega, ker nimam časa, če pa bo potem na koncu še kaj časa ostalo, pa bom povedal še kakšno podrobnost iz poteka te prodaje. Mag. Rop mi je enkrat rekel, da naj vprašam gospoda Gantarja, kako je to šlo. Kakšna je bila vloga Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano v tem trenutku, ko smo se tovarni sladkorja odpovedali, kot sem povedal, leta 1997, in spremenili lastništvo? Danes sta lastnika tovarne sladkorja nizozemsko podjetje Cosun in italijansko podjetje. 25% pa je še vedno v lasti slovenskih zadrug, nekaj pa tudi v lasti zaposlenih. Tržni red, o katerem smo veliko slišali in ki je bil sprejet in sta ga sprejela Sveta Evropske unije in Komisija Evropske skupnosti, je takšen, kot je. Slovenija je imela na sprejemanje tega tržnega reda takšen vpliv, kot ga je ministrica tu že dvakrat opisala. Jaz ga ne bom ponavljal. Zaradi javnosti bom povedal samo to, da ta tržni red predpostavlja, da se cena sladkorja do leta 2010, kar se tiče referenčne cene, zmanjša za 36% in pa cena sladkorne pese na referenčni ravni za 39%. Zakaj takšen tržni red? Mogoče nekaj podatkov. Evropska unija, petindvajseterica pridela v tem trenutku med 19 in 20 milijonov ton sladkorja, Evropa ga porabi okrog 16 milijonov ton. Če to primerjate z našo pridelavo, 52 tisoč ton trenutno v Sloveniji, od tega ga izvozi približno oziroma še uvozi 2 milijona ton, tam od 5 do 6 milijonov ton pa ga izvozi, in to seveda s pomočjo subvencij. Kakšno je stališče WTO do subvencioniranja izvoza, pa tudi poznamo. In zakaj ta novi tržni red? Zato, ker se je Evropska unija odločila, da je treba na tem segmentu doseči neko želeno stanje, po katerem naj bi bila proizvodnja tam nekje med 12 do 13 milijonov ton. Se pravi, kar za nekaj milijonov ton bi bilo treba zmanjšati proizvodnjo sladkorja v Evropski uniji. Zato se je tudi pristopilo k novemu tržnemu redu. Pri tem je seveda dejstvo, kot sem že prej omenil, da ima Slovenija dovoljeno kvoto. Ko smo vstopili v Evropsko unijo, je bila ta določena kvota 52 tisoč 900 in nekaj ton, 933 ton, plus k temu je bila dodeljena še predelava iz surovega sladkorja v višini 19 tisoč 585 ton, skupaj torej nekaj čez 72 tisoč ton. Poraba sladkorja v Sloveniji pa je po oceni tam nekje okrog 75 tisoč ton. Kvota je torej bila takrat zadovoljiva, za to kvoto smo si prizadevali. Res pa je, da je do tega trenutka Evropska unija že tudi nekoliko zmanjšala. Vsako leto se namreč ta kvota v celotni Evropski uniji nekoliko zmanjša in na to nimamo nekega velikega vpliva. V tem trenutku je ta kvota, se pravi, iz proizvodnje 2006, 2007, zmanjšana na 46 tisoč 850 ton sladkorja, in to je pravzaprav v vseh državah članicah Evropske unije podobno. Za proizvodnjo sladkorja bi tovarna sladkorja potrebovala - za to kvoto, ki nam je bila dodeljena - med 7 tisoč 500 do 8 tisoč 500 hektarjev kmetijskih površin. S kmetijskimi površinami pa so bile vseskozi, razen v dveh proizvodnih obdobjih, težave. Tako je, recimo, leta 1997 bila sladkorna pesa posejana na 6 tisoč 370 hektarjih, v letu 2002 je celo ta proizvodnja padla na 4 tisoč 414 hektarjev, v letu 2005 pa se je potem povzpela na 7 tisoč 863, ampak k temu moramo prišteti tudi proizvodne površine v sosednji Madžarski, tam približno 2 tisoč 300 hektarjev, pa tudi v sosednji Avstriji, mislim, da okrog 500 hektarjev. Se pravi, doma, v Sloveniji, smo se v tem zadnjem obdobju soočali s problemom, ki se mu reče pomanjkanje kmetijskih površin za pridelavo sladkorne pese. Ko je novi tržni red Evropske unije stopil v veljavo in si je Ministrstvo za kmetijstvo skupaj z Vlado prizadevalo in tudi sprejelo sklep, da se pridelava pese nadaljuje tudi v letu 2006, pa je bila pesa posejana na 6.774 hektarjih. Na takšni površini je bila posejana zato, ker je bilo v vseh teh dokumentih tudi kmetovalcem, pridelovalcem sporočeno, da če bo prišlo do zaprtja tovarne sladkorja, da bodo posejani hektarji veljali v letu 2006 kot referenčne količine za nadomestilo, ki ga lahko kmetje pričakujejo v prihodnjih letih, če bo tovarna sladkorja dejansko prenehala obratovati. V tem trenutku, ko poteka spravilo sladkorne pese, pa v sami tovarni ugotavljajo, da tisti, ki so pogodbe podpisali, ne bodo dostavili takšnih količin, kot so jim zagotovili, in sicer omenjajo v tej zvezi več razlogov. Eden od teh bi naj bil, da so pač pridelovalci zaradi tega, ker niso vedeli, kako se bo zadeva končala, preslabo pripravili površine za posevke, da je bila pomlad nenaklonjena in so bili takrat zamiki pri sami setvi. Nekaj pa je tudi tega, da je nekaj pridelovalcev površine popolnoma zanemarilo in sedaj v tem trenutku ugotavljajo, da na približno 150 hektarjih površin v letošnjem letu sploh sladkorne pese ne bodo pobirali, ker se enostavno ne splača. V tem trenutku je situacija takšna, da zaradi neizpolnjene kvote tovarna sladkorja išče dodatno količino sladkorne pese v sosednji Madžarski, kar pa je vprašanje, če jim bo uspelo dobiti. Takšna je situacija v tem trenutku. Tisti, ki govorijo, da so tujci pripravljeni tovarno sladkorja odkupiti, da pravijo, da ta tovarna sladkorja ustvarja določene dobičke, sam moram reči, da se moram ministrici zahvaliti, da mi je to omogočila, možnost prisostvovati dvema takšnima pogovoroma na Ministrstvu za kmetijstvo. Eden od pogovorov je bil s potencialnim kupcem iz Avstrije, to je podjetje Taschell, to ni nobena skrivnost, ker je ta kupec svojo ponudbo pošiljal na različne naslove po celi Sloveniji. Šlo pa je za to, da je v teh razgovorih potencialni kupec zahteval poroštvo države, če bi se z lastniki, to je z nizozemskim podjetjem Cosun uspel dogovoriti za eventualni odkup. Tako na Ministrstvu za kmetijstvo kot pozneje na Ministrstvu za finance mu je bilo eksplicitno povedano, da Slovenija takšnega poroštva ne more dati, ker je to z ukrepi EU absolutno prepovedano in ni možno. Druga zadeva, ki jo je ob tem treba povedati, pa je to, ob tem dobičku, ki ga nekateri omenjate, je, da če bi tovarna se odločila za nadaljevanje proizvodnje sladkorja, da mora v sklad za razgradnjo v naslednjih treh letih tovarna sladkorja plačati približno 22 milijonov evrov, s tem, da moram opozoriti, da je ormoška tovarna sladkorja približno trikrat manjša od primerljivih tovarn v drugih članicah Evropske unije, je pa resnično v tem trenutku zelo dobro opremljena in v zelo dobrem stanju, zelo dobro vzdrževana in bi seveda kot takšna lahko v tej zmanjšani obliki proizvodnjo nadaljevala. V zvezi s prestrukturiranjem naj povem to, da v tem trenutku poteka priprava, načrt, če bo dejansko prišlo do zaprtja, da ta način prestrukturiranja je v izdelavi, da ta načrt prestrukturiranja mora sprejeti slovenska vlada in potem tudi slovenska vlada v skladu s tem načrtom mora Evropsko unijo zaprositi za dodeljeno pomoč pri prestrukturiranju. Rok za oddajo tega načrta je 31.1.2007 in na tem načrtu sedaj dejansko zelo močno lastniki delajo. V tem načrtu morajo predvideti dejavnosti, ki bi se naj na tem področju izvajale, potem v tem načrtu morajo poskrbeti za socialni načrt zaposlenih, se pravi za odpravnine, za prezaposlitev, za ekološko sanacijo in pa seveda tudi za tisti del, ki se imenuje pomoč pridelovalcem sladkorne pese. Vse to je še v izdelavi in nič od tega ni dokončno določenega. Bilo je vprašanje, kako je poskrbljeno za 2300 pridelovalcev sladkorne pese. Mislim, da je ministrica na to odgovorila, zato ne bom ponavljal. Gre za to, da dobijo iz eko nič plačil plus odškodnino, če ne bodo več pridelovali sladkorne pese. Ob tem vsem se postavlja eno in pa osnovno vprašanje, ali so slovenski kmetje še naprej pod temi pogoji, se pravi, ob znižanju cene sladkorne pese in pa ob tem, da dobijo odškodnino za nepridelavo, pripravljeni pridelovati sladkorno peso. Ti pogovori s proizvajalci, s kmeti potekajo. Bodo del tega načrta za prestrukturiranje. V Novi Sloveniji smo prepričani, da bi bila edina prava in res ustrezna rešitev za še nadaljnjo proizvodnjo sladkorja in pridelavo sladkorne pese v Sloveniji samo v tej smeri, če bi se za to odločili slovenske kmetje, ne pa, da tukaj poslušamo, da bi neki tujci odkupili tovarno, kajti tovarna brez surovine ne pomeni ničesar. Če pa bi se za to odločili slovenski kmetje, in to po istem postopku, kot so zadruge leta 1997 in pa pozneje svoje deleže prodajale, potem bi pa to lahko pomenilo rešitev nadaljnje proizvodnje, s tem pa tudi garancijo, da bo na teh 7 tisoč do 8 tisoč hektarjih še naprej zasejana sladkorna pesa. Drugo je seveda vprašanje okoli 200 zaposlenih, to je za Ormož sigurno zelo težko vprašanje. Mi bi si želeli, da pride do takšne rešitve, da bodo vsi ti ljudje imeli delo, če ne s samo predelavo sladkorja, da se omogoči s strani države prestrukturiranje z različnimi drugimi načrti in da na tej lokaciji ti ostanejo zaposleni oziroma da to priložnost, ki jo Evropska unija ponuja, hkrati z eventualnim zaprtjem, izkoristimo v tej smeri, da pride do še dodatnih zaposlitev, kar si v občini Ormož vsekakor želimo in bi imelo širše posledice ne samo za občino Ormož, ampak za celotno severovzhodno Slovenijo. In da zaključim. V vsej situaciji pa bi seveda bila najslabša rešitev neko nadaljnjo umiranje na obroke, če bi sprejeli neke ukrepe v tej smeri, da bi vsekakor tovarno obdržali, ne bi pa bilo zadosti tistih kmetov, ki bi želeli predelovati sladkorno peso. Če bi bila sprejeta takšna odločitev, potem bi to seveda v perspektivi pomenilo, da bi se odpovedali tem sredstvom, ki jih dobimo za prestrukturiranje, da bi se odpovedali sredstvom, ki jih lahko pričakujejo zaposleni, za socialne programe, za njihovo prerazporeditev, za ustvarjanje novih delovnih mest, potem bi se odpovedali temu delu, ki ga dobijo kmetje, če ne bodo več sladkorne pese pridelovali in tako naprej. Iz tega razloga še enkrat povem, da bi bila edina in najbolj smiselna odločitev ta, če že želimo vsi skupaj, in mi v Ormožu se tega vsekakor zelo želimo v tej smeri, da bi slovenski kmetje, pridelovalci sladkorne pese, ki imajo svojo združenje in so povezani v skupnost pridelovalcev sladkorne pese, sami strnili svoje vrste, sami podali ponudbo za odkup te tovarne in potem po tej liniji pričakovali pomoč slovenske vlade. To bi bila prava pot za reševanje te situacije, ki pa, še enkrat povem, ni nastala po krivdi slovenske vlade ali pa slovenske države ali pa Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Gre za del Evropske unije, gre za del skupne kmetijske politike, za katero smo se pač v Sloveniji odločili, ko smo vstopili v Evropsko unijo. Ta skupna kmetijska politika pa seveda prinaša na eni strani pluse, na drugi strani minuse. Žal v tem trenutku, kot izgleda za okolje, kot je Ormož, več minusov kot pa plusov, in samo upam, da se bo ta rešitev na ugoden način tudi razpletla in da se bo našla priložnost za Tovarno sladkorja v Ormožu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Sušnik, v imenu Slovenske demokratske stranke.
Hvala lepa. Spoštovana ministrica, spoštovane poslanke in poslanci! V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo podprli zahtevo za današnjo razpravo, ker smo mnenja, da v trenutku, ko smo sredi priprave načrta prestrukturiranja, lahko ta razprava prinese nekatere nove elemente, nekatere nove trenutke, ki bodo nedvomno lahko izboljšali pričakovani načrt prestrukturiranja če bodo dobronamerni. Pri tem smo upoštevali tudi to, da ste pobudniki razprave v času usodnih odločitev za tovarno sladkorja Ormož bili nosilci politike v tej državi, da ste soodločali o kmetijski politiki, da ste soodločali tudi o tem, da je tovarna sladkorja Ormož prešla v večinsko tujo last in da ste vse od leta 1997 pa do pred kratkim tudi kreirali kmetijsko politiko na tem področju, zato verjetno poznate dejstva, ki bi lahko kvalitetno izboljšala program prestrukturiranja, ki je v izdelavi. Zaradi tega tudi naša podpora današnji razpravi. Najprej bi želel povedati, da v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke v celoti podpiramo prizadevanje Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano za razrešitev te pereče problematike, problematike proizvodnje sladkorja, proizvodne sladkorne pese in tudi posledično tovarne sladkorja Ormož in širšega območja, ki je vezana na sprejeti tržni red, na sprejeto reformo sladkornega sektorja v EU. Treba je povedati, da je Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano pod vodstvom gospe Marije Lukačič v prvih dveh letih delovanja velik del svojega časa posvetilo temu problemu in da v nobenem primeru ni mogoče trditi, da problem ni bil deležen potrebne in ustrezne pozornosti, zavedajoč se pomena, razvoja kmetijstva in podeželja za nesporno vse bolj cenjeno bivalno okolje, ki ga podeželje predstavlja za naše državljanke in državljane. Sprejeta reforma ali pa sprejet tržni red v EU pomeni za tovarno sladkorja Ormož, za vse predelovalce sladkorne pese, za zaposlene nesporno nove otežene zaostrene pogoje gospodarjenja. Tega ni mogoče zanikati. Še enkrat želim tudi jasno povedati, da smo v poslanski skupini SDS, da je ministrica za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano gospa Marija Lukačič v skladu s sprejetimi izhodišči nasprotovala reformi sladkornega sektorja v EU, nasprotovala je uvedbi tega tržnega reda. Ni odveč, da še enkrat spomnim, da je Državni zbor potrdil pogajalska izhodišča iz 18. novembra 2005 in določil, da je najvišje za Slovenijo še sprejemljivo znižanje bodoče odkupne cene sladkorne pese 30%. To je bilo pogajalsko izhodišče namenoma vezano predvsem na pridelovalce, njih nekaj tisoč, upoštevajoč tudi že znano dejstvo, da se že danes tovarna sladkorja v Ormožu srečuje in sooča s pomanjkanjem surovine, to se pravi, da ni zaradi relativno nizkih odkupnih cen pretiranega navdušenja za proizvodnjo sladkorne pese. Ker pa je bilo sprejeto višje znižanje, kot smo ga določili v pogajalskem izhodišču, je v skladu z že omenjenimi pogajalskimi izhodišči gospa ministrica nasprotovala sprejetju tega tržnega reda, nasprotovala sprejetju reforme sladkorja v Evropski uniji. Toliko, da se ve. Objektivno ni bilo mogoče predvideti, da bo izhod pogajanj tak, kot je bil, in da bo koalicija, h kateri je Slovenija pristopila, koalicija trinajstih, ki so nasprotovale reformi, doživela takšno usodo. Še enkrat naj povem, da je v skladu z reformo, ki velja od 1.7.2006, predvideno znižanje referenčne cene sladkorja iz 631 evrov na tono na 404, tisto najpomembnejše pa je, da bi šla cena sladkorne pese, ki danes v povprečju znaša 43,63 evrov, da bi se do leta 2010 in naprej znižala na 26 evrov, kar predstavlja kar 39% in upoštevajoč tisto, kar sem že povedal, to pa je dejstvo, da že obstoječa odkupna cena sladkorne pese ne deluje stimulativno na proizvodnjo, ne stimulira naše kmete, da bi sadili sladkorno peso, stvar, ki jo je nesporno treba upoštevati in ki vodi k temu, da bo še nadalje upadal interes po proizvodnji sladkorne pese, če bo temu tako. Posebej bi želel poudariti, da v Slovenski demokratski stranki podpiramo vsa prizadevanja Vlade in pa tudi lastnikov tovarne sladkorja Ormož pri razmišljanju, pri načrtovanju, pri kreiranju ukrepov prestrukturiranja, pa najsi gre to v smeri ohranitve omejene proizvodnje sladkorja ali pa prestrukturiranja v proizvodnjo energije, če hočete bioetanola, vsekakor pa je objektivno dejstvo, da je odločitev predvsem stvar lastnikov. Tu bi želel še enkrat izpostaviti dilemo glede lastninjenja, v zvezi z vlogo kmetijskih zadrug, ki jim je bil predan v upravljanje bistveni del Tovarne sladkorja Ormoža in ki so se odločili tako, kot so se, pri tem, da se v danem trenutku srečujemo s podobno dilemo tudi glede lastništva Ljubljanskih mlekarn. Najbrž bi bilo odločanje o programu prestrukturiranja lažje, če bi se tu pogovarjali z našim domačim lastnikom, vendar "po toči zvoniti je prepozno", dejstvo pa je, da je prodaja Tovarne sladkorja Ormož v preteklem desetletju, pred 10-imi leti, objektivna stvar, preko katere ne moremo in ki je ključna za razrešitev nastalega problema. Jaz mislim, da je potrebno povedati, da je Vlada izrazila pripravljenost pomagati, lastnikom "pridobiti" v namen prestrukturiranja tudi razpoložljiva evropska sredstva. Kot smo sedaj slišali, morajo lastniki pripraviti program prestrukturiranja, ga predložiti Vladi in januar 2007 je tisti zadnji rok, ko se to lahko vloži. Pri tem želim poudariti, da bomo v Slovenski demokratski stranki posebej spremljali in posebno pozornost posvetili vsemu, kar je vezano na ekologijo v povezavi s takšnim ali drugačnim načrtom prestrukturiranja Tovarne sladkorja Ormož, to je v skladu z našimi prizadevanji, z našo politiko trajnostnega razvoja. Ekološka sanacija bo deležna naše posebne pozornosti ne glede na scenarij dogodkov v prihodnje. Vsekakor je za Slovensko demokratsko stranko ključna usoda pridelovalcev sladkorne pese 2300 in še nekaj jih je, slišali smo, da pridelujejo letos sladkorno peso na 6700 in še nekaj hektarjih, da je ta količina takšna, je verjetno potrebno iskati vzrok v tem, da je bilo vsem znano, da je referenčno leto za eventualne ukrepe ob ukinjanju proizvodnje leto 2006. Vse, kar se načrtuje na področju prestrukturiranja, v zvezi z lastniki kmetijskih površin, pridelovalci sladkorne pese v Slovenski demokratski stranki še posebej podpiramo in bomo budno spremljali. Mislim, da je projekcija tu dobra in da bo v primeru ukinitve nadomestilo vsem proizvajalcem, ki se gibljejo od 151 do 174 tisoč tolarjev od leta 2009 do 2013, ob še dodatnem nadomestilu 109 evrov na tono sladkorja lastnikom kmetijske mehanizacije in pa ob dodatnih ukrepih za kmete zadovoljivo poskrbljeno. Ne gre pa pozabiti in zanemariti tudi usode 200 in nekaj zaposlenih, govorimo o območju, kjer je stopnja zaposlenosti nadpovprečna. Tudi to je problem, ki mu bomo v pripravi načrta prestrukturiranja Tovarne sladkorja Ormož tudi v bodoče namenili vso potrebno pozornost. Rad bi za konec povedal naslednje. V Slovenski demokratski stranki podpiramo tako domišljen, premišljen, učinkovit način vodenja kmetijske politike, ki rezultira v tem, da se kmetijstvo v zadnjih dveh letih ne sooča z neljubimi dogodki, da se ne sooča z aferami, povezanimi s kloramfenikolom, s takšnimi ali drugačnimi norimi kravami in podobnim. Vse to je kmetijstvu škodilo. Kmetijstvo in širši razvoj podeželja potrebuje mir, potrebuje znane pogoje gospodarjenja, potrebuje načrtno in premišljeno ukrepanje. In tudi prizadevanje Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano v smeri reševanja problematike sladkorja je takšno, usmerjeno v dosego teh ciljev. Prepričan sem, da bo danes - in to prepričanje izražam tudi v imenu poslanske skupine Slovenske demokratske stranke - v nadaljevanju razprave možno slišati še več konstruktivnih in dobrih predlogov za rešitev tega nedvomno perečega problema. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Džuban, v imenu poslanskega kluba LDS.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Lep pozdrav, kolegice in kolegi, spoštovana gospa ministrica! V poslanski skupini LDS ocenjujemo, da je naš poslanski kolega Vili Trofenik umestno zastavil ministrici že pred časom vprašanje v zvezi z usodo Tovarne sladkorja in proizvodnje sladkorne pese. Res je, da se je vmes zgodil čas, ki je marsikatere zadeve povozil, in da je danes mogoče nekoliko prepozno, ko bi se dale zadeve reševati oziroma da se o tem pogovarjamo. Kljub vsemu smo očitno vsi skupaj zadnjič ocenili, da je pomembno, da zadevo še odpremo, da se pogovorimo, kot je eden od kolegov rekel, da korektno vidimo, kako zadeva stoji in če so še kakršnekoli možnosti. Naslovljeno vprašanje na ministrico se glasi: posledice, ki jih bo povzročila reforma sladkornega sektorja v EU za Tovarno sladkorja Ormož. Zadovoljen sem tudi, da je kolega Sok dopolnil tisti del, kar je omejen čas ministrici onemogočil, smo pa lahko tudi ugotovili, da je istočasno, kar je dobro, nastopil kar v nekaj vlogah, kot predstavnik Ormoža, tovarne, občine, odbora za kmetijstvo in predstavnika poslanske skupine, da smo dobili celovit pogled v problematiko. Jaz bi morda v začetku, ne na dopolnitev kolega, pač pa dileme, ki se v javnosti pojavljajo, najprej dopolnil nekatere podatke. Eden od teh je zgodba o lastninjenju takrat, ko so delnice tovarne sladkorja kotirale na ljubljanski borzi in so bile transparentno prodane. Morda je samo mimogrede rečeno, da pa drugi del delnic, ki so omogočile večinsko lastništvo v tovarni sladkorja Nizozemcem, pa manjšinsko Italijanom, so pa prodali takoj za tem zadruge oziroma lastniki kmetje in so obdržali v dosedanjem času ne 25, samo 15%, kar je zelo malo in seveda s tem deležem ne morejo obvladovati Tovarne sladkorja Ormož. Drugo je to, da je bila sklicana razprava tudi na Odboru za kmetijstvo že v preteklosti na tematiko sladkorja in mlekarn. Predsednik Vlade je te poteze ocenil kot predvolilno politikantsvo, kar nam je neobičajno, ali pa se kaže politika Vlade v smislu, kot se je obnašala v enem in drugem primeru, pri sladkorju in pri Ljubljanskih mlekarnah. Naše izhodišče v smeri reševanja je pravzaprav enako, kot je zavzelo stališče ministrstvo, ki je zapisalo, citiram: "V interesu Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano Republike Slovenije je prav gotovo nadaljnja proizvodnja sladkorja, saj bo le-ta prinašala kmetu največji dohodek glede na razmišljanja lastnikov, v prestrukturiranju pa se bo potrebno zadovoljiti s pridelavo takih kultur, ki bodo kmetu prinašale še dohodek in mu zagotavljale socialno varnost." Dejstvo je to, da nobena proizvodnja, ki bo zaključila na tej lokaciji v Ormožu, kmetu ne bo prinašala tega dohodka. Strokovne službe, ki so vodile surovinski sektor v tovarni sladkorja, to je tisti del služb, ki se ukvarja s pridelavo sladkorne pese do deponije v tovarni, so že zdavnaj izračunale, da bi razne pridelave za proizvodnjo bioetanola ali česarkoli podobnega prinašale pridelovalcem do štirikrat manj dohodka. Namreč sladkorna pesa je poljščina, ki zahteva še vedno relativno veliko človeškega dela, kar je dobro, nekateri se morda tega ne zavedajo. Za razliko od vseh ostalih poljščin, ki so maksimalno mehanizirane in prinašajo zelo malo dohodka, recimo pšenica, koruza tudi oljna ogrščica itd. Špekulacije okoli površin, da jih imamo ali nimamo, mislim, da niso utemeljene. Mi smo že dosegli 10 tisoč hektarjev pridelave sladkorne pese, kar pomeni, da so površine, da pa smo soočeni s padanjem cen hrane v evropskem in svetovnem tržišču, smo se soočili in se bomo soočili tudi pri sladkorni pesi. S tem se bodo morali sprijazniti pridelovalci, predelovalci, trgovci. Edino za nas potrošnike je to dobro. Padanje cen ne more biti nek razlog, da nimamo zadovoljivih površin, ker to smo dokazali, da jih imamo, ampak bo morda potrebno spremeniti miselnost okoli organizacije, tehnologije tudi izobrazbe. Tukaj recimo v tem prehodnem obdobju, ki bo še kar nekaj časa trajalo, ima Kmetijsko-gozdarska zbornica s strokovnimi službami pomembno vlogo in tudi v pridelavi sladkorne pese je imela in še vedno ima pomembno vlogo kot pomoč pri doseganju višjih in po enoti proizvoda cenejših pridelkov seveda znotraj tudi ekoloških normativov. Že pri prvih vprašanjih okoli nadaljnje usode pridelave in predelave pese smo dobivali s strani Vlade različne odgovore. Že sam kolega Trofenik je omenil, da so prvi odgovori bili okoli scenarijev, kot prvi s scenarijem, da se sprijaznimo z zaporo tovarne, da ne moremo vplivati na odločitev lastnikov, da bodo zanimiva plačila predelovalcem sladkorne pese, kar je v nekem krajšem obdobju res zanimivo in da bodo njive posejane z neko drugo poljščino, ki bo nadomestila proizvodnjo sladkorne pese. Pri odgovoru predsednika Vlade na isti način oziroma na podobna vprašanja smo dobili nekoliko drugačen oziroma morda malo bolj obetavni odgovor. Ko je povedal, da je ena varianta zaprtje tovarne, druga prodaja drugemu investitorju, kar je optimistična varianta, in takrat smo nekateri bili malo navdušeni, da naj bi se to zgodilo, in tretja spet ista kot prej, prestrukturiranje. Verjetno na osnovi tega nam je potem ministrstvo oziroma ministrica posredovala podobna stališča kot obetavna oziroma tista, ki so vlivala upanje, da bi se zgodilo to, kar nekateri trdimo, da bi tekla pridelava sladkorne pese naprej, pridelava z vsemi pozitivnimi prispevki pri dohodkih v kmetijstvu. V tem obetavnem delu nekateri očitno boljše veste, da so bili pogovori s potencialnimi kupci, in tudi tukaj je en del naših vprašanj, ali res ni bilo nobene možnosti, da bi se ta zgodba zgodila, da bi dobili novega lastnika, ker se je z novim lastnikom pogovarjalo kar nekaj predstavnikov Vlade: predsednik Vlade, finančni minister, okoljski minister, gospodarski minister, predsednik odbora je sam rekel, da se je pogovarjal z njimi, nekaj državnih sekretarjev - gospod Šircelj in tako dalje, pa seveda gospa ministrica. V manj primerih kot ostali, kar je morda zanimivo. In seveda tudi pri tem se ni nič zgodilo. Zakaj, to posebej sprašujemo, ali ni bilo nobene možnosti, ker se nam je potem v nadaljevanju zgodilo na neki drugi lokaciji to, kar ste kolegi tudi omenjali, scenarij Ljubljanskih mlekarn, kjer smo videli, da je Ministrstvo za kmetijstvo oziroma ministrica prepričevala lastnike zadruge, deleža Ljubljanskih mlekarn ter Kad in Sod, da naj ne prodajo deležev, v drugem scenariju sta pa predsednik Vlade in minister za gospodarstvo vztrajala, da se Ljubljanske mlekarne morajo prodati. Zdaj jaz ne špekuliram, ali bi domači ali tuji lastnik bil boljši - to verjetno vsakemu logika narekuje, da bi tukaj bila boljša domača varianta, in seveda je potem umestno vprašati še enkrat, ali je bilo to nujno in ali so bile še kakšne druge možnosti. Res je, da so bonitete, po domače bi rekli, odpravnine v zvezi z zapiranje tovarne za vse v verigi zanimive. Ampak na kratki rok. Za kmete, pridelovalce, za strojnike, ki opravljajo strojne usluge z izjemno dragimi stroji, nekateri dosežejo tudi nekaj sto milijonov evrov, za tovarno oziroma za lastnika tovarne, pa potem je verjetno konec. Ampak dolgoročno to ni dobro. Ker tisto, kar sem trdil v začetku, da suma sumarum sladkorna pesa in pridelava, pa tudi z vidika nacionalne bilance hrane, da imamo lastni sladkor, je zadeva še pomembnejša, da bi imeli lastno pridelavo sladkorne pese in predelavo sladkorja. Zaključil bom z istim, kar sem rekel na začetku, da je vprašanje kolega Trofenika bilo umestno, da se še enkrat vprašamo, kakšne bodo posledice, ki jih bo povzročila reforma sladkornega sektorja v EU za tovarno sladkorja, za slovensko kmetijstvo oziroma ali je še možno karkoli storiti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Ostala vas je le še peščica, ki ste voljni govoriti, tako da ima besedo že kar kolega Ziherl. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Gospa ministrica, kolegice in kolegi! Tudi sam pozdravljam to razpravo, kajti v njej bomo pogledali nekatera dejstva, ki so se v tem času zgodila. Če začnem pri samem nastanku tovarne, je le-ta nastala v časih planskega gospodarstva, nekako na silo. Polovico kvote naj bi zagotavljala Hrvaška, polovico kvote sladkorne pese pa Slovenija. In ravno zaradi tega tovarna na začetku nekako ni zaživela in je šele po 10 letih dosegla stoodstotno zmogljivost oziroma stoodstotno proizvodnjo. Potem se je zgodila privatizacija, ko so morda prav te spremembe v lastništvu, ko so Kad, Sod in predvsem zadruge, v katerih so bili tudi deleži samih proizvajalcev, prodale večinski delež tujim lastnikom. Tuji lastniki so sicer potem tovarno - v 90. letih je proizvodnja tekla dobro, morda tudi po zaslugi administrativnega urejanja cen, in sicer so bile zajamčene odkupne cene sladkorne pese in sladkorja. Zato ne preseneča rekord v številu zasejanih površin v letu 1999, ko je bilo čez 10 tisoč hektarjev zasejanih površin. Potem so do leta 2000 te površine precej padale, nato pa zopet pričnejo rasti in dosežejo v letu 2005 nekako 70%, se pravi, 7 tisoč hektarjev. Velika sprememba je bila za tovarno sladkorne pese oziroma za finančni potek oziroma materialne pretoke vsekakor pričetek pristopnih pogajanj z Evropsko unijo. Od takrat naprej je bila sladkorna pesa iz Hrvaške nedostopna oziroma cenovno nezanimiva, saj pesa iz Hrvaške kot nečlanice Evropske unije ni dobila EUR-1 oziroma je bila ocarinjena in tako nekonkurenčna za proizvodnjo. Zaradi tega so manjkajoče kvote sladkorne pese bile proizvedene na Madžarskem in v Avstriji. Naslednja prelomnica pa je vsekakor reforma sektorja sladkorja za leta od 2006 do 2013. Te reforme je narekovalo dogajanje na svetovnem trgu, na katerem se cene hrane znižujejo. Morda je pa še bolj odločilno, da na ta trg prodira trsni sladkor, katerega proizvodnja je cenejša in zaradi tega močno ogroža proizvodnjo sladkorne pese. Ravno v zvezi s pogajanji z Brusljem moram povedati, da smo na Odboru za kmetijstvo vedno podpirali usmeritve Ministrstva za kmetijstvo. In v bistvu je Ministrstvo za kmetijstvo ravnalo skladno z odločitvami Odbora za kmetijstvo oziroma ni bilo nikakršnih pripomb, da bi kaj odstopalo od tega scenarija. Pomembno je, da je bila Slovenija na začetku v koaliciji 10 držav, ki pa je bila z nekaterimi ukrepi razbita, saj so nekatere države glede na svojo proizvodnjo spredvidele, da bodo lahko uspele tudi po reformah, zato so zapustile koalicijo. Ministrstvo je branilo pozicijo, da odkupne cene sladkorne pese ne smejo pasti pod 30%, vendar se to ni zgodilo. Sedanji podatki so zelo neobetavni za proizvajalce sladkorne pese, saj se v naslednjih letih predvideva znižanje cen sladkorja iz 600 na 400 evrov, torej gre padec prek 200 evrov za tono. Morda je potem logično po tej cenovni shemi, da tudi padejo odkupne cene sladkorne pese. Sladkorna pesa bo že samo iz tržnega razloga postala manj zanimiva poljščina in zna se zgoditi, da bi lahko bilo premalo ponudbe sladkorne pese in bi s tem bil ogrožen obstoj Sladkorne tovarne v Ormožu. Ravno v luči teh dogajanj so tudi v sami tovarni sladkorja v Ormožu pripravili scenarij prestrukturiranja tovarne iz 22.11., kjer je podpisan tudi gospod direktor. V okviru prestrukturiranja so predvidene različne možnosti. Pri vztrajanju pri proizvodnji bi morali plačevati v sklad za prestrukturiranje 126, kasneje pa celo do 173 evrov za tono proizvedenega sladkorja iz naše kvote, potem pa še 12 evrov davka na tono iz te kvote, torej bi bila naša proizvodnja še dodatno finančno obremenjena. V primeru, da prestrukturiramo proizvodnjo, pa ravno iz tega sklada za prestrukturiranje dobimo več ovojnic, ki so vezane na kvoto iz leta 2006. In ravno s temi finančnimi ovojnicami bi bilo omogočeno prestrukturiranje. Namreč, ena od njih je za diverzifikacjo je 219 evrov na tono, potem morda za prestrukturiranje proizvodnje je 547 in pol evra na tono. S tem denarjem na priznano kvoto bi bilo možno prestrukturirati oziroma ohranjati neko proizvodnjo, morda biodizel ali bioetanol, morda tudi delna proizvodnja sladkorja, delno pa nek drug produkt, potem dobimo še vedno 255,5 evra na tono iz kvote. Kaj lahko rečem za zaključek? Ta scenarij za prestrukturiranje daje realne možnosti, da tudi na tej relaciji oživimo drugo proizvodnjo, neko drugo poljščino oziroma oziroma [[...]]na koncu lahko samo rečem, da vsekakor podpiram vse dosedanje ukrepe Ministrstva za kmetijstvo kot tudi vse ukrepe, ki jih je izpeljala gospa ministrica. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima že gospod Trofenik. Prosim.
Hvala lepa. Najprej spoštovana gospa ministrica, poslušal sem vaše opravičilo, čeprav ga nisem pričakoval, vendar vas moram razočarati, da vašega opravičila o vašem nesodelovanju oziroma nepripravljenosti odgovarjati v živo, oprostite takšnemu izrazu, ne morem sprejeti, in je to vaše opravičilo do neke mere žaljivo. Sprejel bi ga eventualno, da je to zasedanje v maju, še mogoče v juniju, čeprav je takrat bila zadnja pet minut pred dvanajsto, da se odpre ta razprava, vendar v juliju ste bili na seji, pa niste odgovarjali, glede na proceduralne zaplete. Če sem prej rekel, da je bil čuden, falsifikacija stenograma je bila razlog za to, da vi niste kljub svoji prisotnosti odgovarjali, enako je bilo septembra. Zato prosim, jaz sem bil zelo fer, kot sami veste, bom tu javno povedal, sem vas pred postavljanjem vprašanja obiskal, sva opravila dolg, uro in pol, ploden razgovor in mislim, da takšnih igric ni bilo potrebno. Vprašanje je bilo dobronamerno, izključno v smislu iskanja ustrezne rešitve in glede na vaše tegobe, ki ste jih imeli pri tej problematiki, vam zagotoviti podporo Državnega zbora za nadaljnje ukrepe. To sem vam tudi takrat povedal. In enak razgovor je približno bil tudi julija s predsednikom Vlade, ki, moram javno povedati, se je zelo hitro odločil za razgovor, v manj kot 24-ih urah. Drugo. Ko sem postavljal vprašanje v mesecu maju, še enkrat poudarjam, po objavi sklica in predloga sklepa o ukinitvi proizvodnje sladkorja, to je dejstvo, in to je sprejeto, za vse stvari nisem vedel. Nisem vedel, da ste imeli že 18. maja ponudbo o odkupu, o drugi varianti, ne samo vi, še vsaj dva vaša ministrska kolega. Če bi to vedel, bi postavil vprašanje drugače. Približno tako, kot sem postavil problem predsedniku Vlade, ko sem izvedel za te ponudbe šele v mesecu juliju, slučajno na isti dan, ko ste mi poslali nadomestilo za ustni odgovor. Pa vendar. Vsi se vračate v razpravi v zgodovino. Jaz ne sprašujem po zgodovini, precej te zgodovine poznam. Mene zanimajo aktualni ukrepi v danem okviru možnosti. Ta okvir možnosti je spremenjen tržni red, ki je bil sprejet. Koliko smo lahko vplivali na njega, je drug problem, in kaj smo dosegli. Tu je bistvo problema. Teoretično sta dve varianti: zapora tovarne ali prestrukturiranje, ali vzemimo še tretjo, ohranitev proizvodov. Ostanimo pri prestrukturiranju. Tu trdim, da pri varianti prestrukturiranja, ki je pač izhod v sili, če druge možnosti ne bi bilo, ni bilo opravljeno vse, kot bi bilo treba. Samo primerjajmo, 38 milijonov evrov približno je odškodnine, ki pripada po 37 evrov na tono, glede na kvoto sladkorja iz pese. Iz korespondence dogovorov, ki mi je bila slučajno dostopna, je razvidno, da ste pristali na 10% te odškodnine za odškodnino kmetom, čeprav uredba pravi, najmanj 10, in le 5% za ekološko sanacijo, to je skupaj 15%. To vas sprašujem. Vaša kolegica na Irskem je dosegla 32 cela in nekaj desetink te odškodnine direktno kmetom. To je razlika ena proti tri. Pa ne sprašujem in ne problematiziram tega, da bi vas spravljal v zadrego pri odgovornosti, ampak to so tisti okviri, v katerih bi bilo treba doseči maksimalen izplen. Od 38 milijonov evrov, ki bi jih naj dobili lastniki kot odškodnino za ukinitev proizvodnje, zgleda tako, kot da bi v Sloveniji ne potrošili niti 8 milijonov. Tudi neki drugi kazalci, koliko pričakujejo oziroma kako kupnino postavljajo, to potrjujejo. Čeprav se ve, da so stroški ukinitve proizvodnje, običajno gospodarskih subjektov, okrog 70%. In teh 70% so tudi Irci dosegli, pa kmetje niso zadovoljni in še marsikdo drug ne. Kako bi pa potem morali biti zadovoljni v Sloveniji, vsi skupaj, ki so prizadeti na tem območju? Drugi problem prestrukturiranja. Ideja o bioetanolu - tudi sam sem verjel globoko v njo. Smo dali izdelati neodvisno študijo pri strokovni instituciji, neodvisno od lastnikov in vodstva tovarne. 10 tisoč hektarjev pod žitaricami bi bilo potrebnih, mimogrede, večinoma v koruzi. Sami veste, kaj pomeni ta obremenitev s koruzo za severovzhodno Slovenijo. Že sedanja obremenitev s koruzo je prevelika. Zaradi tega se je pojavil, veste, kdo, koruzni hrošč, zaradi nespoštovanja kolobarjenja, mimogrede. Čeprav nisem kmetijec, je ena izmed dodatnih slabosti ukinitve proizvodnje razbitje kolobarja. In seveda sejanje površin z monokulturo zahteva zaščitna sredstva. In ta zaščitna sredstva so, na žalost, direktno v nasprotju z ekološkimi interesi, zlasti z varovanjem pitne vode. Na žalost se je na ministrstvu pripetilo tudi to, da ste omogočili in dovolili uporabo nedovoljenih zaščitnih sredstev za koruznega hrošča na vodovarstvenih pasovih, na najbolj ogroženih območjih. Gospa ministrica, ne zameriti, lastnoročno ste podpisali drugostopenjsko odločbo v upravnem sporu, namesto da bi zahtevali od fitosanitarne uprave, da korigira, oprostite, površno napisano uredbo, ki je zajela tudi vodovarstvena območja. Če želimo prestrukturiranje delati v škodo ekologije in zdravja ljudi, da bi še več obremenjevali s koruzo, potem je seveda to nadaljnje vprašanje. Vračanje v zgodovino veste, je zanimivo. Jaz nimam odpora do tujega kapitala, če domači kapital ni bil zadosti dober. Moram pa povedati, da tudi sam nisem bil 1997. leta zadovoljen, ko je šla tovarna v tuje roke, mimogrede, bolj problematični so še kar mastni zaslužki posrednikov, ki so pri tem zaslužili. In sem se osebno zavzemal za Zlato delnico. Danes bi s posestvovanjem Zlate delnice imeli bistveno drugačen vpliv, če bi imeli voljo. Če bi imeli voljo in hoteli in znali, bi znali tudi pravilno zaračunati, zelo po domače bom rekel, stroške ekološke sanacije in druge stroške. Od tega je direktno, in to je največji pomislek, da ravno tukaj ste preveč popustili sedanjim lastnikom, ki so vam bili pripravljeni 6 do 8 milijonov evrov od 38-ih, kolikor jim gre, porabiti za stroške zapiranja. Govoriti v sedanji lastniški strukturi o prestrukturiranju, o aranžmaju evropskih sredstev, je vprašljivo. Čeprav vam gospod Roberti preko časopisa Finance sporoča, da ni zainteresiran za proizvodnjo bioetanola. Tudi za proizvodnjo bioetanola je treba najti zainteresiranega kupca. Gibanja na svetovnem tržišču pa so na žalost drugačna, kot so bila pričakovanja kreatorjev politike znotraj Evropske skupnosti. Cene sladkorja rastejo. Cene alkohola pa padajo. Tega nihče ni pričakoval. Seveda gre za neko anomalijo, upam, da ne gre za špekulacije, ki postavljajo celo to politiko na glavo. V zadnjem času je zrasla cena tone sladkorja za 20 evrov, poznavalci napovedujejo, da okoli novega leta še za 20 evrov in po novem letu še podoben skok. Zato govoriti o nerentabilnosti pod predpostavko neke cene, ki ni taka, kot jo je nekdo pričakoval, oprostite, je v danem trenutku neodgovorno. Seveda, da bi se kdo zavzemal za ohranitev tovarne za vsako ceno po kakih preteklih vzorcih, to moram v celoti zavrniti. Samo pod dvema pogojema: da je rentabilno in da so proizvajalci pese zainteresirani za proizvodnjo pese. Že nekaj mesecev poslušamo te grožnje, ja, kdo pa ve, če so kmetje zainteresirani za proizvodnjo pese. Veste, s kmetijsko politiko, kot je, ne razumeti osebno tisti, ki ste odgovorni zanjo dve leti, nasplošno smo navadili ljudi na pomoči take ali drugačne oblike, pa naj gre za direktna plačila direktna ali tisto ali tretjo ali pomoč po nesreči, zaradi elementarnih nesreč, nezavedajoč se pri tem, da smo kmete zaradi tega napravili odvisne od sebe, od moči centrov, od oblasti in da smo jim vzeli dostojanstvo, ko smo jim onemogočili, da bi živeli od dela lastnih rok in lastne pameti, ampak smo jih navadili, da so odvisni od takšnih ali drugačnih pomoči. Tudi opravičevanje doseženega z nekaj letnimi plačili je varljivo. Po 7-ih letih teh plačil ne bo. Dvomim, da bo tudi nadomestna poljščina, ki bi dala tudi glede na znižane cene primerljivi dohodek kmetov, ob vseh težavah, ki so na tem področju. Tudi navidezno zadovoljstvo pretežnega dela zaposlenih s primernimi odpravninami pomeni socialno politiko. To je mogoče primerno za tiste, ki so pred upokojitvijo, ki vidijo kakšno drugo priložnost, za večino pa ne. Naj vam citiram enega izmed delavcev, ki se je izračunal svojo odpravnino v bruto znesku okoli 11 milijonov, si je izračunal tudi, koliko od tega bo moral plačati državi, ki bo nazadnje z zapiranjem delovnih mest zaslužila. Je rekel, ampak navidezno ostane 7 milijonov, pa vseeno raje bi delal. To je primer treznega in zdravega razmišljanja, nikakor pa ne iskanje tolažbe pri neki odpravni. Prestrukturiranje seveda z vidika sociale ali merjeno s številom delovnih mest, enostavno ni primerljivo. Danes dela v tovarni okoli 190 ljudi, pravijo, da jih je nekaj preveč in če bi tudi bilo treba bi bilo možno ohraniti število delavcev, bilo bi treba nekaj treba znižati, ampak verjetno čez 150 pa ne. Bioetanol ob optimalnih razmerah lahko zaposli okoli 30 delavcev ali zaposlenih, to je razmerje, 1:5, 1:6. S tega vidika seveda ne moremo govoriti, da je bioetanol nadomestilo, lahko je pa dopolnilo. Potem se nekateri drugi parametri porušijo. Ker bom imel še nekaj časa na koncu, bi samo rad opozoril oziroma na nek način demantiral tiste, ki so trdili, da smo nekateri, ki smo zahtevali sedaj razpravo o tem, bili kreatorji kmetijske politike ali kakšne druge. Jaz nikoli nisem bil kreator ne tak ali drugačen. Razpravo sem zahteval izključno sam. Proti pričakovanju je bil predlog za razpravo podprt in zato prosim, da se s takimi navajanji zgodovine po nepotrebnem, čeprav za tiste, ki mogoče ne poznajo, je to dobrodošlo, ampak jaz bolj vidim pomanjkanje idej in argumentov za kvalitetnejšo rešitev in se zaradi tega nekateri pač raje zatekajo v kronologijo dohodkov, ki jo je tudi v dopolnjenem odgovoru vlade z dne 16.11.2006 milo povedano preveč. Pričakoval bi več ali pa kakšno inovacijo v smislu reševanja. Ko sem postavljal vprašanje, tudi to moram poudariti in povedati, je bila situacija, ki bi omogočila prestrukturiranje tudi v smeri bioetanola, naravnost nevzdržna ali katastrofalna. Direktorja tovarne sladkorja nihče ni hotel sprejemati - od predstavnikov izvršne oblasti. Izvršna oblast ni sprejela ustreznih dokumentov, ki bi to omogočili, niti uredbe o obveznem mešanju bioetanola in podobne stvari. To se je šele pod pezo pritiska vprašanja pozneje naknadno uredilo. Seveda tudi tista ideja, ki je na prvi pogled kar zanimiva in bi jo človek podprl, o nadaljevanju proizvodnje pogojen z interesom pridelovalcev pese, je pa zanimivo, da nihče ni ponudil pomoči kmetom ali pridelovalcem pese, da bi se organizirali v tej smeri, razen kakšnih vsakodnevnih političnih izjav, ki jih ni možno resno jemati. Zanimivo pa je, da tisti, ki bi lahko to napravili, ki so v lasti države, tega tudi niso storili, imeli so večjo afiniteto do lastnine v kakšnem mediju kot pa do lastnine ali investicije v gospodarsko panogo, ki, trdim, je v tem trenutku, in zgleda, da bo še nekaj časa, rentabilna in donosna. In ni nobenega razloga, da bi jo zaradi tega morali ukiniti in uničiti skoraj 200 delovnih mest in povzročiti še nekatere nič manj pomembne oziroma velike negativne posledice. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Hvala podpredsedniku Pavlihi za dopoldansko vodenje seje. Besedo dajem poslancu Gezi Džubanu. Izvolite. Besedo ima poslanec Alojz Sok. Mag. Borut Sajovic.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsedujoči. Lep pozdrav gospe ministrici! Razprava, ki je ena od bolj produktivnih in bolj argumentiranih, kar smo jih v Državnem zboru slišali v zadnjem času, je vsekakor na mestu. Gre za specifično področje, za katero nam v Sloveniji, to se pravi kmetijstvo, ni in ne more biti vseeno. Očitno pa nas je v tej dvorani izredno malo tistih, ki jih ta problematika zanima. Prepir za oslovo senco ali pa pogled nekam daleč nazaj seveda ni na mestu. Jaz v tej zgodbi iščem predvsem vidike in pa sporočila, ki so nam pomembni za jutri, za setev spomladi in tako naprej. Brez dvoma, da nam ni in ne more biti vseeno, kaj bomo na 7 tisoč hektarjih pridelovali v letih, že drugo leto, ko tam ne bo pese, če jo res ne bo, ali pa kaj se bo dogajalo na teh površinah potem, ko bodo ta evropska sredstva prenehala pritekati. Zanima me, če ima ministrica in ministrstvo ustrezen program ali pa idejo, ki jo vemo že v tem trenutku, kaj bo na teh površinah raslo v naslednjih letih - na vsak način koruza kot edina in univerzalna rešitev in pa primer. Najbrž ni tisto, kar bi si vsi želeli in pričakovali, predvsem zato ker bo dohodek tistih, ki bodo obdelovali te površine, bistveno bistveno manjši, kot ga je zagotavljala sladkorna pesa. Še enkrat bom izpostavil strokovni vidik, ki ga je že omenil eden od mojih predgovornikov, to je, da pesa zahteva veliko delovne sile. In ob tem, ko v Sloveniji skušamo zadržati vsako delovno mesto, predvsem pa če gre za delovno mesto na podeželju, kjer ni industrije, potem so ta mesta, ki jih zagotavlja sladkorna pesa, še bolj pomembna. Prav tako pa so nam pomembna tudi delovna mesta, ki jih zagotavlja sama tovarna; 200 mest je za Ormož, za tisto regijo, izredno veliko. In kot ekologa me pa v tej zgodbi zanima, ali ima kdo v tej dvorani kakšna pojasnila, kako bo s sanacijo, kakšna bo ekološka sanacija te tovarne. In tisto, kar me v tej zgodbi najbolj skrbi in najbolj muči, zgodba sladkorne tovarne v Ormožu je na las podobna zgodbi, po kateri hodimo danes pri Ljubljanskih mlekarnah. Tudi tu so bile zadruge tiste, na žalost je bila prva država, ki je prodala deleže v Kadu in Sodu. To bi mogoče še lahko nekako razumel. Vendar preden smo šli v prodajo tega malenkostnega deleža, bi pričakoval, da bi ministrstvo ostro in odločno pritisnilo na zadruge, naj se sestajajo, naj se dogovorijo in ukrenejo nekaj, da bo ta skupen nastop na tem trgu proti tujemu strateškemu partnerju res tak, kot mora biti. Vse kar se danes dogaja v zvezi z zgodbo Salforda in Ljubljanskih mlekarn, me ne prepričuje, da gre v kakšno drugo smer, ampak da gre v smer Tovarne sladkorja v Ormožu. Jaz verjamem, da ta strateški partner lahko prevzame Ljubljanske mlekarne, je v nekem obdobju učinkovit, vendar razmere na evropskem in svetovnem trgu se bodo zelo hitro menjale, nobenih garancij ni, da se tudi ta partner po kakšnih štirih, petih ali več letih ne bo znašel v podobni situaciji in iskal predvsem ekonomske rezultate na kratek rok, takrat pa bo slovenskemu kmetijstvu seveda začel biti pogrebni zvon. In tega me je strah, zato upam, da smo se iz zgodbe Ormoža naučili kaj in da napaka v Ljubljeni ne ponovimo. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo ima poslanec Janko Veber.
Hvala. Večkrat v razpravah tudi zasledimo, da smo pač sestavni del skupne evropske politike in da nimamo nekega pomembnega vpliva pri tej politiki. Mislim, da vendar ni niti korektno niti prav, da tako poenostavljamo našo vlogo na področju kmetijstva v Evropski uniji. Predvsem pa ni korektno do naših kmetovalcev, do naših podjetij, do živilskopredelovalne industrije, kajti v takšnih razmerah zelo težko načrtujejo svojo razvojno vizijo. No, in ni nenavadno, da se potem naša, domača kmetijska politika pravzaprav spravi v okvir, da za svoje potrebe iz proračuna vedno dobi toliko denarja, toliko sredstev, kot jih potrebuje. Do sedaj vsaj v zadnjem obdobju resnično ni bilo nikoli težav - kolikor je bilo zahtevano, toliko se je tudi dobilo. Seveda je pa pri tem res, da s tem ne moremo biti zadovoljni. To kaže na to, da ni prave kreativnosti, da ni pravega razmišljanja, kaj sploh na področju kmetijstva v Sloveniji želimo. In prav bi bilo, da mogoče tudi v okviru te debate dobimo vsaj natančnejše podatke o tem - ker jih, recimo, leta 2004, mislim, da smo imeli 16. decembra razpravo na odboru v zvezi s to reformo, v enem od gradiv, ki se nanašajo na prestrukturiranje, je takrat bilo zapisano, da bo sanacija tovarne glede okoljevarstvenih zahtev in prezaposlitev potekala v okviru sheme na nivoju države članice. Ali imamo to shemo, sprašujem. Shema bi bila v deležu 50% financirana iz proračuna Evropske unije, na območjih, ki sodijo v cilj ena, pa bi proračun Evropske unije prispeval 75% potrebnih sredstev. Posamezna shema naj bi trajala vsaj 5 let. No, in če se vežem samo na to zadnje dogajanje od decembra leta 2004 do danes, je pričakovano, v katero smer se lahko razvijejo dogodki, zato sprašujem, ali imamo ta hip že bolj jasne informacije kot leta 2004 glede sheme, glede sanacije tovarne in glede sredstev, ki jih lahko pridobimo, ter glede na razrez sredstev, kako se bodo pravzaprav ta sredstva v prestrukturiranje, če bo do njega prišlo, vlagala. Mislim, da bi danes morali imeti na mizi že prav vse scenarije, tudi tega o prestrukturiranju, tudi tistega o ohranitvi proizvodnje. Sprašujem tudi, ali je mogoče kdo razmišljal o tem, da bi, recimo, ne vem, mislim, da je ena od zelo primernih institucij Društvo agrarnih ekonomistov Slovenije, angažiral v večji meri, da bi izdelali te rešitve, da bi prišli s temi predlogi, in ali smo dejansko to sploh naredili, je eno od vprašanj, ki jih postavljam konkretno ministrici v tej razpravi. Hvala.
Hvala tudi vam. Besedo naj bi imel mag. Milan M. Cvikl. [[Ga ni.]] Besedo ima poslanec Franc Sušnik.
Hvala lepa. Še enkrat, sedaj mogoče bolj v svojem imenu, bi rad povedal, da sem podprl zahtevo po razpravi o odgovoru ministrice za kmetijstvo predvsem zaradi tega, ker sem pričakoval, da bomo v današnji razpravi s strani, še enkrat poudarjam, ljudi, ki so pripadali politični opciji oziroma so v politični opciji, ki je dolga leta vodila kmetijsko politiko v Sloveniji, da bodo kakšne nove rešitve pri pripravi scenarijev za rešitev stanja, ki je posledica uvedbe novega tržnega reda na področju sladkorja v Evropi v povezavi z grozečim zaprtjem Tovarne sladkorja v Ormožu, z izgubo delovnih mest z nezmožnostjo prodaje sladkorne pese oziroma s tem, da bi treba 2300 kmetovalcev prestrukturirati, ker bodo morali na 7 tisoč in še nekaj hektarjih posejati nekaj drugega in tisto nekaj drugega tudi prodati. Na žalost moramo ugotoviti, da tistemu, kar je ministrica že povedala in kar sodi v sklop prizadevanj Vlade za pripravo rešitev v smeri tistega najbolj črnega scenarija, to je popolnega zaprtja sladkorne tovarne, da ni bilo nobenega kvalitetnega prispevka in s tega vidika sem razočaran oziroma niso izpolnjena moja pričakovanja, ki sem jih imel takrat, ko sem imel predlog sklepa, da se opravi razprava. Tukaj smo v razpravi slišali samo kritike na račun kmetijske politike, na račun tega, da se ni zgodilo, ni pa bilo nobenih konstruktivnih predlogov in pripomb v smeri rešitev. S tega vidika bom še bolj selektiven pri odločanju o podobnih poslanskih vprašanjih oziroma o razpravah na podobna poslanska vprašanja. Vsekakor smo se takrat, ko smo se opredelili za tržno ekonomijo, najbrž zavedali tudi vseh posledic uvajanja tržne ekonomije in s tega vidika je potrebno presojati tudi to in ugotoviti, da bodo kmetije proizvajali sladkorno peso, če jo bodo prodali po ceni, ki bo še pokrila stroške in prinesla kakšen zaslužek, da bodo lastniki lahko predelovali sladkorno peso in prodajali sladkor, če bo kakšen dobiček. V teh okvirih je treba iskati rešitve in predvidevanja. Če se bo udejanilo to, kar je napovedal gospod Trofenik kot predlagatelj današnje razprave, da bodo cene sladkorja raste, potem mislim, da se nam ni potrebno nič bati, da bo vse v redu. Vendar, na žalost njegove trditve postavljajo na glavo sprejeti tržni red, tam sem že prej povedal. V tržnem redu je evropska kmetijska politika zapisala, da bo znižala cene sladkorja za 36% oziroma sladkorne pese posledično za 39%. To so dejstva in malo verjetno je, da ne bo šel proces v tej smeri, malo verjetno je. Vsekakor vsaka druga predvidevanja predstavljajo najbrž neka lažna upanja, ki ne morejo biti osnova za ukrepanje in načrtovanje v prihodnje. Zato mislim, da je treba to sprejeto in uveljavljeno reformo sprejeti in uveljavljen tržni red vzeti kot dejstvo in pripraviti načrte ukrepanja za najbolj črne scenarije, to pa je ukinitev proizvodnje sladkorja, potem bomo pa videli, kako bo šlo. Vsekakor pa mislim, da je v programu prestrukturiranja treba predvideti tudi izrabo opreme, za katero smo slišali, da je v tovarni sladkorja Ormož v dobri kondiciji, dobro vzdrževana, dobro ohranjena in nedvomno tudi površine oziroma industrijsko cono, ki bo izrabo industrijskega območja, tovarniškega območja z vso kvalitetno infrastrukturo, ki bo ostala po eventualnem zaprtju, to je tisto najslabše, če ne bo prišlo do prestrukturiranja po morebitnem zaprtju Tovarne sladkorja Ormož. Vsekakor pa še enkrat poudarjam, vso pozornost je treba nameniti ekološki sanaciji območja, ker vplivi pridelave sladkorne pese na okolje že zdaj niso nezanemarljivi. V odgovor na to, kar je poslanska skupina Socialnih demokratov navedla v svojem stališču, ko je polemizirala oziroma kritizirala kar na dolgo in na počez kmetijsko politiko aktualne Vlade, pa moram povedati, da je bilo realiziranih kup dejavnosti v teh dveh letih, da se soočamo s kvalitetnim in dobrim vodenjem kmetijske politike, bi pa rad povedal, da je bilo na področju normativnega programa sprejetih 300 predpisov, 8 zakonov, 85 vladnih predpisov, 207 podzakonskih aktov ministrstva, še 60 pa je pripravljenih za skrajšano obravnavo na Vladi oziroma za objavo v Uradnem listu. Pri tem bi rad povedal, posebej izpostavil, da smo v tem obdobju odpravili tiste najbolj štrleče zadeve, kot so bili zdravniški pregledi živali v domačem prometu in še kaj, urejeno je bilo tudi področje predelave mesa in mleka na kmetijah. Odpravljeni so bili tisti nadstandardi, ki so najbolj štrleli in ki so najbolj ovirali razvoj kmetijstva. Da ne govorim, da je bil tudi odpravljen nered na področju pritožb, da je bil narejen izrazit premik na področju denacionalizacije. Vsekakor pa je bilo najpomembnejše to, da je ministrstvo pripravilo Nacionalni strateški načrt razvoja podeželja, ki [[opozorilni znak za konec]] slovenskemu podeželju prinaša milijardo 150 milijonov evrov oziroma 276 milijard tolarjev potencialne pomoči. Izpostavil bi še sprejet Nacionalni gozdni program, Nacionalni strateški načrt za ribištvo, na področju obvladovanja rizikov na področju kmetijstva pa sistem zavarovanja kmetijske proizvodnje, ki prav tako predstavlja kvaliteten in nov premik [[opozorilni znak za konec]] , na tem področju država sofinancira zavarovalne premije, in še in še bi lahko naštevali. Mislim, da je bil zgrešen namen tistih, ki ste poskušali [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Kolega Sušnik, vaš čas je potekel. Hvala tudi vam. K repliki se je prijavil kolega Trofenik. Izvolite.
Hvala za besedo. Gospod Sušnik, ne trdim, da cene rastejo za razliko od pričakovanja kreatorjev politike v Evropski uniji v zvezi s sladkorjem, ampak to se dogaja na tržišču. Jaz sem posebej, če bi poslušali, povedal, da je to neke vrste anomalija. To je dejstvo, da celo leto naraščajo, da je pomanjkanje sladkorja, čeprav na drugi strani bi naj bili viški v Evropski uniji in podobno. To je dejstvo, ki ga je treba pač spoznati in priznati. Lepo je, če bodo šle te zadeve naprej v tej smeri, in to zahteva odgovore. Seveda, vaša pričakovanja, da bi vsi tisti, ki smo predlagali oziroma ki sem predlagal razpravo, ponujali recepte, so, milo rečeno, neresna. Nekateri nismo v vlogi, da bi kreirali politiko ali kaj podobnega. V vsakem primeru sem pa za to, da se premislijo že sprejete odločitve, vendar se bojim, da kljub premislekom nekateri koraki niso možni več nazaj. Ravno to kaže tisto, na kar sem opozoril - zakaj smo pristali samo na 10% od odškodnine in 5% za ekologijo od odškodnine 38, kar pomeni trikrat manj relativno kot na Irskem. Zavzemam se, da je vse toliko kot na Irskem. Hvala.
Hvala. Besedo dajem ministrici. Izvolite.
Hvala za besedo. Poskušala bom odgovoriti na najpomembnejša vprašanja, ker je bilo izpostavljenih veliko, zato bom šla kar po vrsti. Slovenska kmetijska politika je sestavni del skupne kmetijske politike in je odvisna od večinskega glasovanja držav članic. Slovenija je dolžna spoštovati evropski pravni red in zato ne more imeti svoje kmetijske politike, ampak v okviru te lahko pač kreira svojo usodo. Omenjena je bila Balkanska uredba. Gre za asimetrični sporazum, ki ga je Evropska komisija sprejela leta 2003 in smo ga ob vstopu v Evropsko unijo bili dolžni spoštovati. Ne glede na to, ko se je problem velikega uvoza sladkorja iz Hrvaške pojavil na trgih Evropske unije, seveda največ v Sloveniji, smo zaprosili Evropsko komisijo, da omeji oziroma določi hrvaški kvote. Nam je to bilo ustreženo in ta kvota je bila določena Hrvaški s strani Evropske komisije na višino 180.000 ton. Glede pogajanja med lastniki Tovarne sladkorja v Ormožu in potencialnimi kupci moram povedati, da sem bila na razpolago slehernemu potencialnemu kupcu, ki se je oglasil oziroma to želel, in opravila z njim razgovor. Moram povedati, da so bili zelo korektni večinski lastniki tovarne in da so velikokrat že imeli in tudi želeli imeti razgovore z menoj, nisem pa imela možnosti, da bi lahko konkretno ali pa neposredno sodelovala v pogajanjih med potencialnimi kupci in pa med sedanjimi lastniki, večinskimi lastniki Nizozemci. Zato mi ni jasno oziroma nimam konkretnega odgovora zakaj ni bil dosežen dogovor med firmo Taschell holding, to je Avstrija, in pa med nizozemskimi lastniki Tovarne sladkorja v Ormožu. Neuradna informacija pa je, da niso prišli skupaj s cenami. Očitno je avstrijski potencialni kupec ponujal manj, kot lahko to sedanji lastniki pridobijo iz sklada za prestrukturiranje, ki ga ponuja EU. Mislim, da je najpomembnejša in ključna usoda predelovalca sladkorne pese. Moram povedati, da sem tukaj bila neposredno v stikih s posameznimi večjimi kmeti v času pogajanj. Iz Bruslja sem bila celo noč na telefonski zvezi tako s predstavniki kmetov, to je Združenje pridelovalcev sladkorne pese, in vsa moja soodločanja so bila tudi njihova odločanja. Ti pridelovalci bodo v naslednjem obdobju prejemali, kot je že bilo danes rečeno, določena upravičenja oziroma tako imenovane odškodnine ali plačila, če hočete, in sicer v letu 2007 v višini 157.000 tolarjev, v letu 2008 167.000 tolarjev in pa v letu 2009 in do leta 2013 bodo skupno prejeli 167.000 letno, prosim. Naj povem, da je razlika prihodkov nad odhodki na hektarju pridelane pese ali tako imenovanem dobičku 140.000 tolarjev. To pomeni, naši kmetje bodo dobili bistveno več, kot če bi pridelovali sladkorno peso, to prejemajo ne glede na to, ali se bo pridelovala sladkorna pesa ali ne. V tem času se seveda naši kmetje morajo prestrukturirati v drugo proizvodnjo. Rada bi povedala, da se sicer res ukinja proizvodnja sladkorja v tovarni Ormož, da pa se sedanji lastniki ne umikajo iz Slovenije, oni ne prodajajo in ne odhajajo. Zaprosili bodo za pomoč za prestrukturiranje pri Evropski komisiji, ki jim pač pripada. Pri meni so bili včeraj. Dogovorili smo se in vse tri opcije so še vedno aktivne, in sicer prestrukturiranje v bioetanol, imajo novo idejo, da bi imeli logistični center za sadje in zelenjavo, kar se mi zdi v tem delu Slovenije ekonomsko zelo upravičeno, in pa v proizvodnjo rib v lagunah, ki so že obstoječe. Kmetje bodo dobili tudi precejšnja sredstva za diverzifikacijo, skupno Slovenija dobi 11 milijonov evrov, kot je že danes bilo rečeno, od tega pripada 5 milijonov evrov kmetom. Kmet je lahko ta del sredstev, kot svoj kapitalski vložek vložil v novo proizvodnjo, v proizvodnjo kot sem jo prej omenila in ki so jo pripravljeni vzpostaviti lastniki iz Nizozemske. Bilo je rečeno glede potencialnih [[...]]
Gospa ministrica, vaš čas je potekel. Hvala. Besedo pa ima še predlagatelj, poslanec Vili Trofenik. Izvolite.
Hvala. Zelo mi je žal, da je ministrica dvakrat prišla v časovno stisko, ker to ne bo pripomoglo kakršnikoli kvalitetni nadaljnji razpravi ali zaključku, zato se bom sam tudi omejil na nekaj informacij oziroma dejstev, ki bi jih bilo treba še upoštevati. Bom začel na koncu. Gospa ministrica, mene zelo veseli, če so lastniki spremenili svoje stališče, vendar je vprašljivo verjeti. V pisnem dokumentu vam sporočajo, da niso zainteresirani za bioetanol, v intervjuju za Finance potrjujejo. Ne vem, kaj takšnega se je spremenilo, da so naenkrat tako benevolentno pristali. Razmišljanje, ker me čas preganja, o gojitvi rib v lagunah, bi vsaj vi, ki poznate teren, morali apriori zavreči. To je pa neresno, ker ravno z lagunami bo največji problem sanacij in okolja in dajte si pridobiti ustrezne podatke od pristojnih služb in ne dovolite, da se nekdo tako norčuje iz vas in iz Slovenije in iz vseh, ki tam živimo. Kar se tiče investitorjev, ker se vedno omenja ena izmed firm iz Avstrije. To je res ena, ampak prvi so se pojavili domači kupci iz Ljubljane s programom bioetanola, vendar ker ste popuščali lastnikom preveč, so se tako nekulturno obnašali, da so na dogovorjenem sestanku predstavnike investitorjev pustili čakati pred vrati tovarne. Seveda tak investitor se je umaknil, bil pa je slovenski, dobro znan slovenski javnosti, ugleden investitor, ki je prvi prihajal pred postavljanjem mojega vprašanja z idejo nakupa tovarne in prestrukturiranja te tovarne v proizvodnjo bioetanola in še česa drugega, celo na bolj sodobnih osnovah kot predvidevajo sedanji lastniki. Zato je s stališči lastnikov glede prestrukturiranja približno tako kot ne dobesedno vzeti, z vašimi odgovori, da se spreminjajo od dneva v dan, tako kot je dnevnim potrebam primerno in potrebno. Debata o tem me je na nek način razočarala. Res se je del diskusije sprevrgel v oceno kmetijske politike, ustreznosti, neustreznosti sedanje, bivše in ne vem katere. Jaz to moram v osnovi zavrniti. Moj namen ni bil to in tudi nikoli ni. Za tisto so druge prilike in druge možnosti. Tu gre za konkreten primer, ki si po naravi in velikosti zasluži obravnavo v tem prostoru v najvišjem zakonodajnem telesu in to izključno v smislu iskanja rešitev, da ne bi bilo prepozno. Bojim se, da zaradi nepremišljenosti in podrejanja nekaterih odločitev ali pa postopkov v zvezi s temi dnevnimi političnimi potrebami smo že zamudili, pa kljub temu mislim, spoštovana gospa ministrica, da boste morali korenito premisliti nekatere odločitve in se odločiti tudi za korak nazaj. Jaz sem razočaran, da ste v ustnem odgovoru, v dopolnitvi mojega vprašanja takrat, ko ste odgovarjali, zanikali obstoj sporazuma, to me je zelo razočaralo. Čeprav vas partner, gospod Robertti, demantira v svojih izjavah za javnosti, ki jih še do danes ni demantiral, da obstaja sporazum. Tudi s strani predstavnikov Vlade sem dobil potrditev in verjemite, da je marsikdo videl ta sporazum, zato vam svetujem, da ne negirate obstoja sporazuma, ki je pa, verjamem, za Slovenijo, če tako rečem, neugoden. In to je temeljna težava, da se ne znate izviti iz določil tega sporazuma in da vam zato mogoče primanjkuje odločne politične podpore tudi drugih vaših kolegov, da bi lahko to popravili. To vidim kot temeljni problem, ker se je pač iskalo ali kupovalo neke vrste socialni mir. Verjamem, da je problem z referenčnimi površinami glede na eno leto nazaj glede na površine, vendar to današnje prikazovanje problema kmetijskih površin, zasejanih pod peso v preteklosti, delno je to objektivni problem ves čas obstoja, delno je pa tudi vzrok za tak problem kje drugje. Pa kljub temu problemu je ta tovarna vseskozi dobro poslovala! To prikazovanje nerentabilnosti se je umetno ustvarilo. Tovarna je v letu 2004 namesto 10 milijonov evrov dobička z umikom kapitala pač prikazala negativen rezultat - to je zakonito, temu ni kaj očitati, je pa to dejstvo. To se pravi, da kljub temu ti pogoji gospodarjenja kljub težavam s površinami, kljub težavam s sušami in podobnimi zadevami, ker znajo dobro delati in ker je tovarna v dobri kondiciji, seveda za proizvodnjo sladkorja. Mimogrede to nekdo poudarja kot argument za nadaljnje primere prestrukturiranja. Tistim, ki to tako govorijo, bi predlagal, da si uredbo preberejo. Uredba zahteva razgradnjo vseh postrojenj, ki služijo proizvodnji sladkorja, in od tovarne sladkorja, če bo prišlo do prestrukturiranja, bo zelo, zelo malo ostalo. Je pa zanimivo, da ste pristali, vsaj po izjavah gospoda Robertija in po korespondenci, ki je na razpolago, da je problem razgradnje problem Republike Slovenije ne pa lastnikov. To je zanimiva rešitev glede na uredbo, ki jo eni bolj poznate, nekateri jo malo manj poznamo, ampak toliko pa, da znamo prebrati, katera je to obveznost. Zato mi je jasno, da v dopolnjenem odgovoru, ki ste nam ga poslali, zanemarjate ali hočete spregledati ekološko sanacijo. Zato, ker ste prevzeli breme ekološke sanacije oziroma so vam jo lastniki omejili, samo 5%, so pripravljeni plačati od odškodnine. Ekološka sanacija bo pa eden temeljnih problemov, ker ni tako rožnata situacija, kot na prvi pogled izgleda z ekologijo in s temi zadevami. To je eden izmed temeljnih problemov v primeru prestrukturiranja. Zdaj pa seveda, kot sem vam tudi osebno povedal na obisku pri vas, jaz ne želim izpasti kot lobist kakšnih tujih investitorjev. Vendar kultura poslovanja zahteva, vsaj od izvršne oblasti ene države, da bi po tolikih mesecih napisala vsaj dva stavka, preden se nekateri, ki govorijo v imenu Vlade in izvršne oblasti, norčujejo iz investitorjev, ki so se pač zanimali, želijo kupiti. Če je ponudba slaba z vidika Vlade ali ministrstva, pa dajte jim napisati dva stavka, da je nesprejemljiva. 18. maj - danes smo 24. novembra, pa še trije termini so bili med tem, pa nobenega odgovora. Mogoče bi se našla kakšna druga ponudba. Seveda, prav ste ugotovili, da se sedanji lastniki, ki ne želijo proizvajati sladkorja, in potencialni investitorji, ki vidijo perspektivo v proizvodnji sladkorja pod predpisanimi pogoji, niso mogli dogovoriti o ceni - saj v tem je temeljni problem. Tukaj pa moram kot kritiko izraziti, ker ste neustrezno obremenili stroške zapiranja. Jaz ne bi želel govoriti o milijonih evrov, koliko tuji eksperti cenijo tržno vrednost tovarne, koliko je neuradna ponudba lastnikov, koliko je ponudba potencialnih investitorjev, veste, razlika je samo v toliko, kolikor Slovenija ni znala zaračunati stroškov. Če bi Slovenija zaračunala stroške na primernem nivoju, tako kot primerljive države v Evropski uniji, bi, sem prepričan, lastniki se takoj odločili za prodajo, ker bi bila ugodnejša. Ampak ta razlika, ta delta gre v korist, zdaj pa res tujcev, čeprav mene lastnina kapitala v ničemer ne moti, in v škodo slovenskih kmetov in delavcev, zaposlenih v tovarni. In ker gre za izjemen primer, ko se celotna branža zapira oziroma ukinja, bi pričakoval tudi od Vlade, da bo pristopila z razumevanjem tudi k socialnemu programu z eventualno davčno razbremenitvijo odpravnin. Da ne bo prihajalo do tragikomične situacije, da bo državni proračun profitiral zato, ker bo ukinjenih 190 ali pa 150 delovnih mest. Res je treba priznati, da lastnik v situaciji, kot je, in ker mu finančna situacija, višina odpravnin in dogovorjeni stroški, očitno z državo, omogočajo, da poplača več, kot je to običajno, višje odpravnine delavcem. Seveda je to dvorezen meč. Zaradi tega delavci izgubljajo pravico po naši zakonodaji iz naslova nadomestila za čas brezposelnosti, kar je treba tudi vkalkulirati v neto učinek ali pa v socialni program. Pričakoval bi, ker je povprečna starost zaposlenih okrog 48 let in povprečna delovna doba dobrih 24 let, večinoma so prebili to delovno dobo skoraj vsi izključno v tej tovarni, da bi tudi država oziroma pristojna oblast razmislila o kakih spremembah, davčnih ali pa spregledih iz tega naslova. Veste, odpravnina, kot je eden izmed trezno razmišljajočih in prizadetih delavcev napisal, 7 milijonov 800 tisoč tolarjev se lepo sliši in lepo vidi. Ko pa razmisliš, da se to izteče v določenem času in da ostaneš brez delovnega mesta, pa bi raje vzel delovno mesto kot pa odpravnino. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Vsi razpravljavci na podlagi seznama prijavljenih so dobili besedo. Nam pa je za razpravo ostalo še cca 50 minut. Skladno s prvim odstavkom 71. člena Poslovnika Državnega zbora odpiram postopek za dodatno razpravo. Izvolite, prosim. K dodatni razpravi so se prijavili trije poslanci in ministrica. Predlagam, gospa ministrica, da odgovarjate na koncu. Vsak izmed govornikom ima na voljo 5 minut. Besedo ima poslanec Borut Sajovic.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovana gospa ministrica! V tem trenutku, ko imamo še možnost in nekaj časa, bi rad konstruktivne odgovore na vprašanja, ki se tičejo tega, kako razmišljate, kaj bi na teh površinah lahko sejali potem, ko bomo prenehali dobivati evropsko rento in ko ta nadomestila ne bodo tako ugodna. In predvsem, ali mislite, da imata lahko zgodbi, Tovarna sladkorja Ormož in prodaja Ljubljanskih mlekarn, ki se zdaj dogaja, na koncu skupno slabo stično točko. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima poslanec Alojz Sok.
Hvala lepa za besedo. Poglejte, spoštovani kolega Vili Trofenik, misel, s katero se poigravate, se mi v tem trenutku zdi zelo nevarna. Pravite, tovarna oziroma država bi morala zaračunati to in to, znižati ceno in preko te znižane cene spraviti tovarno v roke nekemu drugemu tujcu. Tu sem predstavil stališče poslanske skupine in se vprašal, kaj se pa potem zgodi, če potencialni ta drugi tujec, lastnik tovarno zapre in ostanejo kmetje brez odškodnin, ostanejo delavci brez odškodnin in ostane tudi sanacija objekta brez kakršnihkoli nadomestil in tudi denarja za prestrukturiranje ni. Zato moramo k temu pristopiti zelo previdno in takšen način seveda razmišljanja se mi zdi hudo napačen. Tu ste izjavili, da so, kar celo meji na neko, bi rekel, obtožbo ponarejanja podatkov, češ da so ustvarjeni dobički bili prikazani kot negativno poslovanje. Prosim lepo, ne operirajmo s tem, ker tega ne vemo. Pravite, da se zaradi pomanjkanja idej in strategij zatekamo h kronologiji dogodkov. Kronologija dogodkov je edini krivec za to, da danes o tem govorimo, ker je tovarna prišla v last tujcem in ni ponudba tujega lastnika državi Slovenije, ampak je lahko samo lastniku. Država je tu lahko samo en vmesni člen, ki ne more veliko storiti, v kolikor se pač ta potencialni lastnik ne odloči, da bi to zadevo prodal pod takšnimi ali takšnimi pogoji naprej. Še enkrat postavljam to dilemo, ali so slovenski kmetje pripravljeni pod temi pogoji pridelovati sladkorno peso? Oni imajo združenje. To združenje se do sedaj ni oglašalo. Jaz kot predsednik Odbora za kmetijstvo dobim številne pobude, številne vloge za srečanja, tudi s prodajalci Ljubljanskih mlekarn, zadrugami smo se srečali na odboru, kolegi, smo z njimi razpravljali. Od te strani, njihov predsednik je gospod Jurša, ni prišlo nobene pobude. Oni dobijo te odpravnine, kot je ministrica povedala. V tem trenutku je očitno, da so si preračunali, da je to dovolj in da so s tem zadovoljni. To dobijo do 2013, potem pa verjetno računajo, se bo resnično nekaj zgodilo. In mene predvsem zanima tisto, kar se bo zgodilo na tej lokaciji, s čim nam lahko država pomaga pri teh dodatnih programih. Pričakoval bi, da nam ministrica na to odgovori. Zanima me usoda teh 190 zaposlenih. Resnično je, da bodo nekateri s temi odškodninami, in s tem se strinjam, da tukaj lahko tudi Ministrstvo za delo naredi kakšno spremembo zakona v tej smeri, apeliram tudi na predsednika odbora, ki vodi to, da bi se eventualno kakšne razbremenitev zakonodajna v tej smeri lahko v tej zakonodaji še sprejela, se pravi, da bi ti socialni programi bili za zaposlene čim bolj ugodni. Seveda pa me skrbi, kaj bo z vsemi temi objekti na tej lokaciji. Po katerih programih nam lahko država pomaga, da bodo ti objekti v tistem delu, ki bodo ostali, dobili neko dodatno namembnost, preko katere bi lahko ti delavci, ki bodo dejansko ostali brez, dela dobili svojo priložnost. Pa tu ne gre samo za 190 zaposlenih, tu gre tudi za številne tiste, ki so priložnostno vključeni v sami kampanji, namreč, kakšen mesec jih dobi v času treh, štirih mesecev delo še dodatnih 30 do 40, potem je tu en celotni del, recimo, prometa lastnikov transportnih sredstev, ki so vključeni in tri, štiri mesece prevažajo sladkorno peso in veliko zaslužijo na podlagi tega. Se pravi, to je cel niz dejavnosti in če to v Ormožu zgubimo, ni izgubil samo Ormož, ampak cel del severovzhodne Slovenije, zelo veliko. In tukaj apeliram na Vlado, da nam v tem procesu maksimalno pomaga in da nam poskuša najti nadomestne programe v kolikor bo ta načrt prestrukturiranja šel v tej obliki in tako kot je predpostavljeno v tem tržnem redu in direktivi Evropske unije. To je sedaj temeljno vprašanje in to je pred nami, kar je potrebno razrešiti. Hvala lepa.
Hvala vam. Besedo ima poslanec Janko Veber.
Hvala. V imenu poslanske skupine sem resnično govoril o tem, da kmetijska politika ni definirana v Sloveniji, sem jo pa definiral na zelo enostaven način dobi kmetijsko toliko sredstev, kolikor jih zahteva, to je en nivo kmetijske politike. Drugi del, ki ste ga predstavili, kolega Sušnik - normativni sprejem predpisov res teče. Ni pa učinkov oziroma meritve učinkov tako vloženih sredstev ali če sem konkreten in se vežem na današnjo točko, že leta 2004 smo govorili o tem, da potrebujemo shemo na nivoju državne članice, ki bo, recimo, prišla v situacijo, da bo potrebno prestrukturirati tovarno sladkorja. Ali imamo to shemo in kaj ta shema predvideva? To je sestavni del kmetijske politike, ki pa je danes nisem slišal, da jo imamo, to shemo, in da o tem sploh intenzivno razmišljamo. Drugo, kar je, bi pa ob današnji razpravi bilo dobro, če bi s področja kmetijske politike slišali, kako si predstavljamo agroživilsko verigo v Sloveniji. Če je to na takšen način, da Vlada prodaja delež Ljubljanskih mlekarn zgolj zato, ker ima premajhen delež v Ljubljanskih mlekarnah, da očitno ne more zamenjati vodstva Ljubljanskih mlekarn, potem je to nekaj zelo daleč od resne kmetijske politike in so ti kriteriji res zelo slabo izkristalizirani, lahko govorimo o tem, da je pravzaprav nimamo. To pogrešam pri tej zgodbi. In bi tudi danes lahko vsebinsko bistveno kvalitetnejše razpravljali, če bi to shemo imeli pred sabo, in tudi v nadaljevanju nekako, ker danes očitno ne bomo izčrpali vseh teh možnosti pri tej razpravi, pričakujem, da bi, recimo, tudi Odbor za kmetijstvo pridobil konkretno to shemo in nadaljeval razpravo o sanaciji tovarne sladkorja v Ormožu oziroma o prestrukturiranju tudi celotnega kmetijstva na tem območju, kajti očitno ta shema ali ne obstaja ali je pa takšna, da se je pravzaprav niti ne poskuša predstaviti v javnosti. In ta del kmetijske politike je tisti, ki nam manjka v Sloveniji. Hvala.
Hvala. In k besedi vabim ministrico gospo Marijo Lukačič. Izvolite.
Veliko je bilo govora o ekološki sanaciji. Dejstvo je, da se bo ekološka sanacija morala izvesti v skladu s predpisi Evropske unije in slovenskimi predpisi. Program sanacije potrdi Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano in zagotavljam vam, da bo ta opravljen v skladu s predpisi. Kar zadeva teh 10%, ki so namenjeni kmetom za poplačilo neamortiziranega dela strojne opreme. S kmeti smo se dogovorili v začetku lanskega leta, da v primeru, če se nadaljuje proizvodnja sladkorja in sladkorne pese še v tržnem letu 2006-2007, so kmetje pripravljeni sprejeti samo 10%, zato ker bodo lahko s tem povečali svoje proizvodne površine glede na preteklo leto in si s tem zagotovili boljše pogoje za pridobitev odškodnin v skladu za prestrukturiranje. To je bila odločitev slovenskih kmetov in ne moja odločitev. Vsa sredstva, ki so namenjena za reformo sektorja za sladkor, so pridobljena iz sklada za prestrukturiranje, to se pravi, iz evropskih sredstev. Ničesar tukaj ne financira proračun Republike Slovenije. Vsem tistim, ki pač menite, da bi bilo možno nadaljevanje proizvodnje sladkorne pese, morem povedati žalostno ugotovitev, da je komisarka Belova v ponedeljek na svetu kmetijskih ministrov izrazila svoje veliko nezadovoljstvo, ker reforma sladkorja ni dosegla želenih učinkov, zmanjšala se je proizvodnja samo za 700 tisoč ton sladkorja, cilj pa je 5 milijonov ton, zato je napovedala za januarski svet predlog za znižanje linearno znižanje kvot za vse države članice, ki pridelujejo sladkorno peso. To pomeni, kot je gospod Sok omenil, šlo bi za propadanje na obroke in bolje je, da zastavimo cilje, da pač ugotovimo, da najbrž to ne bo ekonomično pridelovanje sladkorne pese in da gremo v tako obliko prestrukturiranja, ki bo pač našim kmetom zagotavljala ekonomsko pridelavo. Jaz sem imela včeraj razgovore s predstavnikom tovarne, ki mi je ponovno zagotavljal, da ni propadel cilj prestrukturiranja v bioetanol in da se zelo nagibajo k ustanovitvi logističnega centra za zelenjavo v delu severnovzhodne Slovenije. Meni se zdi to zelo primeren program in zavzemala se bom, da se ga tudi uresniči v tem delu Slovenije. Govora je bilo tudi o organizaciji kmetov. Mislim, da tako kot so bili dobro organizirani pridelovalci sladkorne pese v Sloveniji in toliko razgovorov, kot so opravili z menoj - v nobeni drugi kmetijski panogi kot v tej. Bilo je govora o potencialnih površinah, ki jih ima Slovenija za pridelovanje sladkorne pese. Ima jih res da dovolj, zlasti v severovzhodni Sloveniji, veste pa, da se je proizvodnja zmanjševala od 10 tisoč hektarjev na, zadnje leto, 6700 hektarjev. Razlog za to je, da so opuščali to proizvodnjo predvsem manjši kmetje, ki imajo bolj razdrobljene površine in je posamezen obdeloven kos manjši od enega hektarja. Seveda se je s tem, ko je padala cena sladkorne pese, ekonomičnost pridelave poslabševala in tako so manjši kmetje začeli množično opuščati pridelavo sladkorne pese in so se v minulih treh letih že morali prestrukturirati v drugo proizvodnjo. Kar zadeva pa posamezna prestrukturiranja, lahko povem, da pšenico uvozimo 50% glede na porabo in da imamo idealne možnosti, da poskrbimo za lastno oskrbo s pšenico v tem delu Slovenije, da je kar nekaj slovenskih investitorjev, ki se želijo preusmeriti ali pa vzpostaviti proizvodnjo industrije konoplje, ker pač tečejo pogovori s farmacevtsko industrijo in pa material za na eni strani tekstil, na drugi strani za izolacijski material. Da imamo že kar nekaj slovenskih investitorjev, ki bi želeli vzpostaviti to proizvodnji in se pogovarjajo z združenjem pridelovalcev sladkorne pese. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]
Hvala lepa. S tem tudi zaključujem razpravo in s tem tudi to točko dnevnega reda. Preden pa bom prekinil sejo, proceduralni predlog. Kolega Cvikl, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Ker je še ministrica tukaj, mi dovolite, da napovem naslednji proceduralni sklep oziroma možnost. Gospa ministrica je povedala stvari, o katerih se pogovarja na zaprtih sestankih evropskih kmetijskih ministrov - zelo pomembna zadeva. Mislim, da je današnja javna razprava, odprta razprava, pravzaprav pokazala, kako mogoče bi z ustreznejšim oblikovanjem stališč v Sloveniji za področje kmetijstva, za področje reforme trga sladkorja lahko več dosegli. Zato bomo mi predlagali v poslanskem klubu Liberalne demokracije, ko bo Vlada pripravila stališče oziroma pozicijo ministrice za kmetijstvo za naslednje sestanke, kjer se bodo nadalje omejevale kvote za to, da bi se dosegel tako imenovani evropski cilj zmanjšanja za dva milijona ton, da bomo to obravnavali na posebni izredni seji Odbora za kmetijstva. Upam, da bo to narejeno in da bomo na posebni izredni seji Odbora za kmetijstvo dali veliko bolj jasna navodila Ministrstvu za kmetijstvo, kako bolje kot do sedaj zastopati interese Republike Slovenije in predvsem pridelovalce s področja Ormoža. V bistvu je to pomembno zato, ker danes mi ne moremo nobenega formalnega sklepa Sveta sprejeti. Zato je edina možnost, ki jo sedaj javno napoveduje, ta, in upam, da bo gospod, kdorkoli bo takrat predsednik Odbora za kmetijstvo in kdorkoli bo takrat minister ali ministrica za kmetijstvo znal priti, pojasniti bolje kot danes, kaj bo Slovenija naredila. Jaz mislim, da je veliko možnosti, predlagam, da se posvetujete tudi z ministrom za gospodarstvo, ali je možna takšna ali drugačna oblika te ali one pomoči, zato da ne bomo razpravljali o temu, ali bomo v nekih umazanih lagunah gojili ribe ali bo tam takšen ali drugačen logistični center. Mislim, da mora Slovenija tukaj tudi v odnosu do razprav, ki jih vodi ministrica, imeti bolj jasna stališča in da moramo, če že Vlada sama ne, tukaj v Državnem zboru iskati stališče. Upam, da bo predsedujoči Odbora za kmetijstvo to sejo naredil toliko organizirano, na takšen način pripravljeno, da bo Slovenija bolje kot do sedaj zastopala svoja stališča. Hvala lepa.
Kolega Cvikl, hvala, da ste nas seznanili z namenom Liberalne demokracije Slovenije. Kot veste, to ni bil proceduralni predlog, plus to smo točko, na katero je bila vabljena ministrica, tudi že zaključili. S tem prekinjam sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali čez pol ure. To pomeni ob 14.30 uri.
Spoštovane poslanke in poslanci! Prosim, da zasedete svoja mesta! Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Po ustaljeni praksi vsa prosim, da preverite delovanje vaših glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 21. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju, prva obravnava, je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 55, proti 6. [[Za je glasovalo 55 poslancev.]] [[Proti 6.]] Predlog zakona je bil sprejet. Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo zakon dodeljen v drugo obravnavo matičnemu delovnemu telesu. Prehajamo na nadaljevanje 2. točke dnevnega reda, to je na tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o državljanstvu Republike Slovenije. Državni zbor je v sredo 22. novembra opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili sprejeti amandmaji, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato v skladu s 139. členom Poslovnika zbora prehajamo na odločanje o zakonu. Na podlagi petega odstavka 140. člena Poslovnika zbora vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi na matičnem delovnem telesu sprejetih amandmajev zakon neusklajen. Obrazložitev glasu. Odpiram postopek za obrazložitev v imenu poslanskih skupin. Izvolite. K besedi vabim poslanko Darjo Lavtižar Bebler.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Torej, mi smo že ob obravnavi tega predloga zakona povedali odločno, da tem spremembam oziroma tej noveli nasprotujemo, ker smatramo, da ni nikakršne resne potrebe za to, da bi ta zakon spreminjali v tej smeri, v smeri ko zaostrujemo pogoje za pridobitev državljanstva in ko vnašamo v zakon tudi zaprisego takšno, kakršna je pač predlagana. In obžalujemo, da predlagatelj ni prisluhnil našim predlogom, da bi pač to zaprisego naredili takšno, ki bi bila tudi odraz današnjega časa. Poslanski klub LDS ne more pristati na spremembe, ki zaostrujejo pogoje glede kaznovanosti, in tudi ne na pogoje glede trajanja zakonske skupnosti. Prepričani smo, da ravno s tem zakonom nekako izkazujemo svojo nesodobnost in neevropskost, če hočete, pa četudi imajo nekatere države, tudi članice Evropske unije, dokaj ostre zakone glede pridobivanja državljanstva, ampak so vendar redkejše med njimi. Hvala.
Hvala tudi vam. Je še kakšna želja po obrazložitvi glasu? [[Ne.]] Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti 16. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 16.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na nadaljevanje 9. točke dnevnega reda - tretja obravnava Predloga zakona o krmi. Državni zbor je v sredo, 22. novembra, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je zbor na predlog predlagatelja odločil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev in ker me na podlagi petega odstavka 140. člena Poslovnika zbora Zakonodajno-pravna služba in Vlada Republike Slovenije nista obvestili, da bi bil zakon neusklajen, prehajamo na glasovanje o zakonu v celoti. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, vsi so glasovali za. [[Za so glasovali vsi.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na nadaljevanje 12. točke dnevnega reda - tretja obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o elektronskih komunikacijah. Državni zbor je v sredo, 22. novembra, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega zakona, je zbor na predlog predlagatelja zakona odločil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Na mizo pa smo dobili mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki govori o potrebi uskladitvenega amandmaja. Predlog sklepa se bo glasil, da naj Vlada Republike Slovenije do torka pripravi uskladitveni amandma, o katerem bomo glasovali v torek v okviru glasovanj. S tem tudi prekinjam 22. sejo Državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali kot povedano v torek, 28. novembra 2006, ob 10. uri. Lep vikend in lep dan naprej.