Spoštovane kolegice poslanke, spoštovani kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam 27. izredno sejo Državnega zbora, ki je bila sklicana na podlagi drugega odstavka 20. člena, prvega odstavka 58. člena ter prvega odstavka 60. člena Poslovnika Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: Janez Janša, Samo Bevk od 15. ure dalje, Iva Dimic, Jernej Vrtovec, Jožef Horvat od 16. ure dalje, mag. Matej Tonin od 16. ure dalje, Tadeja Šuštar od 16. ure dalje, mag. Dejan Kaloh, dr. Franc Trček od 14.30 ure dalje, mag. Branislav Rajić do 20.30 ure, Zmago Jelinčič Plemeniti, Anja Bah Žibert, Eva Irgl in dr. Matej Tašner Vatovec od 15. ure dalje. Na sejo so vabljeni tudi predstavniki Vlade. Vse prisotne še enkrat prijazno pozdravljam! Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na določitev dnevnega reda 27. izredne seje Državnega zbora. Predlog dnevnega reda ste prejeli 8. oktobra 2019 s sklicem seje. O predlogu dnevnega reda bomo odločali v skladu s prvim odstavkom 64. člena Poslovnika Državnega zbora. Predlogov za širitev nisem prejel, zato zboru predlagam, da za današnjo sejo določi dnevni red, kot ste ga prejeli s sklicem. Prehajamo na odločanje. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prosim, preverite delovanje glasovalnih naprav. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 72, proti nihče. [[Za je glasovalo 72.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je dnevni red 27. izredne seje zbora določen. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA – OBRAVNAVA PREDLOGA PRIPOROČILA V ZVEZI Z MNENJEM RAČUNSKEGA SODIŠČA, DA VLADA OZIROMA PRISTOJNI MINISTRSTVI NISTA BILI USPEŠNI PRI ZAGOTAVLJANJU DOSTOPNOSTI IN DOSEGLJIVOSTI STORITEV SOCIALNEGA VARSTVA IN DA SO ZA PROJEKTE, KI NAJ BI ZGOLJ POKAZALI, ALI SO PREDVIDENE REŠITVE V ZVEZI Z DOLGOTRAJNO OSKRBO USTREZNE ALI NE, NAMENILI NESORAZMERNO VELIKO SREDSTEV. Predlog priporočila je v obravnavo zboru predložila skupina 25 poslank in poslance s prvopodpisanim gospodom Danijelom Krivcem. V zvezi s tem predlogom priporočila, je skupina 25 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Danijelom krivcem zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga priporočila, dajem besedo predstavnici predlagatelja mag. Karmen Furman. Gospa poslanka, izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gostje! Stanje socialne oskrbe v naši državi je kritično. Tako kažejo ugotovitve v mesecu septembru objavljenega revizijskega poročila Računskega sodišča. Dejstvo je, da se slovensko prebivalstvo zelo hitro stara. Danes je v Sloveniji vsak peti prebivalec starejši od 65 let, in s tem potencialni uporabnik storitev socialnega varstva. Ob dinamiki, kot jo imamo, bo leta 2030 delež starejših od 65 let predstavljal že četrtino slovenskega prebivalstva, do leta 2050 pa bo vsak tretji prebivalec Slovenije starejši od 65 let. Postali bomo peta država z najstarejšim prebivalstvom na svetu. Glede na sistem socialne oskrbe, ki ga trenutno imamo, na takšno stanje nismo niti malo pripravljeni. Kako nedelujoč je pravzaprav v tem trenutku naš državni aparat, kaže očitek Računskega sodišča, da naša država v zadnjih desetih letih sploh nima podatkov o tem, koliko je tistih, ki pomoč potrebujejo, pa je ne prejemajo, niti kakšno obliko pomoči potrebujejo. Glede na večletno opozarjanje različnih institucij je revizija sodišča zgolj dokaz več, da sistem socialnega varstva v naši državi sploh ne deluje. V Slovenski demokratski stranki zato želimo jasne odgovore Vlade in pristojnih ministrstev na vprašanja: Kakšne ukrepe ste, če sploh kakšne, v zadnjih 10 letih za izboljšanje stanja slovenskih starostnikov sprejeli? Kakšne ukrepe ste sprejeli za zagotovitev lažje in boljše dostopnosti do storitev socialnega varstva vsem tistim, ki pomoč potrebujejo? Želim odgovor: Zakaj Vlada vse do danes, kljub večletnim obljubam, ni uredila sistema dolgotrajne oskrbe? Zakaj sta pristojni ministrstvi za različne študije in projekte za testiranje novega zakona, ki ga pa Vlada vse do danes sploh še ni predložila v javno obravnavo, namenili kar 74 in pol milijona evrov? Gre za ugotovitev Računskega sodišča o namenu porabe javnega davkoplačevalskega denarja, zato je prav, da se o njihovi namenski in smotrni porabi seznanijo tudi naši državljani, ter da se, če je potrebno, zoper odgovorne osebe sprožijo ustrezni postopki za ugotovitev njihove odškodninske in kazenske odgovornosti. Revizija sodišča sporoča, da danes na področju sistema storitev socialnega varstva vlada popoln kaos. Obstoječi sistem v prav ničemer ne funkcionira. Kljub vse večjemu povpraševanju po prostih mestih v domovih za starejše, Vlada pomanjkanje razpoložljivih kapacitet rešuje s podeljevanjem koncesij, pri čemer so storitve koncesionarjev v povprečju za približno 28 % dražje od storitev v javnih domovih. Vse od leta 2007 država ni zgradila niti enega javnega doma za starejše. Domovi so zato že več let polno zasedeni, iskanje prazne postelje pa je postala praktično misija nemogoče. Zgovoren je podatek Skupnosti socialnih zavodov, da je bilo na dan 19. september 2019 za sprejem v domove za starejše aktualnih kar 11 tisoč 446 prošenj. Tudi v tem trenutku v celotni državi ni mogoče dobiti nobene proste postelje. Pravzaprav je vsem domovom za starejše v Sloveniji skupno predvsem dvoje, in sicer 100-odstotna zasedenost ter čakalna doba najmanj 3 mesecev. V kakšni stiski se znajdejo starostniki in njihovi svojci, ko ne zmorejo več skrbeti zase in potrebujejo stalno nego, pa zanje prostora v nobenem domu ni mogoče najti, si niti ne znamo in ne zmoremo predstavljati. V obdobju revidiranja je število prošenj za sprejem v domove vseskozi naraščalo, a kljub temu Vlada že več let zaporedoma v državnem proračunu za gradnjo domov namenja zgolj simbolične zneske. Tudi v proračunu za leto 2020 le 5 milijonov evrov. Slednje zadošča za približno tri četrtine povprečnega slovenskega doma za starejše. In namesto, da bi Vlada denar vlagala v izgradnjo potrebnih domov in druge oblike socialnega varstva, po katerih povpraševanje dejansko obstaja, Vlada milijone namenja za drage in povsem neuporabne študije, ki so brez vsebine in ciljev, ki naj bi jih z njimi dosegli. Z denarjem za študije in pilotne projekte bi lahko zgradili tudi do 10 domov za starejše. Dejstvo je, da se obstoječi sistem socialne oskrbe sesuva pred našimi očmi, a pristojni ministrstvi se na trenutne potrebe in še na manj pričakovane potrebe po oskrbi naših državljanov niti ne odzivata. Čeprav je povpraševanje po domski oskrbi v primerjavi s skupnostjo med starostniki vsaj 3-krat večje, se je Vlada odločila za spodbujanje skupnostne oskrbe, predvsem v obliki pomoči na domu, a je pa pri tem finančno breme za izvajanje te oblike pomoči preložila na občine. Slaba kadrovska politika, nepravično oblikovanje cen in neenaka obravnava uporabnikov povzroča, da postaja tudi obstoječi sistem domske oziroma institucionalne oskrbe, ki je pa še vedno sicer najpogostejša oblika socialnega varstva, skorajda nevzdržen. Čeprav so položnice stanovalcev visoke, so plače zaposlenih, še posebej glede na naravo njihovega dela, precej skromne. Zaradi preslabo plačanih in preobremenjenih oskrbovalcev, uporabniki v domovih ne prejemajo ustrezne socialne oskrbe, včasih niti osnovne oskrbe. Na to dejstvo že več let zaporedoma, žal neuspešno, opozarja tudi Varuh človekovih pravic. V posameznih primerih so bile kršene celo človekove pravice in poteptano dostojanstvo ljudi v domovih, a napredka s strani ministrstva, da bi se normativi prilagodili sedanjim razmeram ter potrebam stanovalcev, še ni bilo. Kakšna je realna kadrovska podhranjenost oskrbovalcev, zgovorno pove izračun sodišča, na podlagi katerega mora en oskrbovalec v 8-urnem delavniku poskrbeti za 51 stanovalcev. Kljub opozorilom socialne inšpekcije v letih 2014, 2015 in 2016 standardi za vrsto oskrbe tudi do danes niso natančno določeni, s tem pa veljavna ureditev povzroča neenako obravnavo med uporabniki institucionalne oskrbe, saj so lahko uporabniki ne glede na enake potrebe, razvrščeni v različne kategorije oskrbe in prejemajo različen obseg storitev. Standarde, ki bi takšne anomalije odpravili, so že pred leti sicer pripravili v Skupnosti socialnih zavodov Slovenije, a jih na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti vse do danes še niso uspeli javno objaviti. V okviru obstoječega sistema cen domske oskrbe, revizija pritrjuje spoznanju, da je veljaven sistem oblikovanja cen, ki ga je sicer s pravilnikom določilo ministrstvo, nepravičen. Glede na sistem, kot ga imamo, uporabniki plačujejo tudi stroške, ki se ne nanašajo na njihovo kategorijo oskrbe in standard bivanja. Povrhu se nenehno dražijo tudi oskrbnine v domovih, predvsem na račun prenizkih cen zdravstvenih storitev, ki bi jih po zakonu sicer morala plačati zdravstvena zavarovalnica, pa jih ne oziroma vsaj ne v zadostni višini. Tako že vse od leta 2017 plačila zdravstvene zavarovalnice ne zadoščajo niti za pokritje plač delavcev v zdravstveni negi. Na koncu seveda ti stroški neupravičeno bremenijo oskrbovalce in njihove svojce. Več kot očitno torej je, da sistem socialne oskrbe v naši državi ne deluje. Takšne so tudi ugotovitve revizije Računskega sodišča. Država je starostnike in njihove svojce prepustila samim sebi in njihovim finančnim zmožnostim. Stiske starostnikov, ki bi pomoč potrebovali, pa se zato iz leta v leto povečujejo. Vlada in pristojni ministrstvi v desetih letih, ki jih je revizija zajela, niso sprejeli prav nobenega ukrepa za izboljšanje stanja in dosegljivosti storitev socialne oskrbe tistim, ki pomoč potrebujejo. Nobenega ukrepa, da bi odpravili pomanjkljivosti, ki so bile že več let znane in ugotovljene že v prvi reviziji Računskega sodišča in na katere so že več let opozarjali Varuh človekovih pravic, Skupnost socialnih zavodov in socialna inšpekcija. Sta pa ministrstvi 74 in pol milijonov evrov namenili za pripravo študij in izvedbo projektov, s katerimi obstoječih problemov na področju socialne oskrbe sploh ne rešujeta. Ustanovljen imamo Direktorat za dolgotrajno oskrbo z dvanajstimi zaposlenimi, pa vendar ministrstvi trošita javni denar za drage študije, ki po ugotovitvah Računskega sodišča niti ne bodo pripomogle k boljši dostopnosti in dosegljivosti socialnih storitev tistim, ki jih potrebujejo. Sicer pa za vzpostavitev učinkovitega sistema socialnega varstva, dragih študij, od katerih bi imeli korist zgolj posamezniki, sploh ne potrebujemo. Potrebujemo konkretne rešitve, sprejem sistemskega zakona, z odzivi na obstoječe potrebe, ki bodo koristile našim starostnikom. Časovnica Ministrstva za zdravje za sprejetje Zakona o dolgotrajni oskrbi, ki bo to področje sistemsko uredil, je jasna in znana. Žal tudi pod sedanjo vlado krepko zamuja. Na včerajšnjem odboru smo sicer dobili zagotovili državnega sekretarja na zdravstvu, da bo zakon v prihodnjem letu tudi sprejet, a številke v proračunu kažejo drugače. Sicer pa je ob predstavitvi proračunov za prihodnji dve leti, predsednik Vlade med drugim dejal, naj govorijo številke. In tako nam je Vlada v prihodnjem letu v proračunu namenila 5 milijonov za investicije vrtcev, 5 milijonov za investicije v domove za starejše, 4 milijone za izvajanje storitev pomoči na domu, 74,5 milijona evrov za študije in projekte, ki ne bodo rešili ničesar. Spoštovani! Včerajšnjo izglasovanje predlaganih priporočil Slovenske demokratske stranke na matičnem odboru daje jasen signal Vladi, da je vendarle treba upoštevati ugotovitve Računskega sodišča. S priporočili želimo, da se ugotovi, kdo je odgovoren za zamujanje rokov pri vseh predvidenih projektih, kdo je odgovore za nesmotrno predvideno porabo 74,5 milijona javnega denarja in kakšni so v resnici cilji namena uporabe teh sredstev. Naj tudi danes spregovorijo številke in predvsem naj vas pri odločanju vodi razum. Hvala lepa.
Hvala, gospa poslanka za vašo dopolnilno obrazložitev. Pristojno matično delovno telo je Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide. Besedo predajam predsedniku odbora gospodu Vojku Staroviću. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je na 30. nujni seji kot matično delovno telo obravnaval predmetni predlog priporočila, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Danijelom Krivcem. Pri delu odbora so sodelovali predstavniki Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, predstavniki Ministrstva za zdravje, predstavnica Zakonodajno-pravne službe, predstavniki Računskega sodišča, varuh človekovih pravic, nekdanja ministrica za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, nekdanja ministrica za zdravje, ter predstavnika Skupnosti socialnih zavodov in Inštituta za socialno delo. K predlogu priporočila so bili vloženi amandmaji Poslanske skupine SDS in Poslanske skupine Levica, ki jih je odbor sprejel, razen amandmaja Poslanske skupine Levica za novo četrto točko priporočila. Dopolnilno obrazložitev je v imenu predlagatelja podala mag. Karmen Furman. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je na kratko prestavila mnenje in v zvezi z amandmajem k 1. točki predlagala manjši popravek. K besedi so se prijavili vsi vabljeni, tako bivši ministrici pristojnih ministrstev kot predstavnik Računskega sodišča, varuh človekovih pravic, in predstavili svoja stališča v zvezi z obravnavano tematiko. Ministrica za delo, družino, socialne zadeve in enaka možnosti je povedala, da se zavedajo izzivov in težav, ki so nastali zaradi več kot desetletnega obdobja nezadostnega ukrepanja države. Revizija Računskega sodišča in tudi odzivi s terena jih zavezujejo k ukrepanju na področju oskrbi za starejše. Poudarila je, da so napačne navedbe, da je Vlada za projekte, ki naj bi zgolj pokazali, ali so predvidene rešitve v zvezi z dolgotrajno oskrbo ustrezne ali ne, namenila kar 74,5 milijonov evrov. Državni sekretar na Ministrstvu za zdravje je v povezavi z mnenjem Računskega sodišča prav tako podal nekatera pojasnila. Ne glede na mnenje Računskega sodišča ne moremo trditi, da se v Sloveniji ne zagotavlja pravice oziroma storitve s področja dolgotrajne oskrbe, saj se te zagotavljajo v obliki denarnih prejemkov, socialno-varstvenih storitev na domu in deloma tudi v obliki storitev zdravstvene nege v institucijah in na domu. V dolgi razpravi so razpravljavci pozdravili vsebinsko razpravo o tej problematiki. Poudarjeno je bilo, da je treba zaradi nejasnosti javnosti povedati, da 74 milijonov ni bilo porabljeno za raziskave, kot je bilo razumeti iz revizijskega poročila Računskega sodišča, ampak gre le za namenjena sredstva iz evropskih virov za konkretne projekte, ki še niso porabljena. Razpravljavci so menili, da nujno potrebujemo kakovostno javno mrežo domov za starejše občane, ki bodo nudili skrb za njih. Izpostavljeno je bilo vprašanje, kaj je s črpanjem evropskih sredstev. Pred nami je nova evropska perspektiva, kjer bi se lahko izpogajali za namensko porabo. Izpostavljeno je bilo tudi mnenje, da je bilo v preteklosti študij. Obe nekdanji ministrici sta izpostavili, da je bil predlog zakona o dolgotrajni oskrbi že praktično pripravljen, zato ne razumejo, zakaj je treba spet sestavljati nove in nove delovne skupine. Zavedamo se, da smo starajoča družba in težave so dejstvo, s katerim se srečujemo vse razvite države. Poudarjeno je bilo, da je treba sistem skrbi za starejše in pomoči potrebne nadgraditi in izboljšati, kar lahko učinkovito zagotovijo z oblikovanjem novega stebra socialne varnosti v obliki dolgotrajne oskrbe. Odbor je glasoval o točkah predloga priporočila ter jih sprejel. Pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga priporočila, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjeni predlog priporočila je pravnotehnično urejen, zato so z amandmaji sprejete nove točke ustrezno preštevilčene. Hvala lepa.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovani poslanec, dvignili ste roko za postopkovni predlog. Izvolite.
Lep pozdrav vsem prisotnim! Vsekakor predsedujoči, ob vsem spoštovanju, da se nekje tu zadaj nekaj dela [[zvok delovnih strojev v ozadju – prenova male dvorane]] . Žal zaradi teh vibracij in teh fleksov težko slišimo tiste, ki kaj povedo. Zato prosim, da zagotovite neko normalno stanje, da lahko poslušamo. Hvala lepa. Mene moti osebno, če pa koga ne, pa je drug problem. Hvala.
Dovolite, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, predlog je seveda utemeljen. Ali želite, da odredim 15-minutni odmor, da obvestimo službe, ki obnavljajo malo dvorano, da naj prenehajo s hrupom, ali dovolite, da nadaljujemo in jih istočasno službe obvestijo? Hvala za pobudo. Bomo takoj obvestili delavce v mali dvorani, da naj [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] smo že, beremo vaše misli. Najlepša hvala. Nadaljujemo današnjo izredno sejo. 15 minut imate na razpolago predstavniki Vlade. Več vas je napisanih. Kdo želi spregovoriti? Državni sekretar, izvolite.
Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Zavedamo se izzivov in težav, ki so nastali zaradi več kot desetletnega obdobja nezadostnega ukrepanja države. Revizija Računskega sodišča v obdobju od 1. januarja 2007 do 30. junija 2018 in tudi odzivi iz terena, nas zavezujejo k ukrepanju na področju skrbi za starejše. Poročilo vsebuje vrsto ugotovitev, katerih skupna značilnost je, da Vlada temu področju ni namenjala ustrezne pozornosti. Na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti smo se izboljšanja položaja lotili takoj in prave aktivnosti že izvajamo. Tako smo, skladno tudi z zahtevami revizijskega poročila, že imenovali delovne skupine, ki bodo kot to nalaga Računsko sodišče, preučile ustreznosti obstoječe pravne ureditve in pripravile usmeritve za nadaljnje ukrepe, vse z namenom izboljšanja obstoječega stanja na predmetnem področju. Prav tako skupaj z Ministrstvom za zdravje sodelujemo pri pripravi predloga zakona o dolgotrajni oskrbi, ki po navedbah ministrstva ostaja med prioritetami. Z ministrstvom se hkrati usklajujemo o dodatnih kapacitetah, ki jih moramo zagotoviti v domovih za starejše. Računsko sodišče je Ministrstvu za delo naložilo, da v roku 90 dni predloži odzivno poročilo z izkazom popravljalnih ukrepov. Seveda vsega, kar ni bilo narejeno v več kot desetih letih, ne moremo urediti čez noč, smo pa zavezani, da pripravimo rešitve za obstoječe težave in izzive dolgožive družbe. Kot smo omenili v nekaj razpravah, ki so ta teden potekale v Državnem zboru, prihaja do različnih in mestoma napačnih interpretacij in gradnje novih kapacitet v domovih za starejše. Zato poudarjamo, da so sredstva iz aktualnega operativnega program za izvajanje evropske kohezijske politike v obdobju 2014−2020 namenjena za razvoj skupnostnih oblik storitev, gradnjo različnih namestitvenih enot za izvedbo deinstitucionalizacije in za modernizacijo mobilnih enot za podporo programov, ki so namenjeni osebam, ki potrebujejo dolgotrajno pomoč in oskrbo, in ne za procese institucionalizacije v okviru dolgotrajne oskrbe, četudi to ne pomeni, da na tem področju glede na potrebe ne potrebujemo dodatnih kapacitet. Potrebno pa je − in k temu smo zavezani − pripraviti skupek komplementarnih ukrepov na področju dolgotrajne oskrbe. Če poudarimo ukrepe za krepitev storitev v skupnosti, prav na področju prehoda iz institucionalnih na skupnostne storitve v tem letu pripravljamo pomembne premike, ki jih bomo v prihodnje tudi finančno podprli. Tako sodelujemo z lokalnimi skupnostmi, domovi za ostarele, Ministrstvom za zdravje, da bi ukrepe izvedli v čim krajšem času. Na tej točki velja izpostaviti tudi napačne navedbe, da je Vlada za projekte, ki naj bi zgolj pokazali, ali so predvidene rešitve v zvezi z dolgotrajno oskrbo ustrezne ali ne, namenila kar 74,5 milijona evrov. Želim poudariti, da sredstva še niso porabljena. Poudarjamo pa tudi, da projekti, ki so navedeni v revizijskem poročilu Računskega sodišča, niso namenjeni samo preizkusu ustreznosti rešitev na področju dolgotrajne oskrbe, temveč zlasti zagotavljanju storitev za uporabnike in pogojev za izvajanje le teh, kar pomeni pretežno investicijo v infrastrukturo. Tako bi rad izpostavil projekte, ki že potekajo. Projekt transformacije posebnega socialno-varstvenega doma Zavoda na Krasu in Centra za usposabljanje, delo in varstvo Črne na Koroškem. V okviru projektov bomo financirali načrtovanje in izvedbo organizacijskih sprememb ter uvedbo novega načina delovanja v omenjenih zavodih. Skupaj bo v ta namen zagotovljenih dodatnih 140 novih mest. V letošnjem in prihodnjem letu bo s pomočjo sofinanciranja Ministrstva za delo zagotovljenih 80 dodatnih mest v obstoječih domovih za ostarele, predvsem za osebe z demenco. Prav tako pa bo v naslednjih letih na osnovi javnega razpisa za podelitev koncesij predvidoma zagotovljenih v domovih preko 600 dodatnih postelj. Nenazadnje načrtujemo tudi projekt sofinanciranja infrastrukture skupnostnih storitev, s katerim želimo zagotoviti izboljšano ponudbo storitev za starejše in njihove svojce. Cilj je, da bi imeli starejši možnost izbire in da se ustvarijo pogoji, da lahko čim dlje ostanejo v domačem okolju. Zato pripravljamo ukrep, na podlagi katerega bomo zagotovili dodatne kapacitete za dnevno varstvo starejših in za njihove začasne namestitve. V okviru projekta je tako predvidena zagotovitev 30 dodatnih enot. Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti si v okviru priprave programskih dokumentov prizadeva, da bodo v prihodnjem programskem obdobju 2021−2027 na voljo še dodatna sredstva za vlaganje v različne oblike oskrbe, za vzpostavitev in modernizacijo socialne infrastrukture tudi na področju demence. Vlada Republike Slovenije se zaveda, da je treba sistem skrbi za starejše in pomoči potrebnim nadgraditi in izboljšati, kar lahko učinkovito zagotovimo le z oblikovanjem novega stebra socialne varnosti v obliki dolgotrajne oskrbe. Ne glede na vse navedeno pa je naša naloga, da pripravimo vse potrebno, da izboljšamo obstoječi sistem v najkrajšem možnem času. Verjamemo, da bomo s temeljitim pregledom in pripravljenimi izboljšavami tudi s pomočjo ostalih deležnikov, ki sodelujejo v sistemu socialnega varstva, trenutni sistem izboljšali. Hvala lepa.
Hvala, gospod državni sekretar. Prijavil se je tudi gospod državni sekretar z Ministrstva za zdravje. Izvolite, beseda je vaša.
Spoštovani poslanke, poslanci in vsi sodelujoči, pozdravljeni na današnji 27. izredni seji Državnega zbora tudi s strani našega ministrstva, Ministrstva za zdravje! V povezavi z mnenjem Računskega sodišča, da Vlada oziroma pristojni ministrstvi niso bili uspešni pri zagotavljanju dostopnosti in dosegljivosti storitev socialnega varstva in da niso zagotovili enake obravnave upravičencev, načrtovanje novega sistema dolgotrajne oskrbe pa ni bilo ustrezno, Ministrstvo za zdravje podaja sledeče pojasnilo. Slovenija spada med hitro starajoče se družbe. Danes je v Sloveniji 19,7 % oseb starejših od 65 let. Projekcije za leto 2050 napovedujejo, da bo delež populacije, starejših od 65 let, narasel na 30 %, pri čemer se bo delež starejših od 80 let iz 5 % v letu 2016 do leta 2050 povečal na 11,4 %. Prav starejši od 80 let so najpogosteje uporabniki storitev socialnega varstva, zdravstvenih storitev in tudi storitev, ki spadajo v segment dolgotrajne oskrbe. Družbena odgovornost do te skupine v zadnjih desetletjih se kaže v tem, da imamo v Sloveniji več predpisov, ki urejajo področje skrbi za to populacijo. Zakon o zdravstvenem varstvu in varstvenem zavarovanju, Zakon o socialnem varstvu, Zakon o socialnem vključevanju invalidov, Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, če naštejem le nekatere. Ker v Sloveniji nimamo enotne sistemske ureditve na področju dolgotrajne oskrbe, se soočamo z razdrobljenostjo in neenakostjo dostopa do storitev, ki spadajo tudi na področju dolgotrajne oskrbe. Pomembno bolj imamo razvito institucionalno oskrbo kakor oskrbo v skupnosti. Nikakor ne moremo trditi, da v Sloveniji za starejše, ki potrebujejo pomoč, ni poskrbljeno, saj se pravice zagotavljajo tako v obliki denarnih prejemkov kakor neposrednih storitev. Potrebujemo novo sistemsko ureditev na področju dolgotrajne oskrbe, ki bo predstavljala nov steber socialne varnosti in omogočala dostop do integriranih storitev, torej storitev, ki predstavljajo preplet zdravstva in socialnega varstva in odgovarjajo na potrebe upravičencev v okolju, kjer le-ti storitve želijo koristiti. Ključno pri načrtovanju prihodnjih rešitev je, da odgovarjajo na potrebe državljanov, so dostopne in dosegljive ter da bodo državljani, ki ne zmorejo več samostojno poskrbeti zase, imeli možnost izbire med različnimi oblikami storitev in pravic, ki bodo v večji meri financirane iz javnih virov. Ministrstvo za zdravje v obstoječi ureditvi ni pristojno za načrtovanje oziroma izvajanje storitev socialnega varstva, kakor tudi ne za javno mrežo izvajalcev institucionalnih in skupnostih socialno varstvenih storitev. Lahko pa socialni zavodi v javni mreži, med katere se uvrščajo tudi domovi za starejše, na podlagi Zakona o zdravstveni dejavnosti za svoje oskrbovance kot del osnovne zdravstvene dejavnosti izvajajo zdravstveno nego in zdravstveno rehabilitacijo, v tem delu je pristojno naše ministrstvo. V javno omrežje izvajalcev so vključeni tako javni zavodi kakor koncesionarji, ki zdravstvene storitve starejšim zagotavljajo pod enakimi pogoji in so podvrženi enakim ukrepov nadzora za področje izvajanje zdravstvene dejavnosti. Razlika, ki se v cenah domov za starejše pojavlja, je razlika v cenah storitev in socialne oskrbe. Ministrstvo za zdravje se zelo dobro zaveda vloge in pomena, ki jo imajo socialni zavodi zlasti v domovih za starejše v sistemu zdravstva, socialnega varstva in bodoče dolgotrajne oskrbe. Kot že predhodno omenjeno, razdrobljenost trenutne ureditve na področju pravic oseb, ki ne morejo samostojno poskrbeti zase, rast javnih in zasebnih virov za področje dolgotrajne oskrbe in spekter nezadovoljenih potreb kličejo po sprejetju novega sistemskega zakona na področju dolgotrajne oskrbe. Ministrstvo za zdravje je s sklepom Vlade Republike Slovenije z dne 14. 12. 2016 prevzelo naloge priprave Predloga zakona o dolgotrajni oskrbi. Enotna sistemska ureditev se pripravlja res že desetletje. Nam je to obdobje dalo veliko podlag, priporočil, predlogov različnih načinov, možnosti urejanja. Vse te podlage, torej tudi vloženo delo vseh resornih ministrstev in drugih deležnikov, so pri pripravi predloga sistemske rešitve upoštevane. Prav tako pripravljeni predlogi sistemskih rešitev na področju dolgotrajne oskrbe temeljijo na zelo konkretnih podatkih in usmeritvah. Če naštejem le nekatere: obstoječi nacionalni in mednarodni podatki, raziskave s področja nezadovoljenih potreb, pričakovani demografski trendi, ugotovljene neenakosti in podobno. Ministrstvo za zdravje v sodelovanju z drugimi resorji nadaljuje potrebne aktivnosti priprave predloga zakona s ciljem slediti zavezam koalicijskega sporazuma. Predlogi sistemskih rešitev na področju dolgotrajne oskrbe gredo v smeri povezav in nadgraditev obstoječih ureditev, kajti marsikaj imamo v Sloveniji tudi dobrega. Gremo tudi v smeri, da predlogi rešitev sledijo tudi mednarodni definiciji dolgotrajne oskrbe, ki je v skladu z mednarodno definicijo sistema zdravstvenih računov, definirana kot niz storitev oziroma pravic, ki jih potrebujejo osebe, ki so zaradi posledic bolezni, starostne oslabelosti, poškodb, invalidnosti, pomanjkanja ali izgube intelektualnih sposobnosti v daljšem časovnem obdobju odvisni od pomoči drugih oseb pri opravljanju osnovnih in podpornih dnevnih opravil. Če smem izpostaviti le nekatere ključne predloge nove sistemske ureditve bi poudaril zlasti: vzpostavitev enotne vstopne točke, uvedbe enotne ocenjevalne lestvice, zagotovitev nabora storitev, podpora izvajalcem neformalne oskrbe, učinkovita omrežja izvajalca, učinkovit javni nadzor, zagotovitev višjega deleža javnih sredstev. Ministrstvo za zdravje v sodelovanju z drugimi resorji nadaljuje potrebne aktivnosti priprave predloga zakona s ciljem slediti zavezam koalicijskega sporazuma. V skladu z normativnim delovnim programom Vlade Republike Slovenije za leto 2019 se kot skrajni rok za sprejetje zakona o dolgotrajni oskrbi določa april 2020. Za predlagane rešitve na področju dolgotrajne oskrbe so izračunane finančne posledice, dejstvo pa je, da bo končna ocena finančnih posledic predloga zakona in določen način financiranja znan šele po dokončni medresorski uskladitvi. V integralnem proračunu področje dolgotrajne oskrbe nima svoje proračunske postavke. Vzpostavitev novega stebra socialne varnosti za dolgotrajno oskrbo je nov ukrep, ki še ni upoštevan v proračunskih dokumentih. Njegovo financiranje bo potrebno urediti skladno s prioritetami Vlade Republike Slovenije, kar dolgotrajna oskrba definitivno je, in ob upoštevanju fiskalnega pravila. Pri pripravi predlogov sistemskih rešitev na področju dolgotrajne oskrbe je Ministrstvo za zdravje že upoštevalo mnenja in priporočila Računskega sodišča, kakor tudi preliminarne ugotovitve pilotnih projektov, katerih izvajanje na področju dolgotrajne oskrbe koordinira Ministrstvo za zdravje. Za zaključek bi želeli podati še razlago glede mnenja Računskega sodišča, da je za projekte, ki bi zgolj pokazali, ali so predvidene rešitve v zvezi z dolgotrajno oskrbo ustrezne ali ne, namenili kar 74,5 milijona evrov. To je po oceni Računskega sodišča nesorazmeren strošek, v primerjavi s potrebnimi sredstvi za zagotovitev manjkajočih kapacitet. Na Ministrstvu za zdravje je bil z omenjenim sklepom Vlade Republike Slovenije izvršen tudi prenos nekaterih projektov, ki se sofinancirajo s sredstvi evropske kohezijske politike in operativnega programa za obdobje 2014−2020 z Ministrstva za delo. Ministrstvo za zdravje je z omenjenim sklepom prevzelo projekte v skupni vrednosti 20 milijonov 676 tisoč 900 evrov. Konec leta 2017 je prišlo do spremembe operativnega programa in Ministrstvo za zdravje je skladno s priporočili Sveta Evropske unije, da mora Slovenija okrepiti skupnostne oblike storitev in omogočiti prehod iz institucionalnih oblik v skupnostne, dodatno prejelo 3 milijone evrov. Skupno Ministrstvo za zdravje razpolaga s 23 milijoni 667 tisoč 900 evri sredstev, ki so namenjeni projektnim aktivnostim. Kot prvi se je začel v letu 2017 izvajati projekt Model dolgotrajne oskrbe v skupnosti, za katerega je zagotovljenih 4 milijone 403 tisoč evrov. Projekt se bo izvajal do konca leta 2022. Izvedba pilotnih projektov, ki bodo podpirali prehod v izvajanje sistemskega zakona o dolgotrajni oskrbi, je v teku od leta 2018, javni razpis je bil objavljen aprila 2018, izvajanje storitev pa bo trajalo do konca junija 2020. Skupna vrednost projekta je 6 milijonov 100 tisoč evrov. Projekt prilagoditev in preoblikovanje obstoječih mrež institucionalnega varstva ter vstop novih izvajalcev za nudenje skupnosti storitev in programa za starejše, začetek aktivnosti na terenu v letu 2020. Javni razpis za projekt, za katerega je namenjenih 13 milijonov 173 tisoč 900 evrov, je bil objavljen junija 2019 in sredstva se še niso začela črpati. Vsak projekt ima v javnem razpisu jasno definirane kazalnike spremljanja, njegovo izvajanje je podvrženo ne samo kontroli samih izvajalcev projektnih aktivnosti, kontroli ministrstev, nenazadnje tudi kontroli javnosti, pač pa tudi kontroli Službe Vlade Republike za razvoj in kohezijsko politiko, Uradu za nadzor proračuna Evropske komisije, če naštejemo le ključne. Zaključno poudarjamo, da Ministrstvo za zdravje v revidiranem obdobju projektnih sredstev za študije na področju dolgotrajne oskrbe ni namenjalo. Hvala lepa za besedo.
Hvala, gospod državni sekretar. S tem, spoštovani poslanke in spoštovani poslanci, prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prvi ima besedo mag. Marko Koprivc, Poslanska skupina Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsednik, za dano besedo. Spoštovana državna sekretarja, spoštovani ostali predstavniki Vlade oziroma ministrstev, spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci! V Sloveniji o ureditvi področja dolgotrajne oskrbe govorimo že več kot 15 let. Vsekakor predolgo, saj samo ena izmed najhitreje starajočih družb v Evropi. Pri tem ne gre samo za hitro naraščanje deleža populacije nad 65. leti, temveč za močno naraščanje populacije tudi tistih, ki so stari 80. let in več. Delež starostnikov znaša 5,1 % prebivalcev, medtem ko bo leta 2060 znašal že 12,3 % vseh prebivalcev v Republiki Sloveniji. Po drugi strani se Slovenija uvršča med tiste evropske države, ki imajo najmanj urejen sistem dolgotrajne oskrbe in ki namenjajo najmanjši delež denarnih sredstev za dolgotrajno oskrbo starejših občanov. Socialni demokrati se tega problema zavedamo in nanj opozarjamo že več kot 10 let, pri tem pa vedno znova spoznavamo, da prave politične volje za sprejetje skupne odločitve o ureditvi sistema dolgotrajne oskrbe, kjer bi poskrbeli tudi za dovolj velika finančna sredstva, pogosto žal zmanjka. Nazadnje smo na problem opozorili aprila letos, ko je predsednik stranke mag. Dejan Židan Vladi in koalicijskim partnerjem predstavil zahtevo za takojšen pristop k vzpostavitvi novega socialnega zavarovanja za pomoč in oskrbo v starosti, ki bi bilo integrirano v obstoječi sistem socialnega in zdravstvenega zavarovanja po načelu medgeneracijske solidarnosti. Zagotovitev dodatnih skupnih sredstev je namreč nujen pogoj za ustrezno ureditev sistema dolgotrajne oskrbe. Podobno pobudo smo predstavili tudi v aktualnih pogajanjih o ukinitvi dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Socialni demokrati menimo, da je ključen problem v tem, da marsikatera stranka v tem zboru ne želi priznati, da dolgotrajne oskrbe za ostarele ne bo mogoče primerno urediti brez dodatnega finančnega vira v obliki solidarnostnega zavarovanja. Zavedamo se, da se situacija na področju oskrbe starejših občanov naglo poslabšuje, da primanjkuje prostih mest v domovih za upokojence, da se pomoč na domu razlikuje po občinah, kar je slabo, da primanjkuje denarja za nujne investicije in storitve ter da bi za celovito ureditev oskrbe starejših občanov potrebovali po ocenah nekje okoli 250 milijonov evrov. Spoštovane in spoštovani! Namesto tega, da bi danes razpravljali o rešitvah, zlasti pa o iskanju odgovora na vprašanje, kako zagotoviti dovolj denarja za celovito ureditev dolgotrajne oskrbe, bomo danes zagotovo poslušali predvsem razprave s strani opozicije, ki bodo temeljile na lažnih podatkih, zavajajočih interpretacijah posameznih dejstev in populizmih. Takšne razprave s strani posameznih, predvsem desnih opozicijskih strank, so nam že dobro znane in že uveljavljena praksa njihovega delovanja. Njihov namen ni prispevati k iskanju skupne odločitve za rešitev problema dolgotrajne oskrbe, temveč čim bolj očrniti politične tekmece in podpihovati splošno nezadovoljstvo med ljudmi. Spoštovane in spoštovani! Kako je mogoče, da se iz 70 tisoč evrov vredne študije, ki jo je država potrebovala za identifikacijo dejanskih potreb po storitvah dolgotrajne oskrbe, lahko razvije zgodba o 74 milijonih evrov, ki naj bi jih porabilo Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, kot to trdijo predvsem tisti medij, ki so povezani z eno od opozicijskih strank. Znesek 74 milijonov evrov je bil povzet po tabeli iz revizije Računskega sodišča, ki na 95. strani opredeljuje projekte, katerih namen je razvoj skupnostne storitve dolgotrajne oskrbe, kot so pomoč na domu, medgeneracijski centri, družinski in dnevni centri, nove informacijske in telekomunikacijske storitve ter pomoč pri zagotavljanju mobilnosti starostnikov. Pri tem je potrebno še posebej poudariti, da gre za evropska sredstva, ki so predvidena v okviru programa za črpanje evropskih sredstev do konca leta 2022. Večina sredstev sploh še ni bila porabljena in niti ni nujno, da bodo porabljena, če Vlada ne bo uspela počrpati evropskih kohezijskih skladov. Po zagotovilih obeh ministrstev včeraj na odboru pa je bilo zagotovljeno, da se bodo ta sredstva v naslednjih letih porabila. Zatorej trditi, da je Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti v času ministrovanja dr. Anje Kopač porabilo 74 milijonov evrov za študije, pomeni čisto laž. Tolikšna sredstva so predvidena za razvoj skupnostne oskrbe za domu in od teh predvidenih sredstev je bilo za analize o dolgotrajni oskrbi porabljenih le 70 tisoč evrov za eno študijo. No, to, da ta podatek ne drži, je posredno povedal tudi predstavnik Računskega sodišča včeraj na odboru, ko je dejal, da za netočna citiranja poročil Računsko sodišče ne more prevzemati odgovornosti. Prav tako ni res, da denar ni sledljiv, saj je študijo, to študij za 70 tisoč evrov, izvedel Inštitut Republike Slovenije za socialno varstvo, ki ga je ustanovila država. Eden od ciljev projekta je bilo tudi oblikovanje spletne aplikacije o oskrbi starejših po občinah v Sloveniji, ki jo je mogoče najti na spletni strani inštituta. Prav tako se ni mogoče strinjati z ugotovitvami Računskega sodišča, da je znesek 74 milijonov evrov nesorazmeren strošek za projekte, ki naj bi zgolj pokazali, ali so rešitve v zvezi z dolgotrajno oskrbo ustrezne v primerjavi s potrebnimi sredstvi za zagotovitev manjkajočih kapacitet v domovih za ostarele. Računsko sodišče je pri tej oceni namreč ignoriralo dejstvo, da so to evropska kohezijska sredstva, ki jih ni mogoče porabiti za izgradnjo domov za ostarele, ampak samo za razvoj socialnih storitev infrastrukture v okviru skupnostne oskrbe, se pravi, izven domov za ostarele, ki bi delno zmanjšali potrebo po nastanitvi starostnikov v domovih za ostarele sicer. Pri tem ne gre zgolj za ugotavljanje, temveč za razvijanje konkretnih socialnih storitev za oskrbo starostnikov na domu ali v okviru dnevnih centrov. Evropskega denarja torej ni mogoče porabiti za zagotavljanje manjkajočih kapacitet v domovih za ostarele. Obstaja samo možnost, da porabimo sredstva za razvoj skupnostne oskrbe starostnikov za namene deinstitucionalizacije ali pa ga pač ne porabimo. Pri oblikovanju sistema dolgotrajne oskrbe si želimo celovit pristop k problemu, ki bo upošteval potrebe starejših občanov s prijazno obravnavo uporabnikov. Večina starostnikov si namreč želi ostati doma tako dolgo, kolikor je to mogoče, in si nikakor ne želi v domove za starejše. Le redki so tisti, ki si želijo oditi v domove za starostnike čisto po svoji volji, zato je na ravni celotne države potrebno vzpostaviti javno mrežo zagotavljanja oskrbe s pomočjo na domu po enotnih standardih in cenah ter z enako dostopnostjo v vseh slovenskih občinah. Ob tem podpiramo tudi razvoj dopolnilnih in alternativnih oblik skupnostne oskrbe, kot so bivalne zadruge, stanovanjske skupnosti, varovana stanovanja in dnevnovarstveni centri. Spoštovane in spoštovani! Pri iskanju rešitev si želimo, da se upošteva tradicionalno socialdemokratsko načelo, ki v ospredje postavlja medgeneracijsko in družbeno solidarnost kot ključ pri urejanju tega vprašanja. Potrebno je zagotoviti novo solidarnostno zavarovanje, v katerega bi v skladu z možnostmi prispevali aktivni in upokojeni prebivalci, kot samostojni vir za financiranje dolgotrajne oskrbe in enotno košarico storitev, do katerih je upravičen uporabnik. Novo socialno zavarovanje je nujno, da se zagotovi potreben obseg dodatnih sredstev, s čimer bomo zmanjšali breme oskrbe in pomoči, ki je danes v veliki meri, žal, prepuščena iznajdljivosti in zmožnosti zakonskih partnerjev, njihovim potomcem ali drugim sorodnikom. Zaradi obremenitve in načinov današnjega življenja svojci čedalje težje skrbijo za svoje ostarele sorodnike, zato nujno potrebujemo spremembe na področju dolgotrajne oskrbe. Socialni demokrati predlaganih priporočil ne bomo podprli, ker menimo, da medsebojno obtoževanje ne bo prispevalo k rešitvi problema. Osredotočiti se želimo predvsem na iskanje rešitev, ki bodo vodile k nujni reformi dolgotrajne oskrbe in bodo še naprej zagotavljale medgeneracijsko in družbeno solidarnost. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja bo stališče predstavila gospa Janja Sluga, in sicer v imenu Poslanske skupine SMC.
Delo parlamentarnih delovnih teles je ta teden po večini zaposlovala obravnava tematike v zvezi z oskrbo starejših, kar je nedvomno posledica nedavne revizije Računskega sodišča in njenih ugotovitev, da Vlada ni bila uspešna pri skrbi za tiste, ki zaradi starosti, duševne ali telesne prizadetosti potrebujemo pomoč drugih. Pravzaprav je pokazala stihijski odnos države do urejanja tega področja v zadnjih dvajsetih letih, in to zagotovo ni nekaj, na kar bi lahko bili ponosni. In prav je, da priznamo ta skupni neuspeh. V luči demografskih sprememb in projekcij, ki nam napovedujejo vedno večji delež starejšega prebivalstva, je resna razprava v sistemu dolgotrajne oskrbe na mestu. In to mesto mora čim prej zavzeti v naši družbi, nujno in neizogibno. Zato ne moremo reči, da tudi današnja razprava o priporočilu Vladi ni dobrodošla, ravno nasprotno. Razpravo o pomenu ustrezne dolgotrajne oskrbe pozdravljamo in hkrati opozarjamo na srčiko problema − ustrezen zakon o dolgotrajni oskrbi, ki se pripravlja že več kot 15 let. Pomanjkljivosti, na katere je v reviziji opozorilo Računsko sodišče, so rezultat večletnega neustreznega vodenja in načrtovanja politike na področju skrbi za starejše. Revizijske ugotovitve tako ne morejo izvirati zgolj iz aktivnosti aktualne ministrice za delo, ki se žal že od samega začetka mandata večinoma ukvarja z zatečenim stanjem. In kot kaže, iz omar še vedno niso popadali vsi okostnjaki. Dejstvo je, da je podobno revizijo, o kateri bo danes tekla beseda, Računsko sodišče opravilo že leta 2008. V takratni reviziji je bilo ugotovljeno, da socialno varstveni programi oziroma storitve ne pokrivajo potreb in da obstoječa mreža vsem upravičencem ne zagotavlja enakih možnosti vključevanja. Računsko sodišče je že takrat ocenilo, da država nima dovolj jasnega odgovora na vprašanje, kam s tistimi, ki potrebujejo varstvo in nego drugih. Z enakim stanjem se soočamo še danes, po dobrih desetih letih, odkar je bila opravljena ta prva revizija. To pomeni, da pristojni v dobrem desetletju niso bili sposobni urediti tega področja, čeprav so bili seznanjeni s stanjem in opozorjeni na težave. Deset let so pristojnimi ministri področje dolgotrajne oskrbi dajali na stranski tir, zato je kazanje s prstom na enega ministra ali ministrico, še posebej aktualne vlade, krivično, čeprav priročno. Prav pa je, da nekatera dejstva ne ostanejo skrita, še posebej, ker izhajajo iz samega revizijskega poročila in se pravzaprav nanašajo na delo prejšnjega mandata. Kljub temu, da se odgovornost priprave zakona za dolgotrajno oskrbo z letom 2017 iz Ministrstva za delo prenese na Ministrstvo za zdravje, pa moramo biti pošteni in ugotoviti, da Računsko sodišče v revizijskem poročilu na več mestih neuspešnost očita predvsem Ministrstvu za delo in je zato posredna odgovornost Ministrstva za zdravje le podedovana s prenosom pristojnosti področja dolgotrajne oskrbe z Ministrstva za delo. Najbolj jasno to ponazori ugotovitev Računskega sodišča, da primopredajni zapisnik o tem, katere naloge naj bi po prenosu pristojnosti izvajalo Ministrstvo za zdravje in katere Ministrstvo za delo, ni bil nikoli izdelan. Podobnih ugotovitev se v revizijskem poročilu kar vrsti in o teh okostnjakih govorimo že od začetka tega mandata, ko se je novo vodstvo Ministrstva za delo soočilo s številnimi in precej zaprašenimi problemi. Zato je jasno, da Ministrstvo za delo v preteklosti ni zbiralo ključnih podatkov o storitvah socialnega varstva in posledično ni opravilo temeljitih analiz dejanskega stanja, kar onemogoča učinkovito načrtovanje nujnih ukrepov za prihodnost. S tega vidika je bila naloga Ministrstva za zdravje oziroma Direktorata za dolgotrajno oskrbo glede urejanja področja dolgotrajne oskrbe s prenosom pristojnosti iz Ministrstva za delo močno otežena. Se pa zagotovo strinjamo s tem, da je področje dolgotrajne oskrbe končno treba vzeti v roke, trdo poprijeti za delo in s konkretnimi ukrepi zagotoviti dostojno oskrbo in bivanje vsem starostnikom. To je naloga celotne vlade, še posebej pa resornega ministra za zdravje. Aktivnosti je treba pospešiti in v dokončno pripravo zakona vložiti vse potrebne napore. Mi poslanci pa verjamem, da premoremo toliko politične volje in konsenza, da k temu konstruktivno prispevamo, saj je to seveda naša skupna odgovornost. V Poslanski skupini SMC razpravo o ugotovitvah Računskega sodišča podpiramo. Gre za pomembno opozorilo državi, da je bilo na področju dolgotrajne oskrbe v zadnjih 15 ali celo 20 letih storjeno premalo. Premalo, da bi vsi tisti, ki danes potrebujejo pomoč na domu, skupnostne storitve ali oskrbo v domovih za starejše, bili deležni dovolj kvalitetne obravnave. Upamo, da bo današnja razprava racionalna in da bo državljankam in državljanom pokazala predvsem to, da nam je vsem skupaj mar, kako bomo v prihodnje kreirali politike, ki bodo izboljševale položaj starostnikov v naši družbi. Aktualna sestava Ministrstva za delo je v zadnjem letu pokazala, da se da delati drugače, da se da biti proaktiven in voditi drugačno politiko domske oskrbe in varstva starejših. V naslednjem letu bo zagotovljenih dodatnih 700 domskih postelj. Obetajo se možnosti gradnje novih enot javnih zavodov po principu javno-zasebnega partnerstva, na voljo bo več 10 milijonov evropskih sredstev, ki bodo namenjena predvsem deinstitucionalizaciji. Naj izpostavim najbolj aktualna primera, katerih cilj je preselitev stanovalcev iz posebnih socialno varstvenih zavodov v manjše bivalne enote: Dom na Krasu in Center za usposabljanje delo in varstvo Črna na Koroškem. To so tisti projekti, zaradi katerih smo v SMC optimistični, da se stanje da izboljšati. Institucije bomo v prihodnje še vedno potrebovali, a bistveno manj ali pa na drugačen način kot danes. Zato omogočimo pogoje, da bodo lahko ljudje čim dlje ostajali doma, da ne bodo socialno izključeni in da bodo za družbo kot celoto predstavljali dragoceno dodano vrednost. Mi bomo tem socialnim inovacijam vsekakor sledili še naprej.
Hvala lepa. Gospod Primož Siter bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani poslanke in poslanci! Podlaga za oblikovanje teh priporočil je nedavno revizijsko poročilo Računskega sodišča, ki smo ga seveda podrobno preučili tudi v Levici. Res je, kar Računsko sodišče ugotavlja. Sitem dolgotrajne oskrbe v Sloveniji ne deluje. Sistem razpada. 11 tisoč starostnikov čaka na sprejem v dom, povpraševanje po domski oskrbi je trikrat višje kot povpraševanje po drugih oblikah oskrbe. Število prostih postelj pa se, kot smo v teh dneh že večkrat poudarili, giblje nekje med 0 in 1. Zasebni izvajalci, torej tuje korporacije s koncesijo, z dovoljenjem in privolitvijo ministrstva prenašajo stroške investicije, stroške zasebnega kapitala neposredno na starostnike, ki v teh domovih bivajo. Zaradi tega so zasebni zavodi tudi po 28 % dražji kot javni. Računsko sodišče je ugotovilo celo to, da so nekateri zasebniki svojim stanovalcem zaračunavali tudi stroške že davno odplačanih kreditov in tako na njihovih plečih ustvarjali čisti dobiček za zasebni kapital. Medtem pa država spi. Javnega doma ni zgradila že tako rekoč 20 let, kaj šele, da bi imela pripravljeno kakršnokoli strategijo, kako bi zgradila zadostno število kapacitet. Posledica te de facto politične odločitve je bila komercializacija oskrbe starejših in s tem znižanje standardov in vse težja dostopnost do kakovostne institucionalne oskrbe. Z dodeljevanjem koncesij zasebnim družbam in oblikovanjem predpisov, ki omogočajo ustvarjanje profita z izvajanjem dejavnosti skrbi za starejše, je država odprla trg tam, kjer ga dejansko ne bi smelo biti − pri najšibkejših. Vnos tržne logike in odsotnost javnih politik in odsotnost javnih sredstev je povzročil, da je skrb za starejše namesto javnega servisa postala trg. In v času tega razpada sistema Računsko sodišče popolnoma pravilno ugotavlja, da je 74,5 milijona evrov za poskusne projekte, katerih vsebina ni bila nikoli jasno določena, citiram, »nesorazmeren strošek v primerjavi s potrebnimi sredstvi za zagotovitev manjkajočih kapacitet«. Konec citata. Čeprav ta sredstva še niso porabljena, česar Računsko sodišče niti ne trdi, pravi, da je za to namenjenih 74,5 milijonov sredstev in ja, na dan, ko 10 tisoč 944 prosilcev potrebuje takojšnjo namestitev v dom, so to napačno namenjena in bodo tudi napačno porabljena sredstva. Zato bomo v Levici ta priporočila podprli. Toliko bolj, ker smo včeraj uspeli doseči dopolnitev priporočil s 3 priporočili, ki smo jih sami v Levici pripravili. Ta se v glavnem nanašajo na nepravilnosti pri določanju cen, ki jih starostniki plačujejo v domovih za starejše. Na te nepravilnosti sicer opozarjamo že od začetka leta in smo v zvezi s tem že 2-krat predlagali ustrezne sklepe, ki pa jih je koalicija vedno znova zavrgla. S predlaganimi priporočili od ministrstva pričakujemo, da nemudoma preveri, nemudoma omeji višino cene oskrbe pri tistih koncesionarjih, ki nepravilno zaračunavajo višje cene svojim stanovalcem. Da se tudi to dogaja, je v reviziji ugotovilo tudi samo Računsko sodišče. Od ministrstva pa prav tako pričakujemo, da nujno uredi področje dodatnih plačljivih storitev, kjer prihaja do hudih anomalij, in se določi, da mora posamezni zavod za vsebino plačljivih storitev pridobiti soglasje ministrstva. Zdaj se namreč dogaja, da domovi storitve, ki spadajo pod osnovno socialno oskrbo, torej vsako najmanjšo pomoč oskrbovancem, dodatno zaračunavajo. Konkretno: 2 evra za pomoč pri posedanju v voziček, 3 evre za pomoč pri oblačenju, 1 evro za pomoč pri vstavljanju slušnega aparata in podobno. Naravnost sramotne prakse. Izračunali smo, recimo, da že nekaj osnovnih dejavnosti, pri katerih starejši v domovih potrebujejo neke pomoči, lahko pomeni tudi 10 ali več evrov dodatnih stroškov na dan, stroškov, ki bi morali biti vključeni v osnovno socialno oskrbo, ki naj bi jih domovi za starejše občane nudili svojim stanovalkam in stanovalcem. Zato s priporočili zopet apeliramo, naj se to področje enotno uredi in naj se jasno zapiše, da nekaterih storitev ni dovoljeno dodatno zaračunavati. In nenazadnje predlagamo, da ministrstvo nemudoma pojasni, zakaj je bilo porabljenih tistih 5,2 milijona evrov presežka izvajalcev institucionalne oskrbe, za katere je prav tako Računsko sodišče Republike Slovenije ugotovilo, da njihova uporaba ni pojasnjena, in o tem v roku 60 dni seznani Državni zbor. Poudarjam, da priporočila Levice, če bodo sprejeta in upoštevana, lahko odpravijo nekatere anomalije, ki jih je ugotovilo tudi Računsko sodišče. Naslavljajo probleme, ki se jih da odpraviti z nekaj politične volje. Probleme in nepravičnosti v sistemu, za katere ne rabimo nobene nove delovne skupine, nobene nove strategije, nobenih analiz, nobenih študij in prav tako ne tega dolgo pričakovanega zakona o dolgotrajni oskrbi, te težave lahko in jih moramo nasloviti tukaj in zdaj. Vse, kar je potrebno, je, da na ministrstvu pljunejo v roke, zavihajo rokave in gredo v akcijo. Za konec pa bi rad izpostavil še eno težavo, ki smo jo skušali nasloviti tudi v predlogu priporočila, ki včeraj na matičnem odboru ni bil sprejet. V Levici že ves čas opozarjamo, da ni pošteno, da uporabniki plačujejo za stroške investicij zasebnega kapitala. To namreč dovoljuje trenutni sistem koncesij na področju domske oskrbe starejših. Zato bomo vztrajali pri tem, da se pravila spremenijo na tak način, da zasebnim koncesionarjem ne bodo več dovoljevala, da lahko ceno investicije, strošek kapitala prenesejo neposredno na uporabnika, na plačnika, na njihovega svojca ali na lokalno skupnost. Zaradi tega so cene pri koncesionarjih tudi do 28 % višje. In nepravično je do starejših oskrbovank in oskrbovancev, do njihovih svojcev, do lokalnih skupnosti, ki domsko oskrbo sofinancirajo. Koncesije na področju oskrbe starejših pomenijo nasilen vdor tržne logike na področju oskrbe in podrejanje tega podsistema socialne države logiki profita. Logiki, zaradi katere namesto države, domove za starejše v Sloveniji gradijo in vzdržujejo tuje korporacije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine NSi bo predstavil gospod Aleksander Reberšek. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, državni sekretarji, sodelavci, kolegice in kolegi! Dolgotrajna oskrba v Sloveniji še vedno ni zakonsko urejena. V Novi Sloveniji to izpostavljamo kot eno največjih težav našega zdravstvenega sistema in socialnega skrbstva. Storitve dolgotrajne oskrbe so sestavljene tako iz socialnega kot zdravstvenega področja. Za tiste pravice, ki po sami naravi sodijo v področje dolgotrajne oskrbe, so danes na voljo sredstva, ki so zagotovljena iz različnih javnih virov, na primer Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, iz proračuna Republike Slovenije, proračuna občin. Poleg tega se za plačevanje oziroma doplačilo storitev zagotavlja tudi zasebna sredstva oseb, ki so uporabljale določene storitve in sredstva njihovih svojcev. Preprosto bi lahko rekli, da je sistem izjemno neurejen in nepregleden, kot žal veliko področij v naši državi. Ravno to pa odpira neslutene možnosti za netransparentno in nesmotrno ravnanje z denarjem, o katerem govorimo danes. Računsko sodišče je na Vladi Republike Slovenije, Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti ter na Ministrstvu za zdravje vnovič revidiralo uspešno zagotavljanje dostopnosti in dosegljivosti storitev socialnega varstva tistim, ki zaradi starosti, duševne ali telesne prizadetosti, potrebujejo pomoč drugih. Tokratna revizija se je nanašala na obdobje od 1. 1. 2007 do 30. 6. 2018 in je želela razkriti spremembe, ki so se zgodile na področju skrbi za pomoči potrebne od izdaje revizijskega poročila v letu 2008. Računsko sodišče meni, da skrb države za zagotavljanje pomoči vsem, ki jo potrebujejo v obdobju, na katero se nanaša revizija, ni bila zadovoljiva. Kolegice in kolegi, se bo kdo ob tem zganil? Če rečemo to v Novi Sloveniji, ni pri Vladi nobenega efekta. Če to izpostavlja cela opozicija, še vedno nič. Se bo Vlada sedaj, ko je Računsko sodišče jasno izpostavilo težavo, kaj odzvala? Glede na odgovore Vlade ni veliko upanja. Veliko besed, a malo zavez. Računsko sodišče izrecno izpostavlja, da je stanje socialne oskrbe v Sloveniji kritično. Država več kot 10 let ni izvajala potrebnih ukrepov. V Novi Sloveniji se sprašujemo, bo kdo za to odgovarjal? Naraščajoči trend prebivalstva bo stanje še poslabšal, obstoječi sistem socialne oskrbe pa je po trditvah Računskega sodišča nevzdržen zaradi slabe kadrovske politike, nepravičnega oblikovanja cen in neenake obravnave uporabnikov. V Novi Sloveniji menimo, da je ključno slediti razvoju alternativnih ustanov za dolgotrajno oskrbo in zagotoviti širitev zdravstvene oskrbe. Ponuditi je treba storitve tudi na domu in v obliki sosedske oziroma prostovoljne pomoči. Je pa pomembno zagotoviti sredstva za to, tako se namreč poveča predvsem možnost izbire upravičencem. Tiste storitve, ki se bodo zagotavljale izključno preko zavarovanja za dolgotrajno oskrbo, morajo slediti temeljnemu načelu, in sicer da je preventiva pred rehabilitacijo, ter kratkotrajna oskrba pred dolgotrajno. Na kratko, ljudje, ki so plačani za to, naj opravijo svoje delo. Poslanci Nove Slovenije podpiramo priporočila.
Hvala lepa. Gospod Vojko Starović bo predstavil stališče Poslanske skupine SAB. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani! Predlog priporočila, ki je pred nami, je odprl vrsto pomembnih vprašanj. Pri vprašanjih institucionalnega varstva in dolgotrajne oskrbe delitev na koalicijo in opozicijo ni na mestu. To si moramo priznati. Predlagatelj z ozirom na mnenje Računskega sodišča izpostavlja, da je stanje na področju dolgotrajne oskrbe v Sloveniji slabo, da ni zadovoljivo. Gre za problematiko enake ali primerljive obravnave upravičencev pri zagotavljanju storitev socialnega varstva, prostorski stiski v domovih za starejše, izgradnji novih domov in tako naprej. Teh izzivov se zavedamo tudi brez mnenja Računskega sodišča. V programskem obdobju 2014−2020 je na področju dolgotrajne oskrbe že zaključen projekt, ki bo zagotovil podlago za izvedbo pilotnih projektov. Ti bodo podpirali prehod v izvajanje sistemskega zakona o dolgotrajni oskrbi. Projekt je izvedel Inštitut Republike Slovenije za socialno varstvo. Tam so med drugimi pripravili orodje za ocenjevanje potreb uporabnikov, določanje upravičenosti do storitev dolgotrajne oskrbe in pregled podatkov ter še ostale potrebne zadeve. Seveda pa nadaljnje naloge in koraki, ki nas čakajo, ne bodo lahki. Slovenija se podobno kot večina evropskih držav sooča s spremembami starostne strukture prebivalstva. Po oceni Evropske komisije prav nizka rodnost in posledično staranje prebivalstva predstavlja enega večjih družbenih in gospodarskih izzivov stare celine. In glede na omenjene spremembe bomo morali prilagoditi vrsto sistemov, kot so zdravstveni, pokojninski, izobraževalni sistem dolgotrajne oskrbe in tudi trga dela. A vse večji delež starejših od 65 let v naši družbi je tudi priložnost. Starejši zaposleni so lahko odlični mentorji mlajšim sodelavcem, lahko sodelujejo pri prenosu znanja v nove rodove. Kljub temu pa bo delež delovno aktivnega prebivalstva nižji, zato je pričakovati manj prilivov v pokojninsko blagajno ob hkratnem povečanju števila uporabnikov. Posledično so reforme pokojninskega in invalidskega zavarovanja v smeri, ki prinaša dolgoročno finančno vzdržnost, nujni. Prvi koraki v pripravi novele Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju so narejeni. Tudi v Poslanski skupini SAB pozdravljamo in smo veseli, da bo gmotni položaj upokojencev končno deležen izboljšanja. Področje, ki je še posebej pomembno, je dolgotrajna oskrba. Zakon, ki bi dokončno uredil to področje, področje osebne asistence in zavarovanja za dolgotrajno oskrbo, čakamo že več kot deset let. Z njim bi povečali ponudbo in dostopnost domov za ostarele in vzpostavili alternativne sisteme dolgotrajne oskrbe, kot so stanovanjske skupnosti za starejše in podobno. V Poslanski skupini SAB si želimo, da bi vsak upokojenec s svojo pokojnino lahko plačal oskrbnino v domu in mirno preživel jesen svojega življenja. Tako bi razbremenili tudi sedanjo in prihodnjo delovno aktivno generacijo. Dejstvo je, da Slovenija nima še urejenega enotnega sistema dolgotrajne oskrbe. Storitve tovrstne oskrbe, prejemki in financiranje so razpršeni v strukturah zdravstvenega varstva, v socialnem in starševskem varstvu, pokojninah in invalidninah. O ustreznem zakonu, s katerim bi opredelili in predvsem poenotili sistem ukrepov, pa se, kot rečeno, pogovarjamo vse predolgo. A kritizirati iz varne razdalje daleč stran od prevzemanja odgovornosti, je najlažje in najudobnejše. Zato poudarjamo, da smo se koalicijski partnerji zavezali, da bomo zatečeno stanje na področju dolgotrajne oskrbe uredili. Obe pristojni ministrstvi sta se na mnenje Računskega sodišča odzvali in pripravljata odzivno poročilo. Pri pripravi nadaljnjih korakov pa bosta mnenju sledili in ga upoštevali. Zato na koncu ponavljam, kar je bilo danes že slišano − sredstva, ki jih problematizira predlagatelj, so Evropska sredstva, namenjena konkretnim projektom, in se še niso začela porabljati. To je treba jasno povedati in vsa zavajanja in ustvarjanje občutka kaosa zapravljanja enormnih sredstev za študije označiti kot nesprejemljivo. V Poslanski skupini SAB zaupamo obema ministrstvoma, zato predloga priporočil ne podpiramo. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Desus bo predstavil gospod Jurij Lep. Izvolite.
Hvala, gospa predsednica. Spoštovani državni sekretarji, kolegice in kolegi! Računsko sodišče je po reviziji z naslovom »Kako Republika Slovenija skrbi za tiste, ki zaradi starosti, duševne ali telesne prizadetosti potrebujejo varstvo in nego drugih«, ki je bila opravljena leta 2008, ponovno kompleksno preverilo stanje na področju varstva starejših, in sicer je zajelo celotno obdobje po prvi reviziji. Tokrat je Računsko sodišče vprašalo, kako uspešni smo pri zagotavljanju dostopnosti in dosegljivosti storitev socialnega varstva in drugih, ki so teh storitev potrebni. Iz obeh pregledov izhaja splošna končna ugotovitev, da Republika Slovenija ni primerno odzivna in uspešna pri naslavljanju problematike dolgožive družbe in s tem povezanih povečanih potreb po zagotavljanju kvalitetne socialne in zdravstvene oskrbe starejših ljudi ter vseh drugih, ki prav tako za dostojno življenje potrebujejo pomoč drugih. Na demografske spremembe, na staranje prebivalstva se ne odzivamo dovolj hitro, še manj pa primerno in učinkovito. S tem se v Demokratični stranki upokojencev moramo strinjati. V Sloveniji kronično primanjkuje domov za starejše ljudi že vrsto let. Ni treba, da to ugotovi Računsko sodišče. Temu potrjujejo dejstva, da je evidentiranih prošenj za sprejem v domsko oskrbo približno 25 tisoč. Vemo sicer, da so vloge lahko poslane na zalogo ali pa so dane na več mestih. Kljub temu je aktualnih prošenj več kot 10 tisoč. Tako zaradi pomanjkanja prostih kapacitet in še dodatno iz razloga predrage oskrbe pri ljudeh, ki ne zmorejo več skrbeti zase, postaja vse bolj aktualno iskanje prostega in cenovno dosegljivega mesta zunaj naših meja, največ na Hrvaškem. Starejša populacija nad 65 let danes predstavlja 20 % celotne populacije, čez 20 let pa bo ta delež preskočil že na 30 %. Da država v odnosu do starejših ne upošteva njihovih realnih potreb in pričakovanj, pričajo tudi proračunska sredstva za investicije v prihodnosti. Od leta 2007 je država zagotovila skupno samo 40 milijonov evrov, pri čemer pa ni bil zgrajen noben dom na novo. Tudi prihajajoči proračunski leti nista nič bolj optimistični. Slovenija si je sicer v preteklosti v okviru politike dolgotrajne oskrbe zadala cilj, okrepiti in pospešiti premik iz domske nastanitve v skupnostne oblike pomoči. Ministrstvo za delo, družinsko, socialne zadeve in enka možnosti si je v zadnjih letih v svojih projektih prizadevalo dajati prednost oskrbi na domu, postavitvi dnevnih centrov, delovno varstvenih enot in drugim ne domskim oblikam pomoči. Ampak Slovenci kljub temu ostajamo zelo domsko naravnani, saj je povpraševanje po domski oskrbi danes po ugotovitvah Računskega sodišča celo trikrat večje kot po drugih oblikah pomoči. Med drugimi oblikami pomoči so seveda znane, na primer, formalna pomoč na domu, katero prvenstveno zagotavljajo in sofinancirajo občine, in neformalna skrb, ki je na plečih otrok in svojcev. Poseben pomen v naši družbi ima tudi prostovoljsko delovanje. Naj na tem mestu omenim vsaj enega izmed njih in pohvalim projekt Zveze društev upokojencev Slovenije z naslovom »Starejši za starejše«, v okviru katerega z nesebičnim delom 3 tisoč 500 prostovoljcev in prostovoljk uspešno prispeva h kakovostnemu bivanju starejših ljudi od 69 let v domači oskrbi. Neformalna skrb danes še izraža veliko stopnjo medgeneracijskega sodelovanja, ki pa je na daljši rok vedno bolj vprašljiva. Mlajše generacije, to so otroci, ki v večini primerov skrbijo za svoje starše, zaradi podaljševanja delovne aktivnosti namreč že danes težko prevzamejo polno skrb za svoje nemočne starše. Prelaganje odgovornosti na otroke oziroma pričakovanje, da naj sami prevzamejo skrb za starše, pa je po našem prepričanju milo rečeno, neprimerno. Kar se tiče pomoči na domu, katere nosilci so občine, pa je ta, kot navaja v svojih ugotovitvah Računsko sodišče, celo 17-krat držaja od domske oskrbe. Tega ne odtehta niti dejstvo, da je pomoč na domu, ko je v uporabnikovem domačem okolju tudi oskrbovalec, prijaznejša ter da je oskrbovalec uporabniku lahko na voljo precej več časa kot osebje v domu. Nadaljnja ugotovitev Računskega sodišča je tudi, da pri tovrstni pomoči ni enotnega modela za obveznost vseh občin in tako prehaja med uporabniki pomoči na domu na različnih koncih Slovenije do velikih razlik. Kar se tiče primerjave med koncesionarji in javnimi domovi, so revizorji Računskega sodišča zapisali, da je bivanje v domovih s koncesijo držaje skoraj za 28 %. Glede slednjega, če to drži, lahko v naši poslanski skupini komentiramo z obžalovanjem, da smo v preteklosti opustili skrb za razvoj in nadgradnjo javne domske oskrbe ter dovolili vstop zasebništvu. Če smo to že dovolili, pa je bila ključna napaka, da država ni poskrbela za to, da bo cena oskrba ne glede na izvajalca vsaj približno enotna. Slednja pa žal danes ni enaka niti v javnih domovih. Ne glede na to pa ne pozabimo, da nizke pokojnine naših upokojencev marsikomu sploh ne omogočijo, da bi si privoščil bivanje ne v javnem ne v zasebnem oziroma koncesijskega domu, enako je tudi s pomočjo na dom. Velikokrat slišimo tudi zgodbe, kako je oskrba v domovih neustrezna, pomanjkljiva, da osebje obravnava uporabnike neprimerno in površno. Nezadovoljstvo stanovalcev in njihovih svojcev je marsikje upravičeno. Seveda gre to po naši oceni pripisati v veliki meri kadrovski podhranjenosti in predpisanim normativom obsega dela in nalog. Zaposleni v zdravstveni negi in socialni oskrbi so preobremenjeni glede na število uporabnikov, za katere morajo skrbeti, plačilo za njihovo požrtvovalno delo pa je zelo nizko. Naj navedem, malo nad minimalno plačo dobita bolničarka in socialna oskrbovalka, okoli 800 evrov medicinska sestra. Kljub temu, če sodimo po odzivih stanovalcev domov, nizke plače ne vplivajo na kakovost dela zaposlenih. Prijazna beseda in nasmeh na obrazu sta kljub njihovi izčrpanosti še vedno prisotna. Tako lahko tukaj sklepamo, da so pogoji za bivanje v domovih za starejše kljub vsemu dobri. Kljub temu, da je materiala za debato še ogromno in bom zagotovo še kaj povedal v nadaljevanju razprave, naj zaključim stališče Poslanske skupine Desus z naslednjim. Nad marsičem, kar je zapisano v revizijskem poročilu Računskega sodišča, se je potrebno zamisliti, vendar je treba hkrati dovoliti, da pristojni ministrstvi opravita svoje delo in v roku, ki ga imata, pripravita odzivni poročili in vse očitke pojasnita. Da bo skrb za starejše postala prijaznejša, pravičnejša, predvsem vsem enako dostopna ter kvalitetno izvedena v kakršnikoli obliki, jo je treba urediti na enem mestu in enotno pri vseh izvajalcih. To naj bi uredil že predolgo pričakovani zakon o dolgotrajni oskrbi. Čas pa nikakor ni zaveznik tistih, ki danes potrebujejo pomoč družbe, ker sami zaradi starosti ne zmorejo več skrbeti za sebe. Zato dajmo vsi skupaj na vrh lestvice družbenih prioritet končno postaviti skrb za starejše in čim prej sprejmemo zakon. Državna in lokalna proračunska sredstva pa naj postanejo na tem področju bolj radodarna. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Dušan Šiško bo predstavil stališče Poslanske skupine SNS. Izvolite.
Lep pozdrav vsem skupaj! Naraščanje starejšega prebivalstva postavlja v ospredje vprašanje, ali se država ustrezno odziva na potrebe starajoče se združbe, ki je vedno bolj soočena s socialno izključenostjo. Povečuje se pričakovano trajanje življenja. Vedno več je starejše populacije, ki bo potrebovala pomoč v vsakdanjem življenju. Vedno večji del je starejših, ki se počutijo ogrožene in socialno izključene. Socialna izključenost je zato kompleksen družbeni pojavi. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke menimo, da država glede stanj od nujnih vnebovpijočih sprememb tako na zdravstvenem kot na socialnem področju. Potrebno se je zavedati, da današnje družbene spremembe terjajo hitrejše prilagajanje socialne varnosti. Menimo, da star človek ni breme družbi, ampak enakovreden član družbe. Stališče, da je starejši človek breme družbe, je nujno potrebno zavreči in ga ostro obsojamo. Starost je danes prikrita diskriminacija, saj diskriminacija starosti postaja vedno bolj spremenljiva. Žal je opravljeno delo na Ministrstvu za zdravje in Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti slabo. V zadnjem času je zelo malo število predlaganih zakonov, ki so namenjeni pravni varnosti in zaščiti starejših ljudi. Prav na področju pristojnosti teh dveh ministrstev je diskriminacija do starostnikov najbolj opazna. Področje dolgotrajne oskrbe bomo morali nujno sistemsko urediti. Če danes sprejmemo zakon o dolgotrajni oskrbi, smo prepozni. Stanje na terenu je grozno zaradi dolgoletnega zavestnega zanemarjanja tega področja. Nedopustno je, da se ta problematika ureja v 7 različnih zakonih. Takšno zatečeno stanje je posledica predvsem tega, da imamo popolnoma zbirokratizirano državo, kjer le birokrati, ki delajo na tem področju, poznajo vse pravice, ki izhajajo iz zakonov. Sprašujem se, kako naj starostnik pozna in se zavzema za svoje pravice, če je njegov status urejen v 7 različnih zakonih. Takšno stanje omaja načelo pravne države in socialne države. Navsezadnje bo potrebno doseči soglasje o tem, ali bomo dajali prednost oblikam pomoči v domovih za ostarele, katera ni dovolj privilegirana posameznikom, ali pomoč v domačem okolju oziroma bomo obe področji poskusili obravnavati enakopravno. V družbi bomo morali poiskati tudi soglasje v zvezi s tem, kako bomo dolgotrajno oskrbo financirali. Poskrbljeno bo za način kakovostnega in dostojnega staranja, vključujoč dobro počutje in spoštovanje posameznikov. Če je pred časom zadostovalo varstvo v domovih in nekatere osnovne socialne storitve, danes izvajanje oskrbe postaja izziv, ki terja nove inovacije in njihovo prilagodljivost. Ta izziv se nanaša na slehernega posameznika, zato je prav, da danes o tem razpravljamo. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke bomo v vsakem primeru podprli predlog predlagatelja.
Hvala lepa. Naslednji bo predstavil stališče Poslanske skupine SDS gospod Marijan Pojbič. Izvolite.
Spoštovani! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo se odločili za sklic nujne seje Državnega zbora zaradi nevzdržnih razmer na področju dolgotrajne oskrbe. Slovenija postaja starajoča se družba. Podatki kažejo, da je v Sloveniji 19,7 % oseb, starejših od 65 let. Projekcije pa napovedujejo, da bo leta 2050 ta delež narasel na 30 %. Čez 30 let po vsak tretji prebivalec Slovenije starejši od 65 let. Zato je vprašanje dolgotrajne oskrbe in človeku dostojne starosti vitalnega pomena za našo državo. Zavedati se namreč moramo, da so prav ti starejši desetletja delali in soustvarjali blaginjo naše države, zato je naša dolžnost, da jim omogočimo dostojno jesen življenja. Dolgotrajna oskrba je eno izmed področij, ki v okviru socialnih politik gospodarsko razvitih držav v zadnjih let zavzema vse pomembnejše mesto. Kako pa kaže v Sloveniji? Dejstvo je, da se v zadnjih letih na tem področju ni naredilo nič bistvenega, kljub temu da je stanje izjemno problematično, celo kaotično. Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti ter Ministrstvo za zdravje ob tem poudarjata, da je prioriteta na tem področju priprava sistemskih rešitev, ki pa vključujejo tudi pripravo dolgo pričakovanega zakona o dolgotrajni oskrbi. V Slovenski demokratski stranki dobivamo občutek, da kadarkoli Vlada nima ustreznih rešitev ali ne želi podpreti dobronamernih predlogov opozicije, zaigra na karto sistemskosti, toda večinoma ostane pri napovedih, do sistemskih ureditev pa ne pride. Računsko sodišče Republike Slovenije je 16. septembra 2019 izvedlo revizijo, da bi preverilo, ali so bili Vlada Republike Slovenije, Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti ter Ministrstvo za zdravje v obdobju od 1. 1. 2007 do 30. 6. 2018 uspešni pri zagotavljanju dostopnosti in dosegljivosti storitev socialnega varstva. Računsko sodišče je izreklo mnenje, da država svojega dela ni opravila in da zagotavljanje pomoči vsem, ki pomoč potrebujejo ni bilo zadovoljivo. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke že dalj časa opozarjamo na nujnost sprejetja zakona o dolgotrajni oskrbi, ki bi omogočil temeljne pogoje za delovanje tega področja. Na podlagi mnenja Računskega sodišča lahko ugotovimo, da imamo še kako prav. Neverjetno žalostno je in seveda tudi nedopustno, da ministrstvi, ki bi morali imeti jasno strategijo in opredeljena cilje, rešitve na področju dolgotrajne oskrbe, nimata niti osnovnih informacij, koliko upravičencev potrebuje pomoč drugih in koliko jih je v obdobju, na katerega se nanaša revizija, ostalo brez nje. Resnično neverjetno. Računsko sodišče je prav tako ugotovilo, da Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in invalide ni zagotovilo enake in primerljive obravnave upravičencev glede dostopnosti do storitev, in sicer ne glede na to, ali bi se ti odločili za institucionalno ali za skupnostno obliko storitve socialnega varstva. Računsko sodišče med drugim navaja, da je v letu 2016 pomoč v obliki različnih storitev socialnega varstva prejemalo le 8,9 % od vseh skoraj 400 tisoč upravičencev. Nedopustno in neodgovorno je, da je Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti s pravno ureditvijo omejilo vrsto in obseg pomoči na domu, to pomeni, da lahko upravičenci prejemajo le 80 ur točno določene vrste pomoči, ne pa nujno toliko pomoči in tiste vrste obravnave oziroma opravil, ki bi jih dejansko potrebovali. Enaka ali primerljiva obravnava ni bila zagotovljena niti uporabnikom oskrbe v domih za starejše, saj Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti ni natančno določilo kriterijev in meril za sprejeme v zavode, ni natančno določilo standardov oskrbe v domih za starejše, ni določilo vseh potrebnih kadrovskih normativov za socialno oskrbo v domih za starejše in ni določilo natančnih meril ter kriterijev za uvrščanje uporabnikov institucionalnega varstva v posamezne kategorije oskrbe. Predlagatelji zahteve še poudarjamo, da je neodgovorno, da Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti ni zagotovilo enake ali primerljive obravnave upravičencev pri zagotavljanju osnovne dosegljivosti storitev socialnega varstva. Niti Vlada Republike Slovenije niti Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnost niti Ministrstvo za zdravje pa niso ustrezno načrtovali novega sistema dolgotrajne oskrbe. Vlada tudi ni natančno določila in razmejila nalog, za katere naj bi bilo pristojno vsako od obeh ministrstev. Pri pripravi predloga zakona o dolgotrajni oskrbi niso bile natančno ugotovljene slabosti obstoječega sistema socialnega varstva in niso bila natančno izračunana potrebna sredstva ter določeni viri financiranja storitev v okviru nove ureditve, ob upoštevanju dejanskih potreb upravičencev in trenda staranja prebivalstva. Nenormalno in absurdno je tudi, da je Vlada za projekte, ki naj bi zgolj pokazali, ali so predvidene rešitve v zvezi z dolgotrajno oskrbo ustrezne ali ne, namenila kar 74,5 milijona evrov. Računsko sodišče ugotavlja, da je to nesorazmerni stroški v primerjavi s potrebnimi sredstvi za zagotovitev manjkajočih kapacitet. Za ta denar bi lahko po nekaterih ocenah zgradili tudi 10 domov za starejše občane, kar bi bilo glede na obstoječe stanje, ko je prošenj za v dom več kot 24 tisoč, dobrih 10 tisoč starostnikov pa bi mesto v domu potrebovalo takoj, nujno. Glede na navedeno pa žal ni mogoče pričakovati, da bo država z načrtovanimi projekti in ukrepi ter predvidenim zakonom, ki bo urejal dolgotrajno oskrbo in ki naj bi bil glede na predvidene aktivnosti Ministrstva za zdravje v javni razpravi že avgusta 2019 ter poslan v medresorsko usklajevanje v mesecu oktobru 2019, izpostavilo sistem, ki bi zagotavljal oskrbo vsem upravičencem, ki potrebujejo pomoč, ne glede na regijo, kjer bivajo, ter ne glede na njihove finančne zmožnosti. Ob tem naj še spomnimo, da kljub opozorilom strokovnjakov in institucij, kot je Evropska komisija, da mora Slovenija zaradi hitrega staranja prebivalstva nemudoma urediti področje dolgotrajne oskrbe. Pristojni že več let prelagajo uvedbo sistema skrbi za starejše, ki bi vsem starostnikom, ne glede na njihove finančne zmožnosti, zagotovil storitve, ki jih potrebujejo. Nesprejemljivo je tudi dejstvo, da so v povsem nedopustnem položaju danes predvsem starostniki z večjimi negovalnimi potrebami, kjer oskrba v domačem okolju ne pride v poštev, hkrati pa domovi za starejše zaradi neustreznih normativov vse pogosteje ne morejo prevzeti odgovornosti za zagotavljanje kakovosti in varne strokovne oskrbe. Tudi Varuh človekovih pravic opozarja na kritičnost razmer na področju dolgotrajne oskrbe. Kljub temu, da obstaja splošni konsenz, da je potrebno dolgotrajno oskrbo celovito urediti, pa nam to še vedno ni uspelo. Po mnenju Varuha je treba preseči prelaganje odgovornosti za sprejetje sistemskega zakona o dolgotrajni oskrbi z enega resorja na drugega, saj sta zdravstvena nega in socialna oskrba neločljivo povezani. Država mora vzpostaviti dostopen, učinkovit in finančno vzdržen sistem dolgotrajne oskrbe, ki bo temeljil na socialni pravičnosti in medgeneracijski solidarnosti. Prav tako pa ne sme ignorirati opozoril, da se bomo na tem področju kmalu soočili s pomanjkanjem človeških virov, torej tistih, ki bodo izvajali dolgotrajno oskrbo. Če se vrnem na načrtovano porabo 74,5 milijona evrov za projekte, ki naj bi pokazali ustreznost rešitve za dolgotrajno oskrbo, je zelo sporočilna tudi javnomnenjska raziskava podjetja Parsifal. Ta je namreč pokazala, da velika večina anketirancev, kar 62,7 %, meni, da gre v tem primeru za sum resne zlorabe, ki zahteva ugotavljanje vseh okoliščin in odgovornosti. S tem se vsekakor strinjamo tudi v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke. Ker menimo, da gre za nerazumno načrtovanje trošenja proračunskega denarja in neuspešnost Vlade oziroma pristojnih ministrstev pri zagotavljanju dostopnosti socialnega varstva, smo podali zahtevo za sklic nujne seje. Ne moremo namreč pristati na dejstvo, da za stotisoče ostarelih država ne ve niti tega, ali in kakšno socialno varstvo bi potrebovali, da tisoči ostarelih mesece in leta čakajo na prostor v domu za ostarele, kjer zaposleni za nizke plače pregorevajo v preobilici dela, da starejši, ki bi želeli svojo jesen življenja preživeti v zavetju svojega doma, nimajo možnosti dnevnega varstva in pomoči na domu. Nikoli ne bomo pristali na mišljenje, da so starejši breme za družbo in državni proračun. Oni so tisti, ki celo svoje aktivno dobo ustvarjali blaginjo, ki jo danes živimo, so neusahljiv vir modrosti in izkušenj, zgolj prisluhniti jim moramo znati in hoteti. In ko pride trenutek, ko ne morejo več poskrbeti sami zase, jim moramo kot država omogočiti dostojanstvo.
Hvala lepa. Kot zadnja bo stališče Poslanske skupine LMŠ predstavila gospa Nina Maurovič. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovane in spoštovani! Nikjer se ne pokaže bolj, jasneje in izraziteje, ali smo še sočutna in solidarna družba in ali je država še socialna, kot se to vidi pri odnosu in skrbi za starejše in obnemogle. Naj se v tem trenutku počutimo še tako čile, zdrave in fit, pot staranja je tista, kateri v prihodnjih desetletjih tudi mi sami ne bomo mogli ubežati. Živimo v časih, ko ni sprejemljivo biti šibkejši člen. Sodobni način življenja terja, da smo izjemno produktivni, zagnani, delavni, da smo učinkoviti in neuničljivi, da ne zbolevamo in ves čas dajemo vse od sebe. Od vsakega posameznika se zahteva stoodsotnost. V tem vrtincu želje po rasti, napredku in boljšemu življenju pa ne le, da pozabljamo na tiste, ki so svoja najboljša leta za to družbo že dali, konec koncev pozabljamo tudi na to, da bomo nekoč, morda prav kmalu, stari ali pomoči potrebni tudi mi sami. Demografski kazalci nam jasno kažejo, da se kot družba staramo. S to težavo se ne srečujemo le v Sloveniji, pač pa pesti ves razviti del sveta. V tem trenutku v Sloveniji vsak peti prebivalec ni več zmožen v celoti poskrbeti sam zase in potrebuje neke vrste pomoč. Običajno mu jo nudijo družinski člani ali institucije. V Sloveniji si že predolgo zatiskamo oči pred tem, da staranje prebivalstva predstavlja enega izmed največjih izzivov prihodnjih ureditev družbe, v kateri živimo. Vse večji delež starejših prebivalcev ne pomeni le, da bo potrebno celostno pristopiti k novim načinom skrbi za ta segment ljudi, pač pa, da bomo morali postati kreativni in iznajdljivi pri izumljanju oblik asistenc in pomoči. Starejše bo potrebno motivirati k aktivni starosti in jih čim dlje zadržati v domačem okoljem. Večina starejših si tega dejansko tudi želi. Bivanje v instituciji, domu za starejše občane, bo sčasoma postalo namenjeno predvsem tistim, ki bodo potrebovali izjemno širok nabor strokovnih pomoči in zdravstvenih storitev. Da bodo starejši lahko starost kvalitetno, čim dlje preživljali v domače okolju, pa bo treba spremeniti številne dosedanje postopke, pristope, konceptualne rešitve in pričeti povezovati različne segmente, od zdravstva, socialnih uslug, zavarovalnih shem, prostovoljstva in nevladnih organizacij, najrazličnejših nastanitvenih zmogljivosti, vključevati lokalno skupnost, družine, humanitarne organizacije, različne vire financiranja – od lastnih sredstev, do subvencij države, vložkov zasebno-javnih partnerstev, pridobivanja evropskih sredstev, se odkrito pogovoriti o sistemu podeljevanja koncesij in še bi lahko naštevala. Gre za zapleten preplet, ki pa se z odlašanjem le še bolj zapleta in postaja podoben gordijskemu vozlu. Demografski kazalci nas postavljajo na realna tla. V našo podzavest odtisnjena podoba osivele babice, ki ob topli krušni peči plete šale in rokavice, zanjo pa skrbijo otroci in vnuki, ki so ostali na domačiji, je že davno preživeta. Številni starostniki imajo le po enega, morda dva potomca. Ti so razpeti med službenimi obveznostmi in lastnimi družinami, vzgojo otrok in tudi sami se spopadajo s številnimi izzivi, predvsem pa jim za starše primanjkuje časa, pogosto pa tudi denarja. Družbeni in gospodarski sistem tako starejše potiska v osamo in osamljenost, družbeno in družabno odrinjenost na rob. Akcijski načrt ukrepanja, zakon o dolgotrajni oskrbi in čim hitrejši prenos obojega v prakso, bi morali postati prioriteta socialnih in demografskih politik prihajajočih let in tega desetletja. To od pristojnih ministrstev in Vlade tudi pričakujemo. Zavedamo se stanja, na katerega v svojem revizijskem poročilu opozarja tudi Računsko sodišče. A potrebno je poudariti, da tudi mi, v tem trenutku zatečenega stanja, žal ne moremo popraviti z danes na jutri, kot ga niso niti vlade pred nami. Še več, ad hoc rešitve in slabo premišljene hitre gasilne akcije, katerih se lotevamo tudi s priporočili, ki jih danes obravnavamo, lahko povzročijo nepopravljivo in veliko škodo. Najprej moramo kot družba in država sploh definirati, kaj vse in kaj točno za nas dolgotrajna oskrba sploh je. Pravice, ki jih po mednarodni definiciji lahko štejemo v dolgotrajno oskrbo, ureja zakonodaja na številnih področjih, financiranje pa je razdrobljeno med različne nosilce. In ker je na tem področju odprtih toliko neznank, je odlično, da imamo možnost testiranja predlogov, novih orodij, mehanizmov, storitev in rešitev, na pilotnih projektih. In prav tem projektom so med drugim namenjena sredstva, v višini 74,5 milijona evrov, na katera se vežejo današnja priporočila predlagatelja. Vesela sem, da smo na včerajšnji seji Odbora za delo, družino, socialne zadeve in invalide, jasno in glasno razčistili, da gre za še neporabljena sredstva, ki so v 80 % financirana s strani Evropske unije, 20 % pa zagotavlja Slovenija. Niso namenjena nikakršnim papirnatim študijam, pač pa neposrednim storitvam. To pomeni, konkretnim projektom dolgotrajne oskrbe, ki bodo do porabe teh sredstev upravičencem na voljo popolnoma brezplačno. Z njihovo izvedbo bomo lažje ocenili prednosti in slabosti v praksi in bodo odlično izhodišče za nadaljnji razvoj področja dolgotrajne oskrbe. Poleg tega bodo sredstva namenjena tudi za ukrepe, namenjene vzpostavitvi infrastrukturnih pogojev za podporo deinstitucionalizacij ter razvoju skupnostnih oblik socialnih storitev. V Stranki Liste Marjana Šarca podpiramo vsa tovrstna prizadevanja in koristne projekte, ki pomagajo, da bomo v prihodnosti opremljeni z znanjem in podatki, ki bodo pripeljali k razvoju učinkovitega sistema dolgotrajne oskrbe. V prvi vrsti pa pričakujemo, da bomo poslanci v presojo in odločanje v kar najkrajšem možnem času dobili predlog zakona o dolgotrajni oskrbi. Dejstvo je, da je vsako javno osvetljevanje tovrstne problematike dobrodošla, je pa nedostojno, da ta ista tematika postaja polje politiziranja, kazanja mišic in neskončnih ur razprav na sejah odborov in Državnega zbora. V tem tednu kar na štirih. Ljudje nas gledajo in pričakujejo rezultate, mi pa smo kontraproduktivni, več ur kot predstavniki ministrstev sedijo z nami v Državnem zboru na tej sejah, manj časa jim ostaja za delo na ministrstvih in na zakonu, ki ga od njih kot izvršne oblasti pričakujemo. Zato v Listi Marjana Šarca današnjih priporočil ne bomo podprli, podpiramo pa vse aktivnosti ministrstev, ki so in bodo kakorkoli vezane na pripravo zakona o dolgotrajni oskrbi in tudi drugih aktivnosti glede reševanja problematike na področju oskrbe starejših.
Hvala lepa. S tem smo zaključili s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Začenjamo razpravo. Kot prva dobi besedo predlagateljica, potem pa se pripravi gospod Jožef Lenart. Izvolite.
Hvala lepa. Izčrpane so bile predstavitve poslanskih skupin, mnenja, veliko smo slišali sprenevedanj na račun tega. Jaz se bom ustavila kar pri tisti najhujši, in sicer kolega iz Stranke Socialnih demokratov meni oziroma je kar označil ugotovitve Računskega sodišča kot zavajajoče podatke. Jaz bi vseeno pričakovala določeno mero spoštovanja v tej naši današnji razpravi, sploh do takšnih institucij, kot je Računsko sodišče. Računsko sodišče je namreč javna institucija z javnim pooblastilom za izvajanje nadzora namenske porabe javnih sredstev. Ugotovitve revizije Računskega sodišča so strokovne in jaz menim, da v takšnih razpravah nikakor ne sodi, da jih tukaj nekateri člani stranke označujejo kot zavajajoče podatke. Dejstvo je tudi, da vaša stranka je imela ta resor pod oblastjo kar deset let, in približno na obdobje desetih let se nanaša ta revizija Računskega sodišča. Vsi smo se strinjali, da so podatki skrb vzbujajoči, da je stanje kritično. Vi pričakujete, da se bo nekaj predlagalo, ampak poglejte, vi ste bili na vladi, imeli ste ta resor pod oblastjo, pa vendarle do danes ni bilo storjenega nič. Nič na tem področju, da bi se stanje izboljšalo. Zato danes so problemi, na kakršne opozarja Računsko sodišče. Veliko je bilo slišanega, da sredstva niso porabljena, da so zgolj namenjena. Ampak če so sredstva namenjena, verjamem, da bodo tudi porabljena, kajti če ne bodo porabljena, je pa toliko hujše, glede na to, kakšno vsebino ste vi danes zagovarjali, zakaj bodo ta sredstva porabljena. Tudi če gre za kohezijska sredstva, to so naša sredstva, javna sredstva, ki so v bistvu sredstva vseh državljanov, in če ste jih vi namenili porabiti za neke študije in analize, ki ne bodo dale učinka, je še toliko hujše. Da pa gre za zamude pri izvajanju teh projektov, vas je pa že tako včeraj opozorilo tudi Računsko sodišče. Sicer pa bom rekla, glede na poročila, ki jih imamo o črpanju evropskih sredstev, kako uspešni ste tudi v tej vladi, pa tako vemo glede na poročilo iz meseca avgusta − počrpanih imate le 25 % evropskih sredstev. Poskušalo se je sicer preusmerjati pozornost na vse kaj drugega kot to, kar želimo v Slovenski demokratski stranki danes poudariti, in to je, da je Računsko sodišče ugotovilo nesmotrno namensko uporabo sredstev 74,5 milijonov evrov tega denarja. Ne glede na to, ali je to iz državnega proračuna ali je to iz evropskih kohezijskih sredstev, vse skupaj je javni davkoplačevalski denar. In to so ugotovitve Računskega sodišča in nikakor ne Slovenske demokratske stranke. Če bi si prebrali revizijo Računskega sodišča, pa očitno si nekateri niste, ker jaz verjamem, da potem vsebina razprav ne bi bila takšna, kot je bila. Na strani 108 Računsko sodišče v reviziji ugotavlja, da ni mogoče ugotoviti niti vsebin projektov niti ciljev, ki naj bi se s projekti realizirali. Torej s projekti ni določene vsebine ter ni pričakovati učinkov na novo ureditev dolgotrajne oskrbe. Računsko sodišče ugotavlja, da ministrstvi izvajata in načrtujeta projekte na nekih zamislih in ne na ugotovljenih oziroma izkazanih potrebah ter nikakor ne tudi na finančni zmožnosti. Tak pristop pa ne bo prinesel izboljšanja v smeri boljše dostopnosti in dosegljivosti pomoči za vse, ki jo potrebujejo. Torej še enkrat, to imate zapisano v reviziji Računskega sodišča, to ni pogruntavščina naše stranke. Vsi se strinjamo, da je potrebno sprejetje sistemskega zakona, torej zakona o dolgotrajni oskrbi. Včeraj je bilo mnogo o tem rečeno tudi na odboru, kjer smo imeli obe bivši ministrici, tako za zdravje kot za delo, družino in socialne zadeve. In moram reči, da sta obe tekmovali, katera je prej pripravila zakon, ali je bila to zdaj bivša ministrica za delo ali bivša ministrica za zdravje, ampak dejstvo je, da zakona ni. In ker zakona ni, trpijo ljudje, ker dolgotrajne oskrbe nimamo urejene, tako kot bi moralo biti glede na demografske trende v naši državi. Rečeno je bilo, da bo zakon v obravnavi v Državnem zboru v naslednjem letu v mesecu aprilu. Jaz verjamem, da imate potemtakem glede na tako časovnico tudi že predvidena finančna sredstva, kako se bo ta zakon izvajal oziroma na katerih finančnih sredstvih. In bi tudi prosila, morda kar predstavnika Ministrstva za zdravje, državnega sekretarja, da malo pojasni, da vidimo, če imate sistem že razvit, potemtakem ga morate imeti glede na to, da bo zakon v mesecu aprilu, to je v prihodnjem letu, v razpravi v Državnem zboru. Bi pa glede na to, da kljub vsem tem izčrpnim razpravam na različnih komisijah in odborih pred današnjo izredno sejo vendarle nisem dobila odgovorov na nekatera pomembna vprašanja, ki pa jih v svoji reviziji izpostavlja tudi Računsko sodišče in jih bom izpostavila danes ponovno, pa upam, da bo vsaj na nekatere danes več volje, da dobimo odgovore s strani Ministrstva za zdravje in s strani Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in invalide. In sicer kot prvo me zanima, zakaj ste se vendarle odločili za širjenje skupnostnih oblik socialno-varstvenih storitev. Jaz zdaj več ne bi poslušala o tem, kako je to določeno v operativnem programu za črpanje evropskih kohezijskih sredstev. Ja, program je sprejet takšen, kot je, ampak vi ste gradili celotni sistem na širjenju teh skupnostnih oblik, ne glede na to, kot je bilo že uvodoma povedano, sploh nimate podatkov o tem, kakšno je stanje oziroma kakšne so potrebe našega prebivalstva. Za približno 90 % ljudi sploh ne vedo, kakšno pomoč potrebujejo oziroma ali jo potrebujejo in potem posledično, kakšno pomoč potrebujejo. Kje so bila vaša izhodišča, da ste se vendarle odločili za širjenje skupnostnih oblik? In sicer ne glede na to, da so te skupnostne oblike 3-krat dražje od domske oskrbe, da so glede na opozorila Računskega sodišča in glede na demografske trende, kot jih imamo v Sloveniji, manj uporabne od institucionalnih oblik. Še zlasti pa, kot je bilo poudarjeno, da imamo več kot 11 tisoč prebivalcev, ki si želijo v dom starostnikov, pa vendarle v desetih letih, odkar ste na vladi, odkar Socialni demokrati imajo ta resor pod nadzorom, ni bil zgrajen noben dom upokojencev. Zanima me, kako boste reševali to problematiko čakajočih na domsko oskrbo? V sami reviziji pa so bili glede institucionalnega varstva, ki je bilo revidirano, prav tako izpostavljeni trije pereči problemi, na katere pa prav tako v vseh teh odborih oziroma sejah odborov, ki smo jih imeli, ni bilo pravega odgovora. Gre za problematiko kadrov. Vi govorite o vseh teh projektih, ki ji boste izvajali v okviru skupnostnih oblik, ampak tudi v okviru skupnostnih oblik imate pomanjkanje kadrov, oskrbovalcev ni. Ni jih tako na področju institucionalnega varstva, kakor tudi ne v skupnostnih oblikah. Vi boste razne milijone torej namenili za razne projekte, pa študije, pa nekaj boste mogoče tudi gradili, ampak od kod boste pa dobili kader, da bo vse to izvajal? Namreč o tem ni bilo ničesar rečenega. Jaz sem uvodoma poudarila, da imate trenutno že takšno kadrovsko podhranjenost po izračunih Računskega sodišča, ker vi sami jih niste uspeli narediti, da mora trenutno eden oskrbovalec v domu starejših v osmih urah, ki jih ima v času svoje delovne obveznosti, oskrbovati 51 starostnikov oziroma izračunano malo manj kot 10 minut na enega oskrbovalca. Verjetno mi ni treba podrobneje govoriti, kakšna je potem nega in oskrba teh starostnikov, ne glede na to, da verjamem, da so vsi tam z neko srčnostjo in da se trudijo po najboljših močeh, ampak to včasih pač ne zadostuje. Problem so cene. Tudi tukaj je Računsko sodišče opozorilo na preplačevanje cen starostnikov in pa na nedoločene standarde oziroma normative, zaradi česar posledično uporabniki storitev niso v enakopravnem položaju. In tukaj vas Računsko sodišče opozarja, da je prišlo do tega prav zaradi tega, ker Ministrstvo za delo ni sprejelo ustreznih pravnih predpisov oziroma predpisi so sprejeti, pa niso popravljani v skladu z opozorili tako Računskega sodišča kot tudi socialne inšpekcije že v preteklih letih. Jaz ne govorim, da je bilo s to revizijo v mesecu septembru to ugotovljeno, ampak govorim že za leta za nazaj, 2014, 2015, 2016 vas je socialna inšpekcija opozarjala na to problematiko, danes smo leta 2019, pa ministrstvo zaenkrat še ni znalo ničesar o tem pojasniti, kako bo to rešilo. Glede samih projektov, ki bi se naj izvajali v okviru teh različnih študij in analiz za teh preplačanih, vsaj sama tudi osebno menim tako, 74,5 milijonov evrov. Govorite, da ne gre tukaj za neke študije in analize, jaz imam tukaj naziv in pa vsebine projektov, pa jih bom malo kar prebrala, ker me resnično zanima, prosim potem s stani pristojnih ministrstev, da natančno pojasnite, kajti na to vas je opozorilo že Računsko sodišče, ki je želelo natančnejša, konkretnejša pojasnila glede izvajanja projektov, pa jih niso dobili. Tako piše v reviziji in tudi tako je bilo včeraj na Odboru za delo, družino, socialne zadeve še enkrat s strani predstavnika Računskega sodišča ponovljeno. Verjetno imate kakšne vsebine bolj konkretno določene, bi resnično prosila, da jih danes tukaj poveste, predstavite z nekimi konkretnimi ukrepi in učinki, ker očitano je bilo, da mi zavajamo javnost. Bi pa tukaj predvsem izpostavila en takšen projekt, ki morda še posebej izstopa, pa me zanima, kakšne cilje boste z njimi dosegli, oziroma kaj sploh pomenijo, ker si tudi Računsko sodišče ni znalo pojasniti, kaj želite s tem doseči. Gre za prej omenjen projekt modernizacija mreže obstoječih enot v centre za nudenje skupnostnih storitev. Tukaj je Računsko sodišče opozorilo, da s strani ministrstva ni bila niti poznana beseda modernizacija oziroma je niso bili sposobni obrazložiti po odzivnem poročilu Računskega sodišča. V nekoliko podrobnejši opredelitvi vsebin imate napisano, da gre za »sofinanciranje infrastrukture, in sicer gradnja, nakup in/ali obnova za izvajaje storitev«. Zdaj mene zanima, glede na to, da imate za to predvidenih 21 milijonov 521 tisoč 500 sredstev: Ali boste gradili enote ali jih boste kupovali, jih boste obnavljali? Ne vem, ker iz te vsebine ni mogoče razbrati tega. Predvideno pa naj bi bilo sofinanciranje najmanj 30 enot. Zdaj kaj je enota, kaj bo s tem pokrito, kaj bo s tem zajeto, koliko pomoči potrebnih državljanov, starostnikov oziroma tistih, ki bi neko dolgotrajno oskrbo potrebovali, boste s tem zajeli? Enota ni definirana. Ali je s tem mišljeno, ne vem, 5, 6 uporabnikov, koliko? Kakšne konkretne cilje boste s tem dosegli? Da gre v posameznih primerih samo za neke študije in analize, jaz bom tukaj izpostavila, glejte, milijon sredstev imate namenjenih za oblikovanje projektne skupine, ki je že v izvajanju na ministrstvu, ki bo prispevala k oblikovanju strateških dokumentov in zakonodajnih sprememb, ki bodo posameznikom omogočale podporo za samostojno življenje. Oprostite, jaz bi pa res rada natančno analizo tega zakona, zlasti glede na to, da se je priprava sistemskega zakona dala v pristojnost Ministrstva za zdravje, tam je bil ustanovljen Direktorat za dolgotrajno oskrbo, imamo 12 zaposlenih, ki naj bi pripravili sistemske rešitve za sistemski zakon, ampak mi imamo še vedno predvidenih milijon evropskih sredstev za pokrivanje oblikovanja projektne enote, skupine v okviru Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve. Torej konkretno, kaj bo ta skupina naredila? Ne nekih splošnih navedb, strateških, ciljev in priprav sprememb, konkretno bi želela navedbo, kaj bomo s tem pridobili. Toliko za enkrat z moje strani. Jaz moram reči, da je ta razprava vendarle pokazala, da je še kako potrebna. Računsko sodišče je več kot očitno opozorilo tudi na kršitve zakonodaje in predpisov, zlasti glede neodzivnosti pristojnih ministrstev. Vendarle bo treba nekaj reči glede tega in jaz upam, če imamo vsi neke čiste namene za to, da se bo razjasnilo to stanje oziroma ta nenamenska ali pa kot vi trdite namenska poraba teh 74,5 milijona evrov, potem ne vidim razloga, zakaj se ne bi ta priporočila Slovenske demokratske stranke vendarle sprejela. Potem vi v Vladi, na ministrstvih dokazujte, da so ta sredstva bila namenska in zakaj točno bodo porabljena. Hvala lepa.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Naslednji dobi besedo gospod Jožef Lenart. Pripravi pa naj se gospod Nik Prebil. Jožef Lenart, izvolite.
Spoštovani! Spoštovana predsedujoča, hvala lepa za besedo. Nekako moram reči, da je dolgotrajna oskrba oziroma socialno varstvo in skrb za ostarele pri nas šibka točka obeh resorjev, ki sta potrebna močne prevetritve. Ta dva resorja nista sama kriva za stanje, sedanje vodstvo, ampak je seveda v zadnjih letih bilo tukaj več kot zaostajanje. Če rečem, da kar tri od kompletnih ministrskih ekip za nazaj niso izpolnjevale niti osnovnih pogojev za to, da bi se dolgotrajna oskrba spravila na normalni nivo. Se pravi, problemi se vlečejo, problemi se večajo. Zato je sedaj seveda že popolni revolt s strani združenj ostarelih in seveda tudi Zveze društev upokojencev. Če pa se takole izrazim, bi lahko pričakovali tudi neke vrste starostno ljudsko vstajo. To, kar se v Sloveniji dogaja, tako se ne bi smelo delati z ostarelimi. Težave so več kot zajetne, po oceni Skupnosti socialnih zavodov več kot 10 tisoč oseb čaka na sprejem v domove ostarelih, zaradi česar potem imajo težave tako njihovi svojci kot tudi sami, izpostavljeni so nevarnostim. Ljudje, ki imajo doma onemoglega starega starša ali starša, si tudi ne upajo oditi na zasluženi dopust, zaradi tega, ker tudi ni možnosti, da bi poklical nekoga, da bi ti za 10 dni popazil na onemoglo ostarelo osebo, v domu pa ni prostora. Govorimo torej o neke vrste nasedanju ali brodolomu tega celotnega področja dolgotrajne oskrbe, in sicer bom rekel, da je to, kar dolgotrajno nasedanje ali pa polom, ki traja 10 let. Tudi ministrica za delo, družino in socialne zadeve in enake možnosti je priznala 10 letno neaktivnost za nazaj. Sedaj moram reči, da verjamem, da se nekaj dela, ampak efektov ne vidimo. Minilo pa je tudi leto dni od vlade Marjana Šarca, tako da pričakujemo, da bo po tem času končno, po 15 letih in treh neuspelih poizkusih vzpostavitve zakona za dolgotrajno oskrbo, nov zakon nekako zaživel, da bomo imeli neko zdravo prenovljeno osnovo in dejansko, da bi se začeli kazati rezultati ter reševati to težavo, to krizo, če se tako izrazimo. Če pa se problemi dolgoročne oskrbe v Sloveniji ne bodo rešili, pa jaz verjamem, da nas ne čaka nič dobrega. Že po tistem starem pregovoru, ki pravi, Ti očeta do praga, sin pa tebe čez prag, če mi ne bomo poskrbeli za naše starejše, ne moremo pričakovati, da bodo naši mladi poskrbeli za nas. Imamo na neki način možnosti, da se to popravi. Seveda ne bomo tega rešili čez noč, ker je zadeva, če tako rečemo, lezla iz težave v težavo. Govorimo pa danes tudi o priporočilu Vladi, ki ga v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke želimo nasloviti na vse udeležene strokovnjake in opomniti na to, da tisti strokovnjaki, ki so v preteklosti delali na teh področjih, ki ne vemo, ali so tam delali ali so spali, ker če so delali, učinkov od njih seveda ni bilo. Obsodbe vredno pa je tudi, če bi se nekako za namene nekih študij, ki pa tudi morajo biti, namenilo neke velike vsote denarja, da bi potem vse težje gradili tisto, kar je najbolj potrebno, to so domovi in z njimi postelje, ki jih primanjkuje. Se pravi, vsak evro, ki je razpoložljiv, je potrebno nameniti za pridobitev postelj. Če se nekako dotaknemo, koliko kaj stane. Dom za ostarele, med štiri in pet milijonov je cena zanj, ima 100 postelj. Če bi nam jih uspelo zgraditi pet, smo že v začetku reševanju tega problema. Če zgradimo še nekaj dnevnih centrov in če nekaj sredstev še namenimo za pomoč na domu, potem se zadeve začnejo premikati. Seveda si ne smemo okoli tega zatiskati oči. Dobro je, da se danes o tem pogovarjamo. Bi pa se morda dotaknil še ene zadeve, ki se je je tudi včeraj ministrica dotaknila, da nekaterih evropskih sredstev ni mogoče namenjati za drugo, kot so namenjena. Se pravi, pri Evropski komisiji se običajno da gor žige ali pa blagoslove na to, kaj bomo v Sloveniji s temi sredstvi delali, kaj bomo prejeli. Strinjam se, da je za do sredstev priti in jih potem pravilno porabit, potrebno veliko strokovnosti, veliko znanja. Ampak glede na to, da pa smo bili v zadnjem času na dveh ekskurzijah v Bruslju, obiskali Evropsko komisijo tudi, koalicijski poslanci ste videli, da so nam tam povedali, da se dejansko da za sredstva pogajat, tudi za namensko porabo ali pa namenskost se da kdaj kaj izpogajati. V zadnjem času imamo strašansko slabo črpanje evropskih sredstev. Za 5 let nazaj lahko govorimo, da je to bila neka naša rakrana. Obiski ministrov so bili med zadnjimi izmed osemindvajsetih članic v Bruslju. Obiskov naših ministrov tam nikoli ni bilo ali pa so pošiljali neke druge, svoje zastopnike, zaradi tega potem je tudi zadeva takšna, kot je. Tukaj imam en kratek sestavek ali pa povzetek komentatorja Neizkoriščeni milijoni, neizkoriščeni evropski milijoni, in sicer govori v tem smislu, da je najuspešnejša država pri črpanju evropskih sredstev Finska, Slovenija pa je od repa navzgor šesta. Če želimo dosegati razvoj in če želimo dobro poskrbeti za naše starostnike, bi se tukaj moralo kaj spremeniti. Zakaj se do zdaj ves čas izgovarja en na drugega, da je zadeva dejansko v neki pat poziciji? Nazaj mogoče ni vredno gledati, za naprej pa moramo vedeti, da se bo po vsej verjetnosti potreba po kapacitetah v domovih in po drugi oskrbi zaradi staranja prebivalstva podvojila ali potrojila. Sprašujem se, kaj se bo dogajalo z nami pa tudi v naslednjih letih z našimi starostniki, če že sedaj ne moremo rešiti te težave? Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Nik Prebil, pripravi pa naj se gospod Matjaž Han.
Spoštovana podpredsednica, najlepša hvala za besedo. Kolegice in kolegi! Vsekakor se strinjam, da se problematike na področju ne samo starejših, ampak celotne oskrbe zavedamo in jo naslavljamo. O tem smo govorili tudi včeraj na Odboru za delo, družino in socialne zadeve in mislim, da je to prav. Potrebno je sprejetje zakona o dolgotrajni oskrbi, se strinjam. Po pojasnilu Ministrstva za zdravje, je to prioriteta, in tudi priporočila Računskega sodišča bodo v tem zakonu upoštevana. Če grem na področje oskrbe starejših, se vsekakor strinjamo, da gre za občutljivo tematiko, bila je tudi medijsko zelo izpostavljena. Strinjamo se tudi, da je premalo mest za starejše, da so cene oskrbe previsoke. Ministrstvo zagotavlja, da je ustanovilo tudi delovno skupino, ki bo preučila problematiko in dala predlagane rešitve. To je seveda v redu, ampak določene skupine so bile tudi ustanovljene že v preteklih mandatih, ker se zadeva že vleče kar nekaj let, in jaz res čim prej pričakujem rešitve na tem področju, ker je treba temeljito preveriti in spremeniti vrsto dosedanjih postopkov in pa preveriti neke obstoječe konceptualne rešitve glede tega. Strinjam se tudi s tem, kar je bilo povedano prej, česar se ni rešilo zadnjih 10 let in tudi več, ne da se ne da rešiti, ampak se ne bo rešilo čez noč, ker je zadeva kompleksna in je treba zagotovit delujoč sistem in tudi denar. Dostopnost storitev pri oskrbi starejših je torej mogoča s tem oblikovanjem novega stebra, ravno s tem zakonom o dolgotrajni oskrbi. V Sloveniji še vedno prevladujejo storitve institucionalnega varstva starejših. V preteklosti se resnično ni dovolj podpiralo razvoja storitev skupnosti, zaradi česar se je povečal in se še povečuje pritisk na institucionalno varstvo, temu sledi tudi povečano število vlog za domove. Ampak v celoti se moramo najprej zavedati, kaj sploh je dolgotrajna oskrba in kdo vse bo vanjo vključen. Glede na to revizijsko poročilo Računskega sodišča, jaz se v to, kaj je prav ne bom spuščal, ker je pač Računsko sodišče samostojen organ, ločen od zakonodajne veje oblasti, tako da se v to res ne mislim spuščati. Je pa Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve povedalo, da ta sredstva, ki so pri njih, in to je 51 milijonov 849 tisoč 600, niso namenjena samo preizkusu ustreznosti rešitev na področju dolgotrajne oskrbe, ampak tudi zagotavljanju storitev za porabnike, zagotavljanje pogojev za izvajanje storitev, kamor pa spada tudi investicija v infrastrukturo. Iz proračuna Ministrstva za zdravje je bilo teh sredstev 23 milijonov evrov, ki jih v 80 % sofinancira EU, 20 % Slovenija, kot je bilo že rečeno. Sredstva so bila pridobljena v letu 2017 za pilotne projekte, ki bodo podpirali prehod do izvajanja sistemskega zakona o dolgotrajni oskrbi, ki bo prišel pred nas, in model dolgotrajne oskrbe v skupnosti in da se celotna mreža tudi prilagodi. Na tem delata tako Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve kot Ministrstvo za zdravje. Jaz se tukaj vseeno sprašujem, ali res je potrebno toliko gradnje in cel kup novih domov. Nekaj definitivno sigurno, to se strinjam. Ampak v tej smeri se moram opreti na včerajšnjo izjavo gospoda Hana na odboru, da si ljudje oziroma starejši, ki pač tovrstno oskrbo potrebujejo, resnično želijo biti doma, v svojem okolju, dokler le lahko. In jaz predlagam, da se jim pač to omogoči s to oskrbo na domu. Kdor pa oceni oziroma želi ali pa zaradi takšnih in drugačnih razlogov ne more ostati doma, pa mu seveda moramo omogočiti to, da gre živeti v dom. Verjamem, da je mesta mogoče zagotoviti tudi z določeno reorganizacijo in pa spremembo obstoječega sistema domov, nekaj pa tudi z novogradnjami. Resnično drži, da je Slovenija postala in bo postala še vedno bolj stara družba, s čimer se vsekakor povečuje potreba po tej dolgotrajni oskrbi. Ampak pri tem vprašanju ne gre samo za oskrbo v starostnem obdobju, gre tudi za povezanost z drugimi podsistemi, recimo, tudi z rodnostjo v naši državi, ki je trenutno zelo nizka. Jaz sem pred kratkim bral, da bo do leta 2100 v Sloveniji 300 tisoč manj Slovencev, kar je zame kar izjemno šokanten podatek, glede na to, da nas je samo 2 milijona. Kot rečeno, gre resnično za neločljivo povezanost z drugimi sistemi, kot je tudi izobraževanje, celotno zdravstvo, pokojninsko in invalidsko zavarovanje in nenazadnje s celotno miselnostjo države, ki pa se, žal, pri nas včasih zelo težko premakne in neke mrtve točke. Vezano na to je tudi Varuh človekovih pravic opozarjal na podobne zadeve, da sta zdravstvena in socialna oskrba neločljivo povezani. In jaz resnično upam, da se je to prelaganje odgovornosti ustavilo in da se bo z zakonom o dolgotrajni oskrbi na Ministrstvu za zdravje zadeva premaknila, ker moramo vzpostaviti sistem, ki je dostopen, učinkovit in pa finančno vzdržen, ki bo pa temeljil na tej solidarnostni pravičnosti in pa tudi medgeneracijski solidarnosti, tako med mladimi kot tudi starejšimi. Naj tukaj še opozorim na neko zelo pomembno povezanost tima, ki je medicinska sestra, zdravnik in na koncu tudi pacient, pa ne glede na to, da imajo pri tej oskrbi bistveno vlogo negovalci in pa medicinske sestre. Jaz se resnično strinjam, da je treba njim dati neko večjo vlogo, jim zagotoviti pogoje in pa pač tudi ustrezno plačilo, seveda za ustrezno opravljeno delo. Kar se tiče cen, cene so različne, to je dejstvo. Ampak če se oprem samo na to, kar sem prej govoril, področje pomoči na domu, tukaj pač imajo škarje in platno v rokah zgolj samo občine, ker je občina tista, ki izbere izvajalca storitve na svojem ozemlju, da soglasje k ceni storitve, z višino svoje subvencije pa vpliva na to ceno storitve, ki jo pač na koncu uporabnik plača. In ravno ta ureditev tega področja bo zagotovila enako dostopnost in dosegljivost storitev, ki je predvidena v okviru te zakonske ureditve dolgotrajne oskrbe. Mogoče še o pilotnih projektih dolgotrajne oskrbe. Potekajo trije: Celje, Krško, Dravograd. Jaz sem pred kratkim sedel z vodjo doma v Dravogradu in Koroški dom v okviru tega pilotnega projekta ponuja storitve v treh občinah, programe v sedmih koroških občinah, gostili so že 62 domov. In pri vseh je bil prepoznan pozitiven vpliv, ker se nudijo vse oblike socialno varstvenih storitev tako v domu starostnikov kakor tudi na domovih posameznikov. Z udeležbo v tem projektu želijo predvsem razvijati nove storitve, kot so tudi recimo razdeljevanje hrane upravičencem in izobraževanje neformalnih oskrbovancev in tistim, ki nudijo pomoč na domu, pa tudi nekakšne sprostitve z glasbo pri starostnikih z demenco. Predvsem pa je bil cilj, da se preveri že obstoječe zadeve in kje se lahko nadgradi. Je pa res, da je bilo v času izvajanja tega projekta že ugotovljeno, da je treba obstoječe kapacitete prilagajati – s tem se definitivno strinjam – in pa pomanjkanje kadra, ki je v naši državi tako ali drugače vidno tudi na več področjih. No in tukaj se spet vrnem v tisto povezanost sistema, o katerem sem prej govoril, v izobraževanje. Mi moramo določiti, koga in kaj v našem izobraževalnem sistemu potrebujemo, da ne bomo izobraževali kadra, ki je nezaposljiv, in kadra, ki ga Slovenija, ne bom rekel, da ne potrebuje, ampak težko najde svojo zaposlitev in mesto v družbi. In seveda, kot sem prej rekel, moramo zagotoviti ustrezno plačilo za ustrezno delo. Tukaj pa jaz še vedno pogrešam vzvode tistih na vodilnih položajih, da lahko tistim, ki delajo dobro, dodajo nekaj pri plači, in tistim, ki delajo slabo, tudi vzamejo, ker navsezadnje se pač, kot vidimo, vedno začne in konča pri denarju. Glede stanja na področju varstva starejših imam jaz podatek – pa bi prosil Ministrstvo za delo in družino, naj me popravi, če slučajno imam napačne informacije –, da je v javnih domovih za starejše trenutno 13 tisoč 466 mest, v zasebnih domovih za starejše s koncesijo 5 tisoč 320, v posebnih zavodih za odrasle 2 tisoč 253 mest, kar znese skupno 21 tisoč 39 mest. Tistih, ki imajo aktualne prošnje in pa so zainteresirani za takojšen sprejem, je v tem trenutku okoli tisoč, torej mest primanjkuje tisoč, in to je neizpodbitno dejstvo. Jaz verjamem, da se bo ta številka z leti seveda še večala, če ne bo predčasnih rešitev. Ampak kot rečeno, jaz verjamem, da so zdaj res ti ukrepi počasi na poti in da te rešitve tudi bodo. Do leta 2022 bi namreč po nekaterih ocenah potrebovali še 2 tisoč mest glede na stanje, kakršno je danes. Še nekaj o predvidenih ukrepih in investicijah. Obetajo se višja proračunska sredstva v višini 5 milijonov letno v letu 2020 in 2021, kar seveda pozdravljam. Tukaj so pa možne še druge rešitve, kot so dodatna sredstva za gradnjo javnih domov, gradnjo novih enot po principu javno-zasebnega partnerstva, kar je pač hitrejše in učinkovitejše, stane pa uporabnika tudi lahko več, zagotovitev nekih evropskih sredstev v naslednjem programu 2021–2027 in pa številne druge. Pričakujem, da se bodo ta sredstva pridobila in tudi izkoristila. Po podatkih, ki jih imam, je bilo od leta 2007 do 2019, praktično v 12 letih, skupaj za investicijo v domove namenjenih 40 milijonov 247 tisoč 484 evrov, kar jaz resnično vidim kot res majhen znesek. No, to tukaj bi sigurno morali vložit več, da bi danes imeli sistem, kot ga želimo. Kot rečeno, me pa veseli, da je to povišanje spet prišlo v proračun, in sicer 5 milijonov letno. In Ministrstvo za zdravje je pojasnilo, da na ustrezen način pristopa k uresničevanju strateških ciljev pri načrtovanju tega novega sistema dolgotrajne oskrbe. Nikakor pa ne moremo govoriti o nekih slabostih obstoječega sistema dolgotrajne oskrbe, ker pač obstoječega sistema dolgotrajne oskrbe na žalost še nimamo. Upam pa, da ga bomo čim prej dobili, ker zamujamo. Zamujamo že kar vrsto let. 14. 10. je potekala tudi 31. nujna seja Odbora za delo, družino in socialne zadeve, kjer so tisti, ki so bili povabljeni na sejo, izpostavili tudi, da vseeno stanje v domovih za starejše ni tako katastrofalno, kot se v nekaterih trenutnih želi prikazati, da pa je pozornost potrebno nameniti tistim, ki so v domači oskrbi in določene storitve tudi potrebujejo, da je zakon nujen in da je velik problem, kot že rečeno, tudi kadrovska podhranjenost domov za starejše. Je pa res, da je državni sekretar tudi rekel takrat, da je Državni zbor ministrstvu v preteklih letih naložil veliko zakonskih obveznosti, za kar je pač sredstva treba zagotoviti. In med drugim je bilo zaradi omenjenih obveznosti veliko sredstev namenjenih tudi socialnim transferjem. Takšno povečanje dolgoročno privede ravno do tega, česar se hočemo izogniti, to je podeljevanje koncesij in pa zasebnih domov za starejše. In jaz osebno sem še vedno mnenja, da tisti, ki ta socialni transfer in neko pomoč potrebujejo, da jim jo je seveda potrebno dati, naj jo tudi dobijo. Ampak po drugi strani pa tisti, ki sistem izkoriščajo in pa so del anomalije, te pa mora sistem zaznati in jim to, kar jim ne pripada, tudi vzeti. In to, spoštovani, je zgolj in samo odločitev politike. Res je, da se je ob vsem tem potrebno držati tudi določenih zavez, ki smo jih dali v preteklosti, tudi v Resolucijo o nacionalnem programu socialnega varstva, ki se izteče 2020, ampak vseeno sem mnenja, da se marsikaj še da narediti. Če mogoče zaključim. Dolgotrajna oskrba resnično ni vprašanje samo starejše populacije, ker bodo to dolgotrajno oskrbo in sistem, ki ga bomo razvili, lahko potrebovali tudi mlajši. Glejte, tudi meni se lahko danes zgodi, ko grem domov, da sem udeležen v prometni nesreči, dobim tako hude poškodbe, da to oskrbo potrebujem do konca življenja. Tukaj resnično niso samo starejši, ampak cel skupek tistih, ki bodo takšno dolgotrajno oskrbo večletno tudi potrebovali. Ministrstvo za finance je pripravilo izračune, kaj je obseg teh storitev in kakšen je delež populacije, ki bodo te storitve dolgotrajne oskrbe potreboval. In res bo treba izbrati nek realen scenarij in nek realen vir financiranja. Nekako mislim, da bo verjetno to zelo težko postal celoten strošek države in da bomo v tej družbi, ko sem prej rekel, mogoče morali spremeniti neko miselnost in k tej naši dolgotrajni oskrbi participirati že v mladosti. Pregled tujih držav kaže, da ta prispevek obstaja in je tudi prostovoljen, se pa zanj odloča relativno velika večina prebivalstva. Mene, spoštovani kolegi, zanima, ali je Slovenija pripravljena oziroma ali je naše prebivalstvo pripravljeno dajati denar za dolgotrajno oskrbo že od neke začetne aktivne delovne dobe, če boš to storitev mogoče potreboval. Tukaj je potrebna sprememba miselnosti in jaz resnično upam, da se bo to v naši državi enkrat zgodilo in bomo v skupni meri pripomogli k razvoju sistema. Citiral bi še ministra Šabedra, z dne 28. 8. za STA: »Da je področje dolgotrajne oskrbe treba urediti tako, da bodo ljudje storitev dolgotrajne oskrbe dobili, ko jo bodo potrebovali.« Resnično še za zaključek želim, da se ti ukrepi zgodijo, predvsem pa, da bo politika našla moč in pa voljo za sprejetje, ko bo ta zakon v Državnem zboru. Ne želim si pa tudi, da govorimo o tem, kaj so, še manj pa o tem, kaj smo, ker nekaterih takrat, ko se je to delalo, tukaj še ni bilo, ampak predvsem, kaj bomo storili v prihodnje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Matjaž Han, pripravi pa se gospa Nataša Sukič. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica. Spoštovani! Danes je dan boja proti revščini. 268 tisoč ljudi živi pod pragom revščine in verjemite mi, da največ starejših. In danes smo v tej okrogli dvorani na nek način vsi poenoteni, da je treba na tem segmentu, ko govorimo o starejših, ko govorimo o dolgotrajni oskrbi, nekaj narediti. Včeraj je Marijan Pojbič na seji rekel, 24 ur sedimo v tej sobi, se vse zmenimo. Drži in jaz mislim, da lahko to naredimo. Zmenimo se, da SDS ne bo dajal ustavne obtožbe predsedniku Vlade zaradi fiskalnega pravila, damo dodaten denar na Ministrstvo za delo in na zdravje, in drugo, dobimo družbeni konsenz med vsemi v tej državi, med politiko, da bo pri dolgotrajni oskrbi potrebno vsakemu izmed nas, vsakemu državljanu, ki je aktiven, iz svojega žepa dati nekaj evrov na solidaren način za to, da bomo imeli to dolgotrajno oskrbo. Ampak, ne, kajne, ker politika je za to, da se med sabo obkladamo, da si izmišljujemo, da zavajamo in tako naprej. Prvi del, ki ga moram takoj demantirati, ta današnja seja ni bila namenjena skrbi za ljudi, za starejše, ampak da kolegi iz opozicije oklofutajo tiste, ki so sedeli na ministrstvu, in preberejo stališče Računskega sodišča ter interpretirajo Računsko sodišče tako, da je bilo v tej državi porabljenih 74 milijonov za študije. Jaz sem že včeraj rekel, če je res v tej državi ministrstvo za delo v desetih letih porabilo 74 milijonov za študije, ne da je treba kazensko ovaditi vse tiste, ki so to podpisovali, ministrstvo za delo in ministrstvo za zdravje je treba ugasniti. Veste, kaj je 74 milijonov za papir? To je po moje kakšnih 35 tovornjakov. Nekaj teh študij mora biti nekje shranjenih. Verjetno je Računsko sodišče videlo, kam je ta denar šel, katere inštitucije so to pobrale in tako naprej. Seveda nič od tega. In ker še kar zavajate, še kar zavajate, še kar govorite, da je 74 milijonov denarja bilo porabljenega za študije, vam bom samo prebral, kaj je včeraj, sicer po moji dvakratni prošnji, izjavil predstavnik Računskega sodišča. Rekel je takole: »Ne bi prevzemal odgovornosti za povzemanje naših sporočil v javnosti. Tega ne morem storiti. Prevzemam odgovornost za to, kako je zapisano v revizijskem poročilu. Kaj pa javnost in ali politika dela iz tega, kar smo mi zapisali, tega oziroma te odgovornosti pa ne morem prevzeti.« Skratka, gre za namenjena in ne še za porabljena sredstva. Porabljenih sredstev za neke študije je bilo 69 tisoč evrov. To je delal nek inštitut za socialo in to je vse vidno. Vi pa še kar, še kar in še kar. Drugo, kar bi moral reči. Če že berete revizijsko poročilo, potem morate ugotovit, da nobena politika ni nič naredila, ne Kopač Mrak, ne zdajšnja ministrica, ne gospod Vizjak, ne gospa Cotman, ne gospod Svetlik. Pa to vsekakor niso bili vsi SD-jevi ministri? So bili malo Desusovi, so bili malo vaši, so bili od Nove Slovenije, so zdaj malo od SMC, zdaj od LMŠ. Seveda je fajn govoriti takrat, ko nimaš ministra, je tisti drugi minister kriv, tvoj minister nič ni kriv. Mi med sabo, dragi moji, se bomo morali zmeniti, vsa politika je kriva. V tej državi moramo doreči prioritete. Jaz sem že včeraj rekel, ko smo bili mi na oblasti, takrat je bil Svetlik, ki je bil sicer član Desusa, takrat je šlo vsak dan 100 firm v stečaj. Mi smo reševali delovna mesta, mi smo reševal socialne probleme v državi, ki so bili ne na sami strani upokojencev, ampak tudi na strani delavcev. Marko, lahko ti govoriš, gor, dol, ampak saj veš, ti si bil tudi v izvršni, si bil v Sodu, tudi veš, kaj se je takrat dogajal, delal si dobronamerno, tako kot smo mi delali dobronamerno takrat, ko smo vladali, ampak ni bilo toliko denarja kot zdaj, ga je bilo bistveno manj. SMC nam je prej očital, govorim zelo iskreno, ampak je imel v prejšnjem mandatu predsednika Vlade in veliko idej, kaj mora Anja Kopač Mrak naredit. Zdaj ima ministrico za delo in naj naredi. Ampak zmeraj imamo ideje takrat, ko nismo na oblasti, in takrat, ko nimamo mi ministrov. Takrat imamo ideje. Ko pa imamo škarje in platno, takrat je pa nemogoče. Demografija je problem ne samo Slovenije, problem Evrope. Mi smo družba, ki se stara. Jaz sem včeraj rekel in govorim, jaz mislim, da je to celo pozitivno, hvala bogu, da dlje živimo. Problem je samo, na kakšen način bomo tem ljudem ali pa nam, ki bomo dlje živeli, zagotovili, da bomo kvalitetno teh deset let dlje preživeli. To je pomembno. In ja, meni lahko naredijo marsikakšno študijo, ampak jaz, ko pa sem med ljudmi, pa vem to, kar je tudi rekle Nik, ljudje želijo biti doma. Ljudje si ne želijo iti v domove. Star človek želi biti doma na svojem kavču, da pridejo prijatelji k njemu, da pridejo, hvala bogu, če jih imajo, sorodniki k njemu. To moramo omogočiti. So pa ljudje, ki pač ne morejo, nimajo sorodnikov, je treba iti v dom. Ampak mi danes imamo ta problem, dragi moji − zakaj so polni domovi? Ja, dejstvo je, je tukaj tudi rekel Marijan Pojbič, da jih nismo gradili, ampak je še drugo, mi 40 % domove napolnimo z ljudmi, ki jih pripeljemo direktno iz bolnic. To je problem. Jaz bi se kar strinjal s tistim, kar je včeraj Marjan rekel, čeprav tako po svoje, kot on zna, politika se bo morala odločiti, vi boste morali reči, ne bomo zmeraj govorili o fiskalnem pravilu, kadar nam ne paše, mi bomo morali vsi skupaj reči, tole je prioriteta, in če je prioriteta reševanje, v tem primeru demografije starosti v tej državi, bomo morali tukaj več denarja nameniti in se bomo morali tudi včasih malo Evropi zameriti, ker nekatere države delajo po svoje. Italijani imajo lahko ne vem koliko minusa v svojem proračunu, Francozi tudi, še kateri drugi tudi, samo mi se moramo držati fiskalnih pravil, vseh problemov, probleme imajo pa naši ljudje. Včasih bomo morali reči, poglejte, nas je sicer samo dva milijona in nekatere stvari bomo sami rešili, tudi če ne bomo do vejice kakšne maastrichtske ali katerekoli zadeve spoštovali. Dragi moji, ne kazati samo s prstom na enega, vsi mi smo krivi. Vsi mi smo imeli neke ministre, pa takrat nismo nečesa naredili, ker so bile druge prioritete, druge težave. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo gospa Nataša Sukič, pripravi naj se gospa Jelka Godec. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovane, spoštovani! O čem se mi pravzaprav prerekamo? O ubogih priporočilih Računskega sodišča. O priporočilih, ki so narejena na podlagi neke resne revizije stanja, se mi tukaj prerekamo in se gremo neko užaljenost, kdo na koga s prstom kaže. Uboga priporočila. Če bi nekaj ukrepov sprejeli takoj, bi olajšali življenje starostnikov v domovih za starejše, ker točno vemo, da se dogajajo stvari, ki se ne bi smele dogajati. Dogaja se, da preplačujejo storitve, da dvakrat plačujejo storitve in da so velike razlike v cenah med tistimi domovi, ki so v privatni lasti, in tistimi, ki so v javni mreži domov. Ampak ne, spoštovane in spoštovani, mi niti pri tako preprosti stvari, kot je nekaj preprostih ukrepov in poslušati priporočila Računskega sodišča, nismo sposobni konsenza. Včerajšnja razprava na odboru je jasno pokazala, za kako temeljni strukturni problem pravzaprav gre, ko se mi dotaknemo problematike starejših. Pri vsebini, kjer bi se dejansko morali vsi poenotiti. Ko poslušam te lepe besede, smo vsi enotni, kako je treba pristopati, ampak potem, ko pa gre za politike, se pa to razvodeni. Ne glede na našo politično barvo, bi morali biti poenoteni, a ostajamo razklani, in to celo, kot rečeno, pri priporočilih Računskega sodišča, lepo prosim. Naj zvonijo še takšni alarmi, stvari očitno ostajajo iste. Pod pretvezo demografske krize se upravičuje nadaljnje krčenje, razgradnjo in privatizacija javnega pokojninskega sistema. Kako sicer brati predlog proračuna za leti 2020 in 2021, kjer tako rekoč ni namenskih sredstev za gradnjo domov za starejše. Kako naj to torej beremo? In vsi bi morali prebrati knjigo Simone de Beauvoir Starost, ki mi je pred kratkim prišla v roke. Predvsem mi, ki smo oblikovalci politik, bi jo morali prebrati, da bi doumeli vse razsežnosti, ko govorimo o problematiki starejših, zares doumeli. Namreč starost je podrejena družbeni razklanosti in je prvovrstno politično in kulturno vprašanje ter predmet ideoloških špekulacij, o tem se ne gre sprenevedati. Naš odnos do starosti in starih je notranje povezan za razmerje moči v družbi in je razredno opredeljen. In kot pravi avtorica: »Star človek je periferija človeškega stanja, ni prepoznan in nihče se ne prepozna v njem.« In to je dejstvo, mi tukaj govorimo lahko karkoli. Če bi mi zares doumeli besede, ki jih je zapisala ta teoretičarka, bi drugače postopali in bi imeli danes tukaj konsenz pri takih stvareh. V preteklosti, ki jo avtorica temeljito analizira, so sicer obstajale tudi družbe, ki so starost spoštovale, recimo Kitajska v času Konfucija, na drugi strani pa je vnebovpijoči današnji nič kaj spodbuden pogled na to obdobje v človekovem življenju. Tudi pri nas na žalost nenehno poslušamo o staranju prebivalstva in starih, ki naj bi vse bolj postajali strošek in družbeno breme ali pa še ena tržna niša več, kot vidimo na primeru situacije starostnikov v domovih za ostarele. Država je odprla trg tam, kjer ga ne bi smelo biti. Vnos tržne logike in odsotnost javnih politik in sredstev je povzročil, da skrb za starejše namesto javnega servisa vse bolj postaja posel, sramoten posel. In o tem smo včeraj zelo dosti govorili in še kar naprej se tukaj sprenevedamo in delamo razne analize, premikamo ureditev te situacije v prihodnost, vedno znova premikamo časovnice iz leta v leto. Vprašati se je treba, zakaj psihiatrične bolnišnice postajajo zasilne bilke za starejše in onemogle. Odgovor je jasen, ker so institucionalne zmogljivosti omejene, druge vrste skupnostne pomoči in podporne službe v lokalnih okoljih pa slabo razvite. Zato se starostnike vse pogosteje napotuje tudi na psihiatrijo, recimo, tak primer je psihiatrična bolnišnica Idrija, ki jasno pove, da so vse pogosteje na zdravljenje k njim napotene osebe z demenco s pridruženimi psihičnimi in vedenjskim motnjami, ki same ne morejo živeti, prostih postelj v domovih za starejše pa preprosto ni. In vprašati se je treba, zakaj je država popolnoma zanemarila področje oskrbe starejših, o tem pričajo nizke, sramotno nizke pokojnine, visoka stopnja tveganja revščine med starejšimi, visoki stroški institucionalne in neinstitucionalne oskrbe starejših ter kar 11 tisoč 470 starejših, ki ta trenutek čakajo na prosta mesta v domovih starejših občanov. To so tisti, ki so se prijavili, ne mi zdaj prodajati zgodbe o tem, kako želijo vsi starejši ostati doma. 11 tisoč 470 tisoč je tistih, ki ta trenutek čakajo, ki so prijavljeni, ki stojijo v vrsti. Torej želijo domsko oskrbo ali pa kakšno drugo alternativno obliko, recimo, v teh nekih skupnostnih domovih ali kakorkoli že. Z dodeljevanjem koncesij zasebnim družbami in oblikovanjem predpisov, ki omogočajo ustvarjanje profita z izvajanjem dejavnosti skrbi za starejše, je država odprla trg tam, kjer ga absolutno ne bi smelo biti. Vnos tržne logike in odsotnost javnih politik je tisto, kar naj nas ta trenutek najbolj skrbi. Vprašati se je treba in zares se je treba to vprašati, kako da kot družba sprejemamo bedo, v kateri živijo revni stari, in ignoriramo probleme, s katerimi se soočajo. To, da jih ignoriramo, jasno kaže neposluh za to poročilo Računskega sodišča in neposluh za to, da bi ta trenutek nemudoma lahko z nekaj ukrepi korenito izboljšali, vsaj neke normative postavili in bi pozneje delali zakon o dolgotrajni oskrbi na nek tehten način. Mi zakona za to, da ta trenutek popravimo stanje, v resnici sploh ne potrebujemo. Če se ponovno nekako oprem na Simone de Beauvoir: »To je dejansko zločin naše družbe.« in avtorica nadaljuje: »Starostna politika je škandalozna tako, kot je škandalozen način, na katerega se obravnava večina ljudi tako v mladosti kot v zrelih letih.« Konec navedka. Res je in tu se moram strinjati z Računskim sodiščem, v času, ko kar 11 tisoč 470 starostnikov čaka na prosto mesto v domu starejših občanov, v času dobesednega razpada sistema dolgotrajne oskrbe, je Vlada za pilotne projekte neinstitucionalne oskrbe starejših namenila 74,5 milijona evrov evropskih sredstev, s čimer ne bi bilo nič narobe, če bi mi jasno videli finančni razrez, finančno strukturo, kam konkretno bodo ta evropska sredstva šla, v katere konkretne projekte. Večkrat smo slišali, da bo nekaj teh skupnostnih enot narejenih na Primorskem, na Koroškem, na Primorskem 70 mest, na Koroškem 70 mest in še 30 bivalnih enot. Koliko bo to postelj? Jih je 200, recimo, po nekem optimističnem scenariju ali pa 170? Ne vem, pri 11 tisoč 470 čakajočih. Še več, v novem predlogu proračuna sredstev za izgradnjo domov za starejše ni. In to zdaj, ko nam primanjkuje toliko mest. Niti enega torej doma za starejše ne bomo zgradili, niti ene nove postelje pridobili − ali pač, če gre verjeti besedam ministrice, da je namenjenih dvakrat pet milijonov, mislim. V Levici nikjer ne najdemo te postavke, pa naj se še tako trudimo in si razbijamo glavo. Ampak če tudi dvakrat pet milijonov, se vprašamo, koliko domov pa bomo zgradili z dvakrat pet milijonov. Ali bomo zdravili dva, bomo dobili 200, 300 novih kapacitet postelj za namestitev? Zakaj ne bi teh 74,5 milijona šlo v to, da bi se te skupnostne enote konkretno zgradile za ta denar, ki bi omogočile namestitev ljudi, ne samo dvakrat 70 plus 30 bivalnih enot, namestitev teh ljudi konkretno. 74,5 milijonov je ogromno denarja in zato nas tukaj na tem mestu zelo zanima in upravičeno to zanima tudi Računsko sodišče, kakšna je finančna konstrukcija, kakšen je razrez teh 74,5 milijona, kam bo šel ta denar, konkretno kam. V imenu transparentnosti je to potrebno jasno in glasno povedati, pokazati nam poslankam in poslancem in celotni javnosti. Zato seveda menim, da Računsko sodišče popolnoma pravilno ugotavlja, da je znesek 74,5 milijonov nesorazmeren stroške v primerjavi s potrebnimi sredstvi za zagotovitev manjkajočih kapacitet. Zato se, spoštovani kolegice in kolegi, nehajmo sprenevedati. Ja, lahko rečemo, kot je ugotovila že Simone de Beauvoir, danes je politika do starih prav tako škandalozna, kot je bila pred 50 leti, ko je avtorica to zapisovala ali pa še bolj. Na nas je, spoštovani poslanke in poslanci, da ali bomo še dalje dopuščali, da je politika do starih še naprej škandalozna, ali pa bomo vendarle ukrepali, našli konsenz pri najbolj preprosti stvari pod soncem. Poslušati Računsko sodišče, ki ni kar nekdo, ampak je Računsko sodišče Republike Slovenije, ki si ne izmišljuje stvari, ki je te stvari priporočilo na podlagi revizije, se poenotiti, podpreti to in nemudoma potegniti nekaj ukrepov, ki lahko ta trenutek izboljšajo stanje starejšim v domovih za ostarele, potem pa se s skupnimi močnimi poenoteno lotiti novega zakona o dolgotrajni oskrbi in ga v prihodnjem letu tudi dokončno sprejeti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo gospa Jelka Godec, pripravi pa se gospod Jože Lenart. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. S strani koalicije smo seveda slišali, da je ta seja kontraproduktivna, da nismo ne proaktivni ne produktivni, da sklicujemo seje na podlagi nekih revizijskih poročil Računskega sodišča in tako naprej. Ja, jaz pričakujem od kolegov poslancev koalicije, da postanete končno produktivni, proaktivni, predlagate zakone, ki ne bodo šli kar tako nekam, predlagate priporočila Vladi, sklepe, ki bodo pripomogli k temu, da se, recimo, tako kot dolgotrajna oskrba tudi druge točke premaknejo s te, bom rekla, pat pozicije. Vendar danes temu ni tako. Vi sedite v parlamentu popolnoma nič aktivni in nekako se zdi, to sem pa že povedala tudi na odboru, na obeh, na zdravstvu in na delu, da vas Vlada enostavno drži v šahu. In ne da bi mi parlamentarci ali pa vi nadziral Vlado, ji dajal predloge, priporočila in tak naprej, ne Vlada vas v tem enostavno zavira in vam ne dovoli, da opravljate svoje aktivno delo. In tako, kot je rekla, mislim da kolegica zdajle pred mano, da bi bilo pametno, da skupaj podpremo revizijsko poročilo, da se končno tudi na tem področju nekaj premakne, da se premakne področje dolgotrajne oskrbe, da priznamo, da to revizijsko poročilo je kritika vladam nazaj. Torej LMŠ nima nobenega problema to podpreti, saj vi niste bili na vladi. Ker to je kritika za nazaj. In da rečemo okej, to je kritika za nazaj, revizijsko poročilo je povedalo, priporočila so takšna, dajmo jih zdaj pač Vladi naložiti, da ta priporočila upošteva, tako naša kot revizijska, in zadeve premakne. Ne, vi pa se postavite na vkope, češ, ne, mi naši vladi pa ne bomo rekli, kaj naj dela, ker oni so pa tak proaktivni. Najbolj smešna je stran SD-ja. SD kljub temu, da je bil ta resor od 2010 v njihovi lasti, če lahko tako rečem, danes govorijo, dejmo nekaj naredit, dejte nekaj vi v opoziciji narediti. Pa saj v vladi sedite že ne vem koliko časa, no. Ne zdaj opoziciji govoriti, dajte nekaj naredit. Vi nekaj naredite! Saj je bivša ministrica Kopačeva včeraj lepo povedala, da je nekaj delala, pa ni šlo. Ali ste ji pomagali takrat? A ste ji pomagali v prejšnjem mandatu, da bi to spravila naprej? Ne v prejšnjem mandatu ste naredili dober obvod, ste dali vse naprej na Ministrstvo za zdravje. In potem se pojavi SMC, ki je v prejšnjem mandatu zagovarjalo seveda Milojko Kolar Celarc, kako dobro dela, danes govori, kako zdravstvo narobe dela, kako nič ni narejeno na dolgotrajni oskrbi in seveda zagovarja Ministrstvo za delo, ker so pač [[…]]Torej ste popolnoma ,bom rekla, zamižal na obe očesi in si pokrili ušesa, oči in zagovarjate to, kako je bilo. In zaradi tega, zaradi tega bodo šle stvari naprej tako, kot so šle do danes. Zakaj tako, kot so šle danes, ker ne priznavate ne revizijskega poročila Računskega sodišča, ki vam lepo piše kaj in kako, ne priporočil, ki jih predlaga opozicija, a hkrati od nas zahtevate, naj mi nekaj naredimo. In ko nekaj naredimo, pravite da samo šimfamo in da smo kontraproduktivni. Vi ste čisto kontradiktorni v svojih izjavah. Torej mi želimo, da gre nekaj naprej, vam predlagamo, vi pa pravite, kaj se zdaj tu sploh gremo. Naslednja stvar, ki pa je je pa v bistvu čisto zgrešena danes, je to, o čemer se razpravlja. Mi razpravljamo o revizijskem poročilu oziroma o namembnosti 74 milijonov, za katere je Računsko sodišče ugotovilo, da gre po njihovem mnenju za nesorazmerno veliko denarja za testiranje novega sistema. Torej nesorazmerno glede na to, kakšne so potrebe. Vi pa danes vsi govorite, kako so starejši ljudje ubogi in kako je potrebno domove [[…]]saj danes to sploh ni bistvo. O tem bi lahko govorili 8. novembra, ker za takrat smo pa sklicali sejo o dolgotrajni oskrbi, že pred tem, ko je bilo to sklicano. In zdaj vi čisto druge stvari govorite, čist druge. Pomembno je, da je država v desetih letih namenila 74 milijonov za projekte, ki še niso bili izvedeni in so roki potekli ali so v izvajanju in so vprašljivi cilji, kazalniki in rezultati. In seveda tretje, vprašanje, kaj vse skupaj rezultat tega bo. In tako, kot sem včeraj na odboru povedala, danes govoriti s strani koalicijskih poslancev, pa tistih, ki so bili zelo dolgo v vladi, da še danes ne vemo kakšni so kriteriji in merila za sprejetje v zavode, da ni standardov oskrbe v domovih za starejše, da ni potrebnih kadrovskih normativov za socialno oskrbo v domovih za starejše, da ni določenih meril in kriterijev za uvrščanje uporabnikov institucionalnega varstva posamezne kategorije oseb, da ni kadrov in tako naprej in da je to treba zdaj rešiti. Pa to se že 10 let rešuje. 10 let so že delovne skupine, ki bi naj to rešile, in zdaj novi obrazi ugotavljajo, čakajte malo, mi moramo pa zdaj to ugotoviti, potem bomo pa mi to lahko naprej delali. In za to se namenja 74 milijonov v 10 letih. Najbolj pa me moti to, da ko govorite o dolgotrajni oskrbi, govorite samo o starejših. Dolgotrajne oskrbe ne potrebujejo samo starejši, ampak vsakdo, ki ne more opravljati svojih normalnih in vseživljenjskih aktivnosti zaradi bolezni, nesreče, kroničnih bolezni in tako naprej. Ampak seveda, za nekatere je dobro to, da govorite o starejših, ker je to pač občutljiva, najbolj občutljiva starostna skupina, poleg seveda otrok. Govorimo o dolgotrajni oskrbi kot takšni, torej, da jo lahko potrebujejo tudi mlajše osebe. Pilotni projekti, za katere je namenjenih 74 milijonov, naj bi pripomogli, da bomo končno dobili tudi konec koncev zakon o dolgotrajni oskrbi. In Računsko sodišče ugotavlja, da so roki že potekli in da se ti projekti, ki so bili nekako na teh 74 milijonih, pač ne izvajajo tako, kot bi se morali. In če greste gledat resolucijo o nacionalnem planu zdravstvenega varstva 2016−-2025, sprejet je bil 2016, vsebuje poglavje 6.2.9 Dolgotrajna oskrba, kjer je v specifičnih ciljih zapisano, kateri so specifični cilji na področju dolgotrajne oskrbe, kateri so kazalniki in časovni okviri. Specifična cilja sta na tem področju dva: enaka dostopnost do kakovostne in varne oskrbe čim bližje prebivalcem, in sicer prvi in osnovni cilj je sprememba zakonodaje oziroma sprejetje zakona o dolgotrajni oskrbi in osebni asistenci, objavljen v Uradnem listu. Zakon o dolgotrajni oskrbi, časovni okvir 2016. Človek globoko vdihne in se spomni na tisto leto 2016 in jaz vam moram reči, da sta bili obe interpelaciji za Kopač Mrakovo in za ministrico Milojko Kolar Celarc popolnoma upravičeni že iz tega naziva. Danes − koliko je to let? 3 pa bomo še naslednje leto, 4 leta ugotavljali, da v bistvu še vedno ni zakona. In če ne kaj drugega, sta bili tisti interpelaciji upravičene ravno iz tega naziva. Sprejeta resolucija, ki je prišla iz teh ministrstev, 2016 potrjena v Državnem zboru, vedno sta se izgovarjali na to resolucijo, piše dolgotrajna oskrba 2016, ki je krovni zakon. In potem včeraj Kopač Mrakova reče, mi smo naredili že 2013, pa je vlada padla. Pa reče Milojka Kolar Celarc takoj za njo, mi smo naredili vse, mi smo zakon dali v javno obravnavo, pa je vlada padla. Zdaj, če bo to V tretje gre rado, ne vem, ampak v tretje gre rado, da vlada pade, preden bo dolgotrajna oskrba na spletu, bo vlada padla − ali kaj? Minister Šabeder je na Brdu pri Kranju 10. junija 2019 vsem koalicijskim poslancem, partnerjem, ne vem kdo vse je bil tam, nisem bila tam, na strani 77 predstavil, dokument je kar obsežen, točko 1 Dolgotrajna oskrba, Predlog zakona o dolgotrajni oskrbi predloži na Vlado novembra 2019, to je bilo junija 2019. Potem pa minister Šabeder malo po tistem pride v poslansko skupino, mislim, da je bil v vseh poslanskih skupinah, predstavi svoje prioritete. Prva prioriteta je seveda dolgotrajna oskrba. Po časovnici naj bi bila javna razprava avgust 2019, priprava predloga vladnega gradiva, medresorsko usklajevanje oktober 2019. To verjetno zdaj delate, medresorsko usklajujete zakon o dolgotrajni oskrbi. Ja? Potem, posredovanje vladnega gradiva v obravnavo na Vlado, november 2019. No, včeraj je pa sekretar povedal, da bo pa ta zakon 20. aprila 2020. Zdaj pa vi meni povejte, kdo je v tej državi laže. Kdo v tej državi laže? Vsi ministri prej pa še ta zdaj, najmanj. Zdaj vi meni kimate, da je zakon o dolgotrajni oskrbi v medresorskem usklajevanju. Okej. Potem mi pa povejte, zakaj imate še kar naprej v teku pilotski projekt, ki bo določal osnove za zakon o dolgotrajni oskrbi. Poglejte, nehajte zavajati slovensko javnost, nehajte zavajati poslance, ker dolgotrajne oskrbe nimate v medresorskem usklajevanju, je še nekaj časa ne boste imeli. Prvo kot prvo morate sprejeti zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Prvo kot prvo se morate zmeniti, koliko denarja bodo ljudje namenjali za dolgotrajno oskrbo, ker to je pa problem. Ko se boste o tem uskladili, potem se boste pa pogovarjali, ker vsebino imate verjetno že od Kopač Mrakove napisano, pa se malo spremeni, ampak ker je ta ista vlada ves čas, ne vem, zakaj je morala Milojka Kolar Celarc nov zakon pisati, zdaj LMŠ nov zakon spet piše, saj ste iste branže, iste misli imate, iste prioritete imate. Problem je v denarju. Ne vem kolikokrat se je zdaj minister Šabeder zlagal, ali se je zlagal koaliciji ali poslancem, ali ste se pa vi včeraj zlagali ali pa danes, ko kimate, da je v medresorskem usklajevanju. In to je tudi ta problem, ko končno enkrat nekdo ne reče na vladi, v državi reče, poglejte, zakon bo, ko bo to pa to pa to, ko se bomo usedli financ minister oziroma vsi ministri, ko se bo usedla koalicija, ko se bomo dogovorili o denarju, potem se bomo lahko pogovarjali o tem, pa dobro, pa še kaj drugega bo verjetno treba uskladiti. Ta zakon o dolgotrajni oskrbi je problem, tudi te zadeve, o katerih so danes kolegi govorili, o dolgotrajni oskrbi, zakaj določene stvari niso. To je problem, ker je sistemski zakon, tudi teh 74 milijonov je povezanih s tem, ker nekaj denarja je šlo za to, da bi se ugotovilo, da bi se dalo izhodišča za zakon o dolgotrajni oskrbi. Jaz sem vam že včeraj povedala, to kar vi navajate, češ, Računsko sodišče zavaja, mi imamo vse projekte narejene tako, kot je treba, tudi Računsko sodišče vam je povedalo, da časovno zamujate z roki. In je res, da zamujate, ker po resoluciji imate vse, da bo končano 2016, recimo, informacijska točka, da bo končana 2016, na vaši spletni strani pa piše, »informacijska podpora za izvajanje sistema dolgotrajne oskrbe v pripravi«. Niti še ni ste zagnali zadeve. Potem, Prilagoditev in preoblikovanje obstoječih mrež institucionalnega varstva ter vstop novih izvajalcev in tako dalje, projekt, ki je tudi v 74 milijonih, v pripravi. Tukaj imate napisano 2016. Potem model dolgotrajne oskrbe v skupnosti, v teku. To je že vse čez rok. In zdaj mene nekaj zanima, 74 milijonov, tu je tudi 80 % evropskih sredstev, in če Računsko sodišče ugotavlja, da so roki potečeni, da niso znani ne kazalniki ne rezultati, kaj bo potem ugotovila Evropska komisija. Ker ta denar, porabo teh sredstev na teh projektih bo preverjala seveda tudi komisija za evropska sredstva. Ali boste tudi njim rekli: »Ne, veste kaj, vi si malo izmišljujete, mi smo to vse naredili. Mi smo roke vse izpolnili.« Niste jih, na spletni strani vam piše, da jih niste, po vsem tem, kar imate napisano. Potem Ministrstvo za delo, Ministrstvo za delo za 56 milijonov, skoraj 57 milijonov teh sredstev od 74 širi. Vlada nam da specifikacijo teh projektov, mislim, da je to pripravilo Ministrstvo za delo, in vsi ti projekti so v fazi v pripravi. Skupnostni center Nova Gorica v pripravi, vzpostavitev ustreznih pogojev v pripravi, mreže socialnih storitev v pripravi, modernizacija mobilnih enot za podporo organizacijam v pripravi. Vsaj dva ali trije so v zaključku, en je pa predviden, da je 11. 10. javni razpis 2019. Vse je še v pripravi. Roki, ki pa so v strategijah, so pa že davno mimo, torej so že bili v 2018 najkasneje, da je bilo treba narediti. Mene zanima, spoštovana sekretarja z Ministrstva za zdravje in Ministrstva za delo: Kako boste te pretečene roke zagovarjali pred Evropsko komisijo? Ali se pa jaz motim, pa recite, ne, ni res, resolucija zavaja; tole, kar imamo na spletni strani, je tudi narobe; vse štima tako, kot je treba. Ker ne vem, pravim, če Računsko sodišče nekaj ugotavlja, kaj bo šele rekla Evropska komisija. Vsi ti projekti, ki so šele v pripravi, predvsem na Ministrstvu za zdravje, bi naj prinesli izhodišča, še enkrat, za zakon o dolgotrajni oskrbi. In vi mene danes tu farbate, po domače povedano, da imate zaklon v medresorskem usklajevanju, pa nimate še projektov končanih, ti projekti so namenjeni za to, da bi naj zakon pripravili. Prosim sekretar, dovolj časa imate, dajte tule poslancem povedati: Kje, v kateri fazi je ta zakon, kje, v kateri fazi so ti projekti, kaj, kdaj bodo zaključeni projekti in kakšni bodo njihovi rezultati? Jasno in glasno nam tu povejte, v kateri fazi je zakon o dolgotrajni oskrbi. Ker, ko bo prišla naslednja vlada, ko boste prišli na sejo, ko takrat tudi ne bo dolgotrajne oskrbe, boste rekli, mi smo vse naredili, samo je vlada padla, tako kot sta rekli dve bivši ministrici. Poleg tega pa to je občutljiva tema in jaz bi pričakovali, da tukaj sedijo ministri, da sedi minister Šabeder in ministrica Klampferjeva. Jaz ministra Šabedra nisem videla na Odboru za zdravje že ne vem koliko časa ali pa samo takrat, ko so ustna vprašanja. In jaz mislim, da tema ni enostavna. To so vsi danes povedali, čeprav se izogibajo teh 74 milijonov, govorijo samo o dolgotrajni oskrbi in o ubogih starejših ljudeh. Ampak tema je Računsko sodišče in tema ni enostavna. Odgovore terjamo od ministrov in je žalostno in sramotno, da danes tu ne sedijo ministri. Od sekretarjev pa prosim odgovor, ker če se motim, bom rekla, okej, v redu, torej projekti tečejo, vse bo v redu. Ampak dajte mi zdaj to zagotovilo. Tako kot ste včeraj rekli, 20. april 2020 dolgotrajna oskrba na mizi. Hvala.
Hvala lepa. Želi kdo od Vlade odgovoriti ali nadaljujemo? Če ne, potem je naslednji Jože Lenart, za njim se pripravi Jurij Lep. Izvoli.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Spoštovani kolegice, kolegi! Ja, iz proračuna porabljenih 74,5 milijonov evrov, pa niso v tem času zgradili nobenega domova. Za študije je zapravljenih vrtoglavih 74,5 milijona evrov. Tako so predlagatelj in mediji stopili v javnost, to beremo in spremljamo zadnji mesec. Sprašujem se, ali je bilo to potrebno in zakaj je bilo to potrebno. Za nekatere je verjetno to bilo tako potrebno. Ja, sprašujem tudi zaradi samih oskrbovancev, ki to spremljajo, berejo, zaradi upokojencev, zaradi vseh nas, predvsem pa zaradi tistih zaposlenih v teh domovih, ki delajo, ki danes zelo dobro delajo tisto, kar imamo, in se trudijo tudi na teh pilotnih projektih. Prosim na to ne pozabimo, ker nas oni ves čas spremljajo, tudi danes nas poslušajo. Glejte, zelo dobro poznam vse štiri domove na Koroškem. Dom starostnikov v Črnečah, ki ima poslovno enoto v Slovenj Gradcu, dom starejših na Prevaljah in pa dom Hmelina v Radljah, ki je v koncesiji. V zadnjih petih letih še posebej spremljam to področje in verjemite mi, v vsem tem obdobju ti domovi dobivajo številne nagrade za invencije, za inovacije, podeljuje jim jih tudi Gospodarska zbornica. In dom starostnikov Črneče je skupaj s poslovno enoto Slovenj Gradec v tem pilotnem projektu ne iz teh sredstev 74 milijonov, ampak še iz enega drugega vira, ki je bil že pred tem namenjen. In ja, danes jaz zelo želim, da bi Državni zbor peljal v ta dom, da si ga ogledamo, pa bi potem lahko mogoče malo lažje debatirali bolj realno kot pa danes. Tu govorimo populistično. Saj ne veš več, komu bi človek verjel, eni so mediji, kolegica Jelka Godec še danes tu govori, da so vsi roki pretečeni, da smo vse zamudili, s strani obeh ministrstev smo pa slišali zelo realno. Na koncu je treba nekomu verjeti, nekje je resnica. In jaz verjamem, da se to spremlja, in da za to vemo. Prej je bilo že rečeno s strani kolega, da ta dom starostnikov v Črnečah, ki je v pilotnem projektu, obiskujejo številni ostali domovi, ne samo iz Slovenije tudi iz Hrvaške, iz Avstrije, ker je njihovo delo, njihove vsebine, ki jih izvajajo, do katerih so prišli, so tako dobre, da se zanje zanimajo doma in v tujini. Zaradi teh praks so potem ti obiski v teh domovih, da se z njimi seznanjajo. Dom v Slovenj Gradcu je 1. oktobra praznoval 11 let s takimi rezultati in bil sem pri njih, tudi nagovor sem imel. Jutri dom starostnikov v Črnečah praznuje 40 let. Žal ne morem iti, ker bo seja odbora tu v Državnem zboru, pa mislim, da nekdo iz ministrstva odhaja tja, mislim, da ima tudi govor, zato ker ministrstva spremljajo njihovo delo. In še enkrat, danes nas poslušajo, kaj govorimo, kako je vse zanič, kako vse razpada in da nič ne delajo, pa to je žalostno. Do njih je žalostno, kaj govorimo, in projekti tečejo [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ali lahko počakate, da jaz svoje povem, pa potem govorite, ko boste dobili besedo.
Mir v dvorani, prosim! Govornik ima besedo. Marjan, govornik ima besedo. Izvolite.
Ta dom v Črnečah praznuje jutri tudi 130 let doma, zavetišče je bilo pred 130 leti, še za časa Marije Terezije, takrat se je dom imenoval Franc Jožef. To se pravi, ta praksa je zelo dolga na tem področju. Danes moramo vedeti, kako je na tem področju zadeva napredovala, kje so bili takrat, ko je šlo praktično za preživetje, kje smo pa danes. Ne bom več o tem, ampak samo eno zgodbo vam bom še povedal. Pred tremi leti sem imel eno dobro priložnost, na enem praznovanju sem srečal Slovenko, ki vodi en dom na Švedskem, vodja tega doma je, in seveda me je zanimalo, pa takrat še nisem bil tu v Državnem zboru, ampak ker spremlja tudi gor to delo. Gospa mi je rekla, ko sem spraševal, da imajo tisti, ki pridejo v dom, 2 do 3 tisoč evrov plače. Sem rekel: »Kako pa potem lahko sploh plačajo svoje?« Pravi: »Stroški so gor trikrat večji.« To se pravi, to razmerje je gor podobno, ampak so čisto druge razmere. Sem rekel, kako to zmorejo. Pa pravi: »V naprej razmišljaj, to je tradicija.« [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Čas je potekel. Jelka Godec, replika. Izvolite.
Kolega Lenart, zdaj mi pa povejte enega poslanca, ki je danes rekel, da domovi delajo slabo, da so ljudje notri nesposobni, da je karkoli rekel čez domove, oskrbovance, oskrbovalce ali kogarkoli tukaj danes. Enega mi imenujte zdaj takoj. Ne morete ga, ker nihče ni tega rekel. [[oglašanje iz dvorane]] Pa lahko si ga vzame, ko bo razdelitev časa. Naj enega imenuje, naj gre magnetogram nazaj pogledati, kaj sem jaz danes govorila, ker ste omenili. Govorila sem o tem, da si poglejte najprej Resolucijo o nacionalnem planu zdravstvenega varstva 2016−2025. Poglejte si na spletni strani izpis projektov Ministrstva za zdravje. Poglejte si odgovor Vlade poslancem na naša priporočila. Potem pa govorite o projektih, ki so ali niso pretečeni. Tudi to je dokaz. Potem si vzemite v roko še, če že ne zmorete vseh tistih sto in nekaj strani Računskega sodišča, si poglejte infografiko, v kateri piše, »74 milijonov evrov je država namenila izključno za pripravo in testiranje novega sistema dolgotrajne oskrbe s poudarkom na skupnostni oskrbi. Država bo porabila nesorazmerno veliko denarja za testiranje novega sistema, pri tem pa potrebe po posteljah ostajajo nezadovoljene.« O tem danes govorimo. In zaradi teh 74 milijonov, mogoče, bi lahko bili boljši pogoji, če bi dal ta denar v domove, lahko bi imeli več kadrov, lahko bi imeli nižje oskrbnine. O tem danes govorimo. In nihče ne kritizira tistih ljudi, ki namesto enega oskrbujejo 51 ljudi, ki delajo nadure, ki delajo nočne ure, ki delajo za minimalne plače v domovih in govorijo o tem, kako so slabi pogoji za njihovo delo, in delajo z dušo in srcem. In nihče o teh ljudeh ne govori! Govori pa o državi, ki že toliko in toliko let ni premaknila koraka naprej na področju dolgotrajne oskrbe, in to danes priznava. In to danes priznava. O tem danes govorimo, kolega Lenart. Nihče ne govori, da domovi delajo slabo. Jaz osebno tega nisem rekla. In jaz mislim, da nihče od mojih kolegov, niti predlagateljica niti tukaj za pultom nihče od poslanskih skupin tega ni rekel. Nihče niti od koalicije tega ni govoril. Ne govorite, da blatimo domove, govorimo o nesorazmernosti namenskosti sredstev. O namenskosti, ali so ta sredstva bila dobro namenjena ali ne. Računsko sodišče ugotavlja, da ne. O tem govorimo. In kam vse bi lahko ta denar šel. Še enkrat, ne govorite stvari, ki niso resnične.
Hvala lepa. Nadaljujemo razpravo. Besedo ima poslanec Jurij Lep, za njim pa bo razpravljal Soniboj Knežak. Izvoli.
Predsedujoči, hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Moja razprava bo šla v tej smeri skrbi za starejše. Mislim, da tudi od nas, tudi noben v koaliciji ni nikoli govoril, da si ne želimo in da ta razprava, ki jo imamo danes pa na odborih pa v ponedeljek, ni dobrodošla. Je potrebna, je nujna, zato je tudi prav, da razpravljamo. Pač ta razprava danes je nastala zato, ker je pač Računsko sodišče dalo sklepe pri pregledu obeh ministrstev. Zato smo danes tu in nič ni narobe. In sklep Računskega sodišča, ki je, ga je za spoštovati. Prav je tudi, da spoštujemo tudi to, da bodo ministrstva imela čas, svojih 90 dni, da odgovorijo. Potem bomo lahko malo več rekli o tem, ali je bilo na mestu ali ni bilo na mestu. Vsekakor tudi jaz osebno mislim oziroma sem prepričan, kolikor sem pač prebral, ker vsekakor nisem prebral vsega poročila, ampak so ga drugi, 74 milijonov evrov je pripravljenih za mehke projekte, ker perspektiva 2014−2020 pač ni namenila sredstev iz tega naslova za gradnjo domov. To je osnova in iz tega izhajam, da tudi niso porabljena, kot je bilo prej že rečeno z več strani, smo porabili približno 69 tisoč evrov in na Ministrstvu za zdravje približno 2 milijona evrov. Jaz bi se mogoče tu osredotočil na skrb za starejše. Mi vsi govorimo, imamo javne zavode pa imamo zasebne zavode. Jaz se spomnim nazaj 2006 leta, kot že vsi ugotavljamo, da nismo zgradili nobenega doma starostnikov, ampak takrat je nastal velik problem. Mi smo imeli na lokalni skupnosti probleme z ljudmi, ki bi radi šli v dom, pa ni bilo domov. Zato je takrat država dovolila gradnjo zasebnih domov s koncesijo. Ali je prav ali ni prav − takrat sem tudi jaz kot župan to zagovarjal. Tudi smo imeli velike probleme v naši upravni enoti Ruše, naša zgodba je bila, da smo bili edini v Sloveniji, ki nismo dobili koncesije za izgradnjo doma starostnikov. Še zdaj nimamo te koncesije. Ali bo gradil privatni ali javni zavod? Skratka ni. Jaz vidim rešitev tega problema v tem, da obstoječi javni zavodi razširijo svojo aktivnost in da tudi v okviru teh domov začnemo gradit, bom rekel, ne nove domove, ampak jih razširjati. Tu vidim edino možnost, ker potem bodo vse skupne službe, bo skupna pralnica, bo skupno vodstvo, direktorji. To je ena stvar, pri kateri lahko v prihodnosti nekaj privarčujemo. Ampak jaz sem prepričan, da morda vse od 2006 naprej, če ne bi država dovolila domov s koncesijo, bi imeli že takrat velike probleme, tako da, takrat je bila taka odločitev in jaz mislim, da je tudi takrat bilo prav. Lahko se pa gremo nazaj vprašati, zakaj pa takrat ni država rekla ali pa tudi lokalne skupnosti, da bi omejili sredstva, ki jih lahko ti zavodi zaračunajo uporabniku. Se strinjamo, sedaj, kot je bilo rečeno iz tega poročila, iz Računskega sodišča, za 28 % so dražje cene. Seveda je to neprimerljivo, je to dejansko preveč, zato pa lahko rečemo, da bomo morali v prihodnosti bolj nadzirati te aktivnosti. Ali je to prav, ali so to inšpekcije ali pa neki novi zakon, ki bo dejansko omejeval, da se pač cena ne bo dvigovala v veliki meri. Logično pa je da, jaz osebno nisem za javno-zasebno partnerstvo. Sem za javno ali sem za zasebno. Ker če bi skupaj financirala lokalna skupnost ali Slovenija in en privatnik, potem se zgodi, da sta dva interesa ločena in sigurno ni prav. V tem momentu sem jaz v dilemi, če sem bil pred 14, 15 leti za to, da dajmo koncesije za izgradnjo domov starostnikov v privatni lasti, sem zdaj na meji, da bi to v bistvu spremenil. Vsi se učimo, vsi drugače razmišljamo in zdaj ne vem. Sigurno je pa država tista, ki bi morala v svojih perspektivah, v svojih nalogah, načrtih razvojnih programov poskrbet, da bomo v prihodnosti več sredstev namenili za skrb za starostnike. Žal, smo družba, ki se staramo, to vsi ugotavljamo, ampak to moramo si v glavah spremenit, da bomo rekli, prioriteta naše družbe je, da bodo ljudje v starosti lahko normalno živeli. Prej ali slej bo treba to ugotovit, ker kot vemo, je bil podatek, da 0,05 % bruto družbenega proizvoda v Sloveniji namenimo za skrb za starostnike, v Evropi nekateri že 1−2 in še več odstotkov bruto družbenega proizvoda. V tej smeri bomo morali razširit svoje razmišljanje in če bomo to naredili, bomo sigurno sposobni zgraditi nove domove starostnikov. Kljub temu pa jaz zagovarjam tudi vse ostale aktivnosti, pomoč na domu, dnevno varstvene centre, tudi lahko pomagajo k tem zgodbam, da se bodo malo zmanjšali pritiski na domove. Kot je bilo rečeno, tudi jaz sem razmišljal in tudi vem, da večina ljudi s podeželja ne bi rada šla v dom, bi radi bili doma ali pa blizu doma. To je neka stvar, ki je zelo kompleksna, in bi morali vzeti vse možnosti skupaj, kar jih ima država, da to uredi. Vsekakor pa bomo morali domove starostnikov povečati, bomo morali gradit. In ta opazka oziroma ta ideja, ta jasna izjava, je, kot je rekel kolega Han, da mi iz bolnic direktno damo ljudi v domove starostnikov, in potem ti domovi kapacitete nimajo kapacitet, nimajo niti zdravstvenega osebja, da bi skrbeli. V tej smeri mislim, da moramo poskrbet in tu vmes napravit neko ločnico, ene stvari bodo ali ti dnevno varstveni centri ali takšni oddelki, ki bodo skrbeli za tiste, ki so dolgoročno nezmožni skrbeti zase. Veste, da imamo 5 skupin, v katere so vsi starostniki razvrščeni, glede na možnost, ki jo oni lahko izvajajo. Skupina ena, kjer so dejansko ljudje, ki čisto normalno živijo, ne rabi nobene pomoči, rabi samo hrano, prenočišče in da se družijo, vse ostale zadeve se pa potem stopnjujejo. Za zdravstveno varstvo je pa v domovih za starostnike zagotovo poskrbljeno, zato je edino ta možnost prava, da v domove za starostnike damo ljudi, ki so manj sposobni, da se preživljajo. Potem smo pa govorili o perspektivi 2021−2027. Naša država pa tudi mi poslanci se moramo dogovoriti in zahtevati od naših pogajalcev v Evropi, da bomo v tej perspektivi zagotovili sredstva, ki bodo izrecno namenjena za gradnjo domov starostnikov in ne samo za neke zadeve, ki so izven tega. Dejstvo pa je, da je zdaj trenutno s temi sredstvi nemogoče gradit nove domove. O tem sem se tudi prepričal, da je to to. Za nas, za naše poslance iz Desusa pa za mene osebno, je predvsem to, da moramo glede na to, da dosti govorimo, zagotovo zagotovit to, o čemer vsi govorimo − varno in pravično starost in da bodo preživeli svoje dni v starosti v nekih običajnih razmerah. In tudi tu mislim, da mora biti perspektiva naše države, če smo socialna in solidarna država, da bomo zagotovili vsem, ki so tega potrebni, da bodo lahko šli v dom starostnikov. Nekatere države so tako bogate, že zdaj dejansko nobeden ne ostane na cesti, gredo vsi v dom starostnikov. Pač ima neki standard, ki ga pač ima. In mi smo, če se spomnite, 2006 leta so bili drugi standardi, kot so sedaj. In tudi zaradi teh standardov smo naenkrat izgubili kapacitete, kar je pa tudi prav. In jaz pravim, če si ti dosegel neki nivo standarda za ljudi, je prav, da to obdržimo, ne zato, da zdaj, ker smo takšni, kot smo, bomo pa standarde zniževali. Jaz sem proti temu. Ampak dejstvo je, da je bilo takrat možno imeti v domovih za starostnike štiri osebe, nekje tudi pet, na hodnikih so bili, zdaj pa zakon zahteva, maksimalno dva, in to je prav. Se pravi, če bomo tako nadaljevali, se zagotovo zgodi, da bomo lahko rekli, da smo svoje naredili. Lahko rečem tudi to, da jaz mislim, da v domovih starostnikov res ni vse tako slabo, kot si kdo predstavlja. Tudi jaz sem obiskal pa tudi hodil sem dosti okrog. So zadeve dobre in ljudje, ki so tam zaposleni, pač imajo plače, kakšne imajo. Imajo res zelo zelo slabo plačo. Mislim, da ima 800 evrov medicinska sestra, ki skrbi za ljudi, ima pa jih 50. To je nemogoče zdržati iz tega stališča. Ampak kljub temu se gospe, večinoma so ženske, se nasmejijo, so dobre volje in ti vlije neko upanje, da ni vse tako slabo. Naša naloga pa je, da tem ljudem omogočimo plačilo, ki bo ustrezalo njihovemu delu. Če imajo lahko na zahodu, čez mejo v Avstriji, druga plačila, kako je to mogoče. Skratka naše hodijo gor, mi moramo pa skrbeti, da bodo tu zaradi dela, ki ga imajo, in nekih dodatkov, ki se lahko naredijo, da ne rušimo javnega sistema plač. Dejansko bi ji lahko rekli in tudi pokazali naši družbi in tudi njim, da hočemo nekaj narediti tudi za njih in pa za naše starostnike. Mislim, da je razprava na pravem mestu. Vsekakor pa 74 milijonov evrov ni bilo porabljenih in tudi ne more biti porabljenih za gradnjo domova starostnikov. To je za mene osnovna zadeva, ki jo lahko iz tega zaključim. Tako da, kar se mene tiče, je Računsko sodišče naredilo zelo podobno analizo leta 2008, zdaj pa še leta 2019, se pravi, da je vzelo v obzir skoraj enajst let. In poglejte, smo skoraj na istem. Tako da si lahko, tudi mi kot Desus smo vseskozi v vladah in lahko tudi sami sebi rečemo, da smo v tem obdobju stali na mestu. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Soniboj Knežak. Za njim bo razpravljala Mojca Žnidarič. Še prej pa se je k besedi javila predlagateljica. Izvoli.
Glede na dejstvo, da je že tri ure in pol razprava o tej temi, bi jaz vendarle želela, da se skoncentriramo na to, zakaj smo danes tukaj, kaj je tisti osnovni razlog za sklic današnje izredne seje, seveda poleg širokega problema dostopnosti do dolgotrajne oskrbe, predvsem namenskost porabe 74,5 milijona evrov sredstev, ki seveda po ugotovitvah revizije Računskega sodišča naj ne bi bilo namenjeno za to, da bi se na področju sistema dolgotrajne oskrbe kakršne koli spremembe oziroma potrebe izpopolnile. Dolgotrajna oskrba se ne tiče samo starostnikov. Kot je bilo v predhodnih razpravah nekaterih poslancev izpostavljeno, gre za dejstvo, da dolgotrajna oskrba zajame vse tiste, ki potrebujejo pomoč pri kakršnih koli vsakodnevnih opravilih, ki jih ne morejo sami izvajati. To zajame kar dosti širši spekter ljudi, kot so pa to samo starostniki. Seveda so pa oni v večini. Glede na to, da so minile že več kot tri ure te razprave in je bilo marsikaj izpostavljenega glede same izvedbe projektov, bi se jaz tukaj ponovno obrnila na predstavnike ministrstva, ki so danes tukaj, tako Ministrstva za delo kot Ministrstva za zdravje, in še enkrat pozvala, da mogoče vendarle malo bolje pojasnijo izvedbo teh pilotnih projektov. Namreč, na to jih je opozorilo že Računsko sodišče med revizijo, pa nekih podrobnejših pojasnil ni bilo podanih z vaše strani, tudi na odborih, imeli smo že dva odbora pa Komisijo za peticije in danes izredno sejo, pa še vendarle nobenih pojasnil, kaj točno predlagati oziroma kakšne točne cilje zasledujete z temi pilotnimi projekti, kaj se bo na podlagi njihove izvedbe izboljšalo glede samih potreb upravičencev po dolgotrajni oskrbi. Tukaj bi še enkrat ponovno poudarila predvsem 21 milijona evrov, se točno ne ve zakaj, v okviru projekta Modernizacija mreže − kaj bo, ali bo gradnja ali bo obnova, ali kaj bo? Potem tudi če že enkrat dajo pojasnila, glede tistih problemov, ki jih je Računsko sodišče dejansko izpostavilo, namreč danes je govora o vsem drugem, samo o tem ne, kako boste problem rešili pa samo o tem ne, točno zakaj boste porabili teh 74 milijonov evrov. Tako da jaz bi res prosila oziroma bi bilo dobro, da se to razčisti, da se to pojasni. Medtem ko z kolegi s strani koalicije danes pojasnjujete, kako so ti pilotni projekti dobri in kaj vse dobrega se bo naredilo za naše državljane na področju dolgotrajne oskrbe z izvedbo teh projektov pa različnih študij, če je temu tako, jaz res ne vidim nobene ovire, zakaj pa ne bi današnjih predlogov s strani Slovenske demokratske stranke podprli in potem boste imeli odlično izhodišče, da boste odgovorili na vsa naša vprašanja oziroma ne vidim potem nobenega razloga, zakaj se ti sklepi, predlogi ne bi sprejeli. Namreč prav o tem vas danes sprašujemo na izredni seji, pa do zdaj po teh treh urah razprave niste dali o tem nobenega odgovora. Jaz pričakujem, da bo vsaj v nadaljnjih urah razprave kakršnokoli pojasnilo glede izvedbe teh pilotnih projektov, za katere so namenile 74,5 milijona evrov, ali pa vsaj glede na to, kaj vse je ugotovilo Računsko sodišče v svoji reviziji glede pomanjkljivosti obstoječega sistema in stacionarnega varstva. Kako boste pa to reševali? Kako boste reševali kadrovsko podhranjenost? Kako boste rešili nepravične cene, ki jih imate določene po sedanji metodologiji obračunavanja cen? Kako boste rešili to, da se v bistvu uporabnike institucionalnega varstva po pravilniku, ki ga imate sedaj, postavljajo v neenakopraven položaj. O tem v vaših razpravah ni bilo ničesar zaslediti. Jaz resnično apeliram, da se osredotočite na to, kaj je Revizijsko sodišče ugotovilo in da samo vsebino potem tudi prilagodite temu v nadaljnjih razpravah. Hvala.
Hvala lepa. Zdaj sta najprej za besedo zaprosila predstavnika Vlade, najprej mag. Urban Krajcar. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Upam, da bom karseda natančno odgovoril spoštovani poslanki. Mogoče na začetku vseeno malce razširim diskurz, ampak saj to niti ni tako pomembno za reševanje tega skupnega problema, da smo prišli v teh zadnjih štirih dneh, od kar smo v Državnem zboru, na dveh odborih in eni komisiji do diskurza, da je bilo 74,5 milijona porabljenih za različne analize in študije, in do tega, da še niso bili porabljeni. Tako da upam, da smo vsaj tu zaprli neko odprto ali pa nevralgično točko, ki je bila povod verjetno za današnjo sejo. Kar zadeva ugotovitve revizijskega poročila Računskega sodišča, sem že v začetku povedal, da se zavedamo izzivov, ki nas čakajo, in tudi ugotovitev ter da bomo v roku 90 dni – mislim, da jih je danes 59 ostalo − to odzivno poročilo pripravili tako, kot od nas zahteva Računsko sodišče, in upam, da v njem naslovili in podali odgovore, ki bodo Računsko sodišče in pa nenazadnje tudi Državni zbor zadovoljili. Mislim, da je bilo vmes tudi vprašanje naslovljeno, zakaj ministrstvo, Vlada vztraja pri skupnostnih oblikah storitev. Tudi tu je treba orisati. Včeraj smo že govorili, mislim, da je bilo dovolj jasno povedano, da je uredba, ki jo skupaj sprejmeta Svet EU in Evropski parlament tista, ki nalaga vsem državam članicam, da izvajajo deinstitucionalne oblike varstva in ne institucionalne. Hkrati želi povedati, da je tudi Resolucija o nacionalnem programu socialnega varstva sprejeta za obdobje 2013−2020, če se ne motim, bila potrjena tudi v tem Državnem zboru. Tam se je odločilo, da bomo šli v deinstitucionalizacijo. Hkrati pa, ko govorimo tudi o virih, ki jih bomo zagotovili, mislim, da resolucija navaja, da bodo porabljeni zelo različni viri, torej od zasebnih do javno zasebnih partnerstev ter, če se ne motim, tudi evropskih kohezijskih sredstev. In ne nazadnje operativni program, mislim, da je bil sprejet decembra 2014. Navadno so pri pripravi osnova strateški dokumenti, ker se brez sprejema strateških dokumentov ne da sprejeti operativnega programa in brez tega se ne da izvajati evropske kohezijske politike. In tudi pri izvajanju in različnih ukrepih kohezijske politike so v samem operativnem programu navedeni cilji in pa rezultati, ki jih mora država zasledovati oziroma tudi tisti, ki so upravičenci do teh sredstev, in tudi tam notri smo se zavezali, katere cilje in kazalnike bomo zasledovali. In tukaj mogoče tudi odgovor na vaših 30 enot za 21 milijonov, ki je predvideno, konkretne številke, koliko bo nastanjenih v teh 30 enotah, vam ne more dati, zato ker je to stvar javnega razpisa in ne želimo omejevati ali pa na tej točki ali pa v tem trenutku prejudicirati, kako bo javni razpis oblikovan. Ne želimo nikogar preferirati. Dejstvo je, kot sem povedal na začetku, da se pogovarjamo z različnimi deležniki, torej z lokalnimi skupnostmi, z domovi za starejše, ki imajo različne potrebe, torej nekdo mora neko enoto kupiti, nekdo jo mora dograditi, nekdo jo mora samo izboljšati, in ne želimo nikogar preferirati ali spravljati v neugoden položaj, zato poskušamo pri pripravi tega ukrepa zajeti kar se da širok spekter potencialnih upravičencev, za katere seveda upamo, da bodo tudi glede na njihove zmožnosti pripravili projekte, ki bodo seveda tako dobri, da bodo najprej potrjeni in potem seveda tudi izpeljani. Mogoče zdaj še vprašanje kolegice, kaj nas bo vprašala Evropska komisija. Z Evropsko komisijo seveda smo v stalnih stikih. Jaz ne morem za leta 2014−2018 govoriti, zakaj nekateri projekti niso bili izpeljani, lahko pa povem, da imamo še dobra štiri leta časa, ko se zaključi evropska perspektiva, torej popravilo M plus 3. Vse napore bomo usmerili, da bo ta denar, kot je danes tudi razprava, smotrno, transparentno in pa seveda tudi uspešno za tiste, ki ga bodo prejeli, porabljen. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima še dr. Tomaž Pliberšek. Izvolite.
Predsednik, hvala za besedo. Nekje pet odgovorov smo si zapisali. Prvo vprašanje spoštovane poslanke, Računsko sodišče Ministrstvu za zdravje ni naložilo priprave odzivnega poročila. Računsko sodišče je Ministrstvu za zdravje podalo priporočila, ki jih je Ministrstvo za zdravje pri pripravi predlogov sistemskih rešitev na področju dolgotrajne oskrbe že upoštevalo. Tako predlogi sistemskih rešitev kakor tudi aktivnosti na področju dolgotrajne oskrbe se pripravljajo v tesnem sodelovanju s pristojnimi resorji, zlasti z Ministrstvom za delo in enake možnosti. Drugo vprašanje glede projektov. Čeprav ste govorili o projektu, ki ne spada v naš resor, bi vseeno izkoristil priložnost in opisal tistih 23 milijonov, ki sem jih že v uvodnem nagovoru navedel. Pilotni projekti na področju dolgotrajne oskrbe zagotavljajo nove storitve in tudi omogočijo testiranje določenih rešitev, ki se predlagajo kot sistemske. Projekti potekajo že deset mesecev in vse ugotovitve so tekoče implementirane v predloge sistemskih rešitev. V mojem uvodnem nagovoru danes smo povedali, da skupno Ministrstvo za zdravje razpolaga s 23 milijoni 676 tisoč 900 evri sredstev, namenjenim projektnim aktivnostim. Ker ste želeli malo globlji oris, imamo pripravljenega. Projektna sredstva so večinoma namenjajo izvajanju neposrednih storitev za uporabnike, do katerih državljani v okviru obstoječe ureditve ne morejo dostopati. Gre predvsem za storitve s področja nezadovoljenih potreb, katerih odsotnost se pogosto odraža tudi v povečanem pritisku za sprejem v institucijo. Storitve so v času trajanja projektov za upravičence brezplačne, o čemer smo se tudi včeraj malo na odboru pogovarjali. Poudarjam zgolj dejstvo, da je Ministrstvo za zdravje z izvajanjem projektnih aktivnosti na področju dolgotrajne oskrbe lahko začelo šele po prenosu pristojnosti, torej v letu 2017, ko sem prej omenil tistih 10 mesecev. Torej gre za tri vsebine. Kot prvi se je začel v letu 2017 izvajati projekt Dolgotrajne oskrbe v skupnosti, za katerega je zagotovljenih 4 milijone 403 tisoč evrov in katerega cilj je standardiziranje usposabljanj za izvajalce formalne, neformalne oskrbe, izvedba usposabljanj različnih deležnikov, zunanja evalvacija projektnih aktivnosti, koordiniranje aktivnosti med pilotnimi okolji in vzpostavitvijo informacijske podpore v sistemsko podporo procesom dolgotrajne oskrbe. Projekt se bo izvajal do konca leta 2022. Druga vsebina se nanaša na izvedbo pilotnih projektov, ki bodo podpirali prehod v izvajanje sistemskega Zakona o dolgotrajni oskrbi, v teku je od leta 2018. Javni razpis je bil objavljen aprila 2018, izvajanje storitev pa bo trajalo do konca junija 2020. Skupna vrednot projekta je 6 milijonov 100 tisoč. Izvaja se v treh okoljih, in sicer v Dravogradu, Krškem in Celju. V okviru projekta se testirajo tudi nekatere rešitve, ki so predmet predlogov sistemskih rešitev, pri čemer bi poudaril zlasti, da se v okviru tega projekta zagotavljajo tudi nove storitve, do katerih državljani v okviru obstoječih ureditev na domu ne morejo dostopati. Če naštejem le nekatere, to je dajanje zdravil, hranjenje po sondah, storitev psihosocialne podpore uporabnikom in svojcem, storitve za krepitev in ohranjanje samostojnosti kakor tudi storitve e-oskrbe. V okviru projekta je bilo od januarja do septembra 2019 na vstopne točke podanih 148 vlog za oceno upravičenosti do dolgotrajne oskrbe. Tisoč 312 oseb je bilo ocenjenih za upravičene do novih storitev v okviru projektov, dne 1. 9. 2019, je nove storitve brezplačno prejemalo 287 oseb. Tretja vsebina je Projekt prilagoditev in preoblikovanje obstoječih mrež institucionalnega varstva ter vstop novih izvajalcev za nudenje skupnosti storitev in programov za starejše, začetek aktivnosti na terenu v letu 2020. Javni razpis za projekt za katerega je namenjenih 13 milijonov 173 tisoč 900 evrov je bil objavljen junija 2019 in sredstva se še niso začela črpati. Tudi pri tem projektu je ciljni namen zagotavljanja storitev spektra nezadovoljenih potreb v skupnosti, ki jih bodo tudi v okviru tega projekta upravičenci lahko prejemali brezplačno. V tem projektu poseben poudarek namenjamo tudi osebam z demenco in podpori njihovim družinskim članom, zmanjševanju birokratskih obremenitev v procesih dela, krepitvi vstopa različnih profilov in v izvajanje storitev in s tem krepitvi možnosti, da državljani čim dlje ostanejo v domačem okolju in izboljšajo ali čim dlje ohranijo psihofizične sposobnosti in s tem čim večjo sposobnost samooskrbe. Kot sem že tudi v uvodnem govoru navedel, ima vsak projekt v javnem razpisu jasno definirane kazalnike spremljanja, njegovo izvajanje pa je podvrženo ne samokontroli samih izvajalcev projektnih aktivnosti, kontroli ministrstva, ne nazadnje tudi kontroli javnosti, pač pa tudi kontroli Službe Vlade za razvoj in kohezijsko politiko, uradov za nadzor proračuna Evropske komisije, če naštevamo le ključno. Če se spomnite, sem na koncu še povedal, kar ponovno poudarjam, da Ministrstvo za zdravje v revidiranem obdobju projektnih sredstev za študije na področju dolgotrajne oskrbe ni namenjalo sredstev. Tretja zadeva, malo obširneje o Zakonu o dolgotrajni oskrbi. Predlogi sistemskih rešitev na področju dolgotrajne oskrbe gredo v smeri povezav in nadgraditev obstoječih ureditev, kajti marsikaj imamo, kot sem tudi povedal, v Sloveniji dobrega. Gre tudi v smeri, da predlogi rešitev sledijo tudi mednarodni definiciji dolgotrajne oskrbe, ki je v skladu z mednarodno definicijo sistema zdravstvenih računov definirana kot »niz storitev oziroma pravic, ki jih potrebujejo osebe, ki so zaradi posledic bolezni, starostne oslabelosti, poškodb, invalidnosti, pomanjkanja ali izgube intelektualne sposobnosti v daljšem časovnem obdobju odvisne od pomoči drugih oseb pri opravljanju osnovnih in podpornih dnevnih opravil.« Če izpostavim le nekatere ključne predloge nove sistemske ureditve, bi predvsem poudaril vzpostavitev enotne vstopne točke, tako za lažji dostop vseh deležnikov do informacij s področja zdravstva, socialnega varstva in dolgotrajne oskrbe kakor tudi za izvedbo enotne ocene upravičenosti do dolgotrajne oskrbe. Kot drugo, uvedba enotne ocenjevalne lestvice, ki bo omogočila, da so posamezniki ocenjeni na enak način in posledično dostopajo do primerljivih pravic za primerljive potrebe. Zagotovitev nabora storitev, ki bodo prilagojene potrebam uporabnikov, pri načrtovanju in izvajanju, pri čemer bo uporabnik aktiven partner, postavljen v središče. Podpora izvajalcem neformalne oskrbe, ki so danes pogosto prezrti, njihovo delo pa tako za posameznika kakor družbo izjemno pomembno. Učinkovita mreža izvajalcev formalne oskrbe izvajalcev v institucijah in izvajalcev v skupnosti. Učinkovit javni nadzor in vzpostavitev za zagotavljanje kakovostnih in varnih storitev. Zagotovitev višjega deleža javnih sredstev in razbremenitev uporabnikov, njihovih svojcev in lokalne skupnosti za plačilo storitev v obdobjih, ko ne morejo več samostojno poskrbeti zase. Ministrstvo za zdravje v sodelovanju z drugimi resorji nadaljuje potrebne aktivnosti priprave predloga zakona, s ciljem slediti zavezam koalicijskega sporazuma. V skladu z normativnim delovnim programom Vlade Republike Slovenije za leto 2019 se kot skrajni rok za sprejetje zakona o dolgotrajni oskrbi določa april 2020. Slednje sem danes že poudaril, kakor tudi včeraj na odboru, torej, zakon je v tehničnem usklajevanju znotraj organa, kar ste poslanci tudi danes v razpravi večkrat ponovili, da sem včeraj to na odboru tudi izjavil. Glede časovnice, ki jo je cenjeni minister na Brdu in poslanskim skupinam predstavil, sem tudi včeraj na odboru pojasnil, da je prišlo do zamika, kar ste iskreno pozdravili in pri tem v bistvu ponudili tudi vso sodelovanje, predvsem konstruktivno. Vprašanje glede Resolucije o nacionalnem programu socialnega varstva za obdobje 2013−2020, ki jo je Državni zbor sprejel v letu 2013, le-ta še vedno velja. Usmerja nas k spremembi razmerja med uporabniki skupnostnih oblik socialnega varstva in uporabniki institucionalnih oblik socialnega varstva oziroma povečanju deleža uporabnikov skupnostnih oblik in zmanjšanje deležev uporabnika institucionalnih oblik socialnega varstva. Odsotnost dostopa do integriranih storitev v skupnosti se kaže tudi v večjem pritisku na institucionalno varstvo, ki se pojavlja kljub nadpovprečnemu številu posteljnih kapacitet. V Sloveniji imamo 51,7 posteljnih kapacitet na področju dolgotrajne oskrbe na tisoč prebivalcev. Povprečje v državah OECD pa je 49,7. Ključno pri načrtovanju bodočih rešitev je, da odgovarjajo na potrebe državljanov, so dostopne in dosegljive ter da bodo državljani, ki ne zmorejo več samostojno poskrbeti zase, imeli možnost izbire med različnimi oblikami storitev in pravic, ki bodo v večji meri financirani iz javnih virov. In še slednje, v okviru kadrov velja povedati, da je Ministrstvo za zdravje v letu 2018 s podatki pokazalo, da je v domovih starejših večinoma zaposlenih za izvajanje neposrednih storitev zdravstvenih delavcev, ki so iz javnih sredstev financirani za izvajanje zdravstvenih storitev. Na te zdravstvene delavce je pogosto v celoti prevaljeno tudi izvajanje storitev oskrbe, ki jo uporabniki plačajo iz žepa, saj za socialni del storitev kadrovski normativ ni ustrezen. Povedati velja tudi, da koncept sistemskih rešitev na področju dolgotrajne oskrbe povezuje kadre s področja zdravstva in socialnega zdravstva, katerih financiranje je v večji meri predvideno iz javnih virov. Podatki tudi kažejo, da na področju zdravstvene nege, zlasti na nivoju dodiplomskega izobraževanja, v primerjavi z drugimi državami OECD izobrazimo nadpovprečno število kadra. Manko kadra na področju zdravstva in socialnega varstva je globalno. S tem izzivom se srečuje večina držav. V Sloveniji imamo kakovosten sistem izobraževanja, zato moramo storiti predvsem več na tem področju, da kadre ob pomoči ustrezne promocije in prepoznani vlogi teh poklicev, ustreznega nagrajevanja in vzpostavitvi kakovostnih delovnih pogojev v Sloveniji in poklicu zadržimo. Potrebne aktivnosti vključujejo pester nabor deležnikov, od različnih ministrstev, delodajalcev, izobraževalcev pa tudi zaposlenih v vseh poklicih. Hvala, podpredsednik.
Hvala lepa. Predlagateljica najprej dobi besedo. Izvoli.
Jaz bom rekla, da že ves čas glede na razprave kolegov in tudi predstavnikov Vlade očitno poslušam, da ta sredstva niso porabljena. Nobeden ni rekel, da so porabljena, so pa namenjena za porabo. In če imate namenjena za porabo, jaz predvidevam, da jih boste tudi porabili. Ker če jih ne boste porabili, ste pa državljane oškodovali za ta sredstva v okviru evropskih kohezijskih sredstev, da bi se investirala v kakšne bolj potrebne oblike ali institucij ali karkoli drugega. Tako da tu gre za sprenevedanje, da še ni bilo porabljeno. Sredstva očitno nameravate porabiti. In tukaj vas Računsko sodišče opozarja na smotrnost te namenske porabe, glede na to, kaj ste do sedaj vložili v ureditev dolgotrajne oskrbe kot takšne in zakaj namenite porabljati teh 74,5 milijona evrov. Glede skupnostnih oblik, za katere se je očitno država odločila, da jih bo pospešeno izvajala v nasprotju z institucionalnim varstvom, čeprav potrebe izkazujejo drugače. Verjetno se s sekretarjem z Ministrstva za delo nisva čisto točno razumela. Jaz sem povedala, da ga ne sprašujem glede skupnostnih oblik samo v okviru izvedbe teh projektov, jaz sem razumela, da v okviru vsebin operativnih programov, glede na trenutno finančno perspektivo, slednje ni možno. Zakaj ni možno? Pač nismo bili toliko spretni in se nismo izpogajali takrat, ko se je bilo potrebno za vsebine pogajati v Bruslju. Dejstvo je, da Računsko sodišče tudi sicer opozarja Ministrstvo za delo, da te skupnostne oblike glede na to, kakšno demografsko strukturo prebivalstva imamo, niso prava rešitev in da bi bilo potrebno več sredstev nameniti za institucionalno varstvo, torej za domove za starostnike. Pa kljub vsemu država temu ne sledi. Tudi v prihodnjih dveh letih imate v proračunu namenjenih za leto 2020 5 milijonov, za 2021 5 milijonov. Pomeni, da država spet ne bo zgradila niti enega javnega doma za starejše, tako kot že več kot deset let oziroma natančno 12 let ne. Potrebe so pa vsak dan večje. Trenutno imamo že dobrih 11 tisoč aktualnih prošenj za zasedbo kapacitet v domovih za starejše. Država se je očitno odločila, da tega problema ne bo reševala in da se bo usmerila v skupnostne oblike. Zakaj je temu tako? Odgovora ni bilo. Pa vendarle vam mogoče lahko povem jaz, kakšen je odgovor. Domov starostnikov ne boste gradili. Skupnostne oblike, ki pa ste jih do zdaj izvajali, je pa ena in edina oblika, in to je oskrba na domu. Ker pa država ni zagotavljala sredstev, ampak je slednje finančno breme prelevila na občine, lokalne skupnosti, ki so dolžne po zakonu kriti najmanj 50 % te oskrbnostne oblike, lahko rečemo, da se je država na tak način elegantno izognila, da ji ni bilo treba pokrivati finančnih sredstev za tovrstne storitve. Predvidevam, da je to tista računica, zakaj ste se odločili, da boste peljali rešitev v obliki skupnostnih oblik, ne pa v obliki, da se razširijo, dogradijo, na novo zgradijo domovi za starostnike, ki pa so resnično nujno potrebni. In glede na to, bilo je povedano, da se število starejših nad 80 let dviguje, da imamo tudi visoko stopnjo demence v naši državi, to so vse takšne oblike ali bolezni ali starosti, da, po domače povedano, zagotovo te skupnostne oblike ne bodo rešile teh problemov in se bo dejansko treba usmerit v institucionalne oblike, ki zagotavljajo neko celovito oskrbo štiriindvajseturno nego, oskrbo posamezne osebe. Glede vsebin pilotnih projektov in teh analiz in študij v okviru 74 milijonov, ki jih imate v predvidevanjih, seveda konkretnih odgovorov ni bilo, saj je glede te namenske porabe 21,5 milijona, ki jih imate predvidene za gradnjo ali obnovo enot, še enkrat potrditev, da očitno trenutno ne veste, koliko postelj ali koliko tistih, ki so pomoči potrebni, boste z takšnim denarjem dejansko rešili. Če dam eno primerjavo, recimo, da nek soliden dom za upokojence stane osem, devet milijonov evrov, vi imate namenjenih torej 21,5 milijona v okviru tega pilotnega projekta, pa mi trenutno ne znate odgovorit niti na osnovno vprašanje, kaj boste s tem, koliko upravičencev boste s tem rešili. Za drugi projekt Oblikovanje projektne enote v okviru ministrstva imate znova namenjen milijon za oblikovanje nove enote za oblikovanje strateških rešitev za zakonodajne spremembe. Glejte, bil je prenos za zakonske spremembe pristojnosti narejen na Ministrstvu za zdravje, še enkrat, tam imate zagotovljene kadre, vzpostavljen direktorat na novo z 12 zaposlenimi, po drugi strani pa lahko beremo, kako boste spet znova milijon zapravili na oblikovanju nekih novih enot z zaposlovanjem za pripravo nekih sistemskih rešitev. Skratka ponovno očitno potrjeno, da tako, kot je že ugotovilo Računsko sodišče, za teh 74,5 milijonov evra, torej za projekte brez vsebine, brez ciljev, za projekte ki nujno potrebnih problemov, ki jih imamo na področju dolgotrajne oskrbe, s tem ne boste rešili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo poslancev. Besedo ima Soniboj Knežak in za njim Mojca Žnidarič. Izvoli.
Hvala, predsedujoči. Spoštovani kolegice in kolegi! Kolegica Furmanova je, mislim da, kake deset minut nazaj nas vse skupaj opomnila, in sicer bom kar prebral, ker sem si zapisal: »Naj vas spomnim spoštovane kolegice, zakaj smo danes tukaj − zaradi porabe 74 milijonov evrov.« Gospa Furman in ostali predlagatelji, jaz vas imam vse, ki smo v tem državnem zboru, za dokaj normalne. Ne morem drugega reči. Danes pa v preteklih dneh na odborih smo že slišali s strani ljudi, ki so odgovorni, ki pokrivajo te resorje, večkrat tolmačeno z vso odgovornostjo, da te porabe 74 milijonov evrov ni bilo. Se pravi, če bi bila korektna, bi rekla danes, hvala lepa, sem dobila informacijo, izgleda, da nismo imeli prave, in bi bila seja zaključena in mi vsi zdaj že doma, ne pa da sedimo in bomo verjetno še ene tri, štiri ure sedeli na tej razpravi, ker boste še naslednje tri, štiri ure trdili eno in isto. Porabi se 74 milijonov, ni domov za starejše in tako naprej. Tudi vaša kolegica Jelka nas je prej opozorila z nekimi časovnicami, kaj zamuja, s čim ne zamuja Vlada, ministrstva, verjetno bi kakšno stvar tudi prej naredili, če ne bi že vsaj 30 ali koliko izrednih sej sklicali v tem mandatu, večinoma s temami in vlaganjem zakonov, ki ste jih že večkrat vložili, za katere imate že tudi razprave pripravljene. Skratka, nimate nobenega dela, stare zadeve, mape ven potegnete, kradete pa čas, da ne bom rekel, če že nam, ki smo plačani, da sedimo, to poslušamo, in službam, ki bi lahko ta čas bolj koristno izkoristile. Odkar sem dobro leto v tej državni politiki, moram reči, da z zanimanjem preberem in spremljam vsaj za tista področja, ki jih sam pokrivam, vsa poročila, najsibo poročila Računskega sodišča, poročila ZPIZ in podobno. Sam vem, da so nam ta poročila pomemben vir podatkov in v bistvu nam te inštitucije nastavijo ogledalo, ki nas opozori na nekatere zadeve, ki v tej državi ne funkcionirajo dobro in bi jih bilo potrebno izboljšati. Meni je to zelo dobrodošlo. Nenazadnje tudi pri svojem odločanju, pri svojem delu sem imel tudi to mnenje Računskega sodišča, ki pravi, da Vlada in pristojna ministrstva v obdobju od 2007 niso bila uspešna pri zagotavljanju dostopnosti in dosegljivosti storitev socialnega varstva in da so za projekte, ki naj bi zgolj pokazali, ali so predvidene rešitve v zvezi z dolgotrajno oskrbo ustrezne ali ne, porabili nesorazmerno veliko sredstev. Jaz sem pri tem delu »nesorazmerno veliko sredstev porabili«, ki jih ni bilo porabljenih, smo že danes slišali. Tako da ne vem, če bi okoli teh 74 milijonov kaj veliko razpravljal, ker vem, da se boste ponavljali, tako kot sem rekel, in še kar trdili svoje, za tisto, kar ste si zadali, boste še naslednje ure izkoristili ves ta čas, ki vam je namenjen. Resnica seveda je, tako kot sem rekel, da vam je danes že bilo in v teh dneh večkrat povedano, čisto drugačna. V glavnem, za študije je bilo plačanih zgolj, mislim da, nekaj čez 69 oziroma slabih 70 tisoč evrov. Tudi tega denarja niso tako, kot je pisala vaša ali pa Nova24, da ga niso porabili levičarji in ne vem kdo, ta denar je bil plačan Inštitutu Republiko Slovenijo za socialno varstvo, katerega edina ustanoviteljica, spoštovani kolegice in kolegi, je država. Samo toliko. Se pravi ne 74 milijonov, ampak slabih 70 tisoč. Tudi okrog porabe teh sredstev naj še omenim, da so povsem izsledljiva. Če se dotaknem tistega vsebinskega dela, opozorila Računskega sodišča o tem, da v zadnjih 15 letih ni bilo storjenega dovolj za zagotavljanje dostopnosti in dosegljivosti storitev socialnega varstva, tukaj pa moram priznati, da se težko ne strinjam z njihovo ugotovitvijo. Daleč od tega, da ni bilo nič storjenega, sem pa sam tudi mnenje, da ni bilo storjenega dovolj. O razlogih, zakaj, mislim, da je bilo že danes večkrat omenjeno pa tudi kasneje se bom tudi sam še na to vrnil. Po mojem mnenju, kot sem rekel, jaz to opozorilo resno jemljem in ga ne jemljem kot tisto, kar se pa dogaja in kar sem se bal za današnjo sejo, da bo povzročilo kazanje s prstom, kdo je za kaj kriv, kdo je za kaj storil oziroma česa ni storil, kdo je kdaj na to temo že rekel. Skratka zgodbe, ki jih poslušam že dobro leto, predvsem od tistih, ki ste v tem parlamentu že kar nekaj mandatov. Tudi zato se sam zavzemam za omejitev poslanskih mandatov na dva, tri mandate, ker ne pridemo, tudi nobenega preboja nimamo, ker eni in isti sedite že dolga leta v Državnem zboru, in tisto, zato nobenih soglasij ne dosežemo pri nobeni zadevi v dobrobit državljank in državljanov. Takšna so dejstva. Na tisto, kar vam je že tudi kolega Matjaž Han prej omenil, naj vas tudi jaz še enkrat spomnim, da so v času, ki ga zajema to revizijsko poročilo, poleg socialdemokratke dr. Anje Kopač Mrak vodili ministrstva za delo družine še Marjetka Cotman iz Nove Slovenije, in sicer med decembrom 2006 in novembrom 2008, Andrej Vizjak iz SDS med februarjem 2012 in marcem 2013 in tudi že danes omenjen dr. Ivan Svetlik, ki je pripadal kvoti Desusa. Ko se že pogovarjamo, kdo je za kaj kriv, Alenka Bratušek in Miro Cerar sta v tem času vodila vladi. Jaz bi tukaj še omenil tudi, da je bila v prejšnjem mandatu skrb za dolgotrajno oskrbo iz Ministrstva za delo, družino preneseno na Ministrstvo za zdravje. LMŠ v tem mandatu vodi večinsko vlado, je že s tem prevzela vso odgovornost za to in tudi za vsa ostala področja v tej državi. Ostala nam je še Levica oziroma kolegi iz Levice, ki pa so po mojem mnenju izgubili, vsaj v mojih očeh, neko verodostojnost za borbo za socialno šibke s tem, ko niso sprejeli v lanskem letu vstopa v vlado, ki jim je bilo ponujeno. Jaz sem bil tisti, ki sem močno podpiral, da vstopite v vlado. Z moje strani so bila celo razmišljanja, da bi predlagal kolega Miho Kordiša, da bi prevzel Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, ampak tako so se odločili, niso prevzeli odgovornosti. Bi pa tudi jaz po enem letu in pol, odkar tu sedimo, verjetno boljše počutil v opoziciji pa pametoval, kaj se da narediti, ne pa da poskušam kakšne zadeve tudi dejansko uresničiti. Ampak zdaj to ni letelo na nikogar izmed omenjenih, hotel sem povedati, da smo vsi, ki smo in ki so bili odgovorni, pred tem, da nekaj naredimo na tem področju. Tu gre za resne izzive, ta tematika. Zato tudi to današnjo sejo jaz vidim kot priložnost, da se tisti, ki smo danes v vlogi odločevalca, zavemo tega, da mora biti skrb za dostopnost in pa dosegljivost storitev socialnega varstva ena izmed prioritet ne samo te vlade, temveč tudi vseh vlad v bodoče. Demografski kazalniki in trendi podaljševanja življenjske dobe nas že desetletja opozarjajo, da je sicer ta super podatek, da postajamo dolgoživa družba, nujno pogojen tudi z izzivi, ki nam jih prinese podaljševanje življenjske dobe. Temu pa po ugotovitvah Računskega sodišča ne sledimo v zadostni meri, s čimer, kot sem že rekel, se tudi sam v dobršni meri strinjam. V naslednjem obdobju bo treba dati v malo višje prestave in tisto, kar bi mogli že kakšno leto nazaj narediti, v tem obdobju nadoknaditi. Tisto, kar jaz spremljam že zadnja desetletja, kaj je bilo narejeno na področju zaradi opozarjanja na te demografske podatke, so bili ukrepi ZPIZ. Ampak ti ukrepi ZPIZ niso šli v prvi vrsti za skrb za upokojence, daleč, šli so v nasprotno smer, šli so v skrb za ohranitev blagajne, vzdržnost blagajne. S tem namenom šli v kršenje pravic upokojencev. Naj samo spomnim tiste najbolj poglavitne podatke, to se pravi, da smo iz včasih 80 % pokojninske osnove, danes na 57,5 %; da smo iz najboljših 10 let, ki so bila včasih odmerjena za obdobje za izračun pokojnine, danes zadevo raztegnili na 24 let, pa še marsikaj. Iskali smo rešitve pri krčenju sredstev generaciji, ki ji je dejansko edini vir preživetja pokojnina, smo pa seveda ob tem stabilizirali državno blagajno v določeni meri. Ta reforma ZPIZ nam je prinesla tudi to, da imamo danes, vsaj jaz večkrat uporabim ta izraz, da smo iz današnjih upokojencev naredili sistemske socialne reveže. Višina odmerjenih pokojnin je v povprečju 500, nekaj čez 600 evrov. Veste, s kakšnimi stroški se vsi soočamo, mislim, da ni treba posebej poudarjati, kako živijo današnje generacije upokojencev. V tem tednu smo imeli že kar nekaj razprav v Državnem zboru oziroma na odborih. V ponedeljek je bila na Odboru za delo, družino zame ena zanimiva razprava o problematiki dostopnosti do domov starejših, ki je bila sklicana na pobudo kolegov iz Levice. Razprava pa mi je bila zanimiva zato, ker je bila ena redkih razprav, kjer nismo iskali krivca, kdo je za kaj kriv, ampak smo se kar dosti vsebinsko pogovarjali o dejanskem stanju, ki je na tem področju. Tisto, kar je bilo meni še posebno dodana vrednost, je to, da so zraven sodelovali v tej razpravi tudi strokovnjaki, ki pokrivajo posamezna področja, se pravi ljude iz stroke, ne da se politika pogovarja, ampak dejansko izvemo tudi njihova mnenja, ki se vsak dan srečujejo z vso tematiko, povezano najsibo z domsko oskrbo kot tudi z ostalimi transferji s področja sociale. Naj povzamem samo nekaj njihovih ugotovitev. Kapacitete za domsko oskrbo so premajhne glede na potrebe domov. Država mora imeti večji nadzor oziroma pristojnosti pri določanju cen zaradi težav, ki se pojavljajo, in različnih cen. Avtonomija izvajalcev socialno-varstvenih storitev je lahko samo do točke, ko je le-ta v korist oskrbovanca. Poleg finančne podhranjenosti je vse večji problem, tudi danes je bilo že omenjeno, zagotavljanje kadrov za delo v domovih starejših, posebej zaradi neustreznega plačila teh kadrov je osip v tem poklicu velik. To je ena izmed zadev, na katere bo treba tudi odgovoriti tudi z eno primerno ocenitvijo teh del. Nenazadnje do apela, da so domovi za starejše prevzeli tudi vloge teh, ki bi prej sodili na področje negovalnih bolnišnic, ki jih imamo v Sloveniji premalo, tako da so domovi za starejše prevzeli tudi to oskrbo, kar pa seveda ni njihov osnovni namen. Teh povzetkov je bilo še veliko. Naj zaključim s to mislijo, da pri nas, v naših domovih ni vse slabo, kot se zdajle zadnje čase prikazuje. Veliko imamo domov, tudi danes je bilo že nekaj dobrih praks omenjenih, seveda imamo pa še marsikaj za storiti. Tisto, kar mene moti, se mi zdi neodgovorno pri sprejemanju zakonodaje s področja sociale, je, da če sprejmeš nek zakon, ne zagotoviš tudi virov za njegove izvajanje. V mislih imam tudi en čisto konkreten primer, ker prihajam iz Hrastnika, kjer smo en bivši dijaški dom pred dvajsetimi pa še več leti preuredili v dom starejših, seveda, tri, štiri posteljne sobe, verjetno zadeve poznate, ampak sem mislil, zadeve bodo uredili, ker je ta država sprejela nek terminski plan, da bomo dvignili nivo teh standardov bivanja v teh domovih na nivo eno- in dvoposteljnih sob. Ker tudi sam nisem videl zagotovljenih sredstev za ta namen, sem ministrstvo vprašal, kako misli zagotoviti, če ni sredstev opredeljenih. Zdaj, rekla mi je nekako tako, bomo pa, ne vem, rok podaljšali. To ni odgovor. To ni odgovor. Hočem opozoriti samo na to, da če niso zagotovljeni neki viri financiranja, ne obljubljajmo in ne sprejemajmo zakonodaje, ki bo našla neke nove pravice, ki jih pa v končni fazi v praksi ne moremo opredeliti. Tisto, kar me veseli, je, da nas je ministrica na tem odboru, ker sem bil prisoten, na začetku predstavitve ukrepov, ki jih pripravljajo na ministrstvu, seznanila tudi z ustanovitvijo petih skupin, izmed katerih se vsaka ukvarja s svojim področjem oziroma tematiko. Kasneje se je skozi razpravo pokazalo, da so prav vsi razpravljavci nakazovali, da je to tematika in da so bile skupine ustanovljene za tematiko, ki je dejansko aktualna. Nekaj smo v tem obdobju dobrega leta te vlade in te koalicije tudi postorili. Nekaj teh ukrepov je še v pripravi, zdajle predvsem neki bolj lepotni popravki ZPIZ-ovske zakonodaje, tukaj imam v mislih dvig na 63 %, ki bo bodočim upokojencem malenkost zvišal plače, seveda pa ne bo popravil krivic vsem generacijam, ki so pa že kar leta na teh procentih. Ob nastopu svojega mandata sem se sam zanimal, kaj je razlog, da je zakon o dolgotrajni oskrbi v proceduri že 10 oziroma 15 let, kar so danes že večkrat omenili. V glavnem, 150 milijonov sredstev, ki jih ni, 150 milijonov nekako v startu, kasneje pa seveda z leti, kot se spreminjajo ta demografska gibanja, bila ta sredstva seveda še bistveno višja. Tudi v glavnem vsi, ki tukaj danes trdite, da verjetno ni bila slaba volja in nepripravljenost vseh ministrov pa ministric za delo družino v zadnjih letih, da niso pripravili tega narediti, ampak ni sredstev. Mi se bomo morali v tej državi dogovoriti o potrebi po prerazporeditvi sredstev. Jaz mislim, da je področje socialne oskrbe in oskrbe za starejše eno izmed prioritetnih področij za naslednje obdobje. Velikokrat se radi primerjamo s skandinavskimi državami, da imajo dobro urejena ta področje. Tudi na odboru je bilo tako, ampak je bilo hkrati pojasnjeno za primer, mislim, da je bila Nizozemska, ko so tudi omenili, da imajo dobro urejeno to področje, ampak oni iz svojega proračuna namenijo 3 % sredstev za te namene. Pri nas je ta delež baje v višini 0,5 %. [[oglašanje iz dvorane]] Izgleda, da zabavam kolege, to me tudi veseli. Naj počasi zaključim. Tudi danes smo že slišali konkretno za neke roke, ne več neke imaginarne roke priprave, o končni fazi izvedbe tega zakona o dolgotrajni oskrbi. To se pravi, to je april prihodnjega leta. Jaz upam, da se bomo tega držali in da bo končno ta zakon ugledal luč sveta. Spoštovane kolegice in kolegi, da zaključim. Področje dolgotrajne oskrbe je široko in kompleksno in jaz težko verjamem, da ga bo ta zakon o dolgotrajni oskrbi v celoti razrešil, pomeni pa le en korak k izboljšanju področja dolgotrajne oskrbe in skrbi za starostnike. Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, ki je po mojem mnenju eden izmed najtežjih resorjev, najzahtevnejših resorjev – ne vem, jaz bi tukaj tudi morda v prihodnjem obdobju malo razmislil o sami organizaciji oziroma reorganizaciji tega ministrstva, ker dejansko obsega širok spekter pravic. Sam se nagibam celo k razmišljanju, da bi imeli ministrstvo za starejše. Če že imamo – pa brez tega, da se bom opredeljeval, ali ga potrebujemo ali ne – ministrstvo za zamejce, zaradi vse tematike, ki bo prišla k nam naslednja leta, tudi ne bi bilo nič narobe, če imamo ministrstvo za starejše, ki bo predstavljalo več sto tisoč državljank in državljanov te države. Ne vem, vsem skupaj malo v razmislek. In ne nazadnje, spoštovane kolegice, skrb za starejše, o kateri se pogovarjamo danes, je skrb za naše starše, za naše dedke, babice, in ne nazadnje, spoštovane kolegice, bo jutri skrb tudi za nas. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Mojca Žnidarič, za njo bo razpravljal Marijan Pojbič. Izvoli.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Danes smo slišali s strani predlagateljice številna vprašanja. In sicer, zakaj se ne gradijo javni domovi, zakaj niso evropska sredstva namenjena za gradnjo domov, zakaj se je ministrstvo odločilo za širjenje skupnostnih oblik in ne domov za upokojence. Jaz bi spomnila na resolucijo, ki velja od leta 2013, in še vedno velja, velja do leta 2020, in je bila torej sprejeta takrat, sprejemala se je v njihovih časih. Leta 2013 je bila sprejeta. Govori pa o tem, da je želja, da se do leta 2020 bistveno okrepijo skupnostne oblike socialnega varstva in poveča število njihovih uporabnikov, da je širitev mreže izvajalcev socialnovarstvenih storitev in programov, da bo potekala predvsem z razvojem javno-zasebnega partnerstva oziroma s podeljevanjem koncesij, potem, da nacionalni program socialnega varstva za obdobje od 2013 do 2020 predvideva prerazporeditev kapacitet institucionalnega varstva v uporabniku prijaznejše skupnostne oblike, in tako naprej. Se pravi, to resolucijo so sprejeli sami, ne vem, zakaj danes številna vprašanja, zakaj se gre v to smer. Sicer sploh ne rečem, da je tematika napačna, to so prave usmeritve. Kajti ni več trend, da se ljudi zapira v neke velike institucije, v kakšne stare gradove in podobno, ampak je trend, da se jih vključi v manjše skupinske bivalne enote. Glede posteljnih kapacitet. Podatki nam kažejo, da ima Slovenija nekje pet postelj več na tisoč prebivalcev, kot je povprečje držav članic OECD. Natančno, Slovenija ima 54,5 postelje na tisoč prebivalcev, povprečje držav OECD je 49,7. Je pa res, da je pokritost med regijami različna. Glede podelitve koncesij bi rekla, da so bile in še bodo, ob tej zastavljeni politiki in tudi sicer glede na staranje prebivalstva, nujne. Slišali smo danes podatek, da imamo nekje 19 % prebivalstva, starejšega od 65 let, in da bo leta 2050 že 30 % prebivalstva starejšega od 30 let. Torej, gradnja domov oziroma podeljevanje koncesij bo še vedno potrebno. Ampak težava tukaj je po mojem mnenju drugje. Ni težava v tem, da so se koncesije podelile, ampak v tem, da se delež stroškov za gradnjo všteva v izračun cene. Kar je sicer z vidika investitorja logično, ampak z vidika uporabnika, starostnika pa ni logično. Ampak res je, da tudi če bodo določene spremembe dosežene, koncesijskih pogodb za nazaj ni možno in ne bo možno spreminjati. Že leta in leta, torej več let, govorimo o deinstitucionalizaciji in o dolgotrajni oskrbi. Mislim, da je ravno tukaj tisti glavni problem, zakaj je pritisk na domove tako velik – ker pač te skupnostne oblike niso razvite. Nimamo veliko dnevnega varstva, nimamo dopolnilnih dejavnosti na kmetijah, premalo je varovanih stanovanj, bivalnih enot, drugih oblik, začasnih namestitev, kot so danes spraševali, ko gre nekdo na dopust, bolniško. Ampak vse to se bo zdaj gradilo z evropskimi sredstvi, tudi s temi 74 milijoni, ki jih omenjate, ker ne gre samo za analize in raziskave, ampak tudi gradnjo ravno teh dnevnih centrov, medgeneracijskih centrov, začasnih enot, bivalnih enot. Tako da tudi temu bodo ta sredstva namenjena. Da pa ne bomo govorili samo, česa nimamo, ker imamo vseeno že nekaj stvari, sicer so razdrobljene. Pomoč na domu je razvita. Res je, da jo sofinancirajo občine, in to različno, cene so različne. Nekateri ljudje so zaposleni kot družinski pomočniki. Tem se je status v zadnjih letih sicer poslabšal. Imamo pa z letošnjim letom, torej s 1. 1. 2019, zelo veliko ljudi, ki so zaposleni kot osebni asistenti, to je možno torej v primerih, ko skrbijo za osebe, ki so mlajše od 65 let. Imamo tudi določene finančne prejemke. Zraven pokojnine si lahko ljudje, ki rabijo določeno nego drugih oseb, uredijo dodatek za pomoč in postrežbo, ki je v treh različnih zneskih – 150, 300 ali 430 evrov, odvisno od tega, koliko pomoči potrebujejo. Torej, vsega po malem imamo, stvari so razdrobljene in res upam, da bo zakon o dolgotrajni oskrbi, za katerega smo včeraj dobili zagotovilo s strani državnega sekretarja, da bo meseca aprila na Vladi, vse to znal povezati skupaj in rešiti številne izzive, ki nas na tem področju čakajo. Vsekakor pa mislim in vem, da se vsi skupaj zavedamo, da bo za to potreben določen prispevek vseh nas. Slišali smo tudi, v teh zadnjih dnevih, ko so potekali odbori v tem tednu, da je najmanj ena četrtina uporabnikov v domovih za upokojence takih, ki so uvrščeni v prvo skupino oskrbe, se pravi, rabijo zelo malo pomoči. Tem je v bistvu bolj nudeno bivanje, pranje, hrana. Ti ljudje se bodo lahko, ko bodo tudi dodatne izvendomske kapacitete zgrajene, če bodo le želeli, in tudi drugi, vključevali v te in dali prostor tistim, ki pač rabijo več nege. Se pa res domovi za upokojence bojijo, da bi postali negovalne bolnišnice, ker imajo že sedaj preveč takšnih uporabnikov, ki rabijo res zelo veliko nege. Danes je bilo nekaj stvari rečenih tudi o kadrih, več v prejšnjih dnevih. Tukaj se lahko strinjam, da kadri, ki delajo v domovih upokojencev, ne opravljajo samo svojega dela, ampak opravljajo res poslanstvo in delajo bolj na etični pogon, ne samo za tisto plačilo, ki je minimalno. Večkrat sem dala že tudi pobudo na odborih, da bi jim lahko pomagali, sploh pri družabništvu in drugih prejemnikih denarnih socialnih pomoči, lahko tudi preko javnih del, tako da tu mislim, da lahko najdemo neke skupne rešitve. Na enem izmed odborov smo razpravljali tudi o demenci. Bilo je povedano, da je to naš največji zdravstveni, družbeni in tudi finančni izziv v prihodnosti. Dokler se le da, ti ljudje dejansko zelo dobro funkcionirajo doma, veliko boljše kot v nekih ustanovah, ampak tam v zadnjih fazah demence pa je skorajda nemogoče ali težko te ljudi imeti doma, tako da bodo vsekakor dodatne kapacitete v domovih potrebne. Povedano je bilo, da je nekje 5 milijonov sredstev namenjenih v letu 2020 in tudi 5 milijonov v 2021 za gradnjo dodatnih kapacitet, kar mogoče res ni veliko, je pa to več kot v zadnjih petih letih skupaj. Ampak to ni edini vir. Obstaja kar nekaj javnih domov, ki imajo tudi na svojih računih toliko ali pa še več sredstev, in jih je treba pač pozvati, da tudi sami čim prej širijo kapacitete. Kajti znanec, ki je vodil dom upokojencev, mi je sam rekel, da mora vsak dom v 33 letih, ko se v bistvu zamortizira, nabrati toliko sredstev, da zgradi nov dom. Nujna bo res neka integralna, povezana dolgotrajna oskrba. Upam, da je rok april 2020 res zadnji rok, da se ne bo prestavljal, kot se je zadnjih 15 let, in da bomo vsi skupaj znali iskati tudi vse druge kapacitete, tako domske kot predvsem skupnostne, ker so to prave rešitve, da se ljudje vključujejo v te oblike. Tako da čakajo nas še številni izzivi. Je pa res, da ne glede na priporočilo, če se osredotočim na to, v 30 dneh tega ne more nihče narediti. Čez noč tega, kar se je nabiralo zadnjih 10, 15 let, ni mogoče izvesti, zato jaz vsekakor teh priporočil ne morem podpreti. Prvo priporočilo pa govori o teh sredstvih, ki pravite, da so namenjena zgolj za raziskave oziroma predvidene rešitve z dolgotrajno oskrbo in da naj se že nekoga ovadi, prijavi, če sredstva sploh niso bila porabljena – potem seveda tudi tega sklepa oziroma tega priporočila ne morem podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Marijan Pojbič, za njim bo razpravljal Primož Siter. Izvoli.
Spoštovani predsedujoči! Najprej naj se odzovem na dve stvari oziroma tri. Eno, kar smo zdaj poslušali v razpravi, ki moram reči, da je bila kar v redu, in sicer do tiste točke, ko je gospa govorila o resoluciji. Resolucijo lahko spremeni katerakoli vlada, če hoče. Lahko postavi prioritete, lahko zamenja prioritete. Ta resolucija je bila sprejeta, kot ste pravilno ugotovili, 2013. Od 2013 do danes je pa koliko časa minilo? Se pravi, zdaj smo leta 2019, to je šest let. In v tem času se na področju dolgotrajne oskrbe ni storilo popolnoma nič. Če ste prebrali revizijsko poročilo Računskega sodišča, bi vam moralo biti jasno, zakaj je pravzaprav danes ta seja na dnevnem redu. Druga stvar, ki se mi zdi bolj pomembna, ki je bolj problematična, je razprava gospoda Knežaka iz SD, ki je med drugim rekel, da bi ta čas, ki ga danes porabljamo za problematiko dolgotrajne oskrbe, lahko porabili bolj koristno. Zdaj pa mi povejte, ali lahko tak poslanec sedi tukaj v Državnem zboru. Ali lahko tak poslanec sedi tukaj v Državnem zboru, ko imamo na tem področju tako akutne probleme, tako akutna odprta vprašanja, na katera nas Evropska komisija opozarja, Računsko sodišče opozarja, Varuh človekovih pravic opozarja? Skupnosti socialnih zavodov opozarjajo, da so nevzdržne razmere. In potem ti eden izmed poslancev SD, ki so imeli državnega sekretarja, dva mandata ministra na tej poziciji, reče, da danes nekoristno zapravljamo čas! Če je pa to normalno, pri svetem bogu, vas pa lepo prosim. Ne vem, ali smo vsi na istem vozu, ali smo vsi v Državnem zboru ali pa nekateri živijo nekje drugje. Naslednja stvar, na katero moram opozoriti, je pa gospod Jože Lenart. Ampak da posebej opozorim, to ni poslanec SDS, ker poslanec SDS je Jožef Lenart. To je človek, ki prihaja iz LMŠ in ki govori tukaj v Državnem zboru laži. Javno laže. Zahtevam, da se zaradi javno izrečenih laži opraviči vsem razpravljavcem pred sabo. Jaz sem v stališču poslanske skupine posebej zapisal – bom pojasnil. V stališču poslanske skupine smo posebej zapisali: »Ne moremo namreč pristati na dejstvo, da za stotisoče ostarelih država ne vidi niti tega, ali in kakšno socialno varstvo bi potrebovali, da tisoče ostarelih mesece in leta čaka na prostor v domu za ostarele,« sedaj pa poslušajte, »kjer zaposleni za nizke plače pregorevajo od preobilice dela.« In spoštovani gospod, vprašam vas, kje je tu napad na tiste, ki so zaposleni v domu za ostarele. Kje tukaj vi vidite napad na vodstvo domov za ostarele? In da se še malo navežem na to vašo razpravo, sedaj sem prejel cel kup sporočil, ker prihajam iz Štajerske, kjer je blizu Avstrija in kjer imamo velike table postavljene po celi občini in še širše, kjer piše: Iščemo negovalke za delo v Avstriji. Vprašajte direktorja doma za ostarele v Mariboru, s kakšnimi težavami se srečuje. V Avstriji imajo trinajsto plačo, štirinajsto plačo in imajo enkrat višjo plačo kot pri nas. To je problem, s katerim se mi srečujemo. To so vse problemi, ki jih danes naslavljamo, med drugim tudi to. Upam, da ste poslušali, da ste prebrali poročilo Računskega sodišča, ki ni samo o 74 milijonih in pol. Tudi zelo zelo pomembne druge stvari so izpostavljene. In sedaj se vrnem nazaj na to poročilo. Ko govorimo o dolgotrajni oskrbi, še enkrat povem, jaz osebno mislim, da bi danes tukaj morali biti minister za socialo, minister za zdravstvo in predsednik Vlade. Rešitev problema dolgotrajne oskrbe je velik vladni projekt! In kdo sedi danes tukaj? Žalostno, sramotno, neokusno, nesprejemljivo! Ampak niste krivi tisti, ki ste tukaj. Bog ne daj, da bi kdo mislil, da leti to na vas. Leti pa na tiste, ki so odgovorni v tej državi in ki so dolžni poiskati in predlagati državnemu zboru ustrezne rešitve na tem področju. In jih danes ni tukaj. Ni predsednika Vlade, ni ministrice ene, ni ministra drugega. Recimo Šabedra praktično nisem videl, ne vem, od kdaj – kot da ga ni. Kot da ga ni. To je neverjetno! In take probleme, kot imamo na zdravstvenem področju! In isto na področju sociale in dolgotrajne oskrbe. To bi moral biti vladni projekt. Teža projekta dolgotrajne oskrbe je tam, po moji oceni, pa naj mi kdo oprosti, če se bom zmotil, po moji osebni oceni, vsaj 300 milijonov evrov. To je ključni problem, ki se vleče vsa leta, vseskozi. Papirji prenesejo vse, ampak vlade, ki vladate zadnjih 10 let, z izjemo enega leta, ko je imela vlado Slovenska demokratska stranka – v najtežji situaciji, kar je bilo sploh mogoče, ki je tako izpeljala pokojninsko reformo v enem letu, kar je skorajda za vse ostale stranke skupaj nekaj, česar niso sposobne narediti v naslednjih sto letih – na tem področju niste naredile čisto nič. To je problem. In Računsko sodišče. Glejte, če opozicija predlaga kakršnekoli rešitve, je vedno zavrnjena, tako kot sem danes že rekel, s tisoč in enim izgovorom. Največ je izgovorov, da naši predlogi niso sistemske narave. In sedaj, ko nas poleg tega opozarja še Računsko sodišče, potem bom prebral tistih pet ključnih točk, ki so pomembne – če te niso dovolj težak argument za to, da mi tu poiščemo ustrezno rešitev in če je treba, sedimo tukaj tudi 14 dni skupaj [[…]]Ne sme nam biti problem čas, ker smo tukaj zato, da tem ljudem, ki imajo težave na tem področju, ki jih je tam blizu 400 tisoč, kot smo danes poslušali, pomagamo rešiti stvar tako, da bodo lahko normalno funkcionirali tudi v starosti. Ker enostavno sami ne morejo preživeti. Nekateri ja, nekateri ne, pač odvisno, kako kdo. To sem še pozabil tukaj povedati. Na to opozarja Računsko sodišče, kot sem prej povedal, nas opozarja Varuh človekovih pravic, nas opozarja tudi Skupnost socialnih zavodov Slovenije in tako dalje. To sem že prej povedal. Se pravi, če to ni dovolj alarmantno vprašanje [[…]]In opozarja nas tudi Evropska komisija, da moramo v najkrajšem možnem času, že pred petimi leti bi moral biti zakon o dolgotrajni oskrbi sprejet, če hočemo reševati probleme, ki so se nam nakopičili. 10 let vladanja levičarskih elit, pa niste bili sposobni pripeljati rešitev na tem področju. Jaz se opravičujem, jaz nisem imel namena govoriti o nobeni politični skupini, ampak napadi na predlagatelja te seje, ki sem jih danes slišal, so nedopustni. Želimo dobro, želimo, da se problem reši. Jaz sem še včeraj na seji diskutiral v tej smeri, da stopimo skupaj, da se vse stranke, ki sedimo tukaj v tem državnem zboru, med sabo povežemo in poiščemo rešitev, ki je nujna, potrebna in vsi vemo, da mora biti, in jo postavimo za prioriteto. Tudi vaša vlada jo je postavila za prioriteto. Kaj je Šabeder napisal – sem vam včeraj pokazal – ko nam je predstavljal, kako bo reševal probleme? Pod številko ena je zapisal to, poglejte, preberite si vsi. In kaj je zapisal? Zakon o dolgotrajni oskrbi, cilj številka ena. Potem je v nadaljevanju napisal časovnico. Še enkrat jo bom prebral, ker jo morate slišati, ker očitno ne slišite, sedite na ušesih! Kaj je napisal? Pod številko ena: priprava osnutka zakona z uvodom, členi in obrazložitvijo, junij 2019. Zdaj pa, spoštovane gospe in gospodje, sprašujem vas, v katerem mesecu smo danes. Povejte ljudem, da smo danes v oktobru! Ali smo ali nismo? Ali smo v juniju? Ali smo pred junijem? Nekdo naj mi razloži! Zdrava kmečka pamet, saj ne rabiš biti pameten, da veš, da smo v oktobru. Ne rabiš biti pameten, da tega ne bi vedel. Potem: javna razprava, avgust 2019. Ali smo zdaj v avgustu? Smo v avgustu?! Ali smo v oktobru? Priprava predloga vladnega gradiva, medresorsko usklajevanje, oktober 2019 – smo v drugi polovici oktobra! In tako dalje. Sedaj se pa vrnem na to, kar je zapisalo Računsko sodišče, na vseh štiri, pet ključnih stvari, za katere se mi zdi, da so tako pomembne, da jih enostavno ne moremo in ne smemo spregledati. Če lahko vi predloge opozicije spregledate, pa ne morete tega, kar je zapisalo Računsko sodišče. Tega pa ne morete, nihče ne more mimo tega. Jaz upam, da je to neki organ, ki ima neko težo v tej državi. In če gledamo pod številko ena, pri obrazložitvi je zapisano: »Računsko sodišče je izreklo mnenje, da skrb države za zagotavljanje pomoči vsem, ki jo potrebujejo v obdobju, na katero se nanaša revizija, ni bila zadovoljiva.« V nadaljevanju: »Poleg tega niso zagotovili enake obravnave opravičencev, načrtovanje novega sistema dolgotrajne oskrbe pa ni bilo ustrezno«. Točka dva: Računsko sodišče navaja, da je v letu 2016 pomoč v obliki različnih storitev socialnega varstva prejemalo le 8,9 % od vseh 395 tisoč 127 upravičencev, 1,7 % upravičencev je bilo v čakalni vrsti za sprejem v domove za starejše, za ostalih 89,4 % upravičencev država ni imela podatkov o tem, ali ter koliko pomoči bi potrebovali ter ali in kakšno pomoč dejansko prejemajo. Pod točko tri: Računsko sodišče je ugotovilo, da ministrstvo za delo ni zagotovilo podatkov o potrebah in razpoložljivih kapacitetah za vse oblike storitev socialnega varstva; ministrstvo za delo tako ni moglo ugotavljati, kakšen obseg ter katere konkretne oblike storitev, skupnostne ali institucionalne, bi osebe, ki potrebujejo pomoč drugih, dejansko potrebovale. Pod točko štiri: Računsko sodišče nadalje ugotavlja, da ministrstvo za delo ni zagotovilo enake, primerljive obravnave upravičencev glede dostopnosti do storitev, in sicer ne glede na to, ali bi se ti odločili za institucionalno ali skupnostno obliko storitev socialnega varstva. Pod točko pet: po mnenju Računskega sodišča ministrstvo za delo ni zagotovilo enake ali primerljive obravnave upravičencev pri zagotavljanju cenovne dosegljivosti storitev socialnega varstva, saj so skupnostne oblike storitev socialnega varstva dražje od institucionalnih oblik. Pod točko šest: posebej skrbi ugotovitev Računskega sodišča, da Vlada, ministrstvo za delo, ministrstvo za zdravje niso ustrezno načrtovali novega sistema dolgotrajne oskrbe; tako Vlada ni natančno določila razmejitev nalog, za katere naj bi bilo pristojno vsako od obeh ministrstev. Potem pod točko sedem: Vlada je za projekte, ki naj bi zgolj pokazali – o tem smo že govorili, o teh 74 milijonih in pol, in je bilo nekaj odgovorov, ki so tako pavšalni, ampak pri teh 74 milijonih in pol ni problem v tem, da niso porabljeni, bil bi problem, če bi bili do zdaj uporabljeni, ampak ne bi bili porabljeni za namene, za katere so. Ampak problem je tudi v tem, da niso bili porabljeni! Zakaj nam leži 70 milijonov evrov?! Povejte mi, zakaj nam leži tako dolgo, na koga čakamo! Ljudje pa ne morejo dobiti doma za ostarele, nobenih rešitev nimamo za njih! Čakajo doma po leto, dve, tri ali pa še ne vem, koliko več! Mi pa o tem lepo na ministrstvu včeraj tako enostavno z leve roke slišimo, ja, 54 milijonov je še na računu. Ja pri bogu samem, kje pa živimo mi? Ja kje živimo? Vas sprašujem, no! Zakaj ta sredstva niso bila porabljena, vložena za to, kar potrebujemo vsak dan?! Neverjetno, no. Enostavno neverjetno. In za to mora nekdo odgovarjati – zakaj tam ta sredstva ležijo tako dolgo. Za to mora nekdo odgovarjati. Zakaj niso bila porabljena? Medtem je tudi Računsko sodišče na to opozorilo, ampak vi očitno tega ne razumete na tak način! In Skupnost socialnih zavodov Slovenije opozarja na te probleme. Med drugim zapišejo: »Po našem mnenju je država starostnike in svojce prepustila samim sebi, njihovim finančnim in drugim zmožnostim. Država trdi, da smo socialna država, na področju skrbi za starejše pa je že vrsto let jasno, da morajo sami poskrbeti zase, in to z lastnimi sredstvi, saj je to za državo najcenejše.« In to je dejstvo. To je dejstvo. Jaz imam mamo, sem že zadnjič povedal, včeraj povedal, v domu za ostarele in mi, družina, otroci, vzdržujemo, da je lahko tam. Mama ima 460 evrov pokojnine, dom pa pride 900. Ostalo razliko jaz in moji bratje in sestre vsak mesec doplačujemo. To je socialna država. Medtem ko je pa v Avstriji, kot sem že povedal, čisto vsakemu zagotovljen dom za ostarele. Vsakemu! Ne glede na njegove finančne zmožnosti. To je država. O taki državi se moramo mi pogovarjati in o takih ciljih se moramo mi pogovarjati. Ne pa danes drug drugega napadati, kdo je kaj več naredil, kdo je kaj manj naredil. Dejstvo je, da smo pred tem problemom, in dejstvo je tudi, da večino vodenja te države vodijo levičarske vlade, ki jih je polnih ust socialne države, naredile pa niso za socialo nič. Žalostno, resnično žalostno. In na koncu. Na poslansko vprašanje, ki ga je postavila moja kolegica Karmen Furman, je ministrica odgovorila naslednje. Na kratko: »Zaradi pomanjkanja razpoložljivih proračunskih sredstev večino dodatnih kapacitet zagotavljamo s podelitvijo koncesij za opravljanje institucionalnega varstva v domih za starejše, ki se podelijo na podlagi javnega razpisa.« In ministrica je zaključila: »Koalicijski sporazum za mandatno obdobje 2018–2022 predvideva vzpostavitev integriranega sistema dolgotrajne oskrbe s sprejemom zakona o dolgotrajni oskrbi. Cilj sistemske ureditve dolgotrajne oskrbe je izboljšanje dostopnosti storitev,« in tako dalje in tako dalje. Ampak to so napisane besede. Ljudje, ki čakajo v vrsti, skoraj vsak dan me kliče nekdo, Marijan pomagaj – kako naj jaz pomagam? In smo dobili poročilo – nič odprtih mest je v vseh slovenskih domovih za ostarele. Nič. Se pravi, žalostna resnica, da mora nekdo umreti v domu za ostarele, da lahko nekdo drug vstopi v ta dom. To je slovenska realnost in politična sramota te države. Tisti, ki sedite na teh dobro plačanih pozicijah, bi se morali tega zavedati! Ne nas poskušati tu nagovarjati na tak način, da pač zaradi tega, tega in tega, ne vem, desetih razlogov, tega niste mogli narediti. Mene to ne briga. Prinesite papirje, poslanci smo zato tukaj, ne glede na to, kdo je v kateri stranki, da bomo tukaj sprejeli ustrezno rešitev. In postavili, tako kot sem včeraj rekel, pravo prioriteto. Prioriteta številka sta dolgotrajna oskrba in pa zdravstvo, da rešujemo čakalne vrste in to, da omogočimo ljudem, da so zdravi v naši družbi, da lahko zdravo živijo. To so zame v tem trenutku prioritete številka ena. Ker tisti, ki ne more živeti sam, si ne more pomagati, ne more sam iskati rešitev. In če ima še penzijo takšno, kot jo ima večina teh ta malih ljudi – kot jim jaz rečem, ampak se jim vsem opravičujem, da ne bodo napačno razumeli – ki dobijo 300, 400 ali pa 500 evrov pokojnine, kako si lahko taki ljudje pomagajo?! Kako si lahko nekdo nekoga najame, da bo prišel streč za njega? Mladi gredo s trebuhom za kruhom. Polovica mladih zapušča Slovenijo in vsako leto ne vem koliko ljudi zapusti Slovenijo, visoko izobraženih. In za te ljudi potem ne ostane nikogar, ki bi za njih skrbel. Razen kolikor tukaj še pomagajo lokalne skupnosti, hvala bogu, da je država vsaj tukaj kolikor toliko razvejana in da smo se organizirali tako, da ni vse centralizirano, tako kot zdaj ponovno poskuša tudi ta vlada počenjati. Zato vas prosim, in ne me jemati osebno, jaz govorim v interesu naše družbe, naših ljudi, naših državljank in državljanov, in to mora biti naša skupna prioriteta. In govoriti o dolgotrajni oskrbi in o tem zakonu tukaj v parlamentu je po mnenju poslanca Knežaka zapravljanje časa. Iz stranke SD. Potem veste, kakšni ljudje sedijo v našem parlamentu in kako so skrajno pokvarjeni – ne morem drugače reči – da lahko izjavljajo takšne stvari, ko pa imajo v resnici v svojem volilnem okraju ali okolju, iz katerega prihajajo, cel kup takšnih problemov in takšnih ljudi, ki vsak dan čakajo, da jim bo kdo pomagal, da bodo lahko preživeli. Če to ni naša skupna skrb, če to ni naša prioriteta številka ena, politike in vseh tistih, ki ste na področjih, kjer morate strokovno zadeve pripraviti, potem ne vem, kaj je naša naloga. Potem ne vem, zakaj smo tukaj, potem je boljše, da gremo vsak na svojo stran pa pridejo drugi, ki so sposobnejši od nas, vseh skupaj. V Slovenski demokratski stranki smo ta priporočila vložili zato, da se zganejo vsi, vse institucije, vsi tisti, ki morajo svoj delček prispevati k temu, da se ta zadeva čim prej uredi in reši! Zaradi tega smo to vložili, ne samo zaradi 74 milijonov. In tudi tam je kritično, katastrofalno, da denar leži v proračunu, manjka nam pa 20 ali pa, ne vem, 50 domov za ostarele ali pa kakršnekoli druge oblike reševanja te problematike. To je skrajno neprimerno in nesramno. Tisti, ki je to povzročil, bi moral danes odgovarjati, ne pa da sedi notri v kabinetu predsednika države! Kakšen je to Šarec? Kakšen predsednik Vlade je to, da ima notri takšne ljudi, ki so spravili sistem na – da ne rečem, kam?! Danes so pa v njegovem kabinetu. To za mene ni predsednik Vlade. Ne more biti. Takoj bi se moral losati takih stvari! Taki ljudje nimajo več česa iskati v politiki pa ne v državni upravi! In ena izmed njih je Anja Kopač Mrak, ki ne bi smela nikoli več povohati politike, po vsem tem, kar je škode naredila tej državi in tem državljankam in državljanom, ki jo zdaj še drago plačujejo, pa nič ne dela, po moji osebni oceni. Tam sedijo notri ti državni sekretarji, ne vem, koliko jih je, pa ne vedo, kaj bi kdo počenjal. Žalostno, nesprejemljivo in sramotno. To so stvari, ki jih moramo razčistiti v tej družbi. Ko bomo te privilegije enkrat razčistili, ko se bo vedelo, za kaj kdo plača, kdo pije, kdo plača, potem bo ta država šla korak naprej. Vse do tistega trenutka, dokler bo stanje takšnih struktur, takih političnih povezav znotraj parlamenta, ni česa pričakovati, ni na kaj računati. Ker še tistim, ki dobro delajo pa imajo želje in interese kakšno stvar potegniti naprej, bodo prej ko slej odrezali glavo, zato ker bodo presekali tiste cevi, ki tečejo od skrite države v posamične podsisteme v naši družbi. Žalostno, vendar jaz mislim, da bo prišel trenutek, ko bomo morali to presekati, sicer Slovenija ne bo več dolgo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Primož Siter. Za njim bo razpravljala mag. Bojana Muršič. Izvoli.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Mi imamo krovni problem v seštevku vsega, kar smo danes slišali. En problem, ki ga morebiti nismo izustili ali pa ga ni še nihče izustil – dejstvo je, da če se v imenu socialne države fokusiramo na oskrbovanke in oskrbovance domov za starejše, ti za storitve nege in oskrbe plačujejo preveč. To je tisti socialni element tega diskurza, ki bi ga morali naprej potisniti. Plačujejo preveč, ker ali a) kot ugotavlja Računsko sodišče v svojem revizijskem poročilu, plačujejo dolgove podjetjem, ki upravljajo s koncesioniranimi domovi, včasih tudi potem ko so dolgovi sami že plačani, ali b) plačujejo preveč za ta del socialne oskrbe, ki so ga pa tako ali tako že v svojem rednem mesečnem znesku pokrili. Skratka, najkrajšo potegnejo oskrbovanci in tisti, ki njihovo oskrbo plačujejo. Namesto sistema, kjer so take anomalije očitno postale ne samo anomalije, ampak redna praksa, bi se država morala odgovorno angažirati, da vzpostavi močen sistem javnih domov, kjer oskrbovankam in oskrbovancem ponudijo kakovostno storitev, in da za to zagotovi dovolj dobro plačanega kadra. Namesto tega pa je država v zadnjih 20 letih na široko odpirala vrata podjetjem, ki niso drugega kot podjetja, ki namesto kakovostne storitve v javnem interesu skrbi za starejše gledajo na dobiček. To je to jedro problema. Zanimivo mi je, tudi jaz se bom naslonil na razpravo kolega Soniboja Knežaka, ki je omenil našo situacijo, situacijo Poslanske skupine Levica, stranke Levica, ki da se ni odločila vstopiti v vladno koalicijo, zaradi tega ker ni odgovorna pri svojem delu. Jaz se vprašam, kaj je tukaj odgovornost. Ali je odgovorno stati za svojim programom ali je odgovorno sprejemati vse kompromise? In oh, koliko kompromisov so od socialdemokratske ideje morali narediti slovenski Socialni demokrati, da izvajajo te politike vlade Marjana Šarca. Jaz nisem toliko zelo kritičen do ideje socialdemokracije, ampak do te interpretacije ideje socialdemokracije pa človek ne more ne biti kritičen. In to konstantno ponavljanje kompromisa za kompromisom in kompromisom v luči odpiranja vrat kapitalu in ne dobrobiti človeka je tisto, kar je seštelo ta problem, s katerim se danes srečujemo. Problem, v katerem država absolutno ignorira, vsakič znova, demografski izziv Slovenije. Imamo problem s pokojninami, posledično imamo problem z revščino med upokojenci, ki je ravno med upokojenci najvišja. Največje žrtve revščine v Sloveniji so ravno ženske, upokojenke, stare nad 65 let. V končni fazi imamo problem s pomanjkanjem kapacitet v domovih za starejše, 11 tisoč prošenj na eno prosto mesto. Imamo vse, o čemer priča analiza oziroma revizija Računskega sodišča. Kratko pa seveda potegnejo – kdo? Uporabnice in uporabniki domov za starejše občane in tisti, ki plačujejo njihove storitve. Najbolj groba kršitev vsega na eni strani zakonskega, na drugi strani pa čisto človeško moralnega pa je seveda ta del poročila Računskega sodišča, ki govori o tem, kar sem že omenil – da oskrbovanke in oskrbovanci plačujejo dodatno vsoto k tej svoji mesečni vsoti za povračilo nekih investicijskih stroškov. Po domače rečeno, kot so se socialni inšpektorji izrazili: »Plačevanje pufov podjetij, ki upravljajo z domovi.« Rešitev, ki jo predlagamo v Levici, da ne bom samo kritiziral, je zelo enostavna. Vladna koalicija in pristojni ministrstvi se morata zganiti, morata opraviti svoje delo, že zdaj, na tej točki. Z obstoječo zakonodajo lahko to prakso, to alarmantno, bolečo prakso – se pravi plačevanja za neke investicijske stroške, plačevanja pufov podjetij – odpravimo zdaj, z obstoječimi zakonskimi smernicami in podzakonskimi akti, s pravilnikom o metodologiji določanja cen. To lahko zdaj odpravimo. Lahko odpravimo višino in lahko odpravimo časovno obdobje, v katerem je dovoljeno stanovalkam in stanovalcem oziroma oskrbovancem domov prispevati v to investicijsko vrečo podjetij, ki upravljajo z domovi za starejše občane. Ampak vse, kar je treba, je malo akcije. Že zdaj lahko posežemo v pravilnik za določanje cen in rečemo, opa, socialna oskrba pomeni pomoč pri oblačenju, pri osebni higieni, posedanje v invalidske vozičke in tako naprej, za vsa ta nesramna dodatna pačila, ki jih terjamo, terjate od oskrbovank in oskrbovancev domov. Ne rabijo ekstra plačevati za nekaj, kar že tako ali tako plačujejo. Plačujejo za socialno oskrbo. In pomoč pri oblačenju levega rokava, ne vem, če ne more, pa desnega lahko – ali je to delna pomoč ali kaj? Ja pa to je ja človeško, da se to pokrije. Da se to sploh ekstra računa, je neumnost. Razumem, da se pristojni ministrstvi ne moreta čisto strinjati s proračunskim razrezom in da malo stiskata konce in da imata problem. V končni fazi imamo ministrstva, ki jim je premier naklonil bistveno več sredstev za operirati. Imamo ministrstva, ki so dobila v proračunskem razrezu sredstva za neke projekte, ki jih v bistvu, roko na srce, niti ne rabimo. Koliko smo povečali sredstva za neke oklepnike, ki se bodo lahko preselili v puščavo, nobene zveze z ničimer socialnim v Sloveniji, vi morate pa na zdravstvu in na sociali glihati, ali bo to šlo skozi ali ne. Ali pa bi na sociali mogoče prišparali 16 milijončkov na dodatku za delovno aktivnost, ker nam bo to prav prišlo v reševanju socialne države. Imamo pa tiste oklepnike pa imamo davčne odpustke, ne vem koliko, 70 pa nekaj milijonov za najbogatejše. Vse, kar potrebujemo pri reševanju tega problema, je politična volja! Že z obstoječim, brez dodatnih analiz, brez dodatnih – niti zakona o dolgotrajni oskrbi ne rabimo, da rešimo ta problem. Govorimo o zakonu o dolgotrajni oskrbi in koliko časa se ga pripravlja in na kakšen način in kako bi radi videli akcijski načrt za pripravo, kdaj bo prišel v parlamentarno obravnavo – okej, ampak za reševanje teh problemov, ki najbolj udarijo po denarnici najbolj šibke, ki si že tako ali tako zaradi svojih podpovprečnih pokojnin ne morejo privoščiti ene dostojne oskrbe pa morajo glihati s svojci, da te probleme rešimo, ne rabimo ničesar. Rabimo nekaj politične volje med nami danes, tako kot smo je očitno nekaj pokazali na včerajšnjem odboru za delo. Zaključil bom z izjavo kolegice Nine Maurovič iz Poslanske skupine LMŠ. Pravi: »Zatečenega stanja ne moremo rešiti z danes na jutri, z našimi ukrepi lahko naredimo korak naprej.« Ja, dajmo zatečeno stanje rešiti danes. Zahvaljujem se ji, ker mi je dala izvrstno iztočnico. S temi ukrepi, ki smo jih v Poslanski skupini Levica danes predlagali, lahko danes rešimo ta problem. Jutri bo ta problem ali rešen ali ne, ampak krivi bodo pa tisti poslanci, za uspeh ali pa za neuspeh, ki bodo pritisnili ali plus ali pa minus. Tako da to vprašanje oziroma moj poziv niti ni tako zelo strateške narave. Je zgolj klic po tem, da zberemo nekaj zdrave pameti in se odločimo za človečnost. »Ljudje nas gledajo, mi pa smo kontraproduktivni,« še pravi v uradnem uvodnem nagovoru Poslanske skupine LMŠ. Mi nismo kontraproduktivni, vi ste, spoštovane poslanke in poslanci koalicije, do zdaj bili kontraproduktivni. Eno kopico zelo produktivnih sklepov imate na mizi, pod katere se podpišemo v Poslanski skupini Levica, in samo in izključno stvar vaše politične volje je, ali gre to danes skozi ali ne, ali bodo oskrbovanke in oskrbovanci domov za starejše še preplačevali svoje storitve ali bodo plačali toliko, kot za to storitev gre. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Bojana Muršič, pripravi naj se Željko Cigler. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Državna sekretarja, kolegice in kolegi! Mnenju Računskega sodišča, ki je pokazalo, da država ni bila uspešna pri dostopnosti do storitev socialnega varstva, ni kaj drugega kot pritrditi. Ampak tu je potrebno poudariti, da je to krivda vseh vlad. Tudi, žal, predlagateljeve SDS, ki je bila na Vladi leta 2012 do marca 2013. Vodil jo je pa takrat Andrej Vizjak. Jaz verjamem, da so takrat tudi razmišljali o dolgotrajni oskrbi, vendar ne vem, ali je kakšen osnutek zakona priromal kamorkoli drugam. Nekajkrat je bilo danes rečeno, da nismo naredili nič, da smo neaktivni, zakaj se je dolgotrajna oskrba prenesla z Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti na Ministrstvo za zdravje. Jaz moram reči, da sem bila v prejšnjem mandatu poslanka – jaz o tem nisem bila niti obveščena niti vprašana, samo prenos je bil narejen in mi smo se morali s tem strinjati. In bila sem v prejšnjem mandatu tudi v delovni skupini za pripravo zakona o dolgotrajni oskrbi. Še danes lahko z gotovostjo trdim, da če bi mi takrat tisti zakon spustili naprej, bi bilo danes bistveno slabše, kot pa je to, da ga sploh nimamo. Zakaj to govorim? Ker zakon, ki je bil v javni obravnavi oziroma javni razpravi, bi na svojce prenesel še več bremena, domovi za starejše pa bi zaradi visokih vstopnih pragov dejansko postali hiralnice, oskrbnine še dražje. Tega jaz nikakor ne bom niti danes niti v prejšnjem mandatu ne bi potrdila. Tako da tu apeliram na ministrstvo, da naj bo zelo pazljivo, kakšen bo novi zakon o dolgotrajni oskrbi, ki ga že čakamo in čakamo in predolgo čakamo, kajti zakon o dolgotrajni oskrbi bi že moral veljati – ne vem, kdaj. Predlog, ki je bil takrat, ni odgovarjal na ključne izzive, temveč bi ob morebitni uveljavitvi celo poslabšal položaj velikega dela današnjih oskrbovancev in še bodočih uporabnikov storitve, med katere žal spadamo tudi mi, ki danes sedimo tukaj. Še enkrat, z vso, bom rekla, odgovornostjo takrat tistega zakona, ki ga je Vlada pripravljala, nisem mu bila naklonjena in sem mu tudi nasprotovala. Seveda smo podali rešitve, žal takrat potem te rešitve – nekatere so sicer bile upoštevane, velika večina pa ne. Kot je bilo danes že nekajkrat povedano, število starostnikov narašča neizmerno hitro, število mest v domovih pa žal ne. Ob tem je potrebno poudariti, da so pokojnine izjemno izjemno nizke. Pa tudi marsikateri od tistih, ki so šli z višjim odmernim odstotkom, po starem ZPIZ-1, v pokoj, si ne more privoščiti, oziroma mu njegova pokojnina ne zadošča za oskrbo I. Kaj bo šele s to mlajšo generacijo nas, in s še mlajšo, ki ima danes minimalne dohodke – kakšne pokojnine bodo imeli? Resnično je to izjemno izjemno žalostno. Kot sem že rekla, zakon o dolgotrajni oskrbi bi potrebovali že včeraj, ne danes in ne jutri. V domove za starejše prihajajo samo še starostniki, ki v celoti, bolj ali manj v celoti, potrebujejo pomoč. Ogledala sem si domove v tujini. Jaz vam povem, da so v domovih v tujini ljudje izjemno izjemno zadovoljni, starost se pri njih blazno blazno dviguje zaradi celotne oskrbe. V teh domovih imaš prav užitek pogovarjati se z osemdesetletnikom ali pa še tudi več, ker oni prav uživajo. Ne znam vam povedati, kako dobro je v teh domskih skupnostih poskrbljeno za te. Pri nas je pa tako, da enostavno prihajajo v domove zgolj tisti, ki res gredo, tako kot smo že rekli danes, kar iz bolnišnice v dom. Seveda če je sploh prosto kakršnokoli mesto. Prostih mest žal ni. Enega ni v Sloveniji. Tako da resnično, čakalne dobe so izjemno izjemno dolge, in ko se pogovarjaš s starejšimi ljudmi, pravijo, ja, danes pri 65 letih sem se dal na čakalno dobo, pa sem popolnoma fit – zakaj? Zaradi tega, ker pa vem, da bom čez 10 let to potreboval. In nekateri res že čakajo tako dolgo, da pridejo v dom. Slovenija je pri izgradnji domov izjemno izjemno nazadovala v zadnjih 10, 12 letih, kajti od leta 2007 nobenega doma ni bilo zgrajenega iz javnih sredstev, kar nam ne more biti v ponos, še zdaleč ne. Ob tem pa moram izpostaviti tudi, da imamo v Sloveniji izredno neenako pokritost z domovi. Izhajam iz Občine Ruše, Upravne enote Ruše, ki nima doma starejših. Pokrivamo populacijo 16 tisoč ljudi, tri občine skupaj, borimo se za koncesijo, iščemo variante, kako bi imeli dom, kajti starostniki bi to neizmerno želeli, želijo si ostati v domačem okolju, seveda pa imajo v svojih domovih izredno težavno življenje. Na drugi strani lokalne skupnosti pomagajo ali pa pomagamo s pomočjo na domu. Ampak tukaj je treba poudariti, da socialne oskrbovalke nudijo samo oskrbo in gospodinjsko pomoč, ne morejo pa starostniku oziroma ne smejo dajati zdravil. Bog ne daj, da bi mu lahko implicirali inzulin. Ampak svojci pa to lahko naredijo. To je zelo zanimivo. Tu bi bilo tudi zelo pomembno razmisliti, kaj lahko socialna oskrbovalka, ki se dejansko prav izobražuje za ta poklic, počne. To je ena anomalija. Druga anomalija so pa cene. Cena pomoči na domu za eno uro je, o ekonomski ceni govorim, med 15 in 20 evri, odvisno, kakšne pogoje pač dobi občina od izvajalca. Ene ure. Celotni oskrbni dan v javnem zavodu stane med 18, bomo rekli, in 25 evri, za oskrbo I govorim. Jaz mislim, da bi ministrstvo resnično moralo malce pogledati Pravilnik o metodologiji za oblikovanje cen socialno varstvenih storitev in se vprašati, kako lahko to ceno pomoči na domu, če si seveda želimo, da so svojci in starostniki doma, v lastnem okolju, spravimo v nek normalen okvir. Kajti meni, da vam povem, od 15 do 20 evrov ne gre skupaj, plus tega, da je v bistvu v tem pravilniku kar precej takih, bom rekla – razpon se da do 50 %, do 75 %, in kaj naredijo tisti, ki oblikujejo ceno? Kar 75 % vzamejo. Sploh jih ne zanimajo stroški. In potem ta cena zraste tako drastično, da je to enostavno nepojmljivo. Seveda, ja, boste rekli, lokalna skupnost 50 %, super, fajn. Plus tega še zraven 20, 25 %, ker nekje svojci plačujejo, svojci oziroma oskrbovanci, ki imajo to med 5 pa tja do 7 evrov nekje. Saj na uro se to zdajle ne sliši dosti, ampak kolikšen je pa potem del, ki ga mora pokriti lokalna skupnost? Ta sredstva, ki jih dejansko daje lokalna skupnost za pomoč na domu, bi lahko namenjala za starejše, za oblike socialnega druženja, kajti teh stvari, na katerih bi se še lahko gradilo, je izjemno izjemno dosti. Tako da tu res mogoče v razmislek ministrstvu, da razmišljajo v tej smeri in da se pogleda ta pravilnik. Če pa želite kakšne informacije iz prakse, vam jih pa tudi lahko povem. Govorili smo tudi o kadrih. Ja, kadri. Zdravstvenonegovalnega kadra primanjkuje. Kaj se pa še dogaja na periferiji oziroma v občinah, ki, bom rekla, gravitirajo k Avstriji, ker pač prihajam iz Štajerskega konca? Odhajajo v tujino. Zakaj? Zaradi tega, ker so tam dejansko pogoji dela – sicer ne morem reči, da so boljši kot pri nas, ker starostnik je tu nepokreten pa je tam pri njih nepokreten, samo njihovo plačilo je bistveno drugačno od našega. Tako da tukaj smo dejansko zaostali. Z ukrepi Zakona za uravnoteženje javnih financ iz leta 2012 mislim, da smo tudi naredili napake. Omejevali smo novo zaposlovanje, zniževale so se plače in ljudje so enostavno iskali nove vire in potem odšli. Tudi to nam ne more biti v ponos. Slovenija, v domih za starejše se soočajo s tem, da v bistvu usposobljenega kadra pri nas enostavno ni. Ja, prihajajo pa tujci, vendar tam imamo spet drugo težavo – težavo z jezikom, pa tudi izobrazba, kulturne razlike in še in še. Tako da izredno izredno težka naloga nas čaka v prihodnjih letih. Pa kaj še je tudi v domih za starejše, ko se pogovarjaš z direktorjem in s kadri? Starejši postajajo vse bolj zahtevni, ja, tudi svojci, tisti, ki smo imeli svojce v domovih, smo zahtevni, marsikaj zahtevamo od kadra, včasih tudi misijo nemogoče. Ker če nekdo da nepokretnega svojca v dom, pričakuje – saj tudi jaz sem pričakovala tako – da se bo postavil potem na noge, da bo shodil, da bo imel vso oskrbo, fizioterapijo in vse ostalo, česar dejansko v domu enostavno ne morejo zagotavljati. Mislim, da smo tu še kar zadaj in bomo tudi miselnost morali malce spremeniti. In še ena zadeva je. Starejši ljudje, delavci – seveda, staramo se in vedno teže nam je dvigovati nepokretne ljudi, oskrbovance v domih za starejše. Jaz jih popolnoma razumem, ko rečejo, da imajo 20 ali pa 30 % kadra v bolniškem staležu – enostavno ne gre, ne morejo. Starejši ljudje ne morejo. In na drugi strani imamo pokojninski zakon, ki to starostno dobo kar nekam podaljšuje. Enostavno si ljudje danes ne moremo predstavljati, kako bo. Čas izjemno hitro teče, edino o eni zadevi bi še rada, v zvezi s 74 milijoni, o katerih smo že ničkolikokrat govorili. Ničkolikokrat je danes predlagateljica omenjala, da je bilo porabljenih, pa saj hvala bogu se je potem že nekajkrat popravila, da so predvideni, sama bi si želela, da bi teh 74 milijonov lahko porabili za gradnjo novih domov, ampak gre za evropska kohezijska sredstva, ki jih žal lahko uporabljamo za točno določen namen – za medgeneracijske centre, družinske dnevne centre, razvoj IKT, mobilne storitve – s katerim se bodo izboljšale in razvijale socialne in zdravstvene storitve za uporabnike. S tem bi se pa razbremenil tudi pritisk na domove in starejše. Toliko zaenkrat. Hvala.
Hvala lepa. Izvolite, predlagateljica, gospa magistrica.
Hvala lepa za besedo. Predhodnica kolegica Muršič se je lepo izrazila, da če bi bil zakon, kot je bil v javni obravnavi, sprejet, bi bili na slabšem kot sedaj. Kakšen je bil zakon, kakšna je bila njegova vsebina, jaz danes ne bom govorila o tem, ker ga preslabo poznam, moram pač verjeti temu. Ampak po drugi strani je pa dejstvo to, da – spoštovana kolegica, saj vi ste bili v Vladi in Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti je bilo pod vašim resorjem. Res je, da je bilo to nazadnje pod resorjem Ministrstva za zdravje, pa vendarle moram povedati, da sta včeraj na odboru obe bivši ministrici kar tekmovali med seboj, katera je pripravila boljši zakon. Krivo je bilo pa to, da je, ko ga je pripravila bivša ministrica za delo, torej Kopač Mrak, ko je bil pripravljen na sprejetje, vlada padla. Nato je povedala tudi gospa Milojka Celarc, da ko je bil zakon pripravljen za to, da bi bil sprejet, je vlada padla. Danes je državni sekretar povedal, da bo 20. 4. v naslednjem letu zakon v pripravi za sprejetje v Državnem zboru – očitno bo vlada padla. Tako da vsaj tukaj vemo, kdaj bo vlada padla, torej 20. 4. 2020. Kar pa se tiče vseh ostalih zadev, ki so bile danes izpostavljene tudi s strani gospe Muršič. Ja, očitno se strinjamo glede problematike dolgotrajne oskrbe. Izpostavljeno je bilo vse tisto, kar že danes tudi tukaj v Slovenski demokratski stranki ponavljamo vseskozi med debato, ki traja že kar nekaj ur. Računsko sodišče je namreč ugotovilo marsikaj, kar se tiče nefunkcioniranja sistema, od tega, še enkrat, da institucionalno varstvo ne deluje, pa so tukaj potrebe največje, da se je ministrstvo odločilo, da bo širilo skupnostne oblike. Še danes nisem dobila odgovora zakaj, razen tega, da je to v operativnem programu – ja, za kohezijska sredstva, kaj pa za vse ostalo? Odgovor, ki je najbolj logičen, sem si podala sama. Torej zato, da je lahko država finančno breme za izvajanje oziroma, bom rekla, za gašenje tega, kar se pač dogaja na tem področju, prenesla na lokalne skupnosti in jih obvezala, da morajo najmanj 50 % pomoči na domu kriti iz svojih sredstev, torej iz sredstev, ki so v občinskih proračunih, ne v državnih. Pa čeprav je to v bistvu institucionalno varstvo, oziroma vsaj kar se tiče širšega pogleda dolgotrajne oskrbe, primarno v pristojnosti države. Očitno se pač država tu na nek način poskuša čim bolj izogniti oziroma ne najde volje, da bi finančna sredstva namenila za te potrebe. Tudi glede na to, kakšen proračun imamo nadalje pripravljen za naslednji dve leti, očitno iz tega ne bo nič. Torej ne bo domov, ki jih nujno potrebujemo, bomo pa očitno izvajali pilotne projekte, za katere mi tudi danes vsaj predstavnik oziroma sekretar z ministrstva za delo ni znal povedati konkretnih podatkov o tem, kaj bomo s temi pilotnimi projekti dosegli. Izpostavila sem dva. Prvi je za 21 milijonov in pol evrov, v zvezi z njim nisem dobila odgovora, kaj pomeni, če se bo projekt izvedel, koliko tistih, ki pomoč potrebujejo, se bo dejansko s tem projektom zaobšlo oziroma bo dejansko s tem projektom dobilo neko pomoč, kakšna vrsta pomoči, skratka, nič o tem. Za tiste, ki vemo nekaj malega o črpanju evropskih sredstev, tale odgovor, da tega še ne vemo, ne moremo vedeti, ker bo znano šele potem v javnem razpisu – glejte, ko se prijavljaš na nek kohezijski projekt, moraš natančno vedeti, kakšne ukrepe, kakšne cilje s projektom zasleduješ. Ker če tega ne veste, potem vam bo povedala Evropska komisija, ko vam bo zavrnila sofinanciranje tega projekta iz evropskih sredstev. Še enkrat, očitno se potrjuje dejstvo, da teh 74 milijonov in pol, kolikor ste jih namenili za študije, projekte, namenili, še enkrat poudarjam, čeprav mi je bilo očitano, da vseskozi govorim porabili – ne, ne govorim, ste jih pa namenili za porabo. Torej če jih ne boste porabili, pomeni, da ste državljane prikrajšali, da bi ta kohezijska sredstva namenili za kakšne druge potrebe. To je navsezadnje včeraj povedalo tudi Računsko sodišče na odboru – da vas kara tudi v tem segmentu, da s temi projekti, študijami in tako dalje zamujate in da v končni fazi to pomeni tudi, da sploh ne bo prišlo do črpanja evropskih sredstev. Skratka, menim, da je ta razprava danes očitno povsem na mestu. Kolegi iz koalicije se trudite preusmerjati pozornost na vse druge probleme, na to, kdo je bil kdaj v Vladi, ampak glejte, dejstvo je, da je sedaj revizijsko sodišče ugotovilo nesmotrnost namenske porabe sredstev. Mi s svojimi predlogi izhodišč s sklepi, ki smo jih postavili danes na izredni seji, želimo, da se razišče namenska oziroma smotrna poraba teh sredstev, da se razišče, kdo je odgovoren za to, kdo je predlagal te projekte, kaj naj bi se s temi projekti izvajalo, kakšna je njihova vsebina, kakšni so njihovi cilji in kakšne rešitve bodo z izvedbo teh projektov sploh realizirane. Tega Računsko sodišče med revizijo ni moglo ugotoviti. Ne glede na to, da je dajalo dodatne pozive tako ministrstvu za delo kot ministrstvu za zdravje, odgovora na to ni prejelo. To je razvidno tudi iz revizije. Prav je, glede na to, da je zagotovo prvi namen javnih sredstev smotrna poraba, transparentna poraba – in navsezadnje smo to dolžni, dolžni našim državljanom, da jim zagotovimo, da vedo, zakaj se sredstva, njihova sredstva porabljajo. Po drugi strani je pa prav in seveda tudi dolžnost politike, da tam, kjer lahko, pomaga. Glede na to, kar je bilo izpostavljeno, kakšni vse so problemi v okviru dolgotrajne oskrbe – ja, problemi so tudi oziroma v osnovi predvsem zaradi tega, ker pravilniki niso popravljeni glede na potrebe, ki obstajajo. Ampak te potrebe ne obstajajo zdajle eno leto, te potrebe obstajajo že kar nekaj let. Prej sem omenila, da socialna inšpekcija že vse od leta 2013 opozarja glede cen, ki se nepravično zaračunavajo. Opozarja na neenako obravnavo uporabnikov. Opozarja se na pomanjkanje kadrov. Navsezadnje vas je na to opozoril tudi Varuh človekovih pravic, večkrat v svojih letnih poročilih, ki jih obravnavate tudi tukaj, najprej na komisiji za peticije pa potem v okviru sej Državnega zbora. Na to je bilo večkrat opozorjeno, tudi kakšne so posledice zaradi tega, da oskrbovanci v domovih posledično ne prejemajo takšne oskrbe, takšne nege, kot bi jo dejansko potrebovali. Dejstvo je, da ministrstvo za delo na tem mestu ni opravilo svoje naloge. Ni popravilo pravilnikov ne za metodologijo določanja cen ne kar se tiče kadrov, tudi ne pravilnika za oblikovanje standardov in normativov. Prišlo je celo do tega, da so neke podrobnejše standarde oziroma normative določili v okviru skupnosti Socialnih zavodov Slovenije, pa danes ne veljajo samo zaradi tega, ker jih ministrstvo za delo ni javno objavilo. In jih očitno po več letih še do danes ni uspelo javno objaviti. To je bilo vse v času, ko je to ministrstvo spadalo pod resor Socialnih demokratov. Socialni demokrati ste vodili ta resor več let oziroma najprej ste imeli ministrico približno pet let, potem je bila v tem resorju vaša sekretarka, sedaj bivša ministrica Kopač Mrak, in v vseh teh devetih, desetih letih niste uspeli narediti prav nobenega premika v smeri, da bi se stanje na tem področju vsaj malenkost izboljšalo. Danes žal imamo stanje, kakršno imamo, in trpijo vsi tisti, ki potrebujejo pomoč, pa je zaradi tega, zaradi vaše politike, ki jo tukaj peljete, niso deležni. In zdaj se sprenevedate tudi ob vsem tem, na kar je revizijsko sodišče opozorilo. Sprenevedate, da dejansko potrebe so takšne, kot so, da sredstev niti v naslednjih dveh letih v proračunih ne mislite zagotoviti, za širjenje domske oskrbe, za širjenje domov, da bi se gradili domovi za upokojence. Kolegica Muršič je izpostavila svojo občino, kako nimajo doma za starostnike. Ja, tudi v moji občini ga ne bi bilo, če ne bi bila lokalna skupnost oziroma občina tista, ki je iz svojih sredstev in iz sredstev Evropske unije zgradila dom, ker je uvidela, da pomoči države ne more pričakovati. Žal, ko gledamo sliko za naprej, se jaz bojim, glede na to, kar poslušam danes v vaši razpravi, da očitno premika v smeri, da se stanje tukaj izboljša, ne bo. Dajmo se prenehati sprenevedati. Mi s temi svojimi predlogi izhodišč oziroma predlogi sklepov ne želimo nič drugega kot to, da se razišče transparentnost porabe sredstev, na katero nas opozarja Računsko sodišče, da se zagotovijo ukrepi za izboljšanje stanja na tem področju, torej da bodo lahko tisti, ki pomoč potrebujejo, te tudi deležni. Dajmo narediti enkrat premik v tej smeri in nekaj storiti za naše državljane. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Željko Cigler, pripravi naj se Igor Zorčič. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani! Na revizijsko poročilo Računskega sodišča, ki ga je predsednik Vesel predstavil na televiziji, moram reči, da je takrat velik del gledalcev televizije zmajeval z glavo in niso mogli verjeti, da je tako, upokojenci so pa rekli, ja, to je naše življenje. Danes dobiva odzivno poročilo v tem državnem zboru. Moram reči, da niti en poslanec ali poslanka ni rekel, da se ne strinja, da so stanje upokojencev in politike na tem področju v Sloveniji zaskrbljujoči. Položaj upokojencev v Sloveniji je ponižujoč, in če ne bomo s to današnjo razpravo dosegli spremembe stanja, ker mi smo tisti zakonodajni organ, ki odloča, sprejema odločitve, daje navodila in zahteve Vladi, potem ne da nismo upravičeni do novih pravic, še starih si ne zaslužimo. Jaz moram reči, da če se govori tukaj, da se že 16 let dela zakon o dolgotrajni oskrbi, ki se nujno rabi, 14 let že ni bilo zgrajenega javnega doma upokojencev, pokojnine v Sloveniji so sramotno nizke, hkrati pa vsi ugotavljamo, da se državljanke in državljani starajo – skratka, ta problem je treba rešiti, ker postaja vedno večji in vedno bolj pereč, vedno večji del ljudi zajema. Govorimo o več kot 600 tisoč državljankah in državljanih. Iz tega, današnje razprave – dobro je, da tako dolgo traja, pa čeprav nas zdajle ni veliko v dvorani – morajo priti konkretni sklepi, ki bodo pomenili izboljšanje. Jaz bi rad povedal tole. Takoj zatem se postavi vprašanje sredstev za to. Jaz pravim, denar je. Ta vlada in zlasti stranke v koaliciji, in tudi v opoziciji, govorimo, da bomo sprejeli največji proračun do zdaj v zgodovini Slovenije. Oprostite, sredstva bo potrebno prerazporediti v korist upokojencev, v korist socialno ranljivejših skupin prebivalstva. Dejstvo pa je, da o delitvi tega denarja odloči Vlada. Ona odloči, kam gredo prioritete. V proračunu je 100 milijonov, namenjenih za dodatne nakupe orožja – za koga? Koga bomo branili? Generalmajorka Alenka Ermenc je včeraj spregovorila v kamere in mikrofon s sejma orožja v Združenih državah Amerike. Ali rabimo obrambo ponižanih, obubožanih upokojencev, delavcev, ki so nizko plačani v tej državi, ali mladih, ki bivakirajo pred Državnim zborom, ker nimajo rešenega stanovanjskega vprašanja?! Kolegice in kolegi poslanci, tudi upokojenci znajo priti pred parlament in zahtevati svoje pravice. Sprašujem se, zakaj tega še niso naredili, glede na njihov položaj, ki izstopa iz revizijskega poročila Računskega sodišča. In da sem malce konkreten. 16 let se dela zakon o dolgotrajni oskrbi. Sem iz Celja. Imamo Dom starejših ob Savinji. Tam dela oddelek, kjer ležijo ljudje z demenco in takšni, ki rabijo 100-procentno 24-urno pomoč, že več kot 16 let. Ve se, koliko kadra se rabi, ve se, koliko zdravstvene oskrbe se rabi, koliko denarja se rabi za to, tako da za to ni treba imeti svetovalca iz tujine ali pa ne vem koliko – 16 let plačujemo ne vem kakšne študije, da bi doštudirali, pa pionirske projekte delamo, kako to rešiti. Ta problem se da rešiti zelo hitro. Prejšnji minister za zdravje gospod Fakin je rekel: »V slovenskih bolnišnicah zdajle leži več kot tisoč ljudi vsak dan, ki so potrebni dolgotrajne oskrbe in jih nimamo kam namestiti.« In to je dražja oskrba. Zakaj se tega ne naredi? Zakaj se dela ta škoda in pa predvsem ponižuje ljudi, ki to rabijo? Naprej. Pomoč na domu. Vsi ste že rekli, tudi vi, gospod sekretar, ste omenili, pomoč na domu je danes, piše tako: najmanj 51 % mora za to zagotoviti lokalna skupnost. Res je, ampak drugi del morajo zagotoviti pa upokojenci sami. Od kod, iz teh nizkih pokojnin, potem ko plačajo vse ostale račune? Velik del jih ima pokojnine pod 600 evrov, z varstvenim dodatkom. Od kod bodo to plačali? Vsak dan, vsak drugi dan šest, sedem, osem evrov. Seštevajte, prosim! Ta stvar mora preiti na nivo države, kot ste vi prej omenili, država mora za to zagotoviti vir financiranja in narediti pomoč na domu dosegljivo vsem, ki jo rabijo. Bomo pa na ta način lahko razbremenili pritisk na domove upokojencev. In tudi kar se kadra tiče. Kadra je v domovih upokojencev bistveno premalo in nesramno nizko je plačan. Veseli smo lahko, da nam te zahtevne stvari – skrb za ostarele, ki je zelo pomembna, zelo zahtevna zadeva – izvajajo. Tudi tu bomo morali v Sloveniji narediti en korak naprej in se usmeriti tako do tistih, ki so uporabniki domov za ostarele, kot tudi tistih, ki so zaposleni tam notri. Ni rešitev v iskanju koncesij, kar je prej rekel sekretar z ministrstva za delo, ki je bil še nedavno tega tukaj, govoril je, da se bodo koncesije širile. Smo slišali, koncesionarji zaračunajo potem 28 % višji strošek ali celo več, zato ker so investirali v dom upokojencev, in še svoj dobiček si ustvarjajo. Ekonomizirajo pa pri stroških dela, skratka, da je delavcev, ki jih rabijo upokojenci, malo. In še tole. 11 tisoč ljudi čaka na domove upokojencev. Res je, to je denar. Prej sem omenil generalmajorko Alenko Ermenc, ki kupuje pištole in topove v Ameriki. Omenil bi tudi drugo ministrico, ki veliko govori o upokojencih in se z njo tukaj strinjam. Govorim o državnem infrastrukturnem projektu, o katerem bomo govorili prihodnji teden v Državnem zboru, ki je po mnenju stroke šestkrat precenjen. Ta šestkratna precenitev, ki bo plačana iz javnih sredstev, bi pomenila, da se lahko iz teh sredstev zgradi kar nekaj domov upokojencev. To so stvari, ki jih moramo mi dejansko reševati, zato mislim, da je danes naša razprava odzivno poročilo in zahteva od Vlade – in mi jo bomo tukaj podprli – da se stvari na tem področju spremenijo, da se sprejme program ukrepov in sredstev za takojšnje izboljšanje socialnega stanja upokojencev v Sloveniji, več kot 600 tisoč naših sodržavljank in sodržavljanov. Zato bo Levica podprla in glasovala za te sklepe. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Igor Zorčič, pripravi naj se Bojan Podkrajšek. Izvolite.
Predsedujoči, hvala za besedo. Kolegice in kolegi! Slišati je bilo veliko všečnih besed, poenostavljenih rešitev – saj samo sprejmemo ta sklep pa bo zadeva rešena, desetletja ali pa več desetletij se zadeve niso rešile, danes pa lahko s pritiskom enega gumba rešimo vse za nazaj in za naprej. Jaz bi se zelo rad s tem strinjal, pa se ne morem. Zaradi tega, ker se ne morem strinjati z nekimi poenostavljenimi rešitvami v smislu, saj denarja je dosti, domove smo pozabili graditi, denar gre v napačne roke. Ja, ja, že morda kdaj, ampak če pogledamo sliko našega proračuna, je evidentno, da denarja še za pokojnine ni, da mora v pokojninski sklad prispevati tudi proračun. Jaz razumem, da nekaterih zadev v preteklosti morda tudi zaradi finančnih razlogov, tudi zaradi krize ni bilo možno rešiti, nisem pa prepričan, da bomo, tudi če se danes poenotimo, ko bo prišel en zakon na mizo, glasovali zanj. To pa zato, ker se bomo skregali, ali smo za javne domove starejših ali smo za zasebne ali smo za neko vmesno varianto. Ne bomo se dogovorili o ničemer. Če me še kaj moti v tej debati, je to, da imamo danes razpravo samo o eni temi. Poglejte, zelo pomembna tema, ampak te teme se mi ne moremo lotiti brez tega, da bi se vprašali, kdo bo pa to plačal. To so mladi, mladi zaposleni. Ali lahko to rešimo onkraj medgeneracijske solidarnosti? Ne moremo, pa četudi smo tisti, ki bomo nekoč uživali v teh nekih novih domovih za starejše, morda prav mi, ker ne vem, če bodo prej zgrajeni. Hočem povedati to, da se mi moramo vprašati, kakšna bo naša družba v prihodnje. Ni dovolj to, da vemo, da bo veliko starejših. Iz nekih statističnih podatkov izhaja, da se je delež starejših od 65 let samo v času osamosvojitve od leta 1990 do 2015 povečal z 10,6 % na 17,9 %. Mi se vsi zavedamo in vsi smo si enotni, da starejši potrebujejo oskrbo, da jo bomo tudi mi nekoč potrebovali, ampak verjetno se tudi vsi zavedamo, da bo to takrat plačevala generacija, ki bo delala, ki bo zaposlena. Ob vseh negativnih demografskih trendih, ko se rodi premalo otrok, ko veliko število mladih odide v tujino, ko nimamo nekakšnega oprijemljivega prirasta prebivalstva, se lahko sprašujemo, kdo bo to financiral. Jaz dvomim, da bo prišel sem Božiček in bo vse to plačal. Če želimo biti konstruktivni pri reševanju tega pomembnega vprašanja – jaz mislim, da nam je Računsko sodišče tu res koristno nastavilo ogledalo – se ga moramo lotiti glede na nek bistveno širši krog problematik naše družbe. Se pravi, gospodarska rast. Kje bodo mladi, ki plačujejo v proračun, iz katerega gre potem denar za domove pa za pokojnine, zaposleni? Kakšna bo gospodarska rast? Ali bo okolje varno? Ne mi reči, če imajo vse sosede, še tiste, ki so se razglasile, da so nevtralne, nekakšno oborožitev, da smo pa mi edini na svetu, ki je ne potrebujemo. Pa sem zadnji militant, ampak nisem pa naiven. Še Švica, ki je neodvisna, ima takšno vojsko, da se lahko skrijemo pred njo. Potem vprašanje natalitete. Verjetno je to eno izmed vprašanj, ki se jih bomo morali lotiti sočasno z vprašanjem reševanja dolgotrajne oskrbe, domov upokojencev, naslavljanja problematike starejših in vsega, kar pride s tem. Mi enostavno ne bomo prišli zadevi do dna, če bomo rekli, zdaj bo problem rešilo, ne vem, sprejetje današnjega sklepa, 10 novih domov za upokojence, ki za, ne vem, levo stran parlamenta ne smejo biti zasebni, za desno stran ne smejo biti javni, in če bomo sprejeli zakon o demografskem skladu, ki ga tudi potrebujemo. S tem težava ne bo rešena. Mi bomo enostavno morali priti na en skupni imenovalec, na katerih področjih vse bomo to problematiko, ki je široka, ki je problematika negativnih demografskih trendov, reševali, kje se sploh lahko poenotimo, ker že danes slišim, da so eni proti koncesionarjem, eni so proti javnim ali pa ocenjujejo, da so tudi koncesionarji dobri. Skratka, tu – saj vemo, kako je, ne vem, pri vprašanju šolstva smo se hitro skregali. Ugotoviti moramo torej, kje smo lahko enotni, in tam na koncu ministrstvu dati tudi neko podporo. Jaz se spomnim samo zakona o dolgotrajni oskrbi pa zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju v prejšnjem mandatu, ko se je začelo govoriti o tem, da bo potrebno namesto tega, kar se ukinja, dati neke nove prispevke, uvesti neke nove, recimo temu, davke. V tej hiši je bil cel kažin – davkov pa ne bomo zviševali. Ja, glejte, če bomo hoteli imeti neke storitve, jih bomo tudi morali. Vprašanje, ki ga danes obravnavamo, je torej bistveno širše. Jaz verjamem, da je celotno dogajanje, ki je vezano na poročilo Računskega sodišča, takšno, da bo to debato ohranilo živo in tudi vse dejavnosti ministrstva v prihodnje. Od ministrstva smo slišali nekaj spodbudnih informacij glede dodatnih domskih postelj, glede možnosti gradnje novih enot javnih zavodov po principu javno-zasebnega partnerstva in tako naprej in tako naprej. Ampak dejstvo pa je, da vse to, tudi če bo podvojeno, še ne bo dovolj in bo potrebno nasloviti tudi ostala vprašanja, ki se tičejo naše prihodnosti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Bojan Podkrajšek, pripravi naj se Gregor Perič. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za dano besedo. Cenjeni predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Danes že ves popoldan govorimo o dolgotrajni oskrbi v Republiki Sloveniji. Sam sem prepričan, da je to vprašanje, ki smo ga predlagali v Slovenski demokratski stranki, seveda tudi z močno spodbudo ob poročilu Računskega sodišča, zelo pomembno. Tudi sam menim, da bi bilo – pa ne zato, da ti predstavniki Vlade, ki so danes z nami, ne bi bili dovolj, ampak – za to kompleksno vprašanje prav, da bi bili prisotni obe ministrici, pa v uvodu te točke, ko je imela gospa Furman stališče, da bi bil tudi predsednik Vlade z nami. Včasih imam občutek, kot da predstavniki Vlade komaj čakajo, da se ta seja konča pa da gremo narazen, da jutri to pozabimo. Slovenija ni samo najbolj prestižna ulica v Ljubljani. Slovenija so tudi Haloze, Prekmurje, Goriška brda, Koroška, Dolenjska, tudi tam, kjer ljudje zelo težko živijo. In tudi tam ljudje čakajo pred vrati domov. Mi danes govorimo o 74 milijonih. Nasprotna stran nam dokazuje, da to ni bilo porabljeno, da je bilo to vse dobronamerno, neka informacija ministra za kohezijo, ki je odstopil, neuradno je povedal, da je odstopil zato, ker se bodo morala sredstva vračati. Verjetno pa ne po njegovi krivdi, ker ni možno, da bi v šestih mesecih minister zakrivil to, da je treba vračati, to je verjetno preteklo delo. Nekje sem zasledil podatek – da bo malo občutka, o kakšnih milijonih govorimo – da smo lansko leto dali za migrante nekje 10 milijonov evrov. Za ljudi, ki so prvič stopili v Slovenijo. V proračunu za 2020 imamo pa 5 milijonov za investicije v domove za naše državljanke in državljane, ki so 40 let pošteno delali, plačevali v državno blagajno, pa čakajo pred vrati. Če imamo tu mi kaj narobe, če jaz osebno narobe kaj govorim, mi povejte, zapustim ta državni zbor. V letošnjem letu sem zasledil podatek v mesecu februarju, da je Vlada dodatno namenila 4,1 milijona denarja za migrante. Ko sem bil na odboru za šolstvo – za 450 osnovnih šol imamo predvidenih 5 milijonov, vse popoldne pa govorimo o 74 milijonih. Za državljanke in državljane, ki so soustvarjali to državo, ki so delali 40 let v službi, ali pa več, pošteno plačevali v pokojninski sklad, in danes imajo pokojnine 350, 450 ali pa 500 evrov pa čakajo pred vrati s svojimi svojci na še kako potrebno posteljo v domu. Nek občutek sem danes imel, kot da smo hoteli malo zmešati zaposlene v domih pa tiste ključne ljudi, ki skrbijo za domove. Jaz sem prepričan, da bi bilo treba pred 99 % , prvič, tistih, ki vodijo te domove, pa drugič, vseh zaposlenih, če bi seveda nosil klobuk – tako rečemo na Štajerskem – dati klobuk dol. Ljudje, ki delajo za 700 evrov, veste, v kakšnih pogojih. Ampak v tistih pogojih bomo nekoč tudi mi. Če bi stopili čez mejo, v Avstrijo ali Nemčijo, imajo mnogo mnogo boljše pogoje pa bistveno bistveno večjo plačo. Ko govorimo o ministrici, eni ali drugi. Jaz sem že prej rekel, če kaj narobe govorim, sem pripravljen zapustiti ta državni zbor, ali pa če delam kaj v nasprotju s to državo. V prejšnjem mandatu so ves mandat eni ščitili ministrico za zdravje, pa je bila največja škoda celega mandata. Ampak ko smo stopili na hodnik, smo slišali, glejte, če ministrica odide, bo pač šla k vragu tudi vlada. Isto se je dogajalo na ministrstvu za delo. Predstavniki Vlade. Jaz sem že drugi mandat v Državnem zboru, tako da malo poznam zadeve. Ampak še enkrat ponavljam, dajmo se do teh stvari odgovorno obnašati, ne zaradi nas danes, ampak tudi jutri bomo mi pred istimi vrati. Ljudje danes čakajo, bolni, rabijo to posteljo, svojci pa zaradi svojih služb ne morejo skrbeti za te ljudi. Ti ljudje v Republiki Sloveniji si zaslužijo to posteljo in da za njih skrbijo tisti ljudje, ki sem jih že prej omenil, da so najboljši. Težko najdemo kje v Evropi, da bodo morali potem svojci plačevati za nekoga, ki je 40 let hodil v službo in plačeval v državno blagajno. Ne danes govoriti o 74 milijonih, kot da smo si zdaj mi – kot da so padli ti dokumenti iz zraka. Neodgovorno je to. Glede investicije za 5 milijonov v vse domove v letu 2020 se mi zdi, da če – pa nočem nobenega žaliti – bi bil jaz minister, bi se zahvalil predsedniku Vlade in ministru za finance, ali pa za šolstvo [[...]]Če nisi sposoben v enem mandatu odrezati enega traku za neko institucijo, ali je to šolstvo ali pa dom, se mi zdi, da je nekaj narobe v tej državi, kjer pa predsednik Vlade govori, da imamo največji proračun – 10,3 milijarde evrov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Gregor Perič, pripravi naj se Violeta Tomić. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Lep pozdrav vsem! Mislim, da tukaj težko najdemo koga, ki lahko vrže, sploh pa prvi vrže kamen pri tej problematiki, ki jo obravnavamo. Mislim, da to metanje kamenja ni koristilo nikoli in tudi danes ne more koristiti. Že prej je kolega Zorčič zelo nazorno opisal, kakšna je razsežnost problema in kako kompleksno je njegovo reševanje, koliko energije je potrebno vložiti, predvsem pa nimamo nekih instant rešitev. S pritiskom na gumb se stvari ne bodo uredile, na žalost, lahko rečem. In tukaj mislim, da se vsi strinjamo, tako kot se danes vsi strinjamo o tem, da je ta problem pereč, da je ta težava kompleksna. Se bomo pa precej manj strinjali okoli tega, ko bomo imeli neke zelo konkretne rešitve na mizi. Že v preteklem mandatu so bile neke rešitve, pa smo videli in slišali, da niso prestale določenih postopkov. In jaz si upam trditi, da bo, tudi ko bomo s strani Vlade dobili neke konkretne predloge, ta razprava veliko bolj glasna, veliko bolj burna in veliko manj soglasja bomo čutili. Ker danes dejansko govorimo vsi isto. Navsezadnje dostikrat poslušamo neke očitke spet o nekih hudih liberalcih, nekih neoliberalcih, ki nimajo občutka za ljudi, za socialo, pa če sem čisto plastičen, danes tako SDS na eni strani kot Levica na drugi strani in vsi mi vmes govorimo isto stvar – da je treba ljudem pomagati. Tako da jaz moram spet zanikati te očitke, da ta vlada in nasploh ta državni zbor nimata socialnega čuta. Ne drži in v končni fazi bo tudi proračun, ki ga bomo imeli kmalu na mizi, to potrdil. Navsezadnje se je veliko denarja dalo tudi za socialne storitve. Dejstvo pa je, da imamo izzivov in potreb veliko več, kot je denarja. Tako je doma in tako je tudi na nivoju občin, tako je tudi na nivoju države kot take. Tukaj neke posebne znanosti ni. Veliko besed smo danes namenili tudi vprašanju koncesij. Koncesije da ali pa ne. V nekem idealnem okolju je absolutno bolje, da to funkcijo prevzame država, zgradi infrastrukturo, zagotovi neke ugodne pogoje za delo, v končni fazi tudi plače, in karseda ustrezno dostopnost socialnih storitev za tiste, ki te storitve rabijo in potrebujejo. Kadar je sredstev na voljo manj, so koncesije ena od možnosti, kako aktivirati tudi zasebni kapital, da nam tukaj to finančno stisko države lajša. Je pa seveda na mestu vprašanje, ali morajo potem v tej enačbi prispevati tudi tisti, ki to storitev koristijo, torej ali je prav, ali je ustrezna ta razlika med tistimi, ki so v koncesioniranem domu za starejše, in tistimi, ki so v javnem. Zagotovo se da tukaj še nekaj primakniti, ampak spet, nekih rešitev z danes na jutri ni, ker je potrebno potem zagotoviti neka dodatna sredstva, nek dodatni vir in smo spet na začetku samega problema. Če skušam samo še zaključiti in se dotakniti ene stvari. Jaz sem danes razmišljal o tem, kaj bi lahko še prispeval k tej debati, ker kolegice in kolegi ste marsikaj tudi koristnega in dobrega povedali. Jaz bi rekel tako. Demenca je tisti problem, tisti izziv v zdravstvenem in v socialnem smislu, ki se ga bomo kot družba morali čim prej lotiti. Če kdo ne ve, kaj točno demenca pomeni, predlagam, da si pogleda kakšno preiskovalko, recimo tista o DUTB je zelo nazorna, ko ljudje pozabijo. Tako da to je nek fenomen, ki je tudi v politiki prisoten včasih. Ampak zdaj govorim o neki drugi demenci. Kar lahko mi naredimo, navsezadnje tudi kot državljani, je, da pomagamo nevladnim organizacijam in društvom. Enega poznam, ki opravlja zelo dobro in plemenito delo, to je društvo Spominčica – Alzheimer. Lahko postanemo njihovi podporniki in prijatelji in tudi na tak način z neko aktivacijo kot državljani, kot odgovorni državljani, pomagamo tistim, ki so v stiski. Navsezadnje, pomagalo bo tudi to, da kadar imamo pred seboj nekoga starejšega oziroma nekoga, ki ima demenco, nismo do njega nestrpni. Če zaključim, upam, da bo takšna enotnost, kot jo zaznavamo zdaj pri tem, da imamo težavo z dolgotrajno oskrbo, tudi, ko bomo imeli zelo konkretne rešitve na mizi in ko se bomo morali nečemu tudi odreči. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Violeta Tomić, pripravi naj se Alenka Jeraj. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Razprava se bliža koncu. Slišali smo marsikaj in zelo veliko. Vsi se strinjamo, da se v Sloveniji prebivalstvo stara, da pa država nima nobene strategije, kako bi se s tem problemom soočila. Seveda teh spornih 74,5 milijona, na katere je opozorilo Računsko sodišče, zelo odzvanja. Koalicijski poslanci bodo rekli, da je to prenapihnjeno, mi bomo rekli, da je Računsko sodišče vendarle opozorilo na nekaj in da je to res nesorazmeren denar glede na to, da domov za starejše pa ne gradimo. Jaz, kolikor se spoznam na gradnje, mislim, da kakšnih 10 domov s takšnim denarjem lahko vendarle zgradimo. Ampak tukaj smo v Levici vendarle dali nekaj priporočil, ki rešujejo marsikatero zagato, in pričakovala bi, da bi koalicija ta priporočila podprla. Predvsem smo na pobudo društva Srebrna nit predlagali sklep, da naj Vlada zadovolji vse pogoje za dokončanje domov recimo v Vrtojbi in v Novi Gorici, in jih vključijo v mrežo javnih domov. Tam vemo, v Vrtojbi, je v lasti DUTB stavba, kjer je 120 postelj in 38 varovanih stanovanj, ki bi lahko bila zelo hitro usposobljena za to dejavnost. Kajti Skupnost socialnih zavodov Slovenije nam, če poguglate, pokaže, da je 25 tisoč evidentiranih prijavljenih. Pa tudi če rečemo in nam rečete, so nekatere podvojene, ampak aktualnih je 11 tisoč. Poguglajte in boste videli, da je pa samo eno prosto mesto, to je Radlje ob Dravi. Pa vprašanje, zdaj ko to govorim, ali je še vedno prosto ali ni še tisto zasedeno. Tako da ta problematika je popolnoma resna, in kar je grozno, je, da je država potem dala koncesije nekaterim bogatunom oziroma zasebnikom in tuje in domače korporacije zdaj vdirajo v to sfero, tudi, bom rekla, v to sfero. Kar se mi zdi nedopustno s stališča tega, da naše pokojnine potem odhajajo v žepe nekih drugih, nekih tujcev, ki vendarle to, kar so si naši ljudje prislužili in kar prejemajo kot svojo pokojnino, odnašajo izven države. To spet slabi državno blagajno. Omenjali smo delovna mesta, podplačanost zaposlenih v teh domovih. Seveda je ogromno dela s starostniki, ampak po drugi strani je popolnoma nedopustno, da moraš doplačevati za storitve, kot so pomoč pri oblačenju, namestitev slušnega aparata in pomoč pri posedanju v invalidski voziček. Enostavno si ne predstavljam, kaj pomeni, če nimaš denarja in te nihče ne bo posedel v invalidski voziček. Omejene so tudi plenice za inkontinenco. Ali si kot država, ki je socialna, lahko dovolimo to, da se tistemu, ki ima denar, menjajo plenice, tisti, ki ga nima, pa po vsem, kar je v življenju dal skozi – delal je celo življenje in je zdaj nemočen – pač živi v lastnih, bom rekla, iztrebkih? Kar je grozljivo. Skratka, sistem dolgotrajne oskrbe nam razpada in tukaj res država nima neke strategije in smo predlagali, naj ministrstvo nemudoma preveri in omeji višino cene oskrbe pri koncesionarjih, ki zaračunavajo višje cene. To so popolnoma racionalni predlogi, in če bi te naše [[…]]Po 101. členu Zakona o socialnem varstvu metodologijo za oblikovanje cen storitev predpisuje minister, pristojen za socialno varstvo. Se pravi, da so naši predlogi popolnoma izvedljivi, popolnoma realni, in mislim, da ta priporočila lahko podprete, če želite dobro svojim starostnikom, kajti stari bomo kmalu tudi mi.
Hvala lepa. Besedo ima Alenka Jeraj, pripravi naj se Mateja Udovč. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Računsko sodišče je v svojih ugotovitvah zapisalo kar nekaj ugotovitev in povzetkov. Dovolite, da nekatere preberem: ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve ni poskrbelo za celovito informiranje javnosti in upravičencev o možnosti izbire med posameznimi dostopnimi oblikami varstva, kot smo to priporočili že leta 2008; ministrstvo za delo ni načrtovalo ukrepov za pritegnitev oskrbovancev na domu, kot smo mu to priporočili že leta 2008; ministrstvo za delo ni načrtovalo niti izvajalo ukrepov za zagotovitev dodatnih mest v dnevnih oblikah institucionalnega varstva in z opustitvijo teh nalog ni prispevalo k uresničevanju ciljev iz resolucije; ministrstvo za delo ni izvajalo nobenih ukrepov in aktivnosti za širitev mreže izvajalcev skupnostnih oblik socialnega varstva in s tem za povečanje števila uporabnikov teh pomoči. In še cel kup drugih stvari, ki jih ministrstvo v vseh teh letih ni naredilo, in če ne bi imeli danes tega poročila na mizi, bi najbrž stvari še vedno tekle počasi oziroma se nič ne bi zgodilo ali pa bi se, kot sem rekla, zelo počasi dogajalo. Če je bila odločitev Vlade pred leti, da bomo delali več tudi na neinstitucionalnem varstvu, sprašujem ministrstvo, kaj smo naredili pri tem, koliko dnevnih centrov smo ustanovili v tem času, koliko v času prejšnje vlade, koliko v zadnjem letu te vlade, koliko drugih projektov, stanovanjskih skupnosti in česa drugega. Ampak vemo, da v vseh teh letih nismo zgradili nobenega doma starejših, da država tudi za šole ne daje denarja, za vrtce. Kljub temu da smo v nekem trenutku imeli kar povečano rodnost, se za to ne investira, ampak se vse stalno obeša občinam, denarja za to jim pa ne daste oziroma jim ga ne želite dati. Kolegica Muršičeva je bila zelo kritična v svojem izvajanju, ampak bi jo rada spomnila, da je bil gospod Svetlik njihov minister, v tistem času njegova državna sekretarka gospa Kopač Mrakova, in v prejšnjem mandatu gospa Kopač Mrakova ministrica za delo, družino in socialne zadeve. Osnutek zakona so pripravili, sama je rekla, da ga ne bi nikoli potrdila, ker je povečeval stroške za ljudi oziroma obešal še več stroškov svojcem, ampak, lepo prosim, to je pripravila njena vlada, njena ministrica, ministrica iz njene stranke in je malo hecno zdaj tukajle nam očitati, zakaj sklicujemo takšno sejo in zakaj mi nismo ne vem česa še vsega naredili. Iz poročila Računskega sodišča je tudi jasno, da ministrstvo nima podatkov, kdo in kakšno pomoč potrebuje. Čeprav imamo cel kup podatkov, samo očitno ne znamo brati stvari, ki jih imamo. Ljudem dajemo invalidske pokojnine ali pa nadomestila in podobno. Iz vsega tega se da marsikaj ugotoviti. Kljub temu da ogromno denarja namenjamo za razne analize, nam je Računsko sodišče praktično izračunalo nekatere stvari in nam postreglo s podatki, ki jih potrebujemo za načrtovanje. In to tudi ugotavlja Računsko sodišče – če nimaš podatkov o potrebah in tako naprej, o kadrovskih potrebah, potem tudi ne moreš izvajati nekih ukrepov, ki bi odgovorili na te potrebe. Kolegica Muršičeva je tudi rekla, da je Zujf povzročil ogromno težav. Drži, ampak Zujf je bil enkraten ukrep, namenjen za dve leti v času krize, so si ga pa vse vlade dovolile samo podaljševati in dejansko smo povzročili probleme, ampak tam, kjer jih ne bi bilo treba. Ni se zaposlovalo medicinskih sester, ki bi jih rabili, na ministrstvih so pa zaposlovali brez problemov. Po Zujfu bi marsikdo tudi moral v pokoj, ko je izpolnil pogoje, pa imamo še vedno nešteto profesorjev, ki že zdavnaj izpolnjujejo pogoje, pa tudi na ministrstvih in še kje drugje ljudi, ki bi že morali biti v pokoju. Nismo pa zaposlovali tistih, ki bi jih rabili, medicinskih sester pa nismo zaposlovali. Veste, tu ni problem Zujfa, to je problem tega, da ste ga vi podaljševali, ker Zujf, kot rečeno, je bil predviden kot enkratni, začasni ukrep v času krize. To, da ste ga podaljševali, najprej gospa Bratuškova dve leti in potem cela štiri leta gospod Cerar, da ne govorimo, da ene stvari veljajo še zdajle, po enem letu Šarčeve vlade. In zdaj se izgovarjati na vlado, ki je Zujf sprejela, kot rečeno, kot začasni ukrep za dve leti, je pa ras malo grdo, in nam očitati. Mi smo pač takrat nekatere stvari morali narediti in smo tudi jih, za razliko od naslednjih vlad, ki – če že ni bilo v proračunu denarja, ker se takoj po krizi res kakšnih stvari ni dalo narediti, imamo na voljo zdaj veliko evropskega denarja, ki ga bomo pustili, zato ker ga ne znamo pokoristiti. Predstavnik SD gospod Koprivc je v stališču rekel, da so to evropska sredstva, za katera ni nujno, da bodo sploh porabljena. Torej, že vnaprej poveste, da ne boste tega porabili, ker ne znate porabiti ali ker ne želite ali kakorkoli. To meni kaže samo na to, da ne mislite resno niti z evropskimi sredstvi. Mogoče še primer iz revizije, ko smo govorili o pilotnih projektih in tako naprej. Računsko sodišče reče: ocenjujemo, da bi moralo ministrstvo za delo proučiti potrebe po različnih vrstah pomoči in ustrezno ukrepati. In zato je načrtovalo razvoj pilotnih projektov, podporne tehnologije in ambientalne inteligence za podaljšanje samostojnega življenja, za katerega je načrtovalo sredstva v znesku 882 tisoč evrov, od tega v letu 2018 325 tisoč evrov, in bi to morali izvesti do 31. 12. 2018. In se ni izvedlo ničesar niti ni pristopilo k temu izvajanju. Torej denar je, ampak ne vemo, ali bi ga porabili oziroma kako bi ga porabili. Jaz bom naša priporočila podprla. Podprla bom tudi nekatera priporočila stranke Levica in upam, da se bo končno na tem področju kaj premaknilo v pozitivno smer za naše ljudi.
Hvala, gospa poslanka, za vašo razpravo. Sedaj pa takole. Besedo imate gospa Mateja Udovč, pripravite se gospod Franc Breznik. Gospa poslanka, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Naj poudarim, da gre pri nameri poslank in poslancev za sklic 27. izredne seje za povsem legitimno uporabo instrumenta parlamentarne demokracije, vendar se pri tem sprašujem, čemu je namenjena ta seja, kakšna so pričakovanja pobudnikov, in seveda tudi ostalih deležnikov, predvsem pristojnih ministrstev. Če je namen predlagatelja, da se s to zahtevo dodatno obremeni pristojni ministrstvi, jim je to prav gotovo uspelo. Če je namen te izredne seje, da skupaj celovito rešimo problematiko dolgotrajne oskrbe, o kateri se zadnje čase tako veliko in rado govori oziroma se pogovarjamo, potem pa menim, da smo kar precej zašli. Ali pa predlagatelj mogoče zgolj želi razpravljati o trošenju denarja v javni upravi za raznorazne projekte, ki jih je ugotovilo Računsko sodišče. Potem pa bi morali stvar v celoti zastaviti drugače. Na tej točki moram zelo jasno povedati, da se zavzemam za transparentno trošenje javnega denarja. Pa ne samo v tem primeru, o katerem danes razpravljamo, po vseh ministrstvih oziroma pri vseh proračunskih uporabnikih, pri porabnikih proračunskih sredstev bi morali opraviti revizije o uporabi sredstev, transparentnem in gospodarnem trošenju. Kot vidimo, se vse prevečkrat pokažejo projekti, ki so se naročili, izdelali in tudi plačali, realizacije vsebin projektov pa ni. Na podlagi tovrstnih projektov se bojim, da obstajajo še drugačne oblike trošenja proračunskega denarja, na primer razna svetovanja, promocije, analize, raziskave – domišljija je lahko neskončna. Pa da se vrnem na našo temo. Sama sem že velikokrat povedala in poudarila, da je potrebno ugotovitve sodišč in drugih nadzornih organov spoštovati in izvrševati. V tem konkretnem primeru pa sem prepričana, da je namen sklica izredne seje v tako kratkem času po opravljeni reviziji bolj populistične narave. Revizija Računskega sodišča je bila opravljena 16. 9. 2019. Če bi predlagatelj z razpravo dejansko želel pripomoči k rešitvi dolgotrajne oskrbe, bi počakal vsaj 90 dni na odzivno poročilo ministrstva. Tako bi vsi skupaj imeli bolj relevantne podatke za razpravo oziroma odločanje o predlogu. Sicer pa upam, da nam je vsem jasno, kakšna je pravna narava priporočila Državnega zbora. Ker gre za politični in ne pravni akt, pač nimamo pravnih učinkov. Ugotovitve revizijskega poročila in odzivno poročilo na revizijsko poročilo bi morali temeljito proučiti organi pregona, vključno z državnim pravobranilstvom, in ugotavljati eventualno odškodninsko ali pa celo kazensko odgovornost posameznih akterjev. Predlog ukrepa iz prve točke z napotilom, da naj naslovnik razišče višino namenjenih sredstev, ni zadostno jasno opredeljen. Postavlja se vprašanje, ali naj se ugotavlja višina namenjenih sredstev, kar je ugotovilo že Računsko sodišče, ali naj se ugotavlja ustreznost višine namenjenih sredstev. Tako se lahko iz besedila 1. točke zaključi, da je že sama ugotovitev Računskega sodišča zadostna za ugotavljanje odškodninske in kazenske odgovornosti pri pristojnih organih. Ampak saj to ni nič novega. Zato ne rabimo sklicevati izredne seje Državnega zbora. Spomniti se moramo samo na določilo in obvezo 145. člena Zakona o kazenskem postopku o dolžnem naznanjanju kaznivih dejanj, za katera se storilca preganja po uradni dolžnosti. Prepričana pa sem, da bi morali to energijo rajši uporabiti za bolj konstruktivno razpravo o tem, kako bomo zastavili delo na tem področju v bodoče. V naslednjem letu nas čaka sprejetje resolucije o nacionalnem programu socialnega varstva, kjer bomo morali poiskati tudi rešitve in ukrepe za dolgotrajno oskrbo. Upam, da si vsi skupaj dobro predstavljamo demografsko sliko v Sloveniji. Vsem nam so zelo dobro znani in jasni podatki o naglem staranju prebivalstva in posledično tudi o povečanih potrebah po dolgotrajni oskrbi za vse kategorije. Le s primerno komunikacijo in s strpnim dialogom vseh deležnikov lahko pripravimo in sprejmemo ukrepe, ki bodo sistemsko na daljši rok zagotovili dolgotrajno oskrbo vseh upravičencev. Pa če se ponovno vrnem na sam začetek. Predlagatelj predlaga, da Državni zbor priporoča Vladi Republike Slovenije, da sprejme ustrezne ukrepe za zagotovitev dostopnosti in dosegljivosti storitev socialnega varstva vsem upravičencem in v roku 30 dni od dneva sprejetja tega sklepa pisno poroča Državnemu zboru Republike Slovenije. No, ta sklep zopet kaže na resnost tega sklica te seje in pripravljenost reševanja problematike dolgotrajne oskrbe. Že sam predlagatelj ugotavlja, da dolgotrajna oskrba ni sistemsko urejena, in se zatika že pri sami definiciji le-te. Po drugi strani pa sta za urejanje te problematike pristojni dve ministrstvi. V tem kontekstu je skrajno neresno in neodgovorno postavljati takšne zahteve v tako kratkem roku. Dolgotrajna oskrba se sistemsko rešuje že več kot 10 let, pa je nismo uspeli ustrezno rešiti, zato je tudi v mesecu dni ne moremo rešiti, pa naj si izmišljujemo še takšne ukrepe. Namesto zaključka pa samo v razmislek. Dolgotrajna oskrba je tudi naša bodočnost. Ali kot pravi slovenski pregovor: Kakor si bomo postlali, tako bomo tudi ležali. Zato to ni tema za politični populizem, ampak je naša stvarnost tu in sedaj. Hvala lepa.
Hvala, gospa poslanka. Gospa predlagateljica, beseda je vaša, izvolite.
Hvala lepa. Glede na to, kakšna je bila razprava predhodnice, kolegice, moram jaz reči, da se glede na ves ta čas, ki smo ga danes tukaj porabili, sprašujem, spoštovana kolegica – ja kje ste pa sedeli? Niti en vaš sklep oziroma naš predlog, ki naj bi bil razumljen, ni bil razumljen v pravi smeri. Začela bom na koncu, pri drugem sklepu, kjer ste izpostavili, da želimo, da v roku 30 dni uredite dolgotrajno oskrbo. Citiram naš sklep: »Želimo, da se sprejmejo ustrezni ukrepi za zagotovitev dostopnosti in dosegljivosti storitev socialnega varstva vsem upravičencem.« Zato bi prosila, spoštovane kolegice in kolegi, da se, preden citirate naše sklepe, najprej sploh pozanimate o vsebini, storitve socialnega varstva pa dolgotrajna oskrba pa sistem dolgotrajne oskrbe in tako dalje. Zakaj smo predlagali takšen sklep? Zaradi tega, ker vam je Računsko sodišče naložilo oziroma je ugotovilo, da niste izpolnili priporočil, ki jih je predlagalo že s prvo revizijo, in gre v bistvu za popravke pravnih predpisov, ki bi jih lahko ministrstvo za delo sprejelo, pa jih ni sprejelo. In ker jih ministrstvo za delo ni sprejelo, imamo danes problematiko. Prvič. Imamo probleme v čakalnih vrstah v domovih, ker kriteriji niso natančno določeni, in ker niso natančno določeni, lahko prihaja celo do tega, da se preskakujejo čakalne vrste in v bistvu sama namenskost kriterijev sploh ni takšna, kot naj bi bila. To je prvi problem. Natančna določitev kriterijev je v pristojnosti ministrstva ali pa, če jim da pooblastilo, Skupnosti socialnih zavodov Slovenije. Drugi problem, ki ga imamo v okviru institucionalnega varstva in ki sem ga danes že večkrat ponovila. Pomanjkanje kadra, ker niso določeni standardi oziroma normativi za tisti del, ki se tiče socialnega varstva. Tudi to je pomanjkljivost obstoječe zakonodaje, ki je ministrstvo za delo v vseh teh letih – pa vemo, kdo je imel 10 let resor v Vladi oziroma kdo je bil v Vladi – ni uspelo urediti. Neenaka obravnava uporabnikov, nepravičen sistem oblikovanja cen, vse to so posledice pomanjkanja sprememb pravnih predpisov. Nekatere normative in standarde je celo pripravila Skupnost socialnih zavodov, pa jih niso objavili. Na ministrstvu za delo jih niso objavili, in ker niso javno objavljeni, niso veljavni. To je ta problem v okviru zagotavljanja trenutnega sistema storitev socialnega varstva vsem upravičencem. Storitve socialnega varstva pa zajamejo tako institucionalno varstvo, katerega pomanjkljivosti sem sedaj izpostavila in so na ravni tega, da bi jih moralo ministrstvo odpraviti, pa jih ni odpravilo oziroma niti ni pristopilo k temu, da bi jih odpravilo, in to vam v reviziji očita Računsko sodišče, po drugi strani so pa tukaj tudi skupnostne oblike. Ker se ministrstvo že 10 let nekako »trudi« sprenevedati, da rešuje položaj s skupnostnimi oblikami, pa je edina skupnostna oblika, ki se trenutno izvaja, pomoč na domu – to pa zaradi tega, ker so finančno breme na ministrstvu preložili na občine oziroma lokalne skupnosti. Še enkrat, problem je, da niti Vlada oziroma niti pristojni ministrstvi nimata podatkov niti o tem, koliko je tistih, ki bi pomoč vseh teh različnih storitev socialnega varstva sploh potrebovali. Za 90 % teh se ne ve, kaj šele, da bi vedeli, kakšne oblike pomoči potrebujejo. To so vse problemi, ki se jih ministrstvo ni lotilo v tem primeru. Določene popravke oziroma podatke bi lahko samo objavili v Uradnem listu, kot sem že enkrat povedala, te normative in standarde, pa bi bil vsaj en segment rešen. Čemu sklic današnje seje? Kolegica je predhodno rekla, da se zavzema za transparentno trošenje javnega denarja – ja, tudi v Slovenski demokratski stranki se zavzemamo za transparentno trošenje javnega denarja. Jaz bom zdaj kar citirala, kar je Računsko sodišče ugotovilo v svoji reviziji. Računsko sodišče opozarja na »pomanjkljive, nepoenotene, netočne, nezanesljive podatke«, na katerih naj bi se načrtoval nadaljnji sistem dolgotrajne oskrbe, na podlagi katerega potem vi izvajate te pilotne projekte za vehementnih 74 milijonov in pol evrov in tako dalje. Računsko sodišče opozarja na negospodarnost javnega denarja v te namene. Računsko sodišče ugotavlja, da ni mogoče ugotoviti vsebin projektov niti ciljev, ki naj bi jih s projekti realizirali. Računsko sodišče ugotavlja, da ministrstvi izvajata in načrtujeta projekte na nekih zamislih in ne na ugotovljenih oziroma izkazanih potrebah ter finančnih zmožnostih. Jaz ne bom vseh teh anomalij, ki jih je Računsko sodišče ugotovilo v svoji reviziji, danes tukaj brala, ampak, spoštovani kolegi in kolegice, če za vas to ni zadosten razlog, da se je danes sklicala izredna seja, potem pa tudi ne vem, kaj je zadosten razlog. Namreč, dejstvo je, da vam je Računsko sodišče več kot očitno postavilo ogledalo, in zdaj jaz verjamem, da je malo težko tukaj argumentirati vse te zadeve. Ampak dejstva so takšna, kot so, revizija je marsikaj ugotovila. Kaj se mi sprašujemo oziroma kaj mi želimo s temi priporočili, ki smo jih predlagali? S priporočili želimo – in to je bilo tudi uvodoma povedano – da se ugotovi, kdo je odgovoren za zamujanje rokov pri vseh predvidenih projektih. Sami ste povedali, da se projekti ne izvajajo, Računsko sodišče vam je tudi povedalo, da roke zamujate, imate pa evropska sredstva, kajne? Tako da vemo, kaj bo, če se projekti ne bodo izvedli. Sicer smo pa tako že navajeni: zadnje poročilo o črpanju evropskih sredstev, 25-procentna uspešnost. Toliko o uspehih vaše vlade. Želimo izvedeti, kdo je odgovoren za nesmotrno predvideno porabo 74 milijonov in pol javnega denarja. Torej, želimo izvedeti, kdo je odgovoren, nesmotrno predvideno uporabo je pa ugotovilo Računsko sodišče v svoji reviziji, ne Slovenska demokratska stranka. Mi pa terjamo odgovornost za to. Želimo izvedeti, kakšni so v resnici cilji namena porabe teh sredstev. To pa zaradi tega, ker iz vseh teh dolgotrajnih, izčrpnih razprav tako na odborih kot danes tukaj na izredni seji do sedaj še ni bilo odgovora, kakšne so vsebine, kakšni so konkretni cilji, ki jih boste realizirali s temi svojimi projekti. Hvala lepa.
Hvala, gospa poslanka. Če dobro razumem, imamo repliko gospe Mateje Udovč. Ali to drži? [[Da.]] Izvolite, gospa poslanka.
Hvala. Saj bom zelo kratka. Kolegici bi na njeno razsežno razpravo na moje razpravljanje samo dodala, da se jaz zavedam te razsežnosti in te problematike. Sama je ugotovila, kako je široka, kakšno razsežnost ima ta problematika. V vašem predlogu piše, da mora ministrstvo sprejeti ustrezne ukrepe za zagotovitev dostopnosti in dosegljivosti storitev socialnega varstva za vse upravičence v roku 30 dni. Take razsežnosti se ni dalo rešiti v 10 letih, kaj šele v 30 dneh. Hvala lepa.
Hvala, gospa poslanka, za repliko. Sedaj imate besedo gospod Franc Breznik, pripravite pa se gospod Žan Mahnič. Izvolite, gospod poslanec.
Najlepša hvala, gospod predsednik. Žal za razpravo nimam več kot pet minut, bi pa naredil neko analizo današnje razprave. Na začetku naj povem, da bom priporočila, ki so jih pripravili moji kolegi, seveda danes potrdil. Moram priznati, da sem vsaj dve uri čital revizijo Računskega sodišča, mislim, da je zadeva grozljivka. Če pogledamo kronologijo današnjih razprav – naenkrat so vsi krivi. Kriv je Andrej Vizjak, ki niti eno leto ni vodil ministrstva, ob tem, da je takrat naredil pokojninsko reformo, ob tem, da se je takrat pogajal s sindikati, z vsemi, reforma dela, in še s sindikati glede Zujfa. Če mi takrat tega ne bi naredili, morda upokojenci niti tistih skromnih pokojnin ne bi dobili, ker bi se zadeva razsula, dobesedno. Tisto, kar je bistvo današnje razprave, pa je, da je skupna točka vseh, češ, denarja je premalo. Denarja je premalo in na koncu so ljudje, ki so v zadnjem življenjskem obdobju, ko naj bi uživali jesen svojega dela, od boga pozabljeni. Treba je jasno povedati – od boga so pozabljeni predvsem od levih strank, tistih, ki so vas polna usta socialne države. To, kar danes ugotavljamo, je, da Slovenija ni socialna država, Slovenija je še vedno socialistična država. V socialni državi ljudje v najbolj plodnih obdobjih svojega dela delajo, ustvarjajo, se izobražujejo, zato da da država višjo, dodano vrednost in da je denarja v proračunu več. Bistvo socialistične države pa je, da del politike podpira lenobo, podpira lenuhe, ljudi, ki se znajdejo na vseh koncih in krajih, vzdržuje stanje velikih socialnih podpor za ljudi, ki jih ne potrebujejo, vzdržuje in vabi tudi nelegalne migrante v Slovenijo, da naj kar tu ostanejo, da boste še več dali za socialo, ob tem, da imajo stara partizanska pravila »tujega nočemo, svojega ne damo«, torej, tujih sredstev, tujih evropskih sredstev tudi za institucionalno varstvo, tudi za domove starejših ne potrebujemo, svojega pa nimamo. To je ta socialistična politika slovenske levice, ki nima nobene zveze z neko evropsko levico. In ministrstvo, o katerem danes govorimo, predvsem Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti – to je domena tega ministrstva že desetletja, ves čas. Tudi če je kakšen minister z desne prišel za nekaj dobrih mesecev, bi lahko rekel, je bil v trenutku tam cel kader, ki se naslaja leta in leta in so ga polna usta socialne države. Bistvo vsega tega je, da je polno – najbolj grozljivo za mene je, da ne samo, da tisti, ki so v domu, ne dobivajo socialnega varstva, ampak da je socialno varstvo prejemalo le 8,9 % od vseh 395 tisoč upravičencev. Predvsem tistih, ki so recimo na številnih kmetijah po Slovenskih goricah in širše v Sloveniji. Zdaj si pa vi predstavljajte, kje so še tisti ljudje, ki pa prejemajo kmečke pokojnine, ki so od 200 do 300 evrov, tisti, ki jih je socializem uničeval desetletja, tisti, ki so z osamosvojitvijo dobili državne pokojnine in so jim bile te pravice nekako priznane v okviru poprave krivic, in tisti, ki jim je ravno minister iz SD gospod Svetlik vzel te državne pokojnine in danes hirajo na svojih manjših kmetijah. Kje so šele ti ljudje? Spoštovani kolegi in kolegice, 2 milijardi več je v proračunu kot leta 2012. Kam ste dali ta denar? Dali ste ga za novih 20 tisoč v javnem sektorju, totalno nezaposljivih na trgu, sprejeli niste nobene reforme glede šolskega sistema, zaradi tega moramo uvažati tujo delovno silo, in ta denar se potem nekako porazgubi med tako imenovano volilno bazo levice, to so postopači, lenuhi, največkrat tisti, ki so na zavodih, na sociali, in tisti, ki obremenjujejo resne ljudi, ki želijo delati. In na koncu zmaga za najšibkejše. Zato zbiramo zamaške, zato ljudje dobesedno hirajo doma in zato morajo svojci dajati za svoje starše, ki so pridno delali 40 let, doplačevati domove za starejše. Bistvo tega je, da o tem moramo govoriti in da se 10 let nič v zvezi s tem ni naredilo. Res je, danes kreiramo usodo, tudi svoje usode, ali bomo v domovih starejših tam nekje po Bosni in Hercegovini ali pa v Srbiji v kakšni hiralnici, kjer nam bodo plenice menjavali na nekaj dni, ali pa bomo poskrbeli za človeka v dostojni starosti. Tisti, ki ste najbolj glasni glede upokojencev, ki ne nazadnje med sabo tekmujete, kdo da več za upokojence – jaz sem vedno trdil, najboljša politika je realna gospodarska politika, več dodane vrednosti v slovenskem proračunu. Ne nazadnje se je s tem treba ukvarjati in ne nazadnje je potem denarja zadosti, tudi za upokojence, tudi za tiste, ki potrebujejo institucionalno varstvo. Spoštovane kolegice in kolegi, to je razlika – v tem, kar jaz govorim – med socialno državo in med socialistično državo.
Hvala, gospod poslanec, za vašo razpravo. Sedaj imate besedo gospod Žan Mahnič, pripravite pa se mag. Dušan Verbič. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala, predsednik. Kolegice in kolegi! Prej je kolegica Mateja Udovč iz SMC izrekla dva nesmisla oziroma izjavi, ki si zelo nasprotujeta. Po eni strani je rekla, da je za transparentno trošenje javnega denarja, na drugi strani je pa hkrati rekla, da ne ve, zakaj imamo danes sejo. Škoda, da ni bila že prejšnji mandat poslanka ali pa vključena kje v Vladi, če je za transparentno trošenje, potem mogoče ne bi zapravili 130 tisoč evrov za neko brezvezno maketo, iz katere upravičeno sumimo, da se je financirala potem kampanja Stranke modernega centra za državnozborske volitve. Ampak pač tega kolega Möderndorfer ne da na sejo svoje preiskovalne komisije. In če bi ona resnično bila za transparentno trošenje denarja, potem bi tudi vedela, zakaj je danes seja in bi to sejo podprla in bi tudi po tem, ko je rekla, tukaj samo poslušamo, kaj je bilo, ne pa, kaj bomo naredili – v svojih sedmih minutah razprave ni nič povedala, kaj bodo naredili. Tako da, evo, imamo spet [[…]]Ugotovitve Računskega sodišča, na podlagi katerih smo mi dali priporočilo, so zelo jasne in pa mislim, da vsakemu razumljive. In sicer: da Državni zbor priporoča Vladi, ministrstvoma za delo in pa zdravje, da sprožijo vse postopke, ki so v njihovi pristojnosti, ter nemudoma raziščejo višino namenjenih sredstev za projekte, ki naj bi zgolj pokazali, ali so predvidene rešitve v zvezi z dolgotrajno oskrbo ustrezne ali ne, ter proti odgovornim osebam sprožijo vse potrebne postopke za ugotovitev njihove odškodninske in kazenske odgovornosti. Pa kdo je lahko proti takemu sklepu? Kdo je lahko proti temu, da se razišče, kdo je za to odgovoren? Samo tisti, ki ve, kako so se tukaj posli odvijali. In kako so se odvijali, kolegice in kolegi? Svetovalne pogodbe, raziskave, analize – to je vse legalna kraja. Minister nekega ministrstva da neko analizo, raziskavo nekemu posvečencu, izbrancu iz lastne stranke v zameno, da bo nakazal kakšnih tisoč, 2 tisoč, 3 tisoč evrov potem na strankin račun za državnozborske volitve. To je legalna kraja. 70 milijonov evrov. Dajte mi povedati, koliko kubičnih metrov, koliko kubikov betona je bilo kupljenih za 70 milijonov evrov, koliko postelj je bilo kupljenih za ta denar oziroma jih nameravate kupiti za to. To so vprašanja, ki jih ljudje sprašujejo in jih želijo razumeti, ne analiza na analizo. Koliko kubikov betona je bilo kupljenih za to, da ste gradili domove za starejše? Vseh so polna usta javno, javno, javno, javno – kdaj ste nazadnje zgradili javni dom za ostarele? Vse lavfa na koncesije, hkrati se pa borite proti koncesionarjem. Če ne bi bilo koncesij, mi ne bi imeli domov za ostarele. Kdaj ste ga nazadnje zgradili in kdaj ga mislite? Tista, ki je najbolj odgovorna, kolegice in kolegi, Anja Kopač Mrak, je danes za nagrado državna sekretarka v kabinetu predsednika Vlade. Moje glavno vprašanje je, kaj tam počne. Pa jaz je že mesece nisem videl! Ali jo je kdo od vas? Nič ne nastopa, nič ne pove. Ko smo imeli tukaj probleme zaradi tistih – kaj so že bili? – zamujenih socialnih transferjev, štipendij in tako naprej, ni odgovarjala na nič, namesto nje se je morala zagovarjati ministrica za socialo. Dajte si na tiste majice, na katerih imate Socialni demokrati napisano Nosil bom rdečo zvezdo, raje napisati Kje je Anja Kopač Mrak? Mislim, da bi bilo to boljše, da vidimo, kje je in kaj počne. Ker nekdo, ki je tako zamočil socialo, da so milijoni leteli ven, nimamo pa enega kubičnega metra betona, enega kubika betona, od katerega bi dejansko tisti, ki živijo z mizernimi penzijami, nekaj imeli, nič ne odgovarja! Zaradi tega je potrebno sprejeti te sklepe. Ti sklepi ne obsojajo nikogar, omogočajo pa to, da bo mogoče kdaj kdo obsojen za vse svinjarije, ki so se dogajale.
Replika, gospa Mateja Udovč. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani kolega Mahnič, rada bi samo povedala, da se mi zdi nesmiselno ponavljati stvari, tako kot jih vi ponavljate, ker nekateri nismo papige. Veste, zato sem povedala samo dejstva, ki stojijo. Hvala lepa.
Samo da se posvetujem, če je možna replika na repliko. Torej, gremo naprej. Beseda je vaša mag. Dušan Verbič, pripravite se gospa Lidija Ivanuša. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim, pa bi lahko razširil, tudi tistim, ki niso prisotni! Trdno sem na stališču, da so politične razprave tudi na to temo še kako potrebne. Predvsem zaradi tega ker tovrstne razprave opozarjajo na slabosti, ki še kako vplivajo na določene posameznike, skupine ali lahko rečem posebne skupine ljudi, ki jih lahko okarakteriziramo kot ranljive skupine. Zakaj je to moje trdno stališče? Predvsem zaradi tega ker je tema ali podlaga za današnjo razpravo ugotovitev Računskega sodišča, in k temu dodam tudi zelo jasno stališče Varuha človekovih pravic. Razprava poslank in poslancev tekom popoldneva se je prav gotovo nekajkrat dotikala bistva ugotovitev Računskega sodišča. Jaz se tukaj distanciram od teh tako imenovanih denarnih tokov, ampak sem bolj na stališču, in tudi moja razprava gre v smer vprašanja, kaj današnja razprava, ki je politična, pripomore tistim, ki so bili včeraj, ne danes, potrebni nege in oskrbe v domovih za ostarele. Sigurno je moja razprava bolj usmerjena, kar se tiče tovrstnega problema, na Ljubljano in okolico, ker verjamem, da je širom Slovenije stanje nekoliko drugačno. Ampak za Ljubljano in okolico lahko rečem, da je sramotno, da se v obliki varstva za pomoč, nego in oskrbo v domovih pojavljajo vrstni redi z od 700 do tisoč prosilcev. V domovih, kjer pa imajo kategorijo in so nekako tržno usmerjeni, pa zgolj samo nekaj malega ali manjše število, še vedno pa se pogovarjamo o nekaj sto vlogah, ki so praktično čakajoči po vrstnem redu. In preprosto ne oni ne svojci ne vedo, kako to zadevo rešiti, da se jim na nek human način zagotavlja nega, oskrba s strani usposobljenih, če temu lahko dobronamerno tako rečem, negovalcev s strani medicinske stroke. Ampak tisto, kar bi tudi moralo vse v tem državnem zboru resnično skrbeti, je ugotovitev Računskega sodišča, kjer je zelo jasno zapisano, da ni natančno določenih kriterijev s strani resornega ministrstva, se pravi ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, in sicer kriterijev in meril za sprejem v zavode. To je to, zaradi tega imamo tako velike čakalne vrste in preprosto nemoč posameznikov. Nadalje, standardi za oskrbo v domovih za starejše – ni določilo vseh potrebnih kadrovskih normativov za socialno oskrbo v domovih za starejše in podobno. Menim tudi, da je zelo alarmantno zapisano sporočilo, kot sem omenil, Varuha človekovih pravic, ki je nekajkrat zapisal, da se ugotavlja, da je v domovih starejših občanov in drugih socialnovarstvenih zavodih trenutno stanje kritično. Mislim, da če so tovrstna sporočila s strani oseb, ki predstavljajo neko institucijo, kot je Varuh, bi se moralo marsikaj premakniti v naši državi. Ne obsojam in ne kritiziram, vendar moram ob tej priložnosti reči, kje je odgovornost v Republiki Sloveniji. Po ugotovitvi Računskega sodišča od leta 2007 na teh resorjih. Dokaz temu je, da lahko rečemo, da je odgovornost nosilcev javnih funkcij ali uradnikov na položaju, ne samo za področje sociale, tudi za druga področja, očitno samo zapisana v zakonikih, poslovnikih in pravilih, dejanske odgovornosti pa preprosto ni. Mislim, da je tudi v sklopu tovrstnega zapisa Računskega sodišča ugotovitev, ki je alarmantna, in bi se moral v Republiki Sloveniji začeti bistven premik odgovornosti nosilcev javnih pooblastil. Sigurno lahko razpravljamo v kontekstu, ali je to, kar je v predlogu priporočil zapisano, materialna, kazenska, odškodninska. Sam sem na stališču, da je bilo mnogo priporočil v preteklih letih, v preteklem mandatu, in tudi že v sedanjem mandatu Državnega zbora, veliko priporočil je bilo zapisanih – ali se kaj zgodi? Končal bom v tistem delu, kjer sem tudi začel. Kako lahko s takim priporočilom pripomoremo tistim osebam, ki so že včeraj potrebovale nego in oskrbo na domu? Glede na to, da se v politični razpravi dotikajo različnih zadev – moram priznati, ko sem malce spremljal posameznike, sem na stališču, da se mogoče v celoti ne zavedajo tega problema. To je akutni problem. In sem na stališču, da to ni politični problem. To je dejansko težava, tegoba posameznikov, občanov, ki so v starosti, ko resnično potrebujejo neko pomoč družbe. Kajti v preteklosti, v času svoje delovne aktivnosti so k tej družbi tudi marsikaj prispevali in so upravičeni, ne politično, da družba tudi v tem delu poskrbi, da jih ne čaka 900 ali tisoč po vrstnem redu, in ne, da se preprosto ne ve, ali bo čez eno leto ali čez tri leta nekdo umrl, da bo prišel na vrsto, in podobno. To so stvari, ki so nedopustne in niso humane do naših državljanov in državljank. Poudarjam, verjamem, da v manjših mestih, v manjših krajih morda ni tako akutno. Tisto, kar mi potrjuje pravilno razmišljanje, je ravno to, da tudi ko je bilo v razpravi izpostavljeno, da se nekako preveč ta ekonomski vidik upošteva pri tako imenovanih oskrbovancih – je popolnoma irelevanten. Kajti tudi v domovih, ki delajo po principu ekonomske logike in so njihove oskrbnine skoraj podobne, če lahko malce simuliram, kot je posezonska cena hotela s tremi zvezdicami, kar ni tako malo, ni prostora, da bi se nekako lahko zagotovila nega in oskrba. Tukaj je problem. Ampak to je problem od leta 2007. Odgovornost, še enkrat bom rekel, ne zgolj samo na socialnem področju, tudi na ostalih področjih, je očitno v Republiki Sloveniji zgolj na papirju. Čas je, da se stvari začnejo spreminjati v resnično pravo odgovornost nosilcev javnih pooblastil. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Besedo imate gospa poslanka Lidija Ivanuša, pripravite pa se gospod Franc Jurša. Izvolite, gospa poslanka.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem! Meni se skrb za starejše in ureditev njihovega nadaljnjega življenja ne zdi kraja časa, ampak moralna skrb. Prav je tudi, da se ve, kam je šel denar oziroma kam ni šel denar. Povsem se strinjam s prejšnjo razpravo gospoda Pojbiča. Vedno več prebivalk in prebivalcev preživlja svojo starost v pomanjkanju in revščini ter brez dostopa do nujno potrebnih storitev in pomoči. Sistem dolgotrajne oskrbe je potrebno čim prej rešiti, saj bomo slej ko prej tovrstne storitve potrebovali vsi ali zase ali za svoje bližnje. Do sedaj je skrb za ostarele, starše prepuščena predvsem globini njihovih denarnic oziroma denarnic njihovih otrok. Rada bi povedala, da človek plačuje za pokojnino 40 let. V teh letih zbere okoli ali preko 200 tisoč evrov. Glede na višino pokojnine, kakršno prejemamo danes, porabi v 20 letih približno 160 tisoč evrov, kar pomeni, da v državni blagajni ostane nekaj več oziroma do 40 tisoč evrov. Še bolj žalostno pa je, da nekateri pokojnine sploh ne dočakajo. Vsi vemo, kakšno je danes stanje, če otroci hodijo v službo, doma pa imajo obolelega starša, ki ne more sam skrbeti zase, je nepokreten ali dementen in mora biti pod stalnim nadzorom in tako dalje. Kaj storiti glede na to, da so čakalne vrste za domove tako dolge, nekajurna pomoč na domu pa ne zadostuje? Po drugi strani pa pomeni veliko finančno breme. Če zakonca dobivata skupno tisoč 800 evrov plače, pa recimo, da je to nadpovprečna plača v Sloveniji, ne minimalna, ker jih večina ne zasluži niti 800 evrov na mesec, in če upoštevamo redne mesečne stroške, najemnino, kakšen kredit, starši pa na primer nimajo nepremičnine – od kod dobiti 500 evrov mesečno ali celo več, da zagotovimo dom? Sramotno je, da se s tega vidika obremenjuje njihove otroke. Vedno se najde denar za migrante, nevladne organizacije in podobne nekoristne zadeve, za tiste, ki delajo in plačujejo v državno blagajno, pa ni poskrbljeno. Po podatkih se je zadnji dom gradil leta 2007. To je kar lepa doba. Se pravi, da se v 12 letih za starejše v naši državi ni naredilo nič. Lahko rečemo, da so zapostavljen in diskriminiran del družbe, pa vendar dobrodošel, kadar iščete njihove glasove. Domovi za ostarele se ne gradijo, tisti s koncesijo pa so precej dražji. Glede na to, koliko je trenutno vseh prosilcev, bi morala država nujno delati v smeri gradnje novih domov za ostarele, kjer bi starostniki dobili prostor za tisto, še enkrat ponavljam, za kar so v svojih 40 letih plačali v državno blagajno. Meni je grozno, ko vidim, kaj se dogaja. Nekateri starostniki ostanejo povsem sami, brez vsega, prepuščeni sami sebi. Glede na to, da bomo lahko tudi mi enkrat ostali sami, in ker je življenje nepredvidljivo, je dolgotrajna oskrba ena izmed prvinskih zadev, ki jih je potrebno dokončno rešiti v naši državi. Nihče si ne želi doživeti oziroma videti svojih staršev v takšnih ali drugačnih kriznih situacijah. In tako kot vedno poudarjamo v Slovenski nacionalni stranki, denarja je dovolj, potrebno ga je le pravično oziroma transparentno, če želite, razdeliti. Podpiramo vse možne rešitve za dobro ljudi. Če omenim 74 milijonov evrov. Veste kaj? Za ta denar bi lahko že marsikaj rešili. Tukaj v gradivu piše, da bi ta denar zadostoval za gradnjo 10 domov za ostarele, pa se v teh letih ni naredilo praktično nič. Hvala.
Hvala, gospa poslanka, za vaše razmišljanje. Besedo imate gospod Franc Jurša, pripravite pa se gospod Vojko Starović. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Jaz bi takoj zastavil vprašanje, ali je ta razprava v Državnem zboru potrebna. Jaz moram reči, da je ta razprava še kako potrebna, saj dejansko danes govorimo o problemih starejše generacije oziroma starejše populacije, ki pa je nekako odrinjena na rob. Zakaj je to tako, si moramo odgovor dati sami. Predvsem zaradi tega, ker imajo vse vlade, skoraj vse vlade, nekako mačehovski odnos do starejše generacije. Rekli mi boste: »Zraven ste.« Ja, zraven smo in imamo toliko vpliva, kolikor smo veliki. Vprašanje Računskega sodišča se glasi: kako uspešni smo pri zagotavljanju dostopnosti storitev socialnega varstva in drugih ljudem, ki so teh storitev potrebni? Nismo uspešni, to moramo priznati. Slabo se odzivamo na demografske spremembe. Saj vemo, danes imamo 20 % populacije starostnikov nad 65 let in čez 20 let bomo imeli 30 % teh starostnikov. Ugotavljamo, da v Sloveniji primanjkuje domov. Verjetno ste že vsi v svojih razpravah tudi to omenili. Nekje na nekem spisku, nekateri so večkrat napisani, jih je 25 tisoč, takojšnjo namestitev pa bi rabilo okrog 10 tisoč ljudi. V teh naših domovih, moram priznati, kolikor sem informiran, je dejansko nastanitev, oskrba predraga. V času, ko v državi nismo zgradili nobenega doma za starejše, smo zgradili preko koncesionarjev domove in podelili tudi koncesije. Koncesionarji, logično, so za nastanitev dražji, kajti v stroške imajo vračunano tudi investicijo. Kar pa je še bolj skrb vzbujajoče, je to, da ogromno starostnikov odhaja zadnja leta preživet izven naše meje. Pretežno je to, seveda, ker sem v neposredni bližini meje, vem, v Republiki Hrvaški. Tja ne hodimo več samo na morje, tja naši ljudje odhajajo žal tudi umirat. Povejte mi, kako lahko zagotovimo nastanitev, če imamo za 40 let delovne dobe in 60 let starosti pokojnino 531 evrov? Kako? Vemo, koliko stane nastanitev v domu. Vemo tudi to, da če nimajo otroci tega denarja, da ga oni zagotovijo, potem lokalna skupnost zagotavlja preostanek sredstev, ki so potrebna za plačilo namestitve. Pa še dodatno. Skoraj 300 tisoč upokojencev ima pokojnino pod pragom revščine. Zopet bi mi lahko nekdo očital: »Bili ste zraven, niste tega zagotovili.« Ja, bili smo zraven, naša beseda je veljala toliko, kolikor smo bili veliki, od števila poslanskih glasov. Kaj pa dodatna plačila? Tudi o tem so nekateri govorili. Poleg tega, da se plača namestitev, se plačujejo tudi dodatna plačila – za zamenjavo plenic, za kopanje oziroma tuširanje večkrat, kot je v normativu, za striženje nohtov, za odpiranje oken v sobi in tako dalje. Jaz mislim, da bomo tu morali nekaj storiti in zadeve enkrat doreči, ali imamo previsoke standarde ali pa imamo res premajhne dohodke, da si na koncu koncev po 40 letih dela ne moremo privoščiti normalne namestitve, ko smo dejansko oddelali svojo dobo in smo v pokoju. Polna usta so nas tega, da skrbimo za starejšo populacijo, z dejstvi pa tega v skoraj nobenem primeru ne dokazujemo. Od leta 2007 nismo zgradili nobenega doma, kot sem že omenjal, jih je bilo več ali manj zgrajenih pri koncesionarjih, ki so potem dobili tudi koncesijo za oskrbo starostnikov. Skupaj smo od leta 2007 do 2018 namenili 40 milijonov evrov za investicije. Pa mi povejte, kaj se lahko zgradi za 40 milijonov. Nič se ne more zgraditi. So se pa nekatere stvari dogradile, to je res. Ampak bili smo dejansko mačehovski do svojih prednikov, ker si na nek način mislimo, da mi nikoli ne bomo ostareli in da teh stvari mi ne bomo potrebovali. Ja, bomo potrebovali, pa še kako bomo potrebovali. Nekoč so starostniki preživeli svojo starost, se pravi tretjo življenjsko dobo, doma. Doma so jo preživeli predvsem na podeželju, predvsem zaradi tega, ker so bile mlajše in starejše generacije odvisne ena od druge. Tega v tem trenutku ni več. Način življenja, ki ga imamo, zahteva določene žrtve. Otroci ne morejo več skrbeti za svoje starše, kajti način, kako se danes dela, kakšni so delovni časi, tega enostavno ne onemogoča. Je pa res, da so organizirane določene oblike pomoči na domu. Ampak tudi te pomoči na domu stanejo in so na nek način različno organizirane po lokalnih skupnostih. Ker se mi izteka čas, bi želel omeniti samo še to, da poznamo tudi prostovoljno angažiranje. Tu moram posebej pohvaliti prostovoljce, ki so organizirani preko ZDUS in pomagajo starejši za starejše. Hvala vsem tem prostovoljcem in tudi organizaciji, ki je to zadevo organizirala. Hvala.
Hvala tudi vam, gospod poslanec, za vašo razpravo. Besedo imate gospod Vojko Starović, pripravite pa se gospa Anja Bah Žibert. Izvolite.
Hvala za besedo, predsednik. Celo razpravo, ki jo poslušam, že nekaj dni se mi zdi, da dveh stvari ne ločimo. Ne razumemo, po mojem, prav vsi, kaj pomeni dolgotrajna oskrba. To, kar Evropa ponuja, ta denar, teh 74 milijonov, na katere smo se priglasili in ki jih lahko dobimo – upam, da jih bomo – je namenjenih alternativnim oblikam oskrbe, ne domovom, ne gradnji domov. So namenska sredstva, ker so po evropskem mišljenju in usmeritvah te alternativne oblike primerne in jih je treba razviti. Danes smo že slišali podatek, da imamo mi število postelj na tisoč prebivalcev, iznad 65 let, 54,5, kar je več, kot je povprečje OECD. Tako da samo usmeritev na to, da z domovi, z institucijami rešimo problem starostnikov oziroma oskrbe starostnikov in tistih, ki ne morejo skrbeti zase, ni ustrezna rešitev. Gledanja so drugačna, mogoče smo mi malce v nepoznavanju ali zaostanku, usmeritve so take in Evropa daje za to denar, ne za gradnjo klasičnih domov. Glede teh problemov, kolikor jih jaz spremljam pa kolikor se da razumeti tudi skozi to razpravo in tolmačenje Vlade in po pregledu poročila Računskega sodišča, ki je negativno, pravzaprav ugotavljam, da je bil ves čas osnovni problem to, čigava dolžnost je to, ali je to centralna država ali je lokalna, kdo naj financira iz javnih sredstev. Nismo se zedinili, kaj je z zavarovanji, to, kar pomeni vzajemno kritje. Ali je to obvezno zavarovanje, povečati ali ne, ali je to zasebno zavarovanje? In navsezadnje je tukaj še vprašanje o vlogi delitve stroškov in odgovornosti sorodnikov ter članov gospodinjstva. Jaz sem mogoče malo starejši in mogoče še živim v časih, ko je bilo normalno, da je bila oskrba družinskih članov neplačana, je bila družbena norma. Zdaj se to spreminja. Kakor je moj kolega Jurša povedal, način življenja se spreminja in pademo v težave. Včasih se je to na takšen način reševalo. Ampak ne glede na to, jaz imam tudi neko izkušnjo s to dolgotrajno oskrbo. Osebno izkušnjo. Naša mama je imela zagotovljeno sobo v domu. Živi izven mojega kraja, tudi izven kraja sestre, in ko se je odločila, da bo ostala doma, smo jo pač pri tem podprli, ker je bila to njena odločitev. Od začetka je bilo krasno, ampak zdaj rabi zmeraj več pomoči. Pač plačamo pomoč, dvakrat tedensko za kopanje, dvakrat tedensko za pospravljanje, eno imamo, ki skrbi za papirje pa za te zadeve, in jo obiskujemo, pridemo, ker navsezadnje niti ni tako daleč iz Ljubljane, in se zadeva odvija in živi, mislim da, zelo dostojno življenje. Midva s sestro to, kar morava dodatno zraven zorganizirati, pač narediva in osebno mislim, da je tako prav. Jaz tu v tem pogledu, zato ker smo dovolj preskrbljeni, ne vidim nobenega problema. Mi moramo tudi v tej smeri razmišljati. Ne pozabiti na to, da smo tudi osebno – ni vse tu država, da poskrbi, moramo tudi ljudje za svoje poskrbeti, če smo zmožni tega. Če pa nismo, če nekdo sam ostane, pa dejansko to pade na državo. Ampak zdaj je zopet vprašanje na centralno ali na lokalno, ali bomo zavarovanja povečali. Ampak ko govorimo – kako bomo pa financirali to? To je bil osnovni problem posveta, ki je bil v Ljubljani leta 2014. Bilo je 12 evropskih držav pod okriljem Evropske skupnosti, razmišljalo se je tudi o evropskih skladih takrat in tako naprej, kako to financiranje razrešiti. Tudi na tej ravni imajo vse države v bistvu kar precej problema, kako to potrebo zapolniti, ali skozi višje davke, skozi višja zavarovanja ali skozi druge oblike. Ampak od nekod mora za to denar priti. Ampak pravim, tudi na članih gospodinjstev in družinskih članih je ta del obveznosti, če zmorejo, zakaj pa ne. Za konec bi rekel, da mislim, da je bila ta razprava – nekateri pravijo preuranjena, nepotrebna – koristna. Čeprav je bilo vmes nekega obtoževanja, nabiranja političnih točk, tudi manipulacije, mislim, da je prav, da o tej temi razpravljamo in gremo naprej iskat prave rešitve. Ampak je pa treba, po mojem, izkoristi ta denar, ki je namenjen za pilotske projekte. Vse, česar sem se kdajkoli loteval, mi je bilo fajn, če je bilo nekaj preizkušeno in videno. Pa če imam možnost in če dobim še denar od drugod, bom sprožil en način dolgotrajne oskrbe na domu, ali so to skupnostna stanovanja ali karkoli se splača, da vidimo, koliko se to v našem okolju prijemlje. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Sedaj ste na vrsti gospa Anja Bah Žibert, pripravite pa se gospa Janja Sluga. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Sicer nimam veliko časa, upam, da bo še delitev, da bom lahko povedala kaj več, pa vendar, naj začnem pri ugotovitvah Računskega sodišča. Tisti, ki nad temi ugotovitvam niste dobesedno zgroženi, se sprašujem, kaj je za vas še potrebno v tej državi, da boste, ne vem, malo bolj dvignili poglede in rekli, zdaj je pa potrebno stvari spremeniti, tako ne gre naprej. Računsko sodišče je ugotovilo, da področje socialnega varstva ni bilo zadovoljivo. Kot drugo je ugotovilo, da ni enakih in primerljivih obravnav, kar se tiče upravičencev. Se pravi, je z drugimi besedami povedalo, da imamo prvo- in drugorazredne državljane. To je sramota! S čim takšnim se v državi ne bi smeli ukvarjati. Vseh tistih, ki še danes govorite o tem, ali je za vas ta razprava potrebna danes ali čez, ne vem, pet let, da bomo govorili o še večjih čakalnih vrstah, vas ne razumem. 11 tisoč 446 ljudi čaka na domove za ostarele. Mi pa bi bili, če ne bi imeli koncesionarjev, ki vsaj delno pomagajo pri teh prostorih, še na slabšem. In seveda, tudi tisti, ki pravite koncesijam ne, se tukaj zelo motite, ker če teh ne bi bilo, bi bila stvar še hujša. Kar se pa tiče sklepov, vam pa moram povedati, da tisti, ki ne podpira sklepa, da se ugotovi, kaj je z višino sredstev, namenjenih za projekte, in seveda tudi z odgovornostjo oseb, vrši napad na transparentnost delovanja države. Tisti, ki boste glasovali proti sklepu, dobesedno vršite napad na transparentnost, kajti tukaj je ena od pomembnih točk, ki kažejo na to, ali ta država deluje transparentno. Gre vendarle za sredstva davkoplačevalcev – pustimo tisto, kar je iz evropskih sredstev, tega tako ali tako niste sposobni počrpati in tudi ne boste. Za konec. Najbolj smešen je bil pa danes seveda nastop Igorja Zorčiča, vodje poslanske skupine, ki je govoril, da je potrebno take stvari reševati medgeneracijsko. Ja lepo vas prosim, potem pa dajmo še proračun državljanom za sprejeti, saj so oni davkoplačevalci, saj ga oni ustvarjajo. Kakšno sodelovanje v tem smislu? Sodelovanje je to, da danes vemo, da bodo ti ljudje, ki danes delajo, imeli jutri domove za ostarele, ko jih bodo potrebovali. Nadaljevala bom kasneje. Hvala.
Hvala, gospa poslanka, tudi za vašo razpravo. Besedo imate gospa Janja Sluga, pripravite pa se gospod Aleksander Reberšek. Izvolite.
Hvala lepa. Tudi jaz sem v približno takšni situaciji kot moja predgovornica. Samo dve minuti imam, zato bom mogoče začela točno pri tem poročilu Računskega sodišča pa bom potem pri delitvi časa povedala še vse tisto, kar sem se namenila povedati. Jaz mislim, da smo bili vsi zaskrbljeni, ko smo prebrali to revizijo Računskega sodišča. Zaskrbljeni pa zaradi tega, ker smo potem naknadno, ko smo to revizijo prebrali in ko smo se malo poglobili v samo tematiko in v same ugotovitve Računskega sodišča, ugotovili, da je popolnoma enake stvari ugotovilo že davnega leta 2008, ko je revidiralo poslovanje ministrstva za delo v letu 2007. Meni je bil ta podatek še toliko bolj šokanten kot pa sam ta, ki sem ga razbrala iz te revizije. Zakaj? Zaradi tega, ker sem potem šla iskat tudi tisto revizijo iz leta 2008 in sem jo poiskala in sem jo prebrala. In kaj sem ugotovila? Da je Računsko sodišče, ko je revidiralo delo ministrstva za leto 2007, ugotovilo popolnoma enake stvari. Popolnoma enake stvari in dalo popolnoma enaka napotila, kot jih je dalo sedaj za teh 10 let, ki jih je zdaj revidiralo. Popolnoma enake. Poslanci, ki ste takrat sedeli v Državnem zboru, katerih stranke so bile na Vladi, upam, da ste takrat tudi imeli takšno izredno sejo in da ste takrat tudi opozorili na to, kar je takrat ugotovilo Računsko sodišče. Prebrala bom en izsek, zato da vemo, o čem se pogovarjamo. Že takrat je Računsko sodišče ugotovilo, da socialnovarstveni programi oziroma storitve ministrstva ne pokrivajo potreb, poleg tega obstoječa mreža storitev vsem upravičencem ne zagotavlja enakih možnosti vključevanja, nima dovolj jasnega odgovora na vprašanje, kam s tistimi, ki potrebujejo varstvo in nego drugih. Računsko sodišče je že takrat dalo popolnoma enaka priporočila za ravnanje ministrstvu, kot jih je dalo sedaj. Kaj to pomeni? To pomeni, da so od leta 2008 dalje vse vlade in vsi ministri, ki so bili na tem položaju, natančno vedeli, kje so težave. Ampak te težave so se začele v 2007, da ne bo pomote. Ne v lanskem letu, ne v predlanskem in ne pred dvema letoma, ampak v 2007. In od takrat do zdaj se ni izboljšalo na tem področju popolnoma nič [[izklop mikrofona]]
Hvala, gospa poslanka. Predlagateljica. Izvolite, gospa poslanka.
Glede na navajanje predhodnice, kolegice Sluga, bi jo jaz nekaj vprašala. Glede na zavajajoče podatke oziroma vsebino razprave me zanima, kje v predhodni reviziji, torej v prvi reviziji iz leta 2008, je zapisano, da gre za predvideno netransparentno namensko porabo 74 milijonov in pol evrov javnega davkoplačevalskega denarja za študije in projekte brez vsebine in ciljev. Tako da, spoštovana kolegica, ne zavajati. Mi danes govorimo o tem, kako je revizija Računskega sodišča opozarjala oziroma opozarja na nesmotrno namensko porabo sredstev, govorimo o teh 74 milijonih in pol evrov, ki naj bi se koristili za izvajanje nekih pilotnih projektov, študij, analiz, o katerih vse do sedaj niste vedeli povedati niti kolegi iz koalicije niti predstavniki ministrstev, zakaj naj bi se ti projekti izvajali in kakšen naj bi bil končni učinek teh projektov. Tega v prvi reviziji Računskega sodišča ni bilo, zato prosim kolege iz koalicije, ne zavajati. Hvala lepa.
Hvala, gospa poslanka. Ne vem, ali še imate na razpolago čas. Postopkovno, izvolite.
Hvala lepa, predsednik. Prijavila sem se za postopkovno, zato da prosim vas, da opozorite kolegico, skladno s poslovnikom. In kot je bilo že razvidno, ker se mi je mikrofon ugasnil, nimam več časa za razpravo, ker ga je naši poslanski skupini zmanjkalo. To kolegica dobro ve in mi zdaj zastavlja vprašanja, na katera vnaprej ve, da ne bom mogla odgovoriti. Zato bi bilo zelo lepo od vas, da bi jo na to opozorili. Hvala.
Spoštovana poslanka, če bi mi dovolili, da bi jaz prvi govoril, bi točno to slišali, kar ste sedaj vi sami povedali, tako da je bilo to vaše postopkovno v celoti nepotrebno [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Vi imate pa vedno pravico, ker ste predlagateljica, izvolite.
Hvala lepa. Jaz nisem postavila vprašanja, jaz sem povedala dejstvo, ki izhaja iz prve revizije Računskega sodišča, in sem povedala, da je predhodno kolegica v vsebini svoje razprave zavajala. Hvala lepa.
Hvala za vaše stališče. Vprašanje je bilo postavljeno pa predlagam, da kasneje na njega odgovori Vlada. Upam, da nam ne bo treba tega dokazovati s kakšnim zapisom, kaj je bilo postavljeno. V bistvu pa hočem povedati naslednje. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, kot zadnji na listi ima besedo gospod Aleksander Reberšek. Gospod poslanec, vaša je v tem trenutku zadnja. Izvolite.
Predsednik, najlepša hvala za besedo. V viziji Slovenije lahko na 55. strani preberemo: »Slovenci smo leta 2050 srečni ljudje.« Do tja je še kar nekaj časa, nekaj več kot 30 let, dva meseca in nekaj manj kot 15 dni. »V vsakdanjem življenju občutimo, zakaj se na globalne lestvice blaginje uvrščamo čisto pri vrhu,« tako piše v viziji razvoja Slovenije. Govorim o dokumentu, ki je na 88 straneh in ki nas je dve leti nazaj stal pol milijona evrov. Papir očitno vse prenese. Ko sem že mislil, da sem v tej državi videl že praktično vse, pa kot strela z jasnega udari novica o študijah glede uvedbe storitev dolgotrajne oskrbe na različnih področjih, za katere je namenjenih kar 74,5 milijona evrov. Treba je pošteno povedati, po mnenju Računskega sodišča gre za namenjena in ne za že porabljena sredstva. Kakorkoli že, v Sloveniji so študije o potrebnosti domov za starejše očitno veliko bolj pomembne kakor tisti, ki so jim domovi za ostarele namenjeni. Takšne študije so velikokrat legalna oblika kraje. Za njih v resnici velikokrat ni nobene potrebe, razpisi pa so prilagojeni in tudi določeni točno za določene posameznike, za katere seveda poskrbi politika. Je pa zanimivo vprašanje in vprašanje na mestu, kdo so tisti, ki so omogočili tako neupravičene zaslužke, in kdo so tisti, ki so kasirali, ne pa denarja zaslužili. Kajti med dobiti in zaslužiti je namreč ogromna vsebinska in moralna razlika. Cel dan poslušam, da v Sloveniji kronično primanjkuje domov za starejše. Jaz prihajam iz Občine Vransko, kjer imamo na Vranskem dom za starejše Zavod svetega Rafaela in ta ima na voljo 62 postelj. Ravno dva dni nazaj so prejeli 300. prošnjo za prosto posteljo v tem letu. Kar je tukaj zanimivo in hkrati zelo žalostno, pa je to, da država že od leta 2007 ni zgradila niti enega javnega doma za starejše, čeprav na sprejem v domove za starejše in druge socialne zavode pri nas čaka več kot 11 tisoč državljanov. Zato pa je namenila neverjetnih 74,5 milijona evrov za študije, ki naj bi pokazale, ali so predvidene rešitve v zvezi z dolgotrajno oskrbo ustrezne ali ne. Nikjer pa nisem ničesar zasledil o informacijskem sistemu, kjer bi spremljali čakalne vrste. To pa bi resnično bilo potrebno digitalizirati. Revizija Računskega sodišča prav tako kaže, da sistem socialnega varstva pri starejših ne deluje. Prav tako revizija Računskega sodišča opozarja, da za vzpostavitev učinkovitega socialnega varstva ne potrebujemo nekih dragih študij, od katerih imajo koristi samo določeni favorizirani posamezniki, ampak neke konkretne rešitve, ki bodo koristile vsem uporabnikom. Jaz sem se pogovarjal z nekaterimi upokojenci, ki so nad socialno državo popolnoma razočarani. Pravijo, da je to sramotno, da je to socialna država, ja, ampak ne za starejše. In to je res neka lažna solidarnost. Kakšna pa je to država, katere državljani, ki so leta in leta gradili in soustvarjali to državo, so na stara leta primorani zaradi prenizkih pokojnin, ki niso dovolj za kritje oskrbnine, poiskati dom za starejše tudi preko meje, na Hrvaškem? Ali je to tista socialna država, o kateri je tako veliko govora? Dajmo se zavedati, da bomo vsi nekoč stari, če nam bo to le dano. Že zdaj je ena petina prebivalcev v Sloveniji starejša od 65 let, čez 20 let bo teh prebivalcev že več kot ena tretjina. In to bo nek dodaten pritisk na zdravstvo, na pokojninski sistem in ne nazadnje tudi na domove za starejše. Že zdaj čaka na posteljo več kot 11 tisoč prosilcev, mi pa namenimo 74,5 milijona za neke študije. Pa kdo je zdaj tukaj nor? S tem denarjem bi lahko zgradili več kot 10 domov za starejše. Starejši si zaslužijo mirno starost, ne pa prosjačenja za neke osnovne pravice. Jaz se zavedam, da ministrica Klampferjeva ni kriva za vso nastalo situacijo, konec koncev je ministrica samo eno leto. Pozivam pa ministrstvo in tudi ministrico, da čim prej pristopi k dejanjem, in to je h gradnji domov, prav tako k sprejemanju ustreznih normativov za oskrbo v domovih in k zaposlitvi zadostnega števila pravično in pošteno plačanih oskrbovalcev. To, kar je tudi zelo zanimivo in hkrati zelo žalostno, pa je, da v proračunu, za katerega Vlada trdi, da je socialen, razvojno naravnan, v letu 2020 in v letu 2021 ni denarja za gradnjo domov za starejše. Se pravi, v naslednjih dveh letih ni niti enega samega centa za gradnjo domov, za dodatne kapacitete, dodatne postelje, in to je zelo zelo žalostno. Pravzaprav je to zločin naše družbe. Je pa v proračunu za naslednji dve leti 10 % tega denarja, ki ga namenjamo za neke študije, in sicer za dolgotrajno oskrbo, v letu 2020 8 milijonov in v letu 2021 7 milijonov in pol za dolgotrajno oskrbo. Zdaj pa jaz vas vse skupaj sprašujem, ali je več vredna neka študija ali naši državljani, ki potrebujejo dom za starejše. Prepričan sem, da ne potrebujemo študij nekih delovnih skupin, ne potrebujemo nekih raziskav, analiz, tisto, kar potrebujemo v naši državi, so domovi za starejše, povečanje kapacitet, več prostih postelj in dobro, pošteno plačani oskrbovalci, ki skrbijo za vse te prosilce. 11 tisoč ljudi trka na ta vrata, prosim, poskrbite za naše najšibkejše državljane. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. S tem prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem bo besedo dobila tudi Vlada. Verjamem, da bo razložila, zakaj je 8 milijonov namenjenih za študije. Vlada, imate besedo, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Hvala lepa poslankam in poslancem za konstruktivno razpravo in tudi za mogoče odstiranje nekaterih vprašanj, ki jih moramo nasloviti skupaj. Se opravičujem, še vedno mislim, da sem dolžan ponoviti, čeprav se res nerad ponavljam, to, da bomo na očitke Računskega sodišča odgovorili, kot nam njihovo poročilo nalaga – v še 59 preostalih dneh, mislim da, tako da boste takrat lahko videli tudi naš odziv na vse očitke. Hkrati pa še enkrat ponovim, da se res ne bo seja končala z grenkim priokusom, da 74,5 milijona evrov kohezijskih sredstev ni bilo porabljenih za študije in tudi ne bo porabljenih za študije. Predlagateljici bi rad odgovoril, mislim, da se nisva razumela, pa bom še enkrat ponovil glede odločitve države. Če se ne motim, je šlo vprašanje pred časom v to smer, pa se zdaj odzivam na to, zakaj se je odločila za skupnostne storitve. Bom ponovil. Odločitev je bila strateška, na ravni države, najprej z resolucijo o nacionalnem programu socialne varnosti za leta od 2013 do 2020, ki jo je potrdil tudi Državni zbor, v kateri pišemo, da bomo poleg institucionalne šli tudi v deinstitucionalno socialno oskrbo, poleg tega pa v operativnem programu, sprejetem decembra 2014, in pa seveda na temelju evropskega pravnega reda, kar smo tudi večkrat že povedali. Na tej točki je mogoče priložnost povedati, ker se radi primerjamo z drugimi evropskimi državami, da tudi v zahodni ali pa severni Evropi – res je, da je tukaj stvar mogoče tudi kulturno pogojena, pa družbeno pogojena – nekatere države celo zmanjšujejo število postelj v domovih za starejše, seveda na račun bolj razvite deinstitucionalizacije ali pa skupnostnih storitev, kakorkoli jih imenujemo. S tem ne želim zmanjšati pomena ali pa teže bremena, ki ga čutimo danes s pritiskom, ki ga imamo na domove za starejše. Vseeno pa, ko bomo mi zgradili recimo več skupnostnih storitev – danes mislim, da je bila največkrat uporabljena ena, in to je pomoč na domu – bo verjetno tudi pritisk na domove vsaj v oskrbi I nekoliko manjši. Mogoče na tej stopnji še nekaj statistike, zakaj odločitev tudi za skupnostne storitve. Bom dal primer demence, ki mislim, da je bila vsaj trikrat danes omenjena. Študije kažejo, da če za dve leti nekako ustavimo demenco oziroma ustavimo njeno napredovanje, stroški zdravljenja in oskrbe padejo za 20 %. Če nam to uspe za pet let, je to približno 50 %. Tako da tudi to je eden izmed razlogov, zakaj se bo država odločila iti v procese deinstitucionalizacije. Zakaj bomo pripravili razpise in ukrepe, kot sem prej omenjal? Torej za rešitve, kot so dnevno varstvo, kot so začasne namestitve, zato da tisti, ki mogoče potrebujejo to pomoč, to lahko dobijo in zato da se širi tudi spekter skupnostnih storitev. Konkretno še enkrat, za ukrep, vreden 21 milijonov, kot sem rekel, na terenu so različne oblike domov, različno so razviti, lokalne skupnosti imajo različen odnos do tega, zato ne želimo v tej fazi odločati o tem, koliko ljudi bo v neki enoti. 30 enot je bilo zapisanih v operativnem programu, in to moramo doseči. Zato upam, da lahko razumete, da bo v javnem razpisu oziroma katerikoli vrsti ukrepa to najširše zapisano in s tem bomo dali tudi potencialnim upraviteljem možnost, da se na ta razpis prijavijo in da potem seveda najboljši zmagajo in s tem zagotovijo svojim potencialnim uporabnikom tudi najboljšo dolgoročno oskrbo. Hvala lepa.
Hvala. Tudi vi želite spregovoriti v imenu Vlade, izvolite.
Predsednik, hvala. Tudi jaz bom načeloma samo ponovil bistva. Računsko sodišče Ministrstvu za zdravje ni naložilo priprave odzivnega poročila, Računsko sodišče je Ministrstvu za zdravje podalo priporočila, ki jih je Ministrstvo za zdravje pri pripravi predlogov sistemskih rešitev na področju dolgotrajne oskrbe že upoštevalo. Dosti je bilo govora o pilotnih projektih, pa bi morda o mnenju Računskega sodišča, da se je za projekte, ki naj bi zgolj pokazali, ali so predvidene rešitve v zvezi z dolgotrajno oskrbo ustrezne ali ne, namenilo kar 74,5 milijona evrov. To je po oceni Računskega sodišča nesorazmeren strošek v primerjavi s potrebnimi sredstvi za zagotovitev manjkajočih kapacitet. Slovenija se vseskozi usmerja k črpanju kohezijskih sredstev, s katerimi se izvajajo projektne aktivnosti. Te na eni strani omogočajo raziskovanje potencialnih problemov in morebitnih mankov v načrtovanih rešitvah in mehanizmih ter predstavljajo pomoč pri kalibriranju orodij, oblikovanju in uravnavanju protokolov sodelovanja med različnimi deležniki, oblikovanju novih storitev, iskanju možnosti optimalnih rešitev in ne nazadnje zbiranje podatkov, ki se jih na nacionalni ravni ne zbira, hkrati pa tudi izvajanje storitev, ki so v času trajanja projektov za upravičence brezplačne, lokalnim okoljem pa prinašajo nova znanja za strokovne delavce in tudi za izvajalce neformalne oskrbe in tudi omogočajo nova delovna mesta. Kot rečeno je Ministrstvo za zdravje s sklepom Vlade Republike Slovenije dne 14. 12. 2016 prevzelo nalogo priprave nove sistemske ureditve področja dolgotrajne oskrbe. Navedeni sklep je bil tudi podlaga za prenos nekaterih projektov, ki se sofinancirajo s sredstvi evropske kohezijske politike iz operativnega programa za obdobje 2014–2020, z Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti na Ministrstvo za zdravje. Ministrstvo za zdravje je z omenjenim sklepom, kot rečeno, prevzelo projekte v skupni vrednosti 20 milijonov 676 tisoč 900 evrov. Konec leta 2017 je prišlo do spremembe operativnega programa in Ministrstvo za zdravje je skladno s priporočili Sveta Evropske unije, da mora Slovenija okrepiti skupnostne oblike storitev in omogočiti prehod iz institucionalnih oblik v skupnostne, dodatno prejelo 3 milijone evrov. Skupno Ministrstvo za zdravje razpolaga s 23 milijoni 676 tisoč 900 evrov sredstev, namenjenih projektnim aktivnostim. Projektna sredstva se večinoma namenjajo izvajanju neposrednih storitev za uporabnike, do katerih državljani v okviru obstoječe ureditve ne morejo dostopati. Gre predvsem za storitve s področja nezadovoljenih potreb, katerih odsotnost se pogosto odraža tudi v povečanem pritisku na sprejem v institucijo. Storitve so v času trajanja projektov za upravičence brezplačne. Poudarjam zgolj dejstvo, da je Ministrstvo za zdravje z izvajanjem projektnih aktivnosti na področju dolgotrajne oskrbe lahko pričelo šele po prenosu pristojnosti, torej v letu 2017. Kot prvi se je začel izvajati projekt v letu 2017, model dolgotrajne oskrbe v skupnosti, za katerega je zagotovljenih 4 milijone 403 tisoč evrov in katerega cilj so razvoj standardiziranih usposabljanj za izvajalce formalne in neformalne oskrbe, izvedbe usposabljanj različnih deležnikov, zunanja evalvacija projektnih aktivnosti, koordiniranje aktivnosti med pilotnimi okolji in vzpostavitev informacijske podpore za sistemsko podporo procesov dolgotrajne oskrbe. Projekt se bo izvajal do konca leta 2022. Izvedba pilotnih projektov, ki bodo podpirali prehod v izvajanje sistemskega zakona o dolgotrajni oskrbi, je v teku od leta 2018. Javni razpis je bil objavljen aprila 2018, izvajanje storitev pa bo trajalo do konca junija 2020. Skupna vrednost projekta je 6 milijonov 100 tisoč. Izvaja se v treh okoljih, in sicer v Dravogradu, Krškem in Celju. K okviru projekta se testirajo tudi nekatere rešitve, ki so predmet predlogov sistemskih rešitev, pri čemer bi poudaril zlasti, da se v okviru tega projekta zagotavljajo tudi nove storitve, do katerih državljani v okviru obstoječih ureditev na domu ne morejo dostopati. Če naštejemo le nekatere: dajanje zdravil, hranjenje po sondah, storitve psihosocialne podpore uporabnikom in svojcem, storitve za krepitev in ohranjanje samostojnosti in tudi storitve e-oskrbe. V okviru projekta, torej evalvacija, je bilo od januarja do septembra 2019 na vstopne točke podanih, prej je bilo od mene narobe rečeno 148 vlog, pravi podatek je tisoč 474 vlog za oceno upravičenosti do dolgotrajne oskrbe. Tisoč 312 oseb je bilo ocenjenih kot upravičenih do novih storitev v okviru projektov, dne 1. 9. 2019 je nove storitve brezplačno prejemalo 287 oseb. Naslednji projekt, prilagoditev in preoblikovanje obstoječih mrež institucionalnega varstva ter vstop novih izvajalcev za nudenje skupnostnih storitev in programov za starejše, pričetek aktivnosti na terenu v letu 2020. Javni razpis za projekt, za katerega je namenjenih 13 milijonov 173 tisoč 900 evrov, je bil objavljen junija 2019 in sredstva se še niso pričela črpati. Tudi pri tem projektu je ciljni namen zagotavljanje storitev spektra nezadovoljenih potreb v skupnosti, ki jih bodo v okviru tega projekta upravičenci lahko prejemali brezplačno. V tem projektu poseben poudarek namenjamo tudi osebam z demenco in podpori njihovim družinskim članom, zmanjševanju birokratskih obremenitev v procesih dela, krepitvi vstopa različnih profilov v izvajanju storitev in s tem krepitvi možnosti, da državljani čim dlje ostanejo v domačem okolju in izboljšajo ali čim dlje ohranijo psihofizične sposobnosti in s tem čim večjo sposobnost samooskrbe. Vsak projekt v javnem razpisu jasno definira kazalnike spremljanja, njegovo izvajanje pa je podvrženo ne samo kontroli samih izvajalcev projektnih aktivnosti, kontroli ministrstva, ne nazadnje tudi kontroli javnosti, pač pa tudi kontroli Službe Vlade za razvoj in kohezijsko politiko, Uradu za nadzor proračuna Evropske komisije, če naštejemo ključne. Poudarjamo, da Ministrstvo za zdravje v revidiranem obdobju projektnih sredstev za študije na področju dolgotrajne oskrbe ni namenjalo. Poudarjamo tudi, da roki za izvedbo projektnih aktivnosti oziroma črpanje sredstev niso zamujeni. Hvala lepa. Hvala, predsednik.
Hvala, državni sekretar. Mag. Karmen Furman, želite besedo? Izvolite.
Na koncu svoje današnje razprave bom naprej povedala, da sama osebno menim, da je bila današnja razprava povsem na mestu. Povsem na mestu je bila, zaradi tega ker smo po več urah seje znova dobili potrditev, da ugotovitev Računskega sodišča, da predvidena poraba teh 74 milijonov in pol evrov ni namenska in ni transparenta. Kajti do sedaj po vsej tej dolgotrajni razpravi žal ni bilo povedano nič glede vsebine, nič o konkretnih ciljih, ki naj bi se realizirali s temi projekti, niti s strani koalicije niti s strani predstavnikov ministrstev. Računsko sodišče vam je s to revizijo postavilo ogledalo in verjamem, da vam ni bilo lahko danes zagovarjati teh vaših anomalij, na koncu, na zaključku te seje vam ga bom pa postavila tudi sama. Namreč, v Slovenski demokratski stranki smo predlagali dvig minimalne invalidske pokojnine, ki naj bi državni proračun stal 12 milijonov evrov. Seveda je bilo to s strani koalicije zavrnjeno. Potem smo predlagali vrnitev pravic vojnim veteranom, kar bi državni proračun na koncu stalo 10 milijonov evrov letno, tudi to je bilo s strani koalicije zavrnjeno. Predlagali smo odpravo diskriminacije kmečkih zavarovancev, na kar v svojih poročilih opozarja tudi že Varuh človekovih pravic. To bi v proračunu zneslo na letni ravni 20 milijonov evrov, tudi to je bilo s strani koalicije zavrnjeno. Sicer je sprememba zakona sedaj ponovno vložena v razpravo, bomo videli, kako bodo koalicijski poslanci tokrat glasovali. Povzročili ste dvig oskrbnin, ker država takrat, ko je dvigovala plače v javnem sektorju, teh sredstev ni zagotovila iz svojega proračuna. Mi smo v okviru sprejemanja rebalansa za leto 2019 predlagali amandma, da vendarle Vlada to popravi in krije ta strošek iz javnih financ. Tudi tukaj ste zadevo, koalicija, zavrnili in seveda ste strošek dviga plač zaposlenim – ki pa je bil upravičen, da ne bom tukaj napačno razumljena – prevalili na uporabnike oziroma stanovalce v domovih starejših. Danes pa zagovarjate študije, projekte v vrednosti 74 milijonov in pol evrov, ki pa ne bodo doprinesli ničesar. Ne samo to, da ne bodo doprinesli ničesar, sploh ne znate pojasniti, kakšna je njihova vsebina, kakšni so cilji teh projektov, študij. Na začetku razprave sem povedala, da želimo jasne odgovore Vlade, pristojnih ministrstev na vprašanja, kakšne ukrepe ste, če sploh kakšne, v zadnjih desetih letih sprejeli za izboljšanje stanja slovenskih starostnikov. Seveda odgovora nisem dobila, pa vam ga bom pokazala kar sama iz gradiva Računskega sodišča. Nič. Nič ukrepov države za institucionalno oskrbo, nič ukrepov države za skupnostno oskrbo, pa čeprav že cel dan poslušam predstavnika ministrstva za delo, kako pospešujete skupnostno oskrbo – ne vem, na kakšen način, ampak ukrepali niste pa nič. Glede naših priporočil bom pa rekla takole. Pod točko ena. Vsi tisti koalicijski poslanci, ki ste danes razpravljali, da zagovarjate transparentno porabo javnega denarja, bi morali točko 1 priporočila zagotovo podpreti. Namreč tukaj piše zgolj, da se preuči ustreznost višine sredstev, namenjenih za projekte. Torej da se preučijo, kaj naj bi pokazali, kakšne so predvidene rešitve v zvezi z dolgotrajno oskrbo, oziroma če se to ne bo pokazalo, naj se proti odgovornim osebam sprožijo potrebni postopki za ugotovitev odškodninske in kazenske odgovornosti. Pod točko dve. Če do sedaj niste upoštevali priporočil oziroma ugotovitev Računskega sodišča iz prve revizije, ki je torej že ugotavljala, da dosegljivost storitev socialnega varstva ni nudena vsem upravičencem, ki bi jo potrebovali, pa dajte vendarle danes storiti en korak naprej, podprite to drugo točko in tako se bo vendar lahko naredil korak v pravi smeri, da se torej sprejmejo ustrezni ukrepi za zagotovitev dostopnosti in dosegljivosti storitev socialnega varstva vsem upravičencem, in sicer v roku 30 dni od sprejetja tega priporočila. Namreč, določene rešitve so že pripravljene, ministrstvo jih le mora dati v javno objavo. Hvala lepa.
Hvala, gospa poslanka. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, imam vprašanje. Ker je ostalo nekaj nerazporejenega časa, me zanima, ali gremo v krog zbiranja prijav. Gremo. Pred tem pa moram še nekaj prebrati. Hvala, gospe Jerneji Bergoč – vaša prisotnost je nujno potrebna. Dovolite, da preberem. Ugotavljam, da je še interes za razpravo. Pomembno, če želita razpravljati tudi predstavnica predlagatelja predloga priporočila mag. Karmen Furman in eden od predstavnikov Vlade, prosim, da se prav tako prijavita s pritiskom tipke za vklop mikrofona. V tem primeru dobita besedo kot zadnja, in sicer najprej predstavnik Vlade in nato predstavnica predlagatelja. Torej, to nalogo sem opravil. Začenjamo postopek prijave. Prijavljenih je 22 razpravljavcev. Posamezni razpravljavec ima na razpolago 2 minuti, če sem pravilno informiran. Prvi razpravlja mag. Marko Koprivc, pripravi pa se gospa Karla Urh. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovani vsi prisotni! Glede na res pozno uro in tudi glede na čas, ki ga imam na voljo, bom zelo zelo kratek. Mislim, da se vsi v tej dvorani danes strinjamo, da je razprava, o kateri danes že celo popoldne in večer razpravljamo, zelo zelo pomembna. Namreč, področje dolgotrajne oskrbe in skrbi za starostnike v Sloveniji res, resnično ni v redu urejeno. Že dolga leta, 15 let in več, se pripravlja tako imenovani zakon o dolgotrajni oskrbi, za katerega je nujno potrebno, da se čim prej sprejme. Jaz verjamem, da bo ta vlada, kot se je tudi zavezala v normativnem programu aprila letos, končno ta zakon sprejela in s tem na nek način odprla pot za celostno ureditev področja. Vsi se moramo dobro zavedati, da ni dovolj zgolj sprejetje zakona, ampak je treba poleg tega zagotoviti tudi dodatna finančna sredstva. Nalijmo si čistega vina in si priznajmo, da za ta sredstva potrebujemo dodaten finančni vir, in prepričan sem, da lahko to naredimo zgolj tako, da se uvede neko dodatno socialno zavarovanje, ki bi se izvajalo preko javne zavarovalnice, in bi bila ta sredstva namensko namenjena za dolgotrajno oskrbo. Ne maram pa pavšalnih ocen, da ni bilo narejeno nič, namreč truda je bilo vloženega veliko. Tudi naša nekdanja ministrica Anja Kopač Mrak je veliko truda vložila v to, da so bili pripravljeni pogoji za sprejetje tega zakona, bile so sprejete smernice, a žal je takrat prišlo do menjave vlade in na koncu zakon še ni ugledal luči sveta. Kot rečeno, sem pa prepričan, da se bo to zgodilo v kratkem. Bi pa želel izpostaviti še eno stvar. Govorice, da je bilo za razne analize namenjenih, celo zapravljenih 74 milijonov evrov, so pa lažne. To je čista laž, in to je bilo danes že večkrat povedano. Tako da lepo prosim, da ne zavajate javnosti. To je demantiralo včeraj tudi Računsko sodišče, tako da ta denar ni bil planiran, še manj pa zapravljen. Prosil bi tudi, da predstavnik [[izklop mikrofona]]
Porabili ste svoj čas, gospod Marko Koprivc. Ker ste napovedali, da si je potrebno naliti čistega vina, bo verjetno Ministrstvo za zdravje odreagiralo, ali pa tudi ne. Gospa Karla Urh se je odjavila. Besedo imate gospod Primož Siter, pripravite se mag. Andrej Rajh. Izvolite.
Hvala lepa. Opravičujem se za zmedo. Ob koncu bi se morebiti samo odzval na izvajanje kolega Igorja Zorčiča, ki pravi, da v Levici pravimo, da naše rešitve rešujejo vse tovrstne probleme. Če bi bilo to res, bi takole [[pokaže z gesto]] rešili ta problem. Super, vsi bi potrdili in game over. Ampak ni res. Smo pa s svojimi predlogi, ki jih imate poslanke in poslanci na mizah danes, naslovili najbolj akutne probleme, ki se jih pa da rešiti zdaj, v tem trenutku. Ne z nekim strateškim planiranjem za naprej, ne z zakonom o dolgotrajni oskrbi, ampak z obstoječim pravilnikom za oblikovanje cen, ki pravi, da lahko časovno in po višini omejujemo prispevke stanovalk in stanovalcev, torej v te neke investicijske fonde podjetij, ki upravljajo z domovi in ki poskrbijo za to, da so cene oskrbe in da je oskrba, za katero plačajo, že v osnovi humane, ker nima nobenega smisla, da oskrbovanke in oskrbovanci plačujejo za osnovno oskrbo, pa morajo potem za njo plačati še enkrat, če si rabijo ostriči nohte. To je izkoriščanje najšibkejših za profit enih podjetij, ki upravljajo s temi domovi, in to je nedopustno. S temi predlogi prihajamo in vas koalicijske poslanke in poslance opominjamo oziroma vam, kot smo slišali, nastavljamo ogledalo. O vaši podpori sprašujemo, koliko je ta koalicija pripravljena na akcijo, koliko je ta koalicija pripravljena na rešitev problema zdaj, v tem trenutku. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Sedaj bo v akciji mag. Andrej Rajh, pripravi pa se gospod Franc Kramar. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Za mene je problem dolgotrajne oskrbe zelo pomembno vprašanje, bi pa želel samo ponovno ponoviti to, kar nam je podala Vlada. 1,8 milijona je namenjeno za sofinanciranje informacijsko-komunikacijskih tehnologij, ki bodo 2 tisoč upokojencem omogočile podaljšanje samostojnega bivanja v lokalnem okolju. 21 milijonov je namenjenih za gradnjo oziroma pridobitev enot za zagotavljanje dnevnih oblik varstva najranljivejših po vsej Sloveniji. Izvedba deinstitucionalizacije doma na Krasu, torej sofinanciranje modernizacije zavoda, 2,5 milijona evra. In kdo tu govori o nepotrebnih študijah? To so ukrepi za naše najranljivejše, po vseh koncih Slovenije. In ko govorimo o 10 tisoč upokojencih, ki čakajo na dom, moramo govoriti brez demagogije. Za to potrebujemo vsaj 100 domov po Sloveniji, potrebujemo več kot milijardo evrov in moramo sprejeti resno odločitev, kako to sfinancirati. Za redno financiranje dolgotrajne oskrbe bomo kar kmalu potrebovali več kot 500 milijonov evrov. Potrebovali bomo družbeni konsenz, kako to sfinancirati, in to na način, da ne bo prišlo do konflikta med aktivno populacijo in ljudmi, ki so potrebni te oskrbe. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Besedo imate gospod Franc Kramar, pripravite se gospa Anja Bah Žibert. Izvolite.
Predsednik, hvala za besedo. Sicer me čas omejuje, bi pa vseeno rad povedal naslednje. Zanimivo je, da po toliko letih samostojnosti Slovenije govorimo o tem, da ni dobro poskrbljeno za upokojence. To prelaganje iz leta v leto se mi zdi nedopustno. Zavedati se moramo, da za upokojence še danes velja Zujf, da je naša stranka predlagala in zapisali smo v koalicijsko pogodbo, da se dvigne odmerni odstotek za pokojnine, da se omogoči tistim ljudem, ki bodo v pokoju, tudi, da delajo naprej. Stvari se sicer premikajo, vendar pa po moji oceni bistveno prepočasi. Vedno govorimo o sredstvih, da jih ni, da jih je treba poiskati. Če sem malo nesramen, bom rekel, 50 milijonov bo šlo za oborožitev Slovenije v tem novem proračunu. Če bi ta denar namenili za pokojnine, bi našim upokojencem vsaj delno ublažili stanje, v katerem se nahajajo, nahajajo se pa v slabem stanju. Vi se morate zavedati, da danes oskrba v nekem domu stane tisoč evrov in več, da je veliko število upokojencev na robu preživetja s 500, 600 evri pokojnine in da se ta odgovornost prenaša na prihodnje generacije. Če nimajo svojcev, je problem še toliko večji. Mislim, da je prav, da se pogovarjamo o teh stvareh, vendar bi bil pa čas, da se tudi kaj konkretnega zgodi. Lahko smo demagogi, razlagamo in ne vem, kaj še vse, vendar pa ljudje pričakujejo od nas poslancev, da se stvari začnejo v praksi izvajati, da se bo čutilo, da ta sloj prebivalstva ni odrinjen na rob. Prav nasprotno, do njih moramo imeti še posebno zavezo, ker so tisti, ki so nam ustvarili pogoje, v katerih mi danes živimo. Zdi se mi [[izklop mikrofona]]
Gospod poslanec, ostali ste brez povezave s svetom. Hvala. Gospa Anja Bah Žibert, pripravite se pa gospa Lidija Divjak Mirnik. Izvolite.
Hvala lepa. Glede predhodnika. Za 300 evrov živijo, pa ko smo rekli, da bi dvignili invalidske pokojnine, ste bili vi proti. Zdaj pa kar se tiče Vlade. Glejte, ena velika sramota je danes to, kar je vaš nastop prikazal. Imeli ste 40 minut časa, niste ga bili sposobni porabiti s tem, da bi odgovarjali na vprašanja. Vi, spoštovani predstavniki Ministrstva za zdravje, ste prebrali tisto, kar ste imeli zjutraj napisano. Se pravi, niste bili sposobni niti slediti razpravi. Vi, spoštovani, ste pa govorili, da rabite čas, da boste odgovorili na to, kar je Računsko sodišče ugotovilo – če ni nič res, bi lahko danes vse demantirali. Kar se tiče demence – pa nimam časa – tudi govorite napačno. Demenca je v porastu in zaradi večjega števila ljudi z demenco bo potrebnega več denarja, in tudi če jo ustavljamo, ti ljudje potrebujejo institucionalno oskrbo. Tako da ni tako preprosto, kot ste vi povedali. Kar se pa tiče denarja. 5 milijonov imamo. Zdaj vam bom povedala samo en primer. Slovenija si je privoščila helikopter za 14,6 milijona evrov. Nemčija ima 45 helikopterjev, ki so vredni 1,6 milijona evrov in so povsem zadovoljivi in dobri. A veste, kaj to pomeni? Da spet ne znate postavljati prioritet. Zapravljate zato, da bo nekdo fino zaslužil, na drugi strani pa ljudje, ki krvavo potrebujejo denar, ki krvavo potrebujejo sobe, posteljnine v samih domovih, tega ne dobijo, ker nimajo denarja. Svojih lastnih stvari, za katere so plačevali, ne dobijo. In to je vaša vlada, to so vaše prioritete – 16 milijonov za helikopter pa nič za starejše.
Hvala, gospa poslanka. Besedo imate gospa Lidija Divjak Mirnik, pripravite se gospod Marko Bandelli. Izvolite, gospa poslanka.
Hvala lepa za besedo. Demografija v Sloveniji je problem, tudi v Evropski uniji je problem, pa neizpodbitno dejstvo je, da smo v Sloveniji starajoča se družba tudi v Evropski uniji. Še eno dejstvo. V Sloveniji imamo več problemov. V zadnjih letih očitno ni bilo dovolj denarja, moči, znanja, politične volje, kakorkoli to imenujem, za to, da bi se zgradilo kaj domov za starejše občane. Pa še en paradoks, pravzaprav. Tudi stanovanj za mlade družine se ni zgradilo. Ampak jaz se za to ne čutim popolnoma nič odgovorna, kot mi hočejo kolegi iz SDS danes napikati odgovornost. Pa veste, zakaj ne? Ker nisem bila tukaj niti LMŠ ni vodila nobenega od teh projektov. Pa samo mimogrede, sem pa zgradila kar nekaj študentskih domov v Mariboru, kar nekaj. Pa še nekaj obnovila. Tako da jaz moram povedati, da svoj del posla korektno oddelam. Je pa treba korektno povedati, da je bilo kar nekaj teh javnih domov energetsko obnovljenih, med njimi tudi Dom Danice Vogrinec Maribor, ki pa seveda ni edini. Pa mimogrede, bil je tudi izbran za najboljši dom za starejše v Evropi letos. Tako, samo by the way. To je dom, kjer se starejši dobro počutijo, to je tudi dom, kjer prirejajo raznorazne stvari in pravzaprav zelo vzorno skrbijo za tiste, ki tam živijo. Imamo pa še en dom v Mariboru, imenuje se Dom pod gorco in je v lasti mestne občine in ga je tudi mestna občina financirala iz svojega proračuna. Tudi o tem bi lahko kaj povedala, pa ne bom. Ne glede na vse skupaj pa zakon o dolgotrajni oskrbi potrebujemo čim prej, o tem se seveda vsi strinjamo. Pri tem ne smemo pozabiti na zaposlene, ki tam delajo, predvsem tiste, ki to počno še zmeraj, čeprav imajo možnost to početi tudi v sosednji Avstriji, o kateri veste, da od Maribora ni preveč oddaljena. Še en problem imamo – paliativno oskrbo. O tem bo treba tudi kaj povedati. Pa mimogrede, tudi v Mariboru nimamo paliativne bolnišnice. Pa mimogrede, tudi te, takrat ko ste bili na Vladi v SDS, niste zgradili, tako da dajmo prosim [[izklop mikrofona]]
Gospa poslanka [[…]] Besedo imate gospod poslanec Marko Bandelli, pripravite se gospod Vojko Starović. Izvolite.
Predsednik, hvala. Mislim, da smo v teh osmih urah, sedmih in pol, poslušali kar vse možno – kdo je kriv, kdo ni kriv, veliko je bilo tu obtožb. Sigurno smo eden najmanjših krivcev tu naša stranka SAB. Zelo zanimiva, in ne morem mimo tega, je bila razlaga Breznika, kaj je socialna država. Mislim, sem se neverjetno nasmejal, za Pulitzerjevo nagrado, če bi to lahko rekli, ali pa za Nobelovo. Zelo zanimiva je njegova razlaga. Po drugi strani je bil predlog Levice ekstremen, kot vedno, da naj – če sem dobro razumel v tistem času, ko sem šel ven – ukinemo vse infrastrukturne projekte in naj investiramo v domove za ostarele. Nekaj v tem smislu. Jaz mislim, da je to tudi zelo konkreten predlog. Mene pa tukaj zanima nekaj drugega. Kaj je s koncesijami? Zakaj nismo nič govorili o koncesijah? Zakaj ne dajemo koncesij? So koncesije ustavljene? Zakaj ne gremo v te variante? To bi rešilo velike probleme. Poleg koncesij pa javno-zasebna partnerstva. Zakaj se bojimo javno-zasebnih partnerstev? Česa se mi bojimo? Ker to bi bila tudi ena velika rešitev. Seveda, da ne postane takšno, kot je bilo, Šempeter - Vrtojba, v vrtojbenski občini, kjer so potem zablokirali 120 sob in 38 stanovanj. Ne morem mimo tega, da ne rečejo, da je mea culpa, od Desusa. Oprostite, vi ste že 19 let tukaj na Vladi. Karl ni bil niti enkrat na dotičnem ministrstvu, niti enkrat, pa vsa ministrstva je dal skozi, pa bi lahko tudi vi malo reševali te probleme. In dajmo še eno zadevo zahtevati tukaj. V naslednji perspektivi dajmo zahtevati, da bodo sredstva namenjena za dolgotrajno oskrbo. To se da doseči. Da se doseči to zadevo. To je en predlog. In drugi predlog, lahko bi tudi olajšave za določena velika podjetja – ko smo toliko govorili o dohodnini včeraj, ta podjetja bi lahko tudi investirala v dolgotrajno oskrbo [[izklop mikrofona]]
Gospod poslanec, hvala tudi za vašo razpravo. [[oglašanje iz dvorane]] Ni replik. Besedo imate gospod Vojko Starović, pripravite se mag. Branko Grims. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Imam občutek, da smo govorili kar precej eden mimo drugega in da se nismo razumeli. Jaz sem popolnoma jasno razumel tudi iz pisnih gradiv in razlag Vlade, da je teh 74 milijonov namenjenih za zalaufanje projekta za alternativne variante dolgotrajne oskrbe. Jaz sem imel priložnost oziroma privilegij, da sem bil v BMW Headquarters, v tisti triperesni deteljici, v tistih stolpnicah, v vseh oddelkih in tudi v podzemlju, kjer imajo celo proizvodno linijo, kjer preizkusijo proizvodnjo, preden poženejo nek model v tiste proizvodne linije, ki so za trg. In če nam kdo podari denar, nameni denar za te poizkuse, za te projekte, da jih zalaufamo, da vidimo, ga samo poberimo. Jaz bi rekel, današnje priporočilo bi se moralo prav glasiti takole: naredite vse, da dobimo ta evropska sredstva za te projekte, ki nam bodo pomagali uvesti alternativne oblike, s katerimi nimamo izkušenj. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Besedo imate mag. Branko Grims, pripravite se gospod Branko Simonovič. Izvolite.
Hvala za besedo. Vsem prav lep pozdrav! Dolgotrajna oskrba na koncu življenjske poti je cilj, ki kot končno rešitev nima smrti, kot ste nekateri govorili, da gre za umiranje, ampak kvaliteto življenja. In ljudje imajo do tega vso pravico. Danes smo poslušali številke, ki so srhljive – da 10 tisoč ljudi čaka na to, da bi lahko dobili mesto za ustrezno oskrbo za vse tisto, kar so v svojem življenju za Slovenijo dali. Denarja za to pa ni. Več kot zadnjih 10 let ni bil zgrajen niti en sam nov dom iz sredstev države, in to pove vse. Danes je vse skupaj pravzaprav mogoče spraviti v en sam stavek, ki, verjemite, vam ne bo všeč. Ampak nameniti 74,5 milijona evrov za problematične študije in neke projekte, ki so netransparentni, po ugotovitvi Računskega sodišča Republike Slovenije, v državi, v kateri v desetletju iz državnih sredstev ni bil zgrajen niti en sam nov dom za starostnike, kaže na očiten namen pranja denarja. To je vsa zgodba, s katero se danes soočamo, in jaz samo upam, da policija spremlja tole razpravo in da si bo vzela čas in sredstva, da bo tudi pogledala, kaj vse se s tovrstnim početjem v resnici želi doseči. Mislim, da tole tudi ni edini takšen primer pod to vlado in v tem proračunu in da bi bilo še kje treba pogledati, zakaj se vse mogoče in nemogoče študije opravljajo, kdo je tisti, ki v resnici potem dobi denar, kdo ima od tega korist. Eno pa vemo vsi, državljanke in državljani, starostniki od tega prav gotovo nimajo nobene koristi. In to je tisto, kar je zelo narobe. Živimo v državi, ki daje prednost tujcem pred svojimi lastnimi državljani.
Hvala, gospod poslanec. Gospod Branko Simonovič, beseda je vaša, pripravite se gospod Boris Doblekar. Izvolite.
Predsednik, hvala lepa za besedo. Računsko sodišče je izreklo mnenje, da skrb države za zagotavljanje pomoči vsem, ki zaradi starosti, duševne in telesne prizadetosti potrebujejo pomoč, v revidiranem obdobju ni bila zadovoljiva. Nedopustno je in ne morem se sprijazniti z ugotovitvijo, da projekt dolgotrajne oskrbe nastaja že 16 let, da od leta 2007 nismo iz javnih sredstev zgradili niti enega doma za upokojence, in da ne naštevam še naprej. Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti in Ministrstvu za zdravje predlagam, da strnejo tako kadrovske kot finančne možnosti ter da do priprave in sprejetja ustreznih sistemskih in institucionalnih oblik pomoči za starejše maksimalno sofinancirajo projekte, ki starejšim zagotavljajo ustrezno pomoč. Eden izmed takih projektov je prav gotovo projekt za starejše, ki je organiziran v okviru Zveze društev upokojencev Slovenije in v katerega je vključenih več kot 3 tisoč 500 prostovoljk in prostovoljcev. Najbrž je v Sloveniji še več takih projektov.
Hvala, gospod poslanec. Besedo imate gospod Boris Doblekar, pripravite se gospod Predrag Baković. Izvolite.
Hvala za besedo. Le dve minuti imam. Dolgotrajna oskrba. Težka problematika, voda nam teče v grlo, to vsi vemo, čutimo. Treba se je zavedati, da imamo problem že od nekdaj, kmalu po drugi svetovni vojni smo to področje popolnoma zanemarili. Nafilali smo gradove, v katerih se tako radi nekateri sprehajamo, namesto da bi delali prave sodobne domove, tako kot v tujini, primer sta Avstrija, Italija, in bi bilo tudi pri nas vse drugače. 74 milijonov evrov, predvidenih za neke študije in raziskave, nam je namenila Evropa, dobra Evropa, glede na to, da je 5 milijard evrov izginilo v bančni luknji, še danes odhajajo milijoni bog ve kam, dajemo za vse živo, samo za tisto ne, kar bi morali. Penzije so nizke, plače so nizke. V Litiji smo delali dom za starejše sami. Lokalna skupnost ga je financirala, država ni priskočila na pomoč, 12 milijonov evrov je stal. Prosili smo na vse mile viže, pa država ni hotela slišati, tako da smo morali sami poskrbeti za dom za starejše občane in za varstveno delovni center. Čakalne vrste imamo v domovih za starejše, v zdravstvenih domovih, v bolnicah, pred centri za socialno delo, pred državnimi mejami, včasih, v tistem opevanem sistemu, smo jih imeli pa še na črpalkah in v trgovinah. Tako da jaz mislim, da je zadnji čas, da se streznimo in da začnemo normalno razmišljati in da vsi tisti, ki so vas polna usta tega, zakaj še ni, začnete delati, da bo. Vemo, da je bil problem prejšnji sistem, zdaj imamo drugega, denar je, dajmo z njim delati racionalno in se dajmo posvetiti tudi starejši populaciji. Tudi mi se staramo, slej ko prej bomo tudi mi na vrsti, da bomo morali iti v takšne domove. In če ne bomo res nečesa resnega takoj naredili in podprli danes tega našega predloga, o katerem smo cel dan razpravljali, potem nismo naredili popolnoma nič. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec za vaše stališče. Besedo imate gospod Predrag Baković, pripravite se gospod Franc Jurša. Izvolite.
Hvala za besedo. Danes smo slišali, spoštovani kolegi, pravzaprav vse – kako smo zapravili 74 milijonov, pa kako jih nismo zapravili, pa kako so šli za neke študije pa neko prodajanje megle in sem in tja in gor in dol. Dejstvo je, da je Računsko sodišče napisalo neko poročilo, in dejstvo je, da se je zgodil tudi neki tvit. Ta tvit je bil v stilu, v katerem je danes tekla razprava opozicije, in sicer ga bom citiral: »Specialisti za trošenje javnega denarja na delu. V času, ko je ministrstvo za delo vodila stranka SD, je bilo samo za študije v zvezi z dolgotrajno oskrbo porabljenih kar 74,5 milijona evrov javnih sredstev. Za ta denar bi zgradili kakšnih 10 domov za starejše. Prava pralnica denarja.« Kaj je tukaj resnica? Nič. Če rečemo, da je bil čas revidiranja od 2007 do 2018, pomeni, da v tem času resor ni bil samo pod SD, ampak je bil tudi pod SDS, tudi pod NSi, pa še pod kom drugim. Drugo dejstvo. V tem tvitu se govori, da je bilo porabljenih 74 milijonov – danes smo večkrat ugotovili, da niso bili porabljeni. In tretje dejstvo. Demagogija, da bi za ta denar zgradili kakšnih deset domov – tu smo slišali, da iz tega denarja ni mogoče zgraditi domov, ker gre za mehke vsebine. In zaradi tega, spoštovani, vaše zahteve za sklic izredne seje pravzaprav ne morem razumeti kot iskren poskus urediti razmere. In če smo že pri projektih, o katerih pravite, da so netransparentni, torej jaz prav razumem, da ste vi proti projektu pridobitve manjših namestitvenih enot za podporo bivanja oseb s težavami v duševnem zdravju v višini 9 milijonov? Da ste proti pridobitvi manjših namestitvenih enot za podporo bivanja oseb s težavami v duševnem razvoju v višini 11 milijonov? Da ste proti gradnji oziroma pridobitvi enot za zagotavljanje dnevnih oblik varstva v višini 21 milijonov? Zdaj če jaz to prav razumem, potem mene skrbi. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Besedo imate gospod Franc Jurša, pripravite se gospa Janja Sluga. Izvolite.
Hvala, predsednik. Glede na to, da nisem več rosno mlad, se temu primerno tudi obnašam, ampak tokrat ne morem mimo neke zadeve, ki je bila izrečena pred kratkim s strani Marka Bandellija. Marko, moram te spomniti. Tvoja predsednica je bila predsednica stranke, takrat je bil vaš minister gospod Čufer. Ta isti gospod Čufer je hotel zmanjšati v letu 2013 pokojnine za 10 %. Če ne bi bilo nas, Desusa, bi se to tudi zgodilo. Tolmačite si zdaj po svojem. Glede na to, da prej nisem uspel ene zadeve do konca povedati, bi želel še to dodati. Precej časa smo pri tej temi razpravljali okrog institucionalne nastanitve oziroma oskrbe starostnikov. Tu želim poudariti, da niti v javnih domovih nimamo enakih cen, kaj šele, da bi imeli enake cene tudi tam, kjer so podeljene koncesije. Jaz mislim, da bo v to področje treba vložiti nekaj konkretnega napora. Bom pa rekel, jaz nimam nič proti temu, da se podelijo koncesije, ampak se mora zagotavljati tudi dobra oskrba in seveda tako kvalitetna oskrba, kot jo imamo na primer v javnih domovih, za isti denar. To je ključno vprašanje. Skrbi pa me lastniška struktura nekaterih domov na Slovenskem, kjer so lastniki tujci. In okrog dolgotrajne oskrbe – tu se popolnoma strinjam s predsednikom Odbora za delo, družino, socialne zadeve in invalide, ki je govoril, da je to alternativna oskrba. Res je, da smo se neskončno dolgo pripravljali na to, da so bili prenosi z enega ministrstva na drugo ministrstvo in da se je nenehno iskalo in izgovarjalo na denar. Enkrat se nekaj mora v prihodnosti zgoditi [[izklop mikrofona]]
Zgodilo se je to, da je zmanjkalo elektrike. Besedo imate gospa Janja Sluga, kot zadnja pa mag. Karmen Furman. Izvolite.
Hvala lepa. Kolega Baković je rekel, da namen današnje seje ni iskren. Seveda ni iskren namen, saj to se vidi tudi iz vseh razprav predlagatelja. Seveda ni iskren namen. Je pa današnja seja tisto, kar bi ob takem računskem poročilu naredila prav vsaka opozicija, dajmo si to priznati. To pa zagotovo bi. Ampak tista rdeča nit vseh vprašanj, ki jih včeraj in danes poslušamo vsakič znova in za katera predlagateljica ves čas trdi, da nanje ni dobila odgovora, je, zakaj niste, nismo, ker ste vi tudi zraven, gradili domov. Ko se pogovarjamo o sami dolgotrajni oskrbi, o najnovejših pristopih in metodah, pa ugotovimo, da institucionalizacija še zdaleč ni edini odgovor. In ko se pogovarjamo, kdo že in kdaj je ugotovil, da institucionalizacija ni edini odgovor, smo prišli že tudi do informacije, ki sem jo jaz včeraj povedala – kljub temu se danes še vedno zatrjuje, da odgovora ni – Resolucija o nacionalnem programu socialnega varstva za obdobje od 2013 do 2020, ki še vedno velja, je v času vaše vlade določila, da se domovi ne bodo gradili. Zdaj se lahko seveda odločimo drugače. Lahko se. Naslednje leto bomo to resolucijo tukaj v Državnem zboru, kot je bilo tudi leta 2013, sprejemali na novo, in takrat se lahko odločimo drugače pa rečemo okej, zdaj bomo pa gradili. Lahko. Ampak potem bo zopet veljalo nekaj in potem si zopet ne bomo mogli premisliti in reči, zdaj pa ne bi, čez dve leti pa ne bi pa bi nekaj drugega. Ampak dajmo povedati tudi nekaj, na kar je bilo tudi odgovorjeno – 2017 je bil razpis za podelitev koncesij in je bilo podeljenih čez 900 koncesij. In tudi včeraj je ministrica lepo povedala, kje so tista dodatna mesta skozi mehke vsebine, ki bodo sprostila tudi postelje v domovih.
Hvala, gospa poslanka. Kot zadnja imate besedo mag. Karmen Furman. Izvolite.
Na kratko. Jaz, kolegica Sluga, se ne bi ravno oglašala in hvalila s podeljevanjem koncesij, zaradi tega ker vi podeljujete koncesije in vsi uporabniki teh storitev plačujejo za skorajda 30 % dražje storitve, zaradi tega ker jih ne izvajate v okviru javnega institucionalnega varstva. Tako da s tem se resnično ne bi hvalila. Bi pa še enkrat ponovila, kar v bistvu ponavljam že skozi celotno popoldne, namreč vsebina moje današnje razprave je vsebina revizije Računskega sodišča, pa če si to želite kolegi iz koalicije priznati ali pa ne. Prav tako je bilo slišati dostikrat danes, da tukaj zavajamo, da govorimo neke zavajajoče informacije, največkrat seveda od poslancev iz stranke Socialnih demokratov. Seveda to razumem glede na to, da je bila vaša ministrica odgovorna za ta resor v prejšnji vladi pa da je bila še dolga leta generalna sekretarka na tem področju, ampak česa se potem bojite, če mi zavajamo? Če mi zavajamo, jaz razumem, da boste potem podprli priporočilo pod prvo točko in dokazali, da je bil denar transparentno oziroma da bo namensko in transparentno porabljen. Potem jaz ne vidim tu nobene ovire oziroma boste seveda z veseljem priporočilo tudi sprejeli in se bo potem ugotavljalo oziroma preučilo ustreznost višine namenjenih sredstev. Če pa sredstva niso bila porabljena transparentno, se bodo pa potem ugotavljale tudi odškodninske in kazenske odgovornosti. Hvala lepa.
Hvala, gospa poslanka, tudi za vašo razpravo. Poslanke in poslance pa prosim, da se medsebojno poslušate in ne motite. Če mi dovolite, ugotavljam, da k dopolnjenemu predlogu priporočil ni bilo vloženih amandmajev, in zato prekinjam to točko dnevnega reda in 27. izredno sejo zbora, ki jo nadaljujemo ob pol desetih, 21.30. Hvala. (Seja je bila prekinjena ob 21.15 in se je nadaljevala ob 21.30.)
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora in prehajamo na glasovanje zbora o predlogu odločitve. Prosim vas, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 1. točko dnevnega reda [[…]] [[nemir v dvorani]] Saj vas resnično ne želim motiti, lahko počakam. Res se nam ne mudi, lahko res počakam [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ali želi mogoče NSi pavzo? Ne. Hvala. Nadaljujemo s prekinjeno 1. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga priporočila v zvezi z mnenjem Računskega sodišča, da Vlada oziroma pristojni ministrstvi niso bili uspešni pri zagotavljanju dostopnosti in dosegljivosti storitev socialnega varstva in da so za projekte, ki naj bi zgolj pokazali, ali so predvidene rešitve v zvezi z dolgotrajno oskrbo ustrezne ali ne, namenili nesorazmerno veliko sredstev. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu priporočila niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu priporočila. Sprašujem, ali ima kdo predstavitev stališča v imenu poslanske skupine. Gospod Siter, izvolite.
Hvala lepa za besedo v imenu poslanske skupine oziroma v imenu stanovalk in stanovalcev v domovih za starejše občane. V imenu stanovalcev, ki plačujejo preveč za osnovne storitve, plačujejo preveč na eni strani zato, ker jih tolče napačno interpretiranje že zdaj postavljenih pravilnikov o tem, kako naj se cene storitev sploh določajo, na drugi strani pa, ker jih tepejo investicijski stroški podjetij, ki vodijo te koncesionirane domove. To je praksa na terenu in je nedopustna in je nesramna, če že ne rečem, da je nečloveška. V Levici bomo seveda zato podprli predlagane ukrepe. Treba pa je poudariti tudi, da je v bistvu zdaj v rokah koalicije, ali bomo ali ne bomo danes rešili tega problema. Danes ne govorimo o ukrepih, ki bi jih rešil šele zakon o dolgotrajni oskrbi ali pa neka nova skupina ali pa neka nova analiza, danes govorimo o ukrepih, ki jih je s trenutno veljavno zakonodajo možno izpeljati. In danes je kot rečeno v rokah koalicijskih poslank in poslancev, ali bomo ta problem rešili ali pa ga bomo prestavili v neko nedoločno prihodnost, v čakanju na nov zakon, v čakanju na nove spremembe, v čas, ki bo sam, mogoče ali pa tudi ne, prinesel kaj boljšega vetra. Danes rabimo rešiti stanovalke in stanovalce domov za starejše. Nobenega razloga ni, da ne zberemo te politične moči in stvari rešimo, o zakonu o dolgotrajni oskrbi se pa lahko pogovarjamo strateško. Hvala.
Najlepša hvala za obrazložitev glasovanja. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, pričenjamo z glasovanjem. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 38, proti 42. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da priporočilo ni sprejeto. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in 27. izredno sejo Državnega zbora, in vam želim, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, vse dobro.