Spoštovani kolegi poslanci, kolegice poslanke, gospe in gospodje! Lep dober dan vam želim. Pričenjam nadaljevanje 24. seje Državnega zbora Republike Slovenije. Obveščena sem, da so zadržani in se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci: Bogdan Barovič, Roberto Battelli, Stanislav Brenčič, Franc Čebulj, Andrej Fabjan, Feri Horvat od 13.00 ure dalje, Rudolf Petan do 14.00 ure, Alojz Peterle od 13.00 ure dalje, Ciril Pucko je med nami, Igor Štemberger od 15.00 ure dalje in Jože Tanko od 16.00 ure dalje. Spoštovani! Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEG A REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA SPREMEMB IN DOPOLNITEV POSLOVNIKA O PARLAMENTARNI PREISKAVI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila komisija za poslovnik državnega zbora. Besedo dajem gospodu Bojanu Kontiču, predstavniku predlagateljev, za dopolnilno obrazložitev predloga akta. Gospod Kontič, izvolite!
Hvala lepa! Gospa podpredsednica, spoštovane kolegice in kolegi! O predlogu sprememb in dopolnitev poslovnika o parlamentarni preiskavi smo na pretekli seji državnega zbora opravili prvo, torej splošno obravnavo. Spremembe je predlagala komisija za poslovnik v prejšnji sestavi, tako da sedanja le nadaljuje s postopkom v vlogi predlagatelja. S spremembo poslovnika o parlamentarni preiskavi jasno določamo nadomeščanje posameznih članov komisije s strani nadomestnih članov. Obstoječo spremembo smo dopolnili še z dodatnim odstavkom, v katerem smo zapisali, da ima vsak poslanec državnega zbora pravico pogleda v dokazila, zbrana v preiskavi. Pri pripravi predloga sprememb in dopolnitev poslovnika o parlamentarni preiskavi smo upoštevali pripombe zakonodajno pravne službe in predlog dopolnili tako, da smo določili, da mora biti namestnik člana preiskovalne komisije član iste poslanske skupine, kot je član preiskovalne komisije. Prvi in tretji odstavek novega 6.a člena smo združili v enotni prvi odstavek. S tem smo jasneje določili, kakšne so pravice in dolžnosti namestnika člana preiskovalne komisije pri izvedbi parlamentarne preiskave in dokazil v postopku. Dodali smo novi 5.a člen, v katerem smo odpravili morebitne nejasnosti v zvezi s sestavo že delujočih preiskovalnih komisij, in sicer na način, da preiskovalne komisije, ki delujejo v času uveljavitve teh sprememb in dopolnitev, nadaljujejo z delom v dosedanji nespremenjeni sestavi. K dopolnjenemu predlogu sprememb in dopolnitev poslovnika o parlamentarni preiskavi sta vložena dva amandmaja s strani poslanske skupine Nove Slovenije, do katerih pa se predlagatelj, torej komisija, ni opredelila. Hvala lepa!
Hvala lepa. Vlada ni pooblastila svojih predstavnikov k tej točki in ni prijavljena k razpravi. Predlog sprememb in dopolnitev poslovnika je obravnavala komisija za poslovnik kot matično delovno telo. Želite predstaviti poročilo komisije? Zadolžen je bil gospod Vučko. Ni ga med nami. Ker je zbor na 23. seji opravil prvo obravnavo predloga sprememb in dopolnitev poslovnika, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Zato prehajamo na razpravo o členih in amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne, 19.3.2003. V razpravo dajem 2. člen in amandmaje poslanske skupine Nove Slovenije. Želi kdo razpravljati? Ne. Zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora glasovali danes ob 16.30 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Ob 10.40 uri bomo prešli na obravnavo 3. točke dnevnega reda - to je na drugo obravnavo predloga zakona o nepremičninskem posredovanju. Zaenkrat se zahvaljujem in nadaljujemo ob 10.40 uri.
Spoštovani, spoštovane! Nadaljujemo sejo. Med nami prav lepo pozdravljam oba predstavnika Vlade Republike Slovenije. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O NEPREMIČNINSKEM POSREDOVANJU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Mag. Janez Kopač, minister za okolje in prostor, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovane poslanke in poslanci! Ta predlog zakonaje dolgo nastajal. Veliko je bilo polemik. Zdi se mi, da je v zelo usklajenem besedilu, čeprav je še nekaj amandmajev pred vami. Dopolnjen predlog zakona ima, kot je to veljalo sicer tudi že v prvi obravnavi, troje sistemskih ciljev: varstvo potrošnikov, zaščita javnega interesa in skrb za nadaljnji razvoj stroke na tem področju. Varstvu potrošnikov je namenjen osrednji del zakona. Pravila za varno in skrbno poslovanje, ki so jih nepremičninske družbe in nepremičninski posredniki dolžni upoštevati pri svojem delu izrecno v prid varstvu potrošnikov, so omejitve glede najvišjega dovoljenega plačila za posredovanje v primeru nakupa ali prodaje, z možnostjododatne razdelave meril za oblikovanje cen v okviru najvišjega dovoljenega plačila za posredovanje. Temu cilju sledijo zakonske zahteve glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati nepremičninske družbe. Javni interes [[to je drugi sklop]] zakon ščiti prek več vsebinskih sklopov. Najprej prek licenciranja nepremičninskih posrednikov, prek zagotavljanja javnih evidenc v funkciji zemljiške in stanovanjske politike, prek tržnega vrednotenja nepremičnin ter analiz dogajanja na nepremičninskem trgu, prek uveljavljanja načela posamičnega ocenjevanja tržne vrednosti nepremičnin ter prek nadzora nad izvajanjem zakona. Skrb za nadaljnji razvoj stroke [[to je tretji sklop]] je pričakovana posledica zakonskih določb o splošni izobrazbeni ravni nepremičninskih posrednikov. Kaže se skozi zahtevo po strokovnem izpitu, po sistemu dopolnilnega usposabljanja, za kar skrbimo z uskladitvijo z zakonom pri opravljanju poslov posredovanja. V vladi ocenjujemo, da so vse spremembe in dopolnitve, nastale po prvi obravnavi zakona, vgrajene v dopolnjeni predlog, take, da sledijo omenjenim ciljem, pri čemer vlada podpira tudi vse amandmaje koalicijskih strank, o katerih se bo danes odločalo. Ti amandmaji po vsebini zagotavljajo potrebno uravnoteženost med sistemskimi cilji zakona in potrebno pripravljenost na bodoče izvajanje zakona. Vloženi so še drugi amandmaji, eden s strani Socialdemokratske stranke in - mislim - šest ali sedem s strani Nove Slovenije. Teh vlada ne podpira. Ocenjuje namreč, da ni potrebno spreminjati oziroma nižati odstotka najvišjega dovoljenega plačila za posredovanje, da ni treba podrobneje posegati v razmerja med nepremičninskimi družbami in zavarovalnicami, da ni treba drugače sankcionirati kršitev, kot je že predvideno, da ni treba odstopati od zahteve, da vsak, kiželi delati kot nepremičninski posrednik, opravi strokovni izpit. Zlasti ob dejstvu, da se upošteva - tak je predlog zakona - v njem je že predvideno torej, da se upošteva ponovno preverjanje že uspešno osvojenih temeljnih znanj o stroki v preteklosti. Menimo tudi, da ni treba spreminjati rokov za podzakonske akte, kot to predlagajo amandmaji, ki jih ne podpiramo. Predlagam torej, da predlog zakona podprete, tudi amandmaje štirih poslanskih skupin. Tistih drugih amandmajev pa iz navedenih razlogov ne. Hvala lepa!
Hvala lepa! Predlog zakona je obravnaval odbor za infrastrukturo in okolje kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora, gospoda Branka Janca, da predstavi poročilo odbora. Izvolite!
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Odbor za infrastrukturo je na svoji 39. seji dne, 13.3.2003 opravil drugo obravnavo predloga Zakona o nepremičninskem posredovanju. Pred tem je bila že opravljena splošna razprava na državnem zboru. Na seji odbora so poleg predlagateljev predloga zakona in zakonodajno pravne službe sodelovali tudi predstavniki Gospodarske zbornice Slovenije, Združenja zaposlovanja z nepremičninami, Informacijske borze nepremičnin, Zveze potrošnikov Slovenije in Notarske zbornice Slovenije. K predloženemu zakonu je pisno mnenje posredovala tudi zakonodajno pravna služba, ki je v svojem mnenju opozorila na pomisleke glede rešitev v 5. členu predloga zakona, ki govori o plačilu za posredovanje k 9. členu, k 27. členu in k 31. členu, kot bistvene pripombe. K predlogu zakona so amandmaje vložile poslanske skupine LDS, Združena lista, SLS in DeSUS ter poslanca Alojz Sok in Jože Tanko. Na posamezne amandmaje pa je vložila svoje amandmaje tudi vlada Republike Slovenije. V razpravi se je predvsem izpostavilo vprašanje rešitve, ki se nanaša na najvišje dovoljeno plačilo za posredovanje in plačilo za posredovanje v primeru sklenitve pogodbe in odstopa od pogodbe, na izdajo licence za opravljanje poslov posredovanja, na splošne pogoje poslovanja nepremičninske družbe ter na sestavljanje listin upravnih poslov in na to, kdo te listine sestavlja. V nadaljevanju je odbor sprejel vrsto dopolnil predlagateljev LDS-a, Združene liste, SLS-a ter DeSUS-a. Prav tako pa je sprejel tudi nekatere amandmaje poslanca Alojza Soka. K samemu predlogu zakona je odbor oblikoval svoje amandmaje, ki jih je bilo 24 in jih vključil v čistopis zakona. Zato tudi predlagamo, da v nadaljevanju sprejmete tudi nekatere predlagane amandmaje, ki redakcijsko urejajo posamezne člene. Predlagamo zboru, da zakon z amandmaji tudi sprejme. Hvala lepa!
Hvala lepa! Ker je zbor na 23. seji opravil prvo obravnavo predloga zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Zato prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne, 19.3.2003. V razpravo dajem 5. člen in amandma poslanske skupine SDS pod 1, pod 2 štirih poslanskih skupin pozicije in pod 3 amandma poslanske skupine Nove Slovenije. Odpiram razpravo. Gospod Podobnik, izvolite!
Hvala, podpredsednica. Jaz bi rad samo utemeljil oziroma dodatno obrazložil amandma pod točko 2. Situacija je nekoliko nenavadna. Tu ne vidim kolegov, ki so vložili amandma pod točko 1 in 3. Zdaj ne vem, ali ima smisel, da govorim, zakaj ga ne podpiram, ker bom govoril samemu sebi. Tako, da situacija ni najbolj prijetna. Rad bi povedal, da je 5. člen zelo pomemben člen tega zakona. Absolutno pa ni to ključni člen. Ključni člen in veliko zanimanje poslanskih kolegov in kolegic na seji odbora - rad bi povedal, da si je odbor kolega Janca vzel veliko časa za to točko dnevnega reda, da je bila razprava potrpežljiva, včasih morda nekoliko konfuzna, ampak izdelek je pa dober. Tako, da je tu - po mojem mnenju odbor opravil dobro delo in pravzaprav smo že na sami seji odbora odprli vprašanje, tako imenovanih drobnih nepremičnin. Tisti, ki ste bolj pozorno sledili temu zakonu, ste videli, da 5. člen govori tudi o tako imenovani proviziji. Čeprav strokovnjaki pravijo, da beseda "provizija" ni najbolj točna beseda, ampak če jo smem delovno tako imenovati. Ta višina je določena, in sicer s 4%. Tu lahko samo povem, da ne bom podprl amandmajev, ki jo znižujejo. Sam sem bil v preteklih mesecih tudi eden od akterjev tezakonodaje. Sicer takrat formalno nisem predlagal, da bi zakon določal višino. Sedaj pa podpiram odločitev vlade, da je tudi na nek način javni interes, da se določi najvišjo možnost provizije. Rad pa bi utemeljil amandma pod točko 2. Namreč, v prvi odstavek bomo dodali besedilo: "ta omejitev pa ne velja, kadar je pogodbena vrednost nepremičnine manjša od 10.000 evrov v tolarski protivrednosti". Dejstvo je, - tisti, ki bolj poznate področje nepremičnin, to veste - da je v Sloveniji veliko lastnikov manjših nepremičnin, manjših zemljišč, garaž in drugih nepremičnin, katerih še posebej, ne v Ljubljani ali v Kopru, ampak v drugih predelih Slovenije, vrednosti ne presegajo v tem primeru 10.000 evrov. Če bi bila rešitev taka, kot je zapisana, potem bi se zgodilo, da bi najvišje dovoljene provizije preprosto dosegle tako višino, da bi se pri teh tako imenovanih drobnih nepremičninah zgodil paradoks, kajti cena bi bila prenizka. Zato smo predlagali amandma, ki ga vlada podpira. Se pravi, da omejitev ne velja, kadar je pogodbena vrednost nepremičnine manjša od 10.000 evrov v tolarski protivrednosti. Prepričan sem, da je s tem amandmajem 5. člen pridobil na svoji jasnosti. Kot rečeno, amandmajev pod točko 1 in 3 ne bom podprl. Oba pa je že zavrnil tudi odbor, ko smo o njiju razpravljali. Hvala lepa!
Hvala lepa. Gospod Kremžar, izvolite!
Hvala lepa! Od predloženih amandmajev k 5. členu bom podprl amandma pod številko 2, čeprav se v osnovi ne strinjam s samo dikcijo zakona in tudi ne amandmajev, ki so zapisani. Mislim, da delamo veliko napako in da je pri zadevi, če govorimo zdaj o 5. členu, - pa ne bi rad širil, ker tudi mislim, da ni najpomembnejša zadeva tega zakona - pomembno, da se sprejme zakon zaradi drugih določil v tem zakonu, ne zaradi tega., Ta je najmanj pomembna in je najbolj napačna. Napačna je zaradi dejstva, da govorimo o trgu, govorimo o tržnem urejanju, govorimo o ekonomiji, ki temelji na tem trgu, delamo pa omejitve, ki so popolnoma birokratske in popolnoma neutemeljene. Neutemeljene zaradi tega, ker dejavnost nepremičninskih agencij oziroma preprodaje - bom rekel bolj enostavno - in vsega, kar tiči za tem, ni zadeva, ki je obvezna za ljudi. Ni obveze. To ni nujno. To ni tisto, mimo česar ne bi mogel. Vsak od nas lahko proda in kupi hišo, ne da bi uporabljal kakršnegakoli nepremičninskega posrednika, agencijo ali posameznika, kar pomeni, da to je na trgu. Če je na trgu, potem naj trg uravnava to zadevo, ne pa da mi predpisujemo, kaj mora biti in kako naj bi bilo. Ugovarjam temu, da na ta način ščitimo potrošnika. Mislim, da na ta način ne ščitimo potrošnika, ampak uvajamo neko regulativo, ki bi morala biti uvedena nekje drugje, in sicer pri davčni zakonodaji, ki bi morala zajeti neopravičeno visoke zaslužke, če gre za neopravičeno visoke zaslužke, in to zadevo skozi davčno zakonodajo urediti. Tega tukaj ni. Izvzeli smo en segment iz celotne družbe oziroma države. Izvzeli smo neki ozek segment in ga limitiramo. Postavljamo nekaj, kot sem že rekel, neekonomske in netržne kategorije. Preprosto povedano, primerjava se velikokrat povezuje in primerja z notarskimi uslugami. To je neprimerljivo. Notarske usluge so obvezne zadeve. Jaz ne morem sam ali moj prijatelj mi ne poštempljati pogodbe oziroma overiti podpisa. Država je predpisala, kdo to lahko naredi. Tudi določi, koliko je teh, daje jim licenco in tako naprej. Medtem, ko hišo ali zemljo lahko kupim ali prodam, ne da bi se obračal na kogarkoli. Obrnem se takrat, kadar ali nisem sposoben sam to narediti ali pričakujem boljši iztržek iz tega. Zaradi tega seveda moram tudi tistemu, ki to počne, ponuditi neko nagrado. O tem ne bom zelo na široko. Mislim, da so stvari popolnoma jasne. S tem uvajamo in to me ne veseli, ampak žalosti - uvajamo samo v nekem segmentu, recimo, zakaj nimamo - samo kot primerjava - podobnih idej pri trgu premičnin. Zakaj nimamo pri avtomobilskih prodajalcih, ki počno, popolnoma enako zadevo na nekem drugem segmentu? Zakaj nimamo idej, da bi tudi to uredili na ta način? Zakaj nimamo idej, da bi kot država posegali med turistične agencije in bi jim določali, koliko oni lahko zaslužijo oziroma zaračunajo pri tem, ko meni prodajo neko potovanje kamorkoli že? Lahko bi našteval zelo na široko. Bojim se naslednjega. S tem bomo, ne bom rekel vpeljali, ampak na neki način pomagali, da pride do nekega črnega trga, da bodo sklepali skrivne ali nenatančne pogodbe, kar ima za posledico to, da se bosta dva najbrž v skrajnih primerih dogovarjala o višjih provizijah, ki bodo šle pod mizo in da ta denar ne bo obdavčen in da ne bo obdavčen tisti, ki ga bo dobil. Se pravi, da bo država samo izgubila. Mislim, da je ideja napačna. Ampak glede na to, da je očitno, da bo sprejeta takšna, kot je, potem znotraj tega slabega vidim edino ta drugi amandma k 5. členu, ki vendarle, poskuša reč vsaj malce poskuša. To je, da resnično ne bi še tistih, ki bodo imeli težave s prodajo, recimo, enega kosa zemljišča, ker ne bodo dobili agencije, ki bi za nekih 50 evrov ali 60, bi bila ta provizija maksimalna, omejena, pač ne bodo dobili agencije, ki bi to prodajala. Še vedno pa bodo ostale hiše, recimo, v okolju, ki ni lahko prodajno - da tako rečem - kjer se bodo na črno dogovarjali s temi prodajalci ali pa bodo vrsto let ostale te hiše in ta zemljišča neprodana. Zato mislim, da je ta regulativa v tem členu napačna, ker ne ščiti potrošnika, pač pa uvaja neko nepotrebno zmedo med potrošnike in tiste, ki to počno - se pravi - nepremičnince. Zato v osnovi ne bom podprl te zadeve, razen potem, ko pride do glasovanja o drugem amandmaju, ki - se mi zdi - da vseeno malce ublaži, ne odpravi pa napak, ki jih uvaja ta člen. Hvala lepa!
Hvala lepa. Gospa Silva Črnugelj, izvolite.
Hvala lepa. Sama bom v nasprotju z mojim poslanskim kolegom gospodom Kremžarjem podprla amandma k 5. členu, predvsem zaradi dejstva, ker - on sicer trdi, da bomo na nek način omejili svobodno delovanje trga. Mislim, da je za predstavnika Liberalne demokracije Slovenije čisto logično, da si želi izključno samo prosto in svobodno delovanje trga. Vendar, kot vam je znano, je trg dostikrat omejen tudi z interesi tistih, ki na trgu nastopajo. Med ostalimi je tudi ravno pri 5. členu tak primer, ko so tisti, ki na tem trgu nastopajo, delujejo, funkcionirajo in so združeni v interesno združenje, ravno opozorili na težave pri prometu nepremičnin, ki imajo manjšo vrednost. To so garaže, utice, različne brunarice, travniki, prizidki, manjši gospodarski objekti, ki so zelo potrebni določenega prometa na trgu in tudi ustvarjajo določen promet in dobrobit v gospodarstvu. Mislim, če so nepremičninske organizacije in nepremičninski posredniki zainteresirani, da se ta del omeji, ker se bojijo, da bi ravno z limitiranjem omejili promet na tem področju, ki pa je nujno potreben. Ljudje so pač zainteresirani, da te dobrine izmenjujejo. Zato je dobro, da se amandma, ki je s strani koalicije ponujen, tudi sprejme. Ne vidim nikakršnih zadržkov, da ne bi tega amandmaja, ki določa mejo 10.000 evrov, sprejeli. Hvala lepa!
Hvala lepa. Gospod Gračner, izvolite!
Hvala za besedo. Zdi se mi, da je Zakon o nepremičninskem posredovanju izredno pomemben in ga je potrebno čim prej sprejeti. Na tem področju je do sedaj po moji oceni vladala pravna praznina, ki je dopuščala predvsem nekaterim nepremičninskim družbam in posameznikom kar velika oškodovanja posameznih fizičnih oseb. Ne smemo pozabiti, da pri nepremičninskem posredovanju večina nas oziroma večina državljanov prek nepremičninskih posrednikov opravi nakup nepremičnine samo enkrat v življenju ali mogoče dvakrat in da so takrat v igri celotni naši prihranki plus še kakšna izposojena sredstva. Sam načelno zelo pozdravljam to omejitev provizije zaradi tega, ker mislim, da se lahko konkurenčno in tržno gospodarstvo na področju nepremičnin vzpostavi znotraj teh 4% in na ta način doseže učinek varstva potrošnikov. To je tudi glavni namen tega zakona. Mislim, da nepremičninske družbe in pa nepremičninski posredniki lahkotržno tekmujejo med seboj ne samo po proviziji, temveč tudi po kakovosti teh storitev in po zavarovanju nepremičninskega posla. Zato zelo pozdravljam to omejitev in zelo podpiram ta drugi amandma. In sicer da so pri vrednosti nepremičnin do 10 tisoč evrovte provizije stvar tržnih zakonitosti. Tako da bi še enkrat poudaril, da to omejitev podpiram. Tudi zakon podpiram. Podprl bom tudi amandma štirih koalicijskih strank. Amandmaja opozicijske stranke SDS pa ne bom podprl.
Hvala lepa! Želi še kdo besedo o amandmajih k 5. členu? Ne! Torej zaključujem razpravo in odpiram razpravo o dveh amandmajih k 6. členu. Predlagatelj obeh je poslanska skupina Nove Slovenije. Želi kdo razpravljati? Ne. Zaključujem razpravo in odpiram razpravo o amandmaju iste poslanske skupine k 8. členu. Gospa Črnugelj izvolite!
Meni je zelo žal, ker pač ne bom imela možnosti razpravljanja k 8. členu, ker pač nimam sogovornika. Upam, da bo naslednjič poslanska skupina, ki predlaga amandmaje, na seji državnega zbora tudi prisotna. Hvala lepa!
Hvala lepa! Odpiram razpravo k 9. členu in amandmaju štirih poslanskih skupin k temu členu. Želi kdo razpravljati? Ne. Gospa Črnugljeva, izvolite!
Ja, hvala lepa! 9. člen je pač člen, ki na en način regulira način odvzema licence oziroma izbrisa licence imetnika nepremičninskih posrednikov. Mislim, da je ta ponujena rešitev, ki je podana tukaj s strani treh poslanskih skupin, ker k temu členu - mislim - ni pristopila poslanska skupina Desus, pač ga izredno podpiram. S tem bomo na en način zvišali kakovost nepremičninskega posredovanja in predvsem odgovornost vseh tistih, ki opravljajo to dejavnost. Ona je točno definirala, na kakšen način in kako S tem, ko bomo zvišali kakovost in odgovornost opravljalcev posredniške dejavnosti, bomo zaščitili tudi tistega, ki je v verigi šibkejši. To je tudi cilj tega zakona. Nenazadnje bomo zaščitili tudi javni interes. Hvala lepa!
Hvala lepa! Še kdo? Zaključujem razpravo o 12. členu in amandmaju k 9. členu - se opravičujem - in amandmaju k temu členu in odpiram razpravo o 12. členu in amandmaju treh poslanskih skupin oziroma poslanskega kluba LDS ter poslanskih skupin Združene liste in SLS k temu členu. Gospod Lenko izvolite!
Hvala lepa za besedo. Uvodoma moram povedati, da podpiram to, ker sem podoben pomislek, ki je zdaj z amandmajem popravljen, izrazil tudi na odboru. Če ugotavljamo, da danes okoli 400 nepremičninskih posrednikov, od katerih nekateri nimajo niti popolne srednješolske izobrazbe, potem naenkrat to postanejo, in so sklepali pogodbe, pa jih dajali notarjem v overitev - verjamem - da je prišlo tudi do nevšečnosti. Mislim, da ne smemo naenkrat narediti takšnega preskoka, da bi moral tukaj samo diplomirani pravnik z državnim pravniškim izpitom, ampak da je prav gotovo predlagana zahteva, dovolj visok prag, da bodo pogodbe kvalitetne. Hvala lepa!
Hvala lepa! Gospod Lenko dali ste pravzaprav obrazložitev k 22. členu. Zdaj smo pri 12. Nič hudega!
Se opravičujem.
Nič hudega. Želi kdo razpravljati o 12. členu? Ne. Zaključujem razpravo in odpiram razpravo o amandmaju poslanskih skupin k 22. členu. Želi kdo besedo? Gospod Lenko se je že opredelil. Gospa Črnugelj izvolite!
Hvala lepa! Mislim, da so se poslanske skupine tukaj pravilno odločile. Ker se pravniški državni izpit črta s tem amandmajem, zaradi tega, ker je bilo tolmačenje tako, da tisti, ki imajo pravniški državni izpit, pač imajo ta izpit za zastopanje pred sodiščem. Ker v prometu z nepremičninami nimajo potrebe zastopanja pred sodiščem, je ta izpit nepotreben. Podpiram predlog treh poslanskih skupin, da se pravniški državni izpit črta. Hvala lepa!
Hvala lepa. Gospod minister izvolite.
Hvala lepa! Vlada podpira amandma štirih poslanskih skupin. Vseeno pa sem dobil nalogo na vladi, da ob tem povem, da ima ministrstvo za pravosodje pomisleke. Namreč njihov argument je, da bi to bilo, skratka, če je predviden sestavljalec pogodbe, če bi bil sestavljalec listine samo tisti, ki ima pravniški državni izpit - pravijo - bi to bilo v interesu strank posla zaradi večje pravne varnosti kot tudi posrednika samega zaradi njegove odškodninske odgovornosti za sestavljeno listno. To je njihov argument. Vlada se je z njim seznanila in kljub temu podprla poslanski amandma. Moja naloga pa je bila, da poslancem predstavim njihov pomislek. Hvala lepa!
Hvala lepa. Gospod Kremžar izvolite!
Hvala lepa! Moram reči, da ne bom podprl tega amandmaja. Zdi se mi - ne glede na to, da smo ga vložili - da je razlaga, ki jo je ravnokar v imenu ministrstva za pravosodje povedal minister Kopač, dosti bolj logična in zaradi tega ne morem podpreti tega amandmaja. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Moge izvolite!
Ta dilema se je pojavila že pri več zakonih. Ali naj imajo ljudje, ki so jim zaupane pravne naloge, še ta državni izpit ali ne? Vsekakor je za varstvo tistega, ki je prišel po pomoč, dobro to, da ima čim bolj usposobljenega človeka. Če sprejmemo tak amandma, pač pravimo, da lahko znanje škoduje, kar je pa čisto v nasprotju s kvalitetnim življenjem v informacijski družbi, ki stremi k znanosti.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite!
Mislim, da bi vseeno kazalo pojasniti, da to nikakor ne pomeni, da znanje škoduje. Pomeni pa to, da je ob sedanjem stanju, ko lahko pogodbe sestavlja praktično kdorkoli, to vseeno velik kvaliteten preskok. Pogodbe naj bi smeli sestavljati torej samo ljudje, ki imajo diplomo pravne fakultete. Težko je pristati na implicitno trditev, da diploma pravne fakultete ni dovolj, da bi nekdo znal sploh sestaviti neko pogodbo, ki je v glavnem tipska. Menim, da se bodo nepremičninske družbe že potrudile - navsezadnje s tem zakonom postajajo odškodninsko odgovorne za morebiti slabo sestavljeno pogodbo. Kdo jo pa pri njih sestavi? Ali jo nek pravnik z diplomo pravne fakultete ali pravnik s pravosodnim državnim izpitom, je pa njihova stvar. Torej, nepremičninska družba odgovarja za morebiti slabosestavljeno pogodbo. Zato menim, da je predlog, ki ga vsebuje amandma štirih poslanskih skupin, čisto ustrezen. Sestavljanje pogodb ni obvezno sestavni del posredniškega posla. To je dodaten posel. Ni nujno, da tisti, ki vstopa v pogodbeno razmerje z nepremičninsko družbo, dobi zraven v paketu še pogodbo. On se sam odloči, ali bo naročil izdelavo te načeloma tipske pogodbe pri tej nepremičninski družbi ali pri notarju ali pri nekem odvetniku ali pri nekem drugem. To je njegova stvar. Zato se mi zdi določba- po kateri pa zapovemo nepremičninski družbi, da če že sestavlja ali pa če že nudi to storitev, mora pa to pri njej delati izključno in samo nekdo, ki ima pravosodni državni izpit - pretirana. Še enkrat poudarjam, tako ali tako so za to odgovorni. Bodo že poskrbeli, da jim bo to sestavil nekdo, ki to zna. Zato vlada podpira amandma štirih poslanskih skupin. Hvala!
Hvala lepa. Gospa Črnugelj, izvolite, nato gospod Moge.
Hvala lepa. Kot dodaten argument želim povedati, da je v razpravi med ostalim bila prisotna tudi ideja, da bi ravno za nepremičninske družbe eventualno pravna fakulteta in skupina strokovnjakov naredili določen obrazec take pogodbe, ki bi še dodatno obvaroval vse tiste. To je dejstvo, kar je gospod minister povedal. V sestavnem delu posredniškega posla je tudi pogodba. Ker pogodbo lahko pregleda ne nazadnje tisti končni, se pravi, notar, jo tudi na nek način sestavi in tako naprej.
Hvala lepa. Gospod Moge, izvolite!
Saj tudi kdor konča filozofsko fakulteto, pa nima državnega izpita, ne more učiti ne v osnovi šoli ne v vrtcu ne nikjer drugje. Moja teza je pač bila, da ima višjo izobrazbo, bo zagotovo to bolj kvalitetno delal. Vendar je dilema pri sestavljanju teh listin tudi v tem, da država po eni strani pri odvetnikih - kar je normalno - ki zastopajo pred sodiščem, zahteva državni pravosodni izpit. Notarji, ki pa sestavljajo te listine, pa tudi morajo imeti državni pravosodni izpit. Kar je povedal gospod minister, da se s tem zakonom stanje izboljšuje, to verjamem. Sam sem pač stremel k temu. Govorim o tem, da če bi ostalo tako, kot je bilo v zakonu napisano, še naprej, bi bilo sestavljanje pogodb bistveno kvalitetnejše. Kajti, kdor je sposoben opraviti pravosodni izpit, ima zagotovo širše obzorje kot pa ta, ki ga nima.
Hvala lepa. Gospod Kremžar, izvolite!
Mene je minister Kopač prepričal. Umikam svoje pomisleke.
Hvala lepa. Ker ne želi nihče več besede, razpravo o 22. členu in amandmaju k temu členu zaključujem. Prehajamo na razpravo o 23. členu in dveh amandmajih k temu členu. Pod številko 1 imamo amandma štirih poslanskih skupin in pod številko 2 amandma poslanske skupine Nove Slovenije. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Razpravo zaključujem. V razpravo dajem 33. člen in dva amandmaja. Predlagateljica obeh je poslanska skupina Nove Slovenije. Ker ne želi nihče razpravljati, razpravo zaključujem. Prehajamo na 36. člen in tri amandmaje. Predlagateljica vseh treh je poslanska skupina Nove Slovenije. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Razpravo zaključujem. V razpravo dajem 37. člen in amandma istih predlagateljev. Razpravo zaključujem. V razpravo dajem še 37.a člen, amandma h kateremu predlagajo tri poslanske skupine. Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo in vas obveščam, da bomo o amandmajih v skladu s časovnim potekom seje zbora glasovali danes ob 16.30 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Predstavnikom vlade, gospodu ministru in državnemu sekretarju se za sodelovanje zahvaljujem. Vas pa obveščam, da bomo s 4. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo predloga Zakona o matičnem registru, nadaljevali ob 12.25 uri. Hvala lepa!
Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O MATIČNEM REGISTRU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Med nami pozdravljam ministra in državnega sekretarja ter sodelavce. Predstavniki vlade, imate besedo. Minister, prosim!
Spoštovani! Matične knjige so evidence, ki poleg podatkov o posameznih matičnih dejstvih dajejo osnovne podatke o državljanskih stanjih, o osebnih stanjih državljanov. Morda je zanimiv podatek, da se letno knjiži kar 430.000 takšnih podatkov, povezanih z rojstvi, smrtmi, sklenitvami zakonske zveze in podobnim. Gre torej za pomembno upravno dejavnost, ki žal še vedno temelji na zakonu, ki je bil sprejet že leta 1974, kasneje sicer večkrat spremenjen, pa vendarle ne predstavlja več ustrezne podlage za današnjo rabo. Prehiteli so ga tehnološki razvoj, predvsem zahteve informacijske družbe, približevanje informacijskih storitev in informatizacija evidenc občanov ter elektronski intelektivni način možnega delovanja. Zakon pa je neusklajen tudi s kasnejšo sprejeto zakonodajo, tako kar zadeva določitve matičnih območij kot tudi kar zadeva pristojnosti diplomatsko-konzularnih predstavništev in tako naprej. Bistvene novosti zakona so, da bomo sedaj združevali tri ročno vodene matične knjige v enoten računalniško voden register, ki bo predstavljal popoln razvid osebnih stanj državljanov Republike Slovenije. Zaradi neposredne povezave z drugimi evidencami in uporabniki bo takšen način vodenja registra vendarle zagotavljal hitrejše, učinkovitejše in racionalnejše vodenje osebnega stanja, kot tudi sočasno ažuriranje podatkov v vseh evidencah. Posameznikom bo omogočeno pridobivanje izpiskov in potrdil pri katerikoli upravni enoti, ne le tam, kjer je matično dejstvo vpisano. Ukinjajo se številna matična območja, ki so bila neracionalno določena. Za območje upravne enote se uvaja enotno matično območje. Določa se organ, pristojen za nadzor nad izvajanjem zakona. Za matičarja se predpisuje poseben izpit. Še nekaj je teh novosti. V imenu predlagatelja bi rad povedal, da podpiramo amandmaje, ki so bili oblikovani kasneje, k 25., 28. in 29. členu. Pri 25. členu se predlog nanaša na popravke napak v matičnem registru. Predlaga se, da se doda drugi odstavek, ki določa, da se za uskladitev podatkov v matičnem registru z drugimi evidencami ne plačuje takse. Amandmaja k 28. in 29. členu se nanašata na izdajo izpiskov in drugih potrdil iz matičnega registra in določata upravičence do vpogleda v podatke v matičnem registru. Predlog amandmajev je vsebinsko urejen z zakonom, ki ureja varstvo osebnih podatkov. Izjema je določena le za vpogled v osebne podatke umrle osebe 20 let po smrti, in sicer v znanstveno raziskovalne ali publicistične namene, kar pa je skladno z Zakonom o arhivskem gradivu, čeprav te evidence zaradi uporabnosti arhivu še ni mogoče odstopiti v trajno hrambo. Še tole bi predlagal. Namreč, da se glede na majhno število amandmajev tretja obravnava predloga zakona v skladu s prvim odstavkom 138. člena poslovnika državnega zbora opravi na isti seji. Hvala lepa!
Hvala ministru za notranje zadeve dr. Radu Bohincu. Predlog zakona je obravnaval odbor za notranjo politiko kot matično delovno telo. Prosim poročevalca, če želite predstaviti poročilo odbora. Določen bi naj bil podpredsednik gospod Pavle Rupar. Ni navzoč, torej ne bo tega poročila. Zato sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Javljene so Nova Slovenija, Ljudska stranka, LDS in SLS. Dajem besedo prisotnemu Dušanu Vučku. Prosim! Za stališče poslanske skupine LDS.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Dolžnost je, da predstavim stališče poslanske skupine LDS do tega zakona. Poslanska skupina LDS podpira dopolnjen predlog Zakona o matičnem registru kot tudi amandmaje, vložene za drugo obravnavo na seji zbora, zaradi naslednjih dejstev: Prvič, matične knjige se še vedno vodijo ročno. Slabost takšnega načina vodenja sta neažurnost in pogosta netočnost podatkov. Organi oziroma druge evidence, ki so do podatkov upravičene, namreč le-te pridobivajo z določenim časovnim zamikom. Zaradi večkratnih vnosov podatkov iz obrazcev v posamezne računalniške evidence pa obstaja tudi večja možnost napak. Prav zaradi napredka tehnologije, zahtev po informatizaciji in s tem tudi približevanja upravnih storitev občanov ter zagotavljanja učinkovitosti se morajo - po našem mnenju - matične knjige voditi elektronsko. Matične knjige se vodijo v matičnih območjih, za katere se vodi po ena rojstna matična knjiga in matična knjiga umrlih, medtem ko se poročne matične knjige vodijo po naseljih, kjer se zakonske zveze sklepajo. Kljub temu pa sedanji zakon še vedno določa pristojnost občinske skupščine za določitev matičnih območij, in kljub dejstvu, da je ta pristojnost že davno prešla na državo. Zakon tudi ne določa pogojev oziroma kriterijev za določitev matičnih območij, kar je privedlo do različnih ureditev po posameznih upravnih enotah. Kot primer, za sklepanje zakonskih zvez imamo po zdaj veljavnem zakonu 247 matičnih območij, določenih pa je 121 naselij. Prav zaradi teh razlogov je potrebno določiti tako kriterije za določanje matičnih območij, kot tudi racionalizirati in zmanjšati njihovo število. Veljavni zakon še vedno vsebuje tudi vrsto določb, ki se nanašajo na opisovanje posameznih matičnih podatkov na območju nekdanje SFRJ, ki jih po osamosvojitvi Republike Slovenije ni več mogoče izvajati. Se pravi, tudi določbe o vodenju matičnih knjig pri diplomatskih predstavništvih SFRJ v tujini, čeprav Republika Slovenija na diplomatskih predstavništvih matičnih knjig ne vodi. Zdi se mi prav, da še posebej poudarim, da v poslanski skupini LDS še posebej podpiramo dopolnila, ki so vključena v dopolnjen predlog zakona na predlog matičnega delovnega telesa oziroma komisije za narodne skupnosti, s katerim se določa, da se na območjih, določenih z zakonom, kjer živita avtohtoni italijanska oziroma madžarska narodna skupnost, izdajajo izpiski in potrdila iz matičnega registra v slovenščini in v jeziku narodne skupnosti. S tem se ohranja že zagotovljena in dosežena raven zaščite pravic pripadnikov narodne skupnosti. Poslanska skupina LDS namreč ne bo pristala nikoli na rešitve, ki bi zniževale raven že zagotovljenih pravic, pa če tudi takšne rešitve niso v nasprotju z ustavno zagotovljenim varstvom položaja obeh narodnih skupnosti. Hvala lepa!
Hvala lepa. To so bila stališča poslanskih skupin. Prehajam na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne, 24.3.2003. V razpravo dajem člen 25 in amandma skupine poslancev s prvopodpisanim Dušanom Vučkom. Želi kdo besedo? Prosim, gospa Irma Pavlinič Krebs!
Hvala lepa gospod podpredsednik. Pravzaprav ob pogledu na zakon bi kdo menil, da gre za nek tehnicističen predpis. Vendarle moram v tem trenutku ob poznavanju te problematike povedati, da je predlagatelj izjemno pogumno in korajžno pristopil k izjemno pomembnemu poglavju našega življenja, to je zajemanju podatkov o osebnem stanju posameznikov. Pravzaprav ne samo pogumno, ampak tudi sodobno - bi človek lahko rekel. V preteklosti in prav do danes je način zajemanja teh podatkov temeljil na ročno vodenih evidencah. To je posledično pomenilo, da so bile evidence, ki so se vzpostavljale naknadno vodene računalniško. Izjemno pomembna evidenca je centralni register prebivalstva, ki smo jo začeli po letu 1990 voditi računalniško. Seveda to povzroča nemalo težav, ker se podatki, ki so se vnašali v ta centralni register prebivalstva, iz večih razlogov niso natančno usklajevali s podatki v ročno vodenih matičnih knjigah Nenazadnje tudi iz razloga, ker so te matične knjige bile v drugih krajih, predvsem v krajih bolnišnic, kjer se je največ osebnih stanj, to je rojstev in smrti, dogajalo in tudi zajemalo v teh matičnih knjigah. Zato se je dogajalo to, da so računalniško vodene evidence prikazovale drugačne podatke, ali v imenu ali v priimku ali v kakršnemkoli drugem podatku o osebnem statusu posameznika. Nesporno pa smo postavili s staro ureditvijo v matičnih knjigah trditev, da pa so podatki o posamezniku, ki so vpisani v matično knjigo, pravzaprav tisti pravi. Kaj se je dogajalo v nadaljevanju! V nadaljevanju se je dogajalo to, da smo kot država mogoče nespretno popravljali tovrstne napake. Na nek način smo od državljanov in državljank zahtevali, da za popravke v matičnih knjigah plačujejo tudi takso. Z amandmajem k 25. členu pravzaprav ne delamo drugega, kot da povemo, da so naknadno vzpostavljene evidence, ki niso sledile podatkom iz ročno vodenih knjig, pravzaprav napaka države, ki v vnemi, ko je vzpostavljala nove evidence, ni uspela vsega preveriti tako, kot si je pravzaprav sama zadala za cilj. Zato je prav, da ta amandma sprejmemo in s tem onemogočimo prevalitev bremena plačevanja upravnih taks na posameznike, ki neke napake v postopku niso zakrivili. Še enkrat pa moram povedati, da čestitam predlagateljem, da so se za ta pogumen, sodoben zakon odločili. Pri tem se zavedam, da bo v bodoče, dokler tega registra ne bomo uspeli vzpostaviti, pred uradniki veliko dela. Vendar bomo v roku nekaj let dosegli stopnjo, ki nam jo bo marsikdo lahko zavidal. Hvala lepa!
Hvala! Želi še kdo besedo k členu 25? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo o členu 25. V razpravo dajem člen 28 in amandma skupine poslancev s prvopodpisanim Dušanom Vučkom. Kolega Dušan Vučko, prosim!
Hvala za besedo, predsedujoči. Kolegice in kolegi! 28. in 29. člen se nanašata na pravico do vpogleda v podatke in pravico do izpiska. Predlagani zakon je resda usklajen z Zakonom o varstvu osebnih podatkov, saj predstavljajo matične knjige in tudi matični register po novem občutljivo področje, predvsem z vidika osebnih podatkov. Cilj predlaganega zakona je zaščita podatkov pred neupravičeno uporabo in zlorabo le-teh, zaradi česar je treba zagotoviti tudi avtoriziran in selektiven pristop do podatkov. Vendar pa po mojem prepričanju in prepričanju tistih, ki so se podpisali pod predlog amandmaja, ni moč pristati na tako restriktivno tolmačenje Zakona o varstvu osebnih podatkov in v skladu s tem tudi na oblikovano rešitev, ki je bila v zakonu. Utemeljeni očitki letijo predvsem na dostopnost podatkov v primeru umrlih oseb. Predlog zakona namreč določa, da je v primeru, da vpisani ni več živ in v času svojega življenja ni izrecno prepovedal posredovanja svojih osebnih podatkov, da imajo pravico do vpogleda v njegove osebne podatke osebe, ki izražajo zakonit interes za uporabo teh osebnih podatkov, in če temu ožji družinski člani ne nasprotujejo. S tem določilom, če bi tako ostalo, bi bil dostop do teh podatkov ostalim osebam popolnoma onemogočen. Sami menimo, da je namen Zakona o varstvu osebnih podatkov v preprečevanju nezakonitih in neupravičenih posegov v zasebnost živečega posameznika. Zato zakon določa sodno varstvo, s katerim oškodovani lahko prepreči te posege in škodo,ki se mu povzroča. Ob tem se upravičeno postavlja vprašanje, kako se kršijo osebnostne pravice davno preminulega oziroma neupravičenega posega v njegovo zasebnost ter se mu na ta način povzroča škoda. Kakšna škoda je, na primer, povzročena z izdelavo rodoslovnega debla za njegove sorodnike? Ali, kako posega v zasebnost umrlega neki zgodovinar, ki želi za potrebe svojega znanstveno raziskovalnega dela preveriti njegove rojstne podatke? Z amandmajem zaradi teh razlogov določamo, da v primeru, da je od smrti vpisanega poteklo najmanj 20 let in v času svojega življenja ni izrecno prepovedal posredovanja svojih osebnih podatkov, da imajo ne glede na določbe zakona, ki urejajo varstvo osebnih podatkov, pravico do vpogleda v njegove osebne podatke tudi druge osebe, ki izkažejo, da bodo te podatke uporabljale v znanstveno-raziskovalne, kulturne ali publicistične namene. S poudarkom, da ožji družinski člani ne nasprotujejo temu vpogledu. S takšno določbo, kot je predlagana v 29. in 28. členu, menimo, da sledimo namenu 12. člena Zakona o varstvu osebnih podatkov, ki prepoveduje posredovanje osebnih podatkov o umrlih osebah, če niso izpolnjeni naslednji pogoji; umrli ne sme prepovedati posredovanja svojih osebnih podatkov, potrebna pa je tudi privolitev ožjih družinskih članov. Predlagana rešitev se zgleduje predvsem po odprtejših sistemih, ki veljajo v Evropi, ki jih na nek način upoštevajo potrebe družinskih in znanstvenih raziskav. Naj navedem dva primera: V Švici in na Češkem imajo dostop do teh podatkov vse osebe, ki imajo utemeljen neposreden interes. To so sorodniki, znanstveniki in tako dalje. Na Finskem, na primer, postanejo podatki javno dostopni 25 let po smrti vpisanega. S predlaganim amandmajem želimo zagotoviti učinkovitejše izvrševanje dveh pravic, ki se nam zdita pomembni, in sicer: pravice do informacije in pravice do znanstvene svobode. S predlagano ureditvijo - po našem mnenju -ne posegamo v osebnostne pravice oziroma zasebnost posameznika, ampak preprečujemo narodno kulturno in tudi znanstveno-raziskovalno škodo, ki bi jo povzročile nespremenjene določbe predloga zakona.
Hvala! Ali želi še kdo razpravo k temu členu? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo k členu 28. V razpravo dajem 29. člen in amandma isto podpisanega, prvopodpisanega Dušana Vučka, to je k členu 29. Želi kdo besedo? [[Nihče.]] Hvala lepa! S tem zaključujem razpravo o členih in amandmajih k tem členom. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje glasovali danes ob 16.30 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Ob 13.30 bomo nadaljevali sejo s 5. točko dnevnega reda. Vsem hvala za sodelovanje.
Nadaljevali bomo z delom državnega zbora. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O POPRAVI KRIVIC. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev. Pozdravljam državnega sekretarja Hinka Jenulla, ki mu dajem besedo.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci! Pred vami je predlog zakona o dopolnitvah zakona o popravi krivic, ki je predlagan zaradi tega, ker je Ustavno sodišče Republike Slovenije v lanskem letu v mesecu maju odločilo, da se drugi odstavek 10. člena in drugi odstavek 23. člena zakona o popravi krivic razveljavita. Zakon je bil sprejet leta 1996 in je za določene kategorije občanov, nekdanje politične zapornike, svojce po vojni pobitih in še nekaj sorodnih kategorij, določil posebna upravičenja in določil prvotno 18-mesečni rok, v katerem smejo postaviti zahtevek, da se jim ta upravičenja priznajo. V letu 2001 je bil ta rok podaljšan še za 10 mesecev in je potekel, po zakonski ureditvi, kot je veljala ob odločitvi ustavnega sodišča, 31. decembra 2001. Ustavno sodišče meni, da rok, kot je bil določen in je potekel, ni bil v skladu z načeli pravne države in ni omogočal, da bi tisti, ki jim je status zakon namenil, lahko ta status tudi v vseh primerih uresničili. To pa zaradi tega, ker je treba v konkretnem primeru upoštevati naravne, socialne in psihološke značilnosti velikega dela zainteresiranih, na katere je opozorilo tudi ministrstvo za pravosodje, ko je poročalo o številu zahtevkov, vloženih po izteku roka. Ustavno sodišče je prepustilo zakonodajalcu, da ali pusti rok povsem odprt ali pa da ta rok ponovno določi, tako da bo ustrezal naravi zahtevkov, za katere je določen. Vlada je kot predlagatelj vložila predlog, v katerem je prvotno predlagala rok do konca tega leta. Vendar pa glede na potek zakonodajnega postopka in ker je bil pred tem zakonom obravnavan drug zakon, ki naj bi urejal nekatera vprašanja, pa se je zato ta postopek zavlekel, vlada podpira rešitev, kot jo je oblikoval matični odbor, da se z dopolnitvijo zakona oba roka, ki sta bila razveljavljena, sedaj podaljšata do 31. decembra 2004. Na tak način bo rok za uveljavitev upravičenj, ki jih zakon daje, upoštevajoč celotno trajanje zakonske ureditve od začetka do izteka roka, skupno 8 let 1 mesec in 22 dni, kar štejemo za primerno glede na naravo zahtevkov. Hvala!
Hvala državnemu sekretarju za podano uvodno obrazložitev. Predlog zakona je obravnaval odbor za notranjo politiko kot matično delovno telo. Prosim poročevalca odbora, da poda poročilo. Želi besedo? Določen je kolega Franc Sušnik, ki ga ni tu. Bo kdo drug namesto njega? [[Ne.]] Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo dajem po vrsti prijavljenih, in sicer Franciju Rokavcu, SLS.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Predstavnik vlade, spoštovane poslanke in poslanci! V poslanski skupini sicer načelno podpiramo predlog dopolnitve zakona o popravi krivic. Namreč, menimo, da je nujno potrebno podaljšati rok za vložitev zahtevkov, kakor tudi rok za vlaganje revizije na podlagi že omenjene odločbe ustavnega sodišča. Pri tem pa se sprašujemo, ali je tudi rok 2004 tisti pravi rok, da mogoče spet ne bo prišlo do podobne situacije v naslednjem mandatu, ko bo naslednji mandat tega državnega zbora lahko spet pred odločitvijo, ali zaradi posameznika, ki mu je bila kršena ta osnovna ustavna pravica, ne bo mogel uveljavljati svojih zakonitih zahtev. Zato se ponovno sprašujemo, ali je tudi rok, sploh določitev roka primerna osnova glede na odločbo ustavnega sodišča. Pri tem bi poudaril tudi sledeče, da se je po zadnji spremembi in dopolnitvi zakona o popravi krivic oziroma podaljšanju roka do današnjih dni povečalo število zahtevkov za več kot polovico. To neodvisno kaže na to, da je še veliko primerov državljank in državljanov, ki niso izkoristili te možnosti po zakonu, ki jo daje zakon o popravi krivic. v poslanski skupini se sprašujemo predvsem to, ali je verjetno še vedno pomanjkanje informiranja. Namreč, dovolj zgovorno je, da obrazca za vlaganje zahtevkov ni možno dobiti nikjer na lokalni ravni: ne na občinah ne na upravnih enotah. Tako da bi bilo potrebno tudi pri organizaciji in izvedbi tega zakona poskrbeti za boljšo informiranost oziroma dostopnost vsem državljankam in državljanom, ki imajo možnost, da izkoristijo svojo pravico po zakonu o popravi krivic, da to tudi lahko izpolnijo. Pri tem pa v poslanski skupini ponovno opozarjamo, da tudi ta dopolnitev zakona ne rešuje enega od vprašanj. Mislim, da bi bilo potrebno, da bi resorno ministrstvo in vlada še posebej proučila določili tretjega odstavka 2. člena, prvega odstavka 22. člena in potem naprej. Ker vidim, da je čas potekel, samo na kratko - da zaključim, gospod Anderlič, zaključno misel, če mi dovolite. Namreč, vsi bivši politični zaporniki ali svojci ubitih, če so bili obsojeni pri vojaških sodiščih v drugih republikah, ne morejo uveljavljati revizije postopka po zakonu o popravi krivic. Zato bi bilo potrebno, da bi vlada in pristojno ministrstvo tudi to vprašanje v bodoče uredila. Hvala!
Hvala. Sašo Peče bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim!
Spoštovani prisotni! Ustavno sodišče je - sem počakal, da se je gospod Anderlič umiril - ustavno sodišče je povedalo svoje. Državni zbor in vlada Republike Slovenije sta že kar nekajkrat podaljšala rok. V naši stranki ocenjujemo, da osemletni rok, kolikor ga obstoječi zakon dovoljuje z morebitnim sprejemom tegazakona, zadošča vsem upravičencem, da izkoristijo "svoje pravice", ki jim jih nudi ustavna ureditev oziroma zakonodajna ureditev v okviru naše države. Prav tako ocenjujemo, da administrativna ovira oziroma obrazci, o katerih je govoril predstavnik ljudske stranke pred menoj, ne bi smeli biti vzrok za podaljšanje še prek leta 2004, temveč bi moral biti v neke vrste parlamentarni demokraciji dovolj sklep državnega zbora, da se vsem organom na ravni lokalnih skupnosti določi, da te obrazce morajo dobiti. To je, kar se tiče predloga ljudske stranke, ki je smiseln. Po drugi strani je pa treba opozoriti, da vsaj v okviru nacionalne stranke zelo neradi sprejemamo zakone, ki imajo v svoji obrazložitvi pod zaporedno številko 3, to je ocena finančnih posledic, nejasno sliko. Verjetno drži argument, da je finančno sliko nemogoče opredeliti oziroma jo je nemogoče oceniti. Zato smo v okviru proračunov za prihodnja leta ustvarili neke vrste sklad. Po drugi strani pa mogoče kot kritika vladi, če se z omenjeno materijo ukvarja že šest oziroma sedem let. Ocenjujemo, da bi lahko neko okvirno sliko že podali. Verjetno je pristop k tovrstnim vprašanjem res odvisen predvsem od arhivov, ki omogočajo vpogled v udeležence v nekdanjih procesih. Od tu pa sledi, da enako kot pri zakonu o vojnih grobiščih v Slovenski nacionalni stranki krivdo pripisujemo nesposobnosti pogajanja Slovenije z državami, ki izhajajo iz nekdanje Jugoslavije. Zaradi mnenja ustavnega sodišča in zaradi ocene, da osemletni rok zadostuje za prijavo in za to, da upravičenci iz naslova tega zakona dobijo svoje nadomestilo, zakonu ne bomo nasprotovali. Hvala.
Hvala vam. Besedo dajem Maksimiljanu Lavrincu za predstavitev stališča LDS.
Hvala za besedo. Bom krajši, ker je bila večina zadev povedanih. Torej, ko je vlada vložila ta zakon v proceduro, se je pisalo leta 1992. Potem, ko smo prebrali to ustavno odločbo in ugotovili razloge za takšno odločitev ustavnega sodišča, smo se v poslanski skupini dogovorili, da predlagamo strankam, ki so zastopane v odboru za notranjo politiko, da se ta rok podaljša do konca leta 2004. Moram reči, da je predlog naletel na odobravanje praktično vseh strank. No, nekateri mislijo, da bi ta rok podaljšali do leta 2010. Pri nas smo ocenili, da je osem let, kolikor je zdaj bilo oziroma bo vsega skupaj na voljo za uveljavljanje teh pravic, dovolj. To je prvo. Drugo, da je politična klima precej drugačna, kot je bila morda na začetku in da tudi tisti, ki se do sedaj niso nekako upali pristopiti in začeti tega postopka, to lahko storijo. Obenem pa smo razmišljali tudi v to smer, da če bi ta rok podaljšali prekomerno, torej praktično pustili brez omejitev, na ta način vabimo celo tiste, ki niso upravičeni do pravic, ki izhajajo iz tega zakona, da pa vseeno poskušajo. To je prvo. Drugi razlog, ki nas je navedel k temu, da se neki končni rok mora postaviti, so tudi finančne obveznosti. Namreč, enkrat se mora vedeti, koliko je država tem ljudem dolžna. Tretji razlog je, da če bi rok podaljševali oziroma sploh pustili odprt, bi na neki način dali potuho upravnim organom, da mečkajo - da tako rečem - z upravnimi postopki. Tako pa ocenjujemo - kot sem rekel - da je ta rok, do konca leta 2004, zvrhano dovolj dolg. Navsezadnje gre samo za to, da se te vloge vložijo. Postopki, takšni in drugačni, se pravi, najprej ta upravni in potem po sodni poti, v kolikor ne bi bil kdo zadovoljen, bo teklo še naprej. Tako, da bomo podprli takšen predlog zakona, kot je tu pred nami, ta dopolnjen predlog. Ne bomo podprli nobenih amandmajev, ki gredo v daljšanje tega roka. Hvala lepa.
Hvala vam. Besedo ima še Bogomir Vnučec, stranka mladih, za stališče poslanske skupine. Prosim!
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Preveč pogosto se srečujemo v tem državnem zboru z raznimi popravki, ki nam jih nalaga ustavno sodišče. Včasih zato, ker nam tako ustreza, včasih pa zato, ker takrat, ko se je sprejemalo temeljni zakon, ni bolo volje, da bi se vnesle določene spremembe oziroma predlogi, ki niso vsem povšeči. Kar se tiče tega zakona, se nam zdi, da je skrajni čas, da se končno razčisti z raznimi in drugačnimi krivicami. Kajti pred nami je veliko novih nalog, ki nam jih nalagajo nove integracije v Evropsko unijo in v zvezo Nato. Zato menimo, da je potrebno za nazaj zadeve urediti. Zdaj, kakšen je ta datum, ali je ta ustrezen, da se ne bomo spet srečevali z nekimi sklepi ustavnega sodišča, da je bil prekratek - mislim, da je treba tudi to razčistiti. Glede na to, da smo zdaj že skoraj na polovici letošnjega leta. Leto 2004 se hitro bliža, vemo pa tudi, kako je z uradniki na upravnih enotah in v drugih državnih institucijah, ki bodo to urejale in kakšna je njihova usposobljenost oziroma volja za reševanje teh problemov. Tako, da je tukaj potrebno razmisliti o tem datumu, ali je ta ustrezen, ali je še zmeraj prekratek, da se končno res lahko ukvarjamo z novimi zadevami, ki zadevajo vse nas, predvsem pa mlade. Hvala.
Hvala vam. To so bila stališča poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne, 24.3.2003. V razpravo dajem 1. člen in amandma poslanske skupine Nove Slovenije k temu členu. Želi kdo besedo? Kolega Janez Podobnik, prosim.
Hvala, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Pri tem amandmaju in temu členu, ki pač govori o podaljšanju roka, se meni kot poslancu postavlja načelno vprašanje: Ali nas je ustavno sodišče s svojo odločitvijo zavezalo, da sploh postavimo rok? Jaz nisem razumel ustavnega sodišča in njegove odločbe na način, da sedaj kot državni zbor moramo priti z rokom. Morda sem narobe bral odločbo. Ampak bi vprašal tiste, ki ste pač predlagali. Pozdravljam, da se to uredi, da se ta tema odpre tudi na seji. Menim, da je v principu poprava krivic in s tem, da določiš rok, do kdaj lahko tisti, ki se mu je neka krivica zgodila, vloži zahtevo preko dogovorjenega postopka - v nasprotju s samim seboj in tudi v nasprotju z resolucijo Sveta Evrope 1996. Dokler sem živ, imam pravico, da to naredim. Prepričan sem, da če se bo nekdo na ustavno sodišče pritožil 1.1.2005, bo zopet dobil, saj bodo vsi pogoji enaki. Krivica je vedno, dokler je ne popraviš. Krivica ostane vedno neizpolnjena, dokler jo popraviš. Pravzaprav je ta pot nepotrebna. Mislim, da ni bilo potrebno, da smo na tak način pristopili. Moram pa reči, da se morda še vedno premalo ve, ko se govori, da je država dolžna - upam, da niso med nami poslanci in poslanke, ki bi mislili, da se pač preko državnega proračuna to pokriva. Ko so se naši kolegi in kolegice pred desetletjem odločali za lastninski model, so rekli, da bodo 10% denarja od slovenskega gospodarstva dali v slovensko odškodninsko družbo. Tu je vir za te krivice. Zato je treba to tukaj jasno povedati. Druga zadeva - upam, gospod državni sekretar, da boste potrdili - da bodo na vseh upravnih enotah obrazci, da bodo naši državljani in državljanke izenačeni z drugimi zakoni. Slišim, da obrazcev ni. To pa je dvolično. Obrazci bi morali biti na vseh upravnih enotah. Gospod državni sekretar, upam, da imate ta podatek, da se tudi obrazci na upravnih enotah. Kajti, če niso, so potem ljudje drugorazredni državljani, tisti, ki bi se radi na podlagi teh določb, da bi pač dosegli popravo krivice. Sem pa slišal, da se včasih zgodi, da ne samo, da ni na upravnih enotah, da ni nikjer za dobiti teh obrazcev, da jih ni za dobiti ne na občinah, ki bi samo nekako pomagale svojim občanom. Ne vem sploh, kje potem ljudje najdejo te obrazce. Hvala lepa.
Hvala. Kolega Diaci, niste prijavili sicer razprave, tako da zaenkrat vam ne morem dati besede, ker je čas omejen. Ali še kdo od prijavljenih k 1. členu želi razpravo? Če ne, zaključujem razpravo o 1. členu in dajem v razpravo člen 2 in amandma poslanske skupine Nove Slovenije k temu členu. Želi kdo o členu 2 razpravo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo o členu 2. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora glasovali danes ob 16.30 uri. S tem prekinjam točko dnevnega reda.
Kolegice in kolegi! Nadaljujemo s sejo državnega zbora, s 6. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVI ZAKONA O ORGANIZACIJI IN FINANCIRANJU VZGOJE IN IZOBRAŽEVANJA, skrajšani postopek. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom, ki mu dajem besedo za uvodno obrazložitev. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani minister s sodelavci, kolegi poslanci! Danes obravnavamo spremembo zakona o financiranju vzgoje in izobraževanja, s katerim posegamo na področje zagotavljanja primerljivih in enakopravnih pogojev dijakom in študentom iz oddaljenih okolij do izobraževalnih ustanov. S sprejemom tega zakona bi se pomembno znižali očitni in veliki stroški, ki jih imajo družine iz podeželja, če želijo zagotoviti izobraževanje svojih otrok in jim dati pogoje za enakopravno vključitev v slovensko družbo. Zakon zadeva izključno vozače, torej tiste, ki nimajo sobe v dijaškem ali v študentskem domu, niti v zasebnih sobah in so se prisiljeni voziti. Gre torej predvsem za dijake iz podeželja iz področij, kjer ni pomembnih izobraževalnih ustanov in kjer praviloma ni na razpolago dovolj, še manj pa kvalitetnih delovnih mest in ker so tudi druge dobrine, pomembne za današnji čas, na razpolago v zelo omejenih količinah. Delovnih mest je na podeželju izrazito manj. Izrazito slabšiso tudi pogoji življenja, zato prebivalstvo dnevno migrira in na koncu tudi emigrira. Še posebej so tem gibanjem podvrženi najprodornejši, to je mladina, ki nima ustaljenih korenin in zato hitro odreagira na prednosti in priložnosti, saj se ni pretirano voljna ukvarjati z nepotrebnimi problemi, težavami in bremeni, ki jih prinaša življenje na deželi. V procesu izobraževanja so prevozni stroški do srednjih šol in fakultet ter bivanjski stroški v domovih ključni oziroma daleč največji strošek izobraževanja po osnovni šoli. Vsi ostali stroški skupaj ne dosegajo stroškov bivanja ali prevoza. Seveda so ti stroški rezervirani le za družine iz oddaljenih krajev. Izobraževanje po osnovni šoli še dodatno poglobi izjemno veliko razliko med mestnimi in podeželskimidružinami in še bistveno poslabša ekonomski položaj podeželskih družin. Prav ti stroški so največkrat največji omejitveni faktor pri vpisih v nadaljnje šolanje. Pogosto so primeri, da družine teh stroškov ne zmorejo, ali pa le zmorejo za enega otroka in da se sposobni otroci vpisujejo v manj zahtevne programe bližje domu ali pa iščejo takojšnje zaposlitve. Poleg položajne diskriminacije se pojavlja še diskriminacija v družini, saj morajo družine zaradi pomanjkanja sredstev radikalno poseči v kariero svojih otrok, ker jim ne morejo omogočiti izobraževanja, ki bi bilo ustrezno njihovim sposobnostim in željam ustreznega izobraževanja. Menim, da to podpirajo kolegi poslanci, ki so sopodpisniki zakona, da je zakon potreben in da je potrebno te kričeče razlike med mestom in podeželjem zmanjšati. Tem stroškom, tudi v tujini, posvečajo veliko pozornost, celo mediteranska Portugalska, pa Avstrija in ne samo razvite skandinavske dežele pokrijejo večji del ali pa celo vse tovrstne stroške. Zato menim, da je potreben znatno korenitejši poseg, kot ga bo dopustil zakon. Še beseda o finančnih posledicah. Če bi bila sprejeta prvotna verzija, bi bilo potrebnih cca 7 milijard letno. To pomeni, da bi menedžerska ekipa Elana lahko samo z nagradami, ki si jih je vzela za svoje delo, pokrila tri mesečne stroške vsem upravičencem po tem zakonu, izginula javna sredstva v projektu SIB banke pa celoletne stroške za vse upravičence. Javnega denarja je torej več kot dovolj. Prenameniti ga je potrebno za prave namene. Ni ravno najboljši izkaz te politike, da se jemlje najbolj obremenjenim družinam. Dopolnjen predlog odbora za šolstvo znižuje obseg potrebnih sredstev in obveznosti države, s tem pa pomoč družinam za približno trikrat. Skratka, dober namen zakona in predlagateljev iz štirih poslanskih skupin bo precej zvodenel. Z amandmajem poslanskih skupin Socialdemokratske stranke in Nove Slovenije, če bo sprejet, se bo rešitev precej izboljšala in se približala osnovnemu predlogu. Ob koncu bi se rad še zahvalil združenjem, društvom in pa posameznikom, tudi poslancem, kolegom poslancem za podporo, s katero se je pripomoglo, da se ta zakon danes obravnava. Hvala lepa.
Hvala. Predlog zakona je obravnaval odbor za kulturo, šolstvo, mladino, znanost in šport kot matično delovno telo. Predsednik tega odbora gospod Rudolf Moge bo podal poročilo odbora. Prosim.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. Gospod minister z ekipo, spoštovane poslanke in poslanci. Odbor je obravnaval zakon. Do obravnave na odboru smo prejeli tudi dopise Dijaške organizacije Slovenije, Skupnosti dijaških domov Slovenije, Študentska organizacije Univerze v Ljubljani, mnenje Vlade Republike Slovenije, mnenje odbora za finance in monetarno politiko ter mnenje zakonodajno-pravne službe. Jože Tanko je v imenu predlagateljev opozoril na stroške, ki bremenijo družine z več otroci in družine s podeželja, katerih otroci se šolajo v srednješolskih centrih, ki so praviloma v mestih. Omenil je, da je zakon potrebno dopolniti z amandmaji, ki so posledica mnenja zakonodajno-pravne službe. Minister Gaber je omenil, da so v okviru koordinacije znotraj vlade že pripravili osnutek Pravilnika o subvencioniranju prevozov dijakov in študentov višjih šol in v njem kot kriterije za dodelitev subvencije postavili: prvič - status vajenca, dijaka ali študenta višje šole, drugič - socialni kriterij kot temeljni kriterij in tretjič - oddaljenost šole od kraja bivanja. Dejal je, da če bi bil zakon dopolnjen z uvedbo kriterijev, bi vlada zakon verjetno podprla. To se je z dopisom, ki ste ga dobili, tudi zgodilo. Jožef Kavtičnik je predlagal odboru, da sprejme amandma, ki bi višino subvencije s 60% zvišal na 70% in uvedel kriterije za dodelitev štipendije, kot so socialni status vajenca, dijaka oziroma študenta višje šole, oddaljenost šole od kraja stalnega prebivališča, možnost bivanja v dijaškem domu. Zakonodajno-pravna služba je pri obravnavi amandmajev opozorila na legalitetno načelo, ki med drugim pomeni tudi to, da mora imeti podzakonski predpis vsebinsko podlago v zakonu. Kar pomeni, da mora zakon urejati vsaj osnovne pogoje oziroma kriterije in merila, ki jih potem podzakonski akt le razdela. Na podlagi razprave in na podlagi mnenja zakonodajno-pravne službe je odbor pripravil in sprejel amandma k 1 členu brez glasu proti. Podprl je tudi amandma poslanske skupine Socialdemokratske stranke k 2. členu brez glasu proti. Brez glasu proti je sprejel tudi dopolnjen predlog zakona, ki ga bomo po vsej verjetnosti danes sprejeli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Z nami je minister za šolstvo, znanost in šport s sodelavci. Dajem mu besedo.
Hvala, gospod podpredsednik. Gospe in gospodje! Vlada podpira dopolnjen predlog zakona o dopolnitvi zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, ki ga je odbor za kulturo, šolstvo, znanost in šport sprejel na svoji seji dne, 5.3.2003. S sprejetimi dopolnili je namreč vsebinsko odbor povzel stališča, ki jih je vlada podala ob svojem prvem mnenju o predlogu zakona. Ministrstvo je ob sodelovanju še z dvema ministrstvoma že pripravilo tudi osnutek pravilnika, o katerem govori zakon, ki je v obravnavi. V njem poskuša zagotoviti nadaljevanje splošne subvencije, ki izhaja iz statusa dijaka, v nekaj nižji meri, kot je bilo temu doslej, in subvencijo, ki izhaja iz socialnega položaja, oddaljenosti dijaka od kraja šolanja in upošteva tudi možnost bivanja v dijaškem domu. Pričakujemo, da bomo jeseni že lahko začeli uresničevati zakon na ta način, da bo povečana pravičnost subvencioniranja v Republiki Sloveniji, pravičnost subvencioniranja prevozov. Hvala.
Hvala ministru. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Najprej dajem besedo poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke, Sašu Pečetu. Prosim.
Spoštovani prisotni! Iz vsega povedanega s strani predstavnika odbora, s strani ministrstva in predlagatelja ne verjamem, da bi ta zakon ne doživel podpore. V Slovenski nacionalni stranki nas je ob obravnavi tega zakona v osnovni obliki, kot ga je podal kolega Tanko, vodila predvsem misel, da je znanje bogastvo in da je treba to bogastvo med ljudi širiti in ga dajati. Da bodo lahko prek znanja, posebej na podlagi nedeljske odločitve, torej ob vstopu v Evropsko unijo, Slovenkein Slovenci tudi na področju znanja kot dolgoročnega vira uspeha v naši državi zagotovili svetlo prihodnost. Minister je pred mano govoril o pravilniku, ki je pripravljen. No, ta pravilnik je predstavljal za poslansko skupino Slovenske nacionalne stranke edino vprašanje v okviru zakona. Prišli smo do ugotovitve, da je vse odvisno od pravilnika, s katerim se določi postopek in kriterije za subvencioniranje in podobno. Ampak, če je minister danes ugotovil, da je pravilnik v zaključni fazi, potemtakem tudi v okviru poslanske skupine SNS ne vidimo razlogov, zakaj bi omenjenemu zakonu nasprotovali. Je pa res in v naši poslanski skupini pozdravljamo tako predlagatelja, za katerega ocenjujemo, da je s svojim prvim korakom pristopil k reševanju neke materije, ki se je negativno odražala v oddaljenosti lokacije in v obliki določene socialne kategorije; kakor tudi odločitev odbora, ki je določene smernice poudaril, spremenil, po naši oceni v korektni smeri in pa v "hitrosti" pristojnega ministra. Zato, ravno zaradi vedenja, da je znanje bogastvo, bomo v Slovenski nacionalni stranki predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala. Besedo dajem mag. Majdi Potrata za stališče poslanske skupine združene liste.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice poslanke, spoštovani poslanci, minister in sodelavca! Predlagatelji so predlog zakona o dopolnitvi zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja vložili kmalu zatem, ko je bil podoben predlog zakona po opravljeni splošni razpravi na seji državnega zbora zavrnjen. Čeprav je bilo v razpravi večkrat mogoče slišati argumente v prid namenu predlagateljev, da skušajo reševati problematiko, povezano s programsko usmerjenostjo države na poti v družbo, temelječo na znanju, torej je znanje bistvenega pomena za posameznikov položaj v družbi in ni bilo zaslediti nasprotovanja temu, da se to v ustrezni obliki vključi v zakon, pa predlog ni ponudil ustreznih rešitev. Čeprav so tudi predlagatelji utemeljevali, zlasti socialno neenakost kot razlog za predlagano subvencioniranje šolskih prevozov in je le-to potemtakem predvsem socialni instrument, s katerim bi ublažili neenakost do dostopnosti šolanja za vse tiste, ki jim slabši materialni položaj preprečuje ali otežuje pot do znanja, niso predvideli nobenih meril, po katerih bi bilo mogoče to pravico uveljaviti. Zato smo v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov pričakovali, da bo drugi predlog te pomanjkljivosti odpravil. Vendar je šele z dopolnili na seji odbora dobil tiste prvine, ki smo jih razpravljavci pričakovali že pri prvem. Za podporo dopolnjenemu predlogu zakona se bomo v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov odločili, ker so po ministrovih besedah sredstva za subvencioniraneprevoze za vajence, dijake in študente višjih šol zagotovljena, ker so določena merila, po katerih gre vendarle za pravico, ki upošteva socialni položaj upravičenca, ker na višino vpliva oddaljenost kraja bivanja, ker kot merilo ni zanemarjena možnost bivanja v dijaškem ali študentskem domu in ker je določen rok, v katerem mora ministrstvo pripraviti Pravilnik o subvencioniranju mesečnih vozovnic za dijake in študente višjih šol. Ob predlogu zakona pa so se odprla še druga vprašanja, ki so opozorila na različne vidike skrbi in pomoči države, zlasti srednješolski populaciji, in o katerih bi bilo prav tako treba razmišljati in jih ustrezno regulirati. Ob dopisu dijaške in študentske organizacije, ki sta vsaka zase podprli predlagano zvišanje subvencij za prevoze, se zdi posebne pozornosti vreden dopis ravnateljev dijaških domov, ker daje misliti vsaj dvoje, in sicer: prvič, da predlagane subvencije ne smejo postavljati v slabši položaj tistih dijakinj in dijakov, ki se odločajo za bivanje v dijaških domovih, ker jim tam lahko omogočijo več časa za učenje, boljši izkoristek časa in zato tudi več možnosti za izvenšolske dejavnosti. Torej, ne smemo spregledati tistih sugestij ministrstvu, ki so šle tudi v smer možnih znižanj oskrbnin v dijaških domovih. In drugič, da morajo biti subvencionirani tudi prevozi iz kraja bivanja v dijaški dom. Dopolnjenega predloga k zakonu vloženega amandmaja ne bomo podprli, ker bo merila, izhajajoča iz socialnega položaja upravičenca, določal pravilnik. Hvala.
Hvala. Stališče poslanske skupine SLS bo podal kolega Janez Podobnik.
Hvala, podpredsednik. Kolegice in kolegi, gospod minister s sodelavci! V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke imamo enako stališče, kot smo ga imeli že pred nekaj meseci, ko je isti predlagatelj kot poslanec predlagal, da se dopolni veljavni zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Rad bi spomnil, da je takrat, mislim, da dr. Gaber še v funkciji poslanca napovedoval možni kompromis. Ta kompromis naj bi se skrival v podzakonskem aktu, ki ga sprejme minister, in le-ta določi postopke in kriterije, ko se pač določa višino subvencij za prevoze vajencev, dijakov in študentov višjih šol, ki se šolajo v oddaljenosti 5 kilometrov ali več od kraja bivanja. No, potem večina nekako ni podprla rešitve. Zaradi vztrajnosti predlagatelja imamo danes pred seboj zakon z relativno enako vsebino, z zelo enakim namenom in vmes tudi, bi rekel, presenetljivo pozitivno vlogo matičnega odbora za finance, ki je - spomnim se, ker sem bil na tej seji delovnega telesa - svetoval, da se rešitve v zakonu prek amandmajev preoblikujejo tako, da bo za izvajanje zakona mogoče zagotoviti potrebna finančna sredstva s prerazporeditvijo sredstev v že sprejetem državnem proračunu za leto 2003. Zelo pomembna in pozitivna sprememba ter napotitev našega finančnega odbora. Ta je bila zelo pozitivno sprejeta na samem odboru. Istočasno pa je tudi minister oziroma vlada prišla z rešitvijo, ki je skrita v tem podzakonskem aktu. Poslanska skupina bo podprla predlagani zakon. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke tudi menimo, da s tem zakonom na nek način odgovarjamo na, rekel bi, zelo pogumno in tudi izvirno opozorilo varuha človekovih pravic letos, ko je nastopil v državnem zboru, da v Sloveniji na nekaterih področjih obstaja tudi tako imenovana regionalna diskriminacija. Res obstaja. Ta zakon je odgovor zakonodajalca na regionalno diskriminacijo. Tu se postavlja samo vprašanje, ali je socialni položaj ključni kriterij. Ne more biti socialni položaj ključni kriterij. Življenje je bolj komplicirano. Tu je treba opozoriti, da je treba najti način - prepričan sem, da bo to v teh kriterijih in postopkih zapisano - število upravičencev v družini, če se istočasno šola večje število otrok, mora imeti zelo močan element, ki mora preseči zgolj element socialnega kriterija. Zato bomo podprli zakon. Slišim pa, da amandma, kot ga predlagajo kolegi Socialdemokrati, ne bo dobil večine. Zato upam, da bo usmeritev tega amandmaja dobila svoje ozadje v podzakonskem aktu ministra. Hvala lepa.
Hvala. Jožef Kavtičnik bo podal stališče poslanske skupine LDS.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani minister s sodelavci, spoštovane kolegice in spoštovani kolegi! Ustvarjanje, uporaba in trženje znanja postajajo ključni dejavniki v današnjem času. Z našimi dejanji in skupnimi napori hočemo dokazati in doseči na znanju temelječo družbo. Naši cilji so znani: čim večjemu številu ljudi omogočitikvalitetno izobrazbo, kajti le-ta je bistven dejavnik ekonomskega, socialnega in kulturnega razvoja. Dostop do izobrazbe pa je bil tudi povod za dopolnitev zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Prvič smo se s to problematiko v državnem zboru srečali na decembrski seji. Danes obravnavani zakon je v prvotni obliki predlagal spremembe, ki naj bi subvencioniranje šolskih prevozov dijakov in študentov za vse enako uredile z zakonom. Zvišala pa bi se tudi višina subvencije mesečnih vozovnic. Ker v proračunu za leto 2003 in 2004 nismo zagotovili dovolj sredstev, da bi lahko takšno obliko predloga zakona brez škode na drugih področjih realizirali, smo poslanci Liberalne demokracije Slovenije z amandmajema predlagali odboru spremembo zakona, ki ima dva člena. Takšna sprememba bo omogočala subvencijo za prevoze vajencem, dijakom in študentom višjih šol ob upoštevanju različnih kriterijev. V poslanskem klubu Liberalne demokracije smo mnenja, da je namen predlagateljev dopolnitve zakona dober, vendar pa rešitve niso prave. Že v razpravi na odboru za šolstvo, mladino, znanost in šport ter na odboru za finance smo se zavzemali za to, da bi rešitev problematike uredili s postopki in kriteriji, ki bi temeljili na načelu socialne pravičnosti in hkrati finančnih možnosti v okviru proračuna. Člani odbora za šolstvo, mladino, znanost in šport smo oblikovali amandmaja, ki naj bi v čim večji meri pripomogla, da cena mesečne vozovnice prevozov vajencem, dijakom in študentom višjih šol ne bi predstavljalaovire na poti do znanja. Skušali smo doseči, da največ sredstev pridobijo tisti, ki so do pomoči tudi upravičeni. V amandmaju k 1. členu smo oblikovali kriterije, po katerih naj bi se sredstva delila, odvisno od socialnega položaja upravičenca, oddaljenosti od kraja šolanja ter možnosti bivanja v dijaškem oziroma študentskem domu. Nadaljnje rešitve pa bodo v rokah ministrstva za šolstvo, znanost in šport, ki bo natančneje oblikovalo Pravilnik o subvencioniranju mesečnih vozovnic za vajence, dijake in študente višjih šol. Menimo, da je pri višini subvencij potrebno upoštevati vse kriterije, podane k 1. členu dopolnitvenega predloga zakona. V poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije zato ne podpiramo amandmaja poslanske skupine Socialdemokratske stranke, ki kot edini obvezni kriterij poleg oddaljenosti od kraja bivanja upošteva le število istočasno šolajočih otrok v družini. Slednji kriterij je le eden izmed socialnih kriterijev, ki pa jih natančneje razdela že omenjeni Pravilnik ministrstva za šolstvo, mladino, znanost in šport. V poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije bomo podprli dopolnjen predlog zakona, kot je bil oblikovan na seji odbora za šolstvo, mladino, znanost in šport. Hvala.
Hvala. In še skupina Stranka mladih Slovenije. Bogomir Vnučec bo podal stališče te skupine.
Hvala za besedo gospod podpredsednik. Spoštovana predstavnika ministrstva, kolegice in kolegi. V Stranki mladih Slovenije pozdravljamo kompromisni predlog zakona o dopolnitvi zakona o organizaciji in financiranju in vzgoje in izobraževanja, s katerim želimo predlagatelji urediti problematiko, ki smo ji v naši stranki v preteklosti namenili veliko pozornosti. To je subvencioniranje prevoza dijakov in študentov, ki se izobražujejo izven kraja stalnega bivališča. V proračunih preteklih let smo namreč z amandmaji za povečanje teh sredstev želeli zagotoviti enakopravnejšo dostopnost do izobraževanja tudi tistim dijakom in študentom, ki v mestih bivanja nimajo izobraževalnih ustanov. Žal takrat naši amandmaji niso dobili zadostne podpore kljub temu, da sta bila pri predstavitvih vladnih proračunskih prioritet vedno na prvem mestu decentralizacija in enakopravno dostopno izobraževanje. Pri odločanju o podpori predlaganim spremembah zakona je po našem mnenju ključno, ali je država pripravljena prisluhniti stiskam dijakov in študentov oziroma njihovim staršem, ki finančno preprosto ne zmorejo bremen plačevanja stroškov prevozov v šolo. Kot vemo, to še zdaleč niso vsi stroški, ki jih imajo starši teh otrok. Vendar pa so edini, ki so pogojeni s tem, kje otroci stanujejo. Prav zaradi tega dejstva v Stranki mladih Slovenije menimo, da je država tista, ki mora to neenakost odpraviti. Dosedanje 17% subvencioniranje je prenizko, saj veliko večino stroškov prevozov plačujejo starši. V kolikor bi država dejansko zagotavljala enake možnosti dostopa do izobraževanja vsem državljanom, bi teoretično morala stroške prevoza plačati v celoti. Glede na možnosti proračuna pa ocenjujemo, da je predlagana višina subvencije, ki je usklajena na odboru, primerna in mora biti pogojena s socialnim položajem upravičenca, oddaljenostjo od kraja šolanja in možnostjo bivanja v dijaškem oziroma študentskem domu. Ta predlog je dober, sprejemljiv in bo vsaj malo omilil stiske velike večine šolajoče mladine, katerih edina nesreča je to, da ne stanujejo v mestih z ustreznimi izobraževalnimi ustanovami. Predlog zakona bomo v poslanski skupini Stranke mladih podprli. Hvala.
Hvala. To so bila stališča poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jih bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne, 19.3.2003. V razpravo dajem 1. člen in amandma poslanskih skupin SDS in Nove Slovenije k temu členu. Želi kdo besedo? Ne vidim želje po razpravi, zato zaključujem. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje odločali danes ob 16.30 v okviru ostalih glasovanj. Prekinjam to točko dnevnega reda. Sejo bomo nadaljevali ob 16.30 uri. Hvala lepa za sodelovanje predstavnikom vlade in drugim.
Spoštovane kolegice in kolegi! Predstavniki vlade! Dovolite, da nadaljujemo z delom državnega zbora. Prešli bomo na točko glasovanja po včerajšnjem in današnjem dnevu. Preden začnemo z glasovanji, bi vas želel obvestiti o naslednjem. Predsednik odbora za zunanjo politiko nam sporoča s pismom naslednje: Odbor za zunanjo politiko je na današnji jutranji seji končal obravnavo predloga deklaracije državnega zbora v zvezi z iraško krizo in predlaga državnemu zboru, da jo obravnava in sprejme. Posvetoval sem se z vodji poslanskih skupin LDS, Združene liste, SLS, DeSUS, SDS in NSi ter pri vseh dobil podporo po nameri, da predlog deklaracije obravnavamo še danes, takoj po glasovanjih. Ocenjujem, da bi čim prejšnji sprejem deklaracije ustrezal pričakovanjem mnogih državljank in državljanov Republike Slovenije, ki jih dogajanje v Iraku upravičeno vznemirja. Predlagam, da državni zbor odloči o mojem predlogu ter da v nadaljevanju opravi tudi razpravo in odločanje. Na podlagi prve točke 65. člena poslovnika bom ta predlog dal na glasovanje. Opozoril bi, da predlog ne bo sprejet, če bo nasprotovala več kot ena tretjina poslancev. Želi v tej zvezi predsednik odbora besedo? [[Ne.]] Predsedniku odbora dajem najprej besedo.
Hvala lepa. Gospod predsedujoči, zahvaljujem se vam, ker ste predstavili besedilo dokumenta, ki sem vam ga posredoval. Ta deklaracija je bila vložena v proceduro že v petek. Danes je torek. Če bo vse teklo tako, kot je bilo sprejeto na včerajšnjem začetku seje državnega zbora, bo to na vrsti v četrtek. Verjamem, da je za to deklaracijo veliko dobrih namenov in predvsem želja, da ukrepamo v realnem času, ne pa post festum. Odbor za zunanjo politiko je danes dopoldan izoblikoval svoje stališče. Amandmaji so bili sprejeti. Besedilo je na voljo. Danes bomo z našim delom končali dovolj zgodaj, da bi lahko o tem tudi razpravljali in morda tudi odločili. Upam, da se bo predlagatelj, v tem primeru kolega Školč, pozitivno odzval na ta naša pričakovanja. V nasprotnem primeru sem pa pripravljen verjeti samo to, kar je bilo izrečeno danes na odboru, da nekateri pač nimajo resnih namenov in da lahko to deklaracijo uvrstimo tudi na naslednjo sejo ali pa na katerokoli drugo, ki bo prišla na vrsto kadarkoli v prihodnje. Kriza se v Iraku zaostruje. Zato se mi zdi primerno, da se odzivamo takrat, ko so stvari aktualne, ne pa kasneje. Ob tem sem prepričan, da je veliko državljank in državljanov v naši državi, ki jih ta stvar zares vznemirja. Zato se mi zdi primerno, da slišijo tudi naše stališče do tega. Hvala lepa.
Hvala za dodatna pojasnila. Točka je na dnevnem redu kot 22.a točka. Namenjena je za obravnavo v četrtek, s tem da predlagamo, da jo obravnavamo danes. Ta predlog bom dal zdaj na glasovanje. Ni razprave o tem. Zdaj bomo glasovali samo o proceduralnem predlogu. Samo trenutek, da glasovalna naprava prične delovati. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev.
Gospod predsedujoči, ali mi je dovoljeno kot predlagatelju nastopiti?
To je proceduralni predlog. Potem bomo prešli na točko dnevnega reda.
Gospod predsedujoči, predsednik odbora je naredil nekaj, kar kljub vsemu ni običajno. Mi smo sprejeli dnevni red. Imeli smo sejo odbora. Če bi vse tako teklo, kot je načrtoval predsednik odbora, potem bi imeli danes zvečer še predvidoma sejo odbora, pa mogoče še kakšen drug dan. Del ljudi, ki je pripravljen spremljati to sejo in to točko ter pri tem sodelovati, pač v današnjem dnevu ne bo mogel sodelovati. Pogovarjal sem se tudi s predstavniki vlade. Menim, da ni primerno, da se o tem, da nadaljujemo s tako pomembno točko,odloča na tak način, ampak kvečjemu jutri na začetku zasedanja. Hvala lepa.
Hvala. Predlog je podan, o tem boste odločali in o tem bomo zdaj glasovali. Glasujemo! Samo 42 vas je glasovalo, zato bomo glasovanje ponovili. Bodimo pozorni! Glasovali bomo še enkrat. Glasovalna naprava je nekoliko zatajila na začetku. Glasujemo drugič. Navzočih je 54, za je glasovalo 30, proti 12. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 12.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet in točko 22 bomo uvrstili na konec današnje seje, po opravljenih glasovanjih o predhodnih točkah. V tej zvezi bi dal takoj še eno obvestilo. Ob 17.00 uri danes bi se naj sestal odbor za gospodarstvo na svoji seji. Z ozirom na to, da bo seja državnega zbora še trajala, predsednik odbora za gospodarstvo gospod Feri Horvat sporoča, da bo seja prestavljena na jutri ob 9. uri, in sicer v sejni sobi 212. Hvala lepa za sprejem tega obvestila. In sedaj nadaljujemo z delom. Glasovanja. Prehajamo na prekinjeno 1. TOČKO DNEVNEGA REDA - VPRAŠANJA POSLANK IN POSLANCEV. Poslanec Jože Tanko je predlagal sklep, ki se glasi: Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za kulturo, gospe Andreje Rihtar, na poslansko vprašanje Jožeta Tanka o zagotovitvi neodvisnosti medijev v državni lasti. Ta predlog dajem na glasovanje. Obrazložitev glasu. Jožef Jerovšek.
Hvala lepa. Gospod predsedujoči, spoštovane kolegice in kolegi! Ker kolega Tanka danes ni tukaj, moram v imenu Socialdemokratske stranke sporočiti, da bomo glasovali o tem, da se o tej zadevi opravi razprava, ker je bil odgovor ministrice za kulturo nezadosten. Kolega Tanko je odprl izredno pomembne dileme in vprašanja o obveščenosti naših državljanov, naše javnosti, tudi o dogajanju tukaj v državnem zboru in o tem, kako se pritiska na novinarje, pod kakšnim pritiskom lastnikov, raznih svetov in uredništev so novinarji. Mi popolnoma podpiramo novinarje in se zavedamo, da so novinarji v veliki večini zavezani in pripravljeni objektivno poročati, so pa soočeni z včasih neverjetnimi pritiski. Takšni pritiski se najbolj plastično pravzaprav za javnost prikažejo v tem, kot je navedel kolega Tanko, ko je neka novinarka o zadevi sporočila sporočilo na telefon kolegu Anderliču. To je kolega Tanko tudi navedel. Ministrica se pravzaprav niti z besedo ni dotaknila tega, na kakšen način misli zagotoviti vlada, da bodo slovenski državljani obveščeni recimo o dogajanju v parlamentu, bodo vsaj podobno, kot so lahko obveščeni v velikem delu Slovenije o dogajanjih v hrvaškem državnem zboru, ki ga lahko, oziroma v hrvaškem saboru, ki ga lahko gledajo preko slovenskega [[...]] [[Nerazumljivo]] [[...]]omrežja. To je seveda nezaslišano, da ni ministrica pokazala interesa, da bi resno odgovorila tudi na to, na kakšen način misli vlada zagotoviti dejansko neodvisnost javnih medijev, in da bodo razni nadzorni sveti, sveti javnih zavodov sestavljeni tudi neodvisno, da bodo imeli takšno programsko politiko v javnih zavodih, da bodo novinarji dejansko lahko poročali in pisali, osvobojeni pritiskov, ki so jim sedaj podvrženi. Mislim, da je treba, kot sem že rekel, zelo resno razpravo o tem odpreti in jo izvesti na naslednji seji. Upamo, da bodo to razpravo naši državljani lahko gledali ob pomoči prenosov, kar je ena od osnovnih zahtev za demokratizacijo naših medijev in tudi demokratizacijo nasploh v Sloveniji. Hvala lepa.
Hvala. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo o predlogu sklepa. Navzočih nas je 71, za je glasovalo 26, proti 43. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 43.]] Sklep ni sprejet. Naprava ne dela. Ali zdaj dela? Lahko ponovimo? Prosim, še enkrat bomo glasovali. Glasujemo. Navzočih nas je 73, za je glasovalo 27, proti 43. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 43.]] Sklep ni sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA - na prekinjeno DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA SPREMEMB IN DOPOLNITEV POSLOVNIKA O PARLAMENTARNI PREISKAVI. V skladu s tretjim odstavkom 2. člena poslovnika državnega zbora bosta amandmaja sprejeta, če bosta zanju glasovali dve tretjini navzočih poslancev. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Glasovali bomo o členu 2. in amandmaju poslanske skupine Nove Slovenije k temu členu. Prosim za pozornost. Glasujemo. Navzočih nas je 72, za je glasovalo 30, proti 36. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 36.]] Sklep oziroma amandma ni dobil podpore. Glasujemo o drugem amandmaju k 2. členu, prav tako poslanske skupine Nove Slovenije. Glasujemo. Navzočih nas je 72, za je glasovalo 26, proti 41. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 41.]] Tudi ta amandma ni dobil podpore. Ker k predlogu poslovnika ni bil sprejet noben amandma, bo zbor v skladu s 139. členom poslovnika tretjo obravnavo predloga poslovnika opravil v četrtek, 27. marca 2003, po končani zadnji točki dnevnega reda te seje. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 3. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O NEPREMIČNINSKEM POSLOVANJU. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Prehajamo na odločanje o 5. členu in treh amandmajih k 5. členu. Prvi amandma poslanska skupina SDS, drugi amandma poslanski klub LDS in poslanski skupini Združene liste in SLS ter tretji amandma poslanskea skupine Nove Slovenije. Po vrsti, tako, bom dal na glasovanje. Glasujemo o amandmaju pod točko 1. Navzočih 65. Za je glasovalo 23, proti 39. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da amandma ni dobil podpore. Na glasovanje dajem amandma pod točko 2. Glasujemo o amandmaju pod točko 2. Navzočih 59. Za je glasovalo 53, 2 proti. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Glasujemo še o amandmaju pod točko 3. Glasujemo. Navzočih 66. Za je glasovalo 23, proti 43. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni dobil podpore. K 6. členu sta vložena dva amandmaja, prvi je poslanske skupine Nove Slovenije in prav tako drugi amandma je tudi vložila poslanska skupina Nove Slovenije. Ta dva amandmaja bom dal na glasovanje. Najprej amandma pod točko 1. Kolega Alojz Sok, obrazložitev glasu.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovane kolegice poslanke in poslanci! Mi smo vložili dva amandmaja k 6. členu tega zakona, in sicer iz preprostega razloga, da bi izboljšali ta 6. člen, ki se nam, tako kot je zapisan, zdi popolnoma nesprejemljiv. Če pogledate drugi odstavek 6. člena, ta govori, da lahko pristojni minister vsako leto za posamezno koledarsko leto spremeni zavarovalno vsoto iz prvega odstavka. Mislimo, da je takšna rešitev v zakonu v nasprotju z ustavo. Zakon ne more dopuščati, da minister vsako leto arbitrarno spreminja neki registrirani družbi, ki opravlja nepremičninsko poslovanje, da ji vsako leto spreminja neke pogoje. Se pravi, s tem lahko minister vpliva na poslovanje posameznih družb. Zato smo vložili ta dva amandmaja in meni je pravzaprav zelo žal, da se tako predlagatelj kot tudi vladajoča koalicija ni nekoliko bolj, bi rekel, odločila in podrobneje obravnavala tega zakona v parlamentu, kajti delovno telo je nekatere naše amandmaje sprejelo, nekaterih pa ne. Zato predlagamo, da ta dva amandmaja podprete in s tem v bistvu popravimo 6. člen tega zakona. Res je nedopustno, da bi minister lahko vsako leto po svoji volji spreminjal zavarovalne premije nepremičninskim družbam. Hvala lepa.
Hvala. Zdaj bomo glasovali. Obrazložitev glasu, kolega Podobnik.
Hvala lepa. Samo v okviru instrumenta obrazložitve glasu lahko povem, da je 6. člen, ki govori o odgovornosti za škodo in zavarovalni odgovornosti, dober člen. Ta vsebina je nova vsebina, do sedaj zakon tega sploh ni določal. Če bi bila danes dopoldne razprava, bi lahko v razpravi utemeljili, zakaj ne moremo podpreti vašega amandmaja. Vendar je bilo že na seji delovnega telesa, kjer je bil enak amandma v proceduri, tako s strani predstavnikovvlade kot nekaterih drugih povedano, da gre za napačno razumevanje, kakšna je tu odgovornost, v tem primeru bi bila ministra. Gre za napačno razumevanje. Sam sem se dosti ukvarjal s tem zakonom in tudi s to določbo. Posvetovali smo se z ljudmi, ki se ukvarjajo z zavarovanjem odgovornosti za škodo in so odsvetovali podporo takemu amandmaju. Sam ga ne bom podprl.
Hvala. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo o amandmaju pod točko 1. Navzočih 71, za je glasovalo 24, proti 47. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni dobil podpore. Glasujemo še o amandmaju pod točko 2. Navzočih 68, za je glasovalo 20, proti 46. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da tudi ta amandma ni dobil podpore. Prehajamo na člen 8 in amandma poslanske skupine Nove Slovenije k temu členu. Kolega Sok ima besedo. Pred tem bi želel na nekaj opozoriti. O tem smo imeli javno razpravo - da ne bi danes instituta obrazložitve glasu spremenili v razpravo, ki je prej niste želeli opraviti. Kljub temu vam dajem zdaj besedo, vendar prosim samo za obrazložitev glasu.
Hvala lepa. Mislim, gospod predsedujoči, da je vaša pripomba bila neumestna, kajti kot podpredsednik parlamenta vendarle veste, da imajo poslanci pravico obrazložiti svoj glas. Jaz ne mislim narediti nič drugega, kot obrazložiti svoj glas, vendar se boste morali v tej veliki koaliciji zmeniti, kako boste vodili seje parlamenta, ali pa tako kot je včeraj gospa predsedujoča jemala besedo nam poslancem iz opozicije, ali pakot počnete vi danes, ko nam prav tako kratite pravico, ki nam jo daje poslovnik. Če dovolite, bi rad obrazložil, da predlagamo da se med pogoje v 8. členu tudi zapiše aktivno obvladati slovenski jezik. Odločno bom glasoval za ta amandma, kajti konec koncev nas Evropska unija, in tukaj nas je včeraj tudi predsednik Evropskega parlamenta opozoril na to, da moramo Slovenci sami poskrbeti za svoj materin jezik, se pravi za slovenščino, in ne vem, zakaj bi temu nasprotovali. Mislim, da bo tukaj več poslancev,ki bodo ta amandma podprli. Tudi razpravo gospe Silve Černugelj sem razumel v tej smeri, da bi želela podpreti ta amandma, če bi predlagatelji že v dopoldanski razpravi bili tukaj prisotni. Hvala lepa.
Hvala. Zmago Jelinčič, obrazložitev glasu.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Jaz se strinjam z gospodom Sokom, ki pravi, da je potrebno vstaviti ta dostavek o slovenskem jeziku oziroma o aktivnem znanju slovenskega jezika v ta člen zakona. Brez slovenskega jezika ne bo tudi slovenskega nepremičninskega trga. In slovenski jezik je še tisto malo, kar nam je ostalo, kjer bomo obdržali svojo integriteto, svojo kulturo in pa svojo nacionalno bit. Vem, da bi marsikdo tudi iz tegale našega okroglega prostora, ki mu nekateri pravijo cirkus, kajti štirioglatih cirkusov ni, so pa okrogli, tudi tukaj bi marsikdo bil za to, da se pozabi slovenski jezik. Vendar pa mislim, da je to ena od redkih prilik, kjer bomo lahko izpričali svojo slovensko bit in pa skrb, da slovenski jezik in slovenski narod ne potoneta v evropskem loncu. Zato bom glasoval za ta amandma.
Hvala. Še kolega Janez Podobnik.
Hvala. 8. člen govori o tujih fizičnih osebah. Zakaj ne bom podprl tega amandmaja? Zato, ker sem se pozanimal. Tudi na seji delovnega telesa smo se o tem pogovarjali, da krovni zakon, če smem temu tako reči, to je zakon, jaz ga sedaj nimam pred seboj, mislim, da se imenuje zakon o varstvu potrošnikov, točno določa, kakšne so dolžnosti. Tam je točno zapisano, kdo in na kakšen način mora obvladati slovenski jezik, torej krovni zakon to določa. Zato je bilo že na seji delovnega telesa rečeno, da je taka določba za ta zakon nepotrebna. Hvala lepa.
Hvala. Janez Drobnič, obrazložitev glasu.
Hvala lepa. Čisto na kratko bi rad rekel tole. Če bomo svojo identiteto pa svojo kulturo zapravili, jo bomo po lastni malomarnosti, ne zaradi vključevanja v Evropsko unijo. Predvsem, kako bomo znali sami tenkočutno in odločno narediti prave korake. In to je že en tak preizkus. Kadarkoli bo to, nihče nam ne bo zameril, kajti tudi drugi v Evropski uniji ali v ostalih državah enako pričakujejo od svoje lastne kulture, da se jo spoštuje. To bom podprl, ker to pomeni za majhen narod potrebno zaščito. Hvala lepa.
Hvala. Jožef Jerovšek.
Hvala lepa. Tudi sam bom podprl sprejem tega amandmaja. Ne morem pa sprejeti tolmačenja, da v tem zakonu ni potrebno tega navajati. Mislim, da se za takimi predlogi skrivajo tudi interesi, ki so na trgu nepremičnin prisotni. Sam pa menim, da tudi na tem področju tisti, ki se gredo tovrstno trgovanje, morajo obvladati slovenski jezik. Pred leti, ko smo dobili samostojnodržavo, smo jasno določili, da ljudje, ki občujejo z državljani, morajo opraviti pravzaprav nek preizkus iz znanja slovenskega jezika, sedaj pa se zaradi različnih materialnih interesov skuša ta določba v številnih zakonih na številnih področjih negirati.Tudi predsednik evropskega parlamenta Pat Cox nas je včeraj lepo spodbudil k varovanju svojega jezika in svoje identitete. Mislim, da bi bil vsak izgovor, da to morda ne bi bilo v skladu z evropskimi normami, na tem mestu odveč in neprimeren. Mislim, da je koristno, tudi zaradi reda na trgu z nepremičninami, da določilo o znanju slovenskega jezika ostane. Hvala lepa.
Hvala. Zdaj še Marija Tisovic.
Hvala za besedo. Menim, da je treba podpreti ta amandma tudi zaradi tega, ker je tudi v tem zakonu omenjena slovenščina kot državni jezik. Nič ni hudega, če je samo aktivno znanje napisano, ker je v zakonu o potrošništvu, ki, pravite, da je krovni zakon, točno določeno, koliko tega znanja je potrebnega. Vendar je tu povsem pravilno, da je določeno aktivno znanje slovenskega jezika. Zato bom glasovala za. Hvala lepa.
Hvala vam. Še kolega Kelemina.
Hvala lepa. Rad bi samo spoštovanim kolegicam in kolegom pojasnil, da - kar je tudi gospod Podobnik povedal - zakon o potrošniku ne piše o nepremičninah, nepremičnine niso potrošniško blago. To je čisto nek specifičen produkt, ki se izmenjuje med posameznimi akterji, in ni potrošniško blago. Tudi mislim, da ne glede na to, da tudi v ustavi piše, da je v Sloveniji uradni jezik slovenščina, da še marsikje piše, da se posluje v uradnem jeziku, slovenskem jeziku v Sloveniji, mislim, da bi bilo v tem zakonu to pametno napisati, ker velikokrat - zdaj, če mislite, da podvajamo kake stvari, je zmotno - ker velikokrat podvajamo zadeve, ki so že napisane v drugih zakonih, pa jih potem še v druge zakone ponovno pišemo, zaradi specifike nekega zakona. Enako smo naredili maloprej pri zakonu o poslovniku o parlamentarni preiskavi, kjer pišemo neke brezvezne stvari, ki sploh niso potrebne. Recimo, posebej smo morali zapisati, da ima vsak poslanec pravico dostopa do vseh dokumentov preiskovalne komisije. Pa to je ustavna kategorija vsakega poslanca in poslanke. To ni potrebno posebej pisati. Tudi zakon o poslancih piše, če ga poznate, kakršenkoli že je, da imajo poslanci pravico do vseh dokumentov. Tu piše. Mi smo pa še enkrat napisali v poslovniku o parlamentarni preiskavi, da imajo zdaj poslanci pravico do dokumentov iz preiskave, čeprav gre za neko specifiko. Drži, da gre. Vedno se izgovarjamo na nekaj, na krovni zakon, na krovne dokumente, kot je ustava, drugi zakoni. Mislim, da ne bi bilo odveč, če tudi tukaj napišemo, da je potrebno upoštevati, da se ti dokumenti pišejo v slovenskem jeziku. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Pavle Rupar.
Hvala lepa. Odlična tema za pogovor. Znanje slovenskega jezika se mi zdi pogoj za vsako delo, za vsako obliko življenja v tej državi. Glede na to, da se gremo zavedne Slovence, vsaj tisti, ki smo tukaj, pričakujem, da boste tudi ostali naredili tako kot jaz in glasovali za amandma. Prepričan pa sem, da če bi bil zdaj direkten prenos na kateremkoli televizijskem kanalu ali programu v Sloveniji, da ga tu ni junaka, ki bi rekel: "Jaz pa ne bom glasoval za ta amandma, ker je slovenski jezik že nekje napisan v tistem in tistem aktu." To je pa zame sramota, da se na to zgovarjamo. Če je milijonkrat napisano, da je potrebno znati slovenski jezik, je še premalo. Hvala lepa.
Hvala. Izčrpali smo obrazložitve glasu. Na podlagi drugega odstavka 73. člena poslovnika zahteva poslanska skupina Slovenske ljudske stranke 5 minut odmora za pripravo na svojo odločitev. Torej 5 minut odmora. Ob 17.07 minut nadaljujemo z odločanjem.
Kolegice in kolegi, prosim, da posedete na svoja mesta. Nadaljujemo z delom. Prešli bomo na glasovanje o amandmaju k 8. členu. Poslanska skupina SLS je zahtevala 5 minut, ki je poteklo. Vodji poslanske skupine dajem besedo.
Hvala, podpredsednik, za besedo. Hvala tudi, da ste nam omogočili ta kratek posvet. V tem času smo pridobili veljavni zakon o varstvu potrošnikov in ta v 2. členu in prvem odstavku govori, citiram: "S potrošniki je podjetje dolžno poslovati v slovenskem jeziku in pri tem v pisnih sporočilih uporabljati celotno ime svoje firme in sedež." Ta določba nas bo tudi vodila pri odločanju o predlaganem amandmaju. Hvala lepa.
Hvala. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo! Navzočih nas je 65. Za je glasovalo 29, proti 30. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 30.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na 9. člen in amandma poslanskega kluba LDS, poslanskih skupin Združene liste in SLS k 9. členu. Prosim za pozornost. Glasujemo. Navzočih nas je 63. Za je glasovalo 54, proti 3. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na 12. člen in amandma istih poslanskih skupin k temu členu. Glasujemo! Navzočih nas je 57. Za je glasovalo 52, proti 1. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k členu 22 in amandmaju poslanskih skupin LDS, Združene liste in SLS k temu členu. Glasujemo! Navzočih 56. Za je glasovalo 46, proti 5. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da amandma je sprejet. Prehajamo k 23. členu in dvema amandmajema k temu členu. Prvega so vložili poslanski klub LDS in poslanska skupina Združene liste ter Ljudska stranka, drugega pa poslanska skupina Nove Slovenije. Najprej o točki 1 poslanskih skupin LDS, Združene liste in SLS. Glasujemo! Navzočih 56. Za je glasovalo 48, 2 proti. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še amandma pod točko 2. Glasujemo. Navzočih nas je 67, za je glasovalo 24, proti 38. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 38.]] Amandma ni sprejet. Prehajamo k členu 33 in dvema amandmajema k temu členu. Oba sta vložena s strani poslanske skupine Nove Slovenije. Kolega Alojz Sok obrazložitev glasu k 1. amandmaju.
Hvala lepa. Če predsedujoči dovoli, bom kar k obema amandmajema podal obrazložitev. Jaz mislim, da bi bilo potrebno ta dva amandmaja podpreti, kajti večkrat smo že opozarjali, da se mi odločamo v naši zakonih za kazni, ki so previsoke, glede na naš, bi rekel, ekonomski položaj v tej državi. Glejte, kazen do 30 milijonov slovenskih tolarjev za to, da če neko ne sestavi dobro pogodbe, če ne izpolni nekega majhnega predpisa iz tega zakona, je očitno tako visoka, da na koncu seveda ne deluje vzgojno, ampak uničujoče. 30 milijonov kazni, seveda je tu razpon, od 3 pa do 30 milijonov, je lahko za neko manjše nepremičninsko podjetje uničujoča kazen. Zato bi se morali nekoliko bolj zavedati, kaj to dejansko pomeni. Mi predlagamo, da se te kazni znižajo, da skozi kaznovalno politiko ne ustvarjamo na tem področju monopola, ker tudi to se da. Skozi visoke kazni se da ustvariti monopol na tem področju. Zato predlagam, da ta dva amandmaja podprete in tudi sam bom glasoval za ta dva amandmaja. Hvala lepa.
Hvala. Lahko zdaj glasujemo? Najprej amandma številka ena. Glasujemo. Navzočih nas je 72, za je glasovalo 28, proti 39. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 39.]] Amandma pod številko ena ni sprejet. In še amandma pod številko dve. Glasujemo. Navzočih nas je 68, za je glasovalo 26, proti 39. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 39.]] Amandma pod številko 2 ni sprejet. K členu 36 so vloženi trije amandmaji s strani poslanske skupine Nove Slovenije. Najprej bom dal na glasovanje amandma pod točko ena. Glasujemo. Navzočih nas je 69, za je glasovalo 23, proti 43. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 43.]] Amandma ni sprejet. Na glasovanje dajem amandma pod številko 2. Glasujemo. Navzočih 69, za je glasovalo 20, proti 46. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da amandma pod številko 2 ni sprejet. Glasujemo še o amandmaju pod številko 3. Navzočih 69, za je glasovalo 21, proti 42. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na člen 37 in amandma poslanske skupine Nove Slovenije k temu členu. Glasujemo. Navzočih 75, za je glasovalo 29, proti 44. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločati moramo še o 37.a členu in amandmaju poslanskih skupin LDS, Združene liste in SLS. Amandma dajem na glasovanje. Glasujemo. Navzočih 62, za je glasovalo 52, proti 6. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Ugotavljam, da so bili sprejeti amandmaji k več kot desetini členov, zato bo zbor tretjo obravnavo predloga zakona opravil na naslednji seji. Na podlagi tretjega odstavka 137. člena poslovnika predlagam zboru, da sprejme še naslednji sklep: "Predlog zakona za tretjo obravnavo pripravi vlada Republike Slovenije." Predlog sklepa dajem na glasovanje. Prekinjam glasovanje. Obrazložitev glasu, Zmago Jelinčič Plemeniti.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Predlagal bi vladi, da navkljub vsemu razmisli o tem, da uvede slovenski jezik v ta zakon. Kot mi je znano, je na nepremičninskem trgu približno prek 60% neslovenskih firm oziroma ljudi, predvsem s Hrvaškega, ki se ukvarjajo z nepremičninami. Mislim, da je treba zavarovati slovensko državo tudi na ta način, da če že imajo tu svoje firme, naj govorijo vsaj v slovenskem jeziku. Apeliral bi na vlado, da vendarle razmisli, da je tu Slovenija. Naj se spomni tistih začetnih let, 90. let, ko smo se borili za samostojnost in neodvisnost in ko je slovenska beseda nekaj pomenila,naj je ne zapravi na tak lahek način.
Glasujemo. Glasujemo o predlogu sklepa. Navzočih 61, za je glasovalo 55, nihče proti. [[Za je glasovalo 55.]] [[Nihče proti.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajam na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O MATIČNEM REGISTRU. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih k členu 25, 28 in 29. Najprej bomo glasovali o amandmaju prvopodpisanega Dušana Vučka in skupine poslancev k členu 25. Glasujemo. Navzočih 55, za je glasovalo 48, proti eden. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Dušan Vučko je vložil amandma skupaj s poslanci tudi k 28. členu. Amandma je vsebinsko povezan z naslednjim amandmajem. Če ne bo sprejet, je amandma k 29. členu istega predlagatelja brezpredmeten. O amandmaju k členu 28 bomo glasovali. Glasujemo. Navzočih 57, za je glasovalo 51, proti eden. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 1.]] Amandma je sprejet. Sedaj imamo še amandma k členu 29 istega predlagatelja. Glasujemo. Navzočih 51, za je glasovalo 48, nihče proti. [[Za je glasovalo 48.]] [[Nihče proti.]] Amandma je sprejet. S tem smo končali glasovanje o amandmajih. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, predlagatelj zakona predlaga, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena poslovnika še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot ena tretjina poslancev. Ta predlog sklepa dajem na glasovanje. Glasujemo. Navzočih 65, za je glasovalo 48, proti 15. [[Za je glasovalo 48.]] 8proti 15.) Sklep je sprejet. Ugotavljam torej, da je predlagani sklep sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v četrtek, 27. marca 2003, po končani zadnji točki dnevnega reda te seje. Službe zbora bodo pripravile pregled, v katerem bodo vključeni sprejeti amandmaji in členi h katerim so bili amandmaji sprejeti. Amandmaje k tem členom lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajam na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA - PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O POPRAVI KRIVIC, druga obravnava. Nadaljujemo torej z drugo obravnavo, torej odločanjem o vloženih amandmajih. K členu 1 je poslanska skupina Nove Slovenije vložila amandma, ki je vsebinsko povezan z naslednjim amandmajem k členu 2. Če ne bo sprejet prvi amandma, torej k členu 1, je tudi drugi amandma brezpredmeten. O amandmaju k členu 1 bomo odločali. Obrazložitev glasu, kolega Drobnič.
Jaz bom glasoval za predlog amandmaja, ki je logičen, smiseln. Zakaj bi omejevali vlaganje zahtevkov za pravice z nekim časom. Na to nas je opozorilo že ustavno sodišče in je reklo, ali postaviti razumen rok ali pa pustiti odprto. Tako kot to velja za zakon o žrtvah vojnega nasilja. Ne vem, zakaj tukaj omejiti na tak nerazumen rok. Če ima nekdo možnost vlaganja, potem naj ima možnost vlaganja, dokler to seveda ni izčrpano. Mi smo postavili nek rok, ki način tudi ustavno pobudo zajema. Zato bom glasoval za tak predlog.
Hvala. Kolega Sok.
Hvala lepa. Tudi sam bom podprl ta amandma iz preprostega razloga, ker krivica dejansko obstaja vse do takrat, dokler ni popravljena. Najboljše bi seveda bilo, da bi ta zakon ostal odprt brez roka. Ker pa drugače ni možno, kot amandmirati, se mi zdi smiselno ta amandma podpreti in vsaj rok podaljšati do leta 2010. Hvala lepa.
Hvala. Zdaj prehajamo na odločanje. Glasujemo o amandmaju k členu 1. Navzočih nas je 71. Za je glasovalo 26, proti 40. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zato je tudi amandma k 2. členu postal brezpredmeten. Ugotavljam torej, da v drugi obravnavi ni bil sprejet noben amandma, zato ga v tretji obravnavi ni možno vlagati. Na podlagi petega odstavka 140. člena sprašujem zakonodajno-pravno službo in vlado, če je zakon neusklajen. Ker amandmajev ni bilo, torej ne more biti neusklajen. Gospod Jenull pravi, da zakon ni neusklajen. Zato prehajamo na odločanje o zakonu v celoti. Prosim za pozornost. Prekinjam glasovanje. Kolega mag. Drobnič, obrazložitev glasu.
Hvala lepa za besedo. Ta zakon o popravi krivic je bil večkrat opravljen. Očitno je, da je bil že v začetku napačno zasnovan. Če ga pogledamo, še vedno ima vsaj dve sporni določbi. To je, da tisti, ki so bili oproščeni krivde, torej so pridobili status žrtve teh krivic, so še vedno vpisani. Torej ni zakonske podlage za brisanje obsodbe iz kazenske evidence. Še vedno so v kazenski evidenci, čeprav so pripoznani kot žrtve. In drugo, da so določila glede upravičencev do odškodnine še vedno nejasna. Na to tudi opozarja komisija za popravo krivic. Mislim, da je tudi gospod Jaša Zlobec v zvezi s tem naslovil vprašanje, na kakšen način se to opredeljuje. Ta zakon je bil namenoma tako speljan s strani vlade, omejen po skrajšanem postopku, da se te določbe ne bi uredile. Mislim, da to ni dostojno. Glede na to bom jaz glasoval proti takemu zakonu, ker ni dostojen, da nosi takšno ime. Ni vreden tega. Hvala lepa.
Hvala. Prehajamo na glasovanje o zakonu v celoti. Glasujemo. Navzočih nas je 62. Za je glasovalo 51, proti 7. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 7.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s PREKINJENO 6. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVI ZAKONA O ORGANIZACIJI IN FINANCIRANJU VZGOJE IN IZOBRAŽEVANJA, skrajšani postopek. Smo v drugi obravnavi. K 1. členu je vložen amandma poslanskih skupin Socialdemokratov in Nove Slovenije. O tem amandmaju bomo odločali. Obrazložitev glasu, Ana Marija Tisovic.
Hvala lepa za besedo. Dovolite mi, da obrazložim glas. Sem poslanka s podeželja, zato mi je problematika podeželskih študentov, dijakov in njihovih družin mogoče malo bolj blizu kot pa tistim, ki živite v mestu. Na dva načina bi lahko rešili zadevo, da bi ti dijaki in študenti imeli enake možnosti študirati, kot jih imajo v mestih. Prvi način je ta, da čimbolj razporedimo mrežo šol enakomerno po Sloveniji. Drugi način je pa ta, da omogočimo čim večjemu številu dijakov, da se lahko vozijo v šolo. V marsikateri družini na podeželju, kjer je standard že tako nižji od mestnega, si ne morejo privoščiti, da bi šolali otroke. Zato bom podprla ta amandma, ki upošteva tudi število šolajočih otrok v drugem kraju. Hvala lepa.
Hvala. Prehajamo na odločanje. Prosim za pozornost! Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 26, proti 42. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. S tem smo končali glasovanje o amandmajih v okviru druge obravnave predloga zakona oziroma skrajšanega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo sprejetih amandmajev, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o zakonu v celoti. Obrazložitev glasu, kolega Janez Podobnik.
Kolegice in kolegi! Zakon bom podprl. V 1.a členu piše: "Minister, pristojen za šolstvo izda v roku 30 dni od uveljavitve tega zakona podzakonski akt, s katerim določi postopek in kriterije za subvencioniranje prevozov iz prejšnjega člena." Prejšnji člen pa govori tudi o odvisnosti od socialnega položaja. Zakon bom podprl v pričakovanju, da ko bo minister pisal podzakonski akt, da bo v socialni položaj vštel tudi večje število upravičencev v družini, se pravi, če se istočasno šola več otrok iz ene družine, je to pomemben socialni kriterij, na podlagi katerega se bo odločalo o kriterijih. Zato bom zakon podprl.
Hvala. Gospod Cukjati.
Hvala za besedo. Glasoval bom za zakon, čeprav z grenkobo. Zastavljen je bil zelo dobro, zastavljen je bil pravično, tako da bi resnično tisti, ki so oddaljeni in ki živijo v težjih razmerah, imeli dostop do našega izobraževalnega sistema vsaj približno tako dobro kot otroci, ki živijo v mestnih ali primestnih središčih. Zamišljeno je bilo tako, da bi država vsaj malo spoštovala tisto svojo opredelitev, da je v mladih in v izobraževanju bodočnost našega naroda in razvoja, v upanju, da bo to doseženo, vendar žal, kot sem rekel, z grenkobo ugotavljamo, da se ponavlja tisti stari scenarij, da vladajoča koalicija sicer pri tako tehtnih vprašanjih ne reče "smo proti", ampak predlog tako izmaliči, tako razcefra, tako zminimalizira, da pravica ostane napisana, vendar pravica tako, da ne bodo tem otrokom praktično nikoli povrnjeni stroški za prevoz ali pa bodo v izredno majhni vsoti. Bom podprl, v upanju, da bomo kmalu lahko vložili spremembo tega zakona in bomo bolj pravično gledali na otroke.
Hvala. Mag. Drobnič.
Zakon je pred nami, da ga sprejemamo. Od tiste osnovne verzije je seveda ostalo čisto nekaj drugega. Jaz bi opozoril na to, da bo zakon izvedbeno nemogoč. Dijaki bodo letali z različnimi papirji, od dohodka, od potrdila o oddaljenosti, o družini, plačah, ne vem, kaj še vse, kilometrih [[...]]To bo na koncu vprašanje, kaj bo prineslo. Vendar pravica do šolanja je tista ključna, pri čemer bi pa lahko kvečjemu osnovni kriterij, socialni, nekoliko uravnotežil ali pa niveliral. Samo to bi bilo možno upoštevati, sicer je nemogoče to, boste videli. Pri izvedbi bo nastalo kup problemov in zakon ne bo imel pravega učinka. Iz dobre in plemenite ideje bo prišlo ven skrpucalo. Ampak kljub temu nekaj bo učinka, zato bom glasoval za to, da je vsaj nekaj.
Hvala. Rudolf Moge.
Hvala lepa. Samo modreci vejo, da končne novce ni mogoče urediti. Če bi imeli množico neskončnega denarja, potem bi zagotovo lahko ta zakon sprejeli v obliki, kot je bil vložen, dokler pa nimamo niti za plače učiteljem dovolj, niti za investicije, vključno od zdravstva do šolstva pa do ostalega, je treba ta skopa sredstva razdeliti tistim ki jih zares potrebujejo. Meni se ne zdi pravičen model, da bi nekdo, ko denarja primanjkuje, dobil denar za otroka, ima pa sam boljšo plačo, kot jo imajo poslanci in drugi, in se mi zdi zato pravičen model le tak model, ki upošteva socialne kriterije v stanju, v katerem smo. Mislim, da smo se glede tega poenotili tako na odboru za kulturo, mladino, znanost in šport, saj nihče rešitvam ni nasprotoval. Zaradi tega se mi zdi, da smo kljub temu, da na videz izgledamo zelo sprti, prisluhnili tudi s strani pozicije opoziciji, sprejeli, njihove argumente, zakon izboljšali, kolikor se je pač izboljšati dalo. To, kar je pred nami, bo zagotovo prineslo za najbolj revne sloje tudi večjo možnost šolanja, posebej otrok s podeželja. Zaradi tega bom jaz ta zakon podprl. Če bi pa imeli denarja na pretek, ampak to je zopet zdaj vprašanje, bi pa zagotovo, in sem prepričan, da vsi poslanci tega državnega zbora, pritisnili na tipko, da bi vsem otrokom, ki potrebujejo denar za šolanje, dodelili tako subvencijo, ki bi 100% krila te šolske prevoze.
Hvala. Dr. Andrej Bajuk.
Hvala, gospod predsednik. Glasoval bom za ta zakon, čeprav se dobro zavedam, da to, kar je od njega ostalo, če ga primerjamo s prvotnim originalnim predlogom, je dejansko zelo malo, vendar tudi to malo je potrebno predvsem za naše podeželje. V mojem volilnem okraju poznam še, koliko takšnih situacij, kjer očitno enakost možnosti je res prazna beseda. Takšen pristop, kakor je bil v tem originalnem predlogu,bi bil tudi pozitiven korak k boljšemu razvoju našega podeželja, bolj enakomernemu razvoju in boljšemu življenju za vse naše ljudi. Poslušam pa z velikim zanimanjem predloge in pa skrbi predstavnikov velike koalicije, ki jih skrbi, kaj se dogaja z našimi sredstvi. Ne vidim pa enakega pristopa, ko se kupujejo zbankrotirane banke, ko opozicija predlaga, naj pride enkrat za vselej do pravega nadzora tam, kjer je potrebno. Takrat vas pa ni. Ko pa pride trenutek, da je treba naše ljudi podpreti, takrat se pa spomnite, da imamo težave v naših javnih financah. In mi naj bomo učeča se družba. Kje pa! V Ljubljani, v Mariboru pa v nekaj mestih. To je vse, kar je ostalo od vašega govorjenja. Hvala lepa.
Maksimiljan Lavrinc, obrazložitev glasu.
Hvala lepa, gospod predsedujoči za besedo. Po teh visokoletečih besedah seveda se človek vpraša, v čem je pravzaprav razlika med dikcijo, ki je bila predlagana s strani poslanskih skupin Nove Slovenije in pa Socialdemokratske stranke, in med dikcijo, ki jo imamo pred seboj in jo bomo sedaj potrdili. Jaz je ne vidim v ničemer drugem, razen v tem, da je ta dikcija, ki je sedaj v zakonu, boljša, širša, ta pa ožja, ker postavlja nek kriterij, ki je za moje pojme popolnoma nepomemben. V tem državnem zboru smo sprejemali že take norosti, prav na podlagi tistih predlogov s tiste strani, kot so, denimo: dodatek za velike družine. Moja družina, Kopačeva družina in Ropova družina letos dobi 50 jurjev. Zakaj? Zato, ker imamo velike družine. Poslušajte, če imamo v ustavi zapisano, da smo tudi socialna država, je treba to socialno noto vgrajevati pravzaprav povsod. In še mnogo norosti je bilo. Imeli smo, recimo, oprostitev davka za velike družine. Gospodje so kupovali mercedeze, pozabilose pa je takrat, recimo, na kombije, za tiste družine, ki so imele pet in več otrok. Lepo vas prosim, gospodje! Bodite resni, preberite, kaj sploh v zakonu piše in seveda v takem primeru benevolentno pritisnete sedaj za, in ste lahko zelo, zelo zadovoljni
Hvala. Marko Diaci. Doktor Brejc.
Jaz bi res prosil, gospod podpredsednik, da bi vsaj vi upoštevali poslovnik in ne bi dovolili razprave, je obrazložitev glasu, in bi opomnili gospoda Lavrinca, da kadar svetuje drugim, naj si kaj preberejo, naj sam prebere poslovnik.
Hvala. Marko Diaci.
Hvala za besedo. Jaz bom zakon podprl, ravno tako kot sem podprl tudi tale amandma. Važen je cilj. Cilj je, da se izboljšajo pogoji dijakov in študentov na podeželju. Razprave okoli sredstev pa se mi zdijo smešne. Zakaj? Odločili smo se za članstvo v zvezi Nato. Po mojem mnenju bomo imeli več stroškov s tem, po drugih mnenjih bomo imeli manj stroškov s tem. In če prevladuje to mnenje v zvezi z manj stroškov, smo tako ali tako na nek način privarčevali dovolj denarja, da ga lahko namenimo za te zadeve še več, ne pa manj. Hvala.
Hvala. Še Alojz Sok.
Hvala lepa. Jaz bom sicer tako kot moji poslanski kolegi zakon podprl, čeprav ravno tako ugotavljam, da je na koncu ta zakon postal zmaličen in ne odigrava tiste prvotne zamisli. Prvotna zamisel pa, kot sem jo sam razumel, je bila v tem, da se nekako podeželje izenači z mestnim okoljem. Kakor hitro mi v zakon zapišemo takšne kriterije, kot so bili na odboru sprejeti, potem seveda ti kriteriji veljajo samo za nekatere. Vsekakor ne veljajo za tiste, ki imajo ustrezno šolo na dosegu roke. In tudi sam ne morem pristajati na ta kriterij, da v Sloveniji nimamo dovolj denarja za takšne in podobne predloge, ko pa na drugi strani lahko kupujemo vladne avione, ko si lahko nekateri v Elanu razdelijo preko milijarde denarja in tako naprej. Dokler bodo zadeve tako tekle v tej državi, do takrat me tudi gospod Moge s svojim razmišljanjem ne bo mogel prepričati. Morali pa bi nujno v tej državi nekaj narediti, da bi izboljšali podobo na področju natalitete slovenskega naroda, če hočemo v Evropski uniji, kamor vstopamo, preživeti. To se mi pravzaprav zdi velik problem. Hvala lepa.
Hvala. Še Ana Marija Tisovic.
Hvala lepa za besedo. Podprla bom ta zakon, čeprav se mi zdi, da ni tak, kot bi si ga želela. Vendar me še nekaj skrbi. Skrbijo me podzakonski akti, kako bodo ti upravičenci lahko pravično prišli do tega oziroma z najmanj problemov. Glede na to, da imamo danes računalniško vodeno vse stvari, bi po mojem lahko to birokracijo zminimalizirali in tako čim večjemu številu omogočili, da res po pravici dobi tisto, ker gre za to, da ne bo prišlo do razslojevanja. Hvala lepa.
Hvala. Še Jožef Kavtičnik.
Hvala lepa za besedo. Tudi sam bom zakon podprl in sem vesel, da smo našli toliko zrelosti in toliko energije ter tudi moči, da smo tem ljudem oziroma tem dijakom, učencem in seveda tudi študentom namenili v danem trenutku toliko sredstev, kot smo jih lahko iz proračuna, da bomo lahko vsem omogočili, da bodo imeli podobne, vsaj enakovredne pogoje za šolanje. Seveda se pa zavedam, tako kot se zavedamo vsi, da življenje ni idealno in tudi idealnih zakonov ni. V danem trenutku smo našli toliko modrosti in toliko znanja, da smo pripravili tak zakon, kot sem že dejal, da bomo omogočili tistim učencem, ki nimajo zadostnih sredstev, pogoje za enakovredno šolanje.
Hvala. Še Franc Sušnik.
Hvala lepa. Tudi sam bom podprl ta zakon, čeprav prinaša samo minimum tistega, kar je bilo v osnovnem zakonskem predlogu. Je pa vsekakor zanimivo, da se pri vsakokratnih reševanjih problematike spremembe tega zakona oziroma problematike sofinanciranja prevozov dijakov in študentov v šolo še kako odrazi odnos tega državnega zbora do tako razglašene in razmigane politike skladnega regionalnega razvoja. Že kar samo po sebi je razumljivo, da za vse, kar se tiče skladnega regionalnega razvoja, ni nikoli dovolj oziroma zadosti denarja. To se kaže tako v zakonu o skladnem regionalnem razvoju, ki ga izvajamo komaj 5 do 10%, kot se kaže v odnosu do občin, do financiranja občin s podeželja, to se kaže še v vseh ostalih primerih, ki se nanašajo na podeželje in na razvoj podeželja. Poglejte, obstaja tudi bojazen, da se bo nekaj prihranilo, ker če se bomo s takim tempom še naprej lotevali reševanja te problematike, se nam bo generacija upravičencev, potencialnih koristnikov, razpolovila in na tak način, verjamem, da bo dosežen prihranek. Mislim pa, da je na preizkusu tudi še eno načelo, in sicer tako poudarjeno načelo učeče družbe. S takim odnosom do tega smo daleč od učeče družbe. Hvala.
Hvala. Še mag. Potrata.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Zakonsko besedilo bom podprla, zaradi tega, ker je, tako kot smo ga zdaj sprejeli, vendar vanj vključeno tisto, o čemer smo govorili - da morajo biti za razdeljevanje sredstev vgrajeni tudi kriteriji. Zavedam pa se, da subvencioniranje prevozov vajencev, dijakov in študentov višjih šol ni edini način ali edina pot, kako pomagati do pravičnejše porazdelitve dostopnosti šolanja. Zato se mi zdi bistvenega pomena, da hkrati s temi ukrepi sprejemamo tudi ukrepe, ki posegajo v mrežo šol in s pogostejšim odpiranjem novih oddelkov srednjih šol omogočajo, da se tudi otroci z območij, kjer doslej srednjih šol ni bilo [[mislim zlasti na gimnazije]] , imajo možnost šolati se čim bliže svojemu stalnemu bivališču. Hvala.
Hvala. Še Ljubo Germič.
Hvala lepa za besedo. Tudi sam bom podprl zakon, kajti menim, da je skozi razpravo na odboru bilo besedilo zakona izboljšano. Zakaj menim tako? Torej, z odredbo, ki jo je sprejela vlada, je bilo sedaj financiranih 17% šolskih prevozov enotno, za vse vajence in dijake, in se mi zdi, da tudi ko govorimo o skladnem regionalnem razvoju in govorimo o razvoju podeželja, ko govorimo o tem, da je tam manj priložnosti, se mi zdi s pomembnega vidika upoštevati te kriterije potem tudi v pravilniku, ki ga nadgradimo, pri čemer določimo maksimalno stopnjo podpore. Hkrati bi želel povedati, da ko smo govorili o vsebini tega zakona, smo govorili predvsem s stališča zagotavljanja kvalitete izobraževanja. Ni samo kvaliteta izobraževanja izguba časa na dolgih prevozih na poti v šolo in iz šole, ampak pomeni vgrajevanje različnih kriterijev, ki smo jih tudi dogradili v besedilu zakona, tisto osnovo, kjer bomo lahko uresničevali to, o čemer danes govorimo tudi iz različnih političnih strank. In se mi zdi, da smo hkrati vgradili oba cilja. To pomeni, zagotavljamo kvaliteto izobraževanja šolajoče mladine, torej vajencev, dijakov in študentov višjih šol, hkrati pa vgradili tudi kriterije in postopke, na kakšen način bomo ta sredstva lahko tudi delili. Ob tem bi pa tudi opozoril, da je bilo v preteklih letih vgrajeno za izboljšanje socialnega statusa dijakov veliko, tako na šolski prehrani kot zagotavljanju učbeniških skladov, tako da se mi zdi, da postopno gradimo tudi s temi ukrepi subvencij šolskih prevozov izboljšanje stanja srednješolski mladini. Hvala lepa.
Hvala. Še Franc Pukšič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Predlog spremembe zakona bom podprl. Dejstvo pa je, da toliko truda in besed, kot jih nekateri izražajo ob sprejemanju posamične zakonodaje, ki se nanaša na prebivalstvo, v tem primeru na najmlajši rod na demografsko ogroženih območjih, je pravzaprav brez veze, ker do sedaj v tem parlamentu sprejeta zakonodaja ni prinesla niti najmanjšega možnega, ne napredka, popravljanja možnosti razvoja na demografsko ogroženih območjih. Zelo v kratkem boste lahko ugotovili, da za ta območja pravzaprav ne boste rabili skrbeti, ker se prav na teh območjih - to kažejo vsi rezultati, vsi statistični rezultati - povečuje število tistih prebivalcev, ki so starejši oziroma najstarejši. To se je pokazalo tudi v nedeljona udeležbi na obeh referendumih, s katerih območij je bila udeležba najmanjša. Vendar je treba ta presek analize narediti s prebivalstvom, s strukturo prebivalstva, ki na tem območju živi, in tega se je treba zavedati. Če bi ta država spoštovala to, kar se je v ustavi zapisalo, da je socialna in pravna država, potem takšnih anomalij ne bi bilo, kot so milijardna izplačila na eni strani, raznim Elanovcem, TV-jem in, ne vem, SIB banki in tako dalje, kjer se pa velik del tega denarja pripravlja na zunanjih tujih računih za nova lastninjenja ali pa vodenje volilnih kampanj. Tako to vendar ne gre, ampak žal nepravnost te države pelje v tej smeri.
Hvala. Prehajam na glasovanje. Glasujemo o zakonu v celoti. Navzočih nas je 70. Za je glasovalo 69, proti nihče. [[Za je glasovalo 69.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem točko dnevnega reda. Prehajam na 22.A TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA DEKLARACIJE DRŽAVNEGA ZBORA V ZVEZI Z IRAŠKO KRIZO. Predlog deklaracije je v obravnavo zboru predložil poslanec Jožef Školč, ki mu dajem besedo za dopolnilno obrazložitev predlagane deklaracije. Gospod Školč, imate besedo. Proceduralno? Prosim, kolega Anderlič.
Glede na to, da prej niste dovolili razprave oziroma podati predloga pred glasovanjem o spremembi dnevnega reda, kar je po poslovniku mogoče in dovoljeno, potem seveda sedaj v imenu skupine prosim za 20 minut odmora, preden to točko zares začnemo.
20 minut, če sem prav razumel? [[Da.]] To se pravi, ob 18.13 nadaljujemo s sejo, s tem da je poslanska skupina zahtevala 20 minut odmora pred razpravo.
Prosim kolegice in kolege, da pridejo v dvorano, ker bomo nadaljevali z delom. Nadaljujemo z delom. Kolega Tone Anderlič je zahteval 20-minutni odmor, ki pa je bil malo daljši. Imate kakšno sporočilo s tega odmora?
Opravičujem se vsem tistim, ki so prišli v dvorano v času, ko je bilo napovedano nadaljevanje, pa se je zavleklo. Očitno je, da ni dobra manira, da se v zadnjem trenutku prestavljajo točke, ker so stvari pričakovane v nekem drugem terminu in se ljudje pripravljajo temu primerno, to velja verjetno tudi za druge skupine. Zato smo rabili nekaj več časa, da se posvetujemo, ne o tem, ali je mogoče nadaljevati ali ne, ampak o tem, kako pravzaprav to točko zaključiti. Po našem mnenju je sedaj možno nadaljevati in bomo pač sodelovali v diskusiji in sprejemanju odločitev. Hvala lepa.
Hvala. Besedo dajem predlagatelju deklaracije, gospodu Jožefu Školču.
Hvala lepa. Spoštovani kolegi! Ne vem, če je dobro, da se te stvari pravzaprav delajo tako, na vrat na nos, glede na to, da imamo predvidljive dnevne rede in glede na to, da se ljudje pripravljajo na to, in glede na to, da mogoče komu, ki se mu zdaj mudi, niti ni bilo do tega, da pridemo do nekega stališča, povezanega z iraško vojno. Ampak to v tem trenutku ni tako pomembno, kot je pomembno, da imamo tekst, ki, kot smo govorili na odboru in imate v poročilu, nesporno izraža nestrinjanje z vojaškim napadom na Irak brez mandata Združenih narodov ali, kot je zdaj zapisano, brez, če se ne motim, podpore Združenih narodov. Marsikdo je razočaran, ker se je tehtalo med različnimi besedami, ki izražajo to nestrinjanje. Sam ne bi imel težav sprejeti, bom rekel, tudi bolj težke besede na tej lestvici, ki se uporablja v tovrstnih dokumentih in ki gre od zaskrbljenosti in začudenja in obžalovanja, pa če hočete obsojanja do ogorčenja in še bi se dobile nianse. Tisto, kar je važno je to, da ta tekst za razliko od drugih idej, ki so se tudi valjale po teh prostorih, pove, da se v državnem zboru ne strinjamo s to vojno. Od tu naprej so meni razumljive nianse, ki so bile izrečene na odboru in ki bodo, verjetno, izrečene tudi v tej razpravi. Vsekakor je to boljše od tistih stališč, ki poskušajo zadnje razloge za to iskati v nemoči Varnostnega sveta ali pa v nemoči evropske politike. To bi se mi zdelo bolj hipokritično, predvsem tudi s stališča države velikosti, kot je naša, in države angažmaja, kot ga je imela naša. Ne bi bilo spodobno, če bi učili evropske države, da so dolžne uskladiti več, kot smo sami pripravljeni uskladiti, in da smo v stanju narediti več, kot so se v stanju dogovorili v okviru Varnostnega sveta Združenih narodov. Naslednji dve stališči, ki sta tukaj, tudi na videz nista posebej dramatični. Kot je nekdo rekel, sta suhoparni, sta mogoče prekratki. Moj namen je bil, da bi bila zadeva še bolj suhoparna in s tem še bolj jasna. Okraskov okoli tega, kaj si kdo misli, velja prepustiti drugim. Tisto, kar se mi zdi važno v naslednjih dveh stališčih, je, da se ne dopušča nobenega dvoma, da naj vlada svojo priložnost za reševanje te krize išče v prizadevanjih znotraj Organizacije združenih narodov, naj formulira pobude za to organizacijo in naj se drži tistih dogovorov, ki bodo pač možni znotraj te organizacije. Ravno tako to velja za to, da najte druge akcije koordinira s Svetom Evrope oziroma Evropskim svetom, se opravičujem. Če bo to razumljeno na način, kot je zapisano - in o tem sem govoril na odboru in to se mi zdi važno tudi tukaj -, potem bo zelo malo manevra za neko solo akcije. V tako razumljenih okvirjih se seveda tudi ne bi mogla zgoditi vilniuška deklaracija, da sem povsem jasen. V tako natančno določenih okvirjih pomeni, da mora naša vlada v bistvu iskati in koordinirati svojo politiko s tema dvema organizacijama. In če bomo to sprejeli, se mi zdi, da to ni majhna stvar. Če bo kdo to jemal za okvir za neke druge stvari, potem je to spet nesporazum. Zato so te diskusije pomembne ravno tako, kot je pomemben tisti skromni zapis. In mogoče odtehtajo tudi tiste, ki so v teh situacijah razčustvovani in gojijo eventualna protiameriška, protiarabska ali kakršnakoli stališča. Za dostojno politiko ne bi smelo biti mesta v teh stališčih in za reševanje mednarodnih problemov bi se moralo držati teh mednarodnih okvirov, uzanc, ki so bile in to bo sigurno zelo velik izziv prihodnjega časa, ravno tako, kot bo izziv sanacija težav, ki jih je povzročila ta vojna, do katere pa, da ne bo nesporazuma, je pripeljala tudi nerazumna politika tega iraškega vodstva. Hvala lepa.
Hvala, Jožef Školč. Deklaracijo je obravnaval odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo. Želi poročevalec besedo? Gospod Jelko Kacin, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Odbor za zunanjo politiko je že na svoji 53. nujni seji, ki je bila 21. marca v petek, in na nadaljevanju seje, ki je bila danes, razpravljal o predlogu deklaracije državnega zbora v zvezi z iraško krizo, ki jo je v proceduro vložil poslanec Jožef Školč. Člani odbora so prejeli mnenje zakonodajno-pravne službe, ki z vidika svojih nalog vsebini predloga deklaracije ni imela pripomb. S pravnotehničnega vidika pa je menila, da bi bilo treba v skladu z ustaljeno prakso besedilu deklaracije dodati preambulo, ki bi navajala ustrezno poslovniško podlago za njen sprejem. Tako preambulo bi lahko dodala besedilu deklaracije zakonodajno-pravna služba ob pripravi tega akta za objavo. Predlagatelj predloga deklaracije, spoštovani kolega Jožef Školč, je uvodoma predstavil predlog deklaracije in razloge za njo,pri čemer je posebej izpostavil, da bi deklaracija morala izraziti nestrinjanje z vojaškim napadom na Irak brez mandata Varnostnega sveta Organizacije združenih narodov ter pozvati vlado Republike Slovenije, naj podpira pobude, ki bodo reševanje iraške krize vrnile v Varnostni svet Organizacije združenih narodov, in skupne akcije Evropske unije. Minister za zunanje zadeve dr. Dimitrij Rupel je menil, da stališča vlade Republike Slovenije do krize v Iraku vsebujejo elemente predlagane deklaracije. Izpostavil je stališče Evropskega sveta z dne 20.3.2003, kjer je bila dosežena minimalna enotnost Evropske unije v zvezi z iraško krizo, in dodal, da bi bilo dobro, da se stališče državnega zbora čim bolj približa omenjenemu stališču Evropskega sveta, pri čemer jestališče vlade Republike Slovenije že v skladu z omenjenim stališčem. Člani odbora so v razpravi izrazili svoja stališča do krize v Iraku. Posebno pozornost pa so namenili vprašanju, ali naj državni zbor napad na Irak obsodi oziroma ali naj izrazi obžalovanje. Predsednik odbora je člane odbora tudi seznanil, da je večina evropskih vlad izrazila obžalovanje nad omenjenim dogodkom, takšno navedbo pa je nato podprla tudi večina članov odbora. V razpravi so sodelovali številni kolegi: Anderlič, Jakič, Jerovšek. Janez Janša pa je nasprotno menil, da sprejemanje predlagane deklaracije ni potrebno, saj sta tako državni zbor kot tudi vlada Republike Slovenije zamudila čas, v katerem bi bilo smiselno izraziti stališče do omenjenega vprašanja; sam ne delim njegove ocene. Člani odbora so potem po končani razpravi z desetimi glasovi za in z nobenim proti sprejeli naslednje amandmaje [[amandmaje imate zapisane v poročilu, zato tega ne bi prebiral]] . V pomoč za obravnavo in razpravo pa imate na koncu dodano tudi prečiščeno besedilo, kako naj bi deklaracija izgledala, če se vse te amandmaje tudi sprejme. Odbor je podprl predlog omenjene deklaracije in predlaga državnemu zboru, da jo skupaj z amandmaji odbora obravnava na svoji seji in jo sprejme. Poročevalec na seji državnega zbora bo predsednik odbora, kot je bilo odločeno na seji odbora. Hvala lepa, gospod podpredsednik.
Hvala lepa. Sedaj dajem besedo ministru za zunanje zadeve, gospodu dr. Dimitriju Ruplu. Prosim.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Kot je bilo že mimogrede omenjeno, je vlada sprejela svojo izjavo o iraški krizi že 20. marca. No, istega dne je stališče, ki je v marsičem podobno vladni izjavi, oblikoval Evropski svet. Za to stališče bi v enem stavku lahko rekel, da je značilno predvsem to, da je obrnjeno v prihodnost. Pravi, "z začetkom vojaškega konflikta se soočamo z novim položajem", in potem je ta dokument namenjen prihodnjim akcijam, prihodnosti, temu, kar je mogoče storiti, da bi se gorje zmanjšalo in da bi rešili čim več problemov. Seveda, eden ključnih problemov s tem v zvezi je humanitarna pomoč in v zvezi s tem bi rad opozoril visoki zbor na sklep vlade, ravno tako z dne 20. marca, v katerem so ministrstva v sestavi vlade Republike Slovenije, zunanje ministrstvo, ministrstvo za gospodarstvo, ministrstvo za finance, za obrambo, dolžna pripraviti predloge v zvezi z udeležbo Slovenije pri reševanju iraške krize, način pomoči v humanitarnem smislu. Rad bi vas opozoril na to, da tekom današnjega dneva prihajajo iz različnih središč svetovne politike opozorila na to, da dejansko humanitarna kriza obstaja in da preti še hujša. Tako je, recimo, danes generalni sekretar organizacije Združenih narodov Kofi Anan, to kar se dogaja v Iraku, že razglasil za prihajajočo humanitarno katastrofo. Slovenija je v teh dneh dala pobudo, da bi svoje sile skromne, kakršne pač so, na tem področju usmerila v delovanje v okviru mreže za človekovo varnost, to je organizacija oziroma skupina držav v Organizaciji združenih narodov, ki je namenjena prav takšnim dejavnostim, takšnim pomočem, takšnim interesom. V tej skupini držav so države kot Jordanija, Avstrija, Kanada, Švica, med drugimi je članica že nekaj let tudi Slovenija. In Slovenija je dala pobudo, da bi v okviru mreže za človekovo varnost poskušali najti primerne rešitve, morda predvsem bi se te rešitve koncentrirale na Jordan in na tiso regijo. Kar zadeva deklaracijo, ki je predložena, moram reči, da ji vlada ne nasprotuje in da se nam še posebej dragocen zdi tisti del te deklaracije, ki govori o prihodnosti in ki govori o reševanju humanitarnega položaja, tako smo vlada in parlament na istem, kar zadeva vprašanja v zvezi z reševanjem humanitarne krize. Hvala lepa.
Hvala, gospod minister. Zdaj dam besedo predstavnikom poslanskim skupin za stališča poslanskih skupin. Besedo želi Stranka mladih, Bogomir Vnučec.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in koleg. Poslanci skupine Stranke mladih menimo, da gre za zelo mlačno deklaracijo, sploh pa zdaj, ko je popravljena, glede na zelo realne in grozljive dogodke, ki jih pač vojna v Iraku prinaša. Pogrešamo bolj ostro obsodbo vojne in če že ne znamo najti kakšne besede, bi pa lahko kopirali izjavo kakšnih svetovnih voditeljev, tudi tistih, ki so bili tudi danes že na obisku v tem parlamentu in če samo izkoristimo tudi obisk predsednika zveznega parlamenta Nemčije in vzamem nemške politike za vzor - recimo kot je povedal Joschko Fischer, "ta vojna je protizakonita" ali pa, kot je povedal kancler Schreder, da je "zaprepaden zaradi napačne odločitve ZDA". Tako v poslanski skupini Stranke mladih pogrešamo kakšno tako besedo. Drugače pa mislim, da smo potisnjeni ob zid, da nas ne bo kdo obsodil oziroma obtožil zlonamerno, da podpiramo iraški režim. Daleč od tega! Zato bomo, bom rekel, s težkim srcem stisnili "za" in podprli tako deklaracijo. Izražamo pa protest zaradi načina, kako je do tega prišlo. In tukaj nimam v mislih gospoda Školča, ki se je potrudil in je predlagal neko obliko, ampak pogrešamo bolj pokončno držo tega državnega zbora. Hvala.
Hvala, kolega Vnučec. Slovenska nacionalna stranka. Stališče bo podal Zmago Jelinčič Plemeniti.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. V Slovenski nacionalni stranki sodimo, da bi deklaracija morala vsebovati dikcijo, da državni zbor obsoja vojaški napad na Irak brez podpore Varnostnega sveta Organizacije združenih narodov. Obžalovali bi napad, če bi napad potekal s podporo Združenih narodov oziroma Varnostnega sveta. Brez podpore ga pa lahko, ta napad seveda, samo obsojamo. Mislim, da je to tista beseda, ki manjka v tej deklaraciji. Vendar pa razumemo stisko nekaterih političnih sil v Sloveniji, ki morajo pač zaradi določenih preferenc v določenih geografskih širinah zemeljske krogle uporabljati mile izraze in ne preveč trdnih stališč. Napaka je tudi to, da je bilo treba čakati pet dni vojaških akcij, da se je državni zbor zbudil in podal svojo deklaracijo. Kolega Školč je bil vsaj toliko premočrten, da je zadevo v enem stavku prinesel na odbor za mednarodne odnose, in v Slovenski nacionalni stranki sodimo, da bi morala biti sprejeta tista jasna, kratka in nedvoumna deklaracija o obsodbi vojaškega napada brez podpore Varnostnega sveta. Zdaj imamo pred sabo nek hibrid, ki naj bi na vse strani izgledal nekako benevolenten in vendar naj bi zapolnil praznino. Morda je dobro vsaj to, da je v drugem odstavku deklaracije omenjeno okrilje Organizacije združenih narodov, kajti brez tega bi bile mogoče in možne kakšne solistične akcije kakšnih slovenskih politikov, ki bi skozi nišo, ki bi jo dovoljevala dikcija brez omembe Organizacije združenih narodov, pripeljal notri tudi kakšne transporte ameriške vojaške sile prek Republike Slovenije. Ravno tako je tudi strinjanje državnega zbora z izjavo Evropskega sveta o Iraku pravzaprav gašenje požara. Humanitarna kriza v Iraku ni od včeraj in, če samo sledite tuje medije, boste videli, da humanitarna kriza v Iraku traja že vsaj deset let. Zdaj se je ta kriza poglobila, se poglablja in zagotovo bo v nekaj tednih še bistveno hujša. Ne smemo pozabiti, da od prve zalivske vojne trajajo hude poškodbe in genetske spremembe pri novorojencih v okolici Basre, da se je število rojenih spačkov dvignilo za desetkrat, da je v desetih letih umrlo več kot milijon otrok zaradi te humanitarne katastrofe in krize, ko Združeni narodi navkljub deklaracijam niso dobavljali zdravil; da je tudi v okolici Basre zaradi uporabe streliva z osiromašenim uranom stopnja raka in rakastih obolenj povečana vsaj za sedemkrat. Mislim, da je zadnji čas, da sprejmemo to deklaracijo, in navkljub temu, da jo v Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo kot mlačno, jo bomo podprli. Hvala.
Hvala. Besedo dajem Združeni listi, gospodu Miranu Potrču.
Hvala lepa. Napad Združenih držav Amerike in zaveznikov na Irak ima toliko razsežnosti in tolikšen pomen, da mora o njem svoje stališče zavzeti tudi državni zbor. Združena lista socialnih demokratov je v svojih stališčih pred napadom poudarjala, da je treba izkoristiti vse razpoložljive politične in diplomatske poti za mirno rešitev krize, da še obstojajo pogoji, da mednarodni inšpektorji tudi ob pritisku mednarodne javnosti zagotove razorožitev Sadama Huseina in da bo Združena lista socialnih demokratov soglašala z uporabo sile le, če bo ta verificirana z ustrezno odločitvijo Varnostnega sveta Organizacije združenih narodov. Ob napadu ZDA in zaveznikov na Irak je Združena lista socialnih demokratov ocenila, da je odločitev ZDA o napadu enostranska, preuranjena in sprejeta brez soglasja Varnostnega sveta Organizacije združenih narodov; da niso bili izkoriščeni vsi ukrepi za razorožitev Sadama Huseina po mirni poti in da so za nadaljnje uspehe pri delovanju inšpektorjev Organizacije združenih narodov še bile realne možnosti. Ocenili smo, da je ravnanje ZDA in zaveznikov v izrazitem nasprotju z našimi dotedanjimi stališči in pričakovanji ter da ga zato najgloblje obžalujemo. Danes, šest dni po napadu, se že jasneje kažejo obrisi vseh razsežnosti in posledic napada in vojne v Iraku. V oceni samega dejanja je svet in javno mnenje razdeljeno bolj kot o kateremkoli dejanju zadnjih let. Odobravanja napada je zelo malo, morda nekaj več razumevanja. Toda zelo velik del človeštva, zelo velik del javnega mnenja, tudi v Sloveniji, na ravni čustvenih reakcij niha med strahom pred možnimi posledicami vojne, med obžalovanjem zaradi civilnih žrtev, med odločnim nasprotovanjem pravici kogarkoli, da uporabi orožje za preprečitev bodoče bolj ali manj posredne nevarnosti, pa tja do jasne obsodbe politike, ki pomeni negacijo načel in pravil mednarodnega prava, ki kaže težnje po vzpostavitvi pravil ali vsaj prakse, v kateribo lahko ena sama država in njena politika odločala o vojni in miru povsod po svetu. Toda razdeljenost sveta, ki je nesporna, in teža besed, ki se ob tem uporabljajo za oceno ravnanja, vse bolj morajo zamenjati potrebo in odgovornost tem, kaj storiti za to, da bodo čimprej prišli do rešitve krize, da bi čimprej prišlo do dokončanja oziroma ustavitve vojne, da bi preprečili civilne žrtve in humanitarne katastrofe, da bi vzpostavili ponovno vlogo in nadzor Varnostnega sveta Organizacije združenih narodov prireševanju iraške krize in da bi zagotovili skupno pripravljenost držav, kljub današnjim razlikam organizirati mednarodno skupnost za pomoč iraškemu ljudstvu med in tudi po končani vojni. In končno, res da morda bolj dolgoročno, nastale razmere terjajo od mednarodne skupnosti razpravo in dogovore o tem, kako v okviru mednarodnih organizacij, posebej Organizacije združenih narodov, pa tudi Evropske unije in Nata vzpostaviti mehanizme in odnose, da se tako stanje ne ponovi, da bodo spoštovana načela mednarodne skupnosti za mirno reševanje sporov, da bodo vzpostavljeni mehanizmi za učinkovito ukrepanje mednarodne skupnosti ob neposredni nevarnosti za mir v svetu in da bo vsaka bodoča enostranska uporaba vojaške sile z učinkovitim in pravočasnim delovanjem mednarodne skupnosti postala ne samo nepotrebna, ampak res tudi nesprejemljiva. Zato naj bo posebej slednje po našem mnenju temeljno sporočilo državnega zbora, pa tudi naša usmeritev naši diplomaciji in vladi za njeno ravnanje. Predlog deklaracije bomo podprli. Hvala.
Hvala, Miran Potrč. Janez Podobnik ima stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala, podpredsednik. Kolegice in kolegi! V poslanski skupini smo pričakovali mnogo bolj pozitivno vzdušje, ko bi se sprejemalo tako deklaracijo. Moram vam kar direktno povedati, da počasi izgubljamo potrpljenje, počasi, ko opazujemo raznorazna prerekanja v največji poslanski skupini. To nas tudi skrbi. Ob takih vprašanjih se na tak način ne bi smelo odreagirati. Naša potrpežljivost ima svojo mejo tudi na tem področju. To nas morate razumete. Mi nočemo biti vaši talci. Mi nočemo biti talci največje poslanske skupine in različnih pogledov v lastni poslanski skupini. Danes smo pogledali po vseh evropskih parlamentih in nismo našli izkušenj, da bi evropski parlamenti, torej nacionalni parlamenti, sprejemali deklaracije. Vsaj na njihovih internetnih straneh nismo našli tako rekoč nobene. So se pa vlade oglašale. In vlade so se oglašale tako, kot so se oglasile. Tudi naša se je oglasila takoj naslednji dan. Oglasila se je dobro. Oglasila se je tudi v duhu predvolilnega časa. In zato je tista izjava še toliko bolj premišljena in ni bila slaba. Ko smo bili pozvani s strani predsednika odbora za zunanjo politiko, naj najkasneje do ponedeljka 24. marca do 14. ure predlagamo naš predlog tekstov glede eventualnega usklajenega predloga deklaracije, smo to zelo resno vzeli in smo predlagali neke vrste našo verzijo deklaracije. Smo se potrudili in veliko časa smo temu naklonili. Deklaracija, kot jo je predlagal kolega Školč, se nam je zdela suhoparna: brez preambule, samo dva stavka je imela. Na nek način je za nas nenavadno, da se o tako pomembni stvari en poslanec izmisli in solira. Naša praksa je bila drugačna. Take deklaracije se sprejema na drugačen način: ali prek odbora, ali morda prek drugih poti in se išče konsenz, ne pa, da nekdo nekaj predlaga in se potem proceduralno tukaj prepiramo, kdo je bil prej pet minut ali deset minut. V tem smislu smo mnogo bolj podpirali, pa žal ni bilo mogoče, neko sintezo, kot jo je danes predlagal na seji odbora kolega Kacin. To ni bila njegova deklaracija. Ampak ko smo se potem pozanimali, je šlo v to besedilo vse tisto, kar so različne poslanske skupine predlagale. Ta deklaracija ima tudi boljši jezik. To je jezik deklaracije. To, kar pa danes sprejemamo, je pa ena zelo suhoparna žalost. Ena velika suhoparna žalost je pred nami. Sedaj, kaj naj naredimo? Na seji odbora s kolegom Krambergerjem nisva dvignila roke ne za ne proti, zato ker nisva imela možnosti, da bi prebrala izjavo evropskega sveta. Ta deklaracija ima največ energije in to pozitivne, v tem, da pravi, da podpira izjavo Evropskega sveta o Iraku, še zlasti zavezo Evropske unije k aktivni vključitvi pri reševanju humanitarnega položaja v Iraku. In tu je smisel, da sprejemamo to deklaracijo. Če ne bi bilo tega stavka, potem je naša deklaracija popolnoma vodena. Upam, kolegice in kolegi, da ste prebrali deklaracijo Evropskega sveta. Prav je, da bi jo prebrali, ker je sestavni del naše deklaracije. Poleg tega, da zelo dobro povzema humanitarni vidik tega zelo kompliciranega položaja, ki se je zgodil v Iraku, po podatkih, ki smo jih tukaj dobili, je tudi razvidno, da se bo že v naslednjih dneh oblikovala posebna resolucija Varnostnega sveta OZN prav na temo humanitarne pomoči in da se bo del denarja, ki je namenjen "Nafti za hrano", namenil direktno za reševanje humanitarne katastrofe v Iraku, pa tudi iz podatka je razvidno, da je generalna izvršna direktorica sklada Združenih narodov Bellamijeva prav tako izrazila zaskrbljenost glede položaja sirot v Iraku in so tudi našli neka sredstva. Se pravi, to gre vse v vidiku te izjave. Radi bi pa poudarili, da je morda bilo spregledano, da deklaracija Evropskega sveta, ki je tudi sestavni del naše deklaracije, govori tudi o tem, da s tem izražamo prepričanje in našo potrebo, da se okrepi transatlantsko zavezništvo, ki ostaja fundamentalna, osnovna strateška prioriteta Evropske unije. To bomo danes tudi sprejeli in prav je, da to sprejmemo. Torej, ob tem dejstvu, kot sem ga povedal, bomo podprli predlagano deklaracijo. Predlagamo pa dodaten sklep, ki se glasi: "Predlog dodatnega sklepa poslanske skupine k predlogu deklaracije državnega zbora v zvezi z iraško krizo. Izjava Evropskega sveta o Iraku z dne 20. marca 2003, ki je sestavni del deklaracije Državnega zbora Republike Slovenije, se v prevodu v slovenski jezik objavi kot prilogo deklaracije." Prosil bi, da se potem ob zaključku o tem dodatnem sklepu tudi glasuje. Hvala lepa.
Hvala. Poslanski klub LDS, Anderlič Tone ima besedo. Prosim.
Gospod Podobnik, saj veste, da je bogastvo, če so različni pogledi in če se pride do skupnih zaključkov na koncu, je zadovoljstvo še toliko večje, in videli boste, da ne boste razočarani nad glasovanjem. Prepričan sem, da veste, kakšen dolgčas bi bil, če bi vseh 34 mislilo enako in ne bi nobeden nič drugače "zašpičil" zadeve. Tako da s tega vidika se mi zdi malce pretirano dramatizirati zadevo, kajti resnično ne gre za to, da bi šlo za kakršnokoli tekmovanje, da bi šlo za to, da bi se pravzaprav nekdo želel tu posebej promovirati, pa najsi bo to gospod Školč ali LDS kot taka, ampak gre preprosto za to, da je kar nekaj dni poteklo od takrat, ko se je vojna začela in ko nekako ni bilo nekega odziva s strani parlamenta, parlamentarcev, odbora, predsednika državnega zbora ali kakorkoli drugače, da bi pristopili k oblikovanju deklaracije. In mislim, da je treba samo pozdraviti to pobudo, in na koncu je nastala ta deklaracija tam, kjer nastane, v matičnem delovnem telesu, z opredelitvijo do amandmajev. In ravno odzivnost na dogodke, če je ta odzivnost pravočasna, ima neko težo. Danes smo celo slišali, da je vse skupaj že prepozno, da bi morali že zdavnaj prej to narediti. Mislim, da ni nikoli prepozno, če povemo svoje stališče, svojo odločenost, da smo pripadni miru, da smo pripadni tistim silam, ki nasprotujejo vojnam, ki nasprotujejo reševanju konfliktov na način uporabe orožja. Hudo je, ko odpove zadnja možnost mirnih rešitev konfliktov, in v Iraku je očitno, da je že zdavnaj pravzaprav bilo izčrpanih preveč poti, ki bi naj že zdavnaj rešile probleme, ki so bili tam tako z režimo Sadama Huseina, ki ga je izvajal nad prebivalstvom, kot tudi z grozečo nevarnostjo oborožitve, ki jo je kopičil. Seveda, tukaj je treba povedati, da ko pride do enostranske odločitve, da morajo sredstva za posege v miru nadomestiti sredstva, ki nastopajo v vojni, da je v naši skupini velika večina prepričana, da je treba obžalovati, da iščemo kompromis, da bi bil ta sprejemljiv v besedilu, ko gre za obsodbo vojne, ki ni v skladu z mednarodnim pravnim redom, ki ni v skladu s sklepi Varnostnega sveta Organizacije združenih narodov, ki je v tem primeru tisti organ, tista institucija v mednarodni skupnosti, ki pravzaprav je poklicana za to, da rešuje konflikte med državami in to, seveda, predvsem na miren način, le v izjemnih primerih z vojno. Seveda, nekateri, pravim, obžalujemo to, da je pravzaprav dilema, ali bo beseda "obsodba" ali "obžalovanje" v tem tekstu. Prav je, da smo se sporazumeli za to dikcijo, ki je zapisana. Vendar ta priokus ostaja. Prav gotovo je še veliko vprašanj odprtih in veliko dilem pred nami, ki jih bomo morali reševati v prihodnjih dneh. Bilo je že povedano v uvodih, da prav gotovo grozeče nevarnosti humanitarne katastrofe in raznih drugih stvari, ki bodo tam prišle, epidemije in raznih drugih zahtev, da bo zahtevalo angažiranje tudi Slovenije, seveda pod zelo jasnim očesom, pod budnim očesom parlamenta in seveda tudi z njegovo odobritvijo. Gotovo je, da so časi, ki prihajajo v zvezi s tem vprašanjem, še kako dramatični in da bo čas, ko bomo lahko nekatere stvari v tem zboru prediskutirali, ko bomo imeli še več argumentov na voljo, ko bomo lahko tisti tudi, ki smo- recimo - prebrali, še dodatno se poglobili v nekatera stališča, ki so jih sprejele razne mednarodne organizacije, kakor tudi druge države. Mi bomo podprli to deklaracijo v pričakovanju, da se bo vlada sprotno odzivala na vse stvari, ki se bodo dogajale, da bo v okviru svojih pristojnosti tudi sprožala pobude v smeri, kot je zapisano v deklaraciji, in v potrebi, ki jo narekuje naša trenutna situacija in pričakovanje države Slovenije s članstvom v Natu in v Evropski uniji. Hvala lepa.
Hvala za stališča poslanskih skupin. Dajem besedo poslankam in poslancem. Doslej sta se prijavila dva, Aurelio Juri kot prvi in nato Leo Kremžar kot naslednji. Prosim Juri, imate besedo.
Hvala, podpredsednik. Kolegice in kolegi! Deklaracijo v predlaganem besedilu mi je, odkrito povedano, težko podpreti. Pa ne zato, ker ne bi obžaloval vojaškega napada na Irak brez podpore Varnostnega sveta, ampak obratno. Ker je tako obžalovanje že samoumevno pri vsakomur, ki izkazuje kanček dobre volje, je pa za resnost in težavnost zagrešenega greha - naj spomnim, da gre za vojaški napad članice OZN na drugo članico OZN brez avtorizacije Varnostnega sveta in je torej v nasprotju z določili ustanovne listine svetovne organizacije. Torej, taka deklaracija glede resnosti, težavnosti tega greha je zame neustrezna oziroma preblaga in kot taka vizavi mnogih drugih in še bolj promptnih izrazov obžalovanja nekoristna. Vojaški poseg bi obžaloval tudi, če z mandatom varnostnega sveta, ker bi to pomenilo poraz demokracije. Le obsodil ga ne bi, ker bi bil tak poseg seveda zakonit. Tu je razlika. S to deklaracijo, tako kot se zdaj glasi, se bomo le umestili med množico, ki zato, da se ne bi prehudo zamerila potentnemu čezatlantskemu zavezniku in bi vsaj delno zadostila pričakovanju zagrožene lastne javnosti, išče v obžalovanju tisto besedo, ki naj bi nasitila volka in ohranila kozo celo. Vlada je celo težišče odgovornosti za to, da je prišlo do porabe sile - če ste prebrali njeno stališče - prenesla na Varnostni svet Organizacije Združenih narodov ker, ni, citiram: "uspel oblikovati konsenza in sprejeti odločitve glede poti do končne razorožitve Iraka". Tako je zapisala vlada. Nekdo drug - vemo - da se huduje na neenotnost Evropske unije, nekdo drug celo spet na Francijo, ki je grozila z vetom na resolucijo, ki bi odobrila napad, nekdo se je celo hudoval na Slovenijo, ker je bila preveč pasivna v času nastajanja krize in tako naprej. Lepo prosim! Združene države Amerike in Velika Britanija nimata pri tem nič. Druge okoliščine so botrovale temu, da sta ti dve državi ušli pravilom OZN in se torej po tej logiki hudujemo na te okoliščine, ne pa nad tistimi, ki so zagrešili greh. Kolegice in kolegi, tako razmišljanje po mojem ni pravilno. Je sprenevedavo, je krivično Prvotno besedilo deklaracije, ki jo je bil predlagal kolega Školč, je vsebovalo zelo jasno in decidirano obsodbo vojaškega napada, čeprav brez identifikacije napadalca, ki bi ga morali po mojem vnesti v deklaracijo. A ker vsi vemo, kdo je on, se zapisovanju ZDA in njihove koalicije lahko odpovemo. Z izrazom obžalovanja porazdelimo krivdo na obe strani, je zatrdil nek kolega na odboru in dodal da bi bilo bolje, da bi Husein "spokal" in z družino emigriral. S tem se seveda strinjam. Da tega ni storil, pa vseeno ne opravičuje Združenih držav Amerike, da so brez odobritve Varnostnega sveta organizacije Združenih narodov šle v napad in na tak način izvedle poseg, ki ima vse značilnosti agresije na drugo suvereno državo. Mimogrede, rad bi vas spomnil, da tudi, če bi iraški diktator odšel - kot je napovedal sam ameriški predsednik - bi to ne odvrnilo zavezniških sil od tega, da bi vstopile v Irak in prevzele nadzor nad njim. Cilj vojaškega posega naj bi bila osvoboditev iraškega ljudstva od tiranskega režima. To je sicer plemenito. Nima pa zveze - bodimo iskreni - z Resolucijo 1441, ki naj bi tako ukrepanje po prepričanju Busha in Blaira utemeljevala. Omenjena resolucija govori o razorožitvi Iraka, orožju za množično uničevanje in ne o osvobajanju oziroma demokratiziranju te države. Nad izvajanjem te resolucije pa je Varnostni svet imel nadzor. Čeprav je sproti ugotavljal, da je le-to potekalo počasi, prepočasi oziroma ne povsem v skladu s pričakovanji, je pri taki drži vztrajal. Sama glavna akterja pri tem, vodja inšpektorjev Blicks in Baradei sta nazadnje govorila o pospešenem sodelovanju iraških oblasti in o potrebi in smiselnosti po nadaljevanju dela inšpektorjev. V zvezi z domnevnim orožjem za množično uničevanje je bila taka situacija povsem v rokah Varnostnega sveta, ki je prav zato presodil, da ni bilo potrebe po drugačnem postopanju. Ko so Združene države Amerike ugotovile - to sami vemo - da podpore za novo resolucijo, ki bi odobrila uporabo sile, ni bilo, so se enostransko in samovoljno odločile, da vseeno ukrepajo, tako, kot je bilo očitno že zdavnaj v njihovem načrtu. Zato da zasedejo Irak in spodnesejo režim, pa če poseduje ali pa ne poseduje to uničevalno orožje. Logika, ki nam jo ZDA pri tem vsiljujejo, govori, da ker so edina super sila, ki so zato tudi edine poklicane, da presodijo, kaj je in kaj ni prav oziroma kako postopati, saj jim tako ali tako nihče nič ne more tudi, če se zmotijo. Organizacija Združenih narodov pa naj poskrbi za humanitarno pomoč. No, to je to! Ker se s takim videnjem stvari ne strinjam, ker ocenjujem, da je pristajanje na tako logiko zgrešeno celo sprevrženo, osebno obsojam napad Združenih držav Amerike in zaveznikov na Irak. Obžalujem le-to, da te obsodbe zaradi takih in drugačnih kalkulacij v zvezi z vstopom v Nato, ki nas silijo k stalnemu dobrikanju ZDA, ne premoremo znova in znova odgovornost, da vojno preusmerjamo drugam oziroma vodenimo do take mere, da ni čitljiva in ugotovljiva. Če že gledamo v prihodnost, bi morali celo zahtevati od jutri prekinitev napada in umik napadalcev ter takojšnji pričetek sanacij stanja, ki je nastalo z vojno. Kar je v deklaraciji hvale vredno, je - nekdo je to že omenil - da naj se kriza vrne pod okrilje organizacije Združenih narodov in poziv vladi k čimprejšnjemu aktiviranju humanitarne pomoči. Pričakujem, da bomo samo in izključno iz tega naslova, torej, le zaradi humanitarne pomoči in obnove Iraka, in to usklajeno z Evropsko unijo, dovolili transporte preko državnega ozemlja. Čisto na koncu še stavek - čeprav je zame, kot sem že povedal, deklaracija invalidna, šibka, preblaga - se strinjam z dodatno utemeljitvijo kolega Školča kot predlagatelja, da je vendarle boljša od vladnega stališča, ker obdeluje vojno oziroma vojaški napad in se do njega opredeljuje nikalno, z zavračanjem, ne pa z drugimi okoliščinami, na katere se sklicuje vlada. Zato - čeprav sem se na odboru vzdržal do tega predloga - kljub vsemu, kljub svojemu nezadovoljstvu s takim besedilom -ker pa boljšega nimamo in je boljši od vladnega - bom Školčev predlog, ki ga je tudi odbor podprl, tokrat podprl. Hvala!
Hvala! Leo Kremžar ima besedo.
Hvala lepa, predsedujoči. Kolega Podobnik je rekel, da je ta deklaracija "velika suhoparna žalost". Sam mislim, da je cela zgodba velika, pa ne suhoparna žalost, in da je zaradi vsega tega potrebno sprejeti deklaracijo, ne glede na to, ali so ideje o pravočasnosti in nepravočasnosti oziroma ocene lahko takšne ali drugačne, in so lahko takšne ali drugačne. Po mojem globokem prepričanju pa mora držžavni zbor vendarle reči, o tej zadevi misli in poskuša to skozi deklaracijo tudi reči. Besedilo deklaracije je zgrajeno tako - kot je minister tudi povedal - da zadnji tretji sklep zre v prihodnost, da pravzaprav drugi govori o sedanjosti in da prvi govori o zelo bližnji in še trajajoči preteklosti. Tako kot se zelo strinjam s tretjim, ki zre v prihodnost, in drugim, ki nalaga nekaj oziroma poziva vlado, tako seveda nisem čisto prepričan, da je prvi povsem pravi. Pogojno lahko sprejmem ta prvi sklep samo zaradi tega, ker ga pač poskušam tolmačiti po svoje. Tolmačim ga tako, da pri besedah "državni zbor obžaluje" berem obrazložitev na drugi strani, ki pravi, da "v bistvu gre za obliko izražanja nasprotovanja vojaškemu napadu". To pomeniseveda obsodbo. Mislim, da moramo brati in da je to bistvo zadeve, da moramo te tri člene oziroma te tri odstavke deklaracije brati tudi tako, kot jih razlagam. Če se vsi strinjamo s tem - ali pa pred tem še enako pri besedi "podpore" namesto "mandata" - moram reči, da bi mi bila mnogo ljubša prva, prvotna izjava, ki jo je napisal in predlagal Jožef Školč, ker je zelo jasna, nedvoumna in po mojem globokem prepričanju mnogo bližja veliki večini ljudi v tej državi. Veliki večini, ki pa se je hkrati v zelo veliki večini odločala na referendumu in odločila za to, za kar se je odločila, pa ni pomembno v tej kombinaciji. Torej, meni bi bila bistveno ljubša izjava, da državni zbor obsoja vojaški napad na Irak brez mandata Varnostnega sveta organizacije Združenih narodov. Zavedam se, da je najbrž treba narediti ta napor, če s tem lahko pomagamo vladi in s tem tudi tej državi, da bo lažje peljala nekatere stvari v mednarodnih odnosih. Osebno nisem čisto prepričan, da je kdorkoli pripravljen - zaradi majhnih sprememb besedila, jezikovnih, seveda - verjeti, da nekaj drugega piše, kot dejansko misli. Zato pravzaprav obžalujem, da deklaracijo zelo jasno ne obsoja, tu bolj ustreza beseda "obžalujem". Kljub temu bom to deklaracijo. Podprl jo bom zaradi te razlage, zato, ker jo jaz hočem tako dojeti in jo tako razumem, ker jo hočem tako razumeti, ker sem zelo jasno povedal, kaj mislim, da s to deklaracijo povemo. Zato jo bom podprl. Tudi zaradi tega, ker mislim, da govorimo o dveh različnih jezikih. Govorimo o tako imenovanem diplomatskem jeziku, ker hočemo nekomu nekaj povedati, in govorimo o deklaraciji, ki jo hočemo povedati našim ljudem, kaj ta državni zbor misli o tej zadevi. Zato, ker mislim, da piše eno in drugo, da piše eno z drugimi besedami zaradi že naštetih razlogov bom deklaracijo podprl. Še enkrat bom zelo jasno povedal, da pomeni to zame obsodbo vojaškega napada brez mandata Varnostnega sveta Združenih narodov. Hvala lepa!
Hvala. Jožef Jerovšek ima besedo!
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister s sodelavci! Naj najprej povem, da je prva razprava o iraški krizi v tukajšnjem parlamentu, ki se je zgodila danes oziroma na odboru dan prej, bistveno prepozna. Kolega Podobnik je prej omenil, da so po internetu pogledali glede sprejemanja resolucij in deklaracij evropskih parlamentov. Verjamem mu, da ni našel takšnih dokumentov. Dejstvo pa je, da so o tej tako pomembni zadevi, tako pomembni krizi, ki bistveno vpliva skoraj na politiko vsake države, na interese vsake države, razpravljali že večkrat v vseh parlamentih. Spomnim se, da je nemški kancler Schuessel ob izbruhu evropske neenotnosti oziroma neenotnosti z združenimi državami o tem problemu, ko vojna še ni izbruhnila, govoril pred nemškim parlamentom eno uro - Taka so bila poročila agencij - in da so šefica opozicije Angela Merkel in poslanci v izredno izčrpni debati osvetlili se aspekte iraške krize. Še enkrat poudarjam, da smo v Sloveniji soočeni z invalidnim poslovnikom državnega zbora, ki ne omogoča, da bi o pomembnih zadevah, ki se še kako tičejo naše države, poslanci lahko zahtevali izjavo vlade, stališče vlade, ob kateri se v trenutku odpre v parlamentu splošna razprava. Če ne bi imeli invalidnega poslovnika, potem bi to vsekakor predlagali. Primerjalno z odstotkom poslancev, ki so za to potrebni v nemškem ali italijanskem parlamentu, sprožiti takšno zahtevo sam en poslanec, in če bi samo procentualno razmerje upoštevali, bi imel možnost, kajti pet poslancev v nemškem ali italijanskem parlamentu lahko zahteva takšno stališče. In so ga zahtevali in so se te debate zgodile. Tudi v italijanskem parlamentu, kjer je znano, da premier Berlusconi nima preveč prijateljskih odnosov s parlamentom, vendar se je čutildolžnega, da je že nekajkrat nastopil pred italijanskim parlamentom. Takšno razpravo so zahtevali tudi poslanci. Pri nas to ni možno. Vesel sem, da je z nekoliko zapoznelosti predsednik odbora za zunanjo politiko začutil to potrebo, da je izkoristil svoje poslovniške možnosti in je sklical to sejo, na nek način odprto debato. Če bi mi pravočasno odprli to debato, potem bi danes odločali - po mojem - o bistveno bolj uravnoteženem in kompleksnem tekstu oziroma bi se opredeljevali podobno, kot se opredeljujejo tiste države kjer je vlada prišla po stališče parlamenta pravočasno, v jeku krize, takrat, ko se je v svetu odločalo o vojni in miru. Strinjam se, da je deklaracija, ki je okvir za to razpravo - čeprav je to bistveno preozko - dejansko suhoparna. Tudi minister gospod Rupel je na odboru izjavil, da je tega originalnega teksta premalo in ni podoben tistemu, kar "proizvajajo" parlamenti v Evropi. To so direktne navedbe ministrovih besed. S tem se lahko strinjam. Vendar je tu krivda tudi na strani slovenske vlade, čeprav ima slovenska vlada možnost, da pride pred parlament in zahteva razpravo, tega instituta ni izkoristila. Mi, tukajšnji parlament, si pa seveda ne moremo zatiskati oči pred izredno kompleksnimi posledicami iraške krize, izredno kompleksnimi posledicami za položaj in za interese naše države. Pred tem si ni mogoče zatiskati oči. Strinjam se in prepričan sem, da smo zaradi takšnega odnosa vlade in vladajoče koalicije do tega parlamenta zamudili marsikaj. Sedaj smo v nehvaležni situaciji, ko capljamo za časom, ko skušamo pravzaprav nekaj narediti kot parlament. Pa tudi v tukajšnjem parlamentu ni jasne ideje, kaj je naloga parlamenta v taki situaciji, s čim mora priti vlada pred parlament. Pri tej deklaraciji smo tudi soočeni s popolnim razcepom znotraj vladajoče večine, znotraj vladajoče stranke. To je nezaslišano v tako resnih zadevah. Gospe in gospodje, mislim, da je še pravi čas v tem trenutku, da bi se tudi slovenski parlament ukvarjal s ključnim vprašanjem in ključnim pozivom, ki je v trenutku, ko smo soočeni z razkorakom med idealom in stvarnostjo - ideala, da vojna ne bi izbruhnila, ne moremo več doseči. Stvarnost je v tem trenutku drugačna. Stvarnost je taka, da so se evropske sile zaradi svojih ozkih interesov razcepile, da so svetovne velesile v Varnostnem svetu na nek način dejansko ponovile napako evropskih sil pred drugo svetovno vojno, da niso znale reči odločni "ne" diktatorju, tiranu, ki je pobil po nekaterih trditvah 200.000 prebivalcev lastne države. Nikoli ne bom mogel soglašati s tem da nekateri v tej državi zagovarjajo tega diktatorja, množičnega morilca in da celo padajo izjave, ampak to ni navijanje za vojno, tudi obsodba vojne, da je Amerika bolj fašistična država, kot je Irak in bolj fašistična, kot je Sadam Husein, da je Sadam Husein vrednota, kar je izrabil, izjavil tako imenovani slovenski mirovnik, ki pa je verjetno plačan skozi ministrstvo, da je opravljal svoje delo kot drugi plačanci. Poglejte, ideala, kot sem rekel, ne moremo več povrniti. Lahko pa obžalujemo, da se je zgodilo to, da se je zaradi teh zadev Evropa razcepila. Kot sem rekel, je v tem trenutku še čas za nujni poziv in zahtevo, da Turčija in njena armada ne vkorakata v severni Irak. Mislim, da je to izredno pomembno. Če bo Turčija vkorakala v severni Irak, inokupirala del Iraka zato da bi ustrahovala kurdski narod, bo sprožila dejansko, ne samo regionalno, svetovno krizo. Mi vemo, v katerih državah živijo pripadniki kurdskega naroda, kako hudo krizo se bo lahko s tem sprožilo in kako hude posledice so. Mislim, da bi se morala naš parlament in vlada zavzeti za to, da pozovemo vse institucije na svetu, Varnostni svet, generalno skupščino OZN, da preprečijo eskalacijo vojne v Iraku. Strinjam se s tem, da je potrebno obžalovanje, poteka vojna v Iraku. Mislim, da je tu neodločnost in da so parcialni interesi, zelo parcialni interesi tako imenovanih evropskih sil, preprečili, da bi z diplomatskim pritiskom lahko zagotovili mir. Prepričan sem, da bi ga bilo možno zagotoviti. Vendar to se ni zgodilo. Danes je pomembnovprašanje, kaj je večje zlo. Pustiti diktatorje, da ustrahujejo in morijo lastno prebivalstvo, da rušijo letala - kot jih je nekaznovano dolgo časa s terorističnimi akcijami rušil diktator Gadafi dokler mu Reagan ni poslal raket v njegov tabor. Od takrat ni bilo več terorističnih napadov na letala. Lockerby se od takrat ni več ponovil. Mislim, da bi do danes imeli še nekaj Lockerby-jev. Zato je to velika dilema. Vendar sem proti, seveda tudi proti temu, da države posegajo po takih sredstvih. Potrebno se jesoočiti s stvarnostjo in realnostjo. Sem velik nasprotnik vojne. Hkrati pa se zavedam, da bi evropske sile lahko pred sporazumom v Muenchnu preprečile svetovno morijo. Potrebno se je učiti iz zgodovine in ne napačno tolmačiti muenchenskega sporazuma in muenchenskih dogodkov, kot smo bili priča na dopoldanskem zasedanju zunanjepolitičnega odbora. Dejstvo je tudi, da tiste stalne članice Varnostnega sveta, ki imajo možnost z vetom preprečiti resolucije, ki bi bile obvezujoče tudi za diktatorje, niso poskušale s sklicem generalne skupščine uveljaviti svojih pogledov na reševanje iraške krize. Kajti ta institut obstaja. Če resolucija ne gre skozi oziroma je zavrta z vetom v varnostnem svetu, je s primerno večino na zasedanju generalne skupščine OZN možno sprejeti obvezujoče resolucije, ki imajo isto moč kot resolucije Varnostnega sveta. To se pravi, da so te države pravzaprav na nek način pristale - moram reči licemerno pristale - na trenutno posredovanje v Iraku. Tako, da je problem iraške vojne izredno kompleksen. Strinjam se s tem, da bi naš parlament pravočasno pozval vlado k določenim iniciativam. Smatram, da je sedaj za druge iniciative zelo relativno pozno tudi za izražanje obžalovanja, ki ga seveda tudi jaz izražam in nasprotujem vojni, je pa pravočasno. Gospoda ministra želim vprašati, ali bo slovenska vlada storila kakšen korak, kakšno iniciativo v smeri tega, kar sem omenil, da se zavzame oziroma da agitira med državami, da se prepreči razširitev iraške krize z vstopom Turčije v vojno, z vstopom turških čet na iraško ozemlje. Hvala lepa!
Hvala lepa! Replika gospod Anderlič, izvolite!
Gospod Jerovšek ne izpusti prilike, da se obregne ob poslovnik in seveda tudi v nekaterih navedbah, ki jih je navedel iz neke druge seje, pa jih vpleta v to. Zato je seveda replika potrebna. Prvič, gospod Jerovšek, kar nekaj podpisov ste dali na zahteve za sklic izredne seje, med drugim sem danes dobil - kot vsi poslanci - eno zahtevo. Torej, če se ukvarjate z vsemi vprašanji imate možnost, da predlagate izredno sejo, bi lahko tudi zato in bi pač predsednik vlade prišel sem in bi z njim vodili razpravo na osnovi - recimo - raznih deklaracij, ki bi jih vi pripravili. Pač tega niste storili. Ampak nič hudega! Saj jaz vam tega ne zamerim. Ne vem pa, zakaj to očitate poslovniku, da nimate možnosti. Poleg tega gre še za druge možnosti, kako se do tega pride. Ugovarjam tistemu delu, ko naše državljane zmerjate s plačanci, kajti biti uslužbenec nekega ministrstva ne pomeni, da je plačanec neke vlade, da opravlja neke posle. Plačanci so popolnoma jasna definicija. Ni dobro, da se o naših državljanih govori na takšen način.
Hvala lepa! Replika na repliko, izvolite gospod Jerovšek!
Najprej bi gospodu Anderliču - ko bom repliciral - rekel, da naj me ne poučuje o plačancih. Vendar je bila ta beseda najbolj aktualna v moji mladosti, ko je bil v Kongu zrušen Patris Lobumba in se je vsak dan govorilo o plačancih, ki so rušili in uspešno rušili seveda tudi vlado Patrisa Lobumbe. Vendar, gospod Anderlič, da gre za plačance, je meni osebno izjavil tudi neki minister vaše vlade, ki pa danes ne sedi v tej dvorani, da ne bo pomote. Tako, da se boste zavedali. Mislim, da se na mednarodne odnose kljub temu spozna kolikor toliko. Glede tega, da se vedno obregnem ob poslovnik: Seveda se bom obregnil, dokler bo takšen poslovnik, ki poslancem in parlamentu onemogoča ažurno razpravo o aktualnih dogodkih. Vi kot duhovni oče ali pa tudi oče tega poslovnika, kot de facto predsednik tega državnega zbora, bi morali poznati vsaj to, kar ste zavestno preprečili temu parlamentu. Ali poznate institut - recimo - v nemškem parlamentu, "aktuelle Stunde", ko v vsakem trenutku odprejo razpravo? Mi te možnosti nimamo in naš parlament caplja za svetovnimi dogodki in državnimi dogodki. Žal, žal vam moram na tem področju očitati, da ste odgovorni za razkroj parlamentarne demokracije v Sloveniji. Seveda si pa ne pustim očitati, da ne razumem instituta izrednih sej. Zasklicanje izredne seje je potreben postopek, ki traja približno tri tedne v našem parlamentu. Z institutom nujne seje, s sklicem, tako, kot ste instalirali v vaš poslovnik, je možno šele po treh tednih priti do razprave o zadevi, ki pa je takrat že passe.Tako je tudi pravzaprav aktualno ažurno ukrepanje v tej zadevi že passe. Hvala lepa!
Hvala lepa! Gospod Anderlič, replika!
Gospod Jerovšek, lahko bi se poslužili marsikakšne metode za uvrstitev kakšne točke na dnevni red seje, če ne bi selektivno sodelovali na sejah zbora.
Hvala lepa! Lepo prosim za mir v dvorani! Mislim, da sta si pojasnila, kar je bilo potrebno. Tudi vi ste že dvakrat replicirali. Izvolite!
Ne! Verjamem, da imate določene relacije s svojim "partei" šefom, ampak njemu morate dati drugačna pravila. A vendar, če me je glede selektivnega nastopanja - še preveč smo milostni do tega poslovnika, ki ste ga skonstruirali! Hvala lepa!
Lepo prosim za mir v dvorani! Besedo ima gospod Kacin. Izvolite!
Gospa podpredsednica, spoštovane kolegice in kolegi, hvala za besedo! Ne bom nikomur repliciral, ker se mi zdi, da ta razprava ni namenjena replikam. Če je za to razpravo iskrena želja, da bi razpravljali o vojni v Iraku, se mi zdi tovrstno ravnanje absolutno neprimerno. Po svoje sem vesel, da ta razprava poteka zdaj, ko je medijska pozornost manjša, kot bi bila jutri. Zato se bom najprej zahvalil vsem tistim, ki ste podprli moj predlog, da uvrstimo to danes na dnevni red in da o tem opravimo razpravo. Za tiste, ki so v Iraku že umrli, je ta napad, o katerem govorimo, prišel prepozno. Za tiste, ki so umrli pred napadom oziroma med napadom, je prišel prezgodaj. Ta hip, ko se mi tukaj pogovarjamo o deklaraciji, na obeh straneh preštevajo nove mrtve. Zato se mi zdi nespodobno, da se do tega izziva pogovarjamo na tak način, kot da je to ena od običajnih točk dnevnega reda. Zato bi prosil poslancemoje poslanske skupine, če se lahko vzdržijo razprave toliko časa, da jaz končam. Nikoli ni prepozno sprejemati deklaracijo. Nikoli ni prepozno. Naša javnost pač pričakuje, da se bo državni zbor do tega opredelil in da bo do tega oblikoval svoje stališče. Deklaracija, ki jo imamo pred seboj, ni napisana na vrat na nos. O njej niti ne razpravljamo na vrat na nos - tako kot so menili nekateri. Je pač taka, kot je. Je kompromis! Mislim, da je zdaj boljša, kot je bila v izhodišču. Zato bi rad povedal nekaj o nekaterih pojmih, ki so tukaj uporabljeni. Obsojati vojaško intervencijo, pomeni še kaj. Pomeni zahtevati, da se ta hip prekine, pomeni zahtevati, da se vojske umaknejo na izhodiščne položaje, pomeni prepustiti civilni prebivalstvo tistim, ki bodo spet prišli na ta prostor. Pomeni, dajati možnosti, da se zgodijo novi masakri nove Srebrenice. Zato je zelo pomembno, kako mi razmišljamo in kakšno dikcijo pri tem uporabljamo. Kajti, če rečemo a, potem moramo reči tudi b. Zato se lahko zgledujemo po tistih vladah in parlamentih, ki so uporabili ustrezno dikcijo. Zdi se mi - vsaj glede na moje izkušnje - da je sedanja verzija zagotovo boljša kot tista, ki je bila prvotno. O tem, ali imajo mandat za to, kar počnejo ali ne, bodo že dolgo tekle razprave. Mi pri tem ne bomo imeli posebnega vpliva. Ampak prav je, da se naš državni zbor s prepričljivo večino glasov podpiše pod to deklaracijo in, da to, kar naši ljudje pričakujejo, tudi pove in pojasni. Ljudje predvsem pričakujejo pojasnila. Ta pojasnila smo jim dolžni dati ne pa replicirati drug drugemu. Opravičil bi se rad kolegu Juriju, ker sem prej pozabil omeniti njegovo ime med dopoldanskimi razpravljavci. Kot ste videli, priimkov ni bilo v poročilu. Opravičujem se, ker sem vas preskočil. Rad bi se zahvalil tudi tistim poslanskim skupinam, ki so posredovale prispevke v želji, da najdemo čimbolj celovito besedilo, čeprav smo zdaj dobili nekaj, kar ravno tako pije vodo. Prosim, to ni kritika! Ampak mislim, da se bomo v prihodnje, ko bo šlo za take izzive, znali pravočasno organizirati in bomo pripravili skupno nadstrankarsko deklaracijo, za katero bo stal celotni državni zbor. Take poskuse oziroma prizadevanja bi veljalo podpreti tudi v prihodnje. Gre pa še za kaj drugega. To je treba danes povedati. Ta zgodba v Iraku se vleče 12 let. Sprejeli so 17 različnih resolucij, vključno z zadnjo, ki se imenuje 1441. Nič se ni dogajalo na področju razorožitve, dokler se ni zagrozilo z vojaško silo. Šele potem so se stvari začele premikati. Tako, kot se ni nič zgodilo na Balkanu, dokler se ni zagrozilo z vojaško silo - pa na Balkanu tudi to ni bilo dovolj. Treba je bilo manifestirati uporabo vojaške sile, da so se stvari spravile v normalne okvire. Zato se mi zdi pomembno, da na eni strani podpiramo diplomatska prizadevanja, da se čimprej zgodi Varnostni svet organizacije Združenih narodov. Ampak ne bi rad, da bi na Varnostnem svetu ali pa kje drugje razpravljali o tem, koliko žrtev je bilo, ker ni bilo pravočasnega posredovanja. Kar se tega tiče, imamo vsi veliko, veliko odgovornost. Velika večina naših ljudi obžaluje vojno in je proti vojni. Verjamem, da v tem državnem zboru med 90 poslanci in poslankami ni nikogar, ki bi rekel, da je za vojno. Ampak, mi imamo nekoliko drugačno odgovornost, ker se moramo pogovarjati o tem, kaj bo jutri in kaj bo pojutrišnjem in kako je bilo nam takrat, ko drugih ni bilo nam na pomoč. Ne branim Združenih držav Amerike niti najmanj, ampak prosim, da vsaj mi v naše razprave vnašamo racionalnost, da tehtamo med slabimi možnostmi in izberemo tisto, kije najmanj slaba. Zato smo bili izvoljeni, zato nam je politika poklic in zato se od nas pričakuje, da bomo nekatere stvari znali pojasniti, ne pa da se dobrikamo takrat, ko mislimo, da je to večinsko mišljenje. Odgovorna politika mora pač takrat, ko ljudje o stvareh razmišljajo površno, razložiti vsa ozadja in za to razlago tudi prevzeti odgovornost. Zato bi me veselilo, da kljub tem razpravam na koncu podpremo to deklaracijo v čim večjem številu glasov in da se iz te naše razprave danes naučimo česa za prihodnost. Ker se mi pač dozdeva, da to ni zadnja razprava ne o Iraku, ne o vojni. Ta vojna ni ne zadnja, ne predzadnja, ne pred predzadnja. Zato se bomo s tem še veliko ukvarjali. Hvala lepa!
Hvala lepa! Besedo ima gospa Cveta Zalokar Oražem. Izvolite!
Hvala lepa za besedo. Upam, da smo se vrnili k deklaraciji in ne bomo več razpravljali o poslovniku. Želela bi povedati svoje mnenje, svoje osebno mnenje, ki se nekoliko razlikuje od mnenja kolegov in kolegic v poslanski skupini. Moram reči, da je podobno mnenju gospoda kolega Kremžarja. Sama ne bom podprla amandmaja k prvemu odstavku, kjer se beseda obsoja nadomesti z besedo obžaluje. Kljub temu, da sem dobila nekaj pojasnil, moram reči, da so mi ta pojasnila še potrdila pravilnost odločitve. Kajti, če beseda obsojati pomeni zahtevo, da se vojna prekine, potem moram reči, da sem za to, da se ta vojna prekine, kot je bilo prej povedano. Mislim, da je treba pri tem tudi povedati, da smo poslanke in poslanci tu zato, ker smo glas ljudstva. Mislim, da ljudstvo obsoja to vojno in je ne samo obžaluje. Mislim, da ne bo nobene škode in nobenih velikih težav, če bomo sprejeli takšen tekst, kjer bomo to vojno obsodili in ne samo obžalovali. Bi pa rada povedala še eno metaforo. Beseda obžalovati ima v sebi žalovanje. Žaluje se takrat, kadar je nekdo že mrtev. Najbrž vsi mi nismo nek zbor in se še nismo postavili v pogrebni sprevod in ne gremo za nekom, ki je že v krsti in je mrtev. Morda gremo, ker je tisti, ki je pokojnik in ki je v tej zgodbi mrtev, organizacija Združenih narodov, je javnost sveta, ki množično, milijonsko protestira, pa mogoče tudi mednarodno pravo. Mislim, da ne bo nobene posebne škode in se ne bo ničesar zgodilo velikega in pretresljivega zgodilo, tudi za diplomacijo ne, če bo ta parlament sprejel deklaracijo, v kateri bo beseda obsojati in ne beseda obžalovati. Hvala.
Hvala lepa. Besed ima gospa Silva Črnugelj. Izvolite. Ne. Gospod Aurelio Juri. Izvolite
Hvala! Še na kratko, pa delno repliko na dva kolega. V okviru razprave smo slišali nekaj novih utemeljitev tega početja - kljub temu, da kolegi soglašajo s tem, da se obžaluje vojaški poseg - ki so po moje spet nadaljevanje neke sprevržene logike. Glejte, nekdo je rekel, da bi obsodba vojaškega posega pomenila zahtevo po umiku napadalca in prepuščanje posledično civilnega prebivalstva tistim, ki morijo. S tem se navezuje na svojega predgovornika, ki govori: Kaj je slabše, ali uničiti inonesposobiti vse diktatorje, ki morijo v svojih državah, ali posegati? Že izhajamo in zapuščamo teren, ki naj bi bil pravna podlaga tega posega. To je resolucija 1441, ki govori o domnevnem posedovanju in grožnji po uporabi orožja za množično uničevanje. Ne govori o tem, da bomo zdaj na osnovi te resolucije mi, demokratizirana svetovna skupnost, izčistila cel svet, tam, kjer so diktatorji, in omogočila ljudstvom, da živijo plodno, v miru in v demokraciji. Tega opravičila v tem dokumentu ni. Čeprav je v naših željah. Tako, da je to sprevrženo. Seveda to, kar je kolega Jerovšek celo trdil, kaj je boljše - dajmo morda pripraviti spisek nadaljnjih diktatorjev, ki jih bo treba spraviti, ali z resolucijo Varnostnega sveta. Če pa resolucije ne bo, s posegom najmočnejše sile na svetu, ki ji nihče nič ne more. To je tudi možno! Seveda tega ne morem sprejeti. Mislim, da je to zdaj že pokvarjeno. Naslednja trditev kolega, da - s čimer se strinjam - je treba preprečiti, da Turčija vstopi v Irak. Se strinjam! Nihče nima pravice vstopiti v Irak, niti Združene države Amerike niti Velika Britanija in njihovi zavezniki nimajo te pravice. Zakaj, smo prej ugotovili. Jutri bo lahko tudi Iran vstopil - Bilo je že govora, da so eni prestopili mejo - ampak to je ena od posledic razpada svetovnega reda, razpada pravil. Nihče se jih ne bo več posluževal, nihče jih ne bo spoštoval. Če ena sila vstopa nezakonito, zakaj ne bi tega počela tudi druga, ki ima tudi svoje interese. Sistem razpada. V tem je dodaten problem v vsej tej zgodbi Soglašam pa s pozivom Kacina, da strnemo to razpravo, da podpremo vsaj tisto, kar je možno v tej dvorani doseči, da na ta način zavežemo in usmerim nadaljnje ravnanje vlade glede humanitarne pomoči, da ne bo pod humanitarno pomočjo šlo preko našega ozemlja, kaj drugega, da bomo to usklajevali z Evropsko unijo in tako naprej. Edino tako soglašam tukaj s kolegom Školčem, da se nam ne bi zgodila niti Vilniuška izjava. Zato bi kljub temu - Cvetka, soglašam s tabo, si sama slišala mojo razpravo, - rad vnesel v tem besedilu obsodbo zelo jasno, zelo odločno. Če tega ni možno doseči - jaz razumem, da ni bom podprl tudi deset obžalovanj. Hvala!
Hvala lepa. Gospod Kremžar, izvolite!
Hvala lepa! S kolegom Kacinom sva hodila na isto fakulteto v različnih generacijah. On na obramboslovje, jaz pa na mehkejši del te fakultete. To se seveda pozna očitno tudi v najinem videnju določenih stvari. Pa nič hudega! Saj je prav, da vsak vidi po svoje. Jaz seveda nisem prepričan, da je potrebno na ta način, s silo na silo - če sem prav dobro razumel to, kar je kolega Kacin govoril. Mislim, da to niti ni najpomembnejše. V zvezi s tem bi pa rad povedal dve zadevi. In sicer, da bodo trajale in trajale dolgo razprave - je bilo rečeno - o tem, ali so Združene države Amerike to storile z mandatom ali brez mandata. Mi v prvem sklepu trojčka ugotavljamo, da brez podpore Varnostnega sveta. Torej, za nas in za mene osebno seveda tu ni dileme. Lahko so razprave takšne ali drugačne, za mene ni dileme o tem, ali je mandat za to ali ni. Zato je obsodba, ker večina obsodbe gre v to smer, ne v druge smeri. Samo še nekaj. Ne gre za dobrikanje ljudstvu. Ko govorim sam, ne govorim zaradi tega, da bi se dobrikal temu ali onemu. Tudi v tem primeru ne gre za dobrikanje ljudstvu. Moje besede so šle v smer, da je temu ljudstvu treba zelo jasno povedati, kaj ta parlament misli o tem. Ob tem, da sem jaz seveda prepričan, da tudi ljudstvo podobno misli. S svojo izjavo, se ne želim dobrikati. Želim povedati, da bi ne glede na to, tudi, če bi to ljudstvo mislilo drugače, moje mnenje ostalo enako, kot je. To je zelo jasno, da to obsojam, tudi zaradi tega, ker je bilo narejeno brez mandata Varnostnega sveta. Hvala!
Hvala lepa! Po vrsti, najprej gospod Diaci, gospod Podobnik, potem gospod Kacin. Gospod Diaci, izvolite!
Hvala za besedo. Menim, da je deklaracija, ki jo je predložil kolega Školč, dovolj dobra oziroma celo najboljše, kar lahko sprejmemo. Zato se ne strinjam z zamenjavo besede obsojene za besedo obžalovanje. Kajti, ne Nato, ne Združene države Amerike, temveč Varnostni svet organizacije Združenih narodov oziroma vloga in moč le-tega, je po mojem mnenju garant miru malih narodov in držav, kot smo mi. Vsaj za to se moramo zavzemati. Zato menim, da je beseda obžalovati isto, kot na primer hudo bentiti, grdo okarati, močno ošteti. To dejanje, dejanje napada na Irak brez soglasja Varnostnega sveta organizacije Združenih narodov, bi morali označiti z besedo obsojanja. Zato bom glasoval proti amandmaju, ki spreminja to vsebino. Hvala!
Hvala lepa! Besedo ima gospod Podobnik. Izvolite!
Gospa podpredsednica, sedaj sta že dva prej kolegica, sedaj pa kolega govorila o amandmajih. Razumem, da danes ne bomo glasovali o nobenih amandmajih. Amandmaji so bili sestavni del deklaracije, ki smo jo na koncu v celoti sprejeli. Glasovali bomo samo o deklaraciji v celoti. Za sejo zborov pa sam nisem dobil nobenega amandmaja. Tako, da ne bo nesporazuma. Je to pravilno?
Gospod Podobnik, če dovolite, saj, v okviru poročila so amandmaji odbora na strani 2 in sicer k prvemu, k drugemu odstavku in za nov tretji odstavek.
To pa je zelo ustvarjalna razlaga veljavnega poslovnika in prakse. Vsaka vam čast! Kje ste pa to prebrali? Ma, dajte no! Torej, prosim vas, predsedujoča in vodstvo državnega zbora, ne takih napak v proceduri. Lepo vas prosim! [[Medsebojno pogovarjanje.]]
Torej, moje mnenje je, gospod Podobnik, da bi pravzaprav odbor moral pripraviti dopolnjen predlog deklaracije, pa ga ni tako imenoval. Člani odbora so sprejeli amandmaje in na strani 3 imamo prečiščeno besedilo deklaracije, ne pa dopolnjen predlog deklaracije. Odbor je podprl omenjeni predlog deklaracije in predlaga državnemu zboru, da ga skupaj z amandmaji odbora obravnava na svoji seji in ga sprejme. Ni pripravil dopolnjenega predloga deklaracije, ki bi ga tudi lahko - gospod Podobnik in mu je bilo tako tudi svetovano, pravi gospa generalna sekretarka. Gospod Podobnik, izvolite!
To je drugačna, kot pa je dosedanja praksa! To je v nasprotju z veljavnim poslovnikom. Zapuščam sejo in protestiram proti takemu načinu dela! Mene tam ne bo več.
Gospod Podobnik, dovolite, da vam pojasnim! V poslovniku je jasno določilo, da je matično delovno telo dolžno za zakon pripraviti dopolnjen predlog zakona, ko sprejme amandmaje, ker se obravnava po večfaznem postopku. Tega določila za deklaracijo, ki se obravnava v enofaznem postopku, ni. Mislim, da je to stvar za poslovniško komisijo. Lahko bi pa matično delovno telo smiselno uporabilo postopek, ki ga matična delovna telesa uporabljajo za pripravo zakonov, za katere je poznano, da seobravnavajo po večfaznem postopku. Tako je bilo tudi svetovano s strani služb državnega zbora matičnemu delovnemu telesu, da lahko po vzoru in določilih, kako matično delovno telo pripravi dopolnjen predlog zakona, lahko pripravi tudi dopolnjen predlog deklaracije in ga ponudi državnemu zboru v sprejem. Matično delovno telo v tem primeru tako ni ravnalo. Nimamo pa izrecnih navedb, da je deklaracijo po enofaznem postopku potrebno pripraviti tako, da deklaracija vsebuje dopolnjen predlog deklaracije. Glasovanje z amandmaji! Proceduralni predlog, gospod Anderlič, izvolite.
Očitno je, da so bila navodila v strokovnih službah pri pripravi tega poročila [[...]]Prosim? Govorim o tistem, kar je bilo na odboru narejeno. Po mojem mnenju je očitno bilo pri pripravi deklaracije med strokovnimi službami nekaj nesporazumov, kaj je tisto, kar naj bi zbor imel na mizi in o čemer naj bi odločal. Po mojem mnenju je jasno, da imamo deklaracijo kot deklaracijo, ki se sicer v tem tekstu imenuje prečiščeno besedilo Ampak, ker je bilo očitno različno razumevanje - in na prejšnji strani piše v poročilu, da naj zbor sprejme amandmaje in deklaracijo - pomeni, da so nekateri razumeli, da imamo v razpravi tudi amandmaje. Zato predlagam, da date pet minut časa, da tisti, ki želi vložiti amandma, ki bi vračal besedilo na prvotni tekst, torej, da je v prvem stavku beseda "obsoja", in še drugi amandma, ki govori o mandatu. To je - po moje - najbolj korektno, da stvar dokončamo. Ker je očitno iz poročila in prečiščenega besedila to moč tudi razumeti. Sicer pa razumem, da je odbor pripravil nov tekst. Razlage so očitno bile v službah pač različne. Moj proceduralni predlog je, da date pet minut odmora tistim, ki želijo vložiti amandmaje. Po tej proceduri bomo glasovali do konca. Hvala!
Hvala lepa! O tem proceduralnem predlogu se moramo najprej odločiti. V vsakem primeru bom prekinila sejo. Mislim pa, da je korektno, da predsednik matičnega delovnega telesa glede na proceduro, ki so jo imeli, popravi poročilo, če je potrebno, da bo stvar jasna. Ker zdaj res beremo tako, da je deklaracija v celoti, ki je bila sprejeta in izglasovana - se opravičujem, nisem članica odbora - če je bilo tako, potem je še zdaj možnost vlagati amandmaje na že sprejeto besedilo deklaracije kot v primeru ostalih zakonov. Če je bilo narejeno tako, prosim, da se v tej smeri dopolni poročilo, da bo jasno. Zato prekinjam zasedanje za deset minut. [[Oglašanje iz klopi.]] Gospod Vnučec, to je procedura. Proceduralni predlog je bil za prekinitev seje. Prekinjam zasedanje za deset minut. Ob 20.25 uri bomo nadaljevali in prosim, da v tem času poskušamo odpraviti ta nesporazum.
Spoštovane poslanke in poslanci! Matično delovno telo v skladu s svojimi odločitvami in ob smiselni uporabi poslovnika - ki govori o pripravi zakonov v drugi obravnavi, tako kot je bilo tudi sklenjeno na matičnem delovnem telesu - bo na tretji strani, kjer je zapisano, da gre za prečiščeno besedilo, zapisal, da gre za predlog deklaracije, ki vključuje sprejete amandmaje na odboru za zunanjo politiko. Tako, da na besedilo, ki ga imamo na 3. strani poročila in ga bo državni zbor v celoti obravnaval in tudi o njem odločal, lahko vlagamo amandmaje. Tako, da, prosim, vsi, ki bi želeli na poročilo, ki je na tretji strani poročila, lahko vložite amandmaje. Zato bomo nadaljevali sejo ker mi je bilo sporočeno, da se amandmaji na to besedilo pripravljajo - ob 20.35. Upam, da bodo v tem času amandmaji na mizi. Še enkrat, torej. Predlog besedila deklaracije, ki je na tretji strani poročila, je predmet našega odločanja in na to besedilo se lahko vlagajo amandmaji. Tako, da, kdor želi vložiti amandmaje, naj to stori. Poskusili bomo nadaljevati ob 20.35 uri. Hvala lepa!
Smo v fazi splošne razprave. Na dopolnjen predlog deklaracije so bili vloženi amandmaji, ki se še kopirajo. Tudi predsednik matičnega delovnega telesa je pripravil spremembo poročila. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Amandmaji so bili vloženi, se razmnožujejo in jih bomo dobili na klopi. Ker pa smo še v fazi splošne razprave o predlogu deklaracije, vas ta čas, ko se pripravljajo kopije, predlogi amandmajev in sprememba poročila - tako kot sem ga že predstavila - sprašujem, kdo bi še želel razpravljati? Preden smo prekinili sejo, je bilo na mojem seznamu še ime gospoda Kacina. Gospod Kacin, izvolite!
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Na klopi boste dobili dopolnjeno poročilo, ki ima tudi celovito besedilo deklaracije, na katero so zdaj vloženi amandmaji. Zato bomo glasovali o amandmajih, ki spreminjajo, da tako rečem, dopolnjeno celovito verzijo, ki ste jo imeli objavljeno na 3. strani. Izkoriščam to priložnost in vas pozivam, da amandmaje zavrnete. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi v okviru splošne razprave še kdo besedo? Ker ne, splošno razpravo zaključujem. Počakali bomo, da pridejo na klopi tudi vloženi amandmaji.
Kot ste verjetno opazili, so amandmaji k dopolnjenemu predlogu deklaracije trije. Vsi trije so vloženi k prvemu odstavku. Poslanec Aurelio Juri je vložil amandma k prvemu odstavku, za katerega želi, da se glasi: "Državni zbor obsoja vojaški napad na Irak brez mandata", spreminja tudi besedico"podpore", "mandata varnostnega sveta Organizacije združenih narodov". Ker vsebuje dve spremembi, bomo najprej glasovali o amandmaju poslanca Aurelia Jurija, ker spreminja besedico "obsoja" in "mandata". Oba ostala amandmaja, in sicer poslanske skupine Stranke mladih Slovenije in poslanke Cvete Zalokar Oražem sta enaka, in sicer: v prvem odstavku dopolnjenega predloga deklaracije želita, da se beseda "obžaluje" nadomesti z besedo "obsoja". Ker vsebuje amandma poslanca Aurelia Jurija tudi tovrstno sprememboin tudi spremembo besedice "podpore" v "brez mandata", bomo glasovali o tem amandmaju. Če bo ta sprejet, postaneta ostala dva amandmaja brezpredmetna. V kolikor ta ne bo sprejet, bomo glasovali še enkrat, in sicer o amandmaju poslanske skupine Stranke mladih Slovenije in poslanke Cvete Zalokar Oražem. To bo eno glasovanje, ker gre za enaka amandmaja. [[Glas iz ozadja.]] Potem bomo počakali. Se opravičujem. Lahko pa vas seznanim z besedilom, da lahko razmišljate, pred sabo imate dopolnjen predlog deklaracije. Gospod Juri želi, da se prvi odstavek deklaracije spremeni tako, da se glasi: "Državni zbor obsoja vojaški napad na Irak brez mandata varnostnega sveta Organizacije združenih narodov." Vsebino obstoječega dopolnjenega predloga deklaracije spreminja v besedi "obžaluje", jo nadomešča z "obsoja" in "brez podpore" nadomešča "brez mandata". Seveda bom o vseh treh amandmajih k prvemu odstavku dopolnjenega predloga deklaracije odprla tudi razpravo. Proceduralni predlog. Izvolite, gospod Moge.
Jaz nimam nikjer dopolnjenega predloga deklaracije.
Imate pred sabo poročilo, ki ga je popravilo matično delovno telo, in sicer na hrbtni strani poročila, gospod Moge. Ali je v redu, gospod Moge? Hvala lepa.
V razpravo dajem amandmaje, ki sem jih prej predstavila in za katere upam, da jih imate pred sabo. Vsi trije amandmaji spreminjajo v večjem ali manjšem delu prvi odstavek dopolnjenega predloga deklaracije, kar vse imamo zdaj v paketu na klopi. O predlogih amandmajev odpiram razpravo. Želi kdo besedo? Ne želi nihče razpravljati? [[Ne.]] Zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje. Najprej, kot sem povedala, o amandmaju poslanca Aurelia Jurija. Če bo ta amandma sprejet, sta ostala dva brezpredmetna, ker vsebuje tudi besedilo obeh amandmajev. Glasujemo torej o amandmaju poslanca Aurelia Jurija. Glasujemo. Navzočih je 46, za je glasovalo 10, proti 31. [[Za je glasovalo 10.]] [[Proti 31.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Odločamo še o amandmaju poslanske skupine Stranke mladih in poslanke Cvete Zalokar Oražem. Glasujemo. Navzočih je 48, za je glasovalo 11, proti 33. [[Za je glasovalo 11.]] [[Proti 33.]] Ugotavljam, da tudi ta dva amandmaja nista dobila podpore. Zato prehajamo na glasovanje o dopolnjenem predlogu deklaracije. Glasujemo. Navzočih je 47, za je glasovalo 44, proti 3. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je predlagana deklaracija v celoti sprejeta. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Predstavnikom vlade se za sodelovanje najlepše zahvaljujem. Prekinjam 24. sejo državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10.00 uri. Hvala lepa vsem in lahko noč!