Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 112 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da jeu sali prisutno 87 narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad. Obaveštavam da su sednici sprečeni da prisustvuju narodni poslanici: Nikola Lazić, Konstantin Arsenović i Zoran Nikolić. Obaveštavam da sam, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, i danas pozvala da sednici, pored gospodina ministra, prisustvuju i: Dušan Spasojević i Igor Jovičić, državni sekretari u Ministarstvu odbrane, Dragan Radulović, sekretar Ministarstva odbrane, brigadni general Mitar Kovač, pukovnik Goran Zeković i Slavica Jerković, načelnici u Ministarstvu odbrane i Milorad Perić, načelnik Uprave za međunarodnu vojnu saradnju u Ministarstvu odbrane, kao i Zoran Jevtić, državni sekretar u Ministarstvu odbrane. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O CIVILNOJ SLUŽBI (pojedinosti) Na član 71. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, pošto smo pri kraju rasprave u pojedinostima o ovom zakonu o civilnoj službi, ja ću na izvestan način sumirati ono što su poslanici SRS juče govorili o ovom zakonu. Pre svega, radi javnosti, želim da iznesem stav SRS kada je u pitanju civilna služba, kako ste je vi ovde nemušto nazvali u Predlogu ovoga zakona, da se SRS protivi civilnom služenju Vojske zato što to nije u skladu sa našom tradicijom, a pre svega to je apsolutno suprotno Ustavu Republike Srbije. Podsetiću na tri člana Ustava Republike Srbije. Najpre član 139, koji govori o nadležnosti Vojske Srbije i kaže: „Vojska Srbije brani zemlju od oružanog ugrožavanja spolja i izvršava druge misije i zadatke u skladu sa Ustavom, zakonom i principima međunarodnog prava koji regulišu upotrebu sile“. Ovaj zakon o kojem danas raspravljamo, nažalost, ne stvara uslove da bi bio ispunjen član 139. Ustava Republike Srbije, ne daj bože, ako zatreba. I nije dobro što se juče ceo dan pre svega od strane predstavnika Vlade, a i predsedavajuće Parlamenta, gospođe Čomić, svaka diskusija poslanika SRS okretala u potpuno suprotnom pravcu i zamenom teza pokušalo da se stavi do znanja da se mi suprotstavljamo odredbama Ustava Republike Srbije. Nastaviću po drugom. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 72. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.)
Sada želim da podsetim na član 45. Ustava Republike Srbije koji govori o prigovoru savesti i kaže: „Lice nije dužno da, protivno svojoj veri ili ubeđenjima, ispunjava vojnu ili drugu obavezu koja uključuje upotrebu oružja. Lice koje se pozove na prigovor savesti može biti pozvano da ispuni vojnu obavezu bez obaveze da nosi oružje, u skladu sa zakonom“. Ovo je osnov naše jučerašnje rasprave i naša tvrdnja da ovaj predlog zakona o civilnoj službi nije u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Član 45. koji govori o prigovoru savesti ne pominje, niti ostavlja mogućnost civilnog služenja Vojske i niko od poslanika SRS nije ni u jednom momentu rekao nijednu rečenicu koja je suprotna članu 45. Ustava Republike Srbije. Dakle, lice koje se pozove na prigovor savesti svakako može da služi i treba da služi vojni rok u kasarni, u uniformi, ali bez oružja. Nećete valjda da nam tvrdite da kuvar u Vojsci koji treba da kuva vojnički pasulj mora da nosi oružje. Dakle, može da bude u kasarni, može da služi Vojsku u uniformi i tako treba da bude, ali uz prigovor savesti bez oružja. Ovo nikako ne ostavlja mogućnost Ministarstvu ni Vladi da predloži zakon koji je neustavan, koji predviđa civilno služenje, a koji, ponavljam, nije predviđen članom 45. Ustava Republike Srbije. Zato se poslanici SRS protive donošenju ovakvog zakona. O tome ću u narednom amandmanu.
Na član 73. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.)
Dakle, poslanici SRS se protive donošenju ovakvog zakona zato što mislimo da u pravnom sistemu Srbije ne sme da se pojavljuje zakon koji je suprotan Ustavu Republike Srbije. Očekujemo da će Ustavni sud reagovati i da će ceo ovaj zakon proglasiti neustavnim, kao što su i poslanici SRS svojim amandmanima predlažući da se svaki član pojedinačno briše stavili do znanja predlagaču i skupštinskoj većini, ako budu doneli ovaj zakon, da donose zakon koji je suprotan Ustavu Republike Srbije. Ja u ovom momentu, odnosno prilikom obrazlaganja poslednjeg amandmana, koji govori o tome kada ovaj zakon treba da stupi na snagu, još jedanput pozivam predstavnika Vlade i skupštinsku većinu da ne donose neustavne zakone, da ovaj zakon nikada ne sme i ne treba da stupi na snagu. Istovremeno obraćam se svim mladim ljudima koji su stasali ili stasavaju za Vojsku, bez obzira na činjenicu da imamo lošeg ministra odbrane, da u Srbiji imamo štetočinsku Vladu koja uništava sve segmente društva, pa i Vojsku, da ovaj režim ne vodi računa ni u kom pogledu između ostalog i o mladim ljudima, da im to ne bude motiv da se opredeljuju za civilno služenje Vojske, već da se prisete ''slavne prošlosti srpske Vojske'', velikih srpskih vojskovođa, kojima su se juče ovde neki podsmevali prilikom pominjanja njihovih imena. I da budu vođeni patriotizmom koji je, hvala bogu, sve prisutniji kod mladih u Srbiji i da Vojsku služe u kasarnama, u uniformi i sa oružjem, da budu spremni, ne daj bože, da ovu zemlju jednog dana brane. Hvala. [[Aplauz.]]
Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi da završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O UPOTREBI VOJSKE SRBIJE I DRUGIH SNAGA ODBRANE U MULTINACIONALNIM OPERACIJAMA VAN GRANICA REPUBLIKE SRBIJE (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Božidar Delić, Gojko Radić, Aleksandra Janković, Dušan Marić, Zoran Antić, Zoran Babić, Vitomir Plužarević, Vjerica Radeta, Zoran Krasić, Mićo Rogović, Jelena Budimirović, Dragan Čolić, Dragan Šormaz, Jovan Palalić, Miroslav Petković, Miloš Aligrudić, Aleksandar Pejčić, Zoran Nikolić, Konstantin Arsenović, Veroljub Arsić, Oto Kišmarton, Gordana Pop-Lazić, Milorad Buha, Boris Aleksić, Vučeta Tošković, Sreto Perić, Ljiljana Miladinović, Petar Jojić, Saša Maksimović, Mirko Munjić, Zoran Mašić, Čedomir Jovanović, Zoran Ostojić, Vesna Pešić, Nebojša Ranđelović, Kenan Hajdarević, Dejan Mirović, Igor Bečić, Milan Knežević, Dragan Todorović, Stefan Zankov, Aleksandar Martinović, Predrag Mijatović, Dragan Stevanović, Jorgovanka Tabaković, Vučeta Tošković, Momir Marković, Mileta Poskurica, Nataša Jovanović, Milorad Buha i Vladan Batić. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 162. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na naziv Predloga zakona amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Božidar Delić i Gojko Radić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naziv Predloga zakona amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospođo Janković.
Ovo je jedan od prvih brojnih amandmana, koje sam podnela na ovaj zakon, gde praktično ideja jeste da se termin „multinacionalne operacije“ zameni terminom „mirovne misije za očuvanje mira sa mandatom UN“. Naime, u skladu sa Rezolucijom Narodne skupštine Republike Srbije o zaštiti suvereniteta, teritorijalnog integriteta i ustavnog poretka Republike Srbije, usvojenom na Sedmoj sednici Drugog redovnog zasedanja u 2007. godini, održanoj 26. decembra, doneta je Odluka o vojnoj neutralnosti Republike Srbije u odnosu na postojeće vojne savete. Pogledajte tačku 6) navedene Rezolucije. Pojam multinacionalnih operacija implicitno podrazumeva uvođenje Srbije u neki vojno – politički blok, pre svega NATO, gde su pripadnici naše vojske i drugih snaga odbrane upućeni da se bore za interese određenih država ili regionalnih organizacija. Iz tog razloga smatram da je termin „multinacionalne operacije“ neophodno zameniti terminom „mirovne misije“. Budući da postoje operacije za nametanje mira i operacije za očuvanje mira, važno je dodati da se radi o učešće Vojske Srbije u ''mirovnim misijama za očuvanje mira'', jer ove operacije za nametanje mira jesu borbene operacije. Kako Republika Srbija kao osnovno opredeljenje političke nacionalne bezbednosti ima privrženost poštovanju obaveza, koje proističu iz Povelje UN, važno je naglasiti da se radi o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u mirovnim misijama sa mandatom UN. Obrazloženje za neprihvatanje ovog i sledećih amandmana, koji logično proizlaze iz njega, jeste da nema potrebe menjati termin „multinacionalne operacije“ jer se podrazumeva da su to aktivnosti koje imaju karakter mirovnih, odnosno humanitarnih operacija. NATO agresija na našu zemlju predstavlja dobar primer takve multinacionalne operacije. Američki model definisanja operacija za očuvanje, održanje i izgradnju mira u svetu kao da je izašao iz hipi pokretasa sloganom „make love, not war“, ne koristi se više termin „rat“već „borba za mir“. To je ono „let's give peace a uhance“, ratni sukob je, u prevodu, intervencija uspostavljanja mira. Zar je stvarno moguće da posle NATO agresije ili kako vi volite da kažete NATO bombardovanja SRJ, inače kodno ime te multinacionalne operacije bilo je „operacija savezničkih sila“ ili u SAD „operacija milosrdni anđeo“, vi stvarno verujete u podrazumevajući mirovni i humanitarni karakter multinacionalnih operacija? Čim je nešto tako ''multi'', ostaje dovoljno prostora da onaj ko demonstrira moć, a to jeste NATO pakt, nešto ''muti''. NATO agresija je bila drugo važnije uplitanje NATO nakon bombardovanja bosanskih Srba u operaciji, još jedna multinacionalna operacija, namerna sila 1995. godine i najveći vojni sukob na prostoru Srbije i Crne Gore od vremena Drugog svetskog rata. Sada mi još kažite da je i namerna sila bila multinacionalna operacija sa dobrom namerom uspostavljanja mira. To čak ni onaj ministar ''multipraktik'', kakvog smo imali prilike da vidimo na početku redovnog jesenjeg zasedanja ovde, ne bi poverovao. NATO agresija nije trajala samo od 24. marta do 10. juna 1999. godine. U tim direktnim multinacionalnim udarima, koji su trajali bez prekida 78 dana, teško su oštećeni infrastruktura, privredni objekti, škole, zdravstvene ustanove, medijske kuće, spomenici kulture, crkve i manastiri. Direktna šteta, čak po njima, jeste oko 30 milijardi dolara. Konačan broj direktnih žrtava zvanično nije saopšten. Procenjuje se da je reč o 2.500 poginulih i 5.000 ranjenih. Jako je zanimljivo da je u sali sada u redovima ove ''žute'' osovine veselje, kao da pričamo o tome da su dobili sedmicu na lotou. Ljudi, pričam o NATO agresiji. Vi jeste zaboravili, ali ima ljudi koji su imaju direktne posledice te NATO agresije, sramota je da se tako ponašate, ali narod sve gleda. Montirani incident u Račku poslužio je kao opravdanje za multinacionalnu operaciju, SAD i EU optužile su Srbiju za ratne zločine, etničko čišćenje i humanitarnu katastrofu, pa je pod ovim izgovorim NATO rasporedio svoje trupe u Makedoniji i Albaniji. U isto vreme, Kontakt grupa je zahtevala od Srbije da povuče svoje specijalne snage van Pokrajine i omogući nesmetano kretanje zapadnih diplomata na Kosovu. Još dok je Milošević bio na putu 13 članica NATO pakta je nad Albanijom i Makedonijom izvelo vojnu vežbu pod nazivom „Odlučni orao“. Zaista, poetični nazivi za multinacionalne operacije. Dodatne stranice Sporazuma u Rambujeu, koje prvobitno nisu objavljene u medijima zapadnih zemalja, pokazuju da je NATO program bio ne samo da se okupira Kosovo i Metohija, nego cela Srbija. NATO je praktično zahtevao oružanu intervenciju iz tog razloga što Savet bezbednosti UN nije uspeo da izdejstvuje odluku za oružanu intervenciju u SRJ zbog protivljenja Kine i Rusije, stalnih članica sa pravom veta. Zato sam, gospodine Šutanovac, govorila da volim da nosim te kineske i ruske satove, za razliku od vas koji nosite ove iz NATO serije. Iz tog razloga NATO se odlučio na samostalnu oružanu intervenciju, navodeći kao razlog da je delegacija Jugoslavije odbila da potpiše ponuđeni Sporazum u Rambujeu. Ponuđenim Sporazumom je ozbiljno ugrožavan suverenitet države, zahtevan je ulazak NATO trupa na KiM, njihovo slobodno kretanje celokupnom teritorijom tadašnje SRJ i predviđen referendum o samoopredeljenju na KiM kroz tri godine, čiji bi rezultat bio značajan faktor u odluci o konačnom statusu. Taman toliko koliko je NATO agresija bila humanitarna toliko je i ovaj ultimatum bio sporazum. Kao razlog za multinacionalne operacije NATO je naveo humanitarni cilj zaštite Albanaca na KiM od etničkog čišćenja i humanitarne katastrofe. Po principu proročanstva koje se samo ostvaruje, masovno bekstvo albanskog stanovništva iz te pokrajine započelo je tek nakon nekoliko dana nakon što je bombardovanje bilo u punom jeku. NATO je izvršio agresiju 1999. godine, a nastavio je do danas. Agresija je bila uvod u pravno nasilje, kršenje Rezolucije 1244 Saveta bezbednosti i proglašavanje jednostrane nezavisnosti KiM, tačnije scenario okupacije cele države se i te kako realizuje. NATO agresija, NATO država, čiji je glavni grad Bondstil, antiraketni štit na KiM, duhovno jedinstvo Tirane i Prištine...
Gospođo Janković, vreme koje je vama stajalo na raspolaganju je završeno. Gospodin Markićević ima pravo još da govori, vi privedite kraju.
Nastaviću ovo u sledećem amandmanu, koji će uslediti uskoro.
Gospodin Markićević ima reč.
Poštovana predsednice, javljam se za reklamiranje povrede Poslovnika. Pozivam se na član 27. i molim vas da kao predsednica Narodne skupštine omogućite red i mir u dvorani, pogotovo kada pričamo o NATO agresiji. Vidim da se i ekipa iz Ministarstva odbrane previše ignorantski odnosila prema ovome što je govorila poslanica Aleksandra Janković. Očekujem od vas da omogućite red i da opomenete većinu narodnih poslanika koji su se namerno ili nenamerno smejali, razgovarali preglasno, kada se govorilo o NATO agresiji. Molim vas da omogućite, ne zbog samoga reda ovde u Skupštini, nego zbog ljudi koji su žrtve NATO agresije. Kakvu mi poruku dajemo iz Skupštine ako polovina sale ne želi da sluša, smeje se? Da li treba da shvatim da oni namerno svojim glasnim razgovorom hoće da pokriju ono što je govorila Aleksandra Janković? Hvala lepo.
Molim narodne poslanike, ovo je inače uobičajeno vreme kada je zaista žamor nešto veći, zaista vas molim, da atmosfera u sali bude pristojna. Gospodin Zoran Ostojić ima reč. Izvolite.
LDP generalno smatra set ovih vojnih zakona, kako e to u žargonu zove, pomakom napred i potrebom koju je Srbija imala. Imamo neke primedbe na neki od zakona, a kada je u pitanju ovaj zakon generalna primedba je, konkretno za njega, da je malo skrajnuta uloga Narodne skupštine u odnosu na Nacrt i naša dva amandmana će se time baviti. Više ću pričati o tim konkretnim rešenjima kada dođemo do tih amandmana, ali imamo jednu generalnu zamerku, a to je izbegavanje da se odredi, da se definiše, u kojim će misijama naša vojska učestvovati ili može da učestvuje. Nesumnjivo je da je ovaj predlog zakona pomak u odnosu na prethodni zakon koji se zvao Zakon o učešću profesionalnih pripadnika Vojske Srbije i Crne Gore, osoblja civilne zaštite i zaposlenih u organima uprave itd, to je zakon iz 2004. godine. On je, na neki način, stidljivo najavljivao da se može učestvovati i u nekim misijama koje nisu samo nužno mirovne. Za razliku od njega, predlog ovog zakona jasno definiše multinacionalne operacije koje osim mirovnih podrazumevaju i zajedničke odbrambene operacije, u skladu sa propisima odbrane. Generalno smo želeli da se tu definiše koji je to sistem kolektivne bezbednosti u kojima bi učestvovali pripadnici Vojske. To su svakako UN i misije pod mandatom UN, ali mislimo da je trebalo staviti i učešće u misijama NATO i evropskih bezbednosnih snaga. Mislimo da bismo se vezivanjem samo za mandat UN faktički isključili iz nečeg što je u nastajanju, a to su evropske bezbednosne snage. Ako je politički stav većine stranaka ovde da nam je potrebno članstvo u EU, onda mislim da ne bi trebalo da isključimo učešće u evropskim bezbednosnim snagama. Ako već kod Strategije nacionalne bezbednosti odbrane niste našli hrabrosti i volje da jasno definišete budućnost Srbije kao članice NATO pakta, mada pozdravljam što se ne pominje vojna neutralnost, onda ste možda u ovom zakonu mogli da nabrojite i učešće u misijama NATO, što ne znači nužno i članstvo. Sa druge strane, ovih dana se često govori, ovo govorim zbog građana, o nekakvoj rezoluciji o vojnoj neutralnosti, donetoj pre dve godine. Ova skupština nikada nije donela nikakvu rezoluciju o vojnoj neutralnosti, vi gospodo, svi vi sem LDP, koji ste glasali za tu rezoluciju, podsećam vas, to je bila Rezolucija o Kosovu, u kojoj ste stidljivo, sitnim slovima, napisali tu vojnu neutralnost. Zaista ne mislim da taktički potez, u jednom trenutku, pre dve godine sa vašim koalicionim partnerom treba da ima posledice po budućnost zemlje i da se sada pozivamo na tu rezoluciju o Kosovu, koja u jednoj rečenici pominje vojnu neutralnost, i da zbog toga ne možemo da krenemo dalje. Čak i u obrazloženju Vlade zašto je odbacila naše amandmane na Strategiju odbrane i nacionalne bezbednost u kojima smo tražili određenje prema članstvu u NATO paktu piše da to nije u skladu sa Rezolucijom o vojnoj neutralnosti. Niti ima Rezolucije o vojnoj neutralnosti, ima Rezolucije o Kosovu, ali to je donela Skupština. Sve što Skupština donese može i da promeni, pa po toj logici mi ne bismo mogli da izmenimo zakon koji donesemo. Zato mislimo, gospodine ministre, da ste stali na pola puta. I pola puta je neki put, samo nije pun put. Sa druge strane, nekako mi izgleda da se Srbija raskrečila. Znate da čovek kada se mnogo raskreči u principu nije stabilan. Zato mislimo da je trebalo možda, da kažem, ako idete tako polako, pa nije trenutak, pa niko nas ne zove, da učinimo nešto što bi bio neki signal da nas pozovu, mislim da je to u interesu ove države i ovih građana. Ako već niste prihvatili da u strategijama bude želja Srbije za punopravnim članstvom, onda ste bar ovde u ovom zakonu mogli da kažete – učestvovaćemo prvenstveno u misijama koje imaju mandat UN, u NATO misijama i misijama evropskih bezbednosnih snaga. To je jedna zamerka koja se provlači faktički kroz sve ove zakone, na koje ne možemo da utičemo, razumemo mi nekakva pitanja političkog oportuniteta, ali zaista mislimo da ako je iskrena želja za punopravnim članstvom u EU, onda ta želja treba da bude i želja za brzim članstvom u EU, a podsećam vas da su evropski zvaničnici rekli, a i potpredsednik SAD Bajden je rekao da nije uslov za članstvo u EU članstvo u NATO, ali da ćemo uz članstvo u NATO brže tamo stići. Pa, ako želimo brže da stignemo, mislim da smo veći korak mogli napraviti donošenjem ovih vojnih zakona i definisanjem i određivanjem prema NATO nego što smo uradili. To je naša osnovna zamerka, a u suštini podržavamo ove zakone zato što su oni zaista korak napred i bili su potrebni Srbiji.
Zahvaljujem, gospodine Ostojiću, vi ste koristili vreme ovlašćenog predstavnika. Zahvaljujem. Na naziv Predloga zakona amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić, koji želi reč. izvolite.
Dame i gospodo, svojim amandmanom predlažem da se u nazivu ovog zakona precizira – da su u pitanju mirovne i humanitarne operacije, što je u skladu sa Ustavom Republike Srbije. SRS je principijelno protiv upućivanja srpskih vojnika i državljana u bilo kakve vojne misije izvan granica Republike Srbije, iz razloga što praksa pokazuje da većina tih misija na kraju, manje ili više, bude iskorišćena za kršenje međunarodnog prava i za ostvarivanje određenih pojedinačnih interesa velikih sila. Za nas bi bilo prihvatljivo, i to je u skladu sa Ustavom, učešće srpskih vojnika u mirovnim i humanitarnim misijama pod uslovom da su one organizovane pod pokroviteljstvom UN, na osnovu odluke Saveta bezbednosti UN, da su ograničene po obimu i dužini trajanja i da postoje čvrste garancije da one neće biti iskorišćene, zloupotrebljene, u osvajačke svrhe za širenje uticaja SAD i NATO pakta, kao i da neće biti iskorišćene za narušavanje suvereniteta i teritorijalnog integriteta zemlje domaćina. U postojećim okolnostima takve garancije jednostavno nisu moguće. U poslednjih 20 godina sve mirovne misije u svetu, uglavnom su bile sredstvo za ostvarivanje američkih planova – da ostvare dominaciju na planeti i da uspostave kontrolu nad prirodnim bogatstvima. To smo mi, Srbi, najbolje osetili u proteklih 20 godina. Podsećam, mirovna misija je u Hrvatskoj iskorišćena za okupaciju Republike Srpske Krajine i za najveće etničko čišćenje u Evropi posle Drugog svetskog rata. Mirovna misija u Bosni i Hercegovini iskorišćena je za naoružavanje Hrvata i muslimana i za okupaciju dela teritorije Republike Srpske. Nakon okončanja rata i potpisivanja Dejtonskog sporazuma, mirovna misija u Bosni i Hercegovini je praktično u funkciji ostvarivanja ratnih ciljeva muslimana i Hrvata, a to je ukidanje Republike Srpske. Mirovna misija na KiM, koju je vodio čuveni general Voker, poslužila je da se obezbedi formalni izgovor za agresiju NATO pakta na SRJ i za okupaciju dela teritorije Srbije. E sada, mi Srbi treba da radimo to isto, da se pridružimo Amerikancima i da im pomažemo da terorišu druge države i narode, da svoju decu šaljemo da za američke interese ginu u Iraku, Avganistanu, sutra možda u Iranu. Kakve mi veze imamo sa Iranom ili sa Avganistanom? Nikakve, a jedina dodirna tačka između nas i njih jeste to što smo i mi i oni žrtve NATO i američkog fašizma. Nama je deo države okupiran od strane Amerikanaca, a mi sutra ili za pet godina treba svoju decu pod američkom komandom da šaljemo da terorišu i okupiraju neke druge narode i države. Usvajanjem ovog zakona stvorio bi se jedan pravni okvir da se to dogodi. Mi iz SRS smatramo da je ovo u funkciji psihološke pripreme nacije, srpske nacije, da to prihvati za pet ili deset godina. Mi smo protiv toga i iz tog razloga glasaćemo protiv usvajanja ovog zakona. [[Aplauz.]]
Govorili ste minut i po duže. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Antić i Zoran Babić. Gospodin Antić želi reč. Izvolite.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, evo, i što se SNS tiče i mi smo nezadovoljni nazivom ovog zakona, dakle, terminom "multinacionalne operacije" i upotrebom Vojske kako je to postavljeno u ovom zakonu dosta široko. Insistiranje na tome da naša vojska može da učestvuje u operacijama koje su samo pri UN. Mi smo, za razliku od naših kolega iz drugih poslaničkih grupa, predložili termin "mirovne operacije", konkretno, UN, gde smo dali do znanja da je za nas u ovom političkom trenutku izuzetno bitno – da svaki iskorak na međunarodnom planu bude vezan za UN. Znamo i sami da smo žrtve nekih multinacionalnih snaga koje nisu imale mandat UN – na osnovu toga očekujemo da povratimo naš teritorijalni suverenitet i integritet naše zemlje i sasvim je, rekao bih, politički neozbiljno u ovom trenutku ući u ovakav zakon, koji bi eventualno naše vojne snage mogao da vezuje i za neke druge međunarodne organizacije. Naravno, znate da svi mislimo na NATO. Na neki način vezujemo ruke sebi u nekim jako bitnim procesima koji bi trebalo, kao što rekoh, da nam omoguće da se situacija na Kosovu reši – vraćanje Kosova u okvire granice Srbije, odnosno da našoj diplomatiji pomognemo na taj način. Prema tome, još jedanput, termin je za nas neprihvatljiv. Svesni smo da su u periodu bivše Jugoslavije, odnosno Titove Jugoslavije, naše snage jako često imale priliku da učestvuju i van naših granica, da je to jako dobro za Vojsku Srbije, za našu zemlju i da se na taj način popravlja ugled naše vojske i zemlje, ali ne na ovaj način. Hvala. [[Aplauz.]]
Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković, koja želi reč. Izvolite.
Naravno, nastavljam tamo gde sam stala. Pretpostavljam da ministra to ne zanima, ali bi morao da se ponaša nešto malo manje arogantno, zato što to stvarno izaziva iritaciju i narodnih poslanika i naroda. No, možda je to dobar uvod za ovo što ću dalje govoriti i naravno dobar početak jedne nove Srbije i uvod u jedne nove izbore. Znate, NATO jeste izvršio agresiju te 1999. godine, ali je nastavio do danas. Agresija jeste bila uvod u pravno nasilje kada je prekršena Rezolucija Saveta bezbednosti 1244 i kada je proglašena lažna država Kosovo. Znači, uvod je bila agresija, zatim ide pravljenje prve NATO države na teritoriji Balkana, glavni grad Bondstil, raketni štit, o kome ovde niko ništa ne govori, duhovno jedinstvo Tirane i Prištine i, praktično, počinje realizacija plana okupacije čitave države. Južna pokrajina je praktično okupirana i to upravo od strane NATO, a vi ministre, kroz set vojnih zakona zapravo pomažete da nam odmognu. Vaše preferencije bile bi vaša stvar da niste ministar odbrane ove države. Oprostite, ali to da ste vi ministar vojni vidi se samo po količini obezbeđenja koje je prisutno gde god se vi pojavite. Kao da ste, Bože me oprosti, Bajdenov pomoćnik. Nije ni čudo da niste protokolom predviđeni za doček ruskog predsednika Medvedeva, zato što je shvatio bivši ministar odbrane, a sada osoba u ulozi predsednika Srbije, da ne može istovremeno da obezbedi i Medvedeva i vas. Ko će opet da zavaruje šahtove i to ne zbog ruskog predsednika, kome ne treba zaštita od srpskog naroda koji ga poštuje i oseća kao svog? Vas... [[Aplauz.]]
Vreme, zahvaljujem. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević, koji želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, na Zakon o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granica Republike Srbije podneli smo amandman na član 1. gde tražimo da se u stavu 1. posle reči „multinacionalni“ dodaju reči „mirovnim i humanitarnim“. Po Ustavu Republike Srbije Vojska Srbije i druge snage odabrane mogu učestvovati u multinacionalnim operacijama van granica Srbije samo ukoliko su to mirovne ili humanitarne operacije, organizovane uz poštovanje Povelje UN i međunarodnog prava, na osnovu odluke Saveta bezbednosti UN, bilateralnih i multilateralnih ugovora Republike Srbije sa drugim državama u oblasti bezbednosti, odbrane i vojne saradnje. Mi smo danas u neutralnom vojnom smislu nezavisni. Što činite ovim zakonom? Smatrali smo da ćete vi pre ovog zakona predložiti zakon o ukidanju svih nevladinih organizacija, a danas ih ima 15.000 koje ruše i urušavaju bezbednost Srbije, uništavaju porodice i odlivaju ekonomsku moć građana i cele Srbije. Da li ćete tražiti odštetu od 200 milijardi od NATO alijanse koja je izvršila uništavanje i bombardovanje Srbije? Nećete ovim zakonom plasirati put ka evropskim integracijama. Znate li koji je krajnji cilj ovih snaga? Znate li? To je da Amerika danas svojim snagama i NATO alijansom uglavnom izaziva krizu na nekom području, a potom šalju NATO multinacionalne snage da navodno srede to žarište. Da li naši vojnici treba da idu sutra u Avganistan, Čečeniju, u Ukrajinu ili ne daj bože u Rusiju da tamo štite interese tih multinacionalnih snaga, koje nikome nisu donele dobro osim zla? Vidite da se uglavnom štite rudna bogatstva koja treba da služe Americi i njihovim saveznicima. Štite se i putevi droge gde te sile uzimaju ogromna bogatstva. Mi smo protiv upućivanja naših trupa na takva područja. Ovim putem želite da uredite nešto što … (Predsednik: Vreme.) ...što je vrlo opasno...Hvala
Vaša poslanička grupa ima još samo minut, ako budete vi potrošili onda ne ostaje za poslaničku grupu ništa. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta Da li neko želi reč? (Da.)
Predlog zakona sa ovako nakaradnim naslovom o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granica Republike Srbije zbog svoje, rekla bih, opasnosti i neophodnosti da bude apsolutno u skladu sa Ustavom Republike Srbije, što u ovom slučaju nije tako, ne dozvoljava nikakve improvizacije i sve što je predviđeno u ovoj oblasti mora biti u skladu sa Ustavom i mora biti sadržano u samom tekstu zakona. Iz tog razloga, u ime Poslaničke grupe SRS, predložila sam da se briše stav 2. člana 1, koji kaže da se na sve što neposredno nije uređeno ovim zakonom primenjuju propisi o odbrani, civilnoj zaštiti i Vojsci Srbije i zaključeni međunarodni ugovor u oblasti bezbednosti, odbrane i vojne saradnje, kao i propisi kojima se uređuje nadležnost i rad drugih snaga odbrane. Dakle, ceo ovaj stav mora da se briše, a pogotovo je apsolutno neprihvatljivo da ostane ovaj deo koji kaže – zaključeni međunarodni ugovori. Dame i gospodo narodni poslanici, zaključeni međunarodni ugovori ne obavezuju nikoga. Svako od ministara može da ode, pošto uglavnom putuju po belom svetu, da zaključi nekakav ugovor i da se pozove na tako zaključen međunarodni ugovor. Međunarodni ugovor se primenjuje na teritoriji države Srbije samo ako je i isključivo ratifikovan u Narodnoj skupštini. Prosto je neverovatno da Vlada nije prihvatila bar taj deo amandmana, da se jasno naglasi da i ova oblast, kao i sve druge, mogu da, između ostalog, primenjuju samo i isključivo ratifikovane međunarodne ugovore. Ovako ostavljena formulacija i ovaj stav potpuno ignoriše Ustav Republike Srbije, koji kaže da ovi poslovi moraju da budu isključivo u nadležnosti Narodne skupštine Republike Srbije. Ovo nije jedini član koji je suprotan Ustavu Republike Srbije. Ne očekujem od predstavnika Vlade ništa teško, ni od skupštinske većine, ali želimo da građani Srbije znaju kako kršite Ustav iz zakona u zakon i kako će to sve jednog dana da se obije o glavu upravo građanima Republike Srbije. [[Aplauz.]]
Potrošeno je vreme za poslaničku grupu. Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.)
Samo bih da nastavim, jer mislim da je predlagač zakona u velikim problemima, zato što je pogrešno izabrao i ustavni osnov za donošenje ovog zakona. Član 97. tačka 4) Ustava Republike Srbije reguliše da se oblast odbrane i bezbednosti reguliše zakonom. Međutim, za materiju ovog zakona je mnogo važniji član 140. Ustava Republike Srbije, koji definiše da Vojska Srbije može biti upotrebljena van granica Republike Srbije samo po odluci Narodne skupštine Republike Srbije. Ova odredba može da se tumači kao tehnička norma koja dozvoljava da se naša vojska nađe u inostranstvu, ali vrednosni sud – kada, zašto, prepušta se Narodnoj skupštini. Taj ustavni osnov niste koristili. Koristili ste samo onaj koji reguliše obezbeđenje odbrane i bezbednosti Republike Srbije i njenih građana i onda vidite i sami da ste u problemima. Zašto u problemima? Ne znam zašto bi se sa pozicija odbrane i bezbednosti ovim zakonom nešto posebno regulisalo u odnosu na opšti propis o Vojsci i bezbednosti. Da li ovaj zakon govori o većem humanitarnom značaju Vojske od redovnog značaja koji naša vojska ima? To je prosto neverovatno. Ali ako je neko hteo da ovim zakonom definiše našu volju da učestvujemo u mirovnim misijama u inostranstvu, onda je to moralo da se uradi na drugačiji način – da se potencira obaveznost Povelje UN, Poglavlja 7, koje obavezuje sve države, izuzetak je da se neka država može osloboditi obaveze i tu se izražava naše političko opredeljenje prema Principima Povelje UN. Nažalost, moramo da konstatujemo da više mirovne misije nisu kao one što su bile 60-tih godina. [[Aplauz.]]
Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Božidar Delić i Mićo Rogović. Da li neko želi reč? (Da.)
Pre svega, da vas pitam koliko je vremena ostalo za raspravu o ovim tačkama?
Imate još 12 minuta i 30 sekundi.
Koliko ima ukupno vremena, ne poslaničke grupe, nego ukupno vreme?
Ima još 186 minuta za sve amandmane.
Hvala. Poslanička grupa SNS podnela je amandman na član 2. i svi ostali amandmani vezani za ovu temu uglavnom se razlikuju po shvatanju značaja upotrebe naših oružanih snaga, ne samo Vojske, nego oružanih snaga u multinacionalnim operacijama. Datumom primene ovog zakona prestaje da važi stari Zakon o učešću vojske u mirovnim operacijama. Sada se predviđa učešće Vojske Srbije i drugih snaga tj. oružanih snaga Republike Srbije u multinacionalnim operacijama. Koristim priliku, gospodine ministre, da vas pitam za koje multinacionalne operacije u svetu znate a da nisu pod savezništvom SAD i NATO? Amandmanima na ovaj predlog zakona tražimo da se multinacionalne operacije svedu na mirovne misije, operacije, na učešće u mirovnim misijama, a ne kao što su pojedini rekli da treba da se doda još i učešće u NATO operacijama, a samo iskustvo multinacionalnih operacija govori da se radi o takvim operacijama koje uglavnom organizuje NATO? Da li to znači da ćemo mi možda u regionu, recimo, sa BiH, da napravimo neki bilateralni sporazum i da imati učešće u zajedničkim operacijama, ako to nije pod okriljem NATO i pod rukovodstvom SAD, ili ćemo, recimo, sa Crnom Gorom da napravimo zaštitu od eventualno globalnih klimatskih promena, a da, pri tom, nemamo u vidu činjenicu da je Durmitor prepreka za Srbiju? Hvala lepo.
Gospodin Šutanovac ima reč. Izvolite.
Pošto ste me direktno pitali, a vidim da ne znate, reći ću vam da EU ima dve vojne misije u Somaliji i Bosni koje nisu pod NATO. Takođe, EU ima još devet misija koje su i civilno-vojne, prema tome nemojte imati dilemu da postoje misije, ne bih želeo da vam nabrajam, ima toga puno, ali čisto da imate u vidu da ste u zabludi. Ne znam šta imate protiv BiH? Hoću da vas izvestim da danas Vojska Srbije, odnosno Ministarstvo odbrane, odnosno Vojna akademija, školuje oficire Vojske BiH, kao i oficire Crne Gore. Radosni smo što imamo mogućnost da sarađujemo sa svima u regionu i ukoliko bude postojala potreba, želja i podrška Parlamenta, svakako da ćemo učestvovati u multinacionalnim i mirovnim operacijama, zajedno sa svojim kolegama iz regiona. Ovo što ste rekli ne želim da shvatim kao negativno. Vidim da postoji jedna doza nerazumevanja, u nekom delu i neznanja, ali nema potrebe da postoji doza straha, jer zaista ne radimo ništa što nije već opšte prihvaćeno. Hvala.
Gospodine Rogoviću, koji je osnov javljanja? Replika. Izvolite.
Gospodine ministre, nemam ništa protiv BiH, ja sam se školovao sa njihovim studentima, kao što vi juče rekoste – kadetima, a reč kadet će tek imati značenje kada ovaj zakon bude usvojen, a ne pre toga, kao što vi govorite, niti protiv studenata Crne Gore. Samo navodim kao primer. Sada koristite termin multinacionalne mirovne operacije. U Predlogu zakona su multinacionalne operacije i samo se govori o multinacionalnim operacijama. Glavna primedba je nedostatak tog sadržaja ''mirovnih'', bez obzira kako vi to komentarisali ili ne slušali nečije neznanje. Samo pokušavam da istaknem da multinacionalne operacije nisu ono što ste vi govorili, pod okriljem EU, to su mirovne operacije, a ne multinacionalne operacije i u tome je razlika svega ovoga što vi i ja govorim.
Gospodin Šutanovac ima reč. Izvolite.
Nažalost, ne želite da me čujete. Nije tačno. Multinacionalne operacije ima konkretno i EU. Rekao sam vam da postoje dve u kojima učestvuju jedinice iz EU. Kao što znate evropski sistem bezbednosti planira da se udruži na jačim osnovama, a kao što znate, većinsko mišljenje i želja građana Srbije, koliko sam čuo, i vaše stranke, jeste da idemo u pravcu evropskih integracija, pa mislim da bi trebalo i to da podržite bez ikakvih problema. Ponavljam, nemamo nikakav problem u sistemu odbrane sa saradnjom u regionu, školujemo oficire i iz Makedonije i Crne Gore i BiH, želja nam je da jednoga dana zajedno učestvujemo u multinacionalnim operacijama, siguran sam da će postojati želja i sa druge strane. Ubeđen sam da ukoliko ste ikada čuli izjavu koju je dao predsednik Putin, kada je rekao nakon situacije u Beslanu, gde je poginuo veliki broj žena i dece, da će štititi interese svoje zemlje, i građana, ma gde bili ugroženi u svetu, a ubeđen sam da ste imali razumevanja za tu izjavu i da onda treba da imate razumevanja da ćemo i mi štiti interese Srbije, i naše države i naših građana, ma gde bili ugroženi u svetu. (Dragan Todorović, sa mesta: Onda odmah krenite na Kosovo.) Kada se vratite vi.
Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik gospođa Aleksandra Janković, koja želi reč. Izvolite.
Ministre, niste u kafani, ipak ste u Narodnoj skupštini. Lomite čaše od kristala u kafani, a ovde slušajte šta vam poslanici govore.
Zaista bih zamolila da se obraćamo s družnom pažnjom jedni prema drugima i prema ministru, molim vas. Izvolite.
Znate kako, do sada sam mislila... Ministar se bekelji kad god neko od nas govori, bekelji se kad se priča o NATO agresiji, ne znam da li čovek ima neki poremećaj ili o čemu se tu radi. Ono o čemu sam počela da govorim jeste da ruskom predsedniku Medvedevu neko naročito obezbeđenje neće biti potrebno, zato što ga srpski narod doživljava kao svog, isto tako, kao što vas, gospodine Šutanovac, doživljava kao tuđeg. Sveti Vladika Nikolaj je jednom rekao – i vo je rođen u Srbiji, pa nije Srbin. Znači, srpstvo nije nešto što se stiče nasleđem, na tome se radi, a ne radi se tako što vi zapravo svoj narod pravite ludim i objašnjavate mu zašto treba da bude slugeranski. Ne sme Srbija da bude ostrvo u NATO. To ćete teško prodati srpkom narodu koji ceni svoju slobodu, kao direktan dar od Boga, a ne od tako nekih tašna-mašna likova, čije vreme, verujte mi, ističe. Predsednik vaše stranke vas tera iz lože među narod, ali nema mesta na tribinama za toliko obezbeđenje i svitu koja hrani vašu aroganciju. Ne samo ovih dana, nego inače, vi iritirate i narodne poslanike i narod jer ste često pretenciozni i arogantni, što je obično u skladu sa niskim kognitivnim potencijalima. Uz to ste i nespremni na bilo kakvu kritiku, što se vidi u slučaju generala Ponoša.
Gospođo Janković, zaista vas molim da uvažavate ministra. Prelazi granicu tolerancije način vaših komentara i sadržina ovog što govorite. Gospodin Šutanovac ima reč. Izvolite.
Gospođo predsednice, zaista jesam Vladin službenik i činovnik, i izašao sam u Parlament da branim zakone i stavove Vlade Republike Srbije, ali nisam došao ovde da prolazim šikanu od kojekakvih, koji ne mogu sebe da nađu van ove skupštine, koji pričaju svašta o meni i o mojoj porodici. Molim vas, ako ne možete da me zaštitite, da mi kažete da napustim ovu salu, a vi vodite raspravu na način na koji smatrate da je neophodno. Način na koji se gospođa Janković obraća meni je neprihvatljiv apsolutno. Nisam gospođu nikada pitao o njenom porodičnom stanju, nikada je nisam pitao ko je njoj šta u ovom svetu, niti me zanima, nisam je pitao ni za njenu porodičnu tragediju, kao što ona svakoga dana pokušava da nametne temu moje porodice u ovom parlamentu. Uvažavam apsolutno sve poslanike ovde, od prvoga dana sedim sve vreme, stojim dok govorim, stojim dok govorim i o NATO bombardovanju, za razliku od onih koji pričaju o NATO bombardovanju, a ne stoje kada pričaju o tim žrtvama. Sve vas apsolutno uvažavam i molim vas da se na isti način ponašate, bar prema mojoj porodici, ako ne možete prema meni. Mogu da istrpim sve uvrede. Činjenica jeste da zamerke u ovim zakonima nisu adekvatne i kvalitetne. To što želite mene lično da oblatite nije mi problem, ali nemojte mi više porodicu pominjati ovde, molim vas. Zaista, to je nešto što ne mogu i ne želim da trpim. Pri tom, da vam kažem nešto, ako mislite da postoje Srbi veći ili manji, varate se. U ovoj sali Srbiju niko više od mene ne voli. Ne kažem da je ja volim više od vas, naprosto, ne dozvoljavam da vi budete ta koja će meni pričati o srpstvu i Srbima, meni, ocu dva Srbina.
Gospođa Aleksandra Janković ima reč.
Moram iskoristiti pravo za repliku. Gospodine Šutanovac, obavestite me kada sam spominjala vašu porodicu, osim ako general Ponoš nije vaša porodica. Kakva porodica? O kojoj porodici pričate? Samo sam rekla o tome da duhovnost i pripadnost jednoj naciji ne može da se stekne samim rođenjem, nego na tome mora da se radi. Da ste vi otac dva Srbina, to je jako lepo i drago mi je da je tako, želim sve najbolje vašoj porodici. Nemam tu sreću da budem majka dva Srbina ili dve Srpkinje, ali zato ove mlade ljude, i to naročito ove mlade ljude koji su nacionalno svesni i produhovljeni, doživljavam kao svoju decu i borim se da nikada ne dođu u situaciju da ratuju za interese nekakvog NATO, za vaše interese, za interese ljudi koji će na njima zarađivati na raznoraznim ratištima širom ove planete, to jeste moje lično opredeljenje i moje porodično opredeljenje. Da, živim sama, ako vas to zanima. Vašu porodicu nikada nisam spominjala, niti mi je to bila namera. Nastaviću da pričam o amandmanu i o generalu Ponošu, zato što vidim da imate ozbiljan problem da tolerišete bilo kakvu frustraciju, a frustracija je bila to što je general Ponoš u jednom trenutku rekao da ova zemlja nema nikakvu strategiju odbrane. Vi mu to nikada niste oprostili. Sada prosto ne znate šta sa njim da radite i on će preći u Ministarstvo spoljnih poslova. Niste vi oprostili ni ministru spoljnih poslova Vuku Jeremiću to što je bio protiv slanja naših vojnika u Gruziju, zato je on taj koji će dočekati predsednika Medvedeva, a vi ne. Znači, ipak ne možete u trenutku kada predsednik Rusije Dmitrij Medvedev obustavlja saradnju sa NATO zbog vojnih vežbi na granici Rusije i kada se u samoj Gruziji ne zna kolika je bila politička težina režima Mihajla Sakašvilija, dakle, ne može naš ministar vojni, srpski ministar, drsko da poništi odluku svih demokratskih ustanova Srbije i da samovoljno pošalje naše vojnike u pomoć NATO paktu i diktatoru Sakašviliju. Osim toga, poznato je da je upravo ministar spoljnih poslova uputio pismo premijeru Mirku Cvetkoviću u kome je od njega tražio da predloži Ministarstvu spoljnih poslova da se promeni odluka o učešću pripadnika Vojske Srbije na vežbi NATO u Gruziji. I tu je naravno došlo do sukoba, jer vi ne možete da podnesete neku konstruktivnu kritiku. Ali, gospodine Šutanovac, nije kod vas sve toliko loše, uprkos činjenici da ste glavni NATO lobista. Juče ste izmamili osmeh velikoj većini naroda u Srbiji, jer mi smo do juče mislili kako je u Srbiji stala svaka proizvodnja. A od vas smo juče saznali, da je u Srbiji tek počela proizvodnja. Doduše, proizvodimo oficire i ministre. [[Aplauz.]]
Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jelena Budimirović i Dragan Čolić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodine Čoliću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, u ime Poslaničke grupe Napred Srbijo – SNS, gospođica narodni poslanik Jelena Budimirović i ja smo podneli amandman kojim tražimo da se u članu 2. stav 2. reči "multinacionalnih operacija" zameni rečima "mirovnih operacija", što je i suština ovog zakona i oko čega se lome koplja u dosadašnjoj raspravi, a verujem da ćemo i kasnije samo o te dve reči najviše i da pričamo. Kao da je neko želeo da pred nas poslanike baci kosku. Vi sada tu mirno da sedite, polako tonući u neko razmišljanje, a mi poslanici ćemo da se kidamo, sprečavajući eventualne dalekosežne posledice, ako bismo dozvolili mogućnost improvizacije, odnosno neutvrđivanja preciznog definisanja člana 2. i svih ostalih članova. Činjenica je da vi ne terate vojnike Srbije da idu negde na silu u neku drugu zemlju. Činjenica i argument je da oni sami o tome odlučuju. Ali, koja je to motivacija koja njih tera da se pozdrave sa svojom porodicom? Svi imamo porodicu, svi imamo decu, da se pozdravi sa sinom ili sa kćerkom pa da kaže – tata ide...A da li će da se vrati, a ko mu garantuje da će da se vrati? Da li pristaju te zemlje da pripadnici naše vojske pod srpskim grbom Nemanjića dođu u tu neku zemlju? Koja je to motivacija, osim nedostatka mogućnosti za egzistenciju, ekonomska kriza, socijalna beda? Ako hoće neko da ide i da eventualno, ne dao bog, bruka srpski grb, neka ide u Legiju stranaca. Koja je to ljubav prema Africi, Avganistanu, Iraku, Somaliji, Vijetnamu ili ne znam šta? Šta vas tera na to? Šta će vam ovo? Ne može narod da bude žrtva za bogootpadničku elitu, stvarajući iluziju, iluziju moći koju porobljeni pruža onima koji su ih porobili. Ekonomija ne poznaje granice, mi ne pričamo protiv Amerike. Trgovaćemo sa Amerikom, trgovaćemo sa Rusijom, tu emocija nema ali multinacionalne snage su i snage koje su bombardovale Srbiju, koje su ubijale srpski narod. To je ono što nas plaši, to je ono što nas navodi da sumnjamo. Želim da ministar vojni uđe u red najboljih vojnih ministara. I vama to želim, gospodine Šutanovac. Želim da nam Vojska bude jaka, da bude stub moći odbrane svoje zemlje, što je najčasnija uloga. A vaša kadrovska politika, zamislite generale koji se školujubaveći se teorijom, a o ratu nemaju pojma. Ali, eto, desilo se, bilo je i rata, pa su generali bili u ratu, pa su iz rata izišli obogaćeni novim iskustvom, novim saznanjima. E, sada ti koji su naučili, koji znaju, oni treba da se sklone sa 45, 50 godina, bilo je priče o tome, ne želim da oduzimam vreme. Evo primera gospodina Delića – šta je on smetao i njegovo iskustvo? E, sada mogu da se poštuju pokolenja i da se nauče mlađi oficiri. Gospodine ministre, sada ljudi koji se bave otkupom starog gvožđa, kupuju stare šerpe, lonce, kišobrane itd, kažu i tenkove T34 kupuju u staro gvožđe. Ima ih kod mene u Smederevu, poslanik sam iz Smedereva, Bogu plakati, dve stotine tenkova, stoji, rđa, a ne verujem da smo neka velika sila. Svi drugi oko nas se naoružavaju, a kao da neko želi da naše odbrambene moći učini nikakvim. Na kraju, gospodine ministre, u nizu veoma lepih imena koja su oplemenila i ovekovečila istoriju srpskog naroda: Radomir Putnik, Stepa Stepanović., Petar Bojović, Vojvoda Mišić, Dragan Šutanovac – šta nije srodno u tom nizu, gospodine ministre? [[Aplauz.]]
Gospodine Šutanovac, izvolite.
Kada bih vam ja nabrojao ko je sve bio poslanik ovde gde vi sada sedite i da vas pitam – šta nije srodno, bilo bi vam sve jasno. [[Aplauz.]] Pošto danas pričate o Smederevu, i kažete da tamo leže tenkovi T34, 34 je godina proizvodnje, model 34. I ako mislite da u 21 veku, na zalasku prve decenije, da T34 može biti angažovan kao savremeno borbeno sredstvo, gospodine Čoliću, za vas su i Vojvoda Putnik i Živojin Mišić ne savremenici prošlog veka, nego moderni u odnosu na vas dva veka. Žao mi je što je to tako. Smejte se, smešno i jeste. Zaista, T34, svaka vam čast! Ono što niste rekli, a činjenica je, niste rekli da sve zemlje sveta koje imaju ozbiljnu vojsku učestvuju u multinacionalnim operacijama. Pitate, zašto mi? Odgovorite mi zašto Rusija, zašto Amerika, zašto Kina? Dajte mi bilo koju zemlju za koju smatrate da je prijateljska – Rumunija, Slovačka? Zbog čega? Hoćete da vam nabrojim ko je sve sa nama u zemljama u Čadu - Austrija, Bangladeš, Bolivija, Brazil, Hrvatska, Ekvator, Egipat, Etiopija, Finska, Francuska, Gabon, Gana, Irska, Jordan, Poljska, Portugal, Rusija, Ruanda itd. Ovo je naprosto savremena tekovina modernih naroda kojima smo mi pripadali krajem prošlog veka 80-tih godina. To što vi danas pričate ovde, to nije ni prošli vek, to je pretprošli vek. Vreme koje je za nama mnogo prošlo. Ne rade se ovi zakoni ni za Živojina Mišića ni za Vojvodu Putnika, rade se zakoni za neku novu decu, za neke nove oficire, nove generale, uz sve dužno poštovanje onih koji su nekada bili u Vojsci, naprosto vreme prođe i ne možemo se isključivo pozivati jedino na pamet onih koji su bili pre nas vekovima. Slušao sam juče četiri veka pre nego danas. Ubeđen sam da među vama ima dovoljno pametnih i za današnji život, jer ako je poslednji pametan bio Vojvoda Putnik, srpskom narodu nema spasa. Vi to tvrdite, a ja kažem da to tako nije. Čak i među vama ima dovoljno pametnih, ako ih vi ne vidite, ja ih ovde vidim. [[Aplauz.]]
Gospodin Tomislav Nikolić.
Po Poslovniku. Gospođo Dejanović, ministar vređa dostojanstvo Narodne skupštine, a vi se smeškate blagonaklono. Znate, ne može ministar da kaže – da čak i među nama ima pametnih. To je uvreda za ceo Parlament, uvreda za našu poslaničku grupu, to nema smisla! Poslanik može ministra da upoređuje sa ministrima koji su bili pre njega. Ministar ne može da vređa poslanika. Ili naučite gospodina Šutanovca šta je Narodna skupština ili recite da predsednik Vlade pošalje nekog drugog da obrazlaže zakon. Uostalom, kako se u to razume gospodin Šutanovac, ovaj zakon je mogao da brani bilo ko, kao što i ovde dolazi svako, pa brani svakakav zakon. Uopšte ne dozvoljavam da jedan ministar ovde kaže – da među nama ima i pametnih. Molio bih ga da izdvoji one koji nisu pametni, pa da znamo šta je njegov vrednosni sud. Na ivici je sukoba, na ivici je da sad tog čoveka uvredim kako umem samo da bih mu odgovorio i da bih mu pokazao da i mi umemo da se branimo. Ili nas vi odbranite, gospođo Dejanović, ili od ove Skupštine nema ništa ako ovde može svaki ministar da dođe i da nas vređa, i vi da se tome smeškate, pa čak možda da i odgovorite u tom tonu, imate običaj i vi, međutim, izabrao vas je narod i ne želim sa vama o tome da polemišem. Ali, onoga koga su izabrali poslanici on ovde ne može da razdvaja poslanike na one koji su ga izabrali i na one koji ga nisu izabrali, jer su sad tobož pametni oni koji su ga izabrali, a uopšte nisu pametni oni koji ga nisu birali. Molim vas, postoji nekoliko ministara, koji nas ovde strahovito vređaju. Ovaj ministar ovde misli da je sa svojih 120 kila najjači na svetu. Pa mu recite da to još uvek nije definisano, koja je idealna težina za čoveka njegove visine. Mislim da ima previše težine na mestima gde mu to nije potrebno. [[Aplauz.]]
Molim sve učesnike u raspravi da vode računa o dostojanstvu. Do pred kraj ste bili model da je to moguće, a na kraju ste u svom stilu govorili. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Šormaz, Jovan Palalić, Miroslav Petković, Miloš Aligrudić, Aleksandar Pejčić i Zoran Nikolić. Gospodin Šormaz želi reč. Izvolite.
Dva minuta amandman i kao ovlašćeni predstavnik. DSS će, naravno, kao i uvek do sada biti dostojanstven i, naravno, da ću argumentovano govoriti. Evo ga jedan amandman koji je Vlada odbila, a koji ću sada obrazložiti, a koji nije trebalo da odbije, ako imamo nameru da radimo ono o čemu većina poslanika ovde govori već danima, a i ministar, između ostalog. Naime, mi iz DSS, ponavljam, nemamo ništa protiv učešća pripadnika Vojske Republike Srbije, policije, zdravstvenih radnika itd, u mirovnim operacijama i multinacionalnim operacijama, nemamo ništa protiv da naši vojnici kada su u mogućnosti pomažu prijateljima Grcima za vreme požara, kao što su nama pomagali ruski kanaderi kad su ovde bili jaki požari. U takvim prilikama i treba da učestvuje Vojska Srbije i naravno da treba da reprezentuje na određeni način Srbiju, a ne samo sportisti na dobar način, ili oni iz izvršne vlasti, veoma često, na loš način, kao što je predsednik Tadić, već sam o tome ovde govorio, na poslednjoj Skupštini UN na veoma loš način prezentovao je Srbiju i srpsku državu, govoreći o tome, u šali, kako je on jedini izabrani predsednik Srbije na slobodi. Podsetiću, to nije pravi način. Znači, vojnici, za sada, na pravi način to rade, predsednik Srbije ne. Prvo, rečeno je celom svetu na Skupštini UN da se u Srbiji biraju kriminalci za predsednike, na takav način je govorio o svojoj državi. Drugo, rekao je nešto što nije tačno: Slobodan Milošević je umro u Haškom tribunalu, nikada ni za šta nije osuđen. Gospodo socijalisti, moram da branim prethodna dva predsednika od vašeg koalicionog partnera; Milan Milutinović je pušten na slobodu i nije osuđen ni za šta i evo ga u Beogradu kao bivši predsednik Srbije. Šala ili ne, na takav način se ne predstavlja Srbija. Namerno sam na ovaj način napravio uvod da biste razumeli na koji način se zalažemo da Vojska Srbije, policija i svi ostali učestvuju u ovim operacijama. Nikada u okviru operacije koju vodi NATO pakt! Sve je u redu, Sijera Leone, Kongo i sve što ste nabrojali, ministre, vezano za Čad, o tome smo govorili ovde u Skupština, kao i o državama koje tamo učestvuju, ali mi smo otišli tamo pogrešno, otišli smo kao deo kontingenta države članice NATO pakta – Norveške. I to je ono što je pogrešno. Zašto nismo išli u kontingent Rusije? Ona nas nije bombardovala, nikada nije izvršila agresiju na Srbiju. Čekamo za dva dana predsednika Rusije, obeležavamo Dan oslobođenja Beograda u Drugom svetskom ratu. Dakle, ne postoji nijedan dan, ne postoji nijedan primer da je Rusija, recimo, izvršila agresiju. Nije ni Kina, nije ni Indija, niko, NATO pakt jeste. I kad smo već kod zločinačke agresije, podneli smo amandman na član 2. stav 1. tačku 1) i evo šta piše u članu 2. stav 1. tačka 2) podsetiću vas kako glasi ovaj član: „Multinacionalne operacije van granica Republike Srbije (u daljem tekstu: multinacionalne operacije), u smislu ovog zakona, obuhvataju misije i zadatke u očuvanju nacionalne, regionalne i globalne bezbednosti i mira u svetu, i to: 1) operacije očuvanja, održavanja i izgradnje mira u svetu;“ – nije sporno; „2) operacije sprečavanja sukoba i uspostavljanja mira;“ –sporno. Amandmanom predlažemo da se iza reči „uspostavljanja mira“ stavi zarez i da stoji formulacija – „uz saglasnost države u koju se upućuje Vojska Srbije“. Bilo bi dobro da prihvatite ovaj amandman, da ne idemo na puko preglasavanje. Vaše obrazloženje zašto je odbijen ovaj amandman kaže: „Amandman se ne prihvata iz razloga što je predloženo rešenje usklađeno sa obavezom da se za svaku mirovnu misiju prethodno zaključuje međunarodni ugovor, kojim se uređuju pitanja njene organizacije i načina izvođenja.“ Tačno, ali sada ću vas pitati, zar nije nama ovde predstavljeno da je mirovna operacija, humanitarna operacija – bombardovanje Srbije? Srbija nikada nije dala saglasnost za to, čak ni UN, ni Savet bezbednosti, a mi smo bombardovani, uništavani su civilni ciljevi, imamo dve i po hiljade žrtava. Šta reći za Avganistan? To je zvanična misija UN, i ovi amandmanski predlozi koji govore o tome – u organizaciji UN, dajem primer da ni to nije dobro, možda poslanici nisu dobro sagledali, misija u Avganistanu jeste pod organizacijom UN i zove se ISAF vodi je NATO pakt, ali Avganistan nikada nije dao za to saglasnost, nikada kao država. I tadašnja vlast u Avganistanu nikada na to nisu pristali. I ta misija je otišla. Zbog toga kažem da je ova formulacija potrebna. Neka kažu države u koje se ide da je njima zaista potrebna pomoć. Imamo mnogo primera da se države slažu sa tim da dođu te misije i onda mi šaljemo naše vojnike da im pomognu, a ne ako se oni sa tim ne slažu. Avganistan je najbolji primer za to. U raspravi smo imali poslanike koji su rekli „Dobro, gospodine Šormaz, teško je da se ode u Avganistan, ali možda ćemo kao članica NATO pakta, kad pošaljemo neke vojnike tamo, imati neku ekonomsku korist.“ Prvo, Vojska Srbije nije plaćenička vojska i nikada neće biti. Nemamo mi razloga da na takav način i sa takvim razmišljanjem učestvujemo. Oni koji se zalažu za ulazak Srbije u NATO pakt imaju samo taj argument i ništa više, ni jedan jedini drugi argument nemaju. Zbog toga treba da se raspiše referendum, naravno, uz izbore, jer je ovo najnesposobnija vlada u istoriji Srbije i da se građani o tome izjasne. Evo zašto je Avganistan dobar primer i zašto mora ovaj amandman da se prihvati. Tačno je da je to Misija UN, ali pogledajte šta se tamo dešava svakog dana. Da ne ponavljam onu priču o tome da se u Avganistanu proizvodi 93% ukupne proizvodnje heroina u svetu. Šta je sa korumpiranom vlašću tamo? Zašto dozvoljava uvoz hemijskih sredstava koje ne proizvodi niko u Avganistanu, da bi se od opijuma napravio heroin? A, ko kontroliše tu vlast u Avganistanu, inače, državu koja je prva priznala Kosovo kao nezavisno? Čak su potrčali da priznaju pre nego SAD. A, ponavljam, Misija UN. Pogledajte šta se dešava ovih dana. Talibanima ništa ne mogu. Ima 70 hiljada vojnika i ništa im ne mogu. Situacija je sve gora i gora. Ovo što govorim, to se govori u javnosti SAD, to niko ne osporava. Predsednik, novonagrađeni nobelovac SAD, gospodin Obama, ničim zasluženi nobelovac, ovo je preventivna Nobelova nagrada, unapred mu se daje za nešto što bi trebalo da uradi na osnovu izbornih obećanja, i to je novi svet, zaista, i nova situacija, niti je zatvorio Gvantanamo, a obećao je, nije povukao vojnike iz Iraka, a obećao je, nije povukao vojnike iz Avganistana, a obećao je. Nema mira u svetu još uvek, nego se još raspravlja i o Iranu. Reći ću vam još jednu stvar, Iran je druga država u svetu po rezervama prirodnog gasa. Drugo, a posle govorim ovde i o ''Nabuku'', da li su ovi pritisci na Iran vezani za to? Podsetiću vas da je za Irak, takođe, rečeno da ima oružje za masovno uništavanje, a na kraju se ispostavilo da nema. Bler više nije ni zbog toga predsednik Vlade u Engleskoj, nego ovaj novi, koji ovih dana donosi odluku da pošalje dodatnih 500 vojnika u Avganistan, iako je javnost u Engleskoj, Velikoj Britaniji, protiv, traže da se vojnici povuku. Ali, on zna da je već izgubio sledeće izbore pa pokazuje na takav način kakav odnos ima prema velikom gazdi, ''ujka Semu'' iz Vašingtona, i šalje mu dodatne vojnike kao pomoć. U istom trenutku, pogledajte sada ovo, ponavljam, radi se o Misiji UN, komandant snaga u Avganistanu je general Stenli Mek Kristal, ima 70.000 vojnika na raspolaganju. On je upravo podneo zahtev predsedniku Obami za povećanje još od 40.000 vojnika. Ali, pazite, kome je podneo zahtev – Obami! Predsedniku SAD. Nije se obratio Ban Ki Munu. Nije se obratio UN. Ne, on se obratio direktno predsedniku SAD. To vam govori koliko ta misija nema nikakve veze sa UN, nego je jednostavno iskorišćen trenutak i taj teroristički napad da se uradi ono što je urađeno, i sad treba nečija deca da se šalju u tih dodatnih 40.000 vojnika, videćete da će morati da pošalju u toj kvoti kada se donese odluka, jer je Obama obećao smanjenje broja američkih vojnika. Videćete da će komšije Rumuni morati da šalju, da će komšije Bugari morati da šalju, a komšije Hrvati već šalju veći broj vojnika tamo, pa kada počnu da im se vraćaju limeni sanduci, jer ovi koriste metod napada iz naroda, ne može niko da ih vidi, tu su, u narodu, i niko ih ne otkriva. I vojnik ne zna kada vidi dete, ženu ili čoveka da li je neko ko će na njega da zapuca ili ne. To su razlozi, ovo je najbolji mogući primer, zbog čega Srbija treba da bude vojno neutralna država. Ima toliko dobrih primera, naveli smo i Austriju i Irsku i Švedsku i Finsku, u obe strategije nigde nije razrađeno i nigde se ne pominje taj princip vojne neutralnosti, ni u Strategiji nacionalne bezbednosti ni u Strategiji odbrane, a NATO se pominje ne znam u koliko rečenica, bezbroj. Srbija prvo mora ozbiljno na tome da radi, ozbiljno mora da se pripremi za situaciju da bude vojno neutralna država. To je moguće i to treba uraditi. Pozdravljam izjave tog tipa, ali ne mogu da pozdravim izjavu tipa kao što je predsednik Republike rekao na Pešteru kada je gledao onu dobru vojnu vežbu koju je Vojska Srbije uradila, jer se zna da je ta izjava upućena samo biračima, kaže čovek – mi smo doneli odluku o vojnoj neutralnosti, i u istoj rečenici, i ovih dana smo doneli odluku da pošaljemo ambasadora u Misiju NATO. Znači, gospodo birači DS, koji ste za vojnu neutralnost, mi smo i za vojnu neutralnost, ali da čujete da šaljemo ambasadora i za Misiju NATO, jer vam nismo objasnili šta to znači. A to znači saradnju samo preko projekta ''Partnerstvo za mir'' i ništa više, a ne članstvo u NATO paktu. Da se slučajno ne bi setili ovi iz G17 plus, SPO, LDP pa da vam otimaju biračko telo. Ne može i tamo i ovamo, ne može se biti i baba i devojka, ne može se sedeti na dve stolice! Vojno neutralna država mora biti, mora se o tome izjasniti narod. Nije tačno da samo NATO pakt može nas da pozove da budemo članica, nego možemo i mi da izrazimo želju kao država da budemo članica NATO pakta. Tačno je da nas nisu pozvali, ali nije tačno ni da mi nismo rekli da nećemo da budemo član NATO pakta. Zbog toga je potreban referendum. I molim vas, ovaj amandman bude usvojen, zbog svega ovoga što sam rekao, jer ako zaista želimo da učestvujemo u misijama ''uspostavljanja'' mira, a ne ''nametanja'' mira, po nečijoj volji, smatramo da ovaj amandman treba da bude prihvaćen i da je potrebno da država u koju šaljemo naše vojnike da im pomognu bude saglasna da im mi šaljemo vojnike za tu pomoć. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Konstantin Arsenović. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Veroljub Arsić i Oto Kišmarton. Da li još neko želi reč? Gospodin Delić. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, kada se čita ovo obrazloženje koje je dato za neprihvatanje ovog amandman, ono bi apsolutno moglo da stoji i kao obrazloženje uz ovaj predlog Vlade za član 3. stav 1. Posebno je problematična ova treća tačka, koja se ovde želi poturiti da to bude princip kod upućivanja naših snaga u multinacionalne operacije. Samo ću to pročitati. U 3) kaže se – aktivnosti Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u vezi sa učešćem u multinacionalnim operacijama u javnosti se objektivno predstavljaju. Do sada je učešće naših vojnika u bilo kojoj multinacionalnoj operaciji koja je imala mirovni karakter objektivno predstavljano i sa tim nije bilo nikakvih problema, ali problema bi svakako moglo da bude ukoliko bi naši vojnici bili upućeni u neke druge operacije. Gospodine ministre, SNS je dala veliki broj amandmana, međutim, suština svih tih amandmana može se svesti na nekoliko stvari. Kao prvo, ovaj zakon o multinacionalnim operacijama menja prethodni zakon o mirovnim operacijama. Kada kažete mirovna operacija odmah je jasna i sama suština operacije, ali kada kažete multinacionalna operacija, suština operacije nije jasna. Svaka mirovna operacija u kojoj smo mi učestvovali, gotovo svaka u svetu, bila je multinacionalna, ali svaka multinacionalna operacija, gospodine ministre, ne mora da bude mirovna. Naše primedbe odnose se na član 1. i na član 2. U prethodnom zakonu na jednom mestu jesu pomenute UN. Jedna od primedbi na ovaj zakon jeste što u njemu, u kompletnom setu, nigde nisu pominjane UN, a mi smatramo da je to trebalo da se učini prvenstveno u članu 1. I sporan je, kako je rekao gospodin Šormaz, i član 2, jer kroz član 2. se može sagledati suština operacija u kojima će učestvovati naše snage. Gospodine ministre, vi ste 1. oktobra dali jedan intervju listu „Vreme“. Kada ste govorili o ovom zakonu, vi ste rekli –''Predlažemo zakon o multinacionalnim operacijama'', i onda ste rekli da je to savremen zakon, nov zakon i omogućava da Srbija uzme adekvatno učešće u mirovnim operacijama. Sve što ste rekli o tom zakonu je sasvim u redu, složio bih se sa vama. Međutim, već na sledećoj stranici vi govorite da vam je žao što nije realizovana Odluka o učešću naših pripadnika u Misiji u Avganistanu 2003. godine. E, to je ono, gospodine ministre, što je problematično, što potire ono što ste rekli na prethodnoj stranici. Godine 2003. tadašnji premijer, gospodin Živković, u Americi je obećao 800 vojnika za učešće u borbenim operacijama u Avganistanu. Ja sam, gospodine ministre, ipak bio na mestu … (Ministar Dragan Šutanovac, sa mesta: Pročitajte sve.) … evo, pročitaću. Dakle – ''Žao mi je što ta odluka nije realizovana''… Ne, govorilo se o 2006. godini. (Ministar Dragan Šutanovac, sa mesta: To.) Kaže – ''Kada je Vlada Vojislava Koštunice donela Odluku o učešću u operaciji sa sanitetskim timom.'' (Ministar Dragan Šutanovac, sa mesta: To je istina.) A onda kažete – ''Žao mi je što ta odluka nije realizovana, kao što mi je žao što nije realizovana Odluka o učešću naših pripadnika u Misiji u Avganistanu iz 2003. godine, kada je tadašnji premijer Zoran Živković to predlagao.'' Hoćete da nastavim dalje? (Ministar Dragan Šutanovac, sa mesta: Sami ste sebe negirali.) Ne, ja sam učestvovao... (Predsednik: Molim da nema dijaloga.) Gospodine ministre, samim tim što ste pomenuli 2003. godinu, kada se od nas tražilo učešće u borbenoj misiji i to borbenim misijama najtežeg karaktera ''pretraži i uništi'', to je bilo vreme, sećate se, Tora Bore, najtežih borbi, to je bilo u vreme kada su Amerikanci izmislili i posebnu bombu od 16 tona da bi uništili Talibane u tim tunelima koji su se nalazili na toj planini. I ako vi kažete da vam je zbog toga žao, onda to u meni izaziva sumnju u karakter operacija u kojima bi naša vojska učestvovala. Kada biste u ovom zakonu promenili samo naziv i određene stvari iz člana 2. onda bi ovaj zakon bio prihvatljiv, jer on u profesionalnom smislu apsolutno rešava sve stvari koje treba da reši da bi naši vojnici mogli da budu upućeni, ali, ono kako mi kažemo, samo u ''mirovne misije''. Ako bismo baš hteli da idemo u sitnice, gospodine ministre, vidi se u prvom redu prvog člana da se lektor baš i nije puno trudio oko ovog zakona. Nikad ne bih napisao da se ovim zakonom ''uređuje upotreba i priprema'', već, ''priprema i upotreba'' Vojske. A u Skupštinu kada dolazi zakon on, ipak, mora biti apsolutno i u lektorskom smislu potpuno sređen. Hvala. [[Aplauz.]]
Samo mi recite, da li ste govorili od vremena ovlašćenog predstavnika ili poslaničke grupe, gospodine Deliću. Kao predstavnik, dobro. Gospodin Šutanovac ima reč.
Naprosto, dali smo malo slobodu Parlamentu koji će odlučivati o tome u kojim ćemo multinacionalnim operacijama mi učestvovati. Govorimo i govorite, sve vreme da je neophodno da stavimo, isključivo i jedino, da to budu mirovne. Šta se dešava u situaciji u kojoj u našoj bratskoj Grčkoj ili Rusiji gori požar u kome mi možemo da pomognemo prilikom gašenja? Na koji način ćemo mi da angažujemo naše jedinice da to radimo ukoliko insistirate ovde da budu mirovne operacije, a operacije pomoći civilnom stanovništvu, odnosno gašenja požara su humanitarne. Dakle, sami bismo sebi, praktično, zatvorili mogućnost učestvovanja. Malopre čitate moj intervju, intervenisao sam, izvinjavam se, zaista, zato što ste pročitali parcijalno. Naprosto, žao mi je što Odluka Vlade gospodina Koštunice nije realizovana. To je jedina odluka koja je i postojala. Druge odluke nije ni bilo. Ne zameram nikome, zaista, što ne vidi dalje od prsta. Smatram i kažem, smatram isto ono, politički govorim, što je rekao, kažem ponovo, i predsednik Putin i predsednik Buš – uzmite koja vam više odgovora. Interese Srbije treba da štitimo ma gde bili ugroženi, na način na koji smatramo, odnosno vi, kao parlamentarci, da je najprikladnije. Mi ćemo dati predlog, kao što smo dali i ovaj, a vi ćete da usvojiti ili ne. Nažalost, kao što ste rekli, Misija u Avganistanu je Misija UN, a ima misija EU, sutra mogu da budu misije humanitarnog karaktera koje nisu ni UN ni EU već neke bilateralne. Postoji širok dijapazon aktivnosti koje naša vojska može da ima i koje mi ne treba da suzimo. S druge strane, moram da vam kažem još jednu stvar vrlo važnu, niko ne ide u mirovnu operaciju tako što ga neko primorava. To je prva stvar. Nijedan regrut ne ide u multinacionalnu operaciju već isključivo i jedno profesionalni pripadnik Vojske Srbije. Kada govorite o deci, mislite na decu u školi, na decu u srednjoj školi, ali profesionalni pripadnici Vojske Srbije nisu deca. Deca su koliko ste i vi deca svojih roditelja. Ta priča u kojoj se spočitava da će neko našu decu slati negde, prvo, neće ih niko slati, ići će dobrovoljno. Drugo, naša deca mogu da budu i moje godište, čak i stariji nekoliko godina od mene. Tako da ta floskula po kojoj treba građani Srbije da se zabrinu nad budućnošću naše dece ne može da stoji i ne stoji. Treće, vezano za moje mišljenje apropo Avganistana, reći ću vam, prijateljstvo je jedna kategorija kada izražavate emociju u kojoj ne morate da imate interes, niti ta druga strana mora da ima interes. Pozicija na kojoj smo mi – Vlada, nadam se i vi kao poslanici znači da morate pre svega da se bavite interesom građana Srbije. Vaš posao je da štitite interese građana Srbije i države Srbije. Bio sam poslanik, takođe, sedam godina. A prijateljstvo nakon toga, ukoliko se uklopi interes i prijateljstvo, to je odlična formula. A narod nas nije birao samo zarad prijateljstva, kao ni vi mene da budem na poziciji na kojoj jesam. Hvala. [[Aplauz.]]
Pravo na repliku ima samo gospodin Delić, a ostali prijavljeni, gospoda Šormaz i Markićević, mogu u okviru vremena koje im je na raspolaganju. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mi ove amandmane nismo pisali zbog toga što ne vidimo dalje od prsta, već smo ih pisali upravo zato što vidimo i šta može biti iza planine. I kada nam vi ovde govorite o karakteru operacija, onda je trebalo da pročitate sve naše amandmane. Mi smo i u članu 1. i članu 2. stavu 1. definisali ovo o čemu vi govorite, ali nismo dali mogućnost da naši vojnici bilo gde odu osim u mirovne operacije, humanitarne operacije, u operacije otklanjanja posledica prirodnih, tehničko-tehnoloških, ekoloških nesreća i onda to obuhvata sve to o čemu vi govorite. Ali, pomenuli smo UN, što vi niste pomenuli u svom predlogu. Kada govorite o tome onda morate shvatiti i imati suštinu predloga Srpske napredne stranke na celokupan zakon, a ona je upravo usmerena na to da nema spornih situacija. Dakle, iako je amandmana gotovo 40, sve naše primedbe se mogu svesti na tri suštinske primedbe i da ste ih usvojili onda ovaj zakon ne bi bio problematičan. Rekao sam da je najproblematičniji član 2, jer se iz njega može videti karakter operacija, a ako pročitate kako smo mi predložili taj član 2. videćete da je to nešto sasvim prihvatljivije za sve poslanike u ovoj sali i za građane Srbije. Hvala. [[Aplauz.]]
Gospodin Dragan Šormaz ima reč, izvolite.
Pa, ne znam koji put da ponovim, tu smo raspravu već jednom vodili, ali, evo, reći ću ako to želi da čuje ministar ili bilo ko u ovoj sali – da, ta odluka je bila za sanitetski tim, tačno, 2006. godine, ali ta odluka nije do kraja realizovana, kao što nije ni ona odluka Zorana Živkovića, tako ste rekli. Nikada je predsednik Vlade nije uputio Parlamentu, nikada, i vi vrlo dobro znate zašto, jer je konačna odluka ona odluka koju donosi Parlament. Znate šta se dešavalo 2006. godine – isti Amatikanci su nas varili sa Ahtisarijem i otimali nam državu. Ta odluka, takođe, nije sprovedena, nije do kraja doneta, nije poslata Parlamentu. Da li je trebalo? Evo, reći ću moje mišljenje, nije trebalo ni tad. Nemam nikakav problem da to kažem. To nije bila jedina greška Vlade Vojislava Koštunice, ali je za vašu vladu bila i ha haj: 400 evra su bile prosečne plate, a kod vas su 300; 4,5 milijarde evra u jednoj godini investicija, a vi ne možete da saberete za četiri godine tri milijarde, molite; 11 milijardi evra deviznih rezervi; razdužena država za preko četiri milijarde evra, da li je tako, gospodo iz G17, zajedno smo bili u toj vladi? Je l' tako? Razdužena država. Vi zadužujete svakog dana. Nemojte da se upoređujete sa boljim od sebe i da se pozivate na to. To nema potrebe. I ako nisam malopre bio dovoljno argumentovan, ne znam kada bi trebalo. Ovo treba da usvojite. Vidim da ste prećutali, niste hteli ništa da kažete, drugima ste govorili. Ovaj amandman treba da se usvoji, uz saglasnost države u koju se šalje misija. Usvojite taj amandman i ništa nije sporno! A ne da govorimo o Avganistanu, u kome, bože mili, završiću uskoro, ministre, da se ne umorite, pričate o prijateljstvu i interesu, nemamo interes, namerno sam dao taj primer, država proizvodi i prodaje heroin i ovde. Mi imamo problem jer su im najveći saveznici mafija Albanaca sa Kosova, koja je postala četvrta mafija po snazi. I vi znate da imamo problem kao država i znate da oni ugrožavaju našu bezbednost. I radite na tome da ih oslabite. Nikada nisam rekao da ne radite, ni Vojska, ni Policija. Dakle, radi se na tome, ali nemamo pomoć, džabe što mi radimo kada se zna ko ih podržava – onaj ko tamo podržava taj režim. Nemamo čak ni interes, kao što nemamo interes da budemo član NATO pakta, nijedan!
Gospodin Dragan Šutanovac. Izvolite, gospodine Šutanovac.
Ne znam zašto toliko žuči oko situacije koja je vrlo jasna. Rekao sam da mi je žao što Vlada Vojislava Koštunice nije sprovela u Parlamentu svoju odluku. Čemu ljutnja? Naprosto, to je istina. Je l' bila odluka? Jeste! Jesu li poslati ljudi na pripreme? Jesu! Jesu li dezavuisali naše partnere iz Norveške? Jesu! Od tih investicija koje sada nabrajate najveća je – čija? Norveška. Najveća investicija je Norveška – "Telenor", da vas podsetim. To je to što vi sada nabrajate. Prodato je nešto što je nacionalno dobro. Nismo stavili UN, ponavljam, koliko znam, sve stranke koje sede ovde, ako neko nije, izvinjavam se, zalažu se za evropske integracije. Ukoliko želimo da se integrišemo u Evropu moraćemo da delimo i bezbednosne izazove, rizike i pretnje. Ako ćemo da se integrišemo u Evropu tako što ćemo tražiti po našim uslovima da neko brine samo o nama, a mi da ne brinemo o drugima, to ne može. Moram da kažem, ja sam bio ministar u vladi Vojislava Koštunice, nekih godinu dana, mislim da su građani na izborima dali konačan sud o tome ko je bio bolji u toj vladi i na glasanju su se konačno opredelili za ovaj drugi deo Vlade, a vama rekli da više ne možete da vodite Srbiju. Ne znam zbog čega govorite da ste bili najbolji ukoliko ste imali debakl na izborima, a bili smo zajedno. Prema tome, ako su takvi najbolji koje građani ne žele, bojim se da smo u velikom problemu. [[Aplauz.]]
Gospodin Dragan Šormaz.
Nisam rekao da smo najbolji, nego da smo bili bolji od vas i bili smo mnogo bolji od vas, to rezultati govore. To je prvo. Drugo, nisam imao ni malo žuči, samo sam pojasnio situaciju, kome je to jasno, kome nije. Sad, odjednom, sami sebe demantujete. Rekli ste da nije potreban ulazak u NATO pakt zbog evropskih integracija. To ste vi rekli. Sada opet pominjete da hoćemo da budemo deo evropskih integracija, a nećemo... Ne, hoćemo. Sada ste rekli, pročitajte u stenogramu šta ste rekli. Dakle, gospodo, saradnja – da. Kakve veze ima norveška investicija sa slanjem naših vojnika u njihovom kontigentu? Hoćete sada da kažete da zato što su oni kupili i napravili kompaniju "Telenor" mi treba da šaljemo vojnike sa njima? Da li to opet i vi govorite o plaćeničkoj vojsci, kao jedan kolega poslanik? (I to sa mobilnim telefonima, možda, "Telenora".) Ne, mi želimo saradnju sa svima, nikome nismo neprijatelj, ali da bude jasno i da se zna: vojna neutralnost – da, u EU – ali kao cela država, a ne sa Protokolom Euleksa koji se potpisuje i saradnjom sa Euleksom. To su razlike. A to šta su građani rekli na izborima, tačno je, ali, da li ste im vi rekli da će Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju da se ne primenjuje, tj. da se primenjuje na štetu Srbije? Jeste li to obećali građanima u kampanji? Jeste li obećali građanima u kampanji da će biti zamrznut Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju? Niste! Jeste li rekli da će biti zamrznut Trgovinski sporazum? Ne! Gde je 300.000 zaposlenih? Gde je toliko investicija koje ste obećali? Gde su penzije, gde je 70% od prosečne plate? Gde je "Fijat"? Obećavali ste sve i svašta, ništa od toga niste ispunili, ali ništa! Kada ste toliko dobri, hajde sada na izbore. Hajde sad na izbore, neka vam narod kaže da ste dobri, ponovo napravite vladu. Da li ste napravili Vladu sa onima koji su rekli da ni od Vojske ne treba da se odričemo kada je pitanje rešavanja situacije na Kosovu i Metohiji? Jeste! Da li je neko očekivao da ćete sa onima koji tako govore da napravite Vladu? Nije! Desilo se. Napravili ste Vladu tako i nema problema. Evo ga rezultat. Rezultat građani Srbije žive svakog dana, jer niste vi napravili Vladu. To mi je greška, priznajem da i ja pogrešim, kao što i Koštunica ponekad pogreši, ali vi ne želite da priznate da grešite. Ljudska je osobina smatrati da možeš da pogrešiš i da praštaš nekada. To je dobra ljudska osobina. Ali, hajde, pokažite šta ste uradili, raspišite izbore i referendum o NATO paktu, pa da vidimo o tome da li želi Srbija u NATO pakt ili ne, pa da vidimo šta će vam građani reći! [[Aplauz.]]
Gospodin Markićević ima reč.
Hteo bih da iskoristim ovo javljanje za nekoliko opaski upućenih, pre svega, gospodinu ministru odbrane. Prošli put kada ste vi bili ovde u Skupštini isto smo donosili neke zakone, mislim, da naši vojni lekari idu, tamo, pa nismo znali koje pleme, na koju teritoriju, ali ne bih želeo o tome sada da govorim, nego da vam kažem da vas poštujem, pre svega, zbog vaše funkcije i da vi shvatite da mi iskreno govorimo ono što mislimo. Ako se vama ne sviđa ton, naš vokabular i termini, to je nešto drugo. Došao sam do zaključka da vi iskreno mislite o tome što pričate i s tim u vezi moram neke stvari da vam kažem. Znate, za roditelje kojima dođe sin od 20 godina u sanduku, on je njihovo dete!Da budete vrlo oprezni u tim formulacijama, naročito bismo morali i vi i ja, gospodine Šutanovac, jer kada smo govorili tamo o nekim godinama, govorili smo da nećemo da nam ginu deca, da li su ona imala 20, 21, 22 ili 23, godine, to znaju oni roditelji kojima su došla njihova deca u sanducima. Dakle, da budete vrlo oprezni kada govorite –oni su regrutovani. Regruti su i maloletni ljudi, koliko ja znam. Sa 17 godina je regrutacija. Ne želim da kažem da ste imali nameru da povredite te ljude, ali vas molim da budete vrlo oprezni pri takvim formulacijama. Drugo, nešto što mi niste ni prošli put odgovorili. Jasno je da će uvek biti dobrovoljaca za dobru platu, to nije sporno. To što ste vi rekli, meni je jasno, da niko neće biti zakonski ili nekom prisilom nateran, ali, pitam vas, šta je, zbog toga što neko dobrovoljno ode, recimo, u neku neuralgičnu zonu, ratnu zonu, sa bezbednošću građana Srbije? Na to mi još niste odgovorili, ni prošli put ni sad. Šta ako neko dođe sa 17 godina, ili neka udovica sa kilogram eksploziva i uđe u autobus u gradskom prevozu u Beogradu? Ko će onda da bude odgovoran? Šta onda nama vredi što su ti ljudi tamo otišli dobrovoljno? Na to prošli put niste odgovorili, možda ćete odgovoriti kada budu došli amandmani na zakon o VBA i VOA,. Ako ne odgovorite suvislo na ova pitanja, to vam govorim najiskrenije i dobronamerno, mi ćemo svi ovde zaista shvatiti da vi koristite ovu Skupštinu za unutarstranačku kampanju, pošto ste verovatno pretendent na mesto predsednika stranke ili na mesto makar prestolonaslednika stranke, pošto, koliko znam, izbori u DS su u februaru. Molim vas da ovaj visoki dom, i ovo vaše važno Ministarstvo i vašu važnu funkciju, i ove važne zakone ne koristite u svrhu unutarstranačkih borbi. Hvala lepo. [[Aplauz.]]
Gospodin Vladan Batić ima reč.
U ime Demohrišćanske stranke Srbije podržavam Predlog ovog zakona i mislim da čitava debata ide u pogrešnom smeru. Ta jeftina patetika i pozivanje na limene sanduke nema smisla, a to pogotovo nema smisla od pripadnika onih stranaka zbog čije je politike, zbog učešća u ratovima u kojima ''nismo'' učestvovali, Srbija zaista bila zemlja crnih barjaka i svežih humki, zemlja u kojoj su se deca vraćala u limenim sanducima. Da li je to griža savest, da li je to naknadna pamet, da li je to naknadni osećaj odgovornosti i da li je to promena jedne nakaradne i jedne sulude politike? Ne znam šta je u pitanju, ali čujem, čast izuzecima, da su najgrlatiji oni koji su upravo pripadali tom korpusu političkih snaga i bili produžena ruka režima Slobodana Miloševića, zbog kojih su u Srbiju vraćena mnoga deca, zaista, u limenim sanducima. Ovo je nešto što je nekakav evropski i svetski standard, nešto što je potpuno neprimereno i niko ne želi da se bilo čija deca vraćaju u limenim sanducima. Prema tome, mislim da je potpuno izlišna debata ove vrste sa puno patetike i još više licemerja. Hvala. (Dragan Šormaz, sa mesta: Replika.)
Nemate pravo na repliku. Niste pomenuti ni vi. Neki drugi su mogli da se prepoznaju, vi – nikako. Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da.) (Dragan Šormaz, sa mesta: Tražim reč, onda, kao ovlašćeni predstavnik.) Izvolite, gospodine Šormaz.
Javljam se kao ovlašćeni predstavnik. Spominjao sam limene sanduke. U vremenu o kojem priča gospodin Batić zajedno smo bili u istoj stranci, on je bio potpredsednik DSS. Znam da ne misli na nas, ali na koga misli? Niko od socijalista nije govorio. Nijedan socijalista nije ustao, nijednu reč danas nije rekao. Ne znam na koga mislite? Ako mislite na gospodu iz SRS, koliko znam, bili su malo vlast, pred bombardovanje su bili opozicija zajedno sa nama, Koštunica i pokojni Đinđić sa njima. Koštunica i pokojni Đinđić sa Šešeljem potpisivali su sporazum o zajedničkoj saradnji pre onoga što je bilo. Ne razumem. Niko od socijalista se nije javio. Ne znam zašto ste tako reagovali. Niko od socijalista reč jednu nije rekao, sede ljude i ćute, a vidim da ste aludirali na njihovu vlast i na to vreme, a sada potpisujete sporazum, podržavate Vladu, tražite smenu ministra Bradića, pa onda odjednom glasate za taj zakon. Malo se skoncentrišite, molim vas. Bio sam i glasan, govorio sam o limenim sanducima. Spominjao sam limene sanduke, ali sam spominjao Avganistan, nisam spominjao Bosnu, nisam spominjao Hrvatsku, nisam spominjao režim devedesetih. Nećemo da se vraćamo u istoriju, slušamo ministra. Želimo danas savremenu Srbiju, prema tome, pustite to vreme šta je bilo devedesetih. Sada imamo Vojsku Srbije i sada idemo dalje. Treba da napravimo savremenu vojsku, da učestvujemo u međunarodnim odnosima na pravi način, kao država koja ima svoj suverenitet, a ne kao država marioneta sa kojom će Vašington da radi šta god hoće. To je ono što govorimo sve vreme.
Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice, gospodine ministre, želim da se uključim u ovu raspravu kroz repliku na diskusije pojedinih poslanika koji u negativnom kontekstu pominju režim Slobodana Miloševića, naravno, verovatno i SPS, samim tim i narodne poslanike. Molim narodne poslanike da prestanu da grade svoju politiku na osnovu tih jalovih reči i pominjanja režima Slobodana Miloševića, koji je bio pre 10 godina. I u to vreme naša zemlja je bila suočena sa pitanjem odbrane i Srbije i srpstva, i srpskog naroda i njenih građana. Nakon toga, ti koji danas i dalje grade politiku na imenu Slobodana Miloševića u negativnom kontekstu, nisam primetio da imaju plodnu politiku, bili su večito i ostali su jalovi i danas u političkom pogledu. Neka svoju politiku grade na osnovu viđenja i gledanja u budućnost, kao što to čini SPS, koja želi da se integriše u međunarodne tokove i želi dobro ovom narodu i ovoj zemlji. [[Aplauz.]]
Gospodin Vladan Batić ima reč, replika.
Ne znam zašto se gospodin Šormaz osetio prozvanim, verovatno po onoj narodnoj – čovek se češe tamo gde ga svrbi. Evo nekoliko reakcija. Da, DHS i dalje traži ostavku gospodina Bradića, i dalje traži ostavku Mlađana Dinkića, i sijaset razloga koje smo nebrojeno puta pominjali i ne podržava blanko Vladu. Napravili smo koalicioni sporazum sa DS i da ste pažljivo pratili videli biste kako sam glasao za Zakon o informisanju; i da li sam glasao samo u načelu i unapred tražeći da se usvoje moji amandmani, i da nisam glasao, pošto nisu usvojeni amandmani za Zakon o javnom informisanju. Takođe, naravno da ne podržavam onu politiku i nisam se, gospodine Šormaz, slikao na onom trocevnom topu na Palama, okrenutomka Sarajevu, nego Vojislav Koštunica i to je jedan od razloga našeg kasnijeg razilaska itd. Nisam podsticao na paljenje ambasada na ovom mitingu prošle godine, kada je stradao jedan mladić u američkoj ambasadi. Naravno da verujem da se Socijalistička partija Srbije transformisala i da svoju političku budućnost traži na negaciji politike Slobodana Miloševića, mada neki od ljudi iz SPS i dalje idu na hodočašće pod lipu u Požarevac, ali to je vaše pravo, upravo zato što bar predsednik vaše stranke ne ide tamo i kreirate jednu novu politiku vi ste se kako-tako vratili u politički život. A, očekivati da neko ko je 10 godina proveo na trgovima, na mitinzima, na ciči zimi, na ledu i snegu, boreći se protiv zla režima Slobodana Miloševića, sada to zaboravi, žao mi je, mogu da oprostim, ali ne mogu da zaboravim. Hvala.
Pomenuo je gospodina Koštunicu u kontekstu činjenica a ne vređanja. Gospodin Dragan Šormaz ima reč, replika.
Ne znam da se gospodin Koštunica slikao na trocevcu …
Samo da znate, shvatila sam da se konstatacija odnosi na gospodina Miletića.
Ne, ne, on je rekao gospodin Šormaz. Gospodin Miletić ne znam gde se češe, niti ulazim, niti pominjem režim Slobodana Miloševića, niti pominjem devedesete. Vaši koalicioni partneri svakog dana pominju, bilo da je iz DS, evo, i gospodin Batić potvrđuje, mi ne pominjemo. Ako vam je neko prvi pružio ruku u Srbiji posle 5. oktobra, to je bila Demokratska stranka Srbije …
Kome vi replicirate?
Gospodinu Batiću. Dakle, zbog potreba nacionalnog jedinstva i zbog onoga što se dešava. Ali, gospodine Batiću, ne znam da je gospodin Koštunica bio na topu, tu sliku nisam video, znam da sam ja bio na trocevnom topu, bile su slike i po novinama, i da sam pucao koliko sam mogao, time što su mi dali, protiv zločinaca iz NATO pakta koji su našu zemlju besomučno bombardovali, uništavali civilne ciljeve i ubijali narod! To sam ja radio! Nikad mi top nije bio okrenut prema Palama i ne daj bože da bude, pustite vi to, on je rekao prema Palama, govorim o Palama, niti bi mi top bio okrenut prema bilo kom civilnom cilju. Nikada! Nikada tako nešto ne bih sebi dozvolio, a znam da su pripadnici Vojske Srbije dovoljno časni i dovoljno profesionalnida to nikada ne bi uradili. Dakle, pustite vi te priče. Znam ja još jednu situaciju. Bili ste ministar u Vladi pokojnog gospodina Đinđića. Znam da je on pek'o vola sa Karadžićem na Palama. Je l' tako? To uopšte nije sakriveno i to se dešavalo. Pa, šta?! Treba li za to da optužujem DS? Ne, i trebalo je da ga peče i trebalo je da bude tamo!
Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandra Janković. Izvolite.
Repetirala sam, tako da se sada verovatno čujem. Jako me je zabrinulo odsustvo ministra. Da mu nije loše? Imamo li informaciju gde je ministar Šutanovac, jer sam taman mislila malo da popričam sa njim? Dobro. Ono što je činjenica, da je ministar sada u stvari objasnio motive za donošenje ovog zakona o učešću u multinacionalnim operacijama i rekao: ako želimo evroatlantske integracije – delimo bezbednosne izazove. Dakle, mi ginemo, a oni inkasiraju. Praktično, on je demonstrirao ono što nam se stalno od ove partijske vlasti nudi kao lažna dilema, a to je –ili ekonomski razvoj ili zaštita nacionalnih interesa. Naša ideja i naš cilj jeste obnova snažne države koja podrazumeva – i ekonomski razvoj i zaštitu nacionalnih interesa. Naime, pitanje je praktično – šta i kakvu bi ekonomsku korist Srbija imala od učlanjavanju u NATO? Ministar koji je izgovorio ovu, i oni koji smatraju da Srbija ne može biti ostrvo u NATO, zapravo koriste to kao propagandnu parolu, da bi pokazali kako postoje vrlo važne ekonomske dobiti, materijalni benefit, kako oni to govore ovim novosrpsko-engleskim jezikom. NATO je vojna organizacija, koja vodi ratove po svetu, a ratovi su rušilački i koštaju. Doduše, velike vojne sile i osvajačke ratove vode da bi za sebe obezbedile energetske i sirovinske resurse i tržišta. Možda pristalice NATO misle da ćemo učlanjenjem i mi učestvovati u deobi ratnog plena i na taj način ostvariti ekonomsku korist. Malo ko, zdrave pameti, može u Srbiji poverovati da će to Srbiji pripasti. Kada bi se nekim čudom to i dogodilo, to bi bio krajnje nemoralan argument, jer podrazumeva da se pod primamljivom frazom ekonomske koristi krije sasvim vulgaran motiv – učešće u deobi ratnog plena zauzetih zemalja. Pri tome, pristalice NATO ne računaju da će baš oni učestvovati u NATO-vim ratnim operacijama i da će baš oni biti izvršioci. Oni računaju da će to biti neki drugi, a oni će dobiti ove svoje benefite. Povodom priče o mirovnim misijama, o humanitarnom karakteru tih misija, za koje se praktično svi ovde zalažemo, osim naravno ministra, koji želi da učestvujemo u multinacionalnim operacijama...
Vreme. Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha, koji želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, podneo sam amandman na član 3. stav 1. tačka 3) i zatražio brisanje tačke 3) ovog člana. Zbog javnosti moram pročitati odredbu tačke 3) u članu 3. gde se govori o osnovnim principima na kojima će se zasnivati upućivanje naše vojske u multinacionalne operacije. Tačka 3) kaže: "da se aktivnosti Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u vezi sa učešćem u multinacionalnim operacijama u javnosti objektivno predstavljaju". Mislim da je ovo vrlo konfuzna, nejasna, pa pomalo, i smešna odredba predlagača zakona. Zašto je smešna vidi se iz obrazloženja Vlade, zašto se amandman ne prihvata, koje kaže: ''Amandman se ne prihvata iz razloga što je predloženo rešenje usaglašeno sa članom 30. Zakona o Vojsci Srbije kojim je uređen način obaveštavanja javnosti o aktivnostima Vojske Srbije, kao zakonom utvrđene obaveze organa državne uprave da obaveštavaju javnost o svom radu.'' Gledajte, ako je u pravnom sistemu definisano objektivno, obaveza, a to je i ustavna obaveza državnih organa da objektivno informišu javnost, kako to može biti princip upućivanja naše vojske itd? Da li je tu nastala vaša konfuzija zbog toga što je pre godinu dana došlo do sukoba između ministra i načelnika Vojske? Da li je to razlog što su ugradili ovu odredbu? Da li je to osnov da vi kršite i ustavnu odredbu i ustavno načelo i da na ovaj način pravite jednu smejuriju. Mislim da je ovo jedna smešna papazjanija u zakonu. Moj predlog je bio da se to briše. Nažalost, niste to učinili.
Zahvaljujem. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić, koji želi reč. Izvolite.
Hvala. Ovde u članu 4. možemo da primetimo, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, da predstavnici Ministarstva odbrane ne čitaju Ustav Republike Srbije, jer da čitaju Ustav Republike Srbije nikad ne bi napisali ovakvu glupost. U članu 4. stav 1. kažu: "Obaveze koje Republika Srbija preuzima zaključenim međunarodnim ugovorima"... Ustav Republike Srbije govori o potvrđenim međunarodnim ugovorima ili ratifikovanim međunarodnim ugovorima. Dakle, ugovori međunarodni koji nisu ratifikovani – nisu obavezujući. Koja razlika može da bude između zaključenog i ratifikovanog ugovora? Razlika, neki put, gospodo iz Ministarstva odbrane, može da bude rat. Godine 1992. u Lisabonu je prihvaćen takozvani ''Kutiljerov plan''. Prihvatali su ga dr Radovan Karadžić, Mate Boban i Alija Izetbegović. Kada se Alija Izetbegović vratio u Sarajevo, posle sastanka sa američkim ambasadorom Cimermanom, on je povukao potpis sa tog dokumenta. Naredio je opštu mobilizaciju i izbio je rat u BiH. To je bio zločin protiv mira, a organizovao ga je Izetbegović, sa ambasadorom SAD. Ona pljuvačina od juče po vojvodi Mišiću – kako vas nije sramota? Vojvoda Živojin Mišić je nosilac, između ostalog, odlikovanja ''svetog Đorđa'' i ''svetog arhanđela Mihajla'', najvišeg vojnog odlikovanja Velike Britanije. To vojno odlikovanje daje pravo nosiocu odlikovanja, prilikom stupanja na teritoriju Velike Britanije da mu najviši službenik na toj teritoriji raportira. Dakle, Britanci su vojvodi Živojinu Mišiću raportirali, a gospodin Šutanovac, gospodin Tadić i drugi idu po američkim i engleskim ambasadama, idu u London, idu u Vašington da oni raportiraju. Razmislite malo o tome i nemojte više da blatite slavne vojvode iz Prvog svetskog rata – vojvodu Živojina Mišića, vojvodu Ratomira Putnika. Ako ne znate značenje naše tradicije, obnovite ga u našim istorijskim knjigama. Hvala. [[Aplauz.]]
Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković, koja ima reč. Izvolite.
Ulaskom u NATO Srbija neće učvrstiti demokratiju, niti će povećati slobodu svojih građana, nego će se praktično potčiniti diktatu američkih globalnih interesa i u spoljnopolitičkom i u unutrašnjem pogledu, to gospodin Šutanovac dobro zna. Da je NATO stalo do demokratije, ne bi se protivio referendumu u zemljama na koje želi da se proširi. Ne može se nazvati demokratijom instaliranje marionetskih vlasti, podsticanje podaničkog mentaliteta u zemljama koje su zauzete. Demokratski potencijali se neguju samo poštovanjem i odbranom dostojanstva države i naroda, a NATO je protiv Srbije vodio nepravedan rat, neposredno je učestvovao u otcepljenju dela njene teritorije, protivno međunarodnom pravu priznao je nezavisnost tog dela i još uvek ga drži pod svojom kontrolom. S obzirom na Rezoluciju Narodne skupštine o neutralnosti, jasno je da bi odluka o pristupanju NATO bez referenduma bila nelegitimna i nelegalna. Međutim, kada se ima na umu odnos NATO prema Srbiji, trebalo bi da pitanje samog referenduma bude suvišno. Naime, rat NATO protiv SRJ, odnosno Srbije predstavlja agresiju, nepravedan i osvajački rat. S obzirom na to da nas je NATO napao protivno međunarodnom pravu, bez odluke Saveta bezbednosti UN i čak bez odluke bilo kog sopstvenog zvaničnog tela, on je po međunarodnom pravu – izvršio ratni zločin. Imajući u vidu da su članice NATO direktno učestvovale u razbijanju Jugoslavije može se govoriti – o zločinu protiv mira. NATO bi zato trebalo da odgovara. Umesto toga, ministar nudi mir, multinacionalne NATO operacije. Srbija od ulaska u NATO ne bi imala nikakve koristi, ali bi zato imala mnogo štete, jer se NATO nikako ne širi zbog dobrobiti Srbije, nego zbog svojih geostrateških interesa. Posledice uključenja u najveću vojnu organizaciju na svetu, nikako ne mogu da budu –pacifikacija, nego militarizacija.
Vreme. Ima reč gospodin Tomislav Nikolić. Izvolite.
Koristim vreme poslaničke grupe za amandmane i dobro je što ministar nije tu, a tu su ljudi koji su radili ovaj zakon, pa bih hteo da im ukažem na to da je prepoznatljivo šta su hteli ovim zakonom i da je na njima odgovornost a ne na ministru, pošto je i sam priznao da je okružen izuzetno stručni ljudima za ovu materiju. Zakon je tako napravljen da se eliminišu UN i Narodna skupština, u meri u kojoj je to moguće. Zato on predviđa nekakav godišnji plan koji odobrava Narodna skupština i mnogo izuzetaka od Godišnjeg plana o kojima će odlučivati Ministarstvo, Vlada i predsednik Republike na osnovu njihovog predloga. Zanimljivo je šta su izuzeci. Predlagači tvrde da je moguće Godišnjim planom predvideti član 2. ovog zakona, ali da treba izuzeti tačke 2), 3). i 5), pošto bi moglo da se desi da zatrebaju naše snage iako nisu predviđene Godišnjim planom, pa treba brzo reagovati. Skupština je statična, teško se saziva. Najlakše je sazvati ministre i doneti takvu odluku. Šta sada biva? Za tačku 1), koja se odnosi na operacije posle rata, mada mi nije jasno kako razdvajate reči ''očuvanje i održavanje'' mira u svetu, gde ste našli tu logičku razliku između te dve reči, ali, neka bude, za očuvanje, održavanje mira u svetu posle rata, znači da se očuva mir, vi tražite Godišnji plan. A, za ''sprečavanje sukoba i uspostavljanje mira'', znači, za rat, ne tražite godišnji plan. Šta znači uspostavljanje mira? Vi se mešate u oružani sukob koji postoji, da li između plemena, država, političkih stranaka koje se u mnogim državama u svetu biju oružjem, nije bitno, ali vi bez Godišnjeg plana hoćete da učestvujete u akcijama uspostavljanja mira. Kako se mir uspostavlja? Tako što se prekida rat. Tamo će da putuju naši dobrovoljci, profesionalni pripadnici Vojske. Nađite mi jednog oficira kome ćete da predložite da bude u tim snagama, a on sme da odbije! Šta ga čeka posle? Da li ga čeka da direktno sa čina potpukovnika dobije čin general-majora ili general-pukovnika? Da li ga čeka ikakvo unapređenje? Da li ga čeka ikakva vojnička karijera, ako odbije da učestvuje u operacijama, a zakon rekao da je to njemu na volju i da ne može da bude kažnjavan, niti, pak, posebno nagrađivan ako učestvuje u tim operacijama?! Zatim, ako je Vladi dato pravo da upućuje pripadnike MUP, osoblje civilne zaštite itd, u stavu 3. istog člana kažete – da Vlada može da odobri učešće i drugih snaga odbrane u humanitarnim operacijama koje nisu predviđene Godišnjim planom upotrebe. Čak i one izuzetke iz člana 2. stava 1. po tačkama 2), 3). i 5). i njih eliminišete time što Vladi dajete direktno pravo da odluči bez Godišnjeg plana o upotrebama drugih snaga odbrane, znači i Vojske, mimo civilne službe, mimo civilne zaštite, mimo Ministarstva unutrašnjih poslova, i to zašto? Kaže – zbog pružanja pomoći civilnim organima u kriznim situacijama. Kakva je ovo formulacija? Šta znači krizna situacija za civilne organe? Na primer, Vlada Srbije je civilni organ, zapašće u kriznu situaciju, izaći će narod na ulice – hoće li neka druga vlada na osnovu ovakvog zakona, ili, sada, prebacite to na neku drugu zemlju čijoj bi vladi zatrebala takva pomoć, hoće li Srbija u takvu zemlju, da bi pružila pomoć civilnim organima u kriznim situacijama, da pošalje naše snage, čak i druge snage odbrane? Tako ste preširoko postavili ovaj zakon da nemate nikakav izuzetak. Sve zavisi od dva ministra i jednog predsednika Republike. Ova skupština je kao u kompjuterskom jeziku, jednom petljom, jednom kopčom zaobiđena. Sada nas upućujete da donesemo zakon, a u tom zakonu piše da nas više nikada ni za šta nećete pitati, da ćemo samo da vam nekakav godišnji plan odobravamo ili ne, ali da to vama ne znači ništa, pošto ni za jednu operaciju u svetu koja nije predviđena Godišnjim planom – nećete morati da nas pitate. A, sada mi recite – kako možete Godišnjim planom da predvidite krizu u svetu? Čemu će da služi Godišnji plan koji donesete, recimo, u decembru mesecu 2009. godine i vi, izgleda najpametniji na svetu, predvidite sve krizne situacije, sva žarišta, sva mesta na svetu gde bi moglo da dođe do potrebe za upotrebom ili će to biti samo okvirni godišnji plan – odobrava se upotreba. Šta ako izbije u nekoj državi gde niste mogli da pretpostavite da će da bude potrebe, onda se meša ministar i predsednik Republike. Ovde pominjete, ne daj bože požar u Rusiji koji bismo mi otišli da gasimo. Taj ministar za vanredne situacije u Rusiji ima 500.000 zaposlenih ljudi u Ministarstvu za vanredne situacije. Uostalom, za takve situacije nikada nije bilo potrebno odobrenje Narodne skupštine. Ustavni stav o tome da smo privrženi evropskim vrednostima ne znači da smo privrženi članstvu u EU, niti znati da ćemo pod firmom''evropskih vrednosti'' da izvršimo sve što od nas traži EU. Evropskim vrednostima privržene su mnoge evropske demokratije koje nisu u EU. Još jedna stvar koja promiče, ali ne nezapaženo, a to je da mi treba da brinemo o interesima naroda. Pa, brinemo, svako na svoj način. Mi iz opozicije mislimo da je najveći interes naroda u Srbiji danas da ova Vlada padne, i mi o tome strahovito brinemo. Vi iz vladajuće većine mislite da je najveći interes da Vlada opstane, i vi o tome strahovito brinete. Nemojte nas da optužujete što imamo drugačije interes Srbije u biti. Jer, nama nije više stalo do toga da gledamo korumpirane i kriminalizovane ministre! Nama nije više stalo do toga da ubijaju narod na ulici, a da nema nikakvih sankcija i kazni! Nama nije više stalo do toga da se Vlada enormno zadužuje iz dana u dan, mi smatramo da to nije interes Srbije! Nama nije više interes da Mlađan Dinkić bude deset godina ministar, da Božidar Đelić bude deset godina ministar! Naš interes Srbije jeste onaj koji mi ovde zastupamo. Nemojte da nam namećete svoj interes, kao interes Srbije. Vi na to nemate pravo, inače se ovo ne bi zvala demokratija, onda bi ovo bila diktatura, pa bi ministar došao u Skupštinu, kao što je kralj Milan sazivao poslanike da izglasaju budžet, pa ih je posle vraćao u aps, dakle, došao bi ministar u Skupštinu pa bi rekao – državni i nacionalni interes je: to, to i to. Ko tako ne postupi biće uhapšen i kažnjen. Ali mislim da smo mi daleko od tog vremena. I u tom vremenu nismo ni bili otkako je višestranački sistem nastupio u Srbiji. U to vreme ulazimo sada, kada su pod kontrolom svi mediji u Srbiji, kada glavni i odgovorni urednici dozvoljavaju da ih članovi upravnog odbora pitaju – zašto je novinar postavio takvo i takvo pitanje Tomislavu Nikoliću, a što ga nije pitao da li je još uvek četnički vojvoda, a što ga nije pitao dokle su zapadne granice Srbije?! To radi, recimo, gospodin Krle. To može da radi i Šule. A to može da radi i Šale. Vi tako imate te kratke, skraćene nadimke, a tako ogromnu moć. Dakle, gospodine ministre, pežorativno ste govorili o svemu onome što je Vojska Srbije kroz vekove uradila i rekli da na tome ne treba ništa da se zasniva, nego da gledamo u budućnost. E, pa, sad mi recite, ne od ljudi koji sede oko vas, nego od svih današnjih oficira u Vojsci Srbije – hoće li jedan za vreme vašeg ministrovanja po bilo čemu dobrom da bude upamćen?! Hoće li jedan da uđe u knjige kao čovek koji je osposobio Vojsku?! Nije imao potrebe da ratuje, bogu hvala, ali je osposobio Vojsku da nas niko ne napada. To očekujem od ovih oficira, da naša vojska bude sposobna da odvrati onoga ko hoće da nas napadne, da zna da će da ima gubitke, a ja znam da od mnogih ne možemo da se odbranimo, samo što mislim da ta spoljna politika oružjem prestaje više da se vodi u svetu. Samo što znam da imamo prijatelje u svetu i malo manje prijatelje, a da nas vi gurate… [[Aplauz.]]
Vreme vaše poslaničke grupe je isteklo. Zahvaljujem. Izvinite, moram da komentarišem da ste vaše sumnje o nekim konstatacijama vezanim za ministre izneli kao i činjenice, odnosi se na Vladu koju je ovaj parlament birao i molim vas da bez argumenata ne nanosite štetu ugledu Vladi koju je ovaj parlament birao. Gospodine Šutanovac, izvolite. (Narodni poslanik Tomislav Nikolić, sa mesta: Ja...)
Nisam u Parlamentu nametao interese koje zastupa moja politička opcija ili većina u ovom parlamentu, već interese za koje je svaki građanin Srbije imao priliku da se opredeli na izborima. Na izborima, kada smo kandidovali naš sistem vrednosti, uz politiku na koji način doći do tog sistema vrednosti, bili smo veoma jasni i precizni i rekli smo da je interes Srbije da bude jaka, stabilna, demokratska, uređena država sa jakom Vojskom, članica EU. Mislio sam da ste vi sa tom idejom putovali kod Oli Rena, da potvrdite da je interes Srbije da bude članica EU, a informacije koje ja imam iz Vašingtona, gde ste bili vi i vaš potpredsednik, tako ste tamo govorili. Mislim da je to pohvalno i mislim da danas, ako govorimo o sistemu vrednosti, ne treba da imamo dileme da li Srbija treba da bude razvijena i jaka ekonomski, da li građani u Srbiji mogu da žive od svog rada ili samo poslanici i političari. Mislim da se slažemo da svi treba da žive od svog rada. Žao je i meni što Srbija mora da se zadužuje, ali ne delim zaduženja na Istočna i Zapadna. Sada se svi radujemo što će doći predsednik Medvedev i doneti nam milijardu dolara da se zadužimo. Vaša kritika upućena je i na to zaduženje, ako se ne varam, ili je upućena kritika samo na zaduženje onog novca koji dobijamo sa Zapada? Naprosto, nije sve crno ili belo. Inače, nikada, ni jednu jedinu reč nisam rekao protiv slavne prošlosti Vojske Srbije ili srpske Vojske. Svi moji potomci, uključujući i mene, služili su Vojsku, neki nisu imali sreće da se vrate kući iz ratova u kojima su učestvovali, neki su mučki paljeni u crkvama. Imam pijetet prema svima koji su poginuli, ako niste primetili, prvi sam ministar odbrane koji je obišao velika stratišta gde su ginuli građani Srbije, nažalost, u oslobodilačkim ratovima, gde smo položili vence i pokazali pijetet. Čini mi se da nikada ranije toliko pažnje nismo okrenuli ka toj slavnoj prošlosti i još slavnijoj tradiciji. Ali, da bi sačuvala svoju tradiciju, Srbija mora da se modernizuje. Srbija ne može na način na koji vi mislite da se vodi u 21. veku. Dakle, neophodno je resetovanje, neophodno je da shvatite da sprava koja stoji ispred vas u ovom parlamentu, u vremenu kada je parlament napravljen nije postojala. Po tradiciji, u ovom parlamentu se dizala ruka da biste govorili, a danas imate spravu koja vam omogućava da se lakše obratite, pristojnije, uljudnije, nikada se u ovom parlamentu po tradiciji nije sedelo kao što vi sedite, izuzev onih koji su bili sprečeni da ustanu, to je isto srpska tradicija. Sa uvažavanjem se odnosilo prema ministrima, predsedniku Vlade, predsedniku Srbije. Nažalost, kada govorite o tradiciji srpskog naroda, politike ili Vojske, vi, ne poštujete to što je činjenica. Nisam nikada zvao nijednog novinara da vam postavi neko pitanje ili da vam ne postavi neko pitanje, apsolutno znam sve odgovore na sva pitanja koja bi vam ja postavio i meni ne treba ta vrsta novinarske manipulacije. Nažalost, ja sam možda jedna od najvećih žrtava srpskih medija, i danas pišu mediji koji su pod vašim uticajem da nisam došao u Užice, jer smo se dogovorili da potpišemo sporazum sa lokalnom samoupravom, a nisam došao baš zato što smo tog dana u to isto vreme polagali cveće kralju Aleksandru na Oplencu. To je isto činjenica. Verujte mi da ne mislim da je Vojska Srbije slavna, ne bih se ovim poslom ni bavio. Ako dođete, ne na kafu, možete doći profesionalno kod mene u kancelariju, videćete na mojim policama slike mojih dedova u uniformi srpske Vojske. Ako bih se stideo srpske Vojske, stideo bih se svojih grobova. Moji grobovi su svi u Srbiji i verujte mi, ma šta vi mislili i želeli da pričate ovde, nikada se neću stideti ni naše prošlosti, ali sam ubeđen da se naša deca neće stideti ni sadašnjosti. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Gospodin Nikolić ima reč.
Gospodine ministre, moja diskusija je bila posvećena zakonu i sasvim je jasno da vi taj zakon ne znate. I bila je veoma ozbiljna i to je intonacija, čini mi se, poenta mog sukoba sa vama u vezi ovog zakona. Baš mene briga šta vi mislite o istoriji Srbije. Baš mene briga da li ste vi ikada kao civil tamo o svom trošku otputovali da polažete vence ili ste čekali da vas vozi službeni avion. Mene to uopšte ne interesuje. Mene samo interesuje šta će biti sa ovim zakonom koji dajemo u ruke predsedniku Republike, Vladi i ministrima. Vi ste tamo videli, pročitajte, negde peti, šesti, sedmi član, kaže – predsednik Republike odlučuje gde će da se upute naše snage, u skladu sa zakonom. Zakon mu kaže da u skladu sa tim zakonom, po osnovu nekoliko članova, uopšte ne mora da odlučuje u skladu sa zakonom koji je donela Skupština, nego sam, ja se toga bojim. Kome smo mi to dali u ruke? Gospodinu Tadiću? On je upropastio Vojsku kada je bio ministar odbrane. Vama, kao ministru? Sami ste rekli da ste okruženi stručnjacima, da niste dovoljno stručni u toj materiji, nego da ste menadžer odbrane. To podrazumeva da ćete i neki profit od toga da za državu izvlačite od tog slanja. Zamolio bih vas kada odu, recimo, naši vojnici u sastavu norveškog bataljona, pa dobiju norveške uniforme, da bar odobrite Norveškoj da im daje i njihove plate. Vi niste to odobrili. Tamo u Čadu ljudi ne prepoznaju da li su to Norvežani ili Srbi, a oni vide kada prime nadoknadu na kraju meseca koliko je primio Norvežanin za to, a koliko on. Što tako ponižavate naše ljude? To dvostruko ponižavanje. Nosi tuđu uniformu, a prima ovu malu srpsku platu! Dakle, samo vas molim da brinete o vitalnim interesima Vojske i pojedinca u Vojsci, da se ne bavite velikom politikom. To mesto nije predviđeno za visoku politiku. To mesto je predviđeno za brigu o Vojsci, o svakom pojedincu i za onima za koje vi kažete da nisu deca, jesu deca. Kada vam porastu ta deca, kada se oni budu oženili, kada budu imali svoju decu, shvatićete u stvari koliko su to deca. Nemojte da ih surovo ograničavate na 18 godina, kada prestaju da budu deca. Za jednog dobrog roditelja dete nikad dovoljno ne odraste, za jedno dobro dete roditelj nikada nije mnogo star. Ja to tako ne gledam, gledam onako kako se gledalo kod mene u selu vekovima.
Zahvaljujem. Gospodin Šutanovac ima reč.
Ta roditeljska filozofija bi mogla da stoji kada biste se vi ponašali pristojno prema tuđoj deci, na način na koji želite da se ja ponašam. Činjenica je da smo otišli u Čad Odlukom Parlamenta. Ono što je tačno, dobili smo uniforme od kolega iz Norveške, ali svako na uniformi ima oznaku srpske Vojske, odnosno zastavu Srbije. U tom kampu u kojem se nalaze naši pripadnici postoji zastava UN, pored koje je zastava Srbije. Apsolutno je netačno to što govorite. Tačno je da nisam dozvolio poniženje da naše vojnike bilo ko drugi plaća, to pre svega. Možda jeste smešno, možda je vama smešno, ali za mene bi bilo poniženje da bilo ko, osim nas, snosi trošak našeg učešća u mirovnoj operaciji, konkretno u Čadu, u kome se trenutno nalazi dvadeset jedan član medicinskog tima. Da li su deca ili nisu, rekao sam, da su svi, kao i vi, nečija deca. Govoriću u smislu da su nedorasli, a to je bila intencija, daleko od toga da su nedorasli. Verujem da u delegaciji koja je trenutno u Čadu, ima i onih koji su možda i blizu vaših godina. Rekao sam da ne znam možda najbolje sve, ali imam najbolje saradnike. I voleo bih da mi samo kažete koja škola treba da se završi da bi čovek bio ministar odbrane? Koja škola treba da se završi da bi čovek bio vojvoda? Ali vam moram reći da pozicija ministra odbrane prevazilazi mnogo više od toga što vi pričate. Pozicija ministra odbrane nije samo pozicija koja treba samo da brine o Vojsci. Naprosto, to suženje pogleda koje imate možda je postojalo u 14. veku, ali ne postoji danas. Pozicija Vojske u društvu i u svetu se dramatično promenila od vremena u kome su neki drugi živeli. Vremena se menjaju. Mi želimo da zadržimo tradiciju, a da se modernizujemo. Velike razlike postoje u vašim i mojim viđenjima. Naravno da se ne možemo složiti oko mnogo toga, ali ne možemo da se ne složimo oko toga da je danas u Vojsci bolje nego što je bilo. To ću vam dokumentovati i statistički i na svaki drugi način. Uopšte vas neću optuživati, da li ste bili član Vlade ili niste bili član Vlade. Koliko je bilo ovoga ili onoga u vaše vreme. Govorim vam samo statistički gledano, po svim parametrima, danas je u Vojsci bolje nego što je bilo. To je nešto što ne može da mi oduzmete. Da li sam ja za to zaslužan ili moje kolege, verujte mi, vrlina je izabrati dobre kolege. [[Aplauz.]]
Gospođa Nada Kolundžija. (Miloš Aligrudić, sa mesta: Po Poslovniku se javljam za reč.) A, kako ja znam da se javljate po Poslovniku? Zato što imate još deset minuta, mislila sam da ćete govoriti u ime poslaničke grupe. Izvolite, gospodine Aligrudiću.
Ovo se svodi na član 27. Poslovnika, zato što se radi o upravljanju tokom sednice, znate? Prvo, moje dugme ovde treperi i uključeno je u poslednjih 15 minuta. Vi mene za tih 15 minuta ne primećujete, dajete reč drugim ljudima. U redu je što ste dali reč za replike ministru i gospodinu Tomislavu Nikoliću, jer je ta diskusija bila zanimljiva i tu dolazimo na ono zbog čega sam se javio da intervenišem o povredi Poslovnika. Vi ste, predsednice, povredili Poslovnik, a naravno da ću se javiti za reč i po amandmanu, nakon ovoga, dakle, vi ste povredili Poslovnik time što ste nakon govora Tomislava Nikolića, njemuuputili reči koje ste mu uputili, iz kojih proističe, a uzeće se stenogram i pogledaće se, da narodni poslanik ne sme da napada Vladu, da nanosi štetu Vladi. Pa, cela ideja parlamentarizma se sastoji u tome da opozicioni poslanici nanesu što veću štetu Vladi svojim izjavama, da je napadnu i da kažu da dobro ne radi, i da možda, onda, ta Vlada svojim aktivnostima, naopakim, nanosi štetu društvu. To je pozicija opozicije. A, vi pokušavate da se tu napravite nekim medijatorom, vodeći sednicu i radite potpuno suprotno Poslovniku, i vi nanosite štetu ugledu ovog doma. To ne biste smeli da radite. A, ono što se desilo nakon vašeg izlaganja je, apsolutno, vas demantovalo! Čuli smo vrlo kvalitetnu raspravu i narodnog poslanika Tomislava Nikolića, koji je šef jedne grupe ovde u Parlamentu, i ministra odbrane. Svako ko je mogao da sluša ta dva izlaganja, bez obzira šta ko misli, ko je od njih bio u pravu o onome što je govorio, mogao je da čuje jednu vrlo, vrlo zanimljivu debatu. Pa, sada poslušajte sami, pogledajte sami svoj stenogram i pogledajte šta ste vi pričali.
Nema razloga da treperite. Korumpiranost, kriminalizovanost ministara kao kvalifikacija je nešto što ne mogu odobriti i uvek ću ukazivati da to nije način na koji treba karakterisati rad Vlade, makar da smo u parlamentarnoj većini ili opoziciji. Argumentovane primedbe na rad bilo kog ministra, čak i pretpostavke, ali bez termina koji kažu, da je Vlada korumpirana, odnosno da su pojedini ministri korumpirani i kriminalizovani – to su termini koji zapravo štete ugledu, ne samo Vlade, nego i ovog doma. To je Vlada koju smo mi birali. Mislim da nema povrede člana na koji ste se pozvali, ali ako niste zadovoljni mojim odgovorom, u danu za glasanje ćemo se izjasniti o vašem predlogu o povredi Poslovnika. Gospođa Nada Kolundžija, ima reč. Morate ponovo da se prijavite, gospođo Kolundžija. Po Poslovniku, gospodine Nikoliću, je l'? Izvinite, gospođo Kolundžija, gospodin Nikolić. Ne, to je bila replika na vaše izlaganje, ali prvo ću dati vama reč po Poslovniku.
Gospođo Đukić – Dejanović, parafrazirao sam Izveštaj Evropske komisije i OEBS-a. Zašto njih ne opomenete da ruše ugled Vlade? Oni kažu da se nismo izborili sa ''mitom i korupcijom''. Oni kažu da je sadašnji izbor sudija, predviđen izbor sudija, osnov da se direktno utiče na sudstvo, da bi se zaštitili moćnici. Oni su te loše konstatacije izneli, ja sam ih samo preneo. Ne pripadam grupi ovih mladih poslanika koji se nisu bavili politikom u vreme kada je SPS bio na vlasti, pa se drznu, usude se da kažu da je tada opoziciju predvodila DS, što apsolutno nije tačno. Predvodila ih jedna druga, njihova politička stranka, oni joj to sada izgleda, bacaju pod noge. Molim vas, ako je opšta konstatacija koju nam iznose oni koji su zaduženi da nam pomognu da sprovedemo demokratiju i da uredimo državu kao pravnu i pravednu, ako je opšta konstatacija da u tome nismo daleko otišli i da postoje veliki problemi, i da je korupcija veliki problem, izvinite, a ko je to korumpiran u Srbiji? Šofer autobusa ili Vlada? Ko to može da bude korumpiran? Onaj od koga zavisi hoće li čovek da posluje ili neće, hoće li da bude u zatvoru ili neće, hoće li moći slobodno da iznosi svoje stavove ili neće? Dakle, nemojte, izvinjavam se, nisam uzeo za zlo tu vašu konstataciju, samo vam kažem da je mene najlakše optužiti. Najlakše je meni izreći sankciju i kaznu i sve, ali kada dođu oni tamo koji odlučuju o tome dokle smo mi stigli, što njima ne kažete – nemojte da nam rušite ugled, nije tačno? Što njima bar jednom ne odgovorite bar jedan ministar, što im nije rekao, evo, Evropskoj komisiji, da to nije tačno? Da smo mi otišli mnogo daleko, nismo otišli, gospođo Đukić – Dejanović, zahvaljujući ovom parlamentu. [[Aplauz.]]
Gospodine Nikoliću, vi ste poznati kao čovek koji je autentičan i govori, mislim, nisam znala da sve vreme citirate Evropsku komisiju. Gospodin Aligrudić, po Poslovniku.
Najlepše bih vas molio da kada se obraćate narodnim poslanicima, to radite sa uvažavanjem, kako to član 104. predviđa. Ako to ne činite, onda vi korumpirate sopstvenu funkciju na kojoj se nalazite. Izraz korumpiranost, ne znači samo ono što je vama palo na pamet, verovatno, prema iskustvu vaših prijatelja iz vaše političke stranke iz devedesetih godina, kada je očigledno taj termin bio u nekom drugom smislu mnogo češće korišćen. Znate, vi korumpirate sopstvenu funkciju kada je ne vršite na valjan način, jer je kvarite. Termin ''korumpiranost'' znači ''iskvarenost''. I kada se obraćate, narodnim poslanicima, bilo kome od nas, zbog toga intervenišem u smislu člana 104, vi ste prvi dužni da poštujete dostojanstvo ovog doma i da ne stavljate ljudima u reči ono što možda nisu ni izgovorili. Kada na sebe preuzmete ulogu da tumačite izraze koji su ovde upotrebljeni, onda morate voditi računa o tome, da se time uplićete u polemiku, što nije vaša funkcija.
Ako sam dobro shvatila, štitili ste interes gospodina Nikolića, njemu to očigledno nije bilo potrebno. Obraćam se svim poslanicima sa dovoljno dostojanstva. Ako sam nekada, eventualno, učinila nešto što vam se čini ili liči na sve ovo o čemu ste govorili, vi lično, očekujem da vi reagujete. Prema tome, zaista nemam mesta da govorim o povredi Poslovnika. Ali, ako želite, ne, ne želite, u pravu ste. Gospođa Nada Kolundžija. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pošto će poslanička grupa ZES glasati za ovaj zakon, istine radi, činjenice radi, pre svega zbog potrebe da u javnosti ne ostane nedoumica oko toga šta u ovom zakonu piše, ovde su izrečene neke optužbe na zakon, koje nigde u zakonu ne stoje. Dakle, ovde je izrečeno da se ovim zakonom daje nadležnost predsedniku Republike da on sam, mimo Narodne skupštine, šalje negde naše vojnike, što je potpuno netačno. Dakle, u članu 8. stav 3. piše: "Narodna skupština odlučuje o učešću pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama, kao i o produžetku vremena njihovog angažovanja i povlačenju iz multinacionalne operacije, na osnovu usvojenog Godišnjeg plana upotrebe". Stav 4. kaže: "Izuzetno, od odredbe stava 3. ovog člana, Narodna skupština'' dakle, ne – ministar, ne – presednik države, ''može u skladu sa interesima Republike Srbije, odobriti upotrebu i učešće pripadnika Vojske Srbije u operacijama iz člana 2. tač. 2), 3) i 5)." Dakle, ono što piše za predsednika Republike to je član 9, koji kaže: "Predsednik Republike, na osnovu odluke Narodne skupštine, u skladu sa zakonom..." itd. Molila bih samo, ako govorimo konkretno o zakonu, mislim da je interes svih da raspravljamo o onome što u zakonu piše i da vidimo da li u tome što piše ima nekih nedostataka i mogućih nejasnoća, ali da ne izmišljamo ono što u zakonu ne piše. Hvala vam. [[Aplauz.]]
Gospodin Nikolić.
Ja sam namerno, zlonamerno, pogrešno protumačen. Upozorio sam na iste ove članove, gospođo Kolundžija, samo sam ih gledao iz svog ugla. Ne kažem da vi niste možda u pravu iz vašeg ugla, ali hoću da ponovim još jednom. Dakle: "Predsednik Republike, na osnovu odluke Narodne skupštine, u skladu sa zakonom, odlučuje o upućivanju pripadnika Vojske Srbije". A ovaj zakon kaže da predsednik Republike ne mora da pita Narodnu skupštinu, u slučajevima iz člana 2. tačke 2), 3) i 5), zato što nisu predviđene Godišnjim planom. To su iznenadne prilike u kojima predsednik Republike odlučuje, a ministar odbrane, potom, sprovodi odluku predsednika Republike. Dakle, nećete nas sazivati na sednicu Narodne skupštine za slučajeve iz člana 2. tačke 2), 3) i 5). Zakon to ostavlja, dakle, zakon to ostavlja na odlučivanje predsedniku Republike.
Gospođa Nada Kolundžija, replika.
Mislim da bi bilo najjednostavnije da ovo razjasnimo da potražite pomoć pravnika i da vam rastumači kako se tumači pravna norma. Ovo što vi pokušavate da tumačite pravnu normu je potpuno netačno. Dakle, tako se ne tumači norma koje je ovde napisana, pa je možda dobro da se konsultujete i da na ovaj način završimo konkretnu polemiku o ovom članu.
Gospodin Miletić Mihajlović, replika. Na čije izlaganje, pošto je bilo više izlaganja?
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, moram opet da reagujem na određene konstatacije koje se ovde čuju, a konkretno je ovde reč o konstataciji gospodina Aligrudića, o korumpiranosti ili nekoj takvoj kvalifikaciji, koja zaista vređa SPS iz vremena devedesetih. Zamolio bih opet poslanike, neke poslanike koji imaju to u svom običaju, da ne grade više politiku na onome što je bilo pre 10 godina. Ljudi, aman-zaman, to je i vrapcima dosadilo, da se gradi politika na režimu koji je bio takav, onakav, koji je doneo zlo ovoj zemlji i tome slično. Onda je imenovana stranka našla za shodno da i te kako potraži kooperativnost i podršku u SPS, kada je trebalo da se sačini vlada Vojislava Koštunice 2004. godine. Onda smo imali sve dobre performanse koje su odgovarale toj stranci. Mislim da takva konstatacija nije potrebna i kvari neke odnose koje bi trebalo da gradimo u jednom pozitivnom pravcu, poštujući jedni druge i gledajući unapred. Mislim da se mi razlikujemo po svojoj politici, ali te razlike ne treba da dovode do toga da vređamo jedni druge. Molim vas da u tom pravcu više ne diskutujemo. Mi smo imali svoju politiku, sud javnosti je izrečen još odavno. Imamo svoju politiku. Politika nije statična stvar, ona se menja, to je živa materija koja proizilazi iz onoga što jeste trenutno. Naravno da smo mi pronašli svoj put, a pri tom ne želimo da vređamo druge. I mi bismo mogli da kažemo za neke ministre iz Vlade Vojislava Koštunice i te kako mnogo toga, o čemu je pisala i štampa, ali, naravno, neću zapodenuti tu priču. Zahvaljujem.
Gospodine Iliću, koji je osnov vašeg javljanja?
Kao ovlašćeni predstavnik, imam 12 minuta.
Prednost moram dati gospodinu Šormazu, koji hoće repliku.
Uopšte ne znam zašto ponovo reakcija. Ne znam da li ste bili u sali, da li ste slušali, raspravljalo se o terminu, šta znači biti korumpiran ili reč korupcija. Vi imate problem sa terminima. Niko nije rekao, niti gospodin Aligrudić, pogledajte stenogram, da je neko bio devedesetih korumpiran, niti u to ulazimo. Malopre sam rekao da smo vam prvi pružili ruku, baš te 2004. godine, baš zbog onoga što se zove nacionalni interes, nacionalno jedinstvo u odbrani, pre svega teritorijalnog integriteta i suvereniteta Srbije, uvek smo se za to zalagali i dan-danas se za to zalažemo. Očigledno da neko ima problem sa terminima. O tome su vodili predsednica i gospodin Aligrudić raspravu. Lično mislim da vaš predsednik stranke ima problem sa terminima. Čuo sam da je rekao da u Protokolu piše "administrativna linija sa Euleksom". Tražio sam od njega da mi pošalje, kao poslaniku, to i vas sada obaveštavam, pre više od mesec dana, integralnu verziju Protokola na engleskom jeziku. Mogu samo da kažem da u štampi piše boundry. Ko zna engleski, zna da je boundry granica. Kakva crna administrativna linija. Line je linija, a boundry je granica. Očigledno je da on ima probleme sa terminologijom. Znači, nemojte da se javljate za ono što nije, niko nije vređao, niti smo se mi ikada pozivali na politiku Slobodana Miloševića, daleko bilo, niti smo se kad sa njom slagali. Koštunica ga je pobedio na izborima, dobio je 600 hiljada glasova više od Dosa. Znači, DOS je dobio tog dana 600 hiljada glasova manje od Koštunice, što znači da ima ljudi koji su glasali za SPS, za SRS, za SPO na tim izborima ili za neku drugu listu, a glasali su za Koštunicu za predsednika države. Znači, nemojte da govorite neke stvari koje nisu tačne. Ni za šta vas Aligrudić nije optužio, nego je govorio terminologiji, o zabuni oko terminologije.
Gospodine Nikoliću, osnov javljanja?
Replika gospodinu Miletiću.
Uopšte vas nije pomenuo i nije se uvredljivo odnosio.
Vi ste njega pitali na čije izlaganje replicira, a on vam nije odgovorio. Mislim da je na moje izlaganje.
Prepoznali ste se. Nemate pravo na repliku.
Nije rekao na čije izlaganje ima repliku. I pošto sam ja glavni kritičar SPS iz tog vremena...
Nemate pravo na repliku. Gospodine Iliću, možete se ponovo prijaviti, da vam dam reč. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, već danima slušam ovu diskusiju i mogu reći da sam odlučio da ne raspravljam, da ne učestvujem u nekoj posebnoj, ali me ovo poslednje iritira. Zašto se ovako nešto događa u srpskom Parlamentu? Zašto želite da nametnete opoziciji da ne može da raspravlja o nečemu što je za Srbiju, po meni, izuzetno važno, o jednom zakonu koji za Srbiju mnogo znači, za našu decu, za naša pokolenja koja dolaze? Zašto hoćete nešto da nam nametnete, po svaku cenu? Niste vi neka ogromna većina, koja ima podršku građana Srbije, da imate pravo da nas uvučete u jednu priču o kojoj se sada radi. Naravno, neki poslanici pokušavaju jedan zakon koji je izuzetno loš, i koji nam sada u ovom momentu nije potreban, da poprave amandmanima, a vi to ne dozvoljavate. Želeo bih da kažem da se velika ovlašćenja u odlučivanju, o svemu, ipak daju pojedincima, da se sve više udaljavamo od institucija kao što je Parlament, da se ovde odlučuje, da se ovde raspravlja, da rasprave budu danima. Videli ste pre neki dan da je hrvatski parlament raspravljao o sukobima navijača u Varaždinu, čitav dan, a mi ovde nismo ni obavešteni o našim mladim ljudima koji odu napolje i kada se dogode neke slične stvari. Mi se dodvorački ponašamo, a posebno naši članovi Vlade, prema mnogim institucijama spolja i prema mnogim političarima spolja, koji za njih izuzetno mnogo znače, i mi ne želimo da Parlament na ovakav način dalje funkcioniše. Sve hoćete da prebacite na predsednika Republike. Predsednik Republike odlučuje o Vladi, o učinku ministara, o radu ministarstava, koji su dobri i koliko treba da ih ima. Predsednik Republike se oglašava koliko treba poslanika, da nas je mnogo, da treba da se smanji broj poslanika itd. On se svakog jutra kada ustane oglasi i obrati kao otac nacije šta toga dana narod treba da razmišlja – da bi zaboravio kako da plati struju, kako da nađe posao, kako da preživi, na koji način seljak da preživi. Ovih dana se vodi jedna kampanja da su rekordne proizvodnje u poljoprivredi. Pa, bila je rodna godina, ali su seljaci propali u najrodnijoj godini u poslednjih dvadeset godina. Zašto? Otkupne cene, sve je uništeno i propalo! Predsednik Republike juče se obraća naciji, poziva građane Srbije da zaveštavaju organe. To je veoma važno, jer je on zaveštao svoje, i još neki su zaveštali. Onda novinari kreću, pozivaju nas, pitaju, da li vi to podržavate. Molim vas lepo, neka radi on šta hoće, to je njegovo problem, neka zaveštava šta god hoće, ali pustimo Parlament da radi svoj posao. Ovde dođu ministri i počnu raspravu sa poslanicima. Počnu svađu sa poslanicima. Ovde će još malo ministri dolaziti sa svojim obezbeđenjima da prebijaju poslanike i da ih izbacuju iz sale. I događalo se, doduše, da su poslanici bili izbačeni iz sale. Ovo je Parlament, ovde se donose krupne odluke, ovde se odlučuje o veoma važnim stvarima i bitnim zakonima za Srbiju. I pustite raspravu, imajte strpljenja. Svaki ministar mora imati dovoljno strpljenja da sasluša kritičare, a ne da se odmah pređe na privatnost. Dakle, ako ja počnem da diskutujem i kažem – nema sredstava za Vojsku, u kakvom je stanju tehnika u Vojsci, zašto je tolika posvađanost među generalima, zašto su toliki sukobi među ministrima, zašto su toliki sukobi među ljudima u Generalštabu?! Ne možemo više da gledamo da se urušava jedna institucija u koju je narod ulagao najviše poverenja, to je bila Vojska, kao i crkva da se urušavaj. Sada Tadić ima svoje vladike koje vodi uz sebe, svoje ljude velikodostojnike crkvene. Ostali su protivnici. Onda se tu javlja sukob. Imate i svoje generale koje šlepate, vučete, nalazite mesta. Sada, naravno, ministar neće nekog generala, a drugi ga hoće. Šta ćemo da radimo sa njim? Ovaj hoće da radi tamo, oni mu ne daju, ovaj traži ostavku. Pa, ljudi, da li je to normalno stanje? Pričam o nečemu što je izuzetno značajno za Srbiju. Duša me zaboli kada vidim kakvo je trenutno stanje u Vojsci. Ne možemo se prepucavati preko medija. Udarna vest jutros je da Ponoš neće da otkaz da! Udarna vest je juče bila da Ponoš ide u Ministarstvo inostranih poslova. Jedan ministar, drugi ministar, jednome je neko dobar, drugome ne valja. Ne vodi ovo na dobro Srbiju! Mi u Srbiji imamo izuzetno velike probleme, koji se maskiraju i skrivaju sa jednom veoma ''tankom'' većinom. Ovaj život je i suviše kratak, a vrlo težak, gospodo, vrlo je težak, a zbog ovakvih stvari koje se javljaju još je i naknadno otežan. Jutros slušamo Bajeca koji kaže – izašli smo iz krize, izlazimo, krećemo put razvoja. Onda slušamo drugog ministra koji kaže –dolazi teško stanje itd. Kako će da se preživi ovde? Koliki je Fond za narodnu odbranu? Šta je sa tehnikom u Vojsci? Da li mi u Srbiji treba samo da dajemo ljudstvo za neke multinacionalne snage? To je ponižavajuće za Srbiju! Hoćemo li mi imati svoje aerodrome, avione, svoju tehniku, svoje tenkove, svoju organizaciju? Nećemo! Neko će doći. Pa, meni je ispod časti da moje dete nosi uniformu neke druge države! Zašto da nosi druge, ima da nosi srpsku uniformu i ako negde treba da se pojavi?! Nećemo, i doneli smo određene zakone i doneli smo određene odluke da smo vojno neutralni. Šta to nama, sad, treba da se mi dodvoravamo da idemo negde, ako su rekli, ne znam, treba u Avganistanu 45 hiljada vojnika, da naša deca budu topovsko meso?! Zašto da idemo tamo? Šta ćemo mi tamo? U istoriji, Srbija nikad nije učestvovala ni u kakvim multinacionalnim snagama. I zašto mi to treba, sada, da radimo? Mi smo uvek branili svoju zemlju, svoju teritoriju, ako nas neko napadne. Prema tome, to narod ne može da shvati, ne može da prihvati. Nemojte nas terati na tako nešto. To je protiv naših interesa, naše tradicije, našeg porekla! Vlada treba da radi svoj posao, a ona ne radi! Vlada je konfuzna! Više se ne zna šta se događa i kada god je neki problem, odmah se priča o prethodnim vladama, o stanju u prethodnim vladama. Pa, ljudi, vi ste skoro dve godine na vlasti. Ko vam više smeta da napravite dobru organizaciju? Ko vam smeta da napravite vrhunsku vladu? Ko vam smeta da vam ministarstva funkcionišu? Niko vam ne smeta. Ne znate, ne možete da se organizujete! Zna se šta treba da radi ministar, ima Zakon o ministarstvima koji to predviđa, i sve važne odluke moraju da dođu u Parlament. Ne mogu ministri doći ovde da se raspravljaju sa narodnim poslanicima! Narodni poslanici su predstavnici naroda. Kakav narod, takvi poslanici! Nemojte sad, napad na ministre, to je napad na građane Srbije. Ove ljude je neko izabrao, gospodo, poslao ih ovde. Oni zastupaju određene sredine i brane interes svog naroda koji ih je ovde poslao i koji će sutra da ih vuče za rukav i da kaže – moje dete neće da ide tamo jer ja to neću. Ovo je veoma važno pitanje o kome mora ovde, ako treba i danima, da se raspravlja. Ne možemo dozvoliti da pojedinci bukvalno rade šta hoće. Svakog jutro čujemo da smo bliže EU. Jesmo bliže, ali ako budemo 2100. godine – čim svane novi dan, mi smo jedan dan bliže. To je logika i to nam je juče saopštio veliki genije Oli Ren, koji je rekao –bliže ste nego u prethodnom periodu. Pa naravno, čim svane dan mi smo bliže. Naravno, to je logika i o tome ne treba sada ni raspravljati. Prema tome, mi smo ovde u ovoj državi imali niz problema i hoćemo da ova Srbija stane na noge, da ekonomski ojača, da se stvore neki uslovi za zapošljavanje, za život, za rad. Kakva je bila najava koju je Bajeca jutros dao i objasnio – penzije neće rasti, ali će struja poskupeti iduće godine, odmah po Novoj godini 20%, gas će najverovatnije poskupeti, gorivo prati svetsko tržište, sve će poskupeti, a garantovano plate u javnom sektoru i penzije će ostati identične. Svake godine propadamo i padamo na sve niže i niže grane! Gospodo, ovde neki vaši mediji, za koje ste se izuzetno zalagali, kažu da pola miliona u Srbiji gladuje svakog dana. Da li je to tačno ili nije, moramo time da se pozabavimo. Gde su ta nova radna mesta gde će se ljudi zaposliti? Pajtić je nedavno održao ''vakelu'' tamo u svojoj skupštini i rekao 15.000 radnih mesta čeka mlade Vojvodine. Gde su tih 15.000 radnih mesta? U kojim fabrikama? Gde su te fabrike izgrađene? Nemojte sad da nađete zaposlenje za naše mlade koje ćemo slati na svetska ratišta da se bore, a ne znamo ni mi protiv koga, ni za koga, ni za šta. I, otkrijmo karte – da li je interes Srbije da uđe u NATO, što mora referendumom da se odluči?! Ta maska u multinacionalnim snagama ne znači ništa, to je ono zakukuljeno, zamumuljeno, ali će ipak neki kovčezi da dolaze u Srbiju sa mrtvim ljudima. Nemojmo dozvoliti tako nešto! To je odgovornost i vladajuće koalicije. Debelo, gospodo, razmislite o tome da li je to baš dobro za nas. I nemojte rušiti instituciju Vojske! I sklonite politiku od crkve da bi crkvene vlasti funkcionisale, velikodostojnici Srpske pravoslavne crkve, onako kako dolikuje. Nemojte praviti cirkus od države! Pobedili ste na izborima veoma tanko i nestabilno. Nemojte svađati narod, nemojte ulaziti u rasprave, nego saslušajte dobronamerne savete naših poslanika! Nemojte reagovati... [[Aplauz.]]
Narodni poslaniče, vreme koje vam je na raspolaganju kao ovlašćenog predstavnika je iskorišćeno. Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Vučeta Tošković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, juče je SRS jasno iznela svoj stav po pitanju civilnog služenja vojnog roka, međutim, danas kad govorimo o angažovanju Vojske Republike Srbije u multinacionalnim operacijama, tu imamo utemeljenje u članu 140. Ustava. Gospodine ministre, član 140. se mogao direktno primenjivati na taj način što bi Narodna skupština Republike Srbije u svakom konkretnom slučaju otvorila raspravu i donela odluku o tome da li da uputimo pripadnike naše vojske u mirovne misije, a ne u multinacionalne operacije, i onda bismo imali konkretan slučaj u vidu. Međutim, tu ima jedan problem. Gospodine ministre, vi ste se izdigli iznad svog srpskog naroda. Ukazujemo vam, već treći dan, na određene stvari, vi ste to i poslušali. Mi ovde iznosimo svoj vrednosni sud o nekim stvarima, a vi onda kasnije ulazite u polemiku, ja bih rekao srpskim narodnim rečnikom, čak, u svađu sa narodnim poslanicima. Rekli ste juče, pred kraj rasprave, narodnom poslaniku Aleksandru Martinoviću, koji je vrhunski patriota, par ekselans intelektualac, mlad čovek, da je nevaspitan, a on je samo pričao, iznosio vrednosni sud, svoj lični i stranke kojoj on pripada, ali kvalitetno pripada. Pošto niste imali nijedan drugi argument, onda ste rekli da je nevaspitan i mislite da ste time rešili taj problem. Niste, najviše vi ovde treba da pokažete hrabrost kao ministar vojni. Ne osporavamo, možda vi to zaista i jeste, ali niko ne može biti ni moderniji, niti može biti humaniji od pripadnika i članova SRS. Za nas možda nije moderna i nije prihvatljiva gej parada, ali tradicija na kojoj mi pre svega temeljimo svoju svetlu budućnost, ne sme da bude zaboravljena. Niste mi to osporavali … [[Aplauz.]]
Dva minuta je prošlo. Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković.
Nastaviću sa obrazloženjem mojih amandmana tumačeći pravu motivaciju predlagača ovog zakona, ne toliko zato što verujem da će gospodin ministar vojni posle ovog nešto promeniti, nego prosto da objasnim narodu Srbije, to je naša dužnost kao narodnih poslanika, o čemu se zapravo ovde radi. U zaključcima sa samita NATO iz aprila 2009. godine podržava se opredeljenje srpske Vlade da Srbija postane članica NATO, a posle posete američkog potpredsednika Džozefa Bajdena deo aktuelne vlasti u medijima sve više podstiče kampanju za uključenje Srbije u NATO. Podrška evroatlanskom opredeljenju sadašnje Vlade mogla se čuti i pre tog samita od više zvaničnika iz zemalja koji čine tu vojnu organizaciju, kao i od samih zvaničnika NATO. Ona svedoči da sadašnja vlast u Srbiji, izvan očiju javnosti, vodi pregovore o uključenju u NATO. Kako bi inače mogla da se daje podrška nečemu za šta niko nije iskazao volju? Pored toga, ona potvrđuje da sadašnja vlast ne stoji ni iza Rezolucije Narodne skupštine o vojnoj neutralnosti Srbije, za koju se sama izjasnila. To najbolje pokazuju izjave najviših zvaničnika aktuelne vlasti, posebno ministra vojnog, da je Srbiji mesto u NATO. Za ozbiljnu i stvarnu demokratsku vlast bilo bi nezamislivo da najviši zvaničnici, uključujući i ministre, omalovažavaju akte Skupštine, o čemu je malopre govorio i predsednik Nove Srbije, gospodin Velimir Ilić. Proizilazi da oni imaju manje odgovornosti prema sopstvenoj skupštini i volji naroda, nego prema zvaničnicima NATO. Po postupcima sadašnje Vlade vidi se da je ona Rezoluciju o vojnoj neutralnosti prihvatila pod unutrašnjim političkim pritiskom i to samo privremeno i neiskreno.
Dva minuta. Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Miladinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ono na šta bih ja ukazao, a bilo je već reči o tome, kad se daje naslov jednom zakonu, u svakom slučaju, nije primereno da bude upotrebljeno šesnaest reči. Ovaj zakon je trebalo da bude ipak jasniji utoliko što bi mu naslov glasio sasvim logički, i bio bi pravno formulisan da bi mogao biti i razumljiv i prihvatljiv. Poslanici SRS su ukazali da ovaj predlog zakona ima brojne nedostatke. Prvo, SRS je protiv toga da se vojnici iz Republike Srbije šalju i da budu podrška i zaštita američkim snagama i snagama NATO pakta. Što se tiče SRS, mi se zalažemo da jačamo odbrambenu moć Republike Srbije, da njene formacijske snage budu jače, da se pripremimo za odbranu od naših neprijatelja, a ima ih mnogo. Pođimo od onog neprijatelja, pre svega, NATO pakta koji je krenuo u humanitarnu akciju „milosrdni anđeo“, sada mi sa tim „milosrdnim anđelom“ treba da udružujemo naše vojne snage i vojne potencijale. Mislim da to nije potrebno. Nema potrebe u ovom istorijskom trenutku da Srbija šalje svoje vojnike da pomažu ni NATO paktu, ni Amerikancima. Kao narodni poslanik SRS zalažem se da Vojska ima i bolji status, materijalni status, da Vojska bude pre svega obezbeđena … [[Aplauz.]]
Dva minuta, zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naziv glave iznad člana 7. amandman je podneo narodni poslanik Saša Maksimović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Čolić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Čolić.
Dame i gospodo, gospodine ministre, vi ste ponekad u prednosti što možete reč da dobijete kad god zaželite, a i treba, da biste ušli u polemiku i da biste neke stvari raspravili i objasnili, što je normalno vaša uloga, dok mi poslanici ne možemo reč da dobijemo uvek i tu smo malo uskraćeni. Ali, kada sam vam govorio o kupovini starog gvožđa – kupujem ovo, kupujem ono, da ne pominjem koja to vrsta ljudi radi, može da dođe do situacije i stare tenkove da date.E, meni je žao sudbine srpskog oružja, a nisam mogao da vidim, ne vidim dobro odavde vaše činove, ne vidim baš dobro, daleko ste, verovatno imate, gospodine ministre neki čin, i Gordana Čomić, čini mi se, ima čin ''pukovnika'', bar mediji tako kažu, ali ništa tu nije ružno. U današnjem shvatanju ovog vremena nema mesta za mudrost i nema mesta za ideale, nema mesta za viteštvo, nego, ako bi došlo do rata, to bi bio jedan surov rat, surova borba, u kojoj nema mnogo šansi da se preživi., jer je napredovala nauka, tehnika i tako dalje. Gospodine ministre, zamolio bih vas da se malo uozbiljite, pa da pokušamo na drugačiji način, kako su misleni ljudi videli kako se rat nekada vodio (citiraću): ''Nekada je srpskim vojnicima, kada bi polazili od kuće u rat, strogo zabranjivano da pljačkaju, ubijaju civile, posebno žene, decu ...'' (Predsedavajuća: Prošlo je dva minuta. Zahvaljujem.) Koristiću vreme poslaničke grupe. [[Aplauz.]]
Narodni poslaniče, vreme koje je bilo na raspolaganju vašoj poslaničkoj grupi iskorišćeno je, kao što je to za poslaničku grupu Nova Srbija i Poslaničku grupu SRS, i to je jedini razlog zašto svaki podnosilac amandmana ima samo dva minuta na raspolaganju. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković.
Ministre, je l' vas je učio da to pokazivanje prstom nije naročito pristojno?! Nastaviću sa pravom motivacijom predlagača zakona. Očigledno je da postoji vrlo jasan spoljašnji pritisak i NATO podrška ovakvom opredeljenju naše partijske vlade. To vrlo upečatljivo pokazuju i kolumne nekih ambasadora NATO zemalja u vodećim nacionalnim novinama, što bi za svaku zemlju koja drži do elementarnog dostojanstva bilo neshvatljivo. Sve to daje osnova za pretpostavku da se sadašnja Vlada, bez obaveštavanja domaće javnosti, obavezala za korake koji vode uključenju u NATO, na osnovu čega se logično može sumnjati u to da vodi samostalnu državnu i nacionalnu politiku. Zaboravlja se da opredeljenje aktuelne Vlade ipak nije opredeljenje države i naroda. Međutim, u zavisnosti od toga do koje mere se postojeća vlada obavezala prema NATO zavisiće jačina pritisaka koji će se tek vršiti na našu javnost, da bi se u jednom trenutku opredeljenje javnosti približilo Vladinom opredeljenju za NATO. Govorili smo o ljudskim civilnim žrtvama, materijalnim, kulturnim, civilizacijskoj šteti, što nesumnjivo govori o neprijateljskom odnosu NATO, a povrh toga postoji i rušenje državnog suvereniteta i teritorijalnog integriteta ove zemlje, zauzimanjem naše južne pokrajine. Činjenica je da se danas deo naše zemlje nalazi pod NATO okupacijom, a da se ta okupacija pokušava prikriti priznanjem nezavisnosti takozvane države Kosovo. U takvim okolnostima nijedna ozbiljna država, niti narod, koji ima i malo samopoštovanja, ne bi postavili pitanje priključivanja agresorskoj vojnoj alijansi.
Dva minuta. Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić.
Amandmanom sam tražio da se reč "zaključenim" zameni rečju "ratifikovanim". Ako ste već konstatovali da su multinacionalne operacije van granica Srbije su određene misije ili operacije očuvanja, održavanja i izgradnje mira u svetu, zatim, operacije sprečavanja sukoba i uspostavljanje mira, pa onda, zajedničke odbrambene operacije, kao i operacije pružanja pomoći pri otklanjanju posledica međunarodnog terorizma i učestvovanje u humanitarnim operacijama, mada ovo neodoljivo podseća na Strategiju upotrebe NATO snage u operacijama van teritorija zemalja potpisnica, da li ste uopšte svesni važnosti ovih operacija koje one imaju, kako za pojedince, dakle, kako za pojedinačne učesnike u ovim operacijama, tako i za zemlje u celini? Da li je moguće da ovde, kao i na mnogim drugim mestima, zanemarujete ulogu koju ima ova Skupština? Nama je potpuno jasno da vi u pokušaju apsolutne supremacije izvršne nad ostalim granama vlasti potvrđujete jednu sintagmu – da je ''san svake batine da postane Bog i batina'', a vi očigledno želite da izvršna vlast postane, pošto ona već ima sve odlike neke batine nad ostalim vrstama vlasti, ''i Bog i batina''. Međutim, građani Srbije treba da znaju nešto drugo, jednu pouku, a verovatno su oni već to i uvideli, a to je: ''kada padneš u vodu ljuti se na sebe, a ne na potok''. Ali, proći ćete i vi. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandra Janković.
Na kraju krajeve, možda ova rasprava uopšte nije loša zato što javnost Srbije ima pravo da čuje šta nam to nudi ulazak u NATO i da možda ova rasprava predstavlja uvod u budući referendum, izjašnjavanje naroda, koji jedini ima pravo da se izjasni o ulasku u NATO. Naime, malopre sam govorila o tome da bi odnosi između NATO i Srbije trebalo da se razvijaju u skladu sa tim kako se rešavaju pitanja vezana za agresiju, uspostavljanje državnog suvereniteta na celoj teritoriji i ratnu odštetu. Zahtev da se Srbija uključi u NATO ne znači ništa drugo do poziv da NATO zauzme celu Srbiju. Time bi Srbija konačno sama opravdala agresiju, priznala otcepljenje KiM i prihvatila kriminalizaciju sopstvene odbrane. S obzirom na to da postoji realna opasnost da se zemlja veže za NATO, bez uvida javnosti, potpisivanjem pojedinačnih sporazuma i stavljanjem naroda pred svršen čin, neophodan je što pre odgovor javnosti na referendumu kako bi se izbeglo da se volja postojeće vlasti nametne kao volja države i naroda. Zanimljivo je kako sami saveznici NATO u zemlji opravdavaju ulazak u NATO time da će Srbija tako izbeći mnoge opasnosti – to je ona priča da Srbija ne sme da ostane ostrvo. Zašto bi bilo opasno ostati van NATO ili biti okružen NATO? Zašto bi bilo opasno ako je NATO zaista humanitarna organizacija? Onda bi čak i bilo dobro, jer bi Srbija imala bezbednosni prsten, međutim, i oni sami sumnjaju u humanitarnu misiju NATO tako da se taj argument svodi na sledeće: treba se uključiti u NATO da bi se priklonili i pokorili sili. To nije ništa drugo do izraz podaničkog mentaliteta, koji se prikriva...
Dva minuta je isteklo. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Mašić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Zoran Ostojić, Vesna Pešić, Nebojša Ranđelović i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić.
Potpredsednice, koleginice i kolege, suština ovog amandmana je jačanje Skupštine, koja je oslovljena u ovom predlogu zakona u odnosu na Nacrt zakona, koji smo imali prilike da vidimo, elem, suština ovog amandman je da se Skupštini da pravo da odlučuje i o učešću Policije u multinacionalnim operacijama, što je Predlogom izbačeno, a stajalo je u Nacrtu zakona, dakle, ne samo Vojske nego i Policije. U članu 10. se kaže da Vlada odlučuje o učešću i upućivanju Policije u multinacionalne snage. Mi mislimo da Skupština treba da odlučuje o učešću, a Vlada da donosi odluku o upućivanju. Naprosto, logično nam je, zato što su to ipak oružane formacije, može se poginuti, nosi se oružje itd. Vlada je odbila ovaj amandman sa čudnim obrazloženjem – da po Ustavu Skupština odlučuje o učešću Vojske. Tako je. Bilo bi neustavno da Vlada odlučuje o učešću Vojske, ali nije neustavno da Skupština dobije nešto što nije predvideo Ustav. Sve što nije predviđeno u Ustavu, to je valjda dozvoljeno. S druge strane, iskoristiću priliku, samo zbog gledalaca, jer se stalno ponavljaju neke netačne priče i zbog toga želim da ih ispravim. Ova Skupština nikada nije donela nikakvu rezoluciju o neutralnosti, nego se u Rezoluciji o Kosovu, u pola rečenice, pominje vojna neutralnost. Drugo, za potpisivanje međunarodnog ugovora, što je članstvo u NATO, nije potreban referendum. U Ustavu piše – da je referendum potreban za menjanje granica. Oni koji baš zagovaraju referendum za članstvo u NATO, mogli su za međunarodni ugovor, kojim smo poklonili svoju energetsku nezavisnost jednoj drugoj zemlji, da traže referendum, a ne da se ovako složno izglasa i ratifikuje taj međunarodni ugovor. Nema razlike za međunarodne ugovore, po Ustavu, za to nije potreban referendum. Treće, ovde se mnogi pozivaju na tradiciju srpske Vojske. Verovatno su bili nekakva vojna lica ili su stručni. Mogu samo da ih podsetim da nikada nisu bili pripadnici srpske vojske, jer država Srbija tada nije ni postojala. Bili su pripadnici neke druge vojske, neke druge države koja se nije zvala Srbija, niti se zvala Vojska Srbije. I U tradiciji te vojske kojoj su pripadali jesu i ''Srebrenica'' i ''Ovčara'' i ono što su počinile njihove kolege, pripadnici te vojske.
Pet minuta i pet sekundi je utrošeno od vremena poslaničke grupe. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Delić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Šormaz, Jovan Palalić, Miroslav Petković, Miloš Aligrudić, Aleksandar Pejčić i Zoran Nikolić. Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz.
Dame i gospodo narodni poslanici prisustvovali smo, pre malo više od 30 minuta, raspravi u kojoj su učestvovali narodni poslanici Nada Kolundžija, gospodin Tomislav Nikolić, ministar odbrane, u čijoj je to nadležnosti. Evo rešenja za sve, da nema rasprave i da svima bude jasno, naravno, uvek pravo, ispravno rešenje, utemeljeno na zakonu a pre svega na Ustavu, daje DSS. Sada pozivam vladajuću većinu, ako već Vlada neće da prihvati, da prihvati ovaj naš amandman. Ako ne prihvati, to je apsolutno razlog za sve narodne poslanike da glasaju protiv ovog zakona, naravno za one kojima je stalo do državnog i ustavnog uređenja. Ako se i to ne desi, mi ćemo, obaveštavam vas, tražiti mišljenje od strane Ustavnog suda Srbije, o tome – da li je ovaj zakon uopšte u skladu sa Ustavom. Naime, član 140. Ustava jasno kaže: ''Vojska Srbije se može upotrebiti van granica Republike Srbije samo po odluci Narodne skupštine Republike Srbije''. (Tačka.) U Predlogu zakona piše: ''Predsednik Republike, na osnovu odluke Narodne skupštine,'' dakle, posle onoga što je bila rasprava o članu 8, ''u skladu sa zakonom, odlučuje o upućivanju pripadnika Vojske Srbije u multinacionalne operacije, na predlog ministra odbrane.'' Ja se namerno obraćam gospođi Nadi Kolundžiji, jer je ona o tome govorila, a gospodin Ružić, sad, o koalicionim, lako ćemo, ima vremena, sačekajte sekundu, zamolio sam. Ponavljam, u članu 9. piše – ''u skladu sa zakonom, odlučuje'' predsednik Republike, na osnovu odluke Narodne skupštine, o upućivanju pripadnika Vojske Republike Srbije u multinacionalne operacije, na predlog ministra odbrane.'' Dok Ustav jasno kaže – samo Narodna skupština donosi odluku. Naš amandman lepo glasi: ''Član 9. se menja i glasi: "Predsednik Republike, preko ministra odbrane, sprovodi odluku Narodne skupštine o upućivanju pripadnika Vojske Srbije u multinacionalne operacije". Dakle, on može samo da sprovodi odluku Narodne skupštine, jer samo Narodna skupština može da donese takvu odluku. Mi smatramo da je jedino ovo rešenje u skladu sa Ustavom. On ne može da donese rešenje i odluku, već on može samo da sprovede odluku Narodne skupštine, što je normalno u hijerarhiji komandovanja Vojskom. To nije sporno. Ne interesuje nas ko je imenom i prezimenom predsednik Republike, nego institucija predsednika Republike. Zato vas molim sve, ako već Vlada nema dovoljno sluha, jer je najnesposobnija Vlada u istoriji Srbije, da Narodna skupština usvoji ovaj amandman. Hvala. [[Aplauz.]]
Utrošeno je minut i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Igor Bečić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković.
Pričajući o podaničkom mentalitetu moram da objasnim da NATO zaista počiva na sili i demonstraciji sile. Kada je tako, onda se mora prihvatiti i sledeći korak, a to je da sila teži da se neograničeno širi, tj. da pokorava druge. To važi i za NATO. Ratovi koje on vodi, u najmanju ruku, nisu ništa manje brutalni od bilo kojih drugih ratova, niti su samo pravedni ni humanitarni, naprotiv, ako smo uostalom osetili na sopstvenoj koži. Takva globalna sila koja teži da se postavi čak iznad Saveta bezbednosti UN izaziva i globalni otpor. Globalni, nepravedni i osvajački ratovi ne povećavaju ničiju bezbednost, ali zato ugrožavaju svačiju. Učešćem u ratovima koje NATO vodi višestruko bi se povećale pretnje po bezbednost Srbije, jer će postati meta mogućih protivnika agresivne politike NATO. Ulaskom u NATO Srbija neće steći više prijatelja, nego će izgubiti one koje do sada ima, jer bi se svrstala u protivnike svojih prijatelja. Rekla sam već da to praktično ne doprinosi pacifikaciji, već militarizaciji društva. Da je NATO stalo do napretka Srbije, ne bi je bezobzirno bombardovao i uništavao. Dolaskom NATO Srbija neće postati bogatija, nego siromašnija, jer će morati da plaća svoje članstvo u NATO ekonomski i ljudskim životima. NATO ne dolazi da usreći Srbiju, nego da raspolaže njenom teritorijom i životima naših vojnika. Od ovih bogatih, za koje ste vi iz vlasti tvrdili da sa njima imate odlične kontakte Srbi su do sada dobili samo osiromašeni uranijum. Da vas podsetim, od 1999. godine u Srbiji se registrovalo između 15.000 do 20.000 novih slučajeva kancera, da bi taj broj već 2004. godine dostigao cifru od 30.000 novih bolesnika. Pročitajte...
Vreme. Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? Na član 10. amandman je podnela narodni poslanik Jelena Budimirović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jelena Budimirović.
Hvala. Poštovani građani Srbije, u ime Poslaničke grupe Napred Srbijo SNS, kao i moje kolege podnela sam amandman na ovaj predlog zakona kojim predlažem da se reči "multinacionalne operacije" zamene rečima "mirovne operacije", u odgovarajućem padežu. Mišljenja smo da je termin "mirovne operacije" precizniji i adekvatniji za razliku od termina multinacionalno, što je svakako širi pojam i u sebi može da obuhvati vojne operacije različitog tipa kao što su – borbene operacije i operacije nametanja mira, kao i operacije protiv terorističkih snaga. Za razliku od starog Zakona, po kom su srpski vojnici mogli da idu samo u mirovne misije koje su pod mandatom UN, novim predlogom zakona o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granica Srbije širi se dijapazon mogućnosti za angažovanje srpskih oružanih snaga, a to znači da nije isključeno, da će srpski vojnici biti angažovani u Iraku, saveznička operacija SAD, ili u Avganistanu, operacija NATO. SNS ne želi da naši vojnici stiču ratno iskustvo na kriznim žarištima širom sveta pod mandatom NATO ili u savezništvu sa nekom drugom državom, što će biti omogućeno ovim zakonom, pa vam predlažem da usvojite amandmane SNS. Hvala. [[Aplauz.]]
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković.
Realna opasnost je da od očiju javnosti bude praktično skriveno potpisivanje sporazuma, odnosno ulazak u NATO, ali zato će da se sve vreme potpisuju nekakvi pojedinačni sporazumi i da se na taj način stvaraju obaveze Srbije prema NATO-u. Tako bi se Srbija u prvom koraku, faktički, vezala za NATO, da bi se u drugom ta vezanost i formalizovala. Neskriveno opredeljenje sadašnje vlasti za NATO daje dovoljno osnova da se pretpostavi kako bi ona u nekom trenutku mogla potpisati čvršći i opštiji sporazum sa tom vojnom alijansom, koji bi mogao da se tumači kao da ima status međunarodnog ugovora. S obzirom na to da naš Ustav ne pruža mogućnost da se građani na referendumu izjašnjavaju o međunarodnim ugovorima, Srbija bi, ne po svojoj demokratskoj volji, nego po želji sadašnje vlasti, mogla da se nađe u NATO-u, tako da bi bio i ''vuk sit i ovce na broju''. Zbog te opasnosti, vrlo je važno što pre raspisati referendum kako bi se sprečila uobičajena logika ove partijske vlasti, logika svršenog čina. Priča je da u vojnobezbednosnom smislu za Srbiju ne postoji druga alternativa osim ulaska u NATO, ali alternativa uvek postoji. Insistiranje na tome da NATO nema alternativu nije ništa drugo do jedan oblik pritiska da se u našoj javnosti proizvede osećaj beznađa, kako bi se lakše potčinila diktatu NATO interesa i njegovih pristalica u zemlji. Onaj ko ne vidi alternative, ne bi trebalo da se bavi tako ozbiljnom delatnošću kao što je politika. Mnoge zemlje nisu članice NATO, niti će ikada biti, ali ipak opstaju i napreduju brže i od samih članica te alijanse. Ako alternativa postoji, čak i za zemlje iz evroatlanskog kruga, zašto ne bi postojala i za Srbiju? Ako u društvu nema političke…
Dva minuta. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 10. amandman su, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanici Milan Knežević i Dragan Todorović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Knežević.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, ispred SNS podneo sam amandman na član 10. ovog zakona i tim amandmanom se predviđa da se briše stav 3. ovog člana. Kao po običaju, Vlada odbija amandman, ukratko, u obrazloženju se navodi, da se amandman ne prihvata zato što propisan izuzetak obuhvata samo aktivnost upotrebe vojske u situacijama koje nisu mogle da budu planirane, pa se navodi – neodložno otklanjanje posledica prirodnih, tehničko-tehnoloških i ekoloških nesreća većih razmera, kao i pružanje pomoći civilnim organima u kriznim situacijama. U stvari, u obrazloženju oni su parafrazirali ovaj stav 3. koji sam amandmanom predložio da se briše. U suštini, unošenje ovakvog stava i ostavljanje ovog stava u ovom članu 10, daje se Vladi mnogo veća nadležnost i ovlašćenja, odnosno dobijaju nadležnost i ovlašćenja koja po Ustavu nemaju, odnosno protivustavna su, a s druge strane, Vlada pribavlja ovlašćenja koja ima Skupština Republike Srbije. Sigurno da za ovakve situacije, koje su objektivne, koje mogu da se dogode i koje su tragične, postoji neko prikladnije rešenje koje bi bilo u skladu i sa drugim zakonima i sa Ustavom. Davanje i prihvatanje izuzetka sigurno stvara lančano nove izuzetke, s toga predlažem da ovaj stav bude brisan, da na ovaj način Vlada ne bi preuzela nadležnosti koje su protivustavne, a na ovaj način se sprečavaju i zloupotrebe koje eventualno mogu da proizađu iz ovoga. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe SRS. Vreme na raspolaganju je 11 minuta i 30 sekundi. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Dragan Todorović je predložio da se briše stav 3. u članu 10. Predloga zakona, zato što je ova odredba, kao i ceo Predlog zakona, suprotan Ustavu Republike Srbije. Član 140. Ustava Srbije jasno govori o tome da se Vojska Srbije može upotrebiti van granica Srbije samo u skladu sa odlukom Narodne skupštine, a ovde se sada uvodi neki tobože izuzetak, koji može da postane praksa i može da postane pravilo. Naime, u članu 10. stav 3. kaže se: ''Izuzetno, Vlada može odobriti učešće drugih snaga odbrane u humanitarnim operacijama koje nisu predviđene Godišnjim planom upotrebe, u slučaju neodložnog otklanjanja posledica prirodnih, tehničko-tehnoloških i ekoloških nesreća većih razmera, kao i pružanja pomoći civilnim organima u kriznim situacijama.'' Formalno, ovo je izuzetak. Suštinski, ovo će postati pravilo. Zašto? Pa, već sada u Avganistanu imate prirodne, tehničko-tehnološke i ekološke nesreće većih razmera i sada verovatno u Avganistanu postoji potreba da se pruži pomoć civilnim organima u kriznim situacijama. Gde god imate ratna dejstva, u bilo kom delu sveta, u bilo kom meridijanu, tu po pravilu postoje prirodne, tehničko-tehnološke i ekološke nesreće većih razmera, i tu postoji potreba da se pruži pomoć civilnim organima u kriznim situacijama. Onda ono što treba navodno da bude izuzetak postaće pravilo. Gotovo nikada neće biti tražena saglasnost, odnosno odobrenje Narodne skupštine, nego će Vlada ako ovo ovako prođe uvek moći da kaže – znate, postoji neodložna potreba da o upotrebi Vojske Srbije van granica Srbije odlučuje Vlada, zato što su ispunjeni uslovi iz člana 10. stav 3. Zakona o upotrebi Vojske Srbije u okviru multinacionalnih operacija. Onda nikada Narodna skupština o tome neće odlučivati, a uvek će odlučivati Vlada, organ izvršne vlasti i time će ono što piše u Ustavu Republike Srbije biti potpuno stavljeno van snage. Da vas podsetim, gospodo iz Vlade, budući da se ovih dana vodi jedna velika kampanja o tome ko je fašista, a ko je antifašista u Srbiji, ova vlada se deklariše kao izrazito antifašistička i tu ste stepenovali antifašizam, pa vi ste od svih najveći antifašista na svetu, upravo i veći od njih, i sada ste vi, takvi veliki antifašisti, spremni da Vojsku Srbije stavite u službu međunarodnih razbojnika, oličenih u NATO paktu. Samo da vas podsetim, vas velike antifašiste, da je svojevremeno general Milan Nedić, koji je bio predsednik srpske Vlade u okupiranom Beogradu i okupiranoj Srbiji, odbio da pošalje ijednog srpskog vojnika u okviru Vermahta na Istočni front, a imao je i trpeo je velike pritiske, pa ipak nijedan srpski vojnik nije otišao da se bori na Istočni front. Ne zato što je general Nedić imao neke simpatije prema boljševizmu, nego zato što nije dozvolio da Srbi ratuju sa Rusima, ma kakva da su ideološka uverenja tih Rusa, a vi ćete ovim predlogom zakona, ako ovo ovako prođe, a po svemu sudeći hoće, dovesti Srbe u situaciju, po prvi put u njihovoj istoriji, da ratuju protiv Rusa. Nadam se da niste mala deca, da znate da ovo što radi sada NATO u Iraku, u Avganistanu, ono što se dešavalo u Gruziji, ono što će se sutra dešavati u Iranu nije ništa drugo do stvaranje jednog strateškog prstena oko Rusije u nameri da se zavlada, pre svega, energetskim resursima te velike slovenske i pravoslavne države. [[Aplauz.]]
Vreme na raspolaganju kao ovlašćenom predstavniku je sedam minuta i 30 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Zoran Ostojić, Vesna Pešić, Nebojša Ranđelović i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić.
Liberalno demokratska partija smatra da nije dobar ovaj izuzetak, ovako kako je formulisan – da Vlada može da odluči o upućivanju drugih snaga odbrane u ovim predviđenim slučajevima. Mi predlažemo da se vrati rešenje iz Nacrta zakona, a to je – da odmah traži naknadno potvrđivanje u Skupštini. Nama je ovaj amandman odbijen sa neobičnim obrazloženjem – da je, obaveza Vlade u pogledu podnošenja izveštaja Narodnoj skupštini uređena u članu 17. stav 7. Predloga zakona. A član 17. stav 7. kaže: ''Izveštaj iz stava 6. ovog člana Vlada podnosi Narodnoj skupštini na prvom narednom zasedanju.'' A stav 6. se uopšte ne odnosi na ovo o čemu mi pričamo, nego se odnosi na okončanje ili privremeno završavanje multinacionalne operacije. Zaista, ne znam zašto se ovim izmenama iz Nacrta u Predlog toliko degradira Skupština. Rekao bih da ovaj amandman kolege Šormaza ide u tom pravcu, ako sam dobro razumeo pravo da predsednik odlučuje posle naše odluke. Šteta što nema ministra koji bi mogao da odgovori šta se time mislilo, da predsednik, faktički, ako mi odlučimo o upotrebi i učešću Vojske u nekim multinacionalnim operacijama, može da ne poštuje tu odluku i da donese odluku o neupućivanju, obrnuto nije moguće. Ako mi kažemo da ne ide Vojska, on svakako ne može da pošalje Vojsku, jer bi to bilo protivustavno, ali ako mi kažemo da ide, pravo da odlučuje može biti – ja se ne slažem i ne može da ide. Mislimo da će se na taj način kroz nekoliko članova na koje smo podneli amandmane, ako ima razuma u Ministarstvu odbrane, vratiti ingerencije Narodnoj skupštini koje je imala i, na kraju krajeva, to znači i deobu odgovornosti. Zaista mislim da je čudno da se na taj način uzimaju ovlašćenja Narodnoj skupštini.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Šormaz, Jovan Palalić, Miroslav Petković, Miloš Aligrudić, Aleksandar Pejčić i Zoran Nikolić. Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz.
Ovaj amandman na član 9. mora da se usvoji. Ako se ne usvoji ovaj zakon postaje neustavan. Još jednom čitam – Vojska Srbije se može upotrebi van granica Republike Srbije samo po odluci Narodne skupštine Republike Srbije. Ne može o tome da odlučuje više ni predsednik, ni Vlada, ni ministar, ni Generalštab, ni načelnik Generalštaba, niko, niko, samo Narodna skupština, u Ustavu jasno piše! I da bi bilo u skladu sa Ustavom, molim vas da se usvoje ovi amandmani na čl. 9, i 11. kao i član 10. koji su podneli, interesantno, u istom tekstu, naprednjaci i radikali. Ali, sve to povezuje ono što je jedino prihvatljivo, dakle, kako je amandmanima predloženo, a sve drugo je apsolutno neustavno, neprihvatljivo i pravi se problem. Gospodo, preuzimate veliku odgovornost, bez obzira što ovde nema ministra. I Gospoda iz Vojske neka ovo dobro slušaju, preuzima se velika odgovornost. Nekada Srbija nije mogla da izbegne ratove, možda u Prvom svetskom ratu, nekada je Srbija i srpski narod mogao možda da izbegne rat, recimo, u Drugom svetskom ratu, ali da nismo učestvovali u ta dva rata, danas bi nas bilo 35 do 40 miliona. Pitanje je kako bismo sa takvim brojem danas, uopšte, mogli da imamo problem teritorijalnog integriteta i suvereniteta? O svemu mora da se vodi računa. To je nacionalni interes, to je interes države Srbije, ne treba nam da idemo i da učestvujemo. Ponavljam ovu priču od jutros, za one koji nisu čuli, komandant snaga ISAF, Mirovne misije UN u Avganistanu, tražio je ovih dana, ne od Ban Ki Muna, ne od UN, ne od Saveta bezbednosti, dodatnih 40.000 vojnika za Avganistan, jer ne znaju gde se nalaze, ne znaju šta ih snalazi, nego je tražio od predsednika SAD. Predsednik SAD je obećao Amerikancima da će smanjiti broj vojnika u Avganistanu. To ne znači da ih neće biti 110.000, a sada ih je 70.000, nego da će biti manje Amerikanaca. Šta posle toga sledi? Ono što je prvi uradio britanski premijer, poslao je dodatnih 500 vojnika, ići će naše komšije Rumuni, Bugari, Hrvati već šalju za tri puta više nego što su sad prisutni, ići će pritisak i na sve ostale, naročito na one koji su pokazali da lako slušaju naredbe Vašingtona ili kojima je Vašington pomogao da budu vlast u sopstvenoj državi, kojima je pomogao da formiraju vladu. Nemojte sa ovim stvarima da se igramo! Prihvatite ove amandmane. Ako već mora zakon da se donese, neka bude u skladu sa Ustavom, neka Parlament preuzme odgovornost za te najteže odluke. Nemojte da preuzima odgovornost samo jedan deo mišljenja naroda, dakle, ako treba tako nešto da se radi, molim vas, neka bude u skladu sa Ustavom! Apsolutno ne dolazi u obzir da bilo ko može da donese odluku van Parlamenta o upućivanju jednog jedinog vojnika. Reč „odlučuje“ ne sme da stoji nigde u zakonu, samo tamo gde piše – ''Parlament, Narodna skupština''. Ništa predsednik, ništa ministar, ništa Generalštab, ništa Vlada, niko, niko, samo Narodna skupština! Svi ostali sprovode odluku Narodne skupštine, to je i te kako jasno. Nemojte, ponavljam još jednom, Srbija mora da bude vojno neutralna, Srbija mora sa svima da sarađuje. Dovoljan je okvir ''Partnerstvo za mir''. Treba ići u mirovne misije, ali tamo gde su mirovne i gde mi donesemo odluku, u našem sastavu, sa našim oznakama, sa našim platama, naravno, srpski vojnik ne treba da bude plaćenik, niko drugi da ga plaća, ova država treba da ga plaća, gde god da ide. Jedino je to prihvatljivo i za državu i za narod Srbije. Na kraju, završavam time, ne treba se plašiti referenduma. Ko god je demokrata treba da poštuje volju naroda. Ne treba se kriti iza manjine. Molim vas, da bismo znali da nas ne zovu ili da nas zovu, treba raspisati referendum i doneti odluku, da bi država strateški znala, koja će biti, svima je jasno, da Srbija ne treba da bude članica NATO pakta, da bismo posle toga mogli na pravi način da radimo i postupamo kako nalaže Strategija nacionalne bezbednosti, Strategija odbrane, da organizujemo zemlju i situaciju u kojoj je vojno neutralna. Hvala.
Tri minuta i 20 sekundi je utrošeno od vremena poslaničke grupe. Na član 11. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković.
Potpuno se slažem sa kolegom Šormazom i ne vidim razlog da se bilo ko – ko misli da je pobedio na izborima, plaši sopstvenog naroda i njegove volje. Dakle, ne treba se plašiti referenduma. Prvi korak jeste zapravo i podrška Vladi Republike Srpske da se raspiše referendum o ulasku u NATO, zato što očigledno postoji situacija u kojoj se razbija ova jedina srpska država, tako da, pored podrške raspisivanju referenduma o ulasku NATO u Republici Srpskoj, prvi sledeći korak za Srbiju mora da bude raspisivanje referenduma na kome bi u stvari narod izrekao svoje mišljenje. Interesantno je da je prekid u objašnjenju prethodnog amandmana nastupio u trenutku kada sam govorila o tome da i te kako postoji alternativa za ulazak u NATO, odnosno u delu gde sam rekla: „Ako u društvu nema političkih alternativa, posledica je diktatura i još gore – totalitarizam“. Znači, ništa nije slučajno. Međutim, u odnosu na NATO, Srbija svakako ima alternativu, i to bolju od članstva u njemu, a to je aktivna vojna neutralnost koja ne isključuje saradnju sa značajnim bezbednosnim činiocima u svetu, u skladu sa svojim državnim i nacionalnim interesima. Pošto zaštita državnih i nacionalnih interesa podrazumeva zaštitu od agresije, bezbednosna politika zemlje ne može da se svede na kolaboraciju sa agresorom. To bi je potpuno obesmislilo. Pošto saradnja nije kolaboracija, ideja aktivne vojne neutralnosti isključuje i kolaboraciju u odnosu na NATO.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković.
A, pošto očigledno ne znate o čemu se radi kada se govori o aktivnoj vojnoj neutralnosti, sada ću vam reći. Nju treba razviti kao strateško opredeljenje zemlje. Međutim, već sada aktuelna vlast relativizuje značaj Rezolucije o vojnoj neutralnosti, koju je usvojila Narodna skupština, ističući da je ta rezolucija usvojena pre donošenja nove bezbednosne strategije. Nije isključeno da će upravo poništavanje Rezolucije o vojnoj neutralnosti biti jedan od elemenata strategije koji priprema sadašnja Vlada, sa ciljem da se stvore pretpostavke za strateški zaokret prema uključenju NATO. To je još jedan važan razlog da se što pre raspiše referendum o ulasku u NATO. I na kraju (citiraću) reči ambasadora Ruske Federacije u BiH, Aleksandra Bocana Harčenka, koji kaže – ''Opšti je stav Rusije da ne smatramo, kako širenje NATO ide u prilog stabilizaciji i bezbednosti, pa ko ima uši da čuje, neka čuje.
Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Stefan Zankov. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Stefan Zankov.
Hvala, dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granica Republike Srbije pisan je tako da jednog dana, za koji vi iz vlasti verujete i nadate se da će doći, kada će većinsko raspoloženje građana Srbije biti takvo da Srbija uđe u NATO. On ima svoju punu funkciju. Danas ste svesni da je većinsko raspoloženje drugačije, na našu sreću, na sreću građana Srbije i građani Srbije ne žele u NATO, a SNS smatra da je za Srbiju najbolja vojna neutralnost. Da bismo takav jedan trenutak i scenario predupredili da ne bude usvojen tekst koji će služiti za tuđe potrebe i interese, mi smo podneli amandmane, počevši od samog naslova Predloga zakona kojim tražimo da se reč "multinacionalne" menja rečju "mirovne". Voleo bihda čujem gde se to nacionalni, bezbednosti i odbrambeni interesi Republike Srbije dovode u pitanje da bismo mi na ovakav način učestvovali u nekim operacijama koje pokrene neka vojna alijansa, da ne govorim o primerima, jer nemam vremena. Upravo suprotno, na taj način, mi bismo stvorili neprijatelje i zato nam je bitna saglasnost zemlje, u koju bi se eventualno, uputile naše vojne snage. U obrazloženju zašto se ne prihvata ovaj amandman, i ovi drugi, kažete – da je u članu 2. nedvosmisleno navedeno da su to aktivnosti koje imaju karakter mirovnih operacija. Nije tačno, član 2. je toliko široko postavljen da ostavlja mogućnost da se tumači na različite načine. Tu se pominje i sprečavanje sukoba, i međunarodni terorizam itd. Šta je suština? Ponavljam, za državu i njene interese je najbitnije da ne stvaramo nove neprijatelje i, zaključujem, zato tražimo da se reč "multinacionalnim" menja rečju "mirovnim". Hvala vam. [[Aplauz.]]
Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo, otprilike, u kakvu situaciju će biti dovedena Vojska Srbije, u slučaju da ovaj predlog zakona dobije potrebnu većinu. Na jednom tajnom sastanku koji je održan u Briselu 13. marta 1999. godine, na kojem su prisustvovali najviši zvaničnici NATO i SAD, doneta je definitivna odluka o bombardovanju Srbije. Kao datum početka bombardovanja određen je 17. mart, ali zbog loših meteoroloških uslova, to je pomereno, za sedam dana kasnije, za 24. mart. Na tom sastanku je formulisan plan napada na Srbiju u šest tačaka. Pročitaću vam samo dve tačke, da znate šta će Vojska Srbije morati da radi, ako ovaj, ne daj bože, predlog zakona prođe. U tački 2)se kaže – ''U slučaju pružanja otpora, Jugoslaviju razarati najubitačnijim sredstvima, uz korišćenje municije sa osiromašenim uranijumom i kasetnih bombi. Kontejnere sa bojnim otrovima i mikrobiološkim materijama aktivirati, ako odbrambeni sistemi pruže toliki otpor, da se poremete planovi razrađene akcije "Aligator". Strateške neutronske bombe koristiti za eliminisanje žive sile na granici prema Albaniji i Makedoniji.'' U tački 4) se kaže – ''U slučaju otpora Jugoslavije, treba ubijati civile, rušiti mostove, bolnice, škole, obdaništa, rezervoare vode, infrastrukturu, releje, trafo-stanice, dalekovode. Rušenjem rafinerija izazvati ekološku katastrofu. ''Vinču'' ne treba štedeti, jer se rušenjem reaktora stvaraju mogućnosti za stvaranje brze kapitulacije Jugoslavije. Aktivirati i operaciju "Potkovica", odnosno preko OVK pripremiti navodni egzodus albanskog življa, koji će se povlačiti prema Albaniji i Makedoniji, gde će čekati TV ekipe najvećih medijskih kuća na svetu, kako bi se ovekovečila navodna zverstva jugoslovenske Vojske i Policije.'' [[Aplauz.]]
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podnela narodna poslanica Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Aleksandra Janković.
Samo da dopunim ovo što je govorio kolega Martinović, to je, naravno, potpuno tačno. Isto tako je tačno da se NATO oslonio na poznatu dvofaznu taktiku primenjenu u Zalivskom ratu, koja podrazumeva brzu neutralizaciju vojnih objekata u prvoj, odnosno uništenje drugih objekata u drugoj fazi. Pre rata, Remzi Klark je prilikom posete Srbiji pomenuo i treću fazu, koja podrazumeva napad i na civilnu infrastrukturu, ukoliko se ne ispuni politički cilj. Možda gospodin Martinović zna u kojoj se sad fazi nalazimo.
Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Gojko Radić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Delić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Predlažem da povučete ovaj predlog zakona i da zaboravite da je kao predlog bio upućen javnosti. Moram da vam skrenem pažnju da član 140. Ustava Republike Srbije, u svom tekstu, nema reči – u skladu sa zakonom, tako da je ovaj zakon potpuno nepotreban. Moram, pre svega, zbog ovih ljudi u uniformi da skrenem pažnju, da li vi znate šta je međunarodno ratno pravo? Da li vi znate šta su to ''haške i ženevske konvencije''? Ako to znate, znajte da ste napravili predlog zakona koji je suprotan tim međunarodnim propisima. Još jedna stvar, vrlo značajna stvar, godinama smo bili optuživani za agresiju. Te optužbe su stale onog momenta kada je NATO izvršio zversko bombardovanje, agresiju i uništavanje Srbije. Vođen je postupak protiv država koje su dale svoje avione. U Haškom tribunalu je formirana komisija koja je ispitala 40 i nešto slučajeva. Došli su do zaključka da je NATO izvršio zločin protiv mira, a taj zločin nije obuhvaćen Statutom Haškog tribunala i nema mesta vođenju postupka. Tog trenutka je i prekinuta diskusija u Haškom tribunalu o agresiji bivše JNA i Srbije. Vodite računa sa čime se igrate, pogotovo vi u uniformama koji ovo morate da znate. Pustite ove civile, oni sprovode neku tuđu politiku. Pustite njih, demonstrirali su apsolutno neznanje. Jedini dokument koji nama stvara međunarodnu obavezu jeste Povelja UN, u ovoj oblasti, to je Glava VII, uspostavljanje, očuvanje mira, učešće u mirovnim operacijama. Sve drugo, ne dolazi u obzir. Osim toga, da znate, Ustav Republike Srbije, ne dozvoljava da naša policija napušta našu granicu. [[Aplauz.]]
Dva minuta. Zahvaljujem. Ovim završavamo prepodnevni deo sednice i rad nastavljamo popodne, danas, u 15.00 časova, raspravom u pojedinostima na član 14, na koji amandman podneo narodni poslanik Predrag Mijatović. Hvala vam. [[Posle pauze – 15.10]] Dame i gospodo narodni poslanici nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu raspravom na član 14. amandmanom koji je podneo narodni poslanik Predrag Mijatović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podnela narodna poslanica Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković.
Očigledno, mi ćemo zbrzati ove amandmane, poslanici uglavnom nisu u sali, ali građani Srbije treba da znaju nešto što spada u resor ministra vojnog. Naime, predsednik Skupštine Zrenjanin, Aleksandar Marton, izjavio je večeras da će u subotu 17. oktobra biti postavljeno spomen-obeležje na bivši logor za hrvatske zarobljenike u Stajićevu kraj Zrenjanina. Marton je na tribini u Sremskoj Mitrovici rekao da je, po njegovim saznanjima, država Srbija dala zeleno svetlo za dolazak udruženja iz Hrvatske koji planiraju da postave spomen-obeležje na mesto gde je bio logor za hrvatske ratne zarobljenike iz 1991. godine. Iz Udruženja ratnih vojnih invalida Zrenjanina nas obaveštavaju da imaju informacije da Hrvati dolaze u subotu, zajedno sa gradonačelnikom Vukovara, a da će im domaćin ovde biti, između ostalih, i ko bi drugi, nego, Nataša Kandić. MUP nije želeo da komentariše ovu vest, a svi čelnici Zrenjanina su iznenada nedostupni za medije. Inače, Hrvati su pre dve nedelje već najavljivali svoj dolazak radi postavljanja spomen-obeležja na mestu navodnog koncentracionog logora u Stajićevu. Tada je skup otkazan zbog procene MUP da učesnicima ne može da se garantuje bezbednost. U ovom trenutku MUP nije želeo da se izjasni da li je skup za 17. oktobar najavljen i odobren. Da napomenem da je u Stajićevu bio regularni zatvor regularne Vojske, u kome su bili smešteni zarobljeni pripadnici paravojnih formacija, što će značiti u prevodu terorističkih jedinica. Ceo zatvor bio je pod kontrolom Crvenog krsta i do sada ne postoje pravno relevantni podaci o eventualnim kršenjima domaćih i međunarodnih propisa. Imajući u vidu da je ulogu domaćina ovoga puta preuzela Nataša Kandić, poznata po tome da je ne interesuju žrtve, već samo da ona dospe do svog cilja, verujemo da se za subotu zaista sprema neka provokacija. Udruženje ratnih vojnih invalida...
Dva minuta. Zahvaljujem. Narodna poslanice, podsećam vas na obavezu da u raspravi i u načelu u pojedinostima govorimo o dnevnom redu. Vaše izlaganje od dva minuta ni na koji način nije imalo ikakve veze sa amandmanom koji ste podneli i koji glasi: ''U članu 14. u stavu 1. reči " u multinacionalnoj operaciji" zamenjuju se rečima "u mirovnoj misiji sa mandatom UN". U istom članu 14. u stavu 2. reči "multinacionalne operacije" zamenjuju se rečima "mirovne misije sa mandatom UN".'' Upozoravam vas da ne kršite Poslovnik i da me ne primoravate na izricanje kaznenih mera, na koje sam obavezna u slučajevima da narodni poslanici zloupotrebljavaju pravo koje imaju u raspravi u pojedinostima. Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podnela narodna poslanica Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković.
U članu 15, kao i u svim prethodnim članovima, treba zameniti reči "u multinacionalnim operacijama" rečima – "u mirovnim misijama sa mandatom UN". Celo pre podne sam potrošila govoreći o namerama predlagača da izlobira za NATO, a takvo opredeljenje dela Vlade Republike Srbije je očekivano i ono za srpsku javnost nije neka naročita novost. Praktično, reč je o istim političkim i društvenim akterima, dakle, delu Vlade Republike Srbije, brojnim nevladinim organizacijama i konkretnim političkim strankama i delovima stranaka koje već godina tiho ili sasvim otvoreno zagovaraju evroatlanske integracije, kao ideju legitimizacije politike sile u Srbiji. U poslednjoj deceniji savremena zapadna politika sile, konkretno, ali i simbolički, kroz niz slučajeva takozvanih humanitarnih vojnih operacija, svoj najupečatljiviji i paradigmatični izraz ima, zapravo, u NATO savezu. Stoga je sasvim prirodna činjenica da se ubedljiva većina građana Srbije opredeljuje i izjašnjava protiv ulaska Srbije u NATO. Rezolucija Narodne skupštine Republike Srbije, o kojoj govorimo celog dana i prethodnog dana, obavezujuća je. Srbija je vojno neutralna država. Svaki pokušaj dovođenja u pitanje ove rezolucije morao bi da poštuje volju naroda, što podrazumeva referendum. Jedino i isključivo slobodno izjašnjavanje građana Srbije na referendumu imalo bi demokratski legitimitet. U tom smislu, u onoj meri u kojoj Srbija pretenduje da bude savremena demokratska država, nijednu važnu ulogu ne može doneti, a da se narod o tome ništa ne pita. To čini minimum demokratije, donju granicu temeljnih principa demokratije. Pozitivni i konstruktivni aspekti demokratije, sa druge strane, podrazumevali bi, mnogo više, javne debate i skupove...
Dva minuta. Zahvaljujem. Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Babić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Babić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovim amandmanom je predviđeno da se u članu 16. reči "multinacionalne operacije" zamenjuju rečima "mirovne operacije". Upravo je to ona suštinska razlika između starog Zakona, po kom su vojnici išli isključivo u mirovne operacije i ovog predloga zakona, po kome će pripadnici Vojske Srbije i Ministarstva unutrašnjih poslova biti upućivani u multinacionalne operacije. Definicija multinacionalnih operacija, ispravite me ako grešim, jeste da su to operacije za uspostavljanje mira, sprečavanje sukoba i otklanjanje posledica međunarodnog terorizma. Međutim, ovako širok dijapazon operacija podrazumeva i borbene operacije, odnosno uspostavljanje mira, što prethodno zakonsko rešenje nije predviđalo. Da li to znači, gospodine ministre, da će pripadnici Vojske Srbije biti upućivani u Avganistan i u Iran? Siguran sam da hoće, jer ste vi, u intervjuu datom 1. oktobra ove godine nedeljniku "Vreme", u istom onom članku na koji se pozvao moj kolega gospodin Božidar Delić, na pitanje novinara: "Da li možemo očekivati da pripadnici Vojske Srbije idu u mirovne misije koje bi uključivale i borbena dejstva, poput onih u Avganistanu", odgovorili: "Ta opcija je daleko". Vi tu opciju ovakvim odgovorom niste isključili, pa vas pitam – koliko daleko: mesec, dva, tri, šest meseci, godinu dana? Mislim da je građanima Srbije ratovanja dosta, da su građani Srbije željni normalnog života, napretka, rada, ne daj bože sukoba na našoj teritoriji, ali ni na jednom kraju sveta, pa vas zbog toga pozivam da prihvatite ovaj amandman.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podnela narodna poslanica Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković.
Malopre sam govorila o tome da pozitivni i konstruktivni aspekti demokratije podrazumevaju javne debate i skupove i različite druge mogućnosti da se čuje taj glas naroda i o drugim mnogo manje presudnim i prelomnim istorijskim odlukama i pitanjima. To je onaj isti smisao o kojem, recimo, Jirgen Habermans insistira na činjenici da ni savremena Evropa nije demokratska. Osnovna stvar je, dakle, da bi se obaveze Srbije, i to obaveze koje podrazumevaju slanje srpskih vojnika na ratna i potencijalno borbena žarišta širom sveta, mnogo uvećale. Stvar nije samo u tome da bi se Srbija time otvoreno najneposrednije i najdirektnije stavila na stranu i učestvovala u dejstvima, čiji politički i moralni karakter jeste, najčešće, krajnje sumnjiv, već da bi se na taj način, što i jeste glavni cilj svih zagovornika pristupanja Srbije NATO paktu, Srbija okrenula protiv Ruske Federacije, svog najvećeg strateškog saveznika i prijatelja države sa kojom Srbija nema nijedno otvoreno pitanje. Ironično je da bi trebalo da budemo bezbedniji uz one koji su u najnovijoj srpskoj istoriji ugrozili našu bezbednost. Stvar čak nije samo u tome da bi se Srbija najneposrednije stavila na stranu i učestvovala u dejstvima čiji je moralni karakter krajnje sumnjiv, već da bi se okrenula i protiv svih drugih mogućih strateških partnera. Ono što zagovornici uključivanja Srbije u NATO često navode jeste da bi uključivanje u NATO povećalo i ukupne demokratske potencijale Srbije. To je samo po sebi besmisleno, zato što je taj argument neodrživ i u celini i u detaljima, i u teoriji i u praksi. Svako ko ima više od dva sata letnjeg pljuska od škole zna da demokratija i sila stoje na opozitnim stranama političkog spektruma i da se međusobno isključuju. Gde ima demokratije …
Zahvaljujem. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Mićo Rogović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mićo Rogović.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Gospodine ministre, kao što vam je objasnio gospodin Delić obrazlažući podnete amandmane na član 1. i član 2. Predloga zakona, suština mirovne operacije nije samo ono što ste vi nama izneli, nego znači i sve ono osim ''učešća u razdvajanju sukobljenih strana i odbrambenim operacijama'', dakle, pružanje humanitarne pomoći u raznim katastrofalnim situacijama i slično. Pri tome, rekli ste da se na snage u multinacionalnim operacijama primenjuju još, osim ovog zakona, propisi o odbrani, civilnoj zaštiti i Vojsci Srbije i zaključeni međunarodni ugovori u oblasti bezbednosti, odbrane i vojne saradnje, kao i propisi kojima se uređuje nadležnost i rad drugih snaga odbrane. Ovo što smo naveli i sve s tim u vezi provlači se kroz sve amandmane Srpske napredne stranke. Tržili smo da se naziv multinacionalnim operacijama zameni ''mirovnim operacijama'', međutim, verovatno će ostati kako je u Predlogu zakona. Nigde, u celom Predlogu ovog zakona, ne možete naći reč ''mirovne misije'' niti ''Organizacija UN'', za koju se plašim da je ona u kontekstu ovog zakona ostala sasvim i zaboravljena Takođe, želim da kažem da smo mi, bez obzira što se pozivamo na ranije učešće i iskustvo pripadnika naših oružanih snaga, Vojske-JNA, koju je nasledila Vojska Srbije, a tada smo živeli pod parolom – živimo kao da će sto godina biti mir, a spremamo se kao da će sutra biti rat, devedesetih godina, mislim na profesionalce, bili zatečeni tim ratom. Sada su opet oni koji imaju ratna učešća, iskustva, zapostavljeni na raznim komandnim, štabnim dužnostima, nemaju prava da napreduju i zbog toga se plašim situacije ko će te pripadnike profesionalaca obučavati.
Na član 17. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković.
Od svih pažljivo praćenih izjava ministra odbrane izvela sam zaključak da je ministar odbrane, to je doduše eksplicitno rekao, on ima jasnu viziju i postoji konačan cilj koji želi da postigne u vezi sa preoblikovanjem naše vojske, ali i Srbije. Ministar je praktično preoblikovanje Srbije postavio kao jednu hiruršku intervenciju na kojoj treba da radi današnja generacija na vlasti, a sebe je predstavio kao hirurga. Ono što ga kvalifikuje kao hirurga jeste pripadnost grupi osoba koje su preuzele svoj deo odgovornosti da bi na kraju ta operacija uspela. Ministar ništa ne može da radi na svoju ruku, nijednog momenta kao ministar odbrane – nisam sebi dao za pravo da sprovodim neku svoju politiku u zadatim okvirima koju su definisali Parlament i Vlada, nastojim da u koordinaciji sa drugim državnim institucijama na najbolji način promovišemo, pre svega, našu zemlju, sistem odbrane, ali i našu privredu, kulturu, kaže. Kao legalista, sa jasnom vizijom, ministar zna da su neophodne aktivne mere koje vode u pravcu ostvarivanja. Prvo što mora da se uradi jeste odvajanje diplomatske borbe za očuvanje KiM od pitanja u vezi sa bezbednošću nealbanskog stanovništva, budući da (citiram) ''ni na koji način ne smemo da dozvolimo da zbog diplomatske borbe građani KiM trpe sankcije. Kada i diplomatska borba bude suspendovana, biće stvoreni uslovi da građani koji su do sada zbog nje bili kažnjavani više ne trpe sankcije. Posle, oni na KiM, koji to budu želeli, moći će privatno i koliko god hoće da ponavljaju – Kosovo je Srbija. Kosovo je Srbija onoliko koliko su građani koji žive na Kosmetu u stanju da to sprovode,'' kaže ministar odbrane. Izvanredno. Diplomatska borba za očuvanje KiM transformisana je tako iz obaveze države u privatnu stvar pojedinaca, a Srbija kao uređena država ne može više intervenisati u procesu zakonito sprovedene privatizacije …
Dva minuta. Zahvaljujem. Narodna poslanice, upozoreni ste jednom da smo svi u obavezi da govorimo o tački dnevnog reda ili smo pomešali koji je amandman u pitanju ili vi uporno kršite odredbe Poslovnika. Upozoravam vas drugi put da se to ne čini. Svi mi moramo da poštujemo odredbu da se govori o dnevnom redu. Sledeći put ako želite da zloupotrebite pravo rasprave u pojedinostima i da ne govorite o dnevnom redu, nego o slobodnoj temi, onda ću biti prinuđena da vam izreknem meru kazne propisanu Poslovnikom. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Delić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Božidar Delić.
Uvažena predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, u zakonu na više mesta vršili smo, da kažem, i neke jezičke intervencije. Tako i u članu 17. stavu 4. gde smo kada ministar podnosi izveštaj, o kome se govori ovde u članu 17, stoji u zakonu formulacija „predlaže“. Naš stav je da je ipak ministar odgovoran, da njegovo ministarstvo radi taj izveštaj i da je on na kraju krajeva dužan da ga ''podnese'' Vladi. U stavu 6. se govori o tome da Vlada Narodnoj skupštini, znači, ne predlaže, već ''podnosi'' izveštaj. Smatrali smo da je to neka bolja jezička odrednica, jer mi znamo da taj izveštaj usvaja Vlada, ali odgovornost ministra prema Vladi, prema Vojsci itd, takva je da on ipak treba da podnese izveštaj, a ne samo da ga predlaže, jer ako se nešto predlaže, to mi nekako podrazumeva neki niži nivo odgovornosti. Hvala.
Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
Zaista smatram da je ovaj amandman prijateljski i da nije politizovan ni na koji način, zato želim da vam odgovorim. Vlada kao takva predlaže zakon, a mi ga podnosimo u svojstvu Nacrta Vladi. Lingvistički, sada, verujte mi, teško je objasniti, ali Vlada je ta koja predlaže Parlamentu, a mi podnosimo Vladi, dakle, i Nacrt zakona smo podneli Vladi. Vlada ga je usvojila i takav u formi predloga poslala u Skupštinu. To je jedina stvar koja ima logiku. Verujte mi, i to što vi pričate za mene je prihvatljivo, ali, naprosto, kažu da nije pravno podobno.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Božidar Delić.
Gospodine ministre, upravo to što ste vi sada rekli, apsolutno se sa vama slažem. Vi ste rekli da predlažete, da Vlada predlaže ovde, a vi predlažete ... (Ministar Dragan Šutanovac, s mesta: A mi podnosimo Vladi.) To je to, gospodine ministre, što sam ja tražio. Tačno tako. Slažem se, tačno tako,kako ste vi rekli.
Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Oto Kišmarton. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podnela narodna poslanica Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković.
Dozvoljeno mi je, znači, da kažem sledeće – u članu 18. reči "multinacionalne operacije" zamenjuju se rečima "mirovnih misija sa mandatom UN". E, sada nešto da vam osvežim pamćenje: ''U skladu sa Rezolucijom Narodne skupštine Republike Srbije o zaštiti suvereniteta, teritorijalnog integriteta i ustavnog poretka Republike Srbije, usvojene na Sedmoj sednici Drugog redovnog zasedanja u 2007. godini, održanoj 26. decembra 2007. doneta je Odluka o vojnoj neutralnosti Republike Srbije u odnosu na postojeće vojne saveze (videti tačku 6. navedene Rezolucije).'' Mislim da je ministar zapamtio pa zato ide. ''Pojam multinacionalnih operacija implicitno podrazumeva uvođenje Srbije u neki vojno-politički blok, pre svega,'' drag vam, ''NATO, gde su pripadnici naše vojske i drugih snaga odbrane upućeni da se bore za interese određenih država ili regionalnih organizacija. Iz tog razloga smatram da je termin multinacionalne operacije neophodno zameniti terminom mirovne misije. Budući da postoje operacije za nametanje mira i operacije za očuvanje mira, važno je dodati da se radi o učešću Vojske Srbije u mirovnim misijama za očuvanje mira. Naime, operacije za nametanje mira su borbene operacije. Kako Republika Srbija kao osnovno opredeljenje političke nacionalne bezbednosti ima privrženost poštovanju obaveza, koje proističu iz Povelje UN, važno je naglasiti da se radi o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u mirovnim misijama sa mandatom UN.'' Gospođo Čomić, je li to u redu?
Na naziv Glave iznad člana 19. amandman je podneo narodni poslanik Saša Maksimović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naziv Glave iznad člana 19. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković.
Pre nego što konačno zamuknem, pročitaću ponovo obrazloženje ovog amandmana. Nemojte misliti da je ovo ponovljeni snimak, ponovo ću čitati ono što mi je gospođa potpredsednica dozvolila, to je ono što piše u samom amandmanu. Sve van toga mogu da vam kažem kod kuće, na ulici, na nekim drugim mestima, u poslaničkoj kancelariji, ako je ikad dobijem itd. Dakle: ''Naziv Glave III. iznad člana 19. menja se i glasi: Posebna prava i obaveza učesnika u mirovnim misijama sa mandatom UN.U skladu sa Rezolucijom Narodne skupštine republike Srbije o zaštiti suvereniteta, teritorijalnog integriteta i ustavnog poretka Republike Srbije, usvojene na Sedmoj sednici Drugog redovnog zasedanja u 2007. godini, održane 26. decembra 2007. godine, doneta je Odluka o vojnoj neutralnosti Republike Srbije u odnosu na postojeće vojne saveze (videti tačku 6. navedene Rezolucije). Pojam multinacionalnih operacija implicitno podrazumeva uvođenje Srbije u neki vojno-politički blok, pre svega,'' tako vam drag, ''NATO, gde su pripadnici naše vojske i drugih snaga odbrane upućeni da se bore za interese određenih država ili regionalnih organizacija. Iz tog razloga smatram da je termin multinacionalne operacije neophodno zameniti terminom mirovne misije. Budući da postoje operacije za nametanje mira i operacije za očuvanje mira, važno je dodati da se radi o učešću Vojske Srbijemirovnim misijama za očuvanje mira. Naime, operacije za nametanje mira su borbene operacije. Kako Republika Srbija ima osnovno opredeljenje političke nacionalne bezbednosti privrženost poštovanju obaveza koje proističu iz Povelje UN, važno je naglasiti da se radi o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u mirovnim misijama sa mandatom UN.'' Ko kaže da ponavljanje nije majka znanja?
Dva minuta, zahvaljujem. Na član 19. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Miladinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podnela narodni poslanik Jelena Budimirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, dužan sam da u ime SRS pre svega iznesem jedan principijelni stav i on se oslanja na jednu rečenicu koju je u prepodnevnoj raspravi izneo ministar Dragan Šutanovac, kada je rekao da se u ovoj sali svi zalažemo za evropske integracije, ali da one podrazumevaju određene žrtve i izazove. Što se tiče SRS, evropske integracije neće biti prihvatljive sve dok podrazumevaju ovakve žrtve i ovakve izazove. Dok god se ti izazovi budu pretakali u zakonske projekte kakav je ovaj danas, kakvi su bili i svi oni o kojima smo raspravljali prethodna dva-tri dana, taj proces evropskih integracija neće biti prihvatljiv za SRS. Što se tiče amandmana koji sam podneo na ovaj predlog zakona, on se odnosi na član 20. On reguliše izbor pripadnika Vojske Srbije i drugih snaga odbrane za obuku i učešće u multinacionalnim operacijama, predložio sam, pored predloženog, da se vrši u skladu sa Godišnjim planom. Ako vidite obrazloženje kojim ste odbili, zaista mislim da je tanko i mogli ste da prihvatite ovo. Osvrnuvši se na član 7, pretpostavljam da ništa što definiše taj godišnji plan nije zaobiđeno i u svemu ovome i mislim da upravo naš amandman ima uporište u onome što piše u čl. 7, 8, 10. ovog zakona. Naravno, nismo mi insistirali na ovom godišnjem planu zato što smatramo ili očekujemo da će on biti nešto posebno dobro, ali mislim da je jedina pozitivna stvar u celoj toj priči činjenica da će biti donet u jednoj skupštinskoj raspravi. Smatramo da će biti donet u raspravi u kojoj ćemo pokušati javnosti srpskoj da prezentujemo šta radite, kako radite...
Dva minuta, zahvaljujem. Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Igor Bečić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Član 22. se odnosi na vreme koliko mogu biti angažovani pripadnici oružanih snaga Republike Srbije u inostranstvu u okviru nekih snaga koje uspostavljaju mir i održavaju mir ili ovo što je prošireno na humanitarne i druge aktivnosti. Osnovna poenta je ne samo ograničenje na godinu dana, mislim da je osnovna poenta ovog amandmana da skrene pažnju na dva pojma: multinacionalne znači višenacionalne, oružane snage različitih država. Znači da nikada Srbija ne ide sama sa svojom vojskom u inostranstvo i to je dobro rešenje. Njeno angažovanje u suštini zavisi pre svega od odluka saveta bezbednosti, kao jedinog legitimnog organa koji odlučuje o tome da li je ugrožen mir, da li treba da se uspostavi ili treba da se održi i zašto je potrebna intervencija međunarodne zajednice. U celoj ovoj varijanti multinacionalnih snaga reč ''nacionalna'' treba samo da opredmeti i da oživi i da stavi do značaja ono na čemu su zasnovane UN, a to je suverenost država članica UN. Možda ovaj amandman i nije dobar poligon za demonstraciju nekih drugih političkih stavova koje smo imali prilike jutros da čujemo, ali stvarno moramo da vodimo računa da jedini ovlašćeni državni organ koji odlučuje o upućivanju jeste Narodna skupština. Sve drugo van toga u ovom zakonu je potpuno nepotrebno. Zašto nepotrebno? Ne postoji nikakva specijalna priprema za naše pripadnike koji učestvuju u mirovnim operacijama od onih koje oni već imaju u našim oružanim snagama, jer kad bi postojala neka drugačija specifična priprema onda bi to značilo da mi negiramo međunarodno ratno pravo i sve ono što se u teoriji zove ''belo''.
Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Delić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Predrag Mijatović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Čolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Mašić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Babić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Babić.
Hvala. Dame i gospodno narodni poslanici, ovim amandmanom se predviđa zamena reči "promoviše" u "jača ugled Republike Srbije". Smatram ako se koristi reč "promoviše", da se misli na robnu marku, da u promocijama učestvuju marketinške kuće i manekenke i da se promovišu već stvorene vrednosti. Mislim da naša država tek treba da stiče i poboljšava svoj ugled, pa je zbog toga izraz ''jačati'' adekvatniji u ovom predlogu zakona. Sa druge strane, ako govorimo o neophodnosti da se u predlogu zakona napravi suštinski otklon i u celom tekstu reči "multinacionalne operacije", zamene rečima "mirovne operacije", ne možemo a da se ne dotaknemo finansijskih sredstava neophodnih za obavljanje tih operacija. Naime, prema ovom predlogu zakona, troškovi pripreme, učešća i povratka Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim snagama, kao i obaveze drugih pravnih lica u pružanju materijalne pomoći u vezi sa realizacijom tih operacija finansiraju se iz budžeta Republike Srbije, što je definisano članovima 37. i 38. ovog predloga zakona. Imate li projekciju koliko će takve, veoma opasne, multinacionalne operacije da koštaju građane Srbije na godišnjem nivou? Mislim da je Srbija u vreme svetske ekonomske krize za koju Vlada Republike Srbije, nažalost, nema nikakav drugi odgovor, osim novih zaduživanja, nema ni novih finansijskih sredstava za razbacivanje. Zar ne mislite da se ta sredstva mogu potrošiti za nabavku vojne opreme, transportnih sredstava ili za regulisanje stambenih i socijalnih pripadnika Vojske Srbije? Ponovo ću se pozvati na vaš intervju dat 1. oktobra ove godine, kada ste na pitanje kakvo je stanje vojnog parka Vojske Srbije i sredstava veze koje su potrebne, rekli, najkraće – sve nam je potrebno. Zar ne mislite da je potrebno ulagati u poboljšanje stanja voznog parka i sredstava veze nego ići po svetu i rizikovati život? Koristeći težak materijalni položaj pripadnika ... [[Isključen mikrofon.]]
Dva minuta. Zahvaljujem. Na član 27. amandman je podnela narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Mićo Rogović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mićo Rogović.
Da ne bi ispala ona priča da je razlog donošenja ovog zakona za ''šaku dolara'', pozvaću se samo na prethodni amandman koji je podnela moja koleginica gospođa Jorgovanka Tabaković, na tačku 4), pa vas pitam, gospodine ministre, koji su ovo troškovi u slučaju ''samovoljnog prekida angažovanja''? Znate da je mnogo ljudi i u bivšim ratovima pokušalo i dobrovoljno otišlo, a kada su nastala ratna dejstva, nisu mogli da izdrže te situacije. Odakle znate da će jedan profesionalac moći da izdrži razna ratna učešća u multinacionalnim operacijama – da li to znači karta za povratak i karta za odlazak novog profesionalnog pripadnika Vojske Srbije? U tački 5) govori se o tome da pripadnici Vojske Srbije i drugih snaga odbrane koji su upućeni u multinacionalne operacije podležu disciplinskoj, prekršajnoj i krivičnoj odgovornosti, pa predlažemo da se doda i ''materijalnoj odgovornosti''. U nastavku, u sledećem stavu, iza tačke 5, govori se o materijalnim sredstvima koja se koriste u mirovnim i humanitarnim operacijama, a to je u skladu sa Zakonom o Vojsci i Zakonom o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi. Dakle, ako podležu disciplinskoj, prekršajnoj i krivičnoj odgovornosti trebalo bi da podležu i materijalnoj odgovornosti. Zahvaljujem.
Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Vučeta Tošković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Stefan Zankov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić.
Članom 28. uređuje se način zaštite učesnika u ''multi'' operacijama i to kako u pogledu pružanja pravne pomoći, osiguranja, mirovanja radnog odnosa, tako i naknade štete. Tražili smo da u pogledu mirovanja radnog odnosa primenjuju se odredbe Zakona o radu. Gospodine ministre, ostala je jedna nejasnoća u pogledu jedne stvari, ne toliko radi vas i mene, pa bih zarad javnosti, zarad građana Srbije, da to razrešimo. Naime, kada niste prihvatili jedan moj amandman, rekao sam da će poljoprivredni proizvođači doći u situaciju da moraju u upravnim sporom ostvarivati svoje interese. Rekli ste da to nigde ne piše i da zbog toga treba da se izvinim tim ljudima. Međutim, u obrazloženju Vlade piše – ''Amandman se ne prihvata zato što postojeća odredba daje mogućnost da se utvrdi činjenično stanje u upravnom postupku.'' To sam i rekao, gospodine ministre, i tu postoje samo dve varijante, jedna je da prihvatite taj amandman, druga je da se izvinite tim poljoprivrednim proizvođačima. Što se ovoga tiče, postavlja se pitanje opravdanosti ovakvih multinacionalnih operacija, ako zanemarimo na trenutak sve one političke geostrategijske, savremene i druge razloge, uzmimo samo one ekonomske, dakle, prema građanima Srbije koji su u bedi i siromaštvu, a vi bi još da ih terate da idu i da učestvuju u ratnim operacijama u Iraku i Avganistanu – lako je svima sa punim stomacima, što se kaže, ''post hvaliti'', ali treba misliti i na građane Srbije. Hvala.
Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Da.)
Gospodine ministre, vrlo sam iznenađen da od onoliko amandmana koje sam podneo nijedan niste usvojili, a da jeste videli biste koliko bi vam zakoni koje ste doneli bili daleko bolji. Ovo je najadekvatniji amandman za ovaj član. Amandman glasi: "Član 29. se briše". Hajde malo da analiziramo član 29. zajedno. "Pripadnicima Vojske Srbije i drugih snaga odbrane za vreme učešća u multinacionalnoj operaciji zabranjeno je: 1) obavljanje privrednih i drugih uslužnih delatnosti u inostranstvu, osim onih koje se odnose na logističku podršku zajedničkih snaga". Zamislite lekara, hirurga, koga ste poslali tamo, i pored baze gde su naši neko doživi saobraćajnu nesreću, on neće smeti da ga operiše jer ovim je zabranjeno. Dalje, ''2) svako mešanje u unutrašnje poslove zemlje domaćina iznad odobrenog mandata misije''; i tako dalje. Pa, zar nije sam odlazak tamo mešanje u unutrašnje stvari? Da li nije mešanje u unutrašnje stvari Iraka ovo što već desetak i više godina multinacionalne snage NATO sprovode u Iraku? Da li ovo u Avganistanu nije mešanje u unutrašnje stvari Avganistana? "3) samovoljno napuštanje ili prekidanje misije bez saglasnosti nadležnih organa". To znači da kada neko ode, pa tamo shvati šta ste uradili i hoće da prekine, ne može, mora da odsluži onoliko koliko ste ga poslali. "4) svako drugo delovanje izvan mandata misije". Ono što je najvažnije, gospodine ministre, gde su sankcije za ove koji će prekršiti ovo vaše sveto pismo u članu 29? Kako će biti sankcionisan lekar koji je operisao? Da li ćete ga strpati u zatvor? Kako će biti sankcionisan onaj ko se meša u unutrašnje stvari? Pa, čim uđe u avion i krene tamo on već trebada bude sankcionisan.
Dva minuta. Zahvaljujem. Na član 29. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Mladenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman je podnela narodni poslanik Jelena Budimirović. Da li neko želi reč? (Da.)
Ovo je još jedan u nizu amandmana koji je podnela Poslanička grupa Napred Srbijo, kojim je predložila da se termin "multinacionalne operacije" zameni rečima "mirovne operacije", a radi preciznijeg definisanja termina, zbog toga što multinacionalne operacije obuhvataju, pored humanitarnih i borbene operacije, operacije nametanja mira i iste je potrebno zameniti rečima "mirovne operacije". Podsetila bih vas, gospodine ministre, molim za malo pažnje, na jedan intervjuu koji ste dali 1. oktobra 2009. godine listu „Vreme“ (citiraću deo intervjua): „Praktično, sve zemlje sveta koje žele da ostvare međunarodni uticaj, uzimaju učešća u mirovnim operacijama. Smatram da je to za Vojsku Srbije. U budućnosti, želja mi je da se od globalnih izazova, rizika i pretnji štitimo van granica naše zemlje. To jeste savremeni sistem odbrane, sistem kakav primenjuju sve zemlje Evropske unije, kojoj svi težimo. Podsetio bih da je još sedamdesetih godina ta aktivnost tadašnju Jugoslaviju izdvajala od drugih zemalja u regionu. Imali smo više desetina hiljada pripadnika tadašnje JNA koji su bili u mirovnim misijama u kriznim područjima“. Iz ovoga se jasno vidi da je vaš stav pre 15 dana bio isti kao i stav Srpske napredne stranke, pa me zanima šta vas je nateralo da promenite stav, jer vi u ovom intervjuu govorite o mirovnim a ne o multinacionalnim operacijama? Hvala.
Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Milan Knežević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Knežević.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne znam po koji put treba da obrazlažemo termin i potrebu zamene izraza „multinacionalne operacije“ terminom „mirovne operacije“. Ne samo što je naš poslanički klub Napred Srbijo podneo veliki broj amandmana sa predlogom da se zameni ovaj izraz, nego i poslanici drugih poslaničkih klubova su isto uradili. Ponavljati argumentacije koje su ovde izrečene u detalje, od strane svih poslanika, mislim da je suvišno i gledaoci su to danas slušali. U suštini, mnogo je primerenije i nedvosmislenije koristiti jasniji izraz – mirovne operacije, zato što one jasno daju kakav je cilj učešća naše vojske u angažovanju van naše zemlje. Multinacionalne operacije, da ne ponavljam obrazloženje, i prethodno tumačenje moje koleginice, nije potpuno jasno i dvosmisleno je. Izbrojao sam ovde – više od 50 amandmana je napisano, podneto, vezano za promenu terminologije. Međutim, svi su odbijeni i svi su odbijeni sa istim obrazloženjem – pozivanjem na odbijeni amandman pod rednim brojem 1. Da ne čitamo i da ne pominjemo argumentacije da su zemlje zapadne alijanse, Amerika, ne samo što imaju sofisticirano oružje, nego poslednjih godina imaju i sofisticirani rečnik, tako da izraze rat, ratna dejstva, itd, oni više i ne upotrebljavaju. Sve njihove angažmane multinacionalnog tipa zovu kampanjama, operacijama očuvanja i nametanja mira, tako da praktično i oni izbegavaju taj izraz.
Dva minuta je isteklo. Zahvaljujem. Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Mileta Poskurica. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica.
Hvala, u amandmanu na član 33. i dalje se govori o potrebi promene termina multinacionalne u mirovne, a suština samog člana je način obavljanja službe, u skladu sa, kako tu stoji, ''propisima''. Tu ne bi bio problem, vezano za ovo što mi menjamo i želimo, zato što mislimo da je u skladu sa mandatom, možda, način funkcionisanja i rada službe, i Vojske i pridruženih jedinica. Kad retrogradno pogledamo sve članove koje smo prošli, očigledno je da je ova promena jako bitna. Onda jeste tipska, ali bi donela kvalitativne promene. Već u članu 2. vi imate mogućnost da možemo da vidimo da će Vojska biti angažovana ili kao mirotvoračka ili kao neko ko će već stvoreni mir čuvati. To bitno razlikuje od one potrebe što se u članu 3. već mora rešiti, a tu je i pitanje javnosti angažovanja vojnih snaga. Dakle, u članu 3. u stavu 1. i tački 3) vidimo da se u javnosti objektivno mora predstaviti. Ako zaista neko kreće pod opštim imenom, nadređenim pojmom – multinacionalne operacije, zašto se ne bi znalo da je to jedna mirovna operacija, podrazumevajućeg karaktera i tako da bude napisano? Dalje, u tačka 4) poštovanje ugovornih obaveza u pogledu procene bezbednosnih rizika – zašto je to bitno?Nisu isti bezbednosni rizici i nije isto ponašanje i uputstvo za ponašanje onih koji sa oružjem kreiraju i stvaraju mir i učestvuju gotovo u ratnim dejstvima od onih koji po strani čuvaju taj mir i rade u mnogo ležernijim uslovima. Uostalom, u regionu je bilo takvih situacija, što smo mogli da vidimo, kao i razlike između pigs keeping i pigs making. Što se tiče narednih članova u kojima je opet nedvosmisleno ovo povezano, recimo, u vezi sa Godišnjim planom. U Godišnjem planu se traži tačno ime operacije, svrha, cilj. Ako je to mirotvorna, što se tako ne bi i zvala? Zaista mislimo da je ta promena, koja je konsekutivna u svim članovima i ne bi ništa koštala, jer bi promena suštine zakona bila od koristi, inače promena jednog člana, da ne gajimo iluzije, ne bi značilo ništa.
Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Mićo Rogović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Gojko Radić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podnela narodna poslanica Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Čolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naziv Glave iznad člana 37. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naziv Glave iznad člana 37. amandman je podnela narodna poslanica Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Saša Maksimović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Zoran Ostojić, Vesna Pešić, Nebojša Ranđelović i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Hvala lepo. Dakle, kako se vladajuća oligarhija oslanja na saradnju i pristupanje NATO paktu, kao navodno jedinom zaštitniku odbrane Republike Srbije, dobro je da građani Srbije čuju, a to upravo iz ove Glave IV. i čl. 37. i 38. na koji sam ja uložila amandman, mogu da vide koliko će to nas da košta. Dakle, troškovi idu na račun budžeta: troškovi pripreme, učešća, povratka pripadnika Vojske Srbije i drugih snaga odbrane iz multinacionalnih operacija, kao i obaveze drugih pravnih lica u pružanju materijalne pomoći u vezi sa realizacijom humanitarnih operacija, finansiraju se iz budžeta Republike Srbije. Koliko smo mi bogata država, koliko mi imamo para za ovo, jer nam kažu neki stručnjaci da od Nove godine nećemo imati para u budžetu ni za penzije, neka sami građani prosude, a vama za razmišljanje da li ovako nešto i ove troškove možete da projektujete uopšte u nekom od sledećih naših budžeta, imajući u vidu i našu prezaduženost? Ali, evo, da vidimo za šta mi sve treba da damo pare. Mi moramo sami da obezbedimo i nabavimo tehniku i opremu. Moramo da platimo naknade u skladu sa važećim propisima onima koji učestvuju u tim multinacionalnim operacijama. Troškove putovanja, odlaska i povratka u zemlju, takođe. Zatim, popravku i održavanje tehnike, troškove osiguranja svih učesnika, sanitarno obezbeđenje, troškove lečenja u inostranstvu i zemlji i troškove naknade štete. Dalje, naknadu štete trećim licima za štetu učinjenu tokom izvođenja multinacionalne operacije, ukupne troškove nabavke, posmrtne opreme, organizaciju sahrane lica koje je izgubilo život u multinacionalnoj operaciji, pripremu službenih dokumenata….
Dva minuta. Zahvaljujem. Na član 39. amandman je podneo narodni poslanik Mićo Rogović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Predrag Mijatović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Babić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 41. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Narodni poslanik Vjerica Radeta predlaže da se u članu 41. stavu 2. kaže ovako – ''Zahtevi za ostvarivanje prava i obaveza učesnika upućenih u multinacionalne operacije do dana stupanja na snagu ovog zakona za koji nije doneta odluka nadležnog organa, rešavaće se u skladu sa propisima po kojima su stečena'', a predlog Vlade je da može, ''a ako je to za njih povoljnije, po odredbama ovog zakona''. U obrazloženju zašto se amandman ne prihvata Vlada kaže – iz razloga što se predloženim rešenjem uređuje ravnopravnost u ostvarivanju prava, obaveza i odgovornosti svih učesnika u multinacionalnim operacijama, danom stupanja na snagu ovog zakona. Ovo obrazloženje je apsolutno prihvatljivo i kada bi ovakvo rešenje bilo u zakonu, mi svakako ne bismo imali primedbu na takvo rešenje, jer svakako zakon treba da se primenjuje i na one koji su ranije stekli ovo pravo ako je za njih povoljnije, ali da bi se ti uslovi stekli onda bi ovaj član 41. stav 2. morao da bude upodobljen članu 197. Ustava Republike Srbije i članu 146. stavu 3. Poslovnika Narodne skupštine. A da biste razumeli o čemu govorim, podsetiću da član 197. govori o zabrani povratnog dejstva zakona i drugih opštih akata, a ovo je, to pravnici znaju, upravo povratno dejstvo i Ustav dozvoljava da je to moguće – ''Izuzetno, samo pojedine odredbe zakona mogu imati povratno dejstvo, ako to nalaže opšti interes utvrđen pri donošenju zakona.'' I to naravno nije sporno, ali je, takođe, neophodno da Predlog bude u skladu sa članom 146. Poslovnika, koji kaže da, kada zakon sadrži ovakve odredbe da to mora Narodna skupština…
Vreme. Zahvaljujem. Na član 42. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Da li neko želi reč? Vlada je prihvatila ovaj amandman, ali s obzirom na to da nije matični odbor, o njemu će se u danu za glasanje Narodna skupština izjašnjavati. Na član 43. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Delić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Božidar Delić.
Uvažena predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, očigledno da Vlada koja je dala svoje obrazloženje nije shvatila suštinu našeg amandmana. Ovim amandmanom mi smo intervenisali zbog toga što se u članu 43. stavu 2. određene ingerencije Skupštine, koje su inače predviđene u osnovnom zakonu, to je Zakon o odbrani, brišu ovim zakonom, koji je ipak izvedeni zakon. Pravno je to moguće, gospodine ministre, ali nije baš uobičajeno. Pogotovo, gospodine ministre, što mi na istoj ovoj sednici glasamo za Izmene Zakona o odbrani. Pa, zašto te izmene nisu bile u Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o odbrani. Ako baš hoćemo da idemo u detalje, potpuno ne odgovara obrazloženje koje je dala Vlada. Čak i kada bude ovo prihvaćeno i tada neće ovo obrazloženje važiti, jer u obrazloženju se kaže da ''Narodna skupština isključivo odlučuje o upotrebi Vojske Srbije van granica Republike Srbije, a ne i drugih snaga odbrane.'' Znam, gospodine ministre, da se vi ne možete složiti sa ovim što piše u obrazloženju, takođe, i niko u ovoj skupštini. I ako unesete ovu izmenu i tada će Narodna skupština odlučivati, ne samo o Vojsci nego i o svim drugim snagama odbrane. Naša intervencija je bila u tom smislu da ne dozvolimo da se u ovoj skupštini zakonima, da kažem, izvedenim iz osnovnih zakona menjaju osnovni zakoni, a u obe ove izmene radi se o ingerencijama koje ima ova skupština. Zato smo predložili brisanje. Apsolutno je nepotrebno da se brišu te dve tačke u čl. 9. i 12. Obrazloženje – da se u ovom zakonu preciziraju stvari, jeste u redu, ali ako postoji Godišnji plan njega odobrava Skupština. Znači, ona i dalje odlučuje o svemu, to što ste vi na kraju krajeva i rekli. Tako da ja mislim da ovo obrazloženje nije u redu.
Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima da li predstavnik predlagača želi da završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O VOJNOBEZBEDNOSNOJ AGENCIJI I VOJNOOBAVEŠTAJNOJ AGENCIJI ( pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Vladan Batić, Božidar Delić, Mićo Rogović, Veroljub Arsić, Stefan Zankov, Zoran Antić, Zoran Babić, Saša Maksimović, Oto Kišmarton, Mileta Poskurica, Jelena Budimirović, Milan Knežević, Miroslav Markićević, Čedomir Jovanović, Nenad Milić, Zoran Ostojić, Vesna Pešić, Ivan Andrić, Kenan Hajdarević, Aleksandar Martinović, Boris Aleksić, Dejan Mirović, Dragan Stevanović, Sreto Perić, Mirko Munjić, Ljubiša Petković, Milan Avramović, Petar Jojić, Dragan Šormaz, Jovan Palalić, Miloš Aligrudić, Miroslav Petković i Zoran Nikolić. Primili ste mišljenje Vlade o amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pre nego što pročitam ko je podnosilac amandmana na član 2. da podsetim narodne poslanike o vremenu koje je preostalo predsednicima, odnosno ovlašćenim predstavnicima ili poslaničkim grupama: Partija Ujedinjenih penzionera Srbije – ukupno vreme za predsednika i pet minuta za Poslaničku grupu; Poslanička grupa manjina – ukupno vreme; Poslanička grupa Nova Srbija je iskoristila i vreme za ovlašćenog predstavnika i vreme Poslaničke grupe; Liberalno demokratska partija – četiri minuta za ovlašćenog predstavnika, četiri minuta i 25 sekundi za Poslaničku grupu; Socijalistička partija Srbije – Jedinstvena Srbija – ukupno vreme za ovlašćenog predstavnika i za Poslaničku grupu; Poslanička grupa Napred Srbijo – vreme za ovlašćenog predstavnika tri minuta i 30 sekundi, iskorišćeno vreme Poslaničke grupe; Poslanička grupa Demokratska stranka Srbije-Vojislav Koštunica – 30 sekundi za ovlašćenog predstavnika i šest minuta i 40 sekundi za Poslaničku grupu; Poslanička grupa G17 plus – ukupno vreme i za predstavnika i za grupu; Poslanička grupa Srpske radikalne stranke –ovlašćeni predstavnik sedam minuta i 30 sekundi, iskorišćeno vreme Poslaničke grupe i Poslanička grupa Za evropsku Srbiju – ukupno vreme za predsednika i 89 minuta za Poslaničku grupu. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, Vlada je htela, navodno, ovim predlogom zakona da se stvori jedinstven sistem organa i službi koji se bave obaveštajnim i kontraobaveštajnim radom u Republici Srbiji, ali taj jedinstveni sistem nije uspostavljen iz jednog jedinog razloga. Godine 2002. donet je Zakon o Bezbednosno informativnoj agenciji i ta agencija je definisana kao posebna organizacija, samostalna, nije u sastavu nijednog ministarstva. Ove godine Vlada nam predlaže zakon o Vojnobezbednosnoj agenciji i Vojnoobaveštajnoj agenciji, ali se oni ne definišu kao posebne organizacije, nego kao organi uprave u sastavu Ministarstva odbrane. Sada se postavlja pitanje kakav je to jedinstven sistem službi gde je BIA definisana kao posebna organizacija van bilo kakvog ministarstva, VBA i VOA su definisane kao organi uprave u sastavu Ministarstva odbrane. Dakle, ako zaista Vlada namerava da stvori jedinstven sistem, mora da prihvati naš amandman i da BIA, VBO i VOA imaju jedinstvenu pravnu prirodu, dakle, neka budu posebne organizacije, što je i logično, što je u skladu sa Zakonom o državnoj upravi, vanMinistarstva odbrane. Sve ostalo vodi potpunoj dezintegraciji sistema obaveštajnih i kontraobaveštajnih službi u Republici Srbiji. [[Aplauz.]]
I dodatno obaveštenje za obrazlaganje amandmana u vremenu od dva minuta za svakog podnosioca amandmana –preostalo je još 84 minuta. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Boris Aleksić.
Hvala, gospođo Čomić. Podneo sam amandman na član 3. stav 5, o stav 5. u Predlogu glasi – ''U svom radu VBA i VOA su politički i ideološki interesno neutralne.'' A u našem amandmanu stav 5. glasi ovako – ''U svom radu VBA i VOA su nezavisne i slobodne od formalnih i neformalnih uticaja bilo koje političke partije u Republici Srbiji i inostranstvu.'' Vidite šta je ovde problem. Ako kažemo da su one neutralne i nezavisne od bilo kog ideološkog koncepta, u redu je ako je u pitanju stranačka ideologija. Međutim, patriotizam je, takođe, ideologija. Ministar je prošli put izašao i govorio da je partija nešto drugo, drugačije od nacije itd. U osnovi reči patriotizam jeste grčka reč – patris, koja znači otac. Ako prevodite to na engleski jezik biće "fadrlend". Dakle, patrija otadžbina naših očeva. Nemojte to da smetnete sa uma. Pripadnici VBA i VOA moraju da imaju razvijenu patriotsku svest, da se ne bi desilo ovo, gospodine ministre, pogledajte šta rade članice Vlade Republike Srbije. Na jednom propagandnom materijalu kojim promovišu NATO pakt, one su na srpski grb stavili zvezdu NATO pakta, izbacili su krst, zadržali su četiri ocila, stavili su zvezdu NATO pakta. To je ta ideologija u koju nas vodi Vlada Republike Srbije. To je odricanje od naših tradicionalnih vrednosti. Mislim da bi i Srpska pravoslavna crkva trebalo da se izjasni po ovom pitanju. Ovo je svojevrsno promocija paganizma, da vi izbacujete tradicionalni srpski simbol – krst, ubacujete zvezdu NATO pakta, zadržavate četiri ocila i vodite nas u Evropu, vodite nas u NATO pakt. Zbog ovoga treba da vas bude sramota! [[Aplauz.]]
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović.
Dame i gospodo narodni poslanici, naš amandman je podnet u sklopu i drugih amandmana koje smo podneli na prethodne zakone, i ima za cilj da napravi razliku između te politike koja nas vodi NATO paktu i politike koja nas vodi ka neutralnosti. U tom smislu, poklanjamo pažnju i ukazujemo na taj odnos prema znakovima i simbolima Vojske Srbije. Kao što znamo, ti znakovi i simboli su sada usaglašeni sa onima na Zapadu, tačnije sa NATO paktom. Mislimo da to nije dobro, da je to ishitreno. Ne vređamo nikoga i tvrdimo da se ne iznose argumenti u vezi priključenja NATO paktu, ali ne treba ni izvlačiti iz konteksta. Na primer, Grčka kao članica NATO pakta, navodno, zbog toga je imala samo beneficije u ekonomskom smislu, to nije tačno. Jer je Grčka imala beneficije od strane Evropske zajednice, a ne od NATO pakta. Što se tiče NATO pakta, 1974. godine, kao što znate, Grčka je bila u NATO paktu, pa je ipak Turska izvršila invaziju na severni Kipar i proterala 200 hiljada Grka. Od tada je prošlo oko četiri decenije i ništa se nije promenilo. U tom smislu to može biti pouka za našu sadašnju vlast. [[Aplauz.]]
Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Delić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Dragan Šormaz, Jovan Palalić, Miloš Aligrudić, Miroslav Petković i Zoran Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Mićo Rogović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovim amandmanom SRS je predložila da se reč ''ekstremizam'' briše iz ovog člana i svoju nameru temeljimo na činjenici da nam iskustvo govori da je danas ekstremizam u Srbiji, pre svega, jedna politička i ideološka kategorija, a ne, da kažem, kategorija bezbednosnog i obaveštajnog karaktera. Nažalost, to je tako. Pokušaću da kroz jedan vrlo konkretan primer iz dela Srbije iz kog dolazim to predstavim. Naime, dolazim iz Pčinjskog okruga, a ne iz ''preševske doline'', kako to neki vole da kažu, u kom su prisutna dva oblika ekstremizma. Iako su prisutni ne vidi se da država reaguje u tom smislu i u tom kontekstu i ova služba o kojoj je reč, o kojoj govorimo danas, kroz ovu tačku dnevnog reda, ali i neke druge bezbednosne službe, koje se bave ustavnim poretkom Republike Srbije. Prvi ekstremizam jeste šiptarski, koji gotovo da deluje kroz zvanične državne institucije u opštinama Preševo i Bujanovac, kroz lokalne organe samouprave, a drugi, koji se odskora javio, gospodo iz Vlade, pojavio se na teritorije opštine Bosilegrad. On dolazi iz jedne države, istina, po obimu i intenzitetu je manji i u ovom trenutku možda bezopasniji od onoga koji se promoviše u ove dve opštine, ali dolazi iz Bugarske i primećen je i registrovan na teritoriji opštine Bosilegrad. Tamo određene ekstremne grupe deluju već nekoliko nedelja ili meseci unazad vrlo javno i otvoreno, i pokušavaju da unesu nemir među građane, koji su do sada živeli u vrlo korektnim i pristojnim odnosima. Sa druge strane, u državi se dešava činjenica...
Dva minuta. Zahvaljujem. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić.
Ovim amandmanom se traži da VBA i VOA u saradnji sa policijom i javnim tužilaštvom i drugim nadležnim organima učestvuje u otkrivanju i prikupljanju dokaza. Postavlja se pitanje zašto se beži od saradnje sa redovnim istražnim organima i organima krivičnog gonjenja? Da li je svima u interesu da se svaki zločin ma gde bio izvršen blagovremeno otkrije i adekvatno reši? Ako je to zaista svima u interesu onda ne treba bežati od ovog amandmana, ili je možda nekome zasmetalo kako su otkriveni i istraženi neki pojedinačni zločini prilikom NATO agresije. Gospodo iz Vlade, kada je svojevremeno jedan mlad oficir došao kod velikog vojskovođe Suvorova i kazao mu da treba napasti jedno selo, jer po njegovoj proceni u tom napadu neće da pogine više od pet ljudi, veliki vojskovođa mu je rekao – a da li biste vi, mladi gospodine, pristali da budete jedan od tih pet? Pitam sve one koji su tako zdušno da se uđe u NATO Alijansu, da li biste vi bili tako zdušno za to da je neko od vaših najmilijih nastradao u NATO bombardovanju ili da mu se nešto desilo, kao što se desilo desetinama hiljada, pa mogu da kažem i stotinama hiljada građana Srbije? Zaista, rane su vrlo taze i bolne i ne treba se igrati sa osećanjima građana Srbije. Hvala. [[Aplauz.]]
Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ljubiša Petković.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 6. stav 4. tačka 2) Predloga zakona i predložio da se u stavu 4. tački 2) posle reči arhive, iz teksta Predloga brišu reči – objavljivanje sopstvenih izdanja. Radi građana Srbije moram da naglasim da se u članu 6. Predloga zakona opisuju poslovi i zadaci VBA i VOA. U tački 2) predviđeno je da obe službe mogu objavljivati sopstvene izdanja, što sa sobom povlači lična iskustva iz službe, a koja moraju ostati državna tajna. Pitam ministra, da li na osnovu ovog člana imate nameru da objavite smernice rada VBA i ostale poverljive podatke iz dosadašnje prakse? Da li je ovome ko je pisao ovaj tekst poznato da se VOA umrežava i po 20 ili 30 godina i da u sistemu ima verovatno saradnike iz drugih zemalja? Objavljivanjem bilo kakvih podataka ugrozila bi se bezbednost ne samo zaposlenih u toj službi i stranih saradnika, nego i čitava bezbednost Republike Srbije. Daću vam jedan primer, 1992. godine, noću oko dva sata, u moj stan došla su dva visoko kotirana oficira iz pomenutih službi. Zamolili su me da odmah pođem sa njima u jednu vojnu ustanovu, ovo čuvam sve, zaista, kao državnu tajnu, radi dogovora i preuzimanja hitnih mera. O čemu se zapravo radilo? Od saradnika službe jedne druge zemlje stigla je informacija da se u jednoj susednoj državi pripremaju aerodromi radi prihvatanja NATO aviona koji su trebali da bombarduju Srbiju. To je bilo u periodu kada je Milan Panić bio predsednik Savezne Vlade. Sada vas pitam – kada bih ja ili ovi oficiri objavili te podatke, šta bi se desilo?
Dva minuta. Zahvaljujem. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Na član 7?
Konsultacije sa predstavnicima Vlade. Vlada je prihvatila vaš amandman, samo mene pitaju da li vi znate. Narodni poslanik ima pravo da raspravlja u pojedinostima zbog toga što nadležni odbor nije odlučivao, tako da će glasati. Vi imate pravo na vaša dva minuta, nejasnoća je bila kod predstavnika Vlade. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Delić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Šormaz, Jovan Palalić, Miloš Aligrudić, Miroslav Petković i Zoran Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Šormaz, Jovan Palalić, Miloš Aligrudić, Miroslav Petković i Zoran Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? Vlada je prihvatila i ovaj amandman, ali odbor nije, narodni poslanik ima pravo na korišćenje svoja dva minuta. (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević.
Poštovani gospodine ministre, u članu 11. Zakona o kojem raspravljamo u pojedinostima, u stavu 3. se kaže: "U slučaju da postoji mogućnost izbora između više posebnih postupaka i mera, primeniće se mera kojom se manje zadire u Ustavom zajemčena ljudska prava i slobode". Na taj stav sam dao, u ime Poslaničke grupe Nove Srbije, amandman koji glasi: "U slučaju da postoji mogućnost izbora između više posebnih postupaka i mera, primeniće se mera koja garantuje da se ne zadire u Ustavom zajemčena ljudska prava i slobode". Dakle, Ustav je najviši državni akt i jednako obavezujući za sve građane, ali tako i najviši akt kojim se garantuju prava i slobode. Nije dopušteno da bilo koja državna institucija može da poništi bilo šta što je ovim aktom građaninu-pojedincu zajemčeno. Nikakvi posebni postupci ili mere ne smeju biti sprovođeni ako nisu u skladu sa Ustavom. Dakle, meni ovaj stav stvarno nije jasan. Kako može Ustav da se krši manje ili više? Ili se krši ili se ne krši. Ili se poštuju ljudska prava ili se ne poštuju. Molim vas da prihvatite ovaj amandman i tako možda neopravdano razbijete i razvejete predrasude koje postoje kod građana da se vojne, da tako kažem, tajne službe nisu otvorile, za razliku od BIA, čiji je rad ipak je malo više dostupan javnosti i građanima. Dakle, ponavljam, u stavu 3. člana 11. vi ste napisali "U slučaju da postoji mogućnost izbora između više posebnih postupaka i mera, primeniće se mera koja manje zadire". Znači, moguće je primeniti meru koja zadire u kršenje Ustava. Razumem, možda i malo više nego što vi mislite, gospodine ministre, i neku sam tamo izjavu potpisao, ali makar ovo nije trebalo ovako napisati. Ovde vi doslovce tvrdite da se može kršiti Ustav, ali ne možemo sada mi da gradiramo manje ili više. Zbog toga mislim da bi ovaj amandman trebalo da bude prihvaćen. Hvala.
Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Stefan Zankov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Boris Aleksić.
Hvala, gospođo Čomić. Mi tražimo da se u članu 12. stav 2. reči "ministar odbrane" zamene rečju "Vlada". O čemu se ovde radi? Dakle, u članu 12. pobrojani su posebni postupci i mere tajnog prikupljanja podataka iz nadležnosti VBA, uključujući i tajni nadzor u osam, devet varijanti i neki operativni prodor u organizaciji, i tako dalje, nebitno. U svakom slučaju, taj stav 2. koji mi tražimo da se menja glasi: "Primenu posebnih postupaka i mera iz stava 1. ovog člana uređuje ministar odbrane". Mi tu tražimo da se ove reči zamene rečju "Vlada". Zbog čega? Pazite, sam ministar odbrane je pre neki dan pokazao neophodnost ovakve promene. Ako se sećate kada je polemisao sa narodnim poslanikom SRS, gospodinom Škrbićem, gospodin Škrbić je pomenuo da su aktivisti naše stranke došli i predali neku peticiju Ministarstvu odbrane, a ministar odbrane je zatim rekao da je proveravao podatke o tim ljudima i da je ustanovio da neki od njih nisu služili vojsku i ne znam šta još. Dakle, faktički je ministar odbrane, da je ovo neka pravna i demokratska država, podneo ostavku ovim rečima, zato što je to zloupotreba službenog položaja. Vi ne možete da proveravate podatke o ličnosti, kao što znate, podaci o ličnosti su ustavna kategorija, njihova zaštita je garantovana Ustavom Republike Srbije. Ne možete da ih proveravate i koristite za uskopartijske interese, dakle, da vi polemišete sa nekim poslanikom SRS ili sa bilo kojim drugim političarem. To je problem. Vi zloupotrebljavate položaj. Vi koristite svoj položaj da biste proverili te podatke i iskoristili ih za potrebe vaše partije. Eto, toliko. Hvala. [[Aplauz.]]
Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Delić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi smo u ovom članu 13. predložili da se posebni postupci i mere iz člana 12. ovog zakona preduzimaju na osnovu naloga direktora VBA ili lica koje on ovlasti i da se ovde doda "uz prethodnu saglasnost Vlade". Naravno, naš predlog ovde ne zasniva se na činjenici da imamo poverenje u Vladu, ali smo ovim hteli da pokažemo da dajemo i želimo da uvažimo institucije pre svega. Vi ćete videti, gospodine ministre, ukoliko vas to bude interesovalo, kada u ovoj Skupštini bude zakon o tajnosti podataka, u kom pravcu će da deluju amandmani SRS, kojima smo hteli upravo da damo na značaju civilnoj kontroli nekih stvari koje se dešavaju u ovoj oblasti, od Vlade pa do Parlamenta. Ovo se ne dešava prvi put. Ovo je praksa koja je ustanovljena u Srbiji otkako ovaj parlament usvaja zakone takozvane moderne konstrukcije, gde želite da se nekako od očiju javnosti sve što javnost ne treba da vidi ili sve što može da stvori prostor za neku eventualnu manipulaciju skloni od civilnog nadzora ili od nekog organa koji bi to mogao da spreči, odnosno na to isto da deluje. Još nešto, gospodine ministre, malopre sam to govorio, niste bili prisutni, neki od vaših saradnika su to slušali sa podsmehom – na teritoriji Pčinjskog okruga se pojavio jedan vid ekstremnog delovanja nekih grupa na teritoriji opštine Bosilegrad. Obaveštavam vas i skrećem vam pažnju, službe koje kontrolišete ne rade ili nisu prisutne gore, ne bi bilo loše u interesu Ustavnog poretka Republike Srbije da se za to područje i za te građane zainteresujete. Hvala. [[Aplauz.]]
Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Božidar Delić koristi vreme ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe, tri minuta i 30 sekundi. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, suština naših intervencija i u čl. 12, 13, i 14. je u sledećem: ovde su mere i postupci i posebne mere i postupci tajnog prikupljanja podataka podeljeni na dve grupe. O prvoj grupi i o njihovoj primeni odlučuje direktor VBA, o drugoj grupi odlučuje predsednik Vrhovnog kasacionog suda. Naš predlog je bio da se iz člana 12. stav 1. tačka 5) prebaci u kategoriju u kojoj odlučuje predsednik Vrhovnog kasacionog suda. Praktično, tu izmenu kako smo predvideli u članu 12. mi smo tu izmenu na isti način pratili i u svim ostalim članovima gde se raspravljalo o ovim merama. Obrazloženje koje smo dobili za neusvajanje ovog amandmana, takođe, nije prihvatljivo, jer u obrazloženju se kaže – amandman se ne prihvata iz razloga što su tačka 5), a mi nismo tačku 6) uopšte pominjali, a ovde se kaže tačka 5) i 6) člana 12. Predloga zakona, odnose na mere preventivnog karaktera u oblasti bezbednosti. Ovde je sporno ono čime se u manjem obimu zadire u ljudska prava. Taj obim zadiranja u ljudska prava je ovde sporan. Smatramo da je naš predlog sasvim uredu, i da je tačka 5) trebalo da bude u kategoriji mera o kojima odlučuje Vrhovni kasacioni sud. Uvek je sporno, kasnije se u obrazloženjima i o ostalim članovima govori o tome, da se ovom merom u manjem obimu zadire u ljudska prava. Da li uopšte može da se zadire i da se krše ljudska prava koja su zagarantovana Ustavom? Hvala. [[Aplauz.]]
Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Šormaz, Jovan Palalić, Miloš Aligrudić; Miroslav Petković i Zoran Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Babić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Saša Maksimović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Oto Kišmarton. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić.
Tražili smo ovim amandmanom da se u članu 19. stav 1. briše, sa obrazloženjem da je suprotno Ustavu Republike Srbije da se pojedinim kategorijama građana Republike Srbije ograničavaju odgovarajuća prava, posebno prava na privatnost, iz razloga što oni rade u Ministarstvu odbrane ili u Vojsci Srbije. Postavlja se logično pitanje – za koga i u čijem interesu rade pojedinci koji su na ključnim državnim funkcijama? Neki od njih se otvoreno zalažu, na primer, za ulazak Srbije u NATO pakt. Kada smo kod NATO pakta, gospodine ministre, verovatno ste čuli za onu izreku – da žaba iz bunara tvrdi da je nebo veliko upravo onoliko koliki je otvor na bunaru. Svi oni koji se zdušno zalažu za ulazak Srbije u NATO pakt, treba da znaju da je nebo nad Srbijom mnogo veće od otvora nad tim NATO bunarom, da je država Srbija zaista jedna država koja može ili ne može da donese neke odluke, ali samo na referendumu. Samo tako se mogu doneti neke odluke, inače, nikakvom voljom pojedinaca. Svako drugačije rešenje bilo bi isključivo pravno nasilje nad Republikom Srbijom i nad građanima Srbije. Republici Srbiji i građanima Srbije je dosta nasilja, pogotovo od strane onih, u čiji zagrljaj neki žele da nas gurnu. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Narodni poslaniče, podsećam vas na obavezu, da se u raspravi govori o temi dnevnog reda i upozoravam vas, da se držite rasprave o pojedinostima, odnosno poštovanja Poslovnika koji nas sve jednako obavezuje. Narodni poslanici dobacuju, da je narodni poslanik Mirko Munjić poštovao Poslovnik. Da je bilo tako, ne bih ga upozoravala. Dakle, molim vas, da ozbiljno shvatimo što zajedno hoćemo, a to je poštovanje odredbi Poslovnika. Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković, Dragan Šormaz, Zoran Nikolić, Jovan Palalić i Miloš Aligrudić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na član 21. stav 1, predložio sam da se posle reči „tajna saradnja“, umesto tačke, stavi zarez i da se dodaju reči „pod uslovom da se time ne ugrožavaju prava i slobode, odnosno ne nanosi šteta trećim licima“. Vlada kaže – to ne prihvata, jer je to usaglašeno sa članom 41. Međutim, član 41. se poziva se na član 12. U članu 12, kao što znate, propisane su mere, nadzor i postupci koji mogu da nanesu brojne štetne posledice građanima Republike Srbije, ukoliko se ovaj predlog zakona usvoji. U članu 12. Predloga zakona predviđene su mere, devet mera i postupaka – tajno pribavljanja i otkup dokumenata i predmeta. Ovo su vrlo opasne stvari. Predviđaju da se te mere mogu primenjivati u postupku prikupljanja određenih podataka i operativne delatnosti vojnoobaveštajne, kontraobaveštajne, da ne nabrajam. Ovo nije u saglasnosti, molim vas, sa Ustavom. Nije u saglasnosti ni u dovoljnoj meri sa Zakonom o krivičnom postupku. Ovde su moguće brojne zloupotrebe. Kod časnih ljudi neće biti, sigurno, koji budu primenjivali ovaj zakon, vodeći računa da Zakonik o krivičnom postupku, kao sistemski zakonik, mora se poštovati, a posebno što je u to uključeno više organa, pre svega, vojni organi, zatim, odobrenja da daje Kasacioni sud, a u praksi smo imali brojne zloupotrebe, da su neke sudije davale ovlašćenja za prisluškivanje, praćenje, elektronsko i tonsko snimanje, zaista je došlo do brojnih zloupotreba. Pretpostavljam, da će vojni organi poštovati Ustav, poštovati Zakonik o krivičnom postupku kao sistemski zakonik i da će se suprotstaviti i odupreti zloupotrebama poput onih od 1966. godine, što je radila Udba, pa nadalje, da bi naši građani uživali puna prava. [[Aplauz.]]
Dva minuta. Zahvaljujem. Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Mileta Poskurica. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Božidar Delić. Izvolite.
Suština ovog amandmana je bila, ako se mogu formirati posebna pravna lica, što je predviđeno u članu 22. stav 6. radi obavljanja određenih poslova, da oni ipak nekome treba, tako da kažem, da podnesu izveštaje. Naša dopuna se sastoji u tome, da o poslovanju tih pravnih lica, direktor izveštava Savet za nacionalnu bezbednost. To nije prihvaćeno. Obrazloženje, takođe, ne stoji, jer se u obrazloženju kaže da se amandman ne prihvata iz razloga što nije usaglašeno sa članom 5. Zakona o osnovama uređenja službi bezbednosti. Evo ga Zakon, u mojoj ruci, o osnovama službi bezbednosti. Kažem, ovo obrazloženje ne stoji, jer je amandman u potpunosti usaglašen sa članom 5. stavom 2. i sa tačkama 1) 4) i 6). Hvala.
Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ljubiša Petković.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 23. stav 1. tačka 6) Predloga zakona o VBA i VOA i predložio, da u tački 6) reč „opserviranje“ bude zamenjena rečju „praćenje“. Radi bolje informisanosti građana Srbije, skrenuo bih pažnju da se u članu 23. uglavnom regulišu pitanja vezana za ovlašćenja službenih lica VOA. Tu se pominju nekih devet tačaka, na koja zaista ne bih stavio neku primedbu. Ali, zapala mi je za oko tačka 6), gde mi nije bilo baš jasno značenje reči „opserviranje“. Pokušao sam da tu reč nađem u srpskom rečniku, ali je nisam pronašao. Pronašao sam samo značenje latinsko glagola opservo, opserva ili opservare, koja se često koristi u medicini, a koja ima isto značenje kao reč „posmatranje“ u srpskom jeziku. U svom amandmanu predložio sam da se, u duhu očuvanja našeg srpskog jezika, reč „opserviranje“ zameni rečju – „praćenje“ i preporučio Vladi Republike Srbije da bar u predlozima zakona, koje dostavlja Skupštini, ne stavlja strane reči, kad u našem jeziku imamo sopstvene izraze koji su mnogo precizniji. Možda je razumljivo da se u medicini koristi latinski rečnik, u vazduhoplovstvu neki drugi, koji je opšteprihvaćen u celom svetu, ali sve zemlje sveta ipak neguju svoj jezik i svoju kulturu, i u svojim zakonima ne koriste strane reči. Zahvaljujem.
Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Šormaz, Miroslav Petković, Zoran Nikolić, Jovan Palalić i Miloš Aligrudić . Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, Vlada Srbije se izgleda namerno trudila da u Predlogu zakona ubaci što više stranih reči, i to što više stranih besmislenih reči, koje u kontekstu Predloga zakona ne znače ništa. Rekao sam u načelnoj raspravi, konsultujući čuveni „Leksikon stranih reči i izraza“ Milana Vujaklije, koji je u našoj literaturi neprevaziđen, na termin „proliferacija“ se koristi samo u dve nauke, u biologiji i u botanici. U biologiji znači da se ćelije množe deljenjem, a u botanici označava pojavu da pupoljci izbijaju na nekim delovima biljke gde to inače nije uobičajeno. Ako to ima neke veze sa nelegalnim uvozom i distribucijom oružja, zamolio bih, poštovane predstavnike, Vlade da mi to malo detaljnije objasne. Naravno, nema nikakve veze. Dakle, Vlada je verovatno htela da kaže da VBA i VOA sprečavaju nelegalan uvoz i distribuciju naoružanja u Republiku Srbiju, odnosno kroz Republiku Srbiju. Sada se samo postavlja pitanje – zašto to tako nisu i napisali, nego upotrebljavaju termin „proliferacija“, koji u ovom kontekstu ne znači ama baš ništa i ceo Predlog zakona čini smešnim. Ako mislite da ste pametniji kad upotrebite neku stranu reč koja nema mesto u kontekstu onoga što želite da kažete, onda se varate. Dakle, treba upotrebljavati srpske književne izraze gde god se to može. Tamo baš gde ne može, gde je uobičajeno da se koristi neki internacionalni izraz, to može da bude prihvatljivo. Ali, pored reči „uvoz“ i „distribucija“ koristiti termin – „proliferacija“, koji ima isključivo biološko-botaničko značenje, zaista je smešno. [[Aplauz.]]
Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ljubiša Petković.
Dame i gospodo narodni poslanici, ono obrazloženje koje sam dao vezano za član 6. stav 4. tačka 2) potpuno je identično, jer je potpuno isti tekst u članu 25. tačka 8) samo što je razlika u tome što u tački 6) poslove i zadatke obavlja VBA, dok u članu 25. poslove obavlja VOA. Bilo bi suvišno da isti tekst obrazloženja dajem. Inače, potpuno bi bio isti, kao što je za jedan, tako i za drugi slučaj. Mi tražimo i zahtevamo da se brišu reči – „i objavljuje sopstvena izdanja“, kako se ne bi ugrozila bezbednost Republike Srbije, zaposlenih lica i stranih saradnika VBA. [[Aplauz.]]
Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Boris Aleksić.
Hvala, gospođo Čomić. Kao što ste rekli, amandman je na član 27. stav 2. Pročitaću taj stav: „Posebni postupci i mere iz stava 1. ovog člana preduzimaju se na osnovu naloga direktora VOA ili lica koje on ovlasti“. Mi smo predložili da se posle ove poslednje reči izbriše tačka, doda zapeta i navede – „uz prethodnu saglasnost Vlade“. Dakle, ovo je bitno i zbog civilne kontrole. Vi ste se zaklinjali u civilnu kontrolu, demokratsku kontrolu, funkcionisanje pravne države, vladavine prava itd. Pošto ne mogu da vas ubedim pravničkom terminologijom, gospodine ministre, pokušaću da vas ubedim primerima iz prakse. Šta se dešavalo drugim službama bezbednosti kada su se zloupotrebljavala određena ovlašćenja? Pogledajte, 1956. godine, 18. aprila, u poseti Ujedinjenom Kraljevstvu bio je prvi čovek, šef Sovjetskog Saveza. Jedan od agenata engleske obaveštajne službe MI6, koji je poslužio kao uzor za stvaranje Džems Bonda, Lionel Baster Krab počeo je, na svoju roku ili po nečijem naređenju, da proverava, ispituje, vrši tajni nadzor nad brodom kojim je doputovao Hruščov. Pazite, on je ronio i ronio, ali nikada nije izronio. To je problem. Dakle, njegova porodica je tvrdila da je on imao naređenje za tako nešto, agenti MI6 su govorili da nije imao naređenje za tako nešto itd. Da se ne bi to dešavalo kod nas, najbolje je da vi prihvatite ovaj amandman, da se Vlada uključi, da i ona nešto radi. Hvala. [[Aplauz.]]
Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić, koji je Vlada prihvatila. Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi smo ovim amandmanom predvideli da, u članu 31. stav 5, podaci i informacije ako nisu iz nadležnosti službi bezbednosti VBA i VOA, dužna je da ih neodložno uništi u roku od 30 dana, s tim što smo mi predvideli ovim amandmanom da bude: „Pod uslovom da se radi o podacima i informacijama koje su u pisanoj formi“. Mogu da prihvatim vaše obrazloženje što ste odbili amandman. Predvideli smo tu, činjenica je da podaci mogu da budu i u elektronskoj formi i u nekim drugim formama. Ono što ovde nije olakšavajuća okolnost i što objektivno može da se spočita Vladi i predlagaču, jeste stav 3, u kome opet kažete da će se pozivati na Zakon o tajnosti podataka, koji još nije došao pred poslanike srpskog Parlamenta. Ono što je indikativno jeste činjenica zbog koje on ne dolazi, a to je da je iz nekih razloga došlo do sukoba između Poverenika za informacije od javnog značaja i Radne grupe koja je taj zakon pisala. U javnosti se stiče utisak da se tu vodi jedna ozbiljna debata oko krucijalnih problema u tom zakonu, a iza te debate i u senci te debate predlagač zakona je provukao mnogo toga što će objektivno, čak i da sa punim poverenjem gledamo na vas u ovakvoj Vladi, praviti problem i vama i svim onim činovnicima i službama koje će biti obaveze na sprovođenje i primenu ovog zakona. Hvala.
Na član 34. amandman je podnela narodna poslanica Jelena Budimirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Avramović.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi smo predvideli da se menja član 34. stav 1. i da glasi: „VBA i VOA najmanje jednom godišnje, a na zahtev ovlašćenih subjekata i češće, dostavljaju iz svoje nadležnosti izveštaje, informacije i procene od značaja za odbranu predsedniku Republike, Vladi, nadležnom radnom telu Narodne skupštine Republike Srbije i načelniku Generalštaba Vojske Srbije“. Dakle, u cilju efikasnije zaštite odbrambeno-bezbednosnog sistema Republike Srbije, neophodno je predvideti obavezu VBA i VOA da svoje izveštaje dostavljaju i Vladi, kao i Odboru za odbranu i bezbednost Narodne skupštine. Sa druge strane, krajnje je neosnovano ministra odbrane tretirati izolovano od Vlade i davati mu neka ekskluzivna prava u odnosu na ostale članove Vlade. Ako uzmemo u obzir i to da je i sam predsednik Vlade ujedno i zamenik predsednik Saveta za nacionalnu bezbednost, što je definisano Zakonom o osnovama uređenja sistema bezbednosti Republike Srbije, to apsolutno u startu i znači da je on po toj hijerarhiji nadređen i ministru odbrane, jer je ministar odbrane u tom savetu samo član. Zbog svega toga, Odbor za odbranu i bezbednost je na neki način ovim predlogom zakona dezavuisan. Skupština je izbačena iz sistema informisanja o radu VBA i VOA. Treba postaviti potanje – šta je sa analizama, studijima, zaključcima, očekivanoj i ispoljenoj neprijateljskoj delatnosti, budući da su to dokumenta pomoću kojih nadležni savet, organ može da donese odluku od najvažnijeg značaja za državu? Zbog svega toga treba uključiti u rad i skupštinski odbor i nadležno telo, tačnije Republičkog parlamenta, kako bi ti izveštaji mogli da se raspravljaju i na samom odboru. Hvala.
Na član 34. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Nenad Milić, Zoran Ostojić, Vesna Pešić, Ivan Andrić i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić.
Hvala, potpredsednice. Uvaženi ministre, koleginice i kolege, kada pogledam koliko je prihvaćeno amandmana kolege Batića, jasno mi je, prednosti prelaska sa ove strane na onu stranu, ali, ajde, da budem ozbiljan. Ovaj član zakona kaže da tajne vojne službe VBA i VOA redovno, po potrebi i na zahtev dostavljaju svoje izveštaje predsedniku države, ministru odbrane i načelniku Generalštaba. Mi predlažemo i zaista nam nije jasno, zašto je izbačen predsednik Vlade. Nekako nam se čini da je kao i kod onog zakona o slanju Vojske van granica Srbije gde je skrajnuta Skupština, da je u ovom zakonu skrajnuta Vlada, jer predsednik Vlade je Vlada. Ako predsednik Vlade ne dobija redovne izveštaje, jer se pominju redovni, to su oni dnevni, da navedem sada jedan primer, recimo, može da primi u goste ili na razgovor nekoga koji verovatno ili možda prolazi kroz nekakve izveštaje, a on to ne zna. Obrazloženje Vlade je, kako da kažem, formalno. Ono se poziva na Zakon o državnoj upravi i Zakon o osnovama službi bezbednosti. Zaista ne razumem zašto bi se Vlada izuzela, a Vlada je predsednik Vlade. I čuo sam nekakva obrazloženja, da predsednik Vlade nije u komandnoj liniji. U komandnoj liniji nije ni ministar odbrane. Ako se gleda komandna linija, to bi bio samo predsednik države i načelnik Generalštaba. Ministre, vi ste šef upravnog organa Ministarstva, vi niste komandant. Ne kažem da predsednik države ne treba da dobija, ali logično je da i vaš šef po upravnoj nadležnosti predsednik Vlade treba da dobija te izveštaje. Da ne pričam da bi možda imalo osnova da takve izveštaje dobije i predsednik Skupštine, jer po Ustavu piše da pod određenim okolnostima on preuzima funkciju vršioca dužnosti. Niko ne želi da se to desi. Mi nismo predložili amandmanom i za predsednika Skupština, ali predsednik Vlade, apsolutno, po nama mora da dobija redovne izveštaje. Zaista mislim da je neprimereno da Vlada kao organ izvršne vlasti ne dobija. Zato ne predlažemo da bude samo komandna linija, predlažemo da bude i ova upravna. Da, vi treba da dobijete, to nije sporno, na kraju krajeva, te službe su deo Ministarstva, ali vaš šef, predsednik Vlade, takođe, treba te izveštaje da dobije.
Na član 34. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Šormaz, Jovan Palalić, Miloš Aligrudić, Miroslav Petković i Zoran Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 36.amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne.) Vlada je prihvatilai amandman Srete Perića. Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić.
Ovim amandmanom tražili smo da se za direktore VBA i VOA i njihove zamenike postave lica koja imaju visoku stručnu spremu i najmanje 12 godina radnog iskustva. Kada govorim u kontekstu amandmana o nekom ''žapcu'', dozvoljavam mogućnost da to stvori neke asocijacije. Međutim, zaista je bilo u kontekstu amandmana i zaista je ''žabac'' bio iz bunara. Uvek je bilo teško i biće teško kada treba izabrati direktore i zamenike direktora VBA i VOA. Mi smo ovde za profesionalce i to sa više radnog iskustva, zato, što se kaže – da pametan čovek više nauči od neprijatelja, nego glup od prijatelja. Srbija ima puno prijatelja u svetu, ali ima dosta i onih koji to nisu ili koji nam se predstavljaju samo za prijatelje, a da to nisu, jer rade protiv srpskih nacionalnih interesa. Ako budu utvrđeni što bolji kriterijumi za izbor direktora i zamenika direktora VBA i VOA, to će nam na tim mestima biti i pravi i iskusni profesionalci, visokoobrazovani i mudri kadrovi. Znajte da je mudar onaj koji zna šta je nužno u pojedinom momentu, a ne onaj koji zna mnogo. Zbog toga i treba prihvatiti ovaj naš amandman. Hvala.
Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Ovaj amandman je Vlada prihvatila. Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Ovaj amandman je Vlada prihvatila. Na član 42. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Boris Aleksić.
Hvala, gospođo Čomić. Član 47. glasi: "Lice koje prilikom tajne saradnje sa VBA ili VOA pretrpi određene posledice ima određene probleme, ima prava po tom osnovu kao pripadnik VBA odnosno VOA". Pazite sad, mi smo predvideli da se u članu 47. stav 1. reč "tajne" briše. Postoji mogućnost da neko ko ne sarađuje tajno, recimo, ko vidi da se određena grupa terorista mota oko nekog vojnog objekta, pa ode, upozori oficira za bezbednost i kaže mu – izvinite, imate teroriste na toj i toj lokaciji, pa, ne daj bože, doživi određene posledice. Šta će biti sa takvim licem? On neće imati nikakva prava. To je problem. Kao da ste navikli na tu tajnu saradnju. Znam da ste vi završili kurs FBI, ali problem sa FBI je u tome što je dugo vremena njihov direktor bio Edgard Huver, čovek koji je odgovoran za likvidaciju stotine ljudi na tlu SAD. Ko je optuživao da su komunisti, ovako onako. Pazite, njegova desna ruka je Mark Felt, čovek koji je namestio aferu Votergejt, čovek koji je nadzirao američkog predsednika Niksona, dakle, odakle FBI podaci šta su radili najbliži saradnici predsednika Niksona. To su opet primeri iz prakse. Vidite kako se zloupotrebljava službeni položaj. E, to je radio Mark Felt. Onda je instruisao novinare u SAD koji su napravili aferu Votergejt i Nikson je posle toga eliminisan. A vi razmislite ko je došao posle njega. Hvala. [[Aplauz.]]
Na član 48. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović, koji želi reč. Izvolite. Narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj član 48. nalazi se u Poglavlju – pravna, materijalna i druga pomoć pripadnicima VBA i VOA, licima sa kojima je uspostavljena trajna saradnja. Mi smo predložili da se briše ovaj stav 1. u članu 48.. Naravno, smatramo da je to suprotno Ustavu Republike Srbije i Krivičnom zakoniku. U obrazloženju koje sam dobio, kojim je odbijen amandman, stoji da nije isključeno pravo tim licima da izaberu pravnog zastupnika. Mi to nismo osporili, ali osporavamo pravo VBA i VOA da oni daju. A vi znate kako to ide, kada su ove službe u pitanju, ''pravo da se bira''. Osporavamo pravo njima da nameću ili nude advokate, jer, gospodine ministre, složićete se sa mnom, vi i vaši politički saborci krajem devedesetih godina ili početkom 2000. kada ste došli na vlast, između ostalog, svoj politički uspeh tada ste gradili, u principu, na osudama i kritikama upravo ovakvih navika, manira i principa iz devedesetih godina, kako ste ih nazivali. Tada su one za vas bile neprihvatljive, a sada ste se za iste opredelili. Zbog toga SRS izražava sumnju i traži da se ovaj član briše.
Na član 49. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 50. amandman je podneo narodni poslanik Milan Knežević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 54. amandmansu zajedno podneli narodni poslanici Dragan Šormaz, Miloš Aligrudić i Miroslav Petković. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Na član 54. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Božidar Delić je dao prijavu, ali ima 15 sekundi od vremena ovlašćenog predstavnika. Izvolite.
Samo ću najkraće da kažem. Obrazloženje koje je dato apsolutno ne stoji, ni jedna jedina reč. Druga stvar, član 54. stav 4. nije usaglašen sa Zakonom sa osnovama uređenja službi bezbednosti, članom 18. stav 1.
Narodni poslanik Zoran Ostojić je prijavljen. Izvolite.
Pošto mi je ostalo još malo vremena, samo bih u načelu rekao da je ovaj set zakona korak napred, da nam je žao što neke primedbe koje smo imali nisu usvojene. Mislimo da bi sa njima zakoni bili bolji. Naša najveća zamerka je izbegavanje da se odredimo prema NATO paktu. Prosto, čak i ministar u nekom autorskom tekstu navodi argumente da sad nije vreme i da je negde doneta odluka da je mera sadašnje saradnje sa NATO paktom ''Partnerstvo za mir'', ali svi argumenti koje ste ministre naveli su argumenti za NATO pakt. S druge strane, i vi govorite o nekakvoj deklaraciji ili rezoluciji o vojnoj neutralnosti, a to je jedna druga deklaracija ili rezolucija u kojoj se pominje ta vojna neutralnost, i kako Skupština može da donese jednu, može i drugu i treću itd. Ovde su se danas čuli, pričam više zbog gledalaca, argumenti protiv NATO pakta i protiv članstva u NATO paktu. Moram da kažem da je većina tih argumenata u korist interesa jedne druge zemlje, a ne Srbije. Srpski državni i nacionalni interesi za članstvo u NATO paktu su i politički i vojni i ekonomski i bezbednosni. I, na kraju krajeva, ta rezolucija u kojoj se pominje u jednoj rečenici vojna neutralnost, to je mrtvo slovo na papiru, ako to druge zemlje ne priznaju. Gospodo, mi možemo da donesemo rezoluciju da bi trebalo da Srbija pošalje čoveka na Mesec, i po mogućstvu da bude Srbin, ali verujte mi, sa tom rezolucijom ne bi se našao Srbin na mesecu. Prema tome, takva je i ta vaša rezolucija. Ne vidim zašto neko meri vreme – ko od rođenja Hrista ili od 21. februara, ili od rezolucije o vojnoj neutralnosti. Inače, kad se već pozivaju na interese jedne druge zemlje, braneći interese te zemlje, a ne Srbije, treba da ih podsetim da se ta zemlja protivi širenju NATO na Istok, a članstvo Srbije u NATO bilo bi širenje NATO na Zapad. Prema tome, čak ni ta zemlja nema problem sa širenjem NATO na Zapad. Žao nam je što u Zakonu o Vojsci postoji član koji zabranjuje pripadnicima profesionalnog sastava da se uključuju u aktivnosti nevladinog sektora koji se bavi reformom Vojske. Mi mislimo da se time, na neki način, Vojska zatvara. Možda je to posledica ljutnje ministra na neke nevladine organizacije, jer su stale na pogrešnu stranu pre izvesnog vremena, ali mislimo da je to loše i očekujemo da se to promeni. Mislim da je glupo zabraniti to zakonom. Možete uvek po načelu subordinacije da zabranjujete profesionalcima da učestvuju u tim aktivnostima, ali staviti to u zakon nije dobro. U svakom slučaju, moglo je ovo i bolje, ali jednostavno u tome je razlika između nas i vas u Vladi, nas iz LDP – mi bismo brže i više, vi biste polako, kažete – sigurno, i zato ste vi vlast a mi opozicija, ali ne zadugo. Hvala.
Na raspolaganju narodni poslanik Zoran Ostojić ima još četiri minuta i 30 sekundi. Molim narodne poslanike da ne dobacuju, njegovo pravo je da koristi još četiri minuta i 30 sekundi kad god bude želeo. Narodni poslanik Dragan Šormaz. Vreme na raspolaganju šest minuta i 40 sekundi od vremena poslaničke grupe i 30 sekundi ovlašćenog predstavnika.
Više nego dovoljno. Mislim da smo danas dosta rekli na sve ove teme o kojima je malopre govorio i gospodin Ostojić. Što se tiče ovih amandmana koje je DSS dala na Zakon o Vojnobezbednosnoj i Vojnoobaveštajnoj agenciji, jedan amandman je prihvaćen, drugi nisu. Mislimo da je trebalo i te druge prihvatiti jer su dobro rešenje. Ovo rešenje je ono koje je ministar policije Dragan Jočić stavio za Generalnog inspektora, sada je prihvaćeno i ovde, ali dobro, ne čudi me, vi ste rekli da je to čovek koga više poštujete od svih nas ostalih u DSS, tako da nije ni čudo da ste prihvatili rešenje koje je u stvari njegov amandman, a ja ga ovde samo potpisao. Opet kažem, jedna lasta ne čini proleće. To ne popravlja značajno ovaj zakon, uostalom, kao što kaže i javnost u javnoj raspravi, neće popraviti civilnu kontrolu nad ove dve vojne agencije, od kojih je jedna često apostrofirana kao agencija zbog koje se najviše ima problema u saradnji sa Haškim tribunalom godinama unazad, toga smo svedoci. Čini nam se da ni na ovaj način ona neće biti reformisana, niti dovoljno kontrolisana, ovim zakonom koji je predložen, da bismo imali kao civilno, savremeno, demokratsko, građansko društvo, sve ono što treba da radimo. S druge strane, moram se osvrnuti i na druge stvari koje su rečene u ovoj raspravi. Ne postoji nijedan niti politički niti ekonomski, niti bezbednosni razlog da bi Srbija ušla u NATO pakt. Obrnuto, naša rezolucija nije naša nego svih nas, naša odluka nije naša nego svih nas, ona je obavezujuća za celu državu i nema vaša ili naša. Interes druge države sigurno ne branimo, nego samo naše države, ali poštujemo tradicionalne i istorijske veze sa državom na koju vi mislite, a znam da mislite na Rusiju, tako ste i govorili kada ste govorili o tome. Samo ću vas podsetiti kako je cela zapadna Evropa, čak i cela Evropa, zvala ovaj prostor – sada će neko reći ovaj se opet vraća daleko u prošlost, ali u 10 i 11 veku ovaj prostor se zvao Raškom ili Rasom, ovaj narod je nazivan Rašanima ili Rasima. Vi to prevedite na engleski jezik, pa ćete vidite da se tada termin Srbi nije koristio, nego upravo ovaj o kome govorim, tako da te stare veze i ta povezanost što imamo sa ruskom državom i ruskim bratskim narodom nisu ni čudne. Bilo bi dobro da budemo gostoprimljivi na način na koji su Srbi uvek i bili prema uvaženom gostu, predsedniku bratske Ruske države, sa zadovoljstvom, gospodinu Medvedevu. I ne treba ovako govoriti. Znači, imamo privilegije, dobili smo saradnju, pomaže se budžet Republike Srbije, koji je u rupi zbog najnesposobnije Vlade u istoriji Srbije. Ne vidim zašto bi se bilo šta reklo na račun Rusije. U krajnjem slučaju, nikada ni kamen na nas nisu bacili a kamoli bombu obogaćenim osiromašenim uranijumom, tako da ne treba upoređivati jednu, drugu ili treću državu. Ponavljam, kao poslanik iz redova DSS, sa svima treba da imamo dobre partnerske odnose na ravnopravnom nivou, ne treba nikako bilo koga da privilegujemo, ali možemo da budemo ravnopravni partneri sa onima koji nas uvažavaju kao ravnopravne partnere, koji ne bacaju na nas bombe, koji nam ne otimaju teritoriju, koji nam ne postavljaju uslove, dakle, samo sa onima sa kojima sarađujemo. Zahvaljujem.
Vreme na raspolaganju je još tri minuta. Na član 54. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije koji još uvek gledate ovaj prenos, na član 54. u ime Nove Srbije podneo sam amandman, radi se o Generalnom inspektoru, dakle, ko kontroliše rad Generalnog inspektora koji bi trebalo ove dve službe da nadzire. U Predlogu zakona dato je da to radi ministar, a Nova Srbija kaže da bi to trebalo da radi nadležni odbor Skupštine Republike Srbije, pa smo predložili da se posle stava 3. doda stav 4: „Izveštaj nadležnom odboru Narodne skupštine Generalni inspektor podnosi i na zahtev najmanje jedne trećine članova Odbora za odbranu i bezbednost Narodne skupštine“. Šta je suština ovoga što hoću da kažem? Suština ovog zakona bi trebalo dabude ono zbog čega se i donosi, da li postoji ta takozvana civilna kontrola rada tajnih vojnih službi. Dakle, moje skromno mišljenje i stranke koju predstavljam ovde jeste da ovim zakonom to neće biti regulisano. Nije dovoljno što je ministar civilno lice da se ta kontrola ostvari. Ponavljam da se jedna služba, BIA, na neki način otvorila prema građanima i prema javnosti, a za ove dve službe i nisam baš siguran. S obzirom na to šta se događalo u prethodnom periodu, upozoravam one koji su ovakav zakon predložili, da se to na kraju krajeva, posle možda i jedne decenije, obije onim ljudima koji misle da je ovakav zakon dobar. Neki su to u prethodnoj deceniji zloupotrebili, to gospodin ministar dobro zna, završili su kako su završili. U ovih 20 sekundi da vam još kažem, kada sam kao član Odbora za bezbednost bio u jednoj službi, pitao sam direktora – da li mi garantuje da njegova služba ne prisluškuje narodne poslanike? Rekao mi je da garantuje! Na pitanje – da li mi garantuje da strane službe ne prisluškuju naše poslanike, nije mogao da mi odgovori?! Voleo bih, gospodine ministre, da vi odgovorite u ime ove dve službe koje kontrolišete – da li oni garantuju da strane službe ne prisluškuju narodne poslanike?! Hvala lepo.
Na član 54. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Delić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Božidar Delić.
Uvažena predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, suština naših amandmana odnosila se na dve stvari, jedno je na član 12. i na te posebne mere, a drugo je na Generalnog inspektora, jer smatramo da je to posebno važno. Ako je svrha Generalnog inspektora bila da obezbedi jačanje te civilne kontrole nad službama bezbednosti, onda ta svrha svakako nije postignuta. Da su prihvaćeni naši amandmani, onda bi to bilo obezbeđeno. Ako imamo u Zakonu o osnovama uređenja službi bezbednosti u članu 18. regulisano da direktori BIA, VBA, VOA, dostavljaju izveštaje za svako redovno zasedanje, dva puta godišnje, ovde imamo u članu 54. stav 4. da Generalni inspektor izveštaj o svom nadzoru donosi najmanje jednom godišnje, dostavlja nadležnom odboru Narodne skupštine. Kakve koristi imamo od toga nadzora i od njegovog izveštaja ako to dostavlja samo jednom godišnje? Zbog toga sam rekao da to nije usaglašeno sa članom 18, jer kada smo mi u svojim amandmanima davali neke predloge o nadležnostima i o kontroli rada službi, stalno se poziva na Zakon o osnovama službi bezbednosti i na članove od 18. pa nadalje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić.
Moram da reagujem na izlaganje kolege Šormaza zato što se ne znam iz kog razloga osetio prozvanim da brani Rusiju. Rusiju sam pomenuo samo u rečenici da se ona ne protivi širenju NATO na Zapad nego na Istok, i to je tačno. Sa druge strane, gospodine Šormaz, ne morate da meni dokazujete da volite Rusiju i da se pozivate na 10. vek itd, najbolje ste to dokazali kada ste bez referenduma ovde izglasali poklon Rusiji – NIS, pa sada mi u Srbiji plaćamo najskuplji benzin. To nije svakako nacionalni interes države Srbije, nego je i nacionalni interes države Rusije. Razumem da neko ovde otvoreno govori o tome kako zastupa interese Rusije, nemam ništa protiv, samo kažem da bi valjda trebalo interesi Srbije da budu pod ''a'', pa onda valjdainteresi druge zemlje pod ''b''. U tom smislu, mislim da priča, koja se ovde ponavlja, kako nema nikakvih razloga, interesa, Srbija da uđe u NATO, samo da kažem da su ekonomski razlozi svakako na prvom mestu. Rumunija je povećala strane investicije ulaskom u NATO za 141%. Tu su putevi, tu su bolnice, tu su škole. Zašto hoćemo u EU? Pa, to je put. Politički razlozi? Svakako da je NATO širi nego EU, ima više država. A zašto je širi? Širi je za Ameriku i za Kanadu. Da li hoćemo da budemo deo tog sveta? Formalno kažete da hoćemo, a ovamo kažete da nećemo. U suštini, uticaj Srbije, pa čak i u borbi za Kosovo, kako volite to da kažete, bio bi značajniji da smo članica NATO pakta, a da ne govorim da smo bili u članstvu devedesetihgodina da se to verovatno ne bi ni desilo. Dakle, posledice pogubne politike koju neko i dalje želi da nastavi ili se sa nostalgijom seća te politike jesu katastrofalne za narod i državu i za interese ove zemlje. Ako smo mi predstavnici građana ove zemlje, onda prevashodno o njima treba da vodimo računa, a ne o interesima neke druge zemlje. Za razliku od nekih kolega iz ove sale koji su spremali cipele za slučaj da potpredsednik Amerike dođe za ovu govornicu, da ga gađaju, svakako da LDP nije takvog profila, mi uvažavamo svakoga, pa i predsednika velike Ruske Federacije. Na kraju krajeva, pa, nije on kriv što je neko odavde njemu poklonio NIS, odnosno njegovoj državnoj kompaniji. Predlagali smo vam da Rusija sačuva Kosovo pa i da im poklonimo NIS, ne mora ni 400 miliona, a ovako smo ostali i bez NIS i bez Kosova. Ostaćemo sutra i bez Elektroprivrede. To nije u državnom i u nacionalnom interesu. Gospodine Šormaz, razlikujemo se suštinski. Smatramo da se nacionalni interesi najbolje brane kada se onima koji su moćniji, a to je Zapad, predstave kao njihovi interesi… [[Isključen mikrofon.]]
Narodni poslaniče, vreme za repliku je iskorišćeno. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz, pravo na repliku.
Rumunima su 140 puta veće investicije, a opet smo ih tukli 5:0 u fudbalu. Malo šale, da se oraspoložimo. Imaćemo i mi toliko više investicija. Prvo, nisu ih imali zbog NATO pakta nego zato što je član EU, a samo ove godine su se zadužili 20 milijardi evra. Drugo, imaćemo i mi povećane investicije nekoliko desetina puta, samo da ponovo na vlasti u Srbiji bude vlada Vojislava Koštunice, a ne ova nesposobna vlada, jer tada smo imali četiri do sedam milijardi godišnje investicija u Srbiju. Sa druge strane, nisam nijednog trenutka branio interese Srbije. Rekao sam da je interes Srbije da bude vojno neutralna i deo EU, ali kao cela, sa Kosovom i Metohijom i da moramo to pitanje da rešimo sa EU. Nikada nisam branio interese Rusije, Rusija dovoljno sama brani svoje interese. Sve što mogu da kažem jeste da ako gledamo spoljnu politiku uvek ću kao čovek radije da podržim politiku koju vodi Rusija –multipolarnog sveta, odlučivanje na osnovu međunarodnog prava, saradnja sa svima, a ne intervencionalistička politika, gde je prisutno samo napadanje, agresija, bombe. Nisam se prepoznao u tome što ste rekli da gađam Bajdena cipelom, a možda bi i trebalo, jer on je mene gađao bombom obogaćenom osiromašenim uranijumom. Ja tu bombu nemam da bacim na njega, a i da imam, ne bih je bacio na njega jer sam, za razliku od njega, civilizovani Srbin, evropejac koji ne želi da koristi silu, nego želi da se koristi silom argumenata i prava. [[Aplauz.]]
Ima reč narodni poslanik Zoran Ostojić.
Tokom ovih diskusija o vojnim zakonima mnogi su pričali o krvi, ratovima – nekima izgleda nedostaje to. U svakom slučaju, da završim, razlikujemo se u sledećem – mi smatramo da se nacionalni, državni interesi najbolje brane ako se Zapadu predstave kao njihovi interesi. Politika devedesetih i ono što vi želite da nastavite kao nekakav kontinuitet je upravo suprotno radila. Radila je sledeće – interese jedne strane zemlje je pokušavala da predstavi kao srpski interes. I na kraju došli smo tu gde smo došli – da ne znamo gde su nam granice, da smo nevoljno stekli samostalnost i međunarodno priznanje, jer, da vas podsetim – Srbija je država bez definisane južne granice, voljom crnogorskog naroda, građana Crne Gore, a ne voljom Srbije. Setite se kako ste plakali kada je Srbija postala država. Prema tome, mnogo je argumenata u prilog onoga što pričam da su nacionalni interesi Srbije – da ima dobre puteve, škole sa kompjuterima, da u bolnicama ima lekova. A uvek može da se tuđi interes zastupa, a da se jede korenje, da se bude pod nepravednim ničim izazvanim sankcijama – ali sa tim je završeno. Prema tome, Srbija mora da se opredeli, rekao sam u diskusiji da je to zamerka Vladi, koju ovde predstavlja gospodin Šutanovac. Nije stavio u strategije – vojnu neutralnost i to je dobro. Jer je to mrtvo slovo na papiru, ali niste imali hrabrosti da iskoračite dalje. Ionako vas optužuju da ste vi za NATO, da ste vi u stvari tajni agent NATO-a. Dakle, ako je to tako, Srbija mora da odluči. Dok ne odluči – biće raskrečena. Verujte mi, svako ko je mnogo raskrečen i malo dete može da ga obori.
Ima reč narodni poslanik Dragan Šormaz i ovim zatvaramo krug replika.
Zatvaramo sigurno, samo što se ja ne osećam uopšte prozvanim za devedesete i kontinuitet. Za to se obratite kolegama iz SPS. Zaista ne znam o čemu uopšte govorite, u kom kontekstu govorite o tome, meni iz DSS. Što se tiče stalne priče – o džabe prodatom NIS-u. Pa, to nije istina. NIS je dobro plaćen, a ispade po nekima i preplaćen. Drugo, gospodine, ta ista Rusija sa američkim kompanijama gradi u Pančevu potpuno novu rafineriju za 450 miliona evra, ''Gasprom njeft'' i američka kompanija zajedno. O čemu vi govorite? O tome mi govorimo, da zajedno u Srbiji rade i Rusi i Amerikanci, i Kinezi, četiri stuba što kaže predsednik. Sad se setio! Nećemo u NATO pakt da bismo mogli da sarađujemo u tome, a nikoga ne ugrožavamo. Ne želimo niko da nas dira. Hoćemo u EU kao Srbija sa granicama, koje, ako vama nisu jasne gde su, ja vam kažem – uzmite i pročitajte Ustav, poslanik ste, i u Ustavu vam piše gde su granice. Nemojte da pitamo ministra da ustane i da kaže gde su južne granice. (Zoran Krasić, s mesta: Ne zna!) Ja znam da zna, zna da su na Prokletijama i reći će da su na Prokletijama. Ja znam da će da kaže, za razliku od poslanika LDP, reći će da su na Prokletijama. Zna se gde su granice, zna se šta je Srbija. Samo dajoš EU sazna i da nam to kaže, i nije problem, nikakav.
Reč ima narodni poslanik Dejan Radenković i koristi vreme Poslaničke grupe SPS.
Mogao bih pravo na repliku, s obzirom na to da gospodin Šormaz često uzima SPS. Gospodine Šormaz, za razliku od vaše partije, SPS ide napred i gleda napred. Vi ste, nažalost, stali na onoj našoj politici i ne možete da pogledate dalje od toga. Nemojte, molim vas, više da uzimate SPS u usta bez ikakve potrebe. Što se tiče gospodina Ostojića, ništa nije začuđujuće da poslanici LDP često u svojim izlaganjima kažu da je Kosovo otišlo, da je realnost itd. To je sramno, da sramnije ne može biti, za poslanika u srpskom Parlamentu, jer u Ustavu stoji, u preambuli Ustava, da je KiM sastavni deo Srbije. Neutrališete ovu diplomatsku borbu koju vodi Vlada Republike Srbije. Jednostavno, okanite se toga, pustite. Jedino, ako ste se obavezali, od strane vaših mentora, a često ste rado viđeni gost u Prištini, nemojte više da polemišemo na tu temu – KiM je sastavni deo Srbije i Vlada čini sve napore da tako i bude. Hvala. [[Aplauz.]]
Pravo na repliku narodni poslanik Dragan Šormaz, pa narodni poslanik Zoran Ostojić.
Ni jednu jedinu reč nisam rekao ni za devedesete ni za SPS, gospodine. Još je gospodin Ostojić rekao– nemate šta meni da pričate o devedesetim, obratite se kolegama iz SPS! Gospodo, mnogi gledaju napred, ali mnogi imaju okoglavnik kada gledaju napred, pa ne vide ništa, nego samo u jednom pravcu. Vi meni recite kako se na engleskom kaže – linija, a kako se kaže granica? To mi recite, pošto vaš predsednik ne zna. On kaže da u Protokolu sa Euleksom piše „Administrativna linija“, a na engleskom piše boundry. Svi koji znaju engleski znaju da je to granica. Sada kada branite Kosovo pitajte svoga predsednika što je potpisao Protokol sa Euleksom u kome piše „granica“ a ne piše „administrativna linija“? Ako ne, evo saznajte kako se piše linija, a kako granica, od tog silnog znanja koje pokazujete, koje govorite. Ne sporim, neka piše „linija“ ali neka mi to dostavi Dačić, pošto sam mu pre mesec dana tražio kao poslanik, član Odbora za bezbednost – da mi u integralnom tekstu na engleskom pošalje kako izgleda, pa ćemo videti da li je tako, kako piše ili ne. Zašto je mesec dana potrebno? Šta se krije, ako mesec dana originalan tekst ne može da dođe u Narodnu skupštinu? Šta se time krije? Godine devedesete zaboravite, jer smo mi sa devedesetim raskrstili 24. septembra 2000. godine, kada je Koštunica pobedio Miloševića na izborima.
Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić, pravo na repliku.
Znate šta, kao i podela u jednoj stranci, koja pokazuje da se teško menja ćud. Možete vi da pričate i da gledate u budućnost, ali prošlost je u vašem srcu i to se vidi. Šta ste vi radili devedesetih godina i dokle ste zemlju doveli. Sada mi pričate da u Ustavu piše da je Kosovo Srbija. Pa, je l' 20 država, članica EU, priznaje da je Kosovo Srbija? Da li hoćete da uđete u EU? Hoćete da budete evropski socijalisti – hoćete? Za razliku od svih vas, LDP govori istinu. Nikada nismo rekli da želimo da Kosovo bude nezavisno, nego smo rekli – da će biti. Vi kažete da nije – pa dobro, ne priznajemo. Evo, imamo i vojnu neutralnost. Hajde da donesemo rezoluciju da idemo na Mesec – i na tarabi piše, pa nije. Pogledajte šta ste uradili vi i vaša politika i gde vam je završio lider – u sudu, Međunarodnom sudu, jer su UN osnovale sud zbog vas i vaše politike! Šta je sa ''Ovčarom'', šta je sa ''Srebrenicom'' – to su rezultati vaše politike, a ne odbrana Kosova? Jeste li branili Kosovo narodnim kuhinjama koje ste ostavili na Kosovu. Ljudi su ovde umirali od gladi za vreme vaše vladavine. Sram vas bilo da vi prozivate LDP da mi ne znamo da čitamo Ustav! Mi branimo taj Ustav mnogo više nego vi koji ste za njega dva dana glasali. Što niste tražili referendum kada ste NIS prodavali slobodnom pogodbom, sada to tražite za drugi međunarodni ugovor. Srbujete ovde i pričate gluposti i napadate LDP. Gospodine, mi hoćemo da uđemo u EU i mi hoćemo da ovo bude zemlja iz koje se ne odlazi kao u vaše vreme. Srećne su zemlje od kojih narod ne odlazi, već gde dolaze drugi zato što im je u toj zemlji bolje, nego u zemlji iz koje su. Zemlje u koje ljudi kroz šumu ulaze da bi se ilegalno zaposlili – to su srećne zemlje. Zemlje u kojima mladi razmišljaju da odu su nesrećne. Vi ste od Srbije napravili takvu zemlju. Još imate obraza da govorite da mi ne poštujemo Ustav, da mi nismo patriote, molim vas. Sledeći put, ako želite da počnete govor sa – mi socijalisti gledamo u budućnost, onda zaista pogledajte u budućnost. Nemojte da pričate o prošlosti, a ta prošlost vas je stigla i stići će vas! Kao i neki drugi, koji su se kao promenili, pa su obukli odelo, skinuli bedž i prestali da jedu krvavo – mnogo ćete morati da se dokazujete, mnogo ćete vi tim evropskim socijalistima morati da se dokazujete. I predsednik DS, kolika god da vam je veza tamo – ne upravlja on evropskim socijalistima.
Reč ima ministar Dragan Šutanovac, posle njega narodni poslanik Dejan Radenković.
Najponiznije bih vas zamolio da se vratimo na tačku dnevnog reda. Nama su ovi zakoni jako važni. A, kuriozitet koji se dešava u Parlamentu Srbije imamo raspravu opozicije pola sata, zaista je neviđen u parlamentarnoj praksi u svetu, ali nije trenutak i vreme. Imamo još nekoliko amandmana. Zakoni su jako važni i voleo bih da se vratimo na temu, a zaista imate priliku da se ovde raspravljate i u nekim drugim prilikama. Nama puno znači da završimo posao danas. Zahvalio bih unapred, ako me ispoštujete.
Narodni poslanik Dejan Radenković.
Kao mlad poslanik mislim da je krajnje vreme da ovim poslovnikom regulišemo i proceduru, kao kod sportskih događaja kada imamo doping kontrolu, da se ovde uvedu i alkometri prilikom ulaska u ovu salu, jer je očigledno da ovde neki ljudi ne znaju šta pričaju. Verovatno je to uticaj alkohola, jer, gospodine Ostojiću, poznato je javnosti Srbije koga finansiraju Albanci sa Kosova i u čijoj su oni funkciji. Nemojte više da pričamo, jer danas se vama malo-malo, možda neoprezno, možda, ali provlači to da je Kosovo otišlo, da je nezavisno, da je to realnost, da treba Srbima to da se kaže. Jednostavno, vodite antiustavnu, antidržavnu politiku. Nemojte više da polemišemo. Prihvatiću sugestije ministra da treba da se vratimo na dnevni red, ali moram još nešto da dodam. Što se tiče Euleksa, potpisivanja sporazuma, simptomatično je to da pojedine stranke imaju isti stav kao i pojedine ekstremne grupe koje predvodi Aljbim Kurti po pitanju Euleksa i sporazuma Srbije sa Euleksom. Zašto je takav stav pojedinih stranaka vreme će pokazati svoje. Svi smo za to da postoji kontrola te ''administrativne linije'', protoka robe. Podsetiću vas da je Koštunica, predsednik vaše stranke, bio potpisnik, kada je bio premijer, CEFTA sporazuma, sa druge strane je bio potpisan UNMIK. Postojala je ''administrativna linija'', postojala je granica, evidencija robe, plaćanje carine. Taj novac se slivao u budžet privremenih vlasti u Prištini. Ne vidim nijedan razlog da tvrdite nešto što nije istina. Ne bih da polemišem više. Ovo može da ode u nedogled. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Narodni poslanici Zoran Ostojić i Dragan Šormaz traže pravo na repliku. Zaista vas molim da ove dve replike budu bez daljih protesta, kraj razmene i polemike, s obzirom na to da je pravo na repliku nešto što predsedavajući odlučuje i molim vas da pažljivo biramo reči kada se obraćamo jedni drugima. To je u korist svih nas. Narodni poslanik Zoran Ostojić.
Ništa nije za nas udno da nas vređate. Mi smo i za alkotest i za drogatest ovde u Skupštini. Verujte mi, da je bio gospodin Mrkonjić i da me je zvao možda bi i popio jednu rakiju, ali pošto Mrkonjić nije bio nisam imao tu čast. I albanski smo plaćenici, i homoseksualci, i narkomani, i alkoholičari, verujte mi, takvim uvredama vaši argumenti nisu jači, takvim uvredama Kosovo svakako nije bliže Srbiji.
Narodni poslanik Dragan Šormaz.
Sa gospodinom Mrkonjićem sam u više navrata popio po rakijicu i sa zadovoljstvom ću ponovo, jer je to pravi socijalista, socijalista koji je podržavao Vladu koja je potpisala CEFTA sporazum, ali sa UNMIK i sa predstavnikom UNMIK. To je velika razlika. To je ogromna razlika. To je Rezolucija 1244. Euleks nije ništa od toga! Ta kontrola granice vidimo kako funkcioniše, tako što pucaju bombe po Bujanovcu i Preševu. Ta kontrola granice, zaista, dobro funkcioniše. Zaista se ne švercuje ni droga i zaista će Euleks u tome da nam pomogne. Jadna nam majka svima, ako nam Euleks, koji radi po Ahtisarijevom planu, bude pomagao a mi sa njim sarađivali! Gospodine, kada taj sporazum počne da se primenjuje potpuno, slušajte šta ćete sledeće potpisivati – carinski sporazum, a posle toga će biti zahtev o priznanju. Zapamtite, jedno po jedno – ide! Umesto da tražimo da Euleks ode, a da se vrati UNMIK i da to izglasa Savet bezbednosti, jer Euleks nikada nije izglasan na Savetu bezbednosti.
Na član 54. amandman je podneo narodni poslanik Mićo Rogović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mićo Rogović.
I taman da se uverimo da se ovde niko nije promenio, osim jedne frakcije koja se otcepila od DS, kad, na kraju, i on bi popio rakiju sa ministrom. Gospodine ministre, vrlo je bitno da je ovaj zakon u proceduri, jer sa njim počinje reforma vrlo bitne oblasti bezbednosnih službi, ali je to samo početak i ovaj zakon kao odgovoran za deo ove oblasti to i pokazuje. Ono što bih hteo da istaknem, a to je u skladu sa pričom gospodina Markićevića i gospodina Delića, jeste ono što nedostaje vezano i za odredbe ovog zakona, odnosno član 54. i prethodne članove koji govore o nadzoru i kontroli ove dve službe. Vrlo je bitno da se ove dve službe u okviru Ministarstva odbrane, jer imali smo raznorazne situacije, iz nekog vremena odranije, da je za ovaj sektor bio nadležan glavni bezbednjak iz Ministarstva spoljnih poslova i da je on ujedno bio i član Atlantskog saveza. Zadovoljstvo mi je, gledajući vaš dosije, što nisam našao da ste član Atlantskog saveza, i nadam se i predviđeni organi, pa i nadzorni organi vezani za ovaj zakon neće biti iz tog nevladinog sektora, jer poslednje vreme govori da ljudi koji prođu tu NVO uglavnom kreiraju politiku odbrane ministarstva. Šta smo hteli amandmanom na čl. 52. i 54, to je deo koji se odnosi na nedostatak civilne kontrole, odnosno da Skupština Republike Srbije ima veće ingerencije po pitanju nadzora, a to su poslovi Generalnog inspektora, i u amandmanu smo naveli da Generalni inspektor za svoj rad odgovara Skupštini Republike Srbije, da je istovremeno obavezan da redovno dostavlja izveštaj o nadzoru Odboru za odbranu i bezbednost Srbije i po pozivu da prisustvuje sednicama Odbora za odbranu i bezbednost. Sa tim bi postojeći stav 4. brisao, a postojeći stav 5. postao bi stav 4, (člana 54.). Ne vidim razlog da ne prihvatite jedan dobronameran amandman i dokaz da reforme ove službe se nastavljaju u smislu...
Vreme. Zahvaljujem. Na član 55. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Delić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 55. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević.
Koristeći ova dva minuta moram da konstatujem da smo u prethodnih nekoliko minuta čuli, odnosno građani Srbije koji gledaju ovaj prenos, ko je za NATO, ko je za Rusiju, ko je za Ameriku, ko je za Kosovo, ko je za nezavisno Kosovo. Moram da kažem da ovde zastupam Novu Srbije i građane Srbije. I u tom smislu ću poslušati apel gospodina ministra da se vratimo na dnevni red, ako ni zbog čega drugog, bar zbog toga što je dokazao da se oporavio od političkog nokauta koji je doživeo danas u toku zasedanja Narodne skupštine. Dakle, radi se o Generalnom inspektoru. U zakonu kaže – postupak za razrešenje Generalnog inspektora može pokrenuti Vlada ili ministar odbrane. Amandman Nove Srbije predlaže da to mogu uraditi Vlada, ministar odbrane ili nadležni odbor Narodne skupštine, imajući u vidu da postoji ta civilna kontrola. Ne znam zašto se neko boji da nadležni Odbor za odbranu i bezbednosti ima ovde neke ingerencije, ako ni zbog čega drugog onda zbog toga što po vokaciji ne razmišljajući o sadašnjoj vladajućoj većini, nego koja god vladajuća većina bude, ako se nečega plaši, ona ima u tom odboru većinu, kao što ima u sadašnjem sazivu Odbora za odbranu i bezbednost. Ponavljam, bio je jedan gorak i opor ukus u javnosti i u stručnoj javnosti, i u nekim javnim raspravama, da se sa ovim zakonom, svesno, namerno ili nenamerno izbegava civilna kontrola ove dve vojne službe. Dakle, utisak je u javnosti, možda nisam dovoljno stručan, da se BIA otvorila, a da ove dve agencije to baš i nisu uradile. Meni se čini voljom ministra, ne znam zašto, i njemu bi bilo lakše. Nemam nikakvih primedbi i saznanja da on krši zakon u delovanju ovih službi. Zašto onda niste prihvatili ove amandmane. To bi bio dokaz da vi prihvatate civilnu kontrolu.
Na član 63. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Ovaj amandman je Vlada prihvatila. Na član 63. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Boris Aleksić.
Gospođo Čomić, veoma kratko, predlog je da se rok smanji sa 90 dana na 60 dana. Amandman je na stav 1. člana 63 –propisi za izvršenje ovog zakona doneće se u roku od 60 dana od dana njegovog stupanja na snagu. Smatramo da je to rešenje prikladnije od rešenja od 90 dana, što je predloženo od Vlade Republike Srbije i Ministarstva odbrane. Na kraju bih samo mogao da kažem da je, na žalost svih onih koji mrze Srbiju, Mihajlo Pupin bio jedan od osnivača NAKA, koje je kasnije prerasla u NASA, a kao što znate, NASA je prva poslala čoveka na mesec. Tako da, eto, Srbi su se i u tom procesu umešali. Inače, Mihajlo Pupin je bio veliki rodoljub. Hvala. [[Aplauz.]]
Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, pitam da li predstavnik predlagača, ministar Dragan Šutanovac, želi da završnu reč? (Vjerica Radeta, s mesta: Da li su svi ovlašćeni predstavnici iskoristili vreme?) Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
Ako svi danas pogledamo u budućnost i kažemo da imamo isti interes da Srbija bude moderna uređena zemlja sa demokratskim društvom, sa građanima koji mogu da žive od svog rada, moramo da kažemo da želimo da imamo i Vojsku koja može da odgovori takvom društvu i Vojsku koja može da odgovori savremenim izazovima, rizicima i pretnjama. Zakoni koji su ovih dana razmatrani u Parlamentu Srbije, kao i dve strategije, jesu praktično najvažniji zakoni koji tretiraju sistem odbrane i sa ovim zakonima možemo da kažemo da je reforma sistema odbrane po pitanju zakonodavnih aktivnosti završena. Šta to znači za Srbiju? To znači da će Srbija u budućnosti imati savremenu i modernu Vojsku, da smo konačno otčepili problema koji su se ticali potpune profesionalizacije Vojske i da ćemo, nadam se, u zadatom roku i izvršiti potpunu profesionalizaciju Vojske i time napraviti Vojsku jednom od najmodernijih u celom regionu. Želim da naglasim da smo u ovih nekoliko dana prihvatili 32 amandmana koja su bila predložena, da smo smatrali da su to amandmani koji su kvalitetni i koji su zaista doprinosili kvalitetu ovih zakona. Nažalost, veliki broj amandmana nismo prihvatili iz razloga što smatramo da nisu čak ni tretirani u duhu ovih zakona. Ono što je bitno reći, smatramo da je Ministarstvo odbrane napravilo jedan veliki iskorak ili veliki korak da, bez obzira na kritike koje su ovde bile upućene, smo svi svesni da će ovi zakoni doneti Srbiji apsolutno bolji i međunarodni položaj. Putem zakona o učešću u mirovnim operacijama, odnosno multinacionalnim operacijama, Srbija će imati mogućnost da promoviše svoje snage bezbednosti i van granica naše zemlje. A kada govorimo o granicama, Srbija od 1999. godine ima dokument koji tretira administrative boundry line. Taj sporazum je potpisan 1999. godine, a boundry nije granica, jer nigde niste imali priliku da čujete za boundry polis, već za boder polis, gospodine Šormaz, žao mi je, ali to je činjenica. Zahvaljujem svima i živeli. [[Aplauz.]]
Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Pre nego što za danas završimo rad, nekoliko obaveštenja. U utorak, 20. oktobra, Narodna skupština Republike Srbije imaće Posebnu sednicu i sva obaveštenja vezana za Posebnu sednicu, osim saziva koji je narodnim poslanicima već dostavljen, biće vam prosleđen preko poslaničkih klubova. Rad sednice koja je u toku nastavljamo u sredu, 21. oktobra 2009. godine u 13.00 časova. Razlog za pomeranje uobičajenog Poslovnikom određenog vremena sa 10.00 časova na 13.00 časova jeste datum održavanja sednice. Naime, 21. oktobar je datum kada obeležavamo manifestacijom ''Veliki školski čas'' stradanja u Kragujevcu, u Šumaricama i mnogi od nas žele da prisustvuju toj manifestaciji. RTS će biti u direktnom prenosu. Tako da će sednica biti nastavljena raspravom u pojedinostima o Predlogu zakona o odlikovanjima u sredu, 21. oktobra 2009. godine, u 13.00 časova. Hvala svima.